ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-163/16: Euroopa Kohtu (suurkoda) 12. juuni 2018. aasta otsus (Rechtbank Den Haag’i eelotsusetaotlus – Madalmaad) – Christian Louboutin, Christian Louboutin Sas versus van Haren Schoenen BV (Eelotsusetaotlus — Kaubamärgid — Kaubamärgi registreerimisest keeldumise või selle kehtetuks tunnistamise absoluutsed põhjused — Tähis, mis koosneb ainult kauba kujust — Mõiste „kuju“ — Värvus — Paiknemine kauba teataval osal — Direktiiv 2008/95/EÜ — Artikkel 2 — Artikli 3 lõike 1 punkti e alapunkt iii)

Euroopa Kohtu (suurkoda) 12. juuni 2018. aasta otsus (Rechtbank Den Haag’i eelotsusetaotlus – Madalmaad) – Christian Louboutin, Christian Louboutin Sas versus van Haren Schoenen BV

(Kohtuasi C-163/16) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Kaubamärgid — Kaubamärgi registreerimisest keeldumise või selle kehtetuks tunnistamise absoluutsed põhjused — Tähis, mis koosneb ainult kauba kujust — Mõiste „kuju“ — Värvus — Paiknemine kauba teataval osal — Direktiiv 2008/95/EÜ — Artikkel 2 — Artikli 3 lõike 1 punkti e alapunkt iii)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Den Haag

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Christian Louboutin, Christian Louboutin Sas

Kostja: van Haren Schoenen BV

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõike 1 punkti e alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et tähis, mille moodustab kõrge kontsaga kinga tallal kasutatud värvus nagu see, millega on tegemist põhikohtuasjas, ei koosne üksnes „kujust“ selle sätte tähenduses.

( 1 ) ELT C 211, 13.6.2016.
Kohtuasi C-650/16: Euroopa Kohtu (suurkoda) 12. juuni 2018. aasta otsus (Østre Landsreti eelotsusetaotlus – Taani) – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS versus Skatteministeriet (Eelotsusetaotlus — ELTL artikkel 49 — Äriühingu tulumaks — Asutamisvabadus — Residendist äriühing — Maksustatav kasum — Maksude alandamine — Residendist püsivate tegevuskohtade kahjumi mahaarvamine — Lubatavus — Mitteresidendist püsivate tegevuskohtade kahjumi mahaarvamine — Väljaarvamine — Erand — Valikuline rahvusvahelise ühismaksustamise kord)

Euroopa Kohtu (suurkoda) 12. juuni 2018. aasta otsus (Østre Landsreti eelotsusetaotlus – Taani) – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS versus Skatteministeriet

(Kohtuasi C-650/16) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — ELTL artikkel 49 — Äriühingu tulumaks — Asutamisvabadus — Residendist äriühing — Maksustatav kasum — Maksude alandamine — Residendist püsivate tegevuskohtade kahjumi mahaarvamine — Lubatavus — Mitteresidendist püsivate tegevuskohtade kahjumi mahaarvamine — Väljaarvamine — Erand — Valikuline rahvusvahelise ühismaksustamise kord)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: A/S Bevola, Jens W. Trock ApS

Vastustaja: Skatteministeriet

Resolutsioon

ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad residendist äriühingu, kes ei ole valinud sellist rahvusvahelise ühismaksustamise korda nagu põhikohtuasjas käsitletav, võimaluse arvata oma maksustatavast kasumist maha teises liikmesriigis asuva püsiva tegevuskoha kahjumi, kuigi esiteks on see äriühing ammendanud kõik tegevuskoha asukohajärgse liikmesriigi õiguses sätestatud võimalused see kahjum maha arvata ja teiseks ei saa ta asjaomasest tegevuskohast mitte mingit tulu, mistõttu ei ole enam mingit võimalust, et seda kahjumit saaks nimetatud liikmesriigis arvesse võtta; nende tingimuste täitmist peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima.

