ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tühistada edasikaevatud kohtuotsus ja vaidlustatud otsus osas, milles need ei tunnista ajavahemikule mai-september 1997 järgneva aja osas Ausimonti rikkumise vähest tähtsust, arvestades, et ta ei osalenud võimsuse piiramist puudutavas kartellis, ning osas, milles need paigutavad ta trahvi põhisumma määramisel valesse kategooriasse; eelnevast tulenevalt arvutada ümber otsuse artikliga 2 mõistetud trahv või,
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vestre Landsret (Taani) 27. mail 2011 — Dansk Funktionærforbund, Serviceforbundet, acting on behalf of Frank Frandsen versus Cimber Air A/S

(Kohtuasi C-266/11)

2011/C 311/24

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Vestre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Dansk Funktionærforbund, Serviceforbundet, kes esindab Frank Frandsenit

Kostja: Cimber Air A/S

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiivi 2000/78/EÜ (1) tuleb tõlgendada nii, et igasuguse vanusel põhineva diskrimineerimise keeluga on vastuolus siseriiklike õigusnormidega ette nähtud võimalus säilitada kehtivana lennuettevõtja ja selle ettevõtja piloote esindava ametiühingu kollektiivleping, milles on ette nähtud kohustuslik pensionilejäämine 60-aastaselt, kui selle lepingutingimuse, mis kehtis ka enne nõukogu direktiivi ja selle siseriikliku rakendusakti jõustumist, eesmärk on lennundusohutuse kaitsmine tulenevalt üldisest eeldusest, et töövõime vanusega langeb, ilma et iga piloodi töövõimet eraldi hinnataks, kuid mille kohaselt võib piloot taotleda aasta kaupa töösuhte jätkamist tingimusel, et ta saab selleks tööandja ja töötajate esindajatest koosneva komisjoni heakskiidu?

(1) EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.
ET Euroopa Liidu Teataja C 319/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Köln (Saksamaa) 5. augustil 2011 — Germanwings GmbH versus Amend

(Kohtuasi C-413/11)

2011/C 319/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Köln

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Germanwings GmbH

Vastustaja: Amend

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õigusest tuleneva võimude lahususe põhimõttega on kooskõlas Euroopa Liidu Kohtu esitatud määruse nr 261/2004/EÜ (1) tõlgendus, millega kohus kõrvaldab olemasoleva ebavõrdse kohtlemise ja mille kohaselt on pelgalt üle kolme tunni hilinenud lennu reisijatel õigus saada hüvitist määruse artikli 7 alusel, kuigi määruse kohaselt tekib asjaomane õigus vaid lennureisist mahajätmise ja selle tühistamise korral ning lennu hilinemisel on reisijatel õigus üksnes määruse artiklis 9 ettenähtud abile ning kui lend hilineb rohkem kui viis tundi, siis ka määruse artikli 8 lõike 1 punktis a ettenähtud abile?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1, ELT eriväljaanne 07/08, lk 101).
1.

Kas nõukogu määrusesse (EÜ) nr 320/2006 nõukogu määrusega (EÜ) nr 1261/2007 (1) lisatud artikli 4a lõike 1 õige tõlgenduse kohaselt tähendab kohustus lõpetada teatava koguse kvoodikohase suhkrupeedi või -roo tarnimine ettevõtjale, kellega ta on eelmisel turustusaastal sõlminud tarnelepingu, kasvataja ühepoolset avaldust, et ta ei tarni turustusaastal 2008/2009 suhkrupeeti, või tähendab see kohustus seda, et kasvataja peab kirjalikult lõpetama suhkruettevõtjaga suhkrupeedi tarnimiseks kõnealusel turustusaastal sõlmitud lepingu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/29

SNIA SpA 31. augustil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda laiendatud koosseisus) 16. juuni 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-194/06: SNIA versus komisjon

(Kohtuasi C-448/11 P)

2011/C 311/47

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: SNIA SpA (esindajad: advokaadid A. Santa Maria, B. Biscaretti di Ruffia ja E. Gambaro)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada kohtuotsus, millega jäeti rahuldamata SNIA SpA hagiavaldus ja tuvastada sellest tulenevalt, et komisjoni 3. mai 2006. aasta otsus K(2006) 1766 lõplik on tühine osas, milles sellega arvatakse SNIA SpA otsuse adressaatide hulka ja määratakse talle solidaarselt äriühinguga Caffaro S.r.l 1,078 miljoni euro suurune trahv;

