KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 29. juulil 2019 ( 1 )

Kohtuasi C‑555/18

K.H.K.

versus

B.A.C.,

E.E.K.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria))

Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 655/2014 – Pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus – Mõiste „ametlik dokument“ – Maksekäsk

I. Sissejuhatus

1. Kohtuotsuse Denilauler ( 2 ) järgi, mille Euroopa Kohus tegi 1979. aastal, ei kohaldata Brüsseli konventsioonis ( 3 ) ette nähtud tunnustamise ja täitmise süsteemi ex parte võetud ajutiste meetmete või kaitsemeetmete suhtes. Hiljem see kohtupraktika kodifitseeriti määruses (EL) nr 1215/2012 ( 4 ). Asjaolu, et ajutiste meetmete või kaitsemeetmete suhtes ei kohaldatud liidu õiguse tasandil ühtlustatud tunnustamise ja täitmise süsteemi, oli üks põhjus, miks pidasid mõned maksemenetlustes tehtud otsuste täitmist käsitlevaid liidu õigusakte Euroopa tsiviilõigusruumi Achilleuse kannaks. ( 5 )

2. Ligi 35 aastat pärast kohtuotsust Denilauler ( 6 ) võeti 2014. aastal vastu määrus (EL) nr 655/2014 ( 7 ), millega liidu seadusandja kehtestas pangakontode Euroopa arestimismääruse (edaspidi „pangakontode arestimismäärus“). Arestimismäärust, mis säilitab küll üllatusmomendi võlgnikule, tunnustatakse teistes liikmesriikides automaatselt ilma ühtegi erimenetlust nõudmata. ( 8 )

3. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma eelotsusetaotluses Euroopa Kohtul esimest korda tõlgendada määrust nr 655/2014.

4. Euroopa Kohtu palvel on käesolevas ettepanekus analüüsitud vaid kolme esimest eelotsuse küsimust, millega eelotsusetaotluse esitanud kohus tunneb huvi määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 10 esineva mõiste „ametlik dokument“ vastu ja soovib täpsemalt teada, kas ametlik dokument selle määruse tähenduses peab olema täitmisele pööratav või mitte.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

5. Määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 8 on mõiste „kohtuotsus“ määratletud kui „liikmesriigi kohtu otsus, olenemata sellest, kuidas seda kohtuotsust nimetatakse, sealhulgas kohtuametniku otsus kulude kindlaksmääramise kohta“. Selle määruse artikli 4 punktis 10 on määratletud ka mõiste „ametlik dokument“ – see on „dokument, mis on liikmesriigis ametlikult koostatud või ametliku dokumendina registreeritud ning: a) mille allkiri ja sisu on ehtsad ning b) mille ehtsust on kinnitanud avaliku võimu kandja või muu selleks pädev asutus“.

6. Selle määruse 2. peatükk „Arestimismääruse saamise menetlus“ sisaldab artiklit 5 „Kasutatavus“, milles on nähtud ette: „Võlausaldajal peab olema võimalik taotleda arestimismääruse tegemist järgmistel juhtudel: a) enne, kui võlausaldaja algatab liikmesriigis võlgniku vastu sisulise menetluse, või kõnealuse menetluse mis tahes etapis kuni kohtuotsuse tegemiseni või kohtuliku kokkuleppe kinnitamise või sõlmimiseni; b) pärast seda, kui võlausaldaja on liikmesriigis saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude tasumist.“

7. Sama määruse artikli 14 lõikes 1 on nähtud ette: „Kui võlausaldaja on liikmesriigis saanud täidetava kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude rahuldamist, ning võlausaldajal on põhjust arvata, et võlgnikul on konkreetse liikmesriigi pangas üks või mitu kontot, kuid ta ei tea panga nime ja/või aadressi ega IBANi, BICi ega muud panganumbrit, mille abil saaks panka tuvastada, võib võlausaldaja taotleda kohtult, kellele arestimismääruse taotlus esitatakse, et see nõuaks täitmise liikmesriigi teabeasutuselt sellise teabe hankimist, mida on vaja panga või pankade ja võlgniku konto või kontode tuvastamiseks. Olenemata esimesest lõigust võib võlausaldaja esitada selles lõigus viidatud taotluse juhul, kui võlausaldaja saadud kohtuotsus, kohtulik kokkulepe või ametlik dokument ei ole veel täitmisele pööratav ja arestitav summa on vastavaid asjaolusid arvesse võttes suur ning võlausaldaja on esitanud piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et sellist kontot käsitlevat teavet on vaja kiiresti saada, kuna on olemas oht, et ilma sellise teabeta on võlausaldaja poolt võlgniku suhtes algatatud nõude hilisem täitmine tõenäoliselt takistatud ja selle tulemusena võib võlausaldaja finantsseisund märkimisväärselt halveneda.“

B. Bulgaaria õigus

8. Bulgaaria tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Grazhdanski protsesualen kodeks; edaspidi „GPK“) artikli 47 lõikest 1 ilmneb, et kui ühe kuu jooksul ei saada kostjat kätte toimikus märgitud aadressil ega leidu isikut, kes nõustuks teate vastuvõtmisega, võib põhimõtteliselt selle kätte toimetada nähtavasse kohta jätmise teel. GPK artikli 47 lõike 5 kohaselt võib nähtavasse kohta jäetud teate lugeda kättetoimetatuks, hoolimata sellest, et võlgnik ei ole tegelikult kohtuasja materjalidega tutvunud.

9. GPK 37. peatükk, mis käsitleb maksekäsumenetlust, sisaldab artiklit 410 „Maksekäsu avaldus“, milles on ette nähtud: „(1) Avaldaja võib taotleda maksekäsu tegemist: 1. rahaliste nõuete või asendatavate asjadega seotud nõuete korral, kui nõude menetlemine on rajoonikohtu pädevuses; 2. seoses vallasasja väljaandmisega, mille on võlgnik saanud tagastamise kohustusega või mis on koormatud pandiõigusega või mis on võlgnikule üle antud valduse üleandmise kohustusega, kui nõude menetlemine on rajoonikohtu pädevuses. (2) (lisa – DV nr 86, 2017) Avalduse dokumendid peavad sisaldama täitedokumendi tegemise taotlust ja vastama artikli 127 lõigete 1 ja 3 ning artikli 128 punktide 1 ja 2 nõuetele. Avalduses tuleb lisaks ära märkida pangakonto andmed või mõni muu makseviis.“

10. GPK artikli 415 lõigetes 1 ja 5 on sätestatud: „(1) Kohus teavitab avaldajat võimalusest nõuda järgmistel juhtudel võlg sisse hagimenetluses: 1. kui vastuväide on esitatud tähtajaks; 2. kui maksekäsk on võlgnikule artikli 47 lõike 5 kohaselt kätte toimetatud; 3. kui kohus jätab maksekäsu avalduse rahuldamata. […] (5) Kui avaldaja ei esita tõendeid hagi tähtaegse esitamise kohta, tunnistab kohus maksekäsu ja artikli 418 kohase täitedokumendi tervikuna või osaliselt tühiseks.“

11. GPK artiklis 416 on ette nähtud: „Kui vastuväidet tähtajaks ei esitata või kui see võetakse tagasi või kui jõustub kohtuotsus, millega nõue tuvastatakse, siis pööratakse maksekäsk täitmisele. Maksekäsu alusel teeb kohus täitedokumendi ja kannab selle kohta märke maksekäsule.“

