ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sel konkreetsel juhul, kui emaettevõtjale kuulub liidu konkurentsieeskirjasid rikkunud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis ainuosalus, võib esiteks see emaettevõtja tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju avaldada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja avaldab ka tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele. Neil asjaoludel saab pidada emaettevõtjat tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks, välja arvatud juhul, kui see emaettevõtja – kelle kohustus on see eeldus ümber lükata – esitab piisavalt tõendeid selle kohta, et tema tütarettevõtja tegutseb turul sõltumatult.

Komisjonil õigus otsustava mõju avaldamise eeldusele tugineda siis, kui tütarettevõtja tegevusele otsustava mõju avaldamise seisukohast on emaettevõtja olukord analoogne ainuaktsionäri olukorraga. See on nii juhul, kui emaettevõtjale kuuluvad tütarettevõtja aktsiatega esindatud kõik hääled, eriti kui samas kuulub talle selle tütarettevõtja kapitalis väga suur enamusosalus, nagu käesolevas asjas, on emaettevõtja analoogses olukorras tütarettevõtja ainuaktsionäri olukorraga, mistõttu emaettevõtja saab kindlaks määrata tütarettevõtja majandus- ja kaubandusstrateegia, isegi kui talle ei kuulu kogu või peaaegu kogu osalus selle kapitalis.

Tõsi, ei saa välistada, et teatud juhtudel saavad vähemusaktsionärid, kellel tütarettevõtja aktsiate antavad hääleõigused puuduvad, tütarettevõtja suhtes teostada teatud õigusi, mis võivad samuti mõjutada selle tütarettevõtja tegevust. Kuid sellisel juhul saab emaettevõtja otsustava mõju tegeliku avaldamise eelduse ümber lükata, esitades tõendeid, mis näitavad, et ta ei määra kindlaks asjasse puutuva tütarettevõtja kaubanduspoliitikat turul.

(vt punktid 44, 45, 49, 50, 52)
Ent kui vastuväiteteatisele esitatud vastuse osa või sellele vastusele lisatud dokument võib omada ettevõtja kaitses tähtsust, sest see võimaldab tal tugineda asjaoludele, mis on vastuolus komisjoni poolt selles staadiumis tehtud järeldustega, siis on tegemist süüst vabastava tõendiga. Sel juhul peab puudutatud ettevõtjale olema antud võimalus uurida asjakohast vastuse osa või dokumenti ning esitada selle kohta oma seisukoht. Samas on see ettevõtja kohustatud esitama esimese kaudse tõendi vastuväiteteatisele teiste adressaatide vastuse kasulikkuse kohta tema kaitses.

Konkurentsiasjades tähendab õigus tutvuda toimikuga seda, et komisjon annab asjaomasele ettevõtjale võimaluse analüüsida kõiki uurimistoimikus sisalduvaid dokumente, mis võivad olla tema kaitse jaoks olulised. Need hõlmavad nii süüstavaid kui ka õigustavaid dokumente, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muu konfidentsiaalne teave. Teiste isikute vastused vastuväiteteatisele ei kuulu põhimõtteliselt uurimistoimiku nende dokumentide hulka, millega puudutatud isikud võivad tutvuda.

ELTL artikli 101 kohaldamine on esiteks põhjendatud juhul, kui selles silmas peetud tegevust viiakse ellu siseturu territooriumil ja seda olenemata sellest, kus selles kokku lepitakse, ning teiseks juhul, kui on ette nähtav, et tegevus avaldab vahetut ja märkimisväärset mõju siseturul. ELTL artikli 101 kohaldamise tingimused on alternatiivsed ja mittekumulatiivsed viisid, et kindlaks teha, kas komisjon on pädev selle sätte rikkumist tuvastama ja selle eest karistama.

