ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) seisukoht on kooskõlas liidu õigusega. Ta märgib selles küsimuses ennekõike, et tööjõu-uuring Hispaanias 2016. aastal näitas, et arvestust ei peeta 53,7% kohta ületunnitöö tundidest. Lisaks kinnitasid kaks Hispaania töö- ja sotsiaalministeeriumi tööhõive peadirektoraadi aruannet (31. juuli 2014. aasta ja 1. märtsi 2016. aasta aruanne), et selleks, et teada saada, kas on tehtud ületunnitööd, peab enne täpselt teadma tehtud töö tundide arvu; see seletab, miks nõudsid tööinspektorid, et loodaks igapäevase tööaja arvestamise süsteem – mida peetakse ainusaks vahendiks, mis võimaldab kontrollida, kas tööaega on aluseks võetaval perioodil ületatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ka, et Hispaania õiguse tõlgendus, mille Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) valis, toob praktikas kaasa selle, et töötajal puudub tõhus ja objektiivne tõendusvahend, et tõendada lisaks oma normaaltööajale tehtud ületunnitööd, ning töötajate esindajatel puudub tõhus vahend, mis võimaldaks neil kontrollida, kas nõudeid on järgitud, mille tagajärg on niisugune, et seda, kas töö‑ ja puhkeaegadest peetakse kinni, kontrollib ainult ettevõtja.
75.

Siiski ei teki see raamistik tingimata alles koos erikaitseala määramisega. Elupaikade direktiivi artikli 6 lõikeid 3 ja 4 tuleb juhul, kui lugeda neid eraldi, tõepoolest kohaldada ainult erikaitsealade suhtes, kuid artikli 4 lõige 5 sätestab, et ala suhtes kohaldatakse artikli 6 lõikeid 2, 3 ja 4, niipea kui ala on kantud artikli 4 lõike 2 kolmandas lõigus nimetatud ühenduse loetellu. Elupaikade direktiivi artikli 4 lõike 2 kohaselt kannab komisjon sellesse loetellu alad, mille ta valib välja alade loetelust, mille esitavad liikmesriigid vastavalt artikli 4 lõikele 1. Loetellu kantud alad peavad liikmesriigid küll määrama erikaitsealadeks, kuid selleks on neil artikli 4 lõike 4 kohaselt aega kuni kuus aastat. Seetõttu hõlmab artikli 6 lõigete 3 ja 4 alusel antav kaitse Natura 2000 alasid üldjuhul juba kaua aega enne seda, kui need saavad erikaitseala staatuse.
71.

Selle sätte sõnastusest selguvalt on nende mahaarvamiste loetelu ammendav, mitte kõigest näitlik. Samuti tuleneb 3. peatüki üldisest ülesehitusest, et artikli 152 lõike 1 punktis a viidatud mahaarvamiste eesmärk on tasandada võimalikke erinevusi ekspordiks müüdud kauba väärtuse ja pärast importi müüdud kauba väärtuse vahel. Seetõttu – erinevalt sellest, mida väitis Oribalt Rīga – ei saa artikli 152 lõike 1 punktis a nimetatud mahaarvamisi käsitada nii, et need hõlmavad kaubanduslikke allahindlusi, nagu see, mida Ranbaxy Laboratories oma klientidele tegi.
40.

Samuti tuleb arvesse võtta, et direktiivi 2008/9 artikli 21 esimeses lõigus on kehtestatud tähtaeg, mille jooksul peab liikmesriik teatama taotlejale oma otsusest tagastamistaotlus rahuldada või selle rahuldamisest keelduda pärast seda, kui ta on saanud sama direktiivi artikli 20 lõike 1 kohaselt nõutud teabe või kui ta ei ole saanud oma nõudmisele vastust. Järelikult ei välista direktiivi 2008/9 artikkel 21 võimalust, et liikmesriik kiidab käibemaksu tagastamise heaks, hoolimata sellest, et taotleja ei ole lisateabenõudele vastanud. Seegi tõendab, et artikli 20 lõikes 2 ette nähtud tähtaeg ei olnud ette nähtud kohustuslikuks selles mõttes, et mahaarvamisõigus sellest tähtajast kinni pidamata jätmise korral automaatselt kaob.
104.