12. GPK 56. peatükk, millega võeti Bulgaaria õigusesse üle määrus nr 655/2014, sisaldab artiklit 618a, milles on ette nähtud: „(1) [Pangakontode arestimismääruse] tegemist võib enne hagi esitamist taotleda asja sisuliseks menetlemiseks pädevalt esimese astme kohtult. (2) [Pangakontode arestimismääruse] tegemist võib taotleda pärast seda, kui on koostatud ametlik dokument määruse [nr 655/2014] artikli 4 punkti 10 tähenduses, pädevalt esimese astme kohtult. (3) Hageja saab kohtumenetluses mis tahes ajal kuni selle lõppemiseni taotleda asja menetlevalt kohtult [pangakontode arestimismääruse] tegemist. Kui [pangakontode arestimismääruse] tegemise taotlus esitatakse kassatsioonimenetluses, teeb arestimismääruse apellatsioonikohus. (4) [Pangakontode arestimismääruse] tegemist võib taotleda pärast kohtuotsuse tegemist asja sisuliselt menetlenud esimese astme kohtult või pärast kohtuliku kompromissi heakskiitmist.“

III. Põhikohtuasi

13. Taotleja esitas GKP artikli 410 alusel Sofiyski rayonen sadile (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria) maksekäsu avalduse kahe võlgniku vastu.

14. Kohus tegi 5. aprillil 2018 GPK artikli 410 alusel maksekäsu. 18. aprillil 2018 saatis kohus mõlemale võlgnikule maksekäsu ärakirjad nende Sofia aadressidele, nagu taotleja oli märkinud ja mis vastasid rahvastikuregistris automaatselt registreeritud andmetele.

15. Vastavalt Bulgaaria õigusnormidele tulid teated tagasi, sest märgitud aadressidelt võlgnikke ei leitud ja kahenädalase tähtaja jooksul ei olnud nad uksele või postkastile kinnitatud teadetele reageerinud.

16. Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) teavitas 2. augusti 2018. aasta määruses taotlejat võimalusest esitada GPK artikli 415 lõike 1 punkti 2 alusel hagi oma nõude tuvastamiseks võlgnike vastu. Sellekohane teade saadeti taotlejale 3. augustil 2018.

17. Enne, kui see määrus taotlejale teatavaks tehti, esitas ta 2. augustil 2018 taotluse arestimismääruse tegemiseks võlgnike pangakontode suhtes Rootsis.

18. Seejärel andis Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) 2. augustil 2018 korralduse edastada taotlus koos lisadega Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus) II tsiviilkolleegiumi esimehele, et algatada GPK artikli 618a kohane menetlus ja nimetada ettekandja. II tsiviilkolleegiumi esimees suunas asja siiski edasi selle kohtu kui käesolevas asjas eelotsusetaotluse esitanud kohtu III tsiviilkolleegiumi 155. kojale, andes sellele kojale korralduse teha otsus ja märkides, et GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk on ametlik dokument määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses ning et eraldi menetluse algatamiseks puudub alus.

19. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei nõustu II tsiviilkolleegiumi esimehe arvamusega. Ta leiab, et GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk, mis ei ole muutunud täidetavaks, ei kujuta endast ametlikku dokumenti määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses, kuna GPK artikli 415 lõikes 5 on nähtud ette, et kui taotleja ei esita tõendeid hagi tähtaegse esitamise kohta, tuleb nimetatud maksekäsk tühistada. See kohus märgib, et käsitletaval juhul ei ole täitmisele kuuluvat maksekäsku, mis kujutaks endast ametlikku dokumenti ja mille alusel võiks kohus maksekäsu menetluses anda arestimismääruse. Selles olukorras saab pangakontode arestimismääruse anda ainult eraldi menetluses, milles arutatakse sisulisi küsimusi.

IV. Eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

20. Selles olukorras otsustas Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk, mis ei ole veel täitmisele pööratav, on ametlik dokument [määruse nr 655/2014] artikli 4 punkti 10 tähenduses? 2. Kas juhul, kui GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk ei ole ametlik dokument, tuleb võlausaldaja taotluse alusel algatada väljaspool GPK artikli 410 kohast menetlust eraldi menetlus vastavalt [määruse nr 655/2014] artikli 5 punktile a? 3. Kas juhul, kui GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk on ametlik dokument, peab kohus tegema otsuse [määruse nr 655/2014] artikli 18 lõikes 1 nimetatud tähtaja jooksul, kui liikmesriigi õigusnorm näeb ette, et tähtaegade kulgemine kohtutöö vaheaegadel peatub?“

21. Ainult Euroopa Komisjon esitas Euroopa Kohtule kirjalikud seisukohad. Kohtuistungit ei toimunud.

V. Õiguslik analüüs

22. Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas niisugune maksekäsk nagu põhikohtuasjas, mis ei ole täitmisele pööratav, vastab ametliku dokumendi tunnustele määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses ning kas taotleja sai järelikult ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võla tasumist selle määruse artikli 5 punkti b tähenduses.

23. Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus lahendada selles kohtus olukorra, mis on samalaadne kohtualluvuse konfliktiga arestimismääruse kohta otsuse tegemisel. See konflikt sai alguse sellest, et Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus) II tsiviilkolleegiumi esimees leidis, et GPK artikli 410 alusel antud maksekäsk kujutab endast ametlikku dokumenti, ja andis selle kohtu III tsiviilkolleegiumi 155. kojale korralduse teha otsus arestimismääruse taotluse kohta, leides, et eraldi menetlust ei ole alust algatada. Seevastu 155. koja esimees arvab, et „hetkel ei ole täitmisele pööratavat maksekäsku, mis kujutaks endast ametlikku dokumenti“ ja mille alusel saaks kohus Bulgaaria maksekäsumenetluses anda arestimismääruse.

24. Mitu Bulgaaria õiguse kohaldamise aspekti, mis käsitletaval juhul taotleja olukorda mõjutavad, on aga ebaselged. Pean seega käsitlema probleeme, mida eelotsusetaotluses ei ole sõnaselgelt mainitud, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus.

25. Seda arvestades esitan eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamiseks kõigepealt mõned üldised kaalutlused maksekäsumenetluse kohta Bulgaaria õiguses, mis on nähtud ette GPK artiklis 410 jj (käesoleva ettepaneku punktid 26–31). Seejärel esitan märkused kahe eelduse kohta, millel näib rajanevat esimene küsimus ning millest esimene on niisugune, et 5. aprilli 2018. aasta maksekäsku ei tunnistatud tühiseks (käesoleva ettepaneku punktid 33 ja 34), ning teine niisugune, et kui jätta kõrvale selle täitmisele pööratavus, mis võib olla asjakohane, vastab maksekäsk Bulgaaria õiguses ametliku dokumendi tunnustele määruse nr 655/2014 tähenduses (käesoleva ettepaneku punktid 36–46). Lõpuks analüüsin kõikide nende kaalutluste põhjal, kas võlausaldajale kuuluva juriidilise dokumendi täitmisele pööratavus on selle määrusega kehtestatud süsteemis asjakohane (käesoleva ettepaneku punkt 53 jj).

