ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Komisjon, kes on sellest põhiprobleemist kahtlemata teadlik, jõuab üsna paradoksaalse järelduseni, et kuigi kõne all olev olukord ei kuulu ühegi vaba liikumist käsitleva sätte kohaldamisalasse, kuulub see ühenduse õiguse kohaldamisalasse mõju tõttu, mida asjaomane siseriiklik meede avaldab ühendusesisesele kaupade ja teenuste liikumisele. Komisjon tugineb selle arvamuse osas mitmele Euroopa Kohtu otsusele. Need kohtuotsused hõlmavad siiski üksnes olukordi, kus asjaomased õigused avaldavad mõju ühendusesisesele kaupade ja teenuste liikumisele, ilma et oleks vaja seostada neid õigusi erinevate vaba liikumist käsitlevate õigusnormide konkreetsete sätetega. ( 3 ) Neis kohtuasjades uuritud meetmed leiti kuuluvat ühenduse õiguse kohaldamisalasse, kuna need võinuks piirata kõiki vaba liikumist käsitlevaid erinevaid sätteid, mitte aga seetõttu, et need kuulunuks ühenduse õiguse kohaldamisalasse isegi juhul, kui need ei oleks kuulunud ühegi vaba liikumist käsitleva sätte kohaldamisalasse. Selline tõlgendus, mille esitas komisjon, võib üksnes tekitada rohkem segadust ja õiguslikku ebakindlust. See tähendaks seda, et kui piirav mõju ühele vaba liikumist käsitlevale õigusnormile ei pruugi olla piisav selle õigusnormi kohaldamiseks, võib see olla piisav ühenduse õiguse üldiseks kohaldamiseks; see omakorda tähendaks nii vaba liikumise õiguste kohaldamisala piiramist kui samaaegselt ka ühenduse õiguse kohaldamisala laiendamist ilma, et selleks oleksid olemas selged kriteeriumid. Et pidada sammu ühenduse õiguse arenguga, on vaja hoopis vaba liikumist käsitlevate sätete tõlgendust, mis hõlmab kõiki riiklikke meetmeid, millega piiriüleseid olukordi koheldakse puhtalt riigisiseste olukordadega võrreldes ebasoodsamalt ja seeläbi mõjutatakse majandustegevust teises liikmesriigis.
56.

Kõigepealt ei ole väljasaatmine üldreegel, vaid erand. Lõiked 1 ja 2 lähtuvad sellest, et kolmanda riigi kodanik lahkub vabatahtlikult. See on võrreldes väljasaatmisega leebem vahend ja see on Hispaania sõnul samuti kooskõlas siseriiklike õigusnormidega.
60.

Põhimõte, mille kohaselt tuleb siseriiklikku õigust tõlgendada vastavuses ühenduse õigusega, nõuab siiski, et siseriiklik kohus teeks kõik, mis on tema pädevuses, arvestades siseriiklikku õigust tervikuna ning kasutades siseriiklikus õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada asjassepuutuva direktiivi täieulatuslik rakendamine ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus. ( 11 )
60.