Eespool esitatud kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Amtsgericht Norderstedti (Norderstedti esimese astme kohus, Saksamaa) küsimustele järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiivi 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et koha, kus tarbija peab kauglepingu kohaselt ostetud kauba parandamise või asendamise eesmärgil ettevõtjale andma, määrab kindlaks liikmesriigi kohus, võttes arvesse kõiki tema menetluses oleva juhtumi olulisi asjaolusid. Seejuures peab koht, kus kaup tuleb kättesaadavaks teha, olema selline, mille puhul on võimalik tasuta parandamine või asendamine mõistliku aja jooksul ja ilma märkimisväärsete ebamugavusteta tarbijale, võttes arvesse kauba laadi ja eesmärki, milleks tarbija seda kaupa vajas. Direktiivi 1999/44 artikli 3 lõike 3 esimese lõiguga koostoimes artikli 3 lõikega 4 ei ole vastuolus see, kui tarbija peab esialgu ise maksma kauba välja‑ ja/või tagasisaatmiskulud, niikaua kui see ei kujuta endast rahalist koormust, mis takistab tarbijat tema õigusi realiseerimast. Direktiivi 1999/44 artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku koostoimes artikli 3 lõikega 5 tuleb tõlgendada nii, et tarbijal, kes on müüjale puudusest teatanud, on õigus leping tühistada, kui müüja ei ole astunud samme direktiivi 1999/44 artikli 3 lõikes 3 ette nähtud parandusmeetmete võtmiseks ja sealhulgas ei ole andnud teavet selle kohta, kus tuleb kaup lepinguga vastavusse viimise eesmärgil kättesaadavaks teha, välja arvatud juhul, kui lepingule mittevastavus on väike või tõendamata.
18.

Ryanair on seisukohal, et lennuettevõtja tavapärase tegevusele omasuse tingimus ei ole asjakohane ega vajalik: määruses nr 261/2004 seda ei ole ja see loob ebakindluse. Ryanair osutab, et liikmesriikide kohtud on liigitanud niisuguseid sündmusi nagu pikselöök või kokkupõrked lindudega problemaatiliselt. Euroopa Kohus peaks tema arvates sellest subjektiivsest ja ebamäärasest kriteeriumist loobuma, piirdudes kriteeriumiga „asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed“. Saksamaa valitsus ja komisjon väidavad sisuliselt, et käesoleval juhul on oluline asjaolu mitte kütuse lekkimine lennurajale, vaid lennujaama juhtkonna seejärgne otsus see lennurada sulgeda. Poola valitsus on seisukohal, et hilinemise põhjustasid kaks omavahel tihedalt seotud asjaolu: teise, mitte asjasse puutuvaks Ryanairi lennuks kasutatud lennuki rike ning lennujuhtimiskeskuse otsus lennurada sulgeda, mis mõlemad kujutavad endast „erakorralisi asjaolusid“. A. Moens seevastu on seisukohal, et kütuse lekkimine lennurajale on omane lennuettevõtja tavapärasele tegevusele: see on lennunduses tavapärane sündmus, sest lennukil on ventiilid, mis on ette nähtud selleks, et hoida ära paakides oleva kütuse ülemäärane rõhk. Samuti ei ole niisugune leke lennuettevõtja kontrolli alt väljas, kuna sageli on tegu tehnilise probleemiga, mis on põhjustatud ebapiisavast hooldusest, nende ventiilide enneaegsest rikkiminekust või ebaõigest käsitsemisest. A. Moens lisab, et kõige tõenäolisemalt põhjustas kõnealuse kütuselekke üks teine Ryanairile kuuluv lennuk, mis annaks kinnitust, et lennuettevõtjal oli võimalik olukorda kontrollida.
49.