( 1 ) ELT C 63, 27.2.2017.
Kohtuasi C-665/16: Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 13. juuni 2018. aasta otsus (Naczelny Sąd Administracyjny eelotsusetaotlus – Poola) – Minister Finansów versus Gmina Wrocław (Eelotsusetaotlus — Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikli 2 lõike 1 punkt a — Kaubatarne tasu eest — Artikli 14 lõige 1 — Materiaalse vara omanikuna käsutamise õiguse üleminek — Artikli 14 lõike 2 punkt a — Kohalikule omavalitsusüksusele kuuluva vara omandiõiguse hüvitise eest üleandmine riigikassale, selleks et ehitada riigimaantee — Mõiste „hüvitis“ — Käibemaksuga maksustatav tehing)

Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 13. juuni 2018. aasta otsus (Naczelny Sąd Administracyjny eelotsusetaotlus – Poola) – Minister Finansów versus Gmina Wrocław

(Kohtuasi C-665/16) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikli 2 lõike 1 punkt a — Kaubatarne tasu eest — Artikli 14 lõige 1 — Materiaalse vara omanikuna käsutamise õiguse üleminek — Artikli 14 lõike 2 punkt a — Kohalikule omavalitsusüksusele kuuluva vara omandiõiguse hüvitise eest üleandmine riigikassale, selleks et ehitada riigimaantee — Mõiste „hüvitis“ — Käibemaksuga maksustatav tehing)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Minister Finansów

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Gmina Wrocław

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 2 lõike 1 punkti a ja artikli 14 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et käibemaksuga maksustatavaks tehinguks on käibemaksukohustuslasele kuuluva kinnisvara omandiõiguse üleminek liikmesriigi riigikassale, mis toimub seaduse alusel hüvitise eest sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja kus sama isik esindab ühel ajal sundvõõrandavat ametivõimu ning sellist kohalikku omavalitsusüksust, kellelt vara sundvõõrandatakse, ning kus viimane jääb tegelikkuses asjaomast vara haldama, isegi kui hüvitise tasumine toimub vaid kohaliku omavalitsusüksuse eelarves raamatupidamisliku kande teel.

( 1 ) ELT C 112, 10.4.2017.
2.

Direktiivi 95/46 artikleid 4 ja 28 tuleb tõlgendada nii, et kui väljaspool liitu asutatud ettevõtjal on erinevates liikmesriikides mitu üksust, on ühe liikmesriigi järelevalveasutusel õigus kasutada talle selle direktiivi artikli 28 lõikega 3 antud volitusi selle ettevõtja üksuse suhtes, mis asub nimetatud liikmesriigi territooriumil, olgugi et vastavalt kontsernisisesele ülesannete jaotusele on see üksus vastutav üksnes reklaamipinna müügi ja muu turundustegevuse eest selle liikmesriigi territooriumil, samal ajal kui isikuandmete kogumise ja töötlemise eest on kogu liidu territooriumil ainuvastutav teises liikmesriigis asuv üksus.
1.

Olukorras, kus liidu kodanik on kasutanud oma liikumisvabadust, liikudes liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole, ja reaalselt elades seal kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ) artikli 7 lõikes 1 ette nähtud tingimustega, ning on alustanud või tugevdanud sel ajal perekonnaelu samast soost kolmanda riigi kodanikuga, kellega ta on ennast sidunud vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult sõlmitud abielu teel, tuleb ELTL artikli 21 lõiget 1 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui selle liikmesriigi pädevad asutused, mille kodakondsus on liidu kodanikul, keelduvad andmast selle liikmesriigi territooriumil elamise õigust nimetatud kolmanda riigi kodanikule, põhjendusel et kõnealuse liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud abielu samasooliste isikute vahel.
Kohtuasi C-574/16: Euroopa Kohtu (suurkoda) 5. juuni 2018. aasta otsus (Tribunal Superior de Justicia de Galicia eelotsusetaotlus – Hispaania) – Grupo Norte Facility SA versus Angel Manuel Moreira Gómez (Eelotsusetaotlus — Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 1999/70/EÜ — Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta — Klausel 4 — Diskrimineerimiskeelu põhimõte — Mõiste „töötingimused“ — Olukordade sarnasus — Põhjendatus — Mõiste „objektiivsed põhjused“ — Tähtajatu töölepingu objektiivsel põhjusel ülesütlemisel makstav hüvitis — Töötaja asendamiseks sõlmitud tähtajalise töölepingu tähtaja möödumisel makstav väiksem hüvitis)

Euroopa Kohtu (suurkoda) 5. juuni 2018. aasta otsus (Tribunal Superior de Justicia de Galicia eelotsusetaotlus – Hispaania) – Grupo Norte Facility SA versus Angel Manuel Moreira Gómez

(Kohtuasi C-574/16) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 1999/70/EÜ — Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta — Klausel 4 — Diskrimineerimiskeelu põhimõte — Mõiste „töötingimused“ — Olukordade sarnasus — Põhjendatus — Mõiste „objektiivsed põhjused“ — Tähtajatu töölepingu objektiivsel põhjusel ülesütlemisel makstav hüvitis — Töötaja asendamiseks sõlmitud tähtajalise töölepingu tähtaja möödumisel makstav väiksem hüvitis)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Grupo Norte Facility SA