A. Maksekäsumenetlus

26. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt võimaldab GPK artiklis 410 jj ette nähtud maksekäsumenetlus teha kindlaks, kas vastavate isikute vahel on olemas võlanõue, millel see põhineb ja kas see on ümberlükkamatu. See menetlus on fakultatiivne: võlausaldaja ei ole kohustatud maksekäsu avaldust esitama ja võib selle asemel oma nõude rahuldamist nõuda tavamenetluses.

27. Kui võlausaldaja otsustab esitada GPK artikli 410 alusel avalduse, peab ta täpsustama, millel tema nõue põhineb ja mis on selle summa. Ta ei ole aga kohustatud esitama mingit dokumenti, mis nõuet tõendab.

28. Võlausaldaja ei tohi oma nõuet sundtäitmisele pöörata enne, kui maksekäsk on muutunud täitmisele pööratavaks.

29. Et maksekäsk muutuks täitmisele pööratavaks, tuleb see nimelt võlgnikule kätte toimetada ja on vaja, et viimane ei esitaks GPK artikli 414 alusel vastuväidet. Niisugusel juhul annab kohus GPK artikli 416 alusel ja selle maksekäsu põhjal täitedokumendi.

30. Seevastu siis, kui võlgnik esitab vastuväite, annab kohus võlausaldajale vastavalt GPK artikli 415 lõikele 1 teada, et ta võib ühe kuu jooksul esitada hagi oma nõude tuvastamiseks, mille korral algatatakse eraldi menetlus, mille raames lahendab see kohus asja otsusega. Kui see kohtuotsus jõustub, kinnitab see maksekäsku ning selle maksekäsu ja otsuse alusel antakse välja täitedokument.

31. Samuti annab kohus võlausaldajale teada, et ta võib esitada hagi oma nõude tuvastamiseks ka siis, kui maksekäsku ei ole tegelikult kätte toimetatud, kuid see maksekäsk loetakse GPK artikli 47 lõike 5 alusel kättetoimetatuks. Ka niisugusel juhul algatatakse nõude tuvastamise hagi esitamise korral eraldi menetlus, mille käiku on kirjeldatud eespool. Kui aga taotleja, nagu käsitletaval juhul, ei tõenda, et ta on esitanud hagi oma nõude tuvastamiseks, tunnistab kohus siiski maksekäsu GPK artikli 415 lõike 5 alusel tühiseks.

32. Seega tuleb enne jätkamist teha kindlaks, kas 5. aprilli 2018. aasta maksekäsk tunnistati tühiseks või mitte. Kui see maksekäsk tunnistati vastavalt GPK artikli 415 lõikele 5 tühiseks, ei ole minu arvates vaja vastata küsimusele, kas see on ametlik dokument määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses.

B. Maksekäsk, millele ei järgnenud nõude tuvastamise hagi

33. Nagu märkisin, ilmneb õiguslikust raamistikust niisugusena, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on seda selgitanud, et kui maksekäsk toimetatakse vastavalt GPK artikli 47 lõikele 5 kätte ja seejärel, nagu põhikohtuasjas, ei esita võlausaldaja nõude tuvastamise hagi, tuleb maksekäsk GPK artikli 415 lõike 5 kohaselt tunnistada tühiseks. Lisaks tuleb maksekäsk vastavalt õigusteooriale tühistada seepärast, et tema õiguslikule olemasolule tuleb teha lõpp, hoolimata sellest, et tal ei ole olnud õiguslikke tagajärgi ja ta ei ole täitmisele pööratav. ( 9 )

34. Et esimeses eelotsuse küsimuses on aga viidatud maksekäsule, mis ei ole veel täitmisele pööratav, võib seda küsimust mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu silmis ei ole 5. aprilli 2018. aasta maksekäsku tühiseks tunnistatud. ( 10 ) Seega soovimata võtta seisukohta küsimuses, kas riigisiseste kohtute valitud lahendus on Bulgaaria õigusega kooskõlas, tuleb lugeda tõendatuks, et 5. aprilli 2018. aasta maksekäsku ei ole tühiseks tunnistatud.

35. Siinkohal tuleb veel analüüsida, kas niisugune maksekäsk nagu põhikohtuasjas – kui jätta kõrvale asjaolu, et see ei ole täitmisele pööratav – vastab määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses ametliku dokumendi tunnustele, mis on selles määruses sõnaselgelt ja vaidlustamatult ette nähtud.

C. Maksekäsk kui ametlik dokument määruse nr 655/2014 tähenduses

36. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et järeldus, mille kohaselt maksekäsk on Bulgaaria õiguses ametlik dokument määruse nr 655/2014 tähenduses, tehti siis, kui II tsiviilkolleegiumi esimees suunas põhikohtuasja edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Suunates asja edasi III tsiviilkolleegiumile, leidis II tsiviilkolleegiumi esimees, et GPK artikli 410 alusel välja antud maksekäsk on ametlik dokument määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses.

37. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib selles küsimuses ainult, et tema arvates II tsiviilkolleegiumi esimehe seisukohad „ei ole asjakohased“. Ta täpsustab konkreetsemalt, et GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk, mis ei ole muutunud täitmisele pööratavaks, ei kujuta endast ametlikku dokumenti määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses, sest selle võib tunnistada tühiseks, ( 11 ) kui ettenähtud tähtaja jooksul ei esitata võlanõude tuvastamise nõuet. Ma järeldan sellest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu meelest ei takista maksekäsu ametlikuks dokumendiks kvalifitseerimist mitte täitmisele pööratavuse puudumine kui selline, vaid asjaolu, et selle saab tagasi võtta. Tuleb siiski märkida, et tagasivõetavus iseloomustab pigem otsuseid kui ametlikke dokumente.

38. Hoopis teistel põhjustel kui asjaolu, et seda ei saa täitmisele pöörata, on minulgi kahtlusi, kas niisuguse maksekäsu saab kvalifitseerida ametlikuks dokumendiks määruse nr 655/2014 tähenduses.

39. Märgin ära, et selleks, et dokument võiks olla ametlik dokument määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses, peab see dokument esiteks olema liikmesriigis ametlikult koostatud või registreeritud ametliku dokumendina, teiseks peab selle dokumendi ehtsust olema kinnitanud avaliku võimu kandja või muu selleks pädev asutus ning kolmandaks puudutab ehtsus konkreetselt dokumendi allkirja ja sisu.

40. Õigusteoorias esitatud selgitustest ilmneb, et Bulgaaria õiguses käsitleb ametlikke dokumente GPK artikli 179 lõige 1, mille kohaselt ametlik dokument, mille on koostanud ametiasutus või -isik oma ametikohustuste täitmisel ettenähtud vormis ja menetluse kohaselt, kujutab endast tõendit temale tehtud avalduste ja tema juures tehtud toimingute kohta. ( 12 )

41. Lisaks tuleneb GPK artikli 618a lõikest 2, nagu seda on selgitatud eelotsusetaotluses, et Bulgaaria kohtutel on õigus koostada ametlikke dokumente. Mulle näib a priori, et GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk vastab ametliku dokumendi esimesele kahele tunnusele määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses.

