EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(kolmas koda)

12. detsember 2012

Kohtuasi F‑43/10

Maria Concetta Cerafogli

versus

Euroopa Keskpank (EKP)

Avalik teenistus – EKP töötajad – Kaebus psühholoogilise ahistamise kohta – Haldusjuurdlus – Tutvumine juurdlustoimikuga – Juurdlusaruanne – Ilmne hindamisviga

Ese: Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta artikli 36.2 alusel esitatud hagi, millega M. C. Cerafogli palub sisuliselt tühistada Euroopa Keskpanga (EKP) juhatuse 17. novembri 2009. aasta otsuse, millega lõpetatakse diskrimineerimiskaebuse tõttu algatatud halduslik sisejuurdlus (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja EKP kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnike hagid – Euroopa Keskpanga teenistujad – Ese – Ettekirjutus administratsioonile – Õiguslik seisukoht – Vastuvõetamatus

(Euroopa Keskpanga töötajate teenistustingimused, artikkel 42)

2. Ametnike hagid – Euroopa Keskpanga teenistujad – Erikaebus – Vorminõuded – Piisavalt täpne laad – Teatud väidete esitamine lisades, mis esitati pärast tähtaja möödumist – Vastuvõetamatus

(Personalieeskirjad, artikli 90 lõige 2; Euroopa Keskpanga töötajate teenistustingimused, artikkel 41; Euroopa Keskpanga ametieeskirjad, artikkel 8.1.6)

3. Ametnike hagid – Euroopa Keskpanga teenistujad – Erikaebus – Erikaebuse ja hagiavalduse vastavus – Eseme ja aluse samasus – Vaidluse aluse muutmine – Vastuvõetamatus

(Personalieeskirjad, artikkel 91; Euroopa Keskpanga töötajate teenistustingimused, artikkel 41)

4. Kohtumenetlus – Kohtuotsuse seadusjõud – Ulatus – Teise hagi vastuvõetamatus – Tingimused – Eseme samasus – Sellise akti vaidlustamine, mis on esimeses hagis vaidlustatud aktiga sisuliselt sama, kuid tugineb muudele fakti- ja õigusväidetele – Kohtuotsuse seadusjõu puudumine

5. Ametnikud – Euroopa Keskpanga teenistujad – Õigused ja kohustused – Sisejuurdlus väidetava psühholoogilise ahistamise kohta – Kaebuse esitaja õigus olla ära kuulatud ja tutvuda juurdlustoimikuga – Piirid

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 45/2001, artikkel 20)

6. Ametnike hagid – Väited – Väide, et on rikutud õigust olla ära kuulatud – Tuvastamine omal algatusel

7. Ametnikud – Huve kahjustav otsus – Põhjendamiskohustus – Otsus, mis on vastu võetud selle adressaadile teada olevas kontekstis – Õigusliku konteksti arvessevõtmine

(Personalieeskirjad, artikkel 25)

8. Euroopa Keskpank – Juhatus – Koosolekud – Tähtaeg, mille jooksul tuleb liikmetele saata päevakorraga seonduvad dokumendid – Rikkumine – Rikkumine, mis ei too kaasa juhatuse otsuse tühistamist – Tõendamiskoormis

(Euroopa Keskpanga juhatuse töökord, artikli 3 lõige 1)

9. Ametnike hagid – Väited – Ilmne hindamisviga – Mõiste – Tõendamiskoormis

10. Ametnikud – Psühholoogiline ahistamine – Mõiste – Kolleeg, kel on ametnikust negatiivne arvamus ning kes edastas ülemustele selle ametniku soorituse kvaliteeti ja käitumist puudutavad kaebused – Väljaarvamine – Väidetava ohvri tunnete objektiivsuse nõue

(Personalieeskirjad, artikkel 12a)

11. Kohtumenetlus – Kohtukulud – Kindlaksmääramine – Hüvitamisele kuuluvad kulud – Mõiste – Ametniku advokaadi tasu kohtueelses staadiumis osutatud teenuste eest – Väljaarvamine

(Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artiklid 86 ja 91)

1. Kui liidu kohus kontrollib Euroopa Keskpanga töötajate teenistustingimuste artikli 42 alusel õiguspärasust, siis ta ei saa teha administratsioonile ettekirjutusi ega võtta õiguslikke seisukohti.