Kostja: Angel Manuel Moreira Gómez

Resolutsioon

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas ära toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on töötajatele, kellega on sõlmitud sellised tähtajalised töölepingud nagu põhikohtuasjas käsitletav asendusleping, et katta osalise ajaga pensionile jäänud töötajast vabaks jäänud töötunde, nende lepingute tähtaja möödumisel makstav hüvitis väiksem kui hüvitis, mis makstakse tähtajatu töölepinguga töötajatele nende töölepingu ülesütlemisel objektiivsel põhjusel.

( 1 ) ELT C 30, 30.1.2017.
2.

Lahendi tegemise vajadus on ära langenud hagi suhtes, mille Bank Mellat esitas kohtuasjas T-160/13 ja milles paluti tühistada nõukogu 21. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1263/2012, millega muudetakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, artikli 1 punkt 15 või tühistada nimetatud säte, kuna selles ei nähta ette Bank Mellati suhtes kohaldamisele kuuluvat erandit, ning Bank Mellati nõude suhtes, et Euroopa Liidu Üldkohus tuvastaks, et nõukogu 15. oktoobri 2012. aasta otsuse 2012/635/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, artikli 1 punkt 6 ei kuulu tema suhtes kohaldamisele.
2.

Direktiivi 2001/23 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondades kõik töötajad, ning uus edukas pakkuja jätkab tegevust järgmise õppeaasta alguses, näib, et töötajate koondamine toimus selle sätte tähenduses „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“, tingimusel et kõikide töötajate koondamise asjaolud ja uue teenuseosutaja hiline nimetamine ei kujuta endast tahtlikku meedet, mille eesmärk on jätta töötajad ilma õigustest, mille direktiiv neile annab; seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
1.

Nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ, artikleid 7 ja 20 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega kehtestatakse energiatõhususkohustuste peamiseks täitmisviisiks riiklikku energiatõhususe fondi iga-aastase sissemakse tegemise kord, tingimusel esiteks, et need õigusnormid tagavad energia säästmise samaväärses koguses energiatõhususkohustuste süsteemiga, mida võib rakendada direktiivi artikli 7 lõike 1 alusel, ja teiseks, et need vastavad kõnealuse direktiivi artikli 7 lõigetes 10 ja 11 kehtestatud nõuetele, kuid nimetatud asjaolusid peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima.
1.

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav sellisele tarbija vastu nõuet omava ettevõtja nõude loovutamise või ostmise äritavale, ilma et sellise nõude loovutamise võimalus oleks tarbijaga sõlmitud laenulepingus ette nähtud, ilma et viimast oleks sellisest loovutamisest eelnevalt teavitatud või et ta oleks selleks oma nõusoleku andnud, ning andmata talle võimalust oma võlg tagasi osta ja seeläbi see kustutada, tasudes nõude omandajale summa, mille see maksis kõnealuse nõude loovutamise eest, koos asjasse puutuvate kulude, intresside ja menetluskuludega. Teiseks ei ole nimetatud direktiiv kohaldatav ka sellistele liikmesriigi õigusnormidele, mis on esitatud tsiviilseadustiku (Código Civil) artiklis 1535 ja 7. jaanuari 2000. aasta tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil) artiklites 17 ja 540, mis sätestavad sellise tagasiostmise võimaluse ja reguleerivad pooleliolevates menetlustes nõude loovutaja asendamist nõude omandajaga.
2.

ELTL artiklitega 20 ja 21 on vastuolus olukord, kus liikmesriigi elanikule, kes on raske puudega, keeldub tema elukoha omavalitsusüksus andmast sellist hüvitist nagu põhikohtuasjas kõnealune isikliku abistaja teenus, põhjusel et isik viibib teises liikmesriigis kõrgkoolis õppimise eesmärgil.
5.