42. Nagu aga näib märkivat komisjon, ei ole siiski selgelt aru saada, kuidas kujutab GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsk endast dokumenti, mille ehtsus puudutab selle akti sisu, sest see ehtsus on liidu õiguse mõiste ja seda tuleb tõlgendada autonoomselt.

43. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 27 juba märkisin, ei ole taotleja GPK artikli 410 alusel avalduse tegemisel kohustatud esitama mis tahes dokumenti, mis tema nõuet tõendaks. Taotleja on ainult kohustatud tegema märke oma võlanõude aluse ja summa kohta. Selle märke põhjal teeb kohus maksekäsu, milles – nagu ilmneb GPK artikli 412 punktidest 6 ja 8 – on eelkõige näidatud ära kohustus, mille võlgnik peab täitma ja täpne tähtaeg, mille jooksul peab võlgnik taotleja nõude rahuldama.

44. GPK artikli 411 lõikest 2 ilmneb, et kohus ei tee maksekäsku eelkõige olukordades, kus võlausaldaja nõue ei vasta GPK artikli 410 nõuetele või on vastuolus seaduse või heade kommetega. Seejuures läbi viidav analüüs aga ei puuduta ja – kui puudub ükskõik missugune tõendav dokument võlausaldajalt – ei saagi puudutada selle kohustuse põhjendatust, mille võlgnik peab täitma.

45. Niisuguses olukorras näib kaheldav, kas maksekäsu ehtsus puudutab selle sisu, kui see sisu, mille puhul on võlanõude põhjendatus kõrvale jäetud, seisneb ainult võlgniku kohustuses võlausaldaja nõue rahuldada. Olen seega arvamusel, et GPK artikli 410 alusel tehtud maksekäsku ei saa pidada ametlikuks dokumendiks määruse nr 655/2014 tähenduses.

46. Järelikult peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas maksekäsu ehtsus puudutab Bulgaaria õiguses selle sisu ja allkirja. Eitava vastuse korral peab eelotsusetaotluse esitanud kohus – arvestades asjaolu, et määruses nr 655/2014 on nimetatud kolme liiki dokumente, mis võivad olla arestimismääruse aluseks, st kohtuotsuseid, õigustehinguid ja ametlikke dokumente, – tegema kindlaks, kas see maksekäsk kujutab endast kohtuotsust selle määruse tähenduses. Mina isiklikult arvan, et see on nii.

D. Tõdemuse, et Bulgaaria õiguses ei kujuta maksekäsk endast ametlikku dokumenti määruse nr 655/2014 tähenduses, mõju

47. Nagu märkisin, ei kujuta maksekäsk Bulgaaria õiguses endast ametlikku dokumenti määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses. Et see on nii, jätkan oma analüüsi nüüd selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus, tutvustades määrusega nr 655/2014 loodud süsteemi. Sellest analüüsist ilmneb, et täitmisele pööratavuse nõuet kohaldatakse üheti mõistetavalt kolme liiki dokumentide suhtes, mis võivad olla arestimismääruse aluseks.

48. Lisaks kõnelevad komisjoni argumentide analüüsil põhinevad juhised niisuguse lähenemise kasuks, mis lähtub selle määruse süsteemist.

49. Komisjon märgib, et mõistega „ametlik dokument“ sarnaseid mõisteid võib leida liidu rahvusvahelise eraõiguse muudestki allikatest, eelkõige määrustest (EÜ) nr 805/2004 ( 13 ), (EÜ) nr 4/2009 ( 14 ) ja nr 1215/2012, ning Brüsseli konventsioonist ja Lugano konventsioonist ( 15 ). Tema sõnul ilmneb kõikidest nendest õigusaktidest, et ametlik dokument peab olema päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav. Et nende õigusaktidega on kindlaks määratud üheselt mõistetav mõiste „ametlik dokument“, tuleb süsteemi arvestavates kaalutlustes määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 10 toodud määratlust mõista nii, et dokument peab olema täitmisele pööratav, et seda võiks pidada ametlikuks dokumendiks.

50. Kahtlen siiski komisjoni välja toodud otsestes analoogiates esiteks määruste nr 805/2004, 4/2009 ja 1215/2012 ning teiseks määruse nr 655/2014 vahel, sest kõikide nende määruste eesmärgid on erinevad.

51. Määrusega nr 805/2004 loodud Euroopa täitekorraldus võimaldab võlausaldaja nõude otseselt täitemenetluses rahuldada. Kui jätta kõrvale kaitsemeetmed ja ajutised meetmed, on see nii ka ametlike dokumentidega määruste nr 4/2009 ja nr 1215/2012 raames. Seevastu arestimismäärusega kaitstakse esialgselt nõuet, mis võlausaldajal võib olla, ning tagatakse, et selle nõude võimalikku hilisemat sissenõudmist täitemenetluses ei takistata ega muudeta keerukamaks. Arestimismäärus võib seega olla eriti asjakohane siis, kui võlausaldajal ei ole veel täitedokumenti ja seetõttu ei saa ta seda määruste nr 805/2004, nr 4/2009 ja nr 1215/2012 alusel sundtäitmisele pöörata.

52. Lisaks – nagu märgib komisjon – ei ole määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 10, mis sisaldab mõiste „ametlik dokument“ käesoleva ettepaneku punktis 39 märgitud määratlust, mainitud, et see dokument peab olema täitmisele pööratav. Nii on see ka määrustes nr 805/2004, nr 4/2009 ja nr 1215/2012, millele komisjon samuti viitab. ( 16 ) Küll aga etendab ametliku dokumendi täitmisele pööratavus olulist rolli nende määrustega kehtestatud õigusaktide ringlemise süsteemides. ( 17 ) Olen ka arvamusel, et käsitletaval juhul ei saa mõisteid „kohtuotsus“, „kohtulik kokkulepe“ või „ametlik dokument“ põhjalikumalt analüüsida, võtmata arvesse määrusega nr 655/2014 loodud süsteemi. Vastust eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele ei tule otsida väljastpoolt seda määrust, vaid sellest endast.

E. Määrusega nr 655/2014 loodud süsteem ja selle süsteemi aluseks olevate menetluslike võimaluste dihhotoomia

53. Määrusega nr 655/2014 on loodud õiguslik raamistik, millega on kehtestatud arestimismääruse saamise, selle tegemise ja osaliselt selle täitmise menetluslik kord. Selles raamistikus erineb – kui kasutada selle määruse artikli 5 sõnastust – niisuguse võlausaldaja olukord, kes taotleb arestimismäärust pärast seda, kui on saanud dokumendi (kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi), sellise võlausaldaja olukorrast, kes taotleb arestimismäärust enne sisulise menetluse algatamist või selle jooksul kuni kohtuotsuse tegemiseni või kohtuliku kokkuleppe kinnitamise või sõlmimiseni.