(vt punkt 43)

Viide:

Avaliku Teenistuse Kohus: 15. detsember 2010, kohtuasi F‑66/09: Saracco vs. EKP (punkt 39).

2. Kohtueelne menetlus, mida reguleerivad Euroopa Keskpanga töötajate teenistustingimuste artikkel 41 ja Euroopa Keskpanga ametieeskirjade artikkel 8.1.6, on sarnaselt ametnike personalieeskirjade artikli 90 lõikega 2 kehtestatud kaebemenetlusega mitteametlikku laadi.

Seetõttu ei pea teenistustingimuste artiklis 41 koostoimes ametieeskirjade artikliga 8.1.6 sätestatud erikaebus selleks, et olla vastuvõetav, olema ettenähtud vormis ning keskpank peab seda analüüsima avatud meelel. Selleks, et nimetatud kaebus oleks vastuvõetav, piisab, kui kaebus on piisavalt täpne, et võimaldada keskpangal teada saada väited ja argumendid, mille asjaomane isik vaidlustatud otsuse kohta on esitanud.

Neil asjaoludel ei saa lisa hilinenult esitamist a priori pidada sellise põhimõtte rikkumiseks, mille kohaselt tähtajad põhinevad avalikul huvil, kui erikaebus ise on ettenähtud tähtaja jooksul esitatud.

Sellisel erijuhul, kui pärast ettenähtud tähtaega esitatud lisad ei ole üksnes tõenduslikud, vaid just vastupidi toovad üksikasjalikult välja teenistuja väited, ning kui neid peab pidama erikaebuse lahutumatuks osaks, rikub nende lisade hilinenult saatmine siiski erikaebuse esitamiseks ette nähtud tähtaega.

Lisaks tuleb märkida, et kuigi kohtuleene menetlus on mitteametlik, on tegemist sammuga, mille eesmärk on kompromissi saavutamine, millega aga ei ole kooskõlas see, kui teenistuja sunnib administratsiooni otsima tema erikaebuse põhiosas ja mahukates lisades tema erinevate argumentide osi, mis on seal laiali, samas kui talle on antud mõistlik kahekuuline tähtaeg selle kaebuse esitamiseks.

(vt punktid 50–52 ja 54–56)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 22. juuni 1990, liidetud kohtuasjad T‑32/89 ja T‑39/89: Marcopoulos vs. Euroopa Kohus (punkt 28); 7. märts 1996, kohtuasi T‑146/94: Williams vs. kontrollikoda (punkt 48); 13. jaanuar 1998, kohtuasi T‑176/96: Volger vs. parlament (punkt 65).

Avaliku Teenistuse Kohus: 1. juuli 2010, kohtuasi F‑45/07: Mandt vs. parlament (punktid 111 ja 113).

3. Erikaebuse ja hagiavalduse vastavuse nõuet tuleb tõlgendada nii, et kui õigusvastasuse väited ja avalikul huvil põhinevad väited välja arvata, siis vaidluse alus üldjuhul ei muutu ja hagi on vastavuse nõude järgimata jätmise tõttu vastuvõetamatu ainult juhul, kui hageja, kes on kaebuses üksnes kritiseerinud teda kahjustava akti ja selle menetluslike aspektide vormilist õiguspärasust, esitab hagis sisulised väited, või vastupidi – kui hageja, kes on erikaebuses vaidlustanud tema huve kahjustava akti sisulise õiguspärasuse, esitab hagi, mis sisaldab selle akti, sh selle menetluslike aspektide vormilise õiguspärasusega seotud väiteid.