Seega ei ole määruses midagi, mis võimaldaks seda tõlgendada nii, et see reguleerib kas või kaudselt kahju hüvitamise nõuete aegumistähtaegu ning järelikult ka seda, et see välistab Varssavi konventsiooni artiklis 29 kehtestatud aegumistähtaja kohaldamise. Nagu komisjon on õigesti välja toonud, saab vaevalt oletada, et määruse nr 2027/97 eesmärk on selle menetlusnormi kohaldamise välistamine, kui see ei paku mingit alternatiivi.
77.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Commissione Tributaria Provinciale di Roma tõstatatud küsimustele järgmiselt: 1. EÜ artiklid 12, 14, 43 ja 46 ei ole kohaldatavad eelotsusetaotluse aluseks oleva olukorra suhtes. 2. Nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ jäätmete kohta artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud sätted nagu 28. detsembri 1995. aasta seaduse nr 549 artikli 3 lõiked 26 ja 31, mis kehtestavad prügila käitajale erimaksu jäätmete prügilasse ladestamise eest ja näevad ette selle tasumise tähtaja, samas kui asjaomane maksusüsteem, mille osa nimetatud sätted on, ei nõua jäätmete tarnijatelt maksu tagasimaksmist prügila käitajale mõistliku aja jooksul ega kehtesta muud tõhusat tagasimaksmise süsteemi. 3. Prügila käitajale sellise maksu hilinenud maksmise eest määratud trahvi ei saa tagasi nõuda jäätmete tarnijalt direktiivi 1999/31 artikli 10 alusel, välja arvatud juhul, kui prügila käitaja tõendab, et trahv on kulu, mis tekib vältimatult, kuna jäätmete tarnija ei maksa maksu tagasi õigeaegselt. Siseriiklikul kohtul tuleb otsustada, kas see tingimus on täidetud. 4. Sellise maksu tagasimaksmine on osa tasust äritehingu eest ettevõtja ja riigiasutuse vahel, nagu need on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiiviga 2000/35/EÜ hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artiklis 2, ning kuulub seega nimetatud direktiivi kohaldamisalasse, nagu see on määratletud artiklis 1. Seetõttu on liikmesriigid kohustatud tagama, et sellise maksu hilinenud (tagasi)maksmise eest saab kooskõlas artikliga 3 nõuda intressi koos kõigi kuludega, mis tekivad selle maksu eelneva tasumise rahastamisest, et vältida trahvi määramist.
89.

Apellandil on küll õigus, kui ta rõhutab, et selle esimese kohtuotsuse tegi Euroopa Kohtu suurkoda, ( 23 ) mis peaks omama suuremat kaalu, kui kaalutakse sellele järgnenud kohtuotsuseid, mida ei teinud see koda. Sellegipoolest ei saa kohtuasjade jagunemine Euroopa Kohtu eri koosseisude vahel olla vääramatu reegel iga kohtuasja tähtsuse määramisel, sest kohtuasjade määramine kodadele toimub ajal, kui mitte alati ei osata hinnata lõpuks tehtava kohtuotsuse ulatust; sageli selgub tähtsus alles pärast kohtujuristi ettepanekut või kohtuotsuse tegemisel. Mõlemal juhul oleks asja uuesti määramine suurkojale tülikam kui see, et asja lahendab kohe asja algselt arutama määratud koosseis. Järelikult ei sõltu Euroopa Kohtu praktika kehtivus sellest, mis tüüpi koda on kohtuasjaga tegelenud, ilma et see piiraks seda, et suurkoja või täiskoja tehtud kohtuotsustel on suurem mõjuvõim. Igal juhul oleks sobiv, et kõige tähtsamad kohtuotsused ja nende muudatused teeb alati suurkoda. Samuti tuleb meenutada, et Baby-Dry kohtuotsus jäi kohtupraktikas üksikuks, samas kui on tehtud juba palju kohtuotsuseid, millega muudeti selle kriteeriume ja millele juba nende hulk annab suurema kaalu, vaatamata neid teinud väiksemale koosseisule.
2)

Määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimeses taandes sisalduvat väljendit „koht liikmesriigis, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda” tuleb tõlgendada nii, et see tähendab kohta, kus kaubad ostjale tegelikult üle anti või kus need oleks tulnud ostjale tegelikult üle anda.
58.

Olenemata sellest, milline on kõnealuse direktiivi ja iseäranis selle artikli 7 ülevõtmise viis, on oluline see, et siseriiklik õigus tagaks selles artiklis ette nähtud miinimumtaseme järgimise, st et töötajate usaldusisik, keda vallandatakse, saaks lasta kontrollida, tuginedes vajaduse korral siseriiklikele õigusnormidele, mida kohaldatakse kõikide töötajate suhtes ja mis kaitsevad neid töötajaid põhjendamatu vallandamise eest, kas tema vallandamine on põhjendatud tema staatuse või tegevusega töötajate usaldusisikuna või mitte, ja kui selgub, et see on nõnda, peab tal olema võimalus paluda niisuguse tööandja käitumise karistamist. Kui töötaja täitis töötajate usaldusisiku ülesandeid, peab nende ülesannete täitmist seega saama arvesse võtta selleks, et määrata kindlaks, kas selle töötaja vallandamiseks on konkreetsed ja objektiivsed alused või tuleb seda pidada põhjendamatuks.
36.