ELTL artiklit 101 võidakse seega kohaldada tegevusele ja kokkulepetele, mis täidavad sama konkurentsivastast eesmärki ja mida on rakendatud väljaspool liidu territooriumi, kui on ette nähtav, et koos vaadelduna on sellel tegevusel ja kokkulepetel siseturul vahetu ja märkimisväärne mõju. Ettevõtjatel ei saa olla lubatud liidu konkurentsieeskirjade kohaldamisest kõrvale hoida mitme sama eesmärki täitva niisuguse teo kombineerimisega, millest igaüks eraldivõetuna ei saa sellel turul vahetut ja märkimisväärset mõju avaldada, kuid mis saavad sellist mõju avaldada koos.

(vt punktid 96–98, 106)
Ettevõtja, kelle suhtes on algatatud uurimine määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 4 alusel, arvutite kõvaketastest kloonkoopia tegemine on komisjoni pädevuses, mis on talle antud selle määruse artikli 20 lõike 2 punktidega b ja c, kuna see toimub komisjoni poolt seadusliku digitaalse uurimistehnoloogia rakendamisega selleks, et otsida arvuti kõvakettalt konkreetse tarkvara abil uurimise seisukohast asjasse puutuvat teavet.

Selle kohta näeb määruse nr 1/2003 artikli 20 lõige 1 ette, et komisjon võib selle määrusega talle pandud ülesannete täitmiseks korraldada ettevõtjate ja ettevõtjate ühenduste puhul kogu vajaliku kontrolli. Komisjoni pädevuse osas sätestab määruse nr 1/2003 artikli 20 lõige 2 muu hulgas, et komisjoni poolt kontrolli teostamiseks volitatud ametnikel ja teistel kaasasolevatel isikutel on õigus kontrollida raamatupidamis- ja muid äridokumente olenemata sellest, millisel andmekandjal neid hoitakse, ja teha või saada mis tahes kujul koopiaid või väljavõtteid sellistest raamatupidamis- ja muudest dokumentidest.

Ent kuna uuritava ettevõtja elektroonilisele andmekandjale salvestatud andemete koopia tehakse kontrolli käigus selleks, et komisjoni ruumides saaks otsida uurimise seisukohast asjasse puutuvaid dokumente, on niisuguse koopia tegemine komisjoni pädevuses, mis on talle antud määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 2 punktidega b ja c.

Määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 2 punkt b nimelt ei sätesta, et uuritavate ettevõtjate raamatupidamis- ja muude dokumentide kontroll peab toimuma ainult nende ruumides, kui seda uurimist ei saadud lõpule viia esialgu ette nähtud aja jooksul, nagu käesolevas asjas. See säte kohustab lihtsalt komisjoni ajal, mil ta dokumente oma ruumides kontrollib, järgima uuritavate ettevõtjate suhtes samasid tagatisi, mida tuleb järgida kohapealse kontrolli korral.

(vt punktid 47, 48, 50, 53, 58)
Määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 4 alusel uuritavate ettevõtjate arvutite kõvakettast ja arvutitest leitud e-kirjavahetustest kloonkoopia tegemine kuulub komisjoni pädevusse, mis on ette nähtud määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 2 punktides b ja c, kui see toimub komisjoni poolt seadusliku digitaalse uurimistehnoloogia rakendamisel, mille eesmärk on spetsiifilise tarkvaraga otsida arvuti kõvakettalt uurimise seisukohast asjasse puutuvat teavet.

Määruse nr 1/2003 artikli 20 lõige 1 näeb ette, et komisjon võib selle määrusega talle pandud ülesannete täitmiseks korraldada ettevõtjate ja ettevõtjate ühenduste puhul kogu vajaliku kontrolli. Komisjoni kontrolli teostamise pädevuse osas sätestab määruse nr 1/2003 artikli 20 lõige 2 muu hulgas, et komisjoni poolt kontrolli teostamiseks volitatud ametnikel ja teistel kaasasolevatel isikutel on õigus kontrollida raamatupidamis- ja muid äridokumente olenemata sellest, millisel andmekandjal neid hoitakse, ning teha või saada mis tahes kujul koopiaid või väljavõtteid sellistest raamatupidamis- ja muudest dokumentidest.

