ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
I.

Kas ained, mis on nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 111/2005 (1) I lisas küll loetlemata, kuid mille kohta on teada, et neid on kasutatud narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks, võivad olla hõlmatud kuriteokoosseisuga, mis seisneb (materjali) ebaseaduslikus veos üle riigipiiri NK artikli 242 lõike 3 tähenduses, olgugi et riigisisene õigus ega kohaldatav liidu õigus eriomast korda selliste ainete impordi suhtes ette ei näe? NK artikli 242 lõige 3 on blankettnorm, mis viitab teistele narkootikumide lähteainete importi sõnaselgelt reguleerivatele erinormidele. Kas NK artikli 242 lõikes 3 sisalduv riigisisene õigusnorm (mis sisuliselt vastab NK artikli 354a teisele lausele) on kooskõlas harta artikliga 49 ja EIÕK artikliga 7, arvestades seda, et kõnealuste materjalide importi käsitlevaid õigusnorme, mis võiksid sisustada karistusõiguslikke blankettnorme, olemas ei ole?
1.

Kas isikul, kes [direktiivi 2014/65] (1) artikli 3 lõike 1 kohaselt on selle direktiivi reguleerimisalast välja jäetud ja ei kasuta direktiivi artikli 3 lõike 3 kohaselt teenuste osutamise vabadust direktiivi artikli 34 tähenduses, on [ELTL] artiklist 56 tulenev õigus vabalt teenuseid osutada, kui ta ise ei osuta Euroopa ühtse passi alusel investeerimisteenuseid kliendile, kelle asukoht on teises liikmesriigis, aga ostab investeerimisteenuseid välismaiselt ettevõttelt, kes kasutab Euroopa ühtset passi, või osaleb muul viisil selliste teenuste osutamises lõppkliendile (vahendab nende teenuste osutamist)?
C 35/36

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Poola) 10. novembril 2022 – I. sp. z o.o. versus M. W.

(Kohtuasi C-693/22)

(2023/C 35/43)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

Põhikohtuasja pooled

Hageja: I. sp. z o.o.

Kostja: M. W.

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta („isikuandmete kaitse üldmäärus“) (1) (ELT 2016, L 119, lk 1; muudetud) artikli 5 lõike 1 punkti a koostoimes artikli 6 lõike 1 punktidega a, c ja e artikli 6 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad müüa täitemenetluses isikuandmetest koosnevaid andmebaase Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta direktiivi 1996/9/EÜ andmebaaside (2) õiguskaitse kohta (ELT 1996, L 77, lk 20; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459; muudetud) artikli 1 lõike 2 tähenduses, kui andmesubjektid ei ole selliseks müügiks nõusolekut andnud?

(1) ELT 2016, L 119, lk 1.

(2) ELT 1996, L 77, lk 20; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459.
2.

kas [liidu] õigusega on vastuolus riigisisese õigusnormi tõlgendamine nii, et kontsessiooni andev hankija võib algatada kehtiva maanteekontsessiooni subjektiivse ja objektiivse muutmismenetluse või selle muutmisläbirääkimised, hindamata sellise kontsessionääri usaldusväärsust, kes on suures ulatuses oma kohustused täitmata jätnud;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upravni sud z Zagrebu (Horvaatia) 2. novembril 2022 – LM versus Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

(Kohtuasi C-682/22)

(2023/C 35/40)

Kohtumenetluse keel: horvaatia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upravni sud z Zagrebu

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: LM

Vastustaja: Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

Eelotsuse küsimused

Kas Albaania Vabariigi valitsuse ja Euroopa Ühenduste Komisjoni vahel 18. oktoobril 2007 allkirjastatud raamlepingu, millega sätestatakse Euroopa Ühenduse ühinemiseelse rahastamisvahendi raames Albaania Vabariigile antava rahalise abiga seotud koostöö eeskirjad, artikli 26 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see välistab liikmesriigi, käesoleval juhul Horvaatia Vabariigi õiguse maksustada tulumaksuga tasu, mida 2016. aastal maksti Horvaatia Vabariigi kodanikule, kes töötas pikaajalise eksperdina Albaania territooriumil projekti juures, mille puhul abisaajad on Albaania Vabariigi riigiasutused ja mida rahastab Euroopa Liit ühinemiseelse rahastamisvahendi IPA 2013 raames?
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artikli 10 lõike 2 punkte f ja g tuleb liidu õiguse tõhususe põhimõtte ja selle direktiivi eesmärgi kontekstis ning arvestades nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artiklit 5 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus praktika lisada tarbijakrediidilepingutesse, mille sisu ei tulene ettevõtja (laenuandja) ja tarbija (laenuvõtja) vahelisest individuaalsest kokkuleppest, sellised sätted, mis toovad välja ainult laenuintressimäära ja kapitaliseeritud intressi kogusumma, mille tarbija peab lepingust tuleneva kohustuse täitmiseks maksma, teavitamata samal ajal tarbijat selgelt, et kapitaliseeritud intressi (väljendatud summana) arvutamise alus erineb tarbijale tegelikult makstud krediidisummast, kusjuures eelkõige selles, et tegemist on tarbijale välja makstud krediidisumma ja intressita krediidikulude (st vahendustasu või muude tasude, mis ei ole tarbijale välja makstava krediidisumma koostisosad ja mis moodustavad kogusumma, mille tarbija peab maksma tarbijakrediidilepingust tuleneva kohustuse täitmiseks) summaga?
1.