Selles osas tuleb esmalt selgeks teha, et jäätmedirektiivi artikli 6 lõike 4 kohaselt võivad liikmesriigid kehtestada kriteeriumid selle kohta, millal jäätmed lakkavad olemast jäätmed. Viidatud sätte kohaselt võivad nad langetada otsuse iga üksikjuhtumi puhul, kuid see ei tähenda, et liikmesriigid võivad teatavate jäätmete või jäätmevaldajate suhtes teha ainult juhtumipõhiseid otsuseid. Pigem tuletab artikli 6 lõike 4 teine lause meelde, et nendest otsustest tuleb vastavalt tehniliste standardite ja eeskirjade direktiivile ( 23 ) teavitada komisjoni, kui viidatud direktiiv seda nõuab. Viidatud direktiiv ei ole aga kohaldatav mitte juhtumipõhiste otsuste, vaid tehniliste eeskirjade projektide suhtes. Põhimõtteliselt hõlmaksid need ka teatavat liiki jäätme jäätmeks oleku lakkamise kriteeriume. Pealegi on sellised kriteeriumid jäätmeõiguse asjakohase ja ühtse kohaldamise tagamiseks palju kasulikumad kui piirdumine juhtumipõhiste otsustega.
36.

Viiendaks on Euroopa Kohus leidnud, et tolliseadustiku artikli 78 sõnastus ei sisalda piiranguid ei tolli võimalusele viia tollivormistusjärgselt artikli 78 lõike 1 (või artikli 78 lõike 2) tähenduses uuesti läbi kontroll ega ka meetmetele, mida ta võib olukorra lahendamiseks artikli 78 lõike 3 alusel võtta. ( 21 ) Nii tolliseadustiku enese eesmärk, mis „selle põhjenduse 5 kohaselt on tagada seadustikuga ette nähtud maksude korrektne kohaldamine […], kui ka nimetatud seadustiku artikli 78 loogika, mille sisu on tolliprotseduuri vastavusse viimine tegeliku olukorraga, parandades tehnilised vead või puudused või kohaldatava õiguse tõlgendusvead […], räägivad selle artikli niisuguse tõlgenduse vastu, mis võimaldab üldiselt välistada, et toll teostaks tollideklaratsioonide tollivormistusjärgset uuesti läbivaatamist või muud kontrolli, et olukord vajaduse korral lahendada“. ( 22 ) Veel tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et tollil on nende eesmärkide tõhusaks täitmiseks tollivormistusjärgse kontrolli läbiviimisel laiaulatuslik kaalutlusõigus. ( 23 ) Sellest tuleneb, et tolliseadustiku artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et seoses nende kohustustega, mille see säte tollile kehtestab, võimaldab see tollil üldjuhul läbi viia tollideklaratsiooni uue tollivormistusjärgse kontrolli ja teha sellest järeldused, määrates kindlaks uue tollivõla. ( 24 )
30.

Euroopa Kohus on juba leidnud, et teatud asjaoludel tuleb mitut vormiliselt eraldiseisvat tehingut, mida saaks teha eraldi, käsitada üheainsa tehinguna, kui need ei ole sõltumatud. Sellise olukorraga on tegemist eelkõige juhul, kui kaks või mitu maksukohustuslase poolt kliendile pakutud tehingu osa või sellega seotud toimingut on nii tihedalt seotud, et need moodustavad objektiivselt ühe lahutamatu majandustehingu, mille osadeks jagamine oleks kunstlik. Nii on see ka juhul, kui üks või mitu tehingut moodustavad ühe põhitehingu ja kui muu(d) tehingu(d) moodustavad ühe või mitu kõrvaltehingut, mida maksustatakse samamoodi nagu põhitehingut. Tehingut tuleb käsitada põhitehingu kõrvaltehinguna eeskätt siis, kui see ei ole kliendi jaoks omaette eesmärk, vaid tehtava põhitehingu parematel tingimustel kasutamise vahend. ( 3 )
16.