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks kooskõlas juhiste ja kriteeriumidega, mille Euroopa Kohus oma äranägemise järgi käesolevas apellatsioonimenetluses paika paneb;

— igal juhul mõista kahe kohtuastme kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimese väite raames märgib SNIA, et Üldkohus rikkus õigusnormi, tuvastades SNIA vastutuse automaatselt Caffaro SpA’ga ühinemise alusel, ning kohaldas vääralt põhimõtteid, mis reguleerivad vastutuse omistamist konkurentsi valdkonnas, eelkõige osas, mis puudutab nn majandusliku järjepidevuse kriteeriumi ja tõendamiskoormist puudutavaid põhimõtteid. Apellandi hinnangul kvalifitseeris kohus esimeses kohtuastmes faktilised asjaolud vääralt ning moonutas üht osa tõenditest.

Teise väite raames tõdeb apellant, et edasikaevatud kohtuotsuses ei tuvastatud, kas vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse vahel valitseb SNIA ja Caffaro SpA ühinemisega seoses ebakõla. Konkreetsemalt väidab apellant, et Üldkohus rikkus ja tõlgendas vääralt määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artiklit 27, rikkus tema kaitseõigusi, kvalifitseeris faktilised asjaolud ja tõendid õiguslikult vääralt ning moonutas neid.

Kolmanda väite raames toob SNIA välja, et kohaldati vääralt ELTL artiklit 296, anti ekslik hinnang tõenditele, moonutades nende sisu ja ulatust, ning rikuti kaitseõigusi. Eriti kritiseerib apellant edasikaevatud kohtuotsust seetõttu, et selles ei ole tema sõnul juhitud tähelepanu otsuse ebapiisavale ja vastuolulisele põhjendusele osas, milles see tuvastab SNIA solidaarvastutuse. Lisaks väidab apellant, et moonutati vaidlustatud otsuse sisu ja rikuti tema kaitseõigusi, kuna Üldkohus tuvastas tema vastutuse asjaolude alusel, mille kohta SNIA ei saanud oma seisukohta avaldada ei haldusmenetluses ega ka esimeses kohtuastmes.

(1) ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205.
ET Euroopa Liidu Teataja C 305/4

19. juulil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-387/11)

2011/C 305/04

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: W. Mölls ja C. Soulay)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik jättis jõusse õigusnormid, mis käsitlevad nii Belgia investeerimisühingute kui välismaiste investeerimisühingute saadud kapitalitulu ja vallasasjadelt saadava tulu maksustamist, on Belgia Kuningriik rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitest 49 ja 63 ning Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklitest 31 ja 40 tulenevaid kohustusi.

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon arvustab käesolevas hagis residendist ja mitteresidendist investeerimisühingute erinevat kohtlemist kapitalitulu ja vallasasjadelt saadud tulu maksustamisel. Erinevalt residendist investeerimisühingutest ei ole mitteresidendist ühingutel, kellel puudub riigi territooriumil püsiv tegevuskoht, võimalik saada tagasi kapitalitulult ja vallasasjadelt saadud tulult kinnipeetud maksu. Selline diskrimineerimine on vastuolus nii asutamislepingu asutamisvabadust käsitlevate sätetega, kuna see muudab mitteresidendist investeerimisühingute asutamise vähematraktiivseks, kui ka asutamislepingu kapitali vaba liikumist käsitlevate sätetega, kuna Belgia äriühingu rahastamine välismaise investeerimisühingu vahendusel oleks palju kallim, kui rahastamine Belgia investeerimisühingu vahendusel.

Lisaks ei nõustu komisjon Belgia ametivõimude esitatud põhjendustega. Esiteks ei ole viimased esitanud objektiivseid põhjusi, mis võimaldaks järeldada, et residendist investeerimisühingute ja mitteresidendist investeerimisühingute olukorrad on erinevad, see on aga nende maksualase staatuse määramisel oluline. Seejärel, kõnealune maksustamiskord ei ole kuidagi seotud asjaomaste liikmesriikide vahelise maksustamispädevuse tasakaalustatud jaotusega. Igal juhul ei saa liikmesriik tugineda kahepoolsele lepingule, et taganeda talle asutamislepingust tulenevatest kohustustest. Lõpuks, seoses mitteresidendist äriühingute poolse väidetava maksupettuste ohuga ei saa Belgia ametivõimud selleks, et õigustada asutamislepinguga tagatud vabaduste kohaldamata jätmist, tugineda maksukontrolle piiravatele takistustele, mis tulenevad Belgia enda poolt vastu võetud sätetest.
1.