(vt punkt 61)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: eespool viidatud kohtuasi Mandt vs. parlament (punktid 110, 119 ja 120); 29. september 2011, kohtuasi F‑72/10: Da Silva Tenreiro vs. komisjon (punkt 59), mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtusse, kohtuasi T‑643/11 P.

4. Selleks et tagada nii õiguse ja õigussuhete stabiilsus kui ka korrakohane õigusemõistmine, on oluline, et kohtulahendeid, mis on muutunud lõplikeks peale olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada.

Sellega seoses tunnistatakse hagi vastuvõetamatuks kohtuotsuse seadusjõu tõttu, kui hagi, mille alusel kõnealune kohtuotsus tehti, vastandas samu pooli, selle ese oli sama ja see põhines samadel alustel. Akt, mille tühistamist taotletakse, kujutab endast hagi eseme määratlemise põhielementi, kuid kui hagid olid suunatud eraldiseisvate otsuste peale, mida administratsioon formaalselt vastu võttis, siis üksnes see asjaolu ei ole piisav järelduse tegemiseks, et nende hagide eseme samasus puudub, kuna nende erinevate otsuste sisu on põhiosas sama ning need tuginevad samadele põhjustele.

Lõpuks tuleb märkida, et isegi kui hagi põhjenduseks esitatud väited kattuvad osaliselt nende väidetega, mis esitati varasemas menetluses, siis teise hagi puhul ei ole tegemist esimese hagi kordamisega, vaid uue kohtuvaidlusega osas, milles see tugineb samuti muudele fakti- ja õigusväidetele.

(vt punktid 68 ja 69)

Viited:

Euroopa Kohus: 19. september 1985, liidetud kohtuasjad 172/83 ja 226/83: Hoogovens Groep vs. komisjon (punkt 9); 30. september 2003, kohtuasi C‑224/01: Köbler (punkt 38).

Esimese Astme Kohus: 5. juuni 1996, kohtuasi T‑162/94: NMB Prantsusmaa jt vs. komisjon (punkt 37); 12. detsember 1996, liidetud kohtuasjad T‑177/94 ja T‑377/94: Altmann jt vs. komisjon (punkt 52).

Euroopa Liidu Üldkohus: 25. juuni 2010, kohtuasi T‑66/01: Imperial Chemical Industries vs. komisjon (punktid 197, 207 ja 208).

5. Juurdlusmenetlust, mille algatamise aluseks on ametniku abitaotlus koos psühholoogilise ahistamise kaebusega, ei saa samastada selle ametniku vastu algatatud uurimismenetlusega, mistõttu asjaomane isik ei saa tugineda institutsiooni kohustusele järgida kaitseõigusi, mis on liidu õiguse üldpõhimõte igas menetluses, mis on isiku suhtes algatatud ja mille tulemusena võidakse teha tema huve kahjustav otsus. Asjaolu, et otsus on menetluslikust aspektist huve kahjustav akt, ei anna aga alust ilma algatatud menetluse laadi arvesse võtmata automaatselt järeldada, et asutusel on kohustus asjaomane isik tulemuslikult ära kuulata. Nimelt kui võtta arvesse konkurentsi, riigiabi ja ettevõtjate koondumise valdkonna õigusaktide, halduspraktika ja liidu kohtupraktika aluseks olevaid põhimõtteid, nähtub nendest, et kolmandad asjaomased isikud rühmitati selleks, et teha kindlaks nende õiguse olla ära kuulatud ulatus vastavalt sellele, kui palju nende huvisid võib olla rikutud. Siiski tuleb märkida, et isegi kui kaitseõiguste kohaldamiseks puuduvad igasugused sätted ja kontekst, peab asjaomasel isikul olema haldusmenetluses võimalik võtta seisukoht ja esitada tulemuslikult oma seisukoht teda puudutavate andmete kohta, mille esitamiseks on just tema kõige õigem isik ja mille suhtes ei ole kindlaks tehtud, et need oleksid asutusele kättesaadavad muudest allikatest.