Kuna uurimise esemeks olevale ettevõtja elektroonilisele andmekandjale salvestatud andemete koopia tehakse kontrolli käigus selleks, et võimaldada otsida seejärel komisjoni ruumides uurimise seisukohast asjasse puutuvaid dokumente, on niisuguse koopia tegemine komisjoni pädevuses, mis on talle antud määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 2 punktidega b ja c.

Määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 2 punkt b ei sätesta nimelt, et uuritavate ettevõtjate raamatupidamis- ja muude dokumentide kontroll peab toimuma ainult nende ruumides, kui seda uurimist ei saadud lõpule viia esialgselt ette nähtud aja jooksul. See säte kohustab lihtsalt komisjoni ajal, mil ta dokumente oma ruumides kontrollib, järgima uuritavate ettevõtjate suhtes samu tagatisi, mida tuleb järgida kohapealse kontrolli korral.

(vt punktid 50, 51, 53, 56 ja 60)
Kui liikmesriik tugineb haldusmenetluses erainvestori kriteeriumile, peab ta kahtluse korral tõendama üheselt ning lähtudes objektiivsetest ja kontrollitavatest tõenditest, et rakendatav meede pärineb temalt kui aktsionärilt. Nendest tõenditest peab selgelt nähtuma, et asjaomane liikmesriik otsustas enne majandusliku eelise andmist või samal ajal sellega investeerida tegelikult rakendatud meetme abil riigi kontrollitavasse ettevõtjasse. Nõutavad võivad selles osas olla eelkõige tõendid, millest ilmneb, et kõnealune otsus põhineb majandushinnangutel, mis on sarnased nendega, mille käesoleva juhtumi asjaoludel oleks mõistlik erainvestor, kes on nimetatud liikmesriigiga võimalikult sarnases olukorras, enne selle investeeringu tegemist hankinud, et kindlaks teha sellise investeeringu kasumlikkus tulevikus.

Seevastu kui majandushinnangud koostatakse pärast eelise andmist, ei piisa asjaomase liikmesriigi tehtud investeeringu tegeliku kasumlikkuse tagantjärgi tuvastamisest või tegelikult kasutatud menetluse valiku hilisemast põhjendamisest, selleks et tõendada, et liikmesriik tegi enne eelise andmist või eelise andmise ajal niisuguse otsuse aktsionärina. Uurimaks seda, kas riik tegutses turumajanduse tingimustes tegutseva investori kombel, tuleb arvestada finantsabi meetmete võtmise ajalist konteksti, et hinnata riigi käitumise majanduslikku ratsionaalsust ja seega hoiduda hinnangust, mis põhineb hilisemal olukorral. Eelkõige on see nii, kui komisjon kontrollib, kas riigiabiga on tegemist sellise meetme puhul, millest talle ei teatatud ning mille asjaomane avalik-õiguslik üksus oli selleks hetkeks, kui komisjon oma kontrolli teostas, juba võtnud.

(vt punktid 56, 57, 83 ja 86)
Majandustegevus on igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teataval turul. Tüüpilised avaliku võimu teostamisega seotud tegevused on õhuruumi kontroll ja politsei tegevus.

Isegi kui maapinnale lähenemise vahend, mis kasutab raadiosignaali maandumisrajale läheneva lennuki täpsema maandumise tagamiseks, oleks kohustuslik ja ehkki see aitab nagu muud süsteemid kaasa maandumise ohutusele, ei aita see siiski kaasa lennuruumi kontrollile ja politsei tegevusele; samuti ei aita see kaasa ühegi muu avaliku võimu volituse kasutamisele, millega lennujaamas võib tegemist olla. See vahend aitab osutada teenuseid, mida tsiviillennujaam pakub konkurentsi kontekstis lennuettevõtjatele oma üldise tegevuse raames, mis on majandustegevus. Sellise seadme puudumise ainus tagajärg on, et teatavate ilmastikutingimuste korral tühistavad lennujaama kasutavad lennuettevõtjad oma lennud või suunavad need ümber teistesse sellist seadet omavatesse lennujaamadesse. Nii on lennujaam, kus ei ole seda seadet, ebasoodsamas konkurentsiolukorras võrreldes lennujaamaga, kus selline seade on olemas; kuid see ei võimalda vältida kõnealuse seadme kvalifitseerimist majandustegevuseks.