Kas, arvestades käibemaksu territoriaalset kohaldamisala käsitlevat korda, võib 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 17 lõikeid 2 ja 5 ning artiklit 19 tõlgendada nii, et nendes kehtestatud osa arvutamiseks peab ühes liikmesriigis asuva äriühingu peakontor võtma arvesse tulusid, mida on saanud iga tema filiaal, mis asub teises liikmesriigis; ja samamoodi peavad need filiaalid võtma arvesse kõiki äriühingu tulusid, mis kuuluvad käibemaksuga maksustamisele?
4.

Kas on lubatav, et tolliasutus muudab teatava kauba tariifset klassifikatsiooni, ilma et oleks imporditud kaupa füüsiliselt uurinud, ja et eksperdihinnang koostatakse üksnes kirjalike tõendite põhjal, nimelt tuginedes kasutusjuhendile ja tehnilistele andmetele, ning uurides sama tootja sama numbriga seadet, mis pärineb muu imporditud kauba hulgast?
ET Euroopa Liidu Teataja C 331/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Innsbruck (Austria) 10. augustil 2011 — TEXDATA Software GmbH

(Kohtuasi C-418/11)

2011/C 331/11

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Innsbruck

Põhikohtuasja pooled

Määruskaebuse esitaja: TEXDATA Software GmbH

Eelotsuse küsimused

Kas kehtiva liidu õigusega, eelkõige

1. ELTL artiklites 49 ja 54 ette nähtud asutamisvabadusega;

2. tõhusa kohtuliku kaitse üldpõhimõttega (ELL artikli 6 lõige 3) (tõhususe põhimõte);

3. põhiõiguste harta artikli 47 teises lõigus (ELL artikli 6 lõige 1) ja EIÕK artikli 6 lõikes 2 (ELL artikli 6 lõige 1) sätestatud õigusega olla ära kuulatud;

4. põhiõiguste harta artiklis 50 sisalduva ne bis in idem-põhimõttega või

5. direktiivi 68/151/EMÜ (1) artikli 6, direktiivi 78/660/EMÜ (2) artikli 60a ja direktiivi 83/349/EMÜ (3) artikli 38 lõike 6 sätetega avalikustamismenetluses ette nähtud karistuste kohta

on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis seadusega ette nähtud üheksakuulise tähtaja jooksul pädevale äriregistrit pidavale kohtule majandusaasta aruande koostamata ja avalikustamata jätmise korral,

— andmata võimalust avalikustamise kohustuse ja võimalike takistuste kohta seisukoha võtmiseks, eelkõige eelnevalt kontrollimata, kas majandusaasta aruanne on äriühingu peakorteri asukoha järgse äriregistri pidajale üldse juba esitatud, ning

— saatmata äriühingule või seda esindavatele organitele eelnevalt individuaalset nõudekirja avalikustamise kohustuse täitmiseks,

näeb ette, et äriregistrit pidav kohus määrab äriühingule ja igale äriühingut esindavale organile viivitamatult karistuseks vähemalt 700 euro suuruse rahatrahvi, eeldades, et äriühing ja selle organid on jätnud majandusaasta aruande süüliselt avalikustamata, kui äriühing ja selle organid ei tõenda vastupidist; ning näeb ette, et iga järgneva kahe kuu eest, mil kõnealust kohustust ei täideta, määrab äriregistrit pidav kohus asjaomasele äriühingule ja igale äriühingut esindavale organile uuesti viivitamatult vähemalt 700 euro suuruse rahatrahvi, eeldades, et äriühing ja selle organid on jätnud majandusaasta aruande süüliselt avalikustamata, kui äriühing ja selle organid ei tõenda vastupidist?

(1) 9. märtsi 1968. aasta esimene nõukogu direktiiv tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks EMÜ asutamislepingu artikli 58 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad, et muuta sellised tagatised ühenduse kõigis osades võrdväärseteks (EÜT L 65, lk 8; ELT eriväljaanne 17/01, lk 3).