Direktiivi 2013/32 artikli 35 esimese lõigu punkti b tuleb tõlgendada nii, et ÜRO Palestiina Põgenike Abi- ja Tööorganisatsiooni Lähis-Idas (UNRWA) juures registreeritud isikut tuleb juhul, kui ta saab sellelt organisatsioonilt tegelikku kaitset või abi kolmandas riigis, mis ei vasta territooriumile, kus on tema alaline elukoht, kuid on osa selle organisatsiooni tegevuspiirkonnast, pidada kuuluvaks selle kolmanda riigi piisava kaitse alla kõnealuse sätte tähenduses, kui see kolmas riik: — kohustub võtma asjaomase isiku tagasi pärast seda, kui ta on lahkunud selle riigi territooriumilt, et taotleda rahvusvahelist kaitset Euroopa Liidus, ja — tunnustab UNRWA pakutavat kaitset või abi ning järgib tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, võimaldades asjaomasel isikul oma territooriumil ohutult elada inimväärsetes elutingimustes niikaua, kuni see on tema alalise elukoha järgsel territooriumil esinevate ohtude tõttu vajalik.
2.

Delegeeritud määrust nr 2010/30 koosmõjus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 2010. aasta direktiivi 2010/30 energiamõjuga toodete energia- ja muude ressursside tarbimise näitamise kohta märgistuses ja ühtses tootekirjelduses artikli 3 lõike 1 punktiga b tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui lisaks energiamärgisele tolmuimeja energiaklassi kohta, mille vorm on esitatud delegeeritud määruse nr 665/2013 II lisas, kasutatakse muid märgiseid või sümboleid, millega korratakse asjaomasel energiamärgisel esitatud teavet, kui nende kasutamine võib lõpptarbijaid eksitada või segadusse ajada jaekaubanduses müüdava tolmuimeja kasutamisel tarbitava energiakoguse suhtes; eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas see on nii, arvestades kõiki asjas tähtsust omavaid asjaolusid ja lähtudes sellest, kuidas seda tajub piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelik ning arukas keskmine tarbija, võttes arvesse sotsiaalseid, kultuurilisi ja lingvistilisi tegureid.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/18/EÜ geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja nõukogu direktiivi 90/220/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 2 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et mutageneesi menetluste/meetodite abil saadud organismid on selle sätte tähenduses geneetiliselt muundatud organismid. Direktiivi 2001/18 artikli 3 lõiget 1 tuleb koostoimes direktiivi I B lisa punktiga 1 ja direktiivi põhjendust 17 arvestades tõlgendada nii, et direktiivi kohaldamisalast on välja arvatud üksnes organismid, mis on saadud mutageneesi menetluste/meetodite abil, mida on juba palju kordi kasutatud ja mille ohutuse kohta on olemas pika aja jooksul kogutud andmed.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 25. juuli 2018. aasta otsus (Varhoven administrativen sadi eelotsusetaotlus – Bulgaaria) – „TTL“ EOOD versus Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia

(Kohtuasi C-553/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Teenuste osutamise vabadus - Äriühingute maksustamine - Residendist äriühingu maksed mitteresidendist äriühingutele tsisternvagunite rentimise eest - Kohustus koguda kinnipeetavat maksu liikmesriigis saadud tulult, mida makstakse välisriigi äriühingule - Eiramine - Topeltmaksustamise vältimise lepingud - Kinnipeetava maksu tasumata jätmise eest residendist äriühingult intressi kogumine - Intress, mida tuleb tasuda alates seaduses ette nähtud maksetähtaja möödumisest kuni tõendite esitamiseni topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaldatavuse kohta - Tagastamatu intress))

(2018/C 328/06)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Varhoven administrativen sad

Põhikohtuasja pooled

Hageja:„TTL“ EOOD

Kostja: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia

Menetluses osales: Varhovna administrativna prokuratura

Resolutsioon

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ning mille kohaselt tuleb teises liikmesriigis asutatud äriühingule residendist äriühingu poolt makstud tulult üldjuhul – kui nende kahe liikmesriigi vahel sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingus ei ole ette nähtud vastupidi – kinni pidada maks, kui nimetatud õigusnormidega kehtestatakse residendist äriühingule, kes ei pea seda maksu kinni ega tasu seda esimese liikmesriigi maksuhaldurile, kohustus tasuda tagastamatut intressi ajavahemiku eest alates kuupäevast, mil lõpeb tulult tasumisele kuuluva maksu tasumise tähtaeg, kuni kuupäevani, mil mitteresidendist äriühing tõendab, et topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaldamist võimaldavad tingimused on täidetud, ja seda ka juhul, kui kõnealuse lepingu kohaselt ei tule mitteresidendist äriühingul esimeses liikmesriigis maksu tasuda või kui maksu summa on väiksem maksust, mida tavaliselt tuleb selle liikmesriigi maksuõiguse alusel tasuda.