Esimene on see, et õigussubjekt ei saa ise esitada seaduse põhiseaduse vastaseks tunnistamise hagi, ta võib üksnes paluda kohtul, viimast kohustamata, saata vastav küsimus Tribunal Constitucionalile. Seevastu Euroopa Kohus on otsustanud, et ülimuslikkuse põhimõte kohustab asja menetlevat siseriiklikku kohut ühe poole nõudel jätma ühenduse õigusega vastuolus oleva seaduse kohaldamata. ( 32 ) Seaduse tunnistamine ühenduse õigusnormiga vastuolus olevaks sõltub küllalt sageli viimasele antavast tõlgendusest ning nimetatud tõlgenduse täpsustamiseks Euroopa Kohtule saadetud eelotsusetaotlus ise ei sõltu samuti mitte poolte taotlustest, vaid täielikult siseriikliku kohtu hinnangust taotluse esitamise asjakohasusele ja vajalikkusele. ( 33 ) Siseriiklikud kohtud, kelle otsuste peale ei saa edasi kaevata, peavad EÜ artikli 234 kohaselt ühenduse õiguse tõlgendamist vajava küsimuse saatma läbivaatamiseks Euroopa Kohtule. Kuid on teada, et üheselt mõistetava õigusnormi teooria ( 34 ) vabastab teatud juhtudel ja tingimustel kõrgema siseriikliku kohtu eelotsusetaotluse saatmise kohustusest. Teisest küljest ei ole Hispaania kohtul sedavõrd suurt vabadust küsida seaduse põhiseadusele vastavuse kohta eelotsust. Hispaania põhiseaduse §-st 163 ja Tribunal Constitucionali puudutava konstitutsioonilise seaduse ( 35 ) §-st 35, nagu neid on tõlgendanud Tribunal Constitucional ise ( 36 ), tuleneb, et õigussubjektid võivad asja menetlevas kohtus juhtida kohtu tähelepanu asjaolule, et seadus ei ole põhiseadusega kooskõlas, ning kohustada viimast läbi viima eelnevat uurimist ja kui see kohus samuti leiab, et seadus on põhiseaduse vastane, kohustada teda saatma seaduse põhiseaduslikkust puudutav küsimus Tribunal Constitucionalile. Võimalused vaidlustada asja menetlevas kohtus seaduse vastuolu põhiseadusega või seaduse vastuolu ühenduse õigusega ei erine sedavõrd palju. ( 37 ) Tuleb lisada, et juhul, kui õigussubjekt ei saavuta seda, et asja menetlev kohus saadab Tribunal Constitucionalile küsimuse, mis puudutab seaduse vastavust põhiseadusele, on tal veel võimalus saata see küsimus Tribunal Constitucionalile recurso de amparo teel, samas kui ilmselgelt pole tal võimalust otse vaidlustada ühenduse õigust puudutavat seadust ei siseriiklikus kohtus ega Euroopa Kohtus.
58.

Võttes arvesse asjaolu, et nii 1912. aasta dekreedi kui ka 2001. aasta dekreediga ei kaasne minu arvates proportsionaalsuse põhimõtet järgivat menetlust, on väheoluline asjaomasel kuupäeval, st põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumisel kehtiva dekreedi kindlaksmääramine. Siiski leian, et Prantsuse ametiasutuste arvamusel toidusektori ettevõtjatele, mis avaldati 19. jaanuaril 2002Journal officiel de la République française’s ja milles on märgitud, et alates 2001. aasta dekreedi avaldamisest ei ole takistusi selle dekreedi nende sätete kohaldamisele, mis käsitlevad toimikute esitamist ja vaba liikumise põhimõtet, ei saa olla kolmandate isikute suhtes siduvat mõju. Vastupidisel juhul läheks see vastuollu õiguskindluse põhimõttega, mis on osa õigusriigi põhimõttest.
10.