(2) 25. juuli 1978. aasta neljas nõukogu direktiiv, mis põhineb asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktil g ja käsitleb teatavat liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruandeid (EÜT L 222, lk 11; ELT eriväljaanne 17/01, lk 21).

(3) 13. juuni 1983. aasta seitsmes nõukogu direktiiv, mis põhineb asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktil g ja käsitleb konsolideeritud aastaaruandeid (EÜT L 193, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 58).
—

trahvi põhisumma kindlaksmääramisel rikkunud põhjendamise kohustust, vastutuse individuaalse iseloomu põhimõtet ning reeglit, mille kohaselt peab komisjon järgima enda suuniseid. Esimeses osas väidetakse, et Üldkohus leidis ebaõigesti, et komisjon võib tugineda trahvide suuniste (4) punktile 23. Teises osas heidetakse ette, et Üldkohus rikkus menetlusõiguse normi, lähtudes käibest arvutatud 15 %-lisest miinimummäärast, mis olevat põhimõtteliselt madalaim lähtepunkt raske konkurentsipiirangu korral trahvi arvutamisel. Kolmandas osas leitakse, et Üldkohus asus õigusvastaselt seisukohale, et 17 % on sama palju või peaaegu sama palju kui 15 % ning järeldas sellest, et kõiki olulisi asjaolusid ei pea arvesse võtma;
ET Euroopa Liidu Teataja C 331/11

Euroopa Komisjon 26. augustil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 16. juuni 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-210/08: Verhuizingen Coppens NV versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-441/11 P)

2011/C 331/18

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Bouquet, S. Noë ja F. Ronkes Agerbeek)

Teine menetlusosaline: Verhuizingen Coppens NV

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 16. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas T-210/08: Verhuizingen Coppens vs. komisjon;

— jätta tühistamishagi rahuldamata või tühistada otsuse K(2008) 926 (lõplik) [EÜ] artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.543 — Rahvusvahelised kolimisteenused) artikli 1 punkt i vaid osas, milles Verhuizingen Coppens NV loetakse vastutavaks komisjonitasusid puudutava kokkuleppe eest;

— määrata trahv summas, mida Euroopa Kohus peab mõistlikuks;

— mõista Verhuizingen Coppens NV-lt välja kohtukulud apellatsioonimenetluses ning menetlust Üldkohtus puudutav osa ulatuses, mida Euroopa Kohus peab mõistlikuks.

Väited ja peamised argumendid

Komisjoni hinnangul rikkus Üldkohus õigusnormi, eeskätt ELTL artikleid 263 ja 264 ning proportsionaalsuse põhimõtet, kuna kohus tühistas komisjoni otsuse, millega Coppens loeti vastutavaks üheainsa ja jätkuva rikkumise eest, mis seisnes asjaomasel perioodil komisjonitasusid puudutavas kokkuleppes ning fiktiivseid pakkumisi puudutavas kokkuleppes, täies ulatuses põhjusel, et ei ole tõendatud, et Coppens teadis või pidi teadma komisjonitasusid puudutavast kokkuleppest. Ka korrakohase õigusemõistmise ning liidu konkurentsieeskirjade tõhusa rakendamise huvides oleks Üldkohus pidanud vaidlustatud otsuse tühistama üksnes osas, milles Coppensit peeti vastutavaks komisjonitasusid puudutava kokkuleppe eest. Täies ulatuses tühistamine tähendab, et Coppensi osalemine fiktiivseid pakkumisi puudutavas kokkuleppes jääb karistamata, kui komisjon ei tee uut otsust varasema rikkumise selle osa kohta. See võib tuua endaga kaasa aga haldus- ja kohtumenetluse soovimatu kahekordistamise ning olla tõenäoliselt vastuolus isegi ne bis in idem põhimõttega.
1.

Kas komisjoni määruse (EÜ) nr 60/2004, millega sätestatakse suhkrusektori üleminekumeetmed Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemise tõttu, (1) artikli 6 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui tehakse kindlaks, et ettevõtja valduses on ülemäärane kogus toodet, mida määruse artikli 4 punkti 1 tähenduses võib määratleda suhkruna, peab asjaomane ettevõtja tasuma riigikassasse summa, mille arvestamisel ei lähtuta ettevõtja valduses oleva konkreetse toote (näiteks suhkrusiirupi) kogusest, vaid lähtutakse valge suhkru kogusest (koondnomenklatuuri kood 1701 99 10), mis vastab ettevõtja valduses tuvastatud tootes sisalduvale suhkrukogusele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/27