Põhikohtuasja hagejad kaebasid selle otsuse edasi Consiglio di Statosse (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu). 21. novembri 2017. aasta vaheotsusega võttis see kohus kassatsioonkaebuse osaliselt menetlusse. Ta leidis, et selles kohtuasjas ei kuulunud kohaldamisele mitte määruse nr 1788/2003, vaid määruse nr 3950/92 õigusnormid. Et aga sel kohtul tekkisid kahtlused seoses määruse nr 3950/92 teatud sätete õige tõlgendusega, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas niisuguses olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas, tuleb liidu õigust tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormi vastuolu [määruse nr 3950/92] artikli 2 lõike 2 punktiga 3 toob tagajärjena kaasa selle, et tootjatel ei ole kohustust tasuda lisamaksu, kui on täidetud selles määruses sätestatud tingimused? 2. Kas niisuguses olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas, tuleb Euroopa Liidu õigust ja eelkõige õiguspärase ootuse kaitse üldpõhimõtet tõlgendada nii, et ei saa kaitsta niisuguste isikute õiguspärast ootust, kes täitsid liikmesriigi kehtestatud kohustust ning kes said kasu selle kohustuse täitmisega kaasnevatest tagajärgedest, kui ilmnes, et see kohustus on Euroopa Liidu õigusega vastuolus? 3. Kas niisuguses olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas, on määruse nr 1392/2001 artikli 9 ja mõistega „prioriteetne kategooria“ vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu dekreetseaduse nr 157/2004 artikli 2 lõige 3, mille Itaalia Vabariik on heaks kiitnud ning milles on sätestatud enammakstud lisamaksu tagastamise erinev kord, mille puhul eristatakse tähtaegades ja tagastamiskorras tootjaid, kellel oli õiguspärane ootus, et järgitakse riigisisest õigusnormi, mis osutus liidu õigusega vastuolus olevaks, ja tootjaid, kes ei järginud seda õigusnormi?“
67.

See loogika on kooskõlas dumpinguvastase tollimaksu ja tasakaalustava tollimaksu eesmärgiga, milleks, nagu on käesoleva ettepaneku punktis 34 juba märgitud, on hoida ära kahju tekkimist liidu majandusharule, mitte karistada tollieeskirjade rikkumise eest. Laiemas plaanis on see loogika ka kooskõlas tolliseadustiku eesmärgiga, milleks on selle seadustiku põhjenduse 5 kohaselt muu hulgas tagada seadustikuga ette nähtud maksude korrektne kohaldamine. ( 27 )
56.

Osas, milles vaidluse esemeks olev kord on seotud osalemisega ametialase karjääri süsteemis, mis on DFL 251/93 sätete kohaselt ette nähtud üksnes ametnikele, tuleb esmalt rõhutada, et Euroopa Kohus on sellise üldise ja abstraktse kriteeriumi kohta juba märkinud, et see ei ole objektiivselt õigustatud. ( 38 )
16.

Nendel asjaoludel esitab Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Campania maakonna halduskohus, Itaalia) Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas selliste liidu põhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõte, mis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingus (ELTL), ning nendest tulenevate põhimõtetega, nagu võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu, proportsionaalsuse ja tõhususe põhimõte, mis on sätestatud direktiivis 2014/24, ning selle direktiivi artikli 57 lõike 4 punktidega c ja g on keelatud kohaldada niisuguseid liikmesriigi õigusnorme, nagu need Itaalia normid, mis on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 50/2016 artikli 80 lõike 5 punktis c ja mis jätavad juhul, kui kohtus vaidlustatakse see, et varasema hankelepingu täitmisel on esinenud märkimisväärseid puudusi, mille tagajärjel on eelmine hankeleping lõpetatud enne tähtaja lõppu, hankija ilma kõigist võimalustest pakkuja usaldusväärsust hinnata, kuni tsiviilkohus on vaidluse lõplikult lahendanud, ning ilma, et ettevõtja oleks tõendanud, et ta on võtnud parandusmeetmeid, et rikkumised heastada ja nende kordumist vältida?“
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav niisugusele maksule, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all ja mis kehtib ettevõtjate suhtes, kellel on kontsessioon elektrienergia tootmiseks piirkondadevahelises vesikonnas, kuid mitte nende ettevõtjate suhtes, kellel on kontsessioon elektrienergia tootmiseks piirkonnasiseses vesikonnas, ega muid tehnoloogiaid kasutavate ettevõtjate suhtes.