(vt punktid 97, 99, 100, 102 ja 103)
2.

Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Otsene puutumus – Kriteeriumid – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Aktid, mis keelavad kõigil liidu ettevõtjatel teha teatud finantstehinguid väljaspool liitu asutatud üksustega, millest üle 50% kuulub üksusele, kes on kantud nende üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid – Hagi, mille on esitanud üksus, millest üle 50% kuulub üksusele, kes on kantud sellistesse loeteludesse – Vastuvõetavus (ELTL artikli 263 neljas lõik; nõukogu otsus 2014/512/ÜVJP, artikli 1 lõike 1 punkt b ja I lisa; nõukogu määrus nr 833/2014, artikli 5 lõike 1 punkt b ja III lisa) (vt punktid 47–50 ja 52)
ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, mille järgi peab füüsiline või juriidiline isik olema otseselt puudutatud, eeldab seda, et vaidlustatud liidu meede avaldaks otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale ega jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.

Äriühingut, mis tegeleb nafta- ja gaasiuuringute ja tootmisega, toornafta müügi ja turustamise ning naftasaaduste tootmise ja müügiga ja mille nimi on otsuse 2014/512/ÜVJP ja määruse nr 833/2014, mis käsitlevad piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, lisades esitatud, puudutavad otseselt nende aktide sätted kapitaliturgudele juurdepääsu kohta, mis ei jäta sätteid rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust. Nimelt on nendest tulenevate meetmetega keelatud kõigil liidu ettevõtjatel teostada teatud tüüpi finantstehinguid või sõlmida kokkuleppeid Venemaal asutatud üksustega, kes on riigi kontrolli all või kellest üle 50% kuulub riigile, kelle hinnanguline koguvara ületab 1 triljonit Vene rubla ning kelle hinnangulisest tulust pärineb vähemalt 50% toornafta või naftasaaduste müügist või transpordist, kes on loetletud nendes lisades, ning neid meetmeid kohaldatakse vahetult tema suhtes, mis on tingitud vahetult sellest, et ta on otsuse 2014/512/ÜVJP artikli 1 lõike 2 punktis b ja lõikes 3 ning määruse nr 833/2014 artikli 5 lõike 2 punktis b ja lõikes 3 mainitud üksus ning tema nimi on esitatud viidatud otsuse III lisas ja viidatud vaidlustatud määruse VI lisas.

Ehkki nendes sätetes on esitatud keelud, mida kohaldatakse esmalt liidus asutatud krediidiasutustele ja muudele finantsasutustele, on nende keeldude eesmärk ja tagajärg mõjutada otseselt üksusi, kelle nimi on kantud nende aktide lisadesse, kelle majandustegevust piiratakse seetõttu, et nende suhtes kohaldatakse kõnealuseid meetmeid. On ilmne, et liidus asutatud asutused peavad neid meetmeid kohaldama, kuna liidu institutsioonide vastu võetud akte ei saa põhimõtteliselt väljaspool liidu territooriumi kohaldada. See ei tähenda siiski, et üksusi, keda kapitaliturgudele juurdepääsu käsitlevad sätted mõjutavad, ei puuduta nende suhtes kohaldatud piiravad meetmed otseselt.

(vt punktid 72–75)
ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, mille järgi peab füüsiline või juriidiline isik olema otseselt puudutatud, eeldab seda, et vaidlustatud liidu meede avaldaks otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale ega jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.