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik) 26. augustil 2011 — Novartis AG versus Actavis UK Ltd

(Kohtuasi C-442/11)

2011/C 311/44

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Novartis AG

Kostja: Actavis UK Ltd

Eelotsuse küsimused

Kas juhul, kui määruse (EÜ) nr 469/2009 (1) tähenduses toote kohta on välja antud täiendava kaitse tunnistus teatava toimeaine osas, rikub selle tunnistusega määruse artikli 5 kohaselt antud õigusi määruse artiklis 4 määratletud kaitseobjekti suhtes:

1. niisugune ravim, mis sisaldab seda toimeainet (käesoleval juhul valsartaani) kombinatsioonis ühe või mitme muu toimeainega (käesoleval juhul hüdroklorotiasiidiga); või

2. ainult niisugune ravim, milles see toimeaine (käesoleval juhul valsartaan) on ainus toimeaine?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT L 152, lk 1).
4.

Juhul, kui liikmesriigil puudub õigus üldse moodustada alamgruppe (vt punkt 2) või see õigus puudub, kuna ei järgitud piiranguid (vt punkt 3): a) Millised on alamgruppide õigusvastase moodustamise õiguslikud tagajärjed? b) Kas alamgruppide õigusvastane moodustamine toob kaasa olukorra, et siseriikliku õiguse sätet ei saa kohaldada ainult üksikute maksukohustuslaste osas või ei saa seda üldse kohaldada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/22

Poola Vabariigi 11. augustil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 23. mai 2011. aasta määruse peale kohtuasjas T-226/10: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej versus komisjon

(Kohtuasi C-423/11 P)

2011/C 311/38

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellant: Poola Vabariik (esindaja: M. Szpunar)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

Apellandi nõuded

— Tühistada täies ulatuses Euroopa Liidu Üldkohtu 23. mai 2011. aasta määrus kohtuasjas T-226/10.

Väited ja peamised argumendid

Hagi läbi vaatamata jätmise põhjuseks oli see, et Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej'd (elektroonilise kommunikatsiooni ameti president) esindanud advokaadid olid selle sama ametiga töölepingulises suhtes, mis välistas Üldkohtu arvates võimaluse, et nad saaksid hagejat Üldkohtus esindada. Poola Vabariigi valitsus esitab vaidlustatud määruse suhtes järgmised väited.

Esiteks rikkus Üldkohus Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 lõikeid 3 ja 4, neid sätteid vääralt tõlgendades. Euroopa Liidu õigusnormid ei ühtlusta juriidiliste teenuste osutamise lubatud vorme. Ka põhikirja artikkel 19 ei sisalda selles osas piiranguid, vaid viitab üksnes liikmesriikide sätetele. Poola Vabariigi arvates ei anna põhikirja artikkel 19 mingit alust võtta töölepingu alusel juriidilist abi pakkuvatelt advokaatidel üldiselt ja meelevaldselt õigus esindada pooli Üldkohtus, kuna Poola õigusnormid tagavad selliste advokaatide sõltumatuse täies ulatuses.

Teiseks rikutakse ELL artikli 5 lõikes 4 sisalduvat proportsionaalsuse põhimõtet. Poola Vabariigi valitsuse arvates ületab sõltumatu juristi poolt poolele juriidilise teenuse osutamise tagamise eesmärki see, kui välistatakse, et poolt oleks võimalik esindada temaga töölepingulise suhte kaudu seotud advokaadil. Selle eesmärgi saavutamiseks on olemas vähem piiravaid materiaalseid ja formaalseid vahendeid, eelkõige siseriiklikud sätted kutsetegevusega tegelemise ja kutse-eetika vallas.

Kolmandaks on rikutud menetlusõiguse normi, kuna puudub piisav põhjendus. Poola Vabariigi valitsuse arvates ei ole Üldkohus enda määrust kohtuasjas T-226/10 piisavalt põhjendanud, eelkõige ei ole puudutatud advokaatide ja Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej vahelise töölepingulise suhte erisusi.
1.