Teise võimalusena:

Direktiivi 2009/72/EÜ artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et põhimõtteliselt ei ole niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas vaidluse all olevad maksustamismeetmed selle sättega vastuolus, kui need õigusnormid on seotud üldkasutatavate vete kaitse tugevdamisega ja ressursse hangitakse nendelt, kes saavad kasu nende vete erahuvides või erikasutamisest, ja veemajandusega seotud teenuste kulude, sealhulgas keskkonna‑ ja ressursikulude ülekandmisega eri lõpptarbijatele, kui liikmesriigi põhiseadust tuleb tõlgendada nii, et sellel liikmesriigil ei olnud õigust laiendada selle meetme kohaldamisala piirkonnasisesele vesikonnale. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab hindama, kas põhikohtuasjas vaidluse all oleva seaduse eesmärk on tõepoolest nende eesmärkidega seotud.
49.

Samuti tuleb märkida, et asjaolu, et liikmesriik otsustab piirata sisetehingust hankelepingute sõlmimise võimalusi ja seega laiendada riigihankeid reguleerivate õigusnormide kohaldamisala, on kooskõlas riigihankealaste direktiivide eesmärkidega, nagu rõhutab komisjon oma märkustes. ( 26 ) Põhimõte, et riigihanked on vahend, millega tagatakse avaliku sektori vahendite kõige tõhusam kasutamine, nagu on märgitud direktiivi 2014/24 põhjenduses 2, näib olevat ka Leedu seadusandja otsuse keskmes. Leedu Vabariik märgib oma kirjalikes seisukohtades, et Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba (Leedu Vabariigi konkurentsinõukogu) riiklikus jäätmekäitluse turu-uuringus jõuti järeldusele, et hinnad olid kõige kõrgemad kohalikes omavalitsustes, kus teenuseid osutasid nende kohalike omavalitsuste kontrolli all olevad äriühingud, ja et see julgustas Leedu Vabariiki käsitama riigihankelepinguid esimuslikuna sisetehingust hankelepingute suhtes. ( 27 ) See on Leedu Vabariigi poliitiline otsus, mille tegemiseks on tal muidugi vabadus.
101.

Olen seisukohal, et kui eelotsusetaotlust esitav asutus on üldise ja institutsioonilise määratluse kohaselt liikmesriigi õiguse tähenduses „kohus“, tuleb selle tõendamiseks, et see asutus täidab vaatamata sellele, et üldiselt täidab ta kohtu ülesandeid, põhikohtuasjas konkreetsel juhul ainult halduslikke ülesandeid, esitada väga head argumendid. ( 39 ) Mulle tundub, et Euroopa Kohus on sellele järeldusele tulnud ainult siis, kui ei olnud kahtlust, et kuigi asjaomast toimingut tegi kohtuasutus, ei viinud see kohtuotsusega samastatava otsuseni. ( 40 ) Kohtuasjades aga, kus olukord ei ole olnud nii selge, näib Euroopa Kohus usaldavat pigem liikmesriigi kohut. ( 41 )
39.