Mis puudutab halduslikku sisejuurdlust väidetava psühholoogilise ahistamise kohta, mis algatati Euroopa Keskpanda teenistuja kaebuse põhjal, siis isegi kui seda juurdlust ei algatatud kaebuse esitaja suhtes, võib ta hea halduse põhimõtte alusel tugineda õigusele olla ära kuulatud teda puudutavate asjaoludega seoses, kuna sellise kaebuse rahuldamata jätmise otsus võib kaasa tuua rasked tagajärjed, psühholoogilise ahistamise asjaolud võivad tekitada laastavaid tagajärgi ohvri tervislikule seisundile ja administratsioon poolt psühholoogilise ahistamise asetleidmise võimalik tunnistamine võib juba iseenesest teha ahistatud isiku taastamise raviprotsessis head. Siiski ei ole menetlusõigus, millele kaebuse esitaja võib tugineda ja mis erineb kaitseõigustest, nii lai nagu kaitseõigused. Sellega seoses piisab, et talle antakse piisav võimalus tulemuslikult väljendada oma seisukohta ning vajadusel selgitada, miks juurdlusaruande projektis tehtud järeldus ei saa olla põhjendatud. Lisaks ei ole kaebuse esitaja menetlusõigus absoluutne. Psühholoogilise ahistamise asjaolusid käsitleva juurdluse kontekstis tuleb märkida, et kuna juurdlusaruanne on täielik ja ükski toimiku element ei anna alust arvata, et toimikus ei ole esitatud kogutud tunnistuste sisu, siis ei ole ebamõistlik, kui erandlikud juhud välja arvatud, taotleda tunnistajate kaitset, tagades nende anonüümsuse ja kõikide selliste andmete konfidentsiaalsuse, mille põhjal on neid võimalik identifitseerida, selleks et just kaebuse esitajate huvides võimaldada erapooletute ja objektiivsete juurdluste läbiviimist koos töötajate täieliku koostööga. Samuti ei ole ebamõistlik püüda ära hoida ohtu, et süüdistatud isikud või isegi kaebuse esitajad mõjutavad tagasiulatuvalt tunnistajaid. Pealegi ei ole seda enam ebamõistlik asuda seisukohale, et tunnistuste konfidentsiaalsus on vajalik töösuhete säilitamiseks, et tagada teenistuste nõuetekohane toimimine. Nimelt ei ole tuvastatud, et kui juurdlus nende arvamust ei kinnita, siis täielik sellekohane läbipaistvus võib kaotada nende isikute frustratsiooni ja usaldamatuse tunde, kes on veendunud, et neid on psühholoogiliselt ahistatud.

Kusjuures määruse nr 45/2001 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta artikkel 20 muudab kaebuse esitaja menetlusõiguse piirangud õiguspäraseks. Nimelt ei saa unustada, et juurdluse käigus kogutud tunnistused psühholoogilise ahistamise kohta ei puuduta mitte ainult kaebuse esitajat, vaid ka süüdistatavaid töötajaid ja uurimise käigus ärakuulatud isikuid. Selline olukord, kui vaidlustatakse muude isikute kui kaebuse esitaja õigused, erineb selgelt olukordadest, kui hagejad taotlevad ainult neid puudutavate asjaoludega tutvumist.

(vt punktid 85, 86, 91–93, 95, 97 ja 98)

Viited:

Euroopa Kohus: 21. november 1991, kohtuasi C‑269/90: Technische Universität München (punktid 23–25); 29. aprill 2004, kohtuasi C‑111/02 P: parlament vs. Reynolds (punkt 57); 9. november 2006, kohtuasi C‑344/05 P: komisjon vs. De Bry (punkt 37); 29. juuni 2010, kohtuasi C‑441/07 P: komisjon vs. Alrosa (punkt 91).