54. Lisaks läheb menetluslike võimaluste dihhotoomia, mida võib täheldada määruse nr 655/2014 artiklis 5, edasi muudel tasanditel. ( 18 )

55. Kõigepealt ilmneb määruse nr 655/2014 artikli 6 lõigetest 1, 3 ja 4, et kui võlausaldaja ei ole dokumenti veel saanud, kuulub arestimismääruse tegemine selle liikmesriigi kohtute pädevusse, kes asjakohaste kohaldatavate kohtualluvuse eeskirjade kohaselt on pädevad asja sisuliselt lahendama. ( 19 ) Seejärel, kui võlausaldaja on kohtuotsuse või kohtuliku kokkuleppe juba saanud, kuulub nendes dokumentides kindlaks määratud nõude kohta arestimismääruse tegemine selle liikmesriigi kohtute pädevusse, kus kohtuotsus tehti või kohtulik kokkulepe kinnitati või sõlmiti. Lõpuks tuleb märkida, et kui võlausaldaja on saanud ametliku dokumendi, on pädevad nimetatud dokumendis täpsustatud nõudega seoses arestimismäärust tegema need kohtud, kes on selleks nimetatud liikmesriigis, kus see dokument koostati.

56. Seejärel on määruse nr 655/2014 artikli 7 lõigetes 1 ja 2 kehtestatud arestimismääruse tegemise tingimused. Selle määruse artikli 7 lõikest 1 ilmneb, et võlausaldaja peab alati esitama piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et arestimismääruse vormis kaitsemeetme võtmiseks on pakiline vajadus (periculum in mora oht). Selle määruse artikli 7 lõikes 2 on aga sätestatud, et kui võlausaldaja ei ole veel saanud dokumenti, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist, esitab võlausaldaja ka piisavad tõendid, mille põhjal saab kohus veenduda, et tema nõue tõenäoliselt rahuldatakse (fumus boni iuris).

57. Määruse nr 655/2014 artikkel 12 puudutab lõpuks tagatist, mille võlausaldaja peab vastutasuna arestimise kui nõude tagamise eest esitama. Nagu ilmneb selle määruse artikli 12 lõikest 1 ja nagu näitab selle põhjendus 18, peaks tagatis juhul, kui võlausaldaja ei ole veel dokumenti saanud, olema reegel. Seevastu selle määruse artikli 12 lõikes 2 on ette nähtud, et kui võlausaldaja on juba dokumendi saanud, tuleks tagatise esitamise vajadus jätta kohtu otsustada.

58. Eelnevast tuleneb, et arestimismääruse tegemise tingimused on leebemad, kui võlausaldajal on juba dokument, kuid määruse nr 655/2014 eespool viidatud sätetes ei ole täpsustatud, kas see dokument peab olema täitmisele pööratav või mitte.

59. Vastata ei tule seega mitte küsimusele, kas ametlik dokument määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses peab eraldi võetuna olema täitmisele pööratav, vaid küsimusele, kas see dokument, mis peab võlausaldajal olema, et saaks asuda seisukohale, et ta on saanud dokumendi eespool viidatud sätete tähenduses, peab olema täitmisele pööratav või mitte. Mõistet „ametlik dokument“ ning ka mõisteid „kohtuotsus“ ja „kohtulik kokkulepe“ tuleb tõlgendada, võttes arvesse selle määrusega loodud süsteemi. Seda näitavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu teine ja kolmas eelotsuse küsimus, mis käsitlevad määruse nr 655/2014 sätteid, st selle määruse samal vahetegemisel rajanevaid artikleid 5 ja 18. Lisaks tuleneb määruse nr 655/2014 põhjendusest 14, et õiglase tasakaalu võlausaldaja arestimismääruse saamise huvi ja võlgniku huvi vahel vältida selle määruse igasugust kuritarvitamist peavad looma selle tegemise tingimused. See, kuidas mõisteid „kohtuotsus“, „kohtulik kokkulepe“ ja „ametlik dokument“ tõlgendatakse, võib seda tasakaalu mõjutada.

F. Täitedokumendid määrusega nr 655/2014 loodud süsteemis

1. Juhised, mida annab täitedokumentide ja veel täitmisele mitte pööratavate dokumentide mainimine määruses nr 655/2014

60. Järgides arutluskäiku, mille kohaselt ei saa mõistet „ametlik dokument“ määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses põhjalikumalt analüüsida nii, et arvesse ei võeta selle määruse muid sätteid, väidab komisjon, et dokumendi täitmisele pööratavuse vajaduse saab tuletada määruse nr 655/2014 artikli 14 lõike 1 esimesest ja teisest lõigust. Komisjon arvab, et kuna selle määruse see tekstiosa sisaldab sõnaselgeid erisätteid, mis käsitlevad ametlikke dokumente, mis ei ole täitmisele pööratavad, on ebatõenäoline, et selle määruse teistes sätetes hõlmab mõiste „ametlik dokument“ nii ametlikke dokumente, mis on täitmisele pööratavad, kui ka neid, mis seda ei ole.

61. Ilma et see piiraks niisuguse järelduse tegemist, millele on jõudnud komisjon, ei veena mind täielikult tema arutluskäik, mille kohaselt tuleneb juba ainuüksi mõiste „ametlik dokument“ kasutamisviiside võrdlusest määruse nr 655/2014 artikli 14 lõikes 1 ja selle määruse muudes artiklites, et ametlik dokument selle määruse artikli 4 punkti 10 tähenduses peab kindlasti olema täitmisele pööratav.

62. Määruse nr 655/2014 artikli 14 lõikes 1 on selgelt eristatud olukordi, kus võlausaldaja on saanud dokumendi (kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi), mis on täitmisele pööratav ja millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude rahuldamist, ning olukordi, kus võlausaldaja on saanud dokumendi, mis ei ole veel täitmisele pööratav. Võib väita, et määruse nr 655/2014 artikli 14 lõike 1 teises lõigus nimetatud ametlik dokument, mis ei ole veel täitmisele pööratav, kujutab endast alati ametlikku dokumenti selle määruse artikli 4 punkti 10 tähenduses. Selle määruse artiklis 4 „Mõisted“ on loodud ühine terminoloogiline raamistik kõikidele järgnevatele sätetele. Järelikult tuleb seda raamistikku arvestades ja ühtluse huvides asuda seisukohale, et dokument ei pea olema täitmisele pööratav selleks, et olla ametlik dokument selle viimase õigusnormi tähenduses.

63. See öeldud, tuleb märkida, et määruse nr 655/2014 artikli 14 lõikega 1 on kehtestatud rangemad nõuded teabe saamisel võlgniku kontode kohta, kui võlausaldaja ei ole veel saanud täitedokumenti, võrreldes nõuetega, mida kohaldatakse siis, kui võlausaldaja on täitedokumendi saanud. Võlausaldaja, kes on saanud dokumendi, mis ei ole veel täitmisele pööratav, peab nimelt kohut veenma, et sellist kontot käsitlevat teavet on vaja kiiresti saada, kuna on olemas oht, et ilma sellise teabeta on tema nõude hilisem täitmine tõenäoliselt takistatud ja selle tulemusena võib võlausaldaja finantsseisund märkimisväärselt halveneda.