Põhikohtuasjas kõne all olev kord selles osas, milles see näeb ette Türgi kodanikest töötajate ja nende pereliikmete biomeetriliste andmete kättesaadavaks tegemise süütegude toimepanijate tuvastamiseks, ei või minu arvates takistada või heidutada asjaomaseid töötajaid Madalmaade territooriumil viibimast ja majandustegevusega tegelemast, kuna see kättesaadavaks tegemine sõltub mitmest hüpoteetilisest tulevikusündmusest, nimelt a) asjaolust, et isikut kahtlustatakse süüteo toimepanemises, mille eest vastutusele võtmiseks on võimalik teha päring välismaalaste andmebaasis, või asjaolust, et uurimise huvides on andmebaasis vaja teha päring, b) asjaolust, et esineb mõistlikke kahtlusi, et süüteo toimepanija on kolmanda riigi kodanik, c) asjaolust, et asjaomase välismaalase käitumine tekitab tõsist muret, ning viimaks d) asjaolust, et asjaomast uuringut taotleb prokurör ja selleks annab loa kohtunik ( 41 ).
17.

Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 286–299 leidis Üldkohus, et viies väide (trahvide summade määramise kohta) oli põhjendatud. Kohtuotsuse punktid 292–299 kõlavad järgmiselt: „292. Käesolevas asjas tuleb esimesena märkida, et põhjused, miks komisjon otsustas 2006. aasta suunistes ette nähtud meetodist nende suuniste punkti 37 alusel loobuda, võib tuletada vaidlustatud otsuse põhjendusest 287. Need on seotud asjaoluga, et [NEX] ei tegutsenud Jaapani jeeni intressimäära tuletisinstrumentide turul ja järelikult ei võimaldanud müügiväärtuse – st talle makstud maaklerteenuse hind – arvessevõtmine kajastada asjasse puutuvate rikkumiste raskust ja laadi. 293. Teisena tuleb siiski märkida, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 287 ei ole täpsustatud, milline oli alternatiivne meetod, mida komisjon eelistas, sisaldades vaid üldist kinnitust, et põhisummad väljendavad asjasse puutuvatest rikkumistest [NEXi] osavõtu raskust, kestust ja laadi, ning tuues esile vajaduse tagada, et trahvidel oleks piisavalt hoiatav mõju. 294. Niisuguses sõnastuses ei võimalda vaidlustatud otsuse põhjendus 287 hagejatel mõista komisjoni eelistatud meetodi põhjendatust ega Üldkohtul seda kontrollida. Põhjenduse niisugune puudulikkus esineb ka nimetatud otsuse põhjendustes 290–296, mis vastuolus eespool punktis 291 viidatud kohtupraktikaga ei sisalda minimaalset teavet, mis oleks võimaldanud mõista ja kontrollida trahvide põhisumma kindlaksmääramisel komisjoni poolt arvesse võetud asjaolude asjakohasust ja kaalumist. 295. Poolte menetlusdokumentidest nähtub, et küsimust meetodist, mida komisjon kavatses kasutada trahvisummade väljaarvutamiseks, käsitleti haldusmenetluses hagejate esindajatega toimunud arutelu käigus. Kuigi eespool punktis 288 viidatud kohtupraktika kohaselt tuleb vaidlustatud akti põhjendust analüüsida selle konteksti arvestades, ei saa asuda seisukohale, et selline ettevalmistav ja mitteametlik arutelu võib vabastada komisjoni tema kohustusest selgitada vaidlustatud otsuses meetodit, mida ta kasutas trahvisummade kindlaksmääramiseks. 296. Kostja vastuse punktis 176 viitab komisjon viieetapilisele valemile, mida kasutatakse trahvide põhisumma väljaarvutamiseks. Kuid eespool punktis 290 viidatud kohtupraktika kohaselt ei saa selle hindamisel, kas komisjon järgis oma põhjendamiskohustust, arvesse võtta alles Üldkohtu menetluse staadiumis esitatud selgitust. 297. Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et asjasse puutuvate rikkumiste eest Icapile määratud trahvide kindlaksmääramise suhtes on vaidlustatud otsuse põhjendus puudulik. 298. Seetõttu tuleb viienda väitega nõustuda ja vaidlustatud otsuse artikkel 2 tervikuna tühistada, ilma et tuleks analüüsida selle väite muid etteheiteid või ainult nimetatud artikli õiguspärasust puudutavaid kuuenda väite etteheiteid. 299. Lisaks, kuna vaidlustatud otsuse artikkel 2 tühistatakse tervikuna, puudub vajadus analüüsida hagejate poolt teise võimalusena esitatud muutmisotsuse tegemise nõuet.“
39.