Krediidiasutust, kelle nimi on otsuse 2014/512/ÜVJP ja määruse nr 833/2014, mis käsitlevad piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, lisades esitatud, puudutavad otseselt sellised piiravad meetmed, millega keelatakse kõigil liidu ettevõtjatel teostada teatud tüüpi finantstehinguid Venemaal asutatud krediidiasutustega, kes vastavad viidatud otsuse artikli 1 lõike 1 punktis c ja viidatud määruse artikli 5 lõike 1 punktis a toodud tingimustele ja kelle nimi on kantud neisse lisadesse. Nimelt kohaldatakse kõnealuseid piiravaid meetmeid tema suhtes vahetult, kuna ta on üks üksustest, mida on käsitletud nendes sätetes koostoimes vastavate lisadega, ilma et neid rakendama kohustatud adressaadile oleks jäetud mingit kaalutlusõigust.

Ehkki nendes sätetes on esitatud keelud, mida kohaldatakse esmalt liidus asutatud krediidiasutustele ja muudele finantsasutustele, on nende keeldude eesmärk ja tagajärg mõjutada otseselt üksusi nagu hageja, kelle majandustegevust piiratakse seetõttu, et nende suhtes kohaldatakse kõnealuseid meetmeid. On ilmne, et liidus asutatud asutused peavad neid meetmeid kohaldama, kuna liidu institutsioonide vastu võetud akte ei saa põhimõtteliselt väljaspool liidu territooriumi kohaldada. See ei tähenda siiski, et üksusi, keda kapitaliturgudele juurdepääsu käsitlevad sätted mõjutavad, ei puuduta nende suhtes kohaldatud piiravad meetmed otseselt.

(vt punktid 57–60 ja 62)
Selleks, et teenusele juurdepääsu andmine turgu valitseva ettevõtja poolt võiks olla kuritarvitus ELTL artikli 102 tähenduses, peab keeldumine olema niisugune, et see kõrvaldab teenust saada sooviva isiku poolse igasuguse konkurentsi turul, et see keeldumine ei ole objektiivselt põhjendatav ning et teenus ise on seda saada sooviva isiku tegevuse jaoks hädavajalik.

Pealegi nähtub 26. novembri 1998. aasta kohtuotsuse Bronner, C‑7/97, punktidest 43 ja 44, et selle kindlakstegemiseks, kas toode või teenus on hädavajalik, et võimaldada ettevõtjal konkreetsel turul tegevust läbi viia, tuleb uurida, kas on olemas tooteid või teenuseid, mis kujutavad endast alternatiivseid lahendusi, isegi kui need on vähem soodsad, ning kas esinevad tehnilised, regulatiivsed või majanduslikud takistused, mis võivad sellel turul tegutseva mis tahes ettevõtja jaoks muuta võimatuks või vähemalt ebamõistlikult keeruliseks välja töötada alternatiivseid tooteid või teenuseid võib-olla koos teiste operaatoritega. Selle kohtuotsuse punktist 46 ilmneb, et selleks, et oleks võimalik tuvastada majanduslike takistuste esinemine, peab olema vähemalt tõendatud, et nende toodete või teenuste väljatöötamine ei ole majanduslikult tasuv tootmine sellises mahus, mis on võrreldav olemasolevat toodet või teenust kontrolliva ettevõtja omaga.

Kuna telekommunikatsioonisektorit puudutav regulatsioon määratleb selle sektori suhtes kohaldatava õigusliku raamistiku ja aitab selliselt kindlaks määrata konkurentsitingimused, milles telekommunikatsiooniettevõtja asjaomastel turgudel oma tegevust läbi viib, kujutab see õiguslik raamistik asjakohast elementi ELTL artikli 102 kohaldamiseks selle ettevõtja tegevuse suhtes, muu hulgas niisuguse tegevuse kuritarvitava laadi hindamiseks.

Seega kui asjaomasest õiguslikust raamistikust tuleneb selgelt lairibaühenduse telekommunikatsiooniteenuste turul pikaajalise turgu valitseva operaatori kohustus rahuldada kõik oma kliendiliini eraldamise taotlused, mida peetakse mõistlikuks ja põhjendatuks, et võimaldada alternatiivsetel operaatoritel seda kasutades pakkuda oma teenuseid fikseeritud lairibaühenduse teenuste jaemüügi massi- (või laiale üldsusele suunatud) turul, ei pea komisjon tõendama, et see juurdepääs on hädavajalik.