(1) ELT C 22, 23.1.2017.
Euroopa Kohtu (teine koda) 11. juuli 2018. aasta otsus (Verwaltungsgerichtshofi eelotsusetaotlus – Austria) – Menetlus, mille algatamist taotles CX

(Kohtuasi C-629/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Rahvusvaheline autovedu - Leping assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel - Artikkel 9 - Lisaprotokoll - Artiklid 41 ja 42 - Teenuste osutamise vabadus - Standstill-tingimus - EÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/95 - Artiklid 5 ja 7 - Kaupade vaba liikumine - Riigisisesed õigusnormid, mis piiravad Türgis asuvate kaubaveo-ettevõtjate õigust saata oma sõidukeid liiklema asjaomase liikmesriigi territooriumile - Kohustus hankida luba, mis on antud kvoodi piires, mis on kindlaks määratud liikmesriigi ja Türgi vahel sõlmitud kahepoolse lepingu alusel, või üksikluba, mis on välja antud ainult ühele olulist avalikku huvi esindavale veoettevõtjale))

(2018/C 319/04)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgerichtshof

Põhikohtuasja pool

CX

menetluses osales: Bezirkshauptmannschaft Schärding

Resolutsioon

Ühelt poolt Türgi Vabariigi ja teiselt poolt EMÜ liikmesriikide ning ühenduse vahel 12. septembril 1963 Ankaras sõlmitud lepingu assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel, mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ, 23. novembril 1970 Brüsselis allkirjastatud ja EMÜ-Türgi lepingule lisatud lisaprotokolli, mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr 2760/72 ning EÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu 22. detsembri 1995. aasta otsuse nr 1/95 tolliliidu lõppetapi rakendamise kohta sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt võivad Türgis asuvad kaubaveoga tegelevad autoveoettevõtjad sellist vedu kõnealusesse liikmesriiki või läbi selle liikmesriigi territooriumi teostada üksnes juhul, kui neile on asjaomase liikmesriigi ja Türgi Vabariigi vahelise kahepoolse lepingu alusel seda liiki veo jaoks kindlaks määratud kvoodi piires väljastatud tunnistus või luba, mille väljastamiseks esineb oluline avalik huvi, tingimusel et need õigusnormid ei sisalda uut teenuste osutamise vabaduse piirangut lisaprotokolli artikli 41 lõike 1 tähenduses; seda peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima.

(1) ELT C 104, 3.4.2017.
C 319/3

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 12. juuli 2018. aasta otsus (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase eelotsusetaotlus – Leedu) – „Spika“ UAB, „Senoji Baltija“ AB, „Stekutis“ UAB, „Prekybos namai Aistra“ UAB versus Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos

(Kohtuasi C-540/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Ühine kalanduspoliitika - Määrus (EL) nr 1380/2013 - Artikli 16 lõige 6 ja artikkel 17 - Kalapüügivõimaluste jaotamine - Riigisisesed õigusaktid, millega nähakse ette objektiivsetel ja läbipaistvatel kriteeriumidel põhinev meetod - Ettevõtjate ebavõrdsed konkurentsitingimused - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artiklid 16 ja 20 - Ettevõtlusvabadus - Võrdne kohtlemine - Proportsionaalsus))

(2018/C 319/03)

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Põhikohtuasja pooled

Hagejad:„Spika“ UAB, „Senoji Baltija“ AB, „Stekutis“ UAB, „Prekybos namai Aistra“ UAB

Kostja: Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos

Menetluses osalesid: Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija, „Sedija“ BUAB, V. Malinausko gamybinė-komercinė firma „Stilma“, „Starkis“ UAB, „Banginis“ UAB, „Baltijos šprotai“ UAB, „Monistico“ UAB, „Ramsun“ UAB, „Rikneda“ UAB, „Laivitė“ AB, „Baltijos jūra“ UAB, „Baltlanta“ UAB, „Grinvita“ UAB, „Strimelė“ UAB, „Baltijos žuvys“ BUAB

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määrusi (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ, artikli 16 lõiget 6 ja artiklit 17 ning harta artikleid 16 ja 20 tuleb tõlgendada nii, nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas ja millega liikmesriik kehtestas kalapüügivõimaluste jaotamise meetodi, mis võib, olgugi et põhineb läbipaistval ja objektiivsel kriteeriumil, põhjustada selle riigi lipu all sõitvate laevadega ettevõtjate ebavõrdset kohtlemist, tingimusel et asjaomane meetod järgib üht või mitut Euroopa Liidu tunnustatud üldist huvi ja vastab proportsionaalsuse põhimõttele.

(1) ELT C 6, 9.1.2017.