Määrus 2018/302 on näide õigusaktist, milles liidu seadusandja on konkreetsemalt sätestanud kriteeriumid nende tingimuste kindlaksmääramiseks, mille korral ebavõrdne kohtlemine maksja elukoha alusel on keelatud (või teisisõnu: millal ebavõrdne kohtlemine lubatud). Selline standard kehtib ainult määruse 2018/302 kohaldamisala piires. See on seotud geoblokeeringu iseärasustega, mis on täiesti erinevad otsekorralduse omadest. Kui liidu seadusandja soovib kehtestada samad standardid määruse nr 260/2012 kohaldamisalasse kuuluvate SEPA otsekorralduste suhtes, võib ta seda teha. Ent kuna kõnealuses määruses puudub selge ristviide muudele õigusaktidele, nagu määrusele 2018/302, on mõisteid minu arvates raske „ristata“, eriti kuna tegemist on kahe eraõigusliku isiku vahelise horisontaalse suhtega. Sellises olukorras on eeldus, et liidu seadusandja on kõiki huve juba arvesse võtnud ja kalibreerinud, veelgi tugevam ega ole põhjust seda kahtluse alla seada.
62.

Pidades silmas nii eri liikmesriikide erinevaid õiguslikke raamistikke seoses tasaarvestusega maksejõuetuse kontekstis kui ka nende süsteemide aluseks olevaid erinevaid põhjendusi, leian ma, et eespool kirjeldatud kolmas lähenemisviis on praktilises plaanis mõistlikum. Artikli 4 konkreetne kohaldamisala tasaarvestuse puhul tuleneb maksejõuetusmenetluse määruse artikli 4 lõigete 1 ja 2 koostoimes tõlgendamisest. Kui kõnealuse määruse artikli 4 lõikes 1 on üldnormina sätestatud, et maksejõuetusmenetluse ja selle mõju suhtes kohaldatav õigus määratakse kindlaks lex concursuse alusel, siis artikli 4 lõikes 2 on esitatud viimase kohta mitteammendav loetelu, mis hõlmab muu hulgas „d) tasaarvestuse tingimusi“. See viitab sellele, et kui lex concursuse kohaselt avaldab maksejõuetus tasaarvestusele mingit mõju, siis reguleerib see seda mõju. Sellest tuleneb, et riiklikes süsteemides, kus tasaarvestus on maksejõuetuse mõju, on see sellisena hõlmatud määruse artikliga 4.
98.

Sellise kinnipeetava kinnipidamistingimused, kes viibib kinnises vanglas, st vanglas, kuhu paigutatakse pikaks ajaks vangi mõistetud või eriti ohtlikud isikud, on väga erinevad sellise kinnipeetava kinnipidamistingimustest, kes viibib avavanglas või kellele on mõistetud tingimisi vangistus. Euroopa Inimõiguste Kohus on otsustanud, et esimese suhtes peavad kehtima soodsamad sätted seoses kinnipidamisasutuses ringi liikumisega ja tegevustega väljaspool kambrit (töö, hobid, õppimine). See on loogiline, kuna teisel on lubatud viibida päevasel ajal kinnipidamisasutusest väljas, selleks et töötada, õppida või tegeleda muu lõimumis- või taaslõimumisprojektiga.