Esimese Astme Kohus: 27. november 1997, kohtuasi T‑290/94: Kaysersberg vs. komisjon (punktid 108 ja 113); 7. juuni 2006, liidetud kohtuasjad T‑213/01 ja T‑214/01: Österreichische Postsparkasse vs. komisjon (punkt 106); 17. oktoober 2006, kohtuasi T‑406/04: Bonnet vs. Euroopa Kohus (punkt 76).

Avaliku Teenistuse Kohus: 30. november 2009, kohtuasi F‑80/08: Wenig vs. komisjon (punkt 48); 16. mai 2012, kohtuasi F‑42/10: Skareby vs. komisjon (punktid 46 ja 48).

Euroopa Liidu Üldkohus: 12. mai 2010, kohtuasi T‑491/08 P: Bui Van vs. komisjon (punkt 75).

6. Õigust olla ära kuulatud puudutava väite võib esitada omal algatusel, mistõttu hagejal on sellele põhimõttele õigus kirjalikus menetluses tugineda.

(vt punkt 89)

Viide:

Avaliku Teenistuse Kohus: 11. september 2008, kohtuasi F‑51/07: Bui Van vs. komisjon (punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).

7. Isikut kahjustav akt on piisavalt põhjendatud, kui see on vastu võetud huvitatud isikule teada olevas kontekstis, mis võimaldab tal mõista tema suhtes võetud meetme ulatust. Seetõttu on lubatud põhjendus, milles viidatakse aruandele või arvamusele, mis omakorda on põhjendatud ja teatavaks tehtud.

Lisaks tuleb põhjendamist hinnata vaidlusaluse akti vastuvõtmise konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades. Seega, kuna õiguslik kontekst võib psühholoogilise ahistamise juhtumi puhul takistada kaebuse esitajal tutvumast juurdluse käigus kogutud kõikide tunnistustega, siis ei saa asuda seisukohale, et juurdlust lõpetav otsus on ebapiisavalt põhjendatud, kuna see viitab ainult juurdlusaruandele, millele neid tunnistusi aga lisatud ei ole.

(vt punktid 108, 111 ja 112)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: 23. november 2010, kohtuasi F‑65/09: Marcuccio vs. komisjon (punkt 61).

Euroopa Liidu Üldkohus: 8. juuni 2011, kohtuasi T‑20/09 P: komisjon vs. Marcuccio (punktid 67 ja 68).

8. Euroopa Keskpanga juhatuse töökorra artikli 3 lõikest 1 nähtub, et päevakorraga seonduvad dokumendid peab juhatuse liikmetele põhimõtteliselt saatma vähemalt kaks tööpäeva enne juhatuse koosolekut. Sellest tuleneb, et nimetatud tähtaja puhul on tegemist tähtajaga, mille jooksul nimetatud dokumendid peavad juhatusele liikmetele olema adresseeritud, mitte tähtajaga, mille jooksul need dokumendid peavad nende käsutuses olema.

Igal juhul tuleb märkida, et selleks et juhatuse töökorraga ette nähtud nõuete rikkumine võiks endast kujutada olulist rikkumist, mis võib mõjutada juhatuse otsuse kehtivust, peab asjaomane isik tõendama, et selle otsuse sisu oleks viidatud rikkumise puudumisel võinud olla teistsugune. Seda tingimust ei ole aga täidetud, kui asjaomane isik piirdub väitega, et kuna juhatuse liikmed said dokumendid samal päeval juhatuse koosolekuga, ei saanud nad nende dokumentidega tulemuslikult tutvuda enne, kui nad nende põhjal järeldusi tegid.

(vt punktid 116 ja 117)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 9. märts 1999, kohtuasi T‑212/97: Hubert vs. komisjon (punkt 53).