64. Mõistagi on seadusandja määruse nr 655/2014 artikli 14 lõikes 1 teinud vahet täitedokumentide ja dokumentide vahel, mis ei ole veel täitmisele pööratavad (mitte nagu selle määruse teistest sätetes kahe juhtumi vahel, milleks on juhtum, mil võlausaldaja on dokumendi saanud, ja juhtum, mil ta ei ole seda saanud ( 20 )), et luua kolm eraldi juhtumit: juhtum, mil võlausaldaja on saanud täitedokumendi (määruse nr 655/2014 artikli 14 lõike 1 esimene lõik); juhtum, mil võlausaldaja on saanud dokumendi, mis ei ole veel täitmisele pööratav (selle määruse artikli 14 lõike 1 teine lõik), ja lõpuks juhtum, mil võlausaldaja ei ole dokumenti saanud (mis jääb väljapoole nimetatud määruse artikli 14 lõiget 1). See võib viia mõttele, et määruse nr 655/2014 kõiki sätteid arvesse võttes ei ole see, kui võlausaldajal on dokument, mis ei ole veel täitmisele pööratav, samaväärne sellega, kui tal ei ole üldse mingit dokumenti.

65. Määruse nr 655/2014 artikli 14 lõikes 1 oli siiski vaja eristada kolme juhtumit kahe asemel, et anda võlausaldajale, kellel on dokument, mis ei ole veel täitmisele pööratav, võimalus esitada taotlus saada teavet võlgniku kontode kohta. Määruse nr 655/2014 artikli 14 lõike 1 teise lõigu järgi võib võlausaldaja, kes on saanud dokumendi, mis ei ole veel täitmisele pööratav, sellise taotluse esitada, samas kui võlausaldajal, kes mingit dokumenti saanud ei ole, ei ole õigust seda teha. Lisaks – nagu ilmneb selle määruse teistest sätetest – on võlausaldaja, kellel on täitedokument, alati eelisolukorras, sest ta ei pea kohut veenma, et on vaja saada kiiresti teavet võlgniku kontode kohta.

66. Eelnevast järeldan, et esiteks ainult seoses määruse nr 655/2014 artikli 14 lõikega 1 ei saa seda, kui on dokument, mis ei ole täitmisele pööratav, samastada sellega, kui niisugune dokument on. Teiseks on määruse nr 655/2014 artikli 14 lõike 1 esimeses ja teises lõigus järgitud sama loogikat nagu eelkõige selle määruse artikli 7 lõigetes 1 ja 2, milles on eristatud dokumendi saanud võlausaldaja ja dokumenti veel mitte saanud võlausaldaja olukordi, kehtestades selle viimase olukorra suhtes rangemad arestimismääruse tegemise tingimused.

67. Kokkuvõtteks võib selles etapis väita, et seisukoha, et võlausaldaja on saanud dokumendi (kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi), millega võlgnikult nõutakse tema nõude rahuldamist määruse nr 655/2014 tähenduses, võib võtta, kui see dokument on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav. Nagu ma allpool näitan, kinnitavad seda lähenemist – mida pooldatakse ka ühes osas õigusteooriast ( 21 ) – juhised, mille võib leida selle määruse teistest sätetest, st selle artiklitest 7, 18 ja 34.

2. Juhised, mille võib leida määruse nr 655/2014 teistest sätetest

68. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 59 juba selgitasin, võib see, kuidas dokumente (kohtuotsuseid, kohtulikke kokkuleppeid ja ametlikke dokumente) tõlgendatakse, mõjutada tasakaalu võlausaldaja huvide ja võlgniku huvide vahel. Määruse nr 655/2014 artiklist 7 tuleneb, et kui võlausaldaja on saanud dokumendi, millega võlgnikult nõutakse nõude rahuldamist, ei aruta asjaomane kohus arestimismääruse tegemisel selles dokumendis näidatud nõude puhul enam küsimust, kas võlausaldaja sisuline nõue rahuldatakse.

69. Niisuguse tõlgendusega nõustumine, et võlausaldaja saadud dokument ei pea olema liikmesriigis täitmisele pööratav, kahjustaks tasakaalu, mille arestimismääruse tegemise tingimused peaksid looma. Kui asjaomane kohus teeks arestimismääruse dokumendi põhjal, mis ei ole veel täitmisele pööratav, ei saaks ta nimelt võlausaldajalt nõuda, et viimane veenaks teda selles dokumendis näidatud nõude fumus boni iuris’es. Võib ilmneda, et arestimismäärus tehti dokumendi põhjal, mis põhineb – nagu käsitletaval juhul – võlausaldaja avaldustel, ilma et nõude põhjendatust oleks kontrollitud.

70. See ongi minu arvates põhjus, miks peab võlausaldaja saadud dokument olema päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav, et võiks asuda seisukohale, et võlausaldaja on saanud dokumendi.

71. See selgitab ka, miks on arestimismääruse kohta otsuse tegemiseks määruse nr 655/2014 artikli 18 lõigetes 1 ja 2 kindlaks määratud tähtajad lühemad juhul, kui võlausaldaja on juba saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi. Niisugusel juhul ei ole kohtul kohustust analüüsida võlausaldaja sisulise nõude fumus boni iuris’t.

72. Lisaks ilmneb määruse nr 655/2014 artikli 34 lõike 1 punkti b alapunktist iii, et võlgniku palvel lõpetatakse arestimismääruse täitmine seda täitvas liikmesriigis, kui selle kohtuotsuse, mille täitmist võlausaldaja soovis arestimismäärusega tagada, täitmisele pööratavus on päritoluliikmesriigis peatatud. See võib viidata sellele, et arestimismääruse puhul, mis tehti ilma, et võlausaldaja oleks olnud kohustatud tõendama fumus boni iuris’t, põhineb selle arestimismääruse täitmisele pööratavus dokumendis täpsustatud nõude puhul asjaolul, et see dokument on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav. ( 22 )

73. Lisaks näib minu analüüsi järeldusi kinnitavat ka määruse nr 655/2014 ajalooline tõlgendus.

3. Ajalooline tõlgendus

74. Tuleb märkida, et määruse ettepanek, mille komisjon esitas ( 23 ) ja mille põhjal määrus nr 655/2014 anti, rajanes samalaadsel dihhotoomial nagu see määruski.

75. Kõigepealt oli selle ettepaneku artiklis 5 eristatud ühelt poolt olukordi, kus taotleja taotleb arestimismäärust enne sisulise kohtumenetluse algatamist või ükskõik missugusel hetkel selle menetluse jooksul või ka pärast seda, kui taotleja on saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi võlgniku vastu, mis on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav, kuid mida ei ole täitmisele pööratavaks tunnistatud täitvas liikmesriigis, kus niisugust avaldust nõutakse, ning teiselt poolt olukordi, kus taotleja taotleb arestimismäärust pärast seda, kui on saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi võlgniku vastu, mis on täitvas liikmesriigis täitmisele pööratav või tunnistati seal täitmisele pööratavaks.

76. Seejärel tuleb märkida, et määruse ettepanekus on arestimismääruse tegemise tingimused leebemad juhul, kui võlausaldajal on juba dokument, mis on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav, kui juhul, mil tal seda ei ole. Lisaks on need tingimused veel leebemad siis, kui võlausaldajal on dokument, mis on täitmisele pööratav täitvas liikmesriigis. ( 24 ) On vaja juhtida tähelepanu, et määruse ettepaneku artikli 7 lõike 2 kohaselt, tõlgendatuna selle ettepaneku artikli 5 lõikest 1 lähtudes, ei kohaldata määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikega 2 kehtestatud fumus boni iuris’e nõuet siis, kui võlausaldajal on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav ametlik dokument.