České Budějovice piirkonnakohus jättis selle kaebuse rahuldamata 14. märtsi 2007. aasta otsusega nr 10 Ca 239/2006-40 (edaspidi „edasikaevatud kohtuotsus”). Kaebuse esitaja esitas edasikaevatud otsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Kassatsioonkaebuses väitis kaebuse esitaja, et kõnealune täitedokument ei ole täitmisele pööratav, sest selles ei ole kirjeldatud võlgnikku piisava täpsusega, mis välistaks tema segiajamise teiste isikutega. Vastustaja ei ole pädev seda täitedokumendi puudust kõrvaldama omapoolse hinnangu andmisega isiku suhtes, kellele on täitedokumendiga kohustus pandud. Kaebuse esitaja sõnul ei saa seda puudust kõrvaldada ka asjaolu, et kaebuse esitajat kui täitedokumendi adressaati on mainitud sissenõudetaotluses (kus on esimest korda näidatud tema sünniaeg). Samuti väidab kaebuse esitaja, et talle ei tehtud täitedokumenti teatavaks nõuetekohaselt, et ta oleks saanud võtta meetmeid oma õiguste kaitseks, sest toimikusse lisatud vastuvõtuteatises on adressaat näidatud eesnime, perekonnanime ja aadressi järgi, millest aga ei piisa tõendamaks, et täitedokument on teatavaks tehtud just kaebuse esitajale, mitte muule isikule, kes nendele andmetele vastab. Kaebuse esitaja eitab, et vastuvõtuteatisel on tema allkiri. Peale selle ei ole tal seni olnud võimalust tutvuda täitedokumendiga tšehhi keeles. Vastustaja on seisukohal, et ei tema ega teised Tšehhi halduskohtud ei ole pädevad kontrollima täitedokumendi väljastamise tingimusi ega sisu. See, et võlgnikuna kirjeldati just kaebuse esitajat, ilmneb abi taotleva asutuse esitatud sissenõudmistaotlusest selgelt. Kui sissenõudmistaotluses ei oleks näidatud sünnikuupäeva, oleks vastustaja palunud abi taotleval asutusel neid andmeid täiendada. Vastustaja on seisukohal, et täitedokument on kaebuse esitajale teatavaks tehtud ja see nähtub ka kaebuse esitaja enda avaldusest, et ta sai kätte Saksamaa tollidokumendid, milles adressaat ei olnud piisava täpsusega määratletud ja mis olid ainult saksa keeles ilma tšehhikeelse tõlketa, mistõttu kaebuse esitaja ei saanud neist aru.
55.

Ma ei ole selles suhtes veendunud, et selle direktiivi artikli 6 lõige 1, nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, on sobiv säte. Meenutagem, et Euroopa Kohus märkis eespool viidatud otsuses Age Concern England selgelt, et sellest artiklist tuleneb, et eesmärke võib selle artikli tähenduses pidada „õigustatuks” ning seega vanusel põhineva diskrimineerimise keelu põhimõttest erandi tegemist põhjendavaks, kui need eesmärgid tulenevad sotsiaalpoliitikast, olles seotud näiteks tööhõive-, tööturu- või kutseõppepoliitikaga. ( 13 ) Kuna rahvatervise kaitse eesmärki on minu arvates raske samastada sotsiaalpoliitikast tuleneva eesmärgiga, kui viimati nimetatud mõistet just ei laiendata väga ulatuslikult, leian ma, et seda tuleb analüüsida direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikes 5 – mis omakorda käsitleb sõnaselgelt tervisekaitset – ettenähtu raames.
63.

Minu arvates tõestab seda ka asjaolu, et kõik nimetatud eeskirjad on sõnastatud käskivalt, samas kui teatavad direktiivi 2003/41 sätted, näiteks direktiivi artiklid 4 ja 5, on selgelt vabatahtlikud, samuti see, et direktiivi artikkel 22 ei sätesta ühtegi erandit kõnealuste eeskirjade ülevõtmise kohustusest, välja arvatud väga vähesed ja ajaliselt piiratud erandid, mis on loetletud nimetatud artikli lõigetes 3 ja 4.
54.