(vt punktid 95–97 ja 101)
Järelikult saab Üldkohus lisa arvesse võtta ainult niivõrd, kui see toetab või täiendab väiteid või argumente, mida hageja on hagiavalduse põhitekstis sõnaselgelt väljendanud, ja niivõrd, kui Üldkohtul on võimalik täpselt kindlaks teha, millised on selles sisalduvad elemendid, mis kõnealuseid väiteid või argumente toetavad või täiendavad.

Selleks, et teenusele juurdepääsu andmine turgu valitseva ettevõtja poolt võiks olla kuritarvitus ELTL artikli 102 tähenduses, peab keeldumine olema niisugune, et see kõrvaldab teenust saada sooviva isiku poolse igasuguse konkurentsi turul, et see keeldumine ei ole objektiivselt põhjendatav ning et teenus ise on seda saada sooviva isiku tegevuse jaoks hädavajalik.

Pealegi nähtub 26. novembri 1998. aasta kohtuotsuse Bronner, C‑7/97, punktidest 43 ja 44, et selle kindlakstegemiseks, kas toode või teenus on hädavajalik, et võimaldada ettevõtjal konkreetsel turul tegevust läbi viia, tuleb uurida, kas on olemas tooteid või teenuseid, mis kujutavad endast alternatiivseid lahendusi, isegi kui need on vähem soodsad, ning kas esinevad tehnilised, regulatiivsed või majanduslikud takistused, mis võivad sellel turul tegutseva mis tahes ettevõtja jaoks muuta võimatuks või vähemalt ebamõistlikult keeruliseks välja töötada alternatiivseid tooteid või teenuseid võib-olla koos teiste operaatoritega. Selle kohtuotsuse punktist 46 ilmneb, et selleks, et oleks võimalik tuvastada majanduslike takistuste esinemine, peab olema vähemalt tõendatud, et nende toodete või teenuste väljatöötamine ei ole majanduslikult tasuv tootmine sellises mahus, mis on võrreldav olemasolevat toodet või teenust kontrolliva ettevõtja omaga.

Kuna telekommunikatsioonisektorit puudutav regulatsioon määratleb selle sektori suhtes kohaldatava õigusliku raamistiku ja aitab selliselt kindlaks määrata konkurentsitingimused, milles telekommunikatsiooniettevõtja asjaomastel turgudel oma tegevust läbi viib, kujutab see õiguslik raamistik asjakohast elementi ELTL artikli 102 kohaldamiseks selle ettevõtja tegevuse suhtes, muu hulgas niisuguse tegevuse kuritarvitava laadi hindamiseks.

Seega kui asjaomasest õiguslikust raamistikust tuleneb selgelt lairibaühenduse telekommunikatsiooniteenuste turul pikaajalise turgu valitseva operaatori kohustus rahuldada kõik oma kliendiliini eraldamise taotlused, mida peetakse mõistlikuks ja põhjendatuks, et võimaldada alternatiivsetel operaatoritel seda kasutades pakkuda oma teenuseid fikseeritud lairibaühenduse teenuste jaemüügi massi- (või laiale üldsusele suunatud) turul, ei pea komisjon tõendama, et see juurdepääs on hädavajalik.

(vt punktid 115–117, 119 ja 121)
4.

Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumine seetõttu, et see dokument kõnealusel institutsioonil puudub või seda ei ole alles hoitud – Puudumise eeldamine, mis põhineb asjaomase institutsiooni sellekohasel kinnitusel – Lihtne eeldus, mis on asjakohaste ja kooskõlas olevate tõendite alusel kummutatav (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 2 lõige 3) (vt punktid 61–63)
Kui liikmesriigid ei pea põhjendama oma õigustatud huvi sätte tühistamiseks, ei muuda see siiski asjaolu, et isegi kui hagejaks on liikmesriik, peab liidu kohus leidma, et asjas ei ole vaja teha kohtuotsust, kui taotletaval tühistamisel puuduks õiguslik mõju.