77. Lõpuks kaotatakse määruse ettepaneku artikli 23 kohaselt välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlus olukordades, kus võlausaldaja taotleb arestimismäärust pärast seda, kui on saanud dokumendi, mis on täitvas liikmesriigis täitmisele pööratav või tunnistati seal täitmisele pööratavaks.

78. Vahetegemisest ainult päritoluliikmesriigis täitmisele pööratavaks peetavate dokumentide ja ka täitvas liikmesriigis täitmisele pööratavaks peetavate dokumentide vahel loobuti, kui Euroopa Liidu Nõukogu võttis vastu üldsuunise määruse ettepaneku kohta ( 25 ). Selles etapis sõnastatigi õigusnormid, milles on eristatud niisuguse võlausaldaja olukorda, kes on saanud dokumendi, milles nõutakse võlgnikult tema nõude rahuldamist, ja sellise võlausaldaja olukorda, kes ei ole seda dokumenti saanud. Arestimismääruse tegemise tingimused, mis nähti ette olukordadeks, kus võlausaldajal on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav dokument, muutusid kohaldatavaks olukordades, kus võlausaldajal on (ta „on saanud“) dokument, millega võlgnikult nõutakse nõude rahuldamist. Nagu määrus nr 655/2014, nii põhines ka nõukogu üldsuunis täidetavaks tunnistamise menetluse täielikul kaotamisel.

79. Määruse nr 655/2014 ettevalmistavate materjalide analüüs kinnitab seega minu järeldust, et dokument peab olema täitmisele pööratav liikmesriigis, kus see anti, heaks kiideti, sõlmiti või koostati, et saaks asuda seisukohale, et võlausaldaja on saanud dokumendi (kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi), millega võlgnikult nõutakse nõude rahuldamist.

80. Lõpuks tuleb märkida, et määruse nr 655/2014 põhjendus 18, mis puudutab tagatist, mille võlausaldaja on kohustatud selle määruse artiklis 12 nimetatud tingimustel moodustama, näib tõesti kõnelevat selle järelduse vastu, mille ma just esitasin. Selles põhjenduses on nähtud ette, et dokumendi saanud võlausaldajal võib tegelikult olla kohtuotsus, mis ei ole veel täitmisele pööratav või on seda üksnes esialgselt. See põhjendus, mis ei ole normatiivne ja mida lisaks määruse nr 655/2014 ettevalmistamise ajal üksikasjalikult ei arutatud, ei saa siiski seada kahtluse alla ühtlasi juhiseid, mis tulenevad selle määruse süsteemi arvestavast ja ajaloolisest tõlgendusest.

81. Kokkuvõtteks märgin, et ma ei saa välistada, et määruse nr 655/2014 ettevalmistamise ajal soovis nõukogu sellega, et kvalifitseeris olukorrad, milles võlausaldajal on täitedokument, olukordadena, kus ta on saanud dokumendi, millega nõutakse võlgnikult võlausaldaja nõude tasumist, eristada neid olukordi olukordadest, kus võlausaldajal on dokument, mis ei ole veel täitmisele pööratav. See väljend esineb nimelt ainult selle määruse artiklites 5, 7 ja 14.

82. Näib siiski, et seda tahet ei viidud määruses nr 655/2014 ellu. Näiteks on selle määruse põhjenduses 12 esiteks selgitatud, et erinevalt olukorrast, kus võlausaldaja ei ole saanud dokumenti, millega võlgnikult nõutakse nõude rahuldamist, võib olukord, kus ta on dokumendi saanud, vastata juhtumile, mil tal on kohtuotsus, mis ei ole veel täitmisele pööratav. Teiseks arenesid selle määruse artiklid 6 (kohtualluvus arestimismääruse tegemisel) ja 18 (arestimismääruse taotluse kohta otsuse tegemise tähtajad) ettevalmistavate tööde käigus edasi ega peegelda seda tahet. Ühelt poolt säilitas nõukogu korra, mis oli komisjoni ettepaneku kohaselt kohaldatav olukordade suhtes, kus võlausaldajal on dokument, mis on päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav. Teiselt poolt on nendes artiklites eristatud ainult olukordi, kus võlausaldaja ei ole dokumenti saanud, olukordadest, kus ta on selle saanud, täpsustamata, kas selle dokumendiga nõutakse võlgnikult tasumist. Kolmandaks täiendati määruse nr 655/2014 põhjendust 13 selgitusega, et mõiste „sisuline menetlus“ peab tähendama mis tahes menetlust, mille eesmärk on hankida asjaomase nõudega seoses täitmisele pööratav täitedokument, nõukogu üldsuunise tulemusena. Sellest järeldan, et ka nõukogu silmis on otsustavaks piiriks, mis eraldab määruse nr 655/2014 süsteemist tulenevat kahte menetluslikku võimalust, täitedokumendi saamine.

G. Kokkuvõtvad märkused

83. Hoolimata üksikasjaliku teabe puudumisest aspektide kohta, mis võivad tekitada käesolevas kohtuasjas kahtlusi, esitasin oma määruse nr 655/2014 süsteemi tutvustuse põhjal kaalutlused, millest võib eelotsusetaotluse esitanud kohtul kasu olla.

84. Minu analüüsist tuleneb, et maksekäsk ei ole Bulgaaria õiguses ametlik dokument määruse nr 655/2014 tähenduses ning vastab pigem kohtuotsuse tunnustele selle määruse tähenduses.

85. Selle määruse kehtivuse ajal on täitmisele pööratavuse nõuet vaieldamatult kohaldatud siiski kolme liiki dokumentide (kohtuotsused, kohtulikud kokkulepped ja ametlikud dokumendid) suhtes, mis võivad olla arestimismääruse aluseks.

86. Lisaks tuvastasin oma analüüsi tulemusena, et vastata ei tule mitte küsimusele, kas ametlik dokument määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 10 tähenduses eraldi võetuna peab olema täitmisele pööratav, vaid küsimusele, kas dokument, mis võlausaldajal peab olema (kohtuotsus, kohtulik kokkulepe või ametlik dokument), et võiks asuda seisukohale, et ta on saanud dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude tasumist selle määruse sätete tähenduses, peab olema täitmisele pööratav või mitte.

87. Et selle määruse süsteemis saaks asuda seisukohale, et võlausaldaja on saanud dokumendi (kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi), millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude tasumist eelkõige selle määruse artikli 5 punkti b tähenduses, peab sellel võlausaldajal olema dokument, mis on täitmisele pööratav liikmesriigis, kus see anti, heaks kiideti, sõlmiti või koostati.

88. Tõlgendus, et võlausaldaja saadud dokument peab olema täitmisele pööratav päritoluliikmesriigis, ei tähenda, et võlausaldaja, kes on saanud dokumendi, mis ei ole veel täitmisele pööratav, ei võiks saada sellest dokumendist mingit eelist arestimismääruse tegemise menetluses. Sellel võlausaldajal on kergem pädevat kohut veenda, et tema sisuline nõue võlgniku suhtes tõenäoliselt rahuldatakse. Lisaks ei saa välistada, et vastavalt määruse nr 655/2014 artikli 12 lõike 1 teisele lõigule on see võlausaldaja vabastatud tagatise esitamise kohustusest. Veelgi enam, erinevalt vastupidisest tõlgendusest ei takista käesolevas ettepanekus välja pakutud lahendus pädeval kohtul nõuda, et võlausaldaja tõendaks veel mitte täitmisele pööratavas dokumendis täpsustatud nõude fumus boni iuris’t eelkõige juhul, kui see dokument on välja antud ainult võlausaldaja ühepoolse avalduse alusel.