Kui töötajal on, nagu käesolevas kohtuasjas, lepinguline õigus tugineda võõrandaja vastu tingimustele, mille läbirääkimise ja kokkuleppimisega tegeleb aeg-ajalt kolmas isik, kes on kollektiivne läbirääkimisorgan, ja selline õigus on siseriiklike õigusnormide kohaselt oma olemuselt dünaamiline, mitte staatiline, s.o töötaja ja võõrandajast tööandja vaheline, siis kas nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ (1) artikkel 3 koostoimes Euroopa Kohtu otsusega kohtuasjas Werhof vs. Freeway Traffic Systems GmbH & Co KG (EKL 2006, lk I-2397): a) nõuab, et selline õigus oleks direktiivi kohaldamisalasse kuuluva asjakohase ülemineku korral kaitstud ja teostatav omandaja vastu; või b) annab siseriiklikele kohtutele õiguse otsustada, et selline õigus on direktiivi kohaldamisalasse kuuluva asjakohase ülemineku korral kaitstud ja teostatav omandaja vastu; või c) keelab siseriiklikel kohtutel otsustada, et selline õigus on direktiivi kohaldamisalasse kuuluva asjakohase ülemineku korral kaitstud ja teostatav omandaja vastu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/26

18. augustil 2011 esitatud hagi — Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-431/11)

2011/C 311/43

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (esindajad: C. Murrell ja barrister T. de la Mare)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 6. juuni 2011. aasta otsus (1) EMP Ühiskomitees Euroopa Liidu võetava seisukoha kohta seoses EMP lepingu VI lisa (sotsiaalkindlustus) ja protokolli nr 37 muutmisega;

— piirata sellise korralduse ajalist kehtivust seni, kuni nõukogu võtab ELTL artikli 79 lõike 2 punkti b alusel vastu uue otsuse EMP Ühiskomitees Euroopa Liidu võetava seisukoha kohta seoses EMP lepingu VI lisa (sotsiaalkindlustus) ja protokolli nr 37 muutmisega, ning

— mõista kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Ühendkuningriik palub ELTL artikli 264 alusel tühistada nõukogu 6. juuni 2011. aasta otsuse EMP Ühiskomitees Euroopa Liidu võetava seisukoha kohta seoses EMP lepingu VI lisa (sotsiaalkindlustus) ja protokolli nr 37 muutmisega (edaspidi „otsus”).

Ühendkuningriik palub:

a) otsus tühistada;

b) et pärast otsuse tühistamist jääksid selle otsuse sätted jõusse seni, kuni nõukogu võtab ELTL artikli 79 lõike 2 punkti b alusel vastu õiguspärase otsuse EMP Ühiskomitees Euroopa Liidu võetava seisukoha kohta seoses EMP lepingu VI lisa (sotsiaalkindlustus) ja protokolli nr 37 muutmisega, ning

c) mõista kohtukulud välja nõukogult.

Otsus, mis võeti vastu ELTL artikli 48 kui sisulise õigusliku aluse põhjal, määras kindlaks EMP Ühiskomitees Euroopa Liidu võetava seisukoha kohta seoses EMP lepingu VI lisa (sotsiaalkindlustus) ja protokolli nr 37 muutmisega.

Ühendkuningriik väidab, et nõukogu tegi valesti, kui ta kasutas sisulise õigusliku alusena ELTL artiklit 48. Selle asemel oleks nõukogu pidanud taolise otsuse võtmisel tuginema ELTL artikli 79 lõike 2 punktile b, mis on sobiv alus võtta ühine seisukoht selliste rahvusvaheliste lepingute sõlmimiseks, mille tagajärg EL-is on sotsiaalkindlustusõiguste laiendamine kolmandate riikide kodanikele. ELTL artikkel 48 annab pädevuse kehtestada õigusakte ainult EL-i liikmesriikide töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes. ELTL artikli 79 lõike 2 punkt b annab sõnaselgelt õiguse panna õigusi EL-is seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanikele.

Vastavalt protokollile nr 21 kohaldatakse V osa õiguslike aluste alusel, sh ELTL artikli 79 lõike 2 punkt b, võetud meetmeid Ühendkuningriigile ainult siis, kui ta otsustab sellistes meetmetes osaleda.

Seega palutakse otsus tühistada põhjusel, et see võeti vastu vale õiguslikku alust kasutades, mille tulemuseks on see, et Ühendkuningriigilt on võetud protokolli nr 21 kohased õigused.

(1) EMP Ühiskomitees Euroopa Liidu võetava seisukoha kohta seoses EMP lepingu VI lisa (sotsiaalkindlustus) ja protokolli nr 37 muutmisega (ELT L 182, lk 12).