Oma ettepanekus kohtuasjas Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging märkis kohtujurist J. Kokott, et selleks, et tõhusalt vältida Natura 2000 alade tahtmatut kahjustamist, tuleb kõikide potentsiaalselt kahjulike meetmete suhtes kohaldada võimalusel elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 3 sätestatud menetlust; seega tuleks mõisteid „kava” ja „projekt” tõlgendada laialt. Kohtujurist võttis arvesse asjaolu, et südakarpide püügiga on sellisel viisil tegeletud juba aastaid, kuid oli seisukohal, et ei mõiste „kava” ega ka „projekt” kasutamine ei välista teatava ajavahemiku tagant regulaarselt uuendatava meetme käsitlemist iga juhtumi puhul eraldi kava või projektina. Ühe olulise punktina märkis kohtujurist J. Kokott, et just seetõttu, et kõnealused meetmed on korratavad, ei kaasne mõistete „kava” ja „projekt” sellise tõlgendamisega ebaproportsionaalset kahju. Kui mõju on aasta-aastalt sama, siis on eelmiste aastate hindamistulemustele tuginedes järgmise hindamise puhul lihtne kindlaks teha, et oluline mõju tõenäoliselt puudub. Kui asjaolud muutuvad, ei saa välistada vajadust teostada uus ja palju laiaulatuslikum hindamine, mis on ka õigustatud. ( 35 )
83.

Vältimaks seda, et piiriüleste tehingute käigus ei toimuks maksustatava summa ülekandumist ühest liikmesriigist teise, on vaja, et neid tehinguid viiakse läbi vastavalt turutingimustele ja nad oleksid kantud maksubilanssidesse. ( 46 ) Ülekandehindade dokumenteerimisega seotud lisakulud muudavad raskemaks tehingud omavahel seotud ettevõtjate vahel, kelle asukoht on erinevas riigis. Siiski on siseriiklikud sätted ülekandehindade kohta, kui nad kujutavad endast asutamisvabaduse piiramist, õigustatud maksustamisõiguse jaotuse säilitamisega eeldusel, et need on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
Ühinemislepingu artikli 2 lõikes 3 on nähtud ette, et olenemata sama lepingu artikli 2 lõikest 2 ( 12 ) võivad Euroopa Liidu institutsioonid võtta enne ühinemist meetmeid, millele on osutatud teatavates sõnaselgelt loetletud sätetes, sealhulgas ühinemisakti artiklis 41, kusjuures on täpsustatud, et need meetmed jõustuvad ainult tingimusel, et leping jõustub, ja selle lepingu jõustumise kuupäeval. See lõige 3 on järgmine:

„Olenemata lõikest 2 võivad liidu institutsioonid võtta enne ühinemist vastu meetmed, millele on osutatud ühinemisakti artikli 6 lõike 2 teises lõigus, artikli 6 lõike 6 teises lõigus, artikli 6 lõike 7 teises ja kolmandas lõigus, artikli 6 lõike 8 teises ja kolmandas lõigus, artikli 6 lõike 9 kolmandas lõigus, artiklites 21 ja 23, artikli 28 lõikes 1, artikli 32 lõikes 5, artikli 33 lõigetes 1, 4 ja 5 ning artiklites 38, 39, 41, 42 ja 55–57, selle akti III–XIV lisas ning aktile lisatud protokollis nr 2, protokolli nr 3 artiklis 6, protokolli nr 4 artikli 2 lõikes 2, protokollis nr 8 ja protokolli nr 10 artiklites 1, 2 ja 4. Need meetmed jõustuvad alles käesoleva lepingu jõustumise kuupäeval, tingimusel et leping jõustub.”
57.

