Kohtuasi C‑357/14 P

Electrabel SA

ja

Dunamenti Erőmű Zrt.

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — Ungari ametiasutuste poolt teatavatele elektritootjatele antud abi — Riigi osalusega äriühingu ja teatavate elektritootjate vahel sõlmitud elektrienergia ostulepingud — Otsus, millega tunnistatakse see abi ühisturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse see tagasi nõudma — Mõiste „pool”, kes võib otsuse Euroopa Kohtusse edasi kaevata — Ungari ühinemine Euroopa Liiduga — Abi olemasolu hindamiseks asjakohane kuupäev — Mõiste „riigiabi” — Eelis — Erainvestori kriteerium — Kõnealuse abi summa arvutamise meetod”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 1. oktoober 2015

Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teise lõigu kohaselt võib otsuse Euroopa Kohtusse edasi kaevata „iga pool, kelle nõue on osaliselt või tervikuna rahuldamata jäetud”. Asjaolu, et ettevõtja, kes ei esitanud nõudeid esimeses kohtuastmes, kuulus samasse kontserni ettevõtjaga, kes oli esimeses astmes toimunud menetluse pool, ei ole piisav, et pidada esimesena nimetatud ettevõtjat pooleks nimetatud sätte tähenduses. See tõlgendus ei ole vastuolus selle ettevõtja õigusega õiguskaitse kättesaadavusele või hea halduse põhimõttega. Vastupidi, nende isikute kategooria piiritlemine, kellel on õigus konkreetses asjas Euroopa Kohtule apellatsioonkaebus esitada, nagu on ette nähtud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 56, on mõeldud just hea õigusemõistmise tagamiseks, et eeskätt kindlustada teatav etteennustatavus, millised Üldkohtu otsused võidakse edasi kaevata, ja vältida muudele liidu õiguses ette nähtud õiguskaitsevahenditele kohaldatavatest vastuvõetavuse tähtaegadest ja tingimustest kõrvalehoidmist. (vt punktid 29 ja 30)

Liidu kohus võib oma arutluskäiku vabalt struktureerida ja arendada nii, nagu ta peab oma kohuseks seda teha, et vastata talle esitatud väidetele. Seega ei saa Üldkohtu valitud vastuse struktuuri ja arendust apellatsioonkaebuse raames kahtluse alla seada väidetega, millega püütakse tõendada, et Üldkohus oleks pidanud esitama oma arutluskäigu vastavalt ühe poole ootustele. Liidu kohus võib vabalt kontrollida, kas meede kujutab endast riigiabi, alles pärast seda, kui ta on hinnanud, kas – asjakohasel juhul – tuleb selle meetmega kaasnev abi kvalifitseerida olemasolevaks abiks. Peale selle ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei ole sellise meetme uueks abiks kvalifitseerimist põhjendanud, ainuüksi seetõttu, et Üldkohus tugines vastava analüüsi tegemisel riigiabi olemasolu eeldusele, kuna seejärel hindas Üldkohus põhjalikult argumente riigiabi olemasolu kohta. (vt punktid 36, 38 ja 41)

Riigiabi käsitlevad liidu eeskirjad jõustusid uute liikmesriikide suhtes nende liiduga ühinemise päeval. Küsimust, kuidas määrata kindlaks, milline on kuupäev, mis on asjakohane, et EÜ artikli 87 lõike 1 alusel hinnata enne uue liikmesriigi liiduga ühinemist selle liikmesriigi võetud riiklikku meedet, mida rakendatakse ka pärast liiduga ühinemist, tuleb analüüsida selle liikmesriigi ühinemisaktist lähtudes. Nimelt soovisid liikmesriigid, kes olid liidu liikmed enne seda kuupäeva, kaitsta siseturgu riigiabi sisaldavate meetmete eest, mis olid kandidaatriikides enne nende liiduga ühinemist kehtestatud ja mis võisid potentsiaalselt moonutada konkurentsi, kohaldades neile meetmetele alates ühinemise kuupäevast uut abi käsitlevaid sätteid, kui asjaomased meetmed ei kuulunud ühinemisakti IV lisa punktis 3 konkreetselt nimetatud erandite alla. Lisaks tuleneb määruse nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks, artikli 1 punkti b alapunktist v ja eelkõige selle sätte esimesest lausest, et riiklik abimeede, mis ei ole selle kehtestamise ajal riigiabi, võib selleks hiljem saada. Mis tahes muu järelduse tagajärg oleks see, et ühinemisleping kaotaks selle koostajate taotletud eesmärgi. Kui nimelt pidada asjakohaseks kuupäevaks meetme võtmise kuupäeva, tooks see kaasa selle, et komisjoni kontrolli alt väljuksid sellise liikmesriigi puhul, kes ühines liiduga 1. mail 2004, kõik enne seda kuupäeva võetud meetmed, mis ei olnud nende kehtestamise ajal veel riigiabi, kuid mis hiljem selliseks abiks said ja on seda ka pärast nimetatud kuupäeva. (vt punktid 58, 60–62 ja 65)

Mis puudutab turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori kriteeriumi kohaldamist riigiabi asjades, siis kui komisjon uurib küsimust, kas riik tegutses aktsionärina ja kas erainvestori kriteerium on seega antud asjas kohaldatav, peab ta andma igakülgse hinnangu, võttes lisaks asjassepuutuva liikmesriigi toodud tõenditele arvesse kõik ülejäänud antud juhul asjakohased tõendid, mis võimaldavad tal tuvastada, kas kõnealune meede pärineb liikmesriigilt kui aktsionärilt või kui avaliku võimu kandjalt. Iseäranis võivad sellega seoses olla asjakohased meetme laad ja eesmärk, kontekst, milles meede asub, samuti taotletav eesmärk ja meetme suhtes kehtivad normid. Lisaks, kui komisjon kontrollib, kas erainvestori kriteeriumi kohaldatavuse ja kohaldamise tingimused on täidetud, võib ta asjassepuutuva liikmesriigi esitatud asjakohase teabe kontrollimisest keelduda üksnes siis, kui esitatud tõendid on koostatud pärast kõnealuse investeeringu tegemise otsuse vastuvõtmist. Nimelt on erainvestori kriteeriumi kohaldamiseks ainsana asjakohased investeerimisotsuse tegemise hetkel olemasolevad tõendid ja prognoositav areng. Eeskätt on see nii, kui komisjon kontrollib, kas riigiabiga on tegemist investeeringu puhul, millest talle ei teatatud ning mille oli asjaomane liikmesriik teinud juba hetkeks, kui komisjon oma kontrolli teostas. Seega võib osutuda asjakohaseks teave nende sündmuste kohta, mis puudutavad riikliku meetme kehtestamise kuupäevale eelnenud perioodi, ja mis on sellel kuupäeval olemas, juhul kui selline teave aitab selgitada, kas kõnealune meede kujutab endast eelist EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. (vt punktid 102, 103 ja 105)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 108 ja 118)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 110 ja 111)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 112 ja 113)