Kuigi on tõsi, et hagi ese ei säili menetluses akti tühistamiseks, mille selle autor on kohtumenetluse ajal kehtetuks tunnistanud, et säilib hagi ese menetluses akti suhtes, mille õigusvastasus võib korduda tulevikus, sõltumata selle juhtumi asjaoludest, mis olid aluseks esitatud hagile. Mis puutub liikmesriigi tühistamishagisse komisjoni riigiabi valdkonnas tehtud otsuse sellise sätte peale, millega tal keelati rakendada abisaajate suhtes ebaseaduslikku abimeedet, siis asjaolu, et kohtumenetluse ajal liikmesriigi kohus selle meetme kehtetuks tunnistas, ei välista nimetatud sätte võimaliku tühistamise mis tahes õigusliku mõju.

Esiteks peab märkima, et kuna kõnealust sätet ei ole kehtetuks tunnistatud ning see ei ole seetõttu tagasiulatuvalt kadunud, siis juhul, kui liidu kohus peaks leidma, et vaidluse ese on ära langenud ja asjas ei pea otsust enam tegema põhjendusel, et selle sätte tühistamisel puuduks õiguslik mõju, jääks nimetatud säte siiski liidu õiguskorda. Teiseks on komisjoni otsuste heas usus täitmine liikmesriigi poolt riigiabi valdkonnas osa ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud lojaalse koostöö põhimõttest ja eeldab, et liikmesriigid teevad vajalikke jõupingutusi ületamaks raskusi asutamislepingu sätete ja eelkõige abiga seotud sätete kogu ulatuses täitmise tagamisel. Niisiis tuleneb lojaalse koostöö kohustusest, et see liikmesriik peab siiski ise hoiduma mis tahes tegevusest, mida võiks käsitada vaidlustatud sättes ette nähtud keelust kõrvalehoidmisena, kui see säte jääb kehtima. Sellest järeldub, et selle sätte kehtetuks tunnistamine, kui see käesolevas menetluses on põhjendatud, ei oleks ilma õiguslike tagajärgedeta.

Kui komisjon on vaidlustatud otsuse õiguspärasuse põhjendamiseks võtnud üldise ja abstraktse seisukoha, mille põhjendused ei ole seotud käesoleva vaidluse asjaoludega, järeldub sellest, et kui liidu kohus jõuaks järeldusele, et selline kohustus on ebaseaduslik, tuleks kõnealuses asjas teha otsus, et vältida võimalus analoogse õigusvastasuse kordumiseks tulevikus.

(vt punktid 58, 59, 63 ja 64)
Liidu kohus on seoses otsustega säilitada isiku või üksuse suhtes piiravad meetmed eelkõige kohustatud esiteks kontrollima, kas on täidetud ELTL artiklis 296 sätestatud põhjendamiskohustus ning kas põhjendused, millele on tuginetud, on piisavalt täpsed ja konkreetsed, ning teiseks kontrollima, kas need põhjendused on tõendatud.

Selles kontekstis võib puudutatud isik või üksus tema nime vaidlusalusesse loetellu jätmise peale esitatud hagi raames vaidlustada kõik andmed, mida nõukogu kasutas tõendamiseks, et on jätkuvalt oht, et see isik või üksus osaleb terroristlikus tegevuses, olenemata sellest, kas need andmed on pärit pädeva asutuse tehtud riigisisesest otsusest või muust allikast. Vaidlustamise korral tuleb nõukogul tõendada väidetud faktiliste asjaolude paikapidavust ja liidu kohtul kontrollida nende sisulist õigsust. Seejuures ei saa nõukogu piirduda pädeva asutuse otsuse põhjenduste kordamisega, hindamata ise nende sisulist põhjendatust.

(vt punktid 49, 50, 75, 104, 105 ja 109)