Nimelt lähtus liidu seadusandja põhimõttest, et elamisperioodi kestus peegeldab teatavat integreerumist vastuvõtvasse liikmesriiki. ( 26 ) Pärast kümneaastast elamist selle riigi territooriumil eeldatakse, et liikumisvabadust kasutanud liidu kodaniku ja nimetatud riigi vahel on tihe side, isegi niisugune, et see kodanik tunnetab end selle ühiskonna lahutamatu osana, kusjuures tuleb märkida, et see on sotsiaalse ühtekuuluvuse edendamise huvides, mis on üks liidu põhieesmärke. ( 27 )
55.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu täiendavat küsimust majandustegevuseta äriühingute maksukohustuse kohta võiks mõista nii, et see käsitleb valmisfirmade, see tähendab äriühingute maksustamist, millel puudub majandustegevus, kuid millel on erinevalt kohtuotsuses Denkavit nimetatud n-ö tühjadest äriühingutest aktiva. Niisuguste valmisfirmade asutamisel ei ole esialgu plaanis alustada majandustegevust, vaid alustada seda alles hiljem, näiteks pärast valmisfirma võõrandamist. See, kas valmisfirmadelt võib maksu nõuda, on kahtlemata huvitav küsimus. Muu hulgas tuleks välja selgitada, milline tähtsus on selles osas üldse Euroopa Kohtu eespool nimetatud seisukohal ning kas teatud juhul järelduks Euroopa Kohtu poolt kohtuotsuses Denkavit väljendatud teisest seisukohast, et „äriühing asutatakse põhimõtteliselt alati selleks, et käitada ettevõtet” ( 27 ), et piisab sellest, kui valmisfirma eesmärk on millalgi, näiteks pärast omandamist, muutuda majanduslikult aktiivseks.
35.

Kõigepealt viitab Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 82 ja 83 EÜ artikli 249 kolmandale lõigule (nüüd ELTL artikli 288 kolmas lõik) ja konstateerib, et keskkonna vallas, mida reguleerivad EÜ artiklid 174–176 (nüüd ELTL artiklid 191–193), on liidul ja liikmesriikidel jagatud pädevus. Ta järeldab sellest, et kui puudub ühenduse õigusnorm, mis näeks selgelt ja täpselt ette vormi ja meetodid, mida liikmesriigil tuleb kasutada, siis on liikmesriigil vormi ja meetodite valikul põhimõtteliselt täielik tegutsemisvabadus ja komisjon peab õiguslikult piisavalt tõendama, et liikmesriigi poolt kasutatud meetmed on liidu õigusega vastuolus. Seejärel leiab Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 85–88, et ainult liikmesriigid on pädevad jaotuskava välja töötama ja võtma vastu lõpliku otsuse kvootide üldkoguse kohta ning et neil on selle pädevuse teostamisel teatav tegutsemisruum. Mis puudutab viimaks komisjoni pädevust, siis märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89, et direktiivi artikli 9 lõikest 3 nähtub ühemõtteliselt, et komisjoni kontrollipädevus on rangelt piiritletud ning et komisjon on üksnes pädev kontrollima liikmesriigi jaotuskava kooskõla direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja direktiivi artikli 10 sätetega.
32.

Kriitika on suunatud põhistuse vastu, mille Esimese Astme Kohus esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 49–56. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 50 meenutas see kohus esiteks, et haldusaktid peavad olema vastu võetud erinevatele haldusasutustele antud pädevust arvestades. Seejärel viitas kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51 ja 52 EÜ artikli 249 kolmandale lõigule (nüüd ELTL artikli 288 kolmas lõik) ja märkis, et keskkonna vallas, mida reguleerivad EÜ artiklid 174–176 (nüüd ELTL artiklid 191–193), on liidul ja liikmesriikidel jagatud pädevus. Kohus jõudis järeldusele, et kui ei ole ühenduse normi, mis sätestaks selgelt ja täpselt vormi ja meetodid, mida liikmesriik peab kasutama, siis on liikmesriigid vormi ja meetodite valikul täiesti vabad ning just komisjon peab õiguslikult piisavalt tõendama, et liikmesriigis kasutatud meetmed on liidu õigusega vastuolus. Liikmesriikide pädevuse kohta märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 53, et ainult liikmesriik on pädev esiteks välja töötama riikliku jaotuskava ja teiseks tegema lõplikud otsused, millega määratakse kindlaks saastekvootide üldkogused. Selle pädevuse teostamisel on liikmesriigil teatav tegutsemisruum. Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54 ja 55, et komisjonil on direktiivi artikli 9 lõike 3 alusel pädevus esiteks kontrollida riikliku jaotuskava kooskõla direktiivis sätestatud kriteeriumidega ning teiseks kooskõla puudumise korral see jaotuskava põhistatud otsusega tagasi lükata. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 56, asus Esimese Astme Kohus seisukohale, et komisjoni teostab õiguspärasuse kontrolli.
68.