VI. Ettepanek

89. Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria) esimesele eelotsuse küsimusele järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 655/2014, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades, artikli 4 punkti 10 tuleb tõlgendada nii, et niisugune maksekäsk, millega on tegemist põhikohtuasjas, ei kujuta endast ametlikku dokumenti selle määruse tähenduses, sest selle sisu, mille puhul on nõude põhjendatus kõrvale jäetud, seisneb ainult võlgniku kohustuses võlausaldaja nõue rahuldada ning seetõttu ei puuduta selle dokumendi ehtsus selle sisu nii, nagu liidu seadusandja soovis. Määruse nr 655/2014 süsteemis peab dokument olema täitmisele pööratav liikmesriigis, kus see anti, heaks kiideti, sõlmiti või koostati, et saaks asuda seisukohale, et võlausaldaja on saanud dokumendi (kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe, ametliku dokumendi), millega võlgnikult nõutakse nõude tasumist selle määruse artikli 5 punkti b tähenduses.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) 21. mai 1980. aasta kohtuotsus (125/79, EU:C:1980:130).

( 3 ) 27. septembri 1968. aasta konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 3; edaspidi „Brüsseli konventsioon“).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1). Selle määruse artikli 2 punktist a ilmneb, et mõiste „kohtuotsus“ ei hõlma ajutisi meetmeid, sealhulgas kaitsemeetmeid, mille kohus on määranud, ilma et kostjat oleks kohtuistungile kutsutud, välja arvatud juhul, kui meetme määramise otsus on kostjale kätte toimetatud enne täitmisele pööramist. Vt selle kohta ka Cuniberti, G., Migliorini, S., The European Account Preservation Order Regulation. A Commentary, Cambridge University Press, Cambridge-New York, 2018, lk 5.

( 5 ) Komisjoni roheline raamat kohtuotsuste täitmise tõhustamise kohta Euroopa Liidus: pangakontode arestimine, KOM(2006) 618 (lõplik). Vt ka Monteiro, L. V., „The Bank Account Preservation Procedure in the European Union Regulation (EU) No 655/2014 of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014“, EU Law Journal, 2015, 1. kd, nr 1, lk 122.

( 6 ) 21. mai 1980. aasta kohtuotsus (125/79, EU:C:1980:130).

( 7 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määrus, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2014, L 189, lk 59).

( 8 ) Põhilise erinevuse kohta määruse nr 1215/2012 ja määruse nr 655/2014 vahel vt Lagus, J., „Freezing Europe: The European Account Preservation Order and Forum Shopping in the European Judicial Area“, Tidskrift utgiven av Juridiska Föreningen i Finland, 2018, 3.–4. kd, lk 246 ja 249.

( 9 ) Vt eelkõige Popova, V., „Order for Payment Proceedings in bulgarian Civil Procedure Law“, Civil Procedure Review, 2011, 2. kd, nr 3, lk 34.

( 10 ) Tuleb märkida, et eelotsusetaotluse ühes teises lõigus märgib selle esitanud kohus, et maksekäsu saab tunnistada tühiseks, kui ei esitata nõude tuvastamise hagi. Mulle näib aga, et GPK artikli 415 lõikest 5 ei ilmne mitte, et niisugusel juhul „võib“ kohus maksekäsu „tühiseks tunnistada“, vaid et ta „tunnistab“ selle „tühiseks“.

( 11 ) Vt 10. joonealune märkus.

( 12 ) Vt Beaumont, P., Fitchen, J. ja Holliday, J., The evidentiary effects of authentic acts in the Member States of the European Union, in the context of successions, lk 72 „Bulgaria“, Musseva, B., http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/556935/IPOL_STU%282016%29556935_EN.pdf.

( 13 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrus, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta (ELT 2004, L 143, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 38).

( 14 ) Nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (ELT 2009, L 7, lk 1).

( 15 ) Luganos 16. septembril 1988 allkirjastatud tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsioon (EÜT 1988, L 319, lk 9).

( 16 ) Vt määruse nr 805/2004 artikli 4 punkt 3, määruse nr 4/2009 artikli 2 lõike 1 punkt 3 ja määruse nr 1215/2012 artikli 2 punkt c.

( 17 ) Vt määruse nr 805/2004 artikli 25 lõige 1, määruse nr 4/2009 artikkel 48 ja määruse nr 1215/2012 artikkel 58.

( 18 ) Vt Guinchard, E., „De la première saisie conservatoire européenne. Présentation du règlement no 655/2014 instituant une procédure d’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires“, Revue trimestrielle de droit européen, nr 4, 2014, lk 922.

( 19 ) Vastupidi määruse nr 655/2014 artikli 6 lõikele 1 ei ole GPK artiklis 618a tõesti sõnaselgelt märgitud, et võlausaldaja võib taotleda arestimismäärust enne ametliku dokumendi saamist. Miski ei näita siiski, et Bulgaaria õigus võib takistada võlausaldajal niisuguses olukorras arestimismäärust nõudmast. Eelotsusetaotluse esitanud kohus näib arvavat, et käsitletaval juhul on see nii ja et selleks tuleb algatada eraldi menetlus. Muu seas – määruse nr 655/2014 artikli 5 punktis a ei ole mainitud ka olukorda, kus võlausaldaja, kes ei ole veel saanud ametlikku dokumenti, taotleb arestimismäärust enne sisulise menetluse algatamist või selle jooksul. See tuleneb sellest, et seadusandja leidis tõenäoliselt, et on tavatu, et ametlikud dokumendid „antakse“ sisuliste menetluste tulemusena.

( 20 ) Vt eelkõige määruse nr 655/2014 artiklid 7 ja 12.

( 21 ) Vt eelkõige Monteiro, L.V., op. cit., lk 129. See autor märgib, et määruse nr 655/2014 kehtivuse ajal on täitedokumendi saanud võlausaldajatele kõik muutunud lihtsamaks, samas kui need, kes ei ole niisugust dokumenti veel saanud, peavad tõendama fumus boni iuris’t.

( 22 ) Tuleb märkida, et selle põhjal, kuidas on määruse nr 655/2014 artikli 34 lõike 1 punkti b alapunki iii tõlgendatud kohtupraktikas, kohaldatakse seda õigusnormi ainult arestimismääruse suhtes, mis on tehtud võlausaldaja dokumendis täpsustatud nõudega seoses. Vt Cuniberti, G., Migliorini, S., op. cit., lk 291. Järeldan, et ka õigusteooria kohaselt peab dokument olema täitmisele pööratav, et võiks asuda seisukohale, et võlausaldaja on saanud dokumendi määruse nr 655/2014 mitme sätte tähenduses.

( 23 ) Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega luuakse Euroopa pangakonto arestimise määrus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (KOM(2011) 445 (lõplik), edaspidi „määruse ettepanek“).

( 24 ) Vt määruse ettepaneku lk 6.

( 25 ) Nõukogu 28. novembril 2013 esitatud üldsuunis määruse ettepaneku kohta, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (16991/13 ADD 1).