Avaliku Teenistuse Kohus: 7. mai 2008, kohtuasi F‑36/07: Lebedef vs. komisjon (punkt 57); 13. september 2011, kohtuasi F‑68/10: Behnke vs. komisjon (punkt 42).

9. Hindamisviga on ilmne ainult juhul, kui selle saab hõlpsalt tuvastada, võttes arvesse seadusandja poolt otsustuspädevusele kehtestatud kriteeriume. Seega selleks, et teha kindlaks, et administratsioon on faktiliste asjaolude hindamisel teinud ilmse hindamisvea, mis õigustab vaidlustatud otsuse tühistamist, peavad hageja esitatud tõendid olema piisavad, et muuta administratsiooni otsuses antud hinnang ebaveenvaks. Teisisõnu, kui hageja esitatud asjaoludest hoolimata võib vaidlustatud hinnangut pidada tõeseks või kehtivaks, tuleb ilmsel hindamisveal põhinev väide tagasi lükata. Eriti on see nii, kui asjaomases otsuses on tehtud hindamisvigu, mis kogumis on ebaolulise tähtsusega ja ei ole administratsiooni tõenäoliselt mõjutanud.

(vt punkt 131)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: 29. september 2011, kohtuasi F‑80/10: AJ vs. komisjon (punktid 34–36 ja seal viidatud kohtupraktika); 28. märts 2012, kohtuasi F‑36/11: BD vs. komisjon (punkt 83).

10. Ametniku või teenistuja negatiivne arvamus kolleegi kohta ja asjaolu, et ametnik või teenistuja edastas ülemustele kaebused seoses selle kolleegi poolt teenistuses tööle pühendatud ajaga, tema ülesannete täitmisega hilinemisega ja sellega, et temaga on raske koostööd teha, ei ole iseenesest psühholoogiline ahistamine.

Pealegi tuleb personalieeskirjade artikli 12a tõlgendamisest järeldada, et kuigi ahistamise ohvriks oleva isiku tunded on oluline aspekt, peavad need tunded siiski olema objektiivsed. Lisaks ei saa isik selle tuvastamiseks, et psühholoogilise ahistamise mõistet on valesti tõlgendatud, tugineda oma nõrgale psüühilise ja füüsilisele tervise seisundile. Neil asjaoludel ei saa ülemuse poolt ametniku või teenistuja kohta tehtud negatiivseid märkusi pidada selle ametniku või teenistuja suhtes solvavateks, kui puuduvad muud asjaolud.

(vt punktid 167, 171 ja 203)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: 9. detsember 2008, kohtuasi F‑52/05: Q vs. komisjon (punkt 135), mis on selles punktis jäetud tühistamata Euroopa Liidu Üldkohtu 12. juuli 2011. aasta otsusega kohtuasjas T‑80/09 P: komisjon vs. Q; eespool viidatud kohtuasi Skareby vs. komisjon (punkt 65).

11. Advokaaditasu kohtumenetluses on Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artiklis 86 ja järgnevates artiklites ette nähtud tingimustel hüvitatav kulu ning seda tuleb selles kontekstis käsitleda. Mis puudutab advokaaditasu, mis tekkis kohtueelses menetluses, siis kodukorra artikliga 91 peetakse hüvitatavate kulude all silmas üksnes menetlust Avaliku Teenistuse Kohtus, jättes välja sellele eelneva staadiumi kulud. Seega kohtueelse menetluse kulude hüvitatavuse tunnustamine kahju hüvitamise nõude raames on vastuolus kohtueelses staadiumis tekkinud kulude hüvitamisele mittekuuluva laadiga.

(vt punkt 218)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 14. september 2005, kohtuasi T‑140/04: Ehcon vs. komisjon (punkt 79).

Euroopa Liidu Üldkohus: 8. november 2011, kohtuasi T‑88/09: Idromacchine jt vs. komisjon (punkt 100), mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtusse, kohtuasi C‑34/12 P.