Ma ei tõlgenda seda punkti samamoodi. Selle algversioonis on küll punktis 116 kirjas, et Üldkohtu praktika „makes it clear that a person must be notified of the reasons for a decision against him at the time at which the decision is made”. ( 63 ) Kuid igal juhul ei esita apellant ülejäänud apellatsioonkaebuses argumente, mis tõendaksid, et isikliku teavitamise kohustus lasuks nõukogul. Ilmselgelt liigne oleks järeldada, et pelk mõiste notified kasutamine esialgses vastuses on samaväärne väitega, mis puudutab vaidlusalusest otsusest isikliku teavitamise kohustust. Apellant ei saanud igal juhul esitada sellist väidet, kuna nagu ma eespool olen rõhutanud, ei ole ta sellele viidanud Üldkohtu menetluses. Menetlusosaliste vaheline vaidlus repliigi ja vasturepliigi korras ning hiljem kohtuistungil ei tohiks seega eksitada Euroopa Kohut nende teatamisega seotud argumentide vastuvõetavuse osas, mis kujutavad endast uut väidet nõukogu teavitamiskohustuse rikkumise kohta ja mis on seetõttu vastuvõetamatud, kuna Euroopa Kohtu pädevus on piiratud esimeses kohtuastmes arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega. ( 64 )
74.

Leian sellisele analüüsile tuge Euroopa Kohtu otsusest API apellatsiooniasjades – mis, tõsi küll, tehti veidi teistsuguses kontekstis, kuid on minu arvates siiski väga asjakohane. ( 26 ) Nimetatud otsuses märkis Euroopa Kohus, et „kuigi […] eeldatakse, et pooleliolevas kohtumenetluses esitatud seisukohtade avalikustamine kahjustab menetluse kaitset ja seda tulenevalt asjaolust, et seisukohad moodustavad aluse, millel põhineb Euroopa Kohtu õigusemõistmine, on see teisiti juhul, kui kõnesolev menetlus on kohtuotsusega lõpetatud. […] Viimasel juhul ei saa ju enam eeldada, et seisukohtade avalikustamine kahjustab Euroopa Kohtu õigusemõistmist, kuna see tegevus on pärast menetluse lõpetamist lõppenud”. ( 27 ) Seejärel osutas Euroopa Kohus, et sellistel asjaoludel tuleb iga teabenõuet hinnata konkreetselt ja asjakohaseks võib osutuda osaline avalikustamine. Sellest lähtudes kiitis Euroopa Kohus heaks Üldkohtu järelduse, et võimalust kõnealuste dokumentidega tutvuda ei saa jätta automaatselt andmata selle alusel, et see kahjustaks kohtumenetluse kaitset, kui see kohtumenetlus on lõppenud. ( 28 )
89.

Selles suhtes märgin ma kõigepealt, et kuigi – nagu Ühendkuningriik rõhutas – STPCD-s on sätestatud, et ET või AST ametikohale kandideerija kvalifikatsiooni eelneva hindamise peab üldjuhul läbi viima vanemõpetaja (head teacher), on selles dokumendis siiski ette nähtud ka võimalus, et kandideerib õpetaja, kes ei tööta subsideeritud koolis (unattached teachers) ja keda peab eelnevalt hindama isik, kellel on kandidaadi suhtes juhtimispädevus (a person with management responsibility for the applicant) ( 17 ). Seda sätet Euroopa koolidesse määratud õpetajate suhtes kohaldades võib see niisiis olenevalt olukorrast võimaldada asjaomase Euroopa kooli juhtivtöötajal kooskõlastatult kõnealuse kooli pädeva inspektori ja Ühendkuningriigi haridusministeeriumiga, kellega need õpetajad on sõlminud lepingu, viia läbi nendel töökohtadel nõutavate töötulemuste hindamise esimese etapi.