Mõiste „taotlev asutus või ametiisik“ tõlgendamine vastavalt direktiivi 2014/41 (1) artikli 6 lõikele 1 koostoimes artikli 2 punktiga c a) Kas tõendite hankimiseks, mis on juba täitjariigi (käesolevas asjas Prantsusmaa) valduses, peab Euroopa uurimismääruse tegema kohtunik, kui taotleva riigi (käesolevas asjas Saksamaa) õiguse kohaselt oleks sarnases riigisiseses olukorras pidanud tõendite kogumist taotlema kohtunik? b) Kas teise võimalusena on see nii vähemasti juhul, kui täitjariik korraldas asjaomase uurimistoimingu taotleva riigi territooriumil selleks, et kogutud andmed taotlevas riigis andmetest huvitatud uurimisasutustele kriminaalmenetluse läbiviimise eesmärgil kättesaadavaks teha? c) Kas tõendite hankimiseks peab Euroopa uurimismääruse sõltumata taotlevas riigis kehtivatest pädevust reguleerivatest õigusnormidest tegema alati kohtunik (või sõltumatu asutus, kes ei tegele kriminaaluurimisega), kui toiminguga kaasneb oluliste põhiõiguste raske riive?
1)

Kas EL lepingu (ELL) artiklit 2, artikli 6 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 19 lõike 1 teist lõiku koosmõjus Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47 ja Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikliga 267 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi viimase astme kohus (Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus)), mille kolleegiumite koosseisu kuuluvad isikud, kes on nimetatud kohtunikuametisse Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) kohtunike ametisse nimetamisel kohaldatavaid liikmesriigi peamisi õigusnorme rikkudes, ei ole sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohus, kes tagab isikutele tõhusa õiguskaitse liidu õigusega hõlmatud asjades, kui see rikkumine seisneb järgnevas: a) Prezydent Rzeczypospolitej Polskiej (Poola Vabariigi president) teatab vabadest kohtunikukohtadest Sąd Najwyższys (Poola kõrgeim kohus) ilma Prezes Rady Ministrówi (peaminister) eelneva kaasallkirjata, b) eelnimetamise menetluse viib läbipaistvuse ja usaldusväärsuse põhimõtteid eirates läbi liikmesriigi ametiasutus (Krajowa Rada Sądownictwa (Poola riiklik kohtute nõukoda)), mis selle nõukoja kohtuliku koosseisu kujunemise asjaolusid ja toimimise korda arvestades ei vasta kohtusüsteemi ja kohtunike sõltumatust kaitsvale põhiseaduslikule organile esitatavatele nõuetele, c) Poola Vabariigi president annab Sąd Najwyższys (Poola kõrgeim kohus) kohtuniku ametisse nimetamise dokumendid üle vaatamata asjaolule, et Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda) otsus, mis hõlmas ametisse nimetamise taotlust, oli edasi kaevatud pädevale liikmesriigi kohtule (Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus)), et Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus) oli peatanud selle otsuse täitmise liikmesriigi õiguse kohaselt ja et pooleli oli apellatsioonimenetlus, mille tulemusel Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus) tühistas edasikaevatud Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda) otsuse selle õigusvastasuse tõttu, eemaldades selle otsuse püsivalt õiguskorrast, mistõttu jäi Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) kohtuniku ametisse nimetamise akt ilma Poola Vabariigi põhiseaduse (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej) artikli 179 kohaselt nõutavast alusest, milleks on Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda) taotlus kohtuniku ametisse nimetamiseks?
1.

Kas REACH-määruse (1) artikli 6 lõiget 1 ja artikli 3 punkte 10 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes tellib või ostab aine väljaspool Euroopa Liitu asuvalt tootjalt, on kohustatud aine registreerima, olgugi et aine toomisega liidu tolliterritooriumile seotud tollivormistuse teeb tegelikult kolmas isik, kes ka sõnaselgelt kinnitab, et ta on selle eest vastutav? Kas sellele küsimusele vastamisel on oluline, et tellitud või ostetud kogus on vaid osa (mis on siiski suurem kui üks tonn) väljaspool Euroopa Liitu asuva sama tootja sama aine suuremast saadetisest, mille toob liidu tolliterritooriumile kõnealune kolmas isik eesmärgiga ladustada seda liidu tolliterritooriumil asuvas tollilaos?
—

põhimõte, et mängija ja klubi, kes soovib temaga lepingut sõlmida, on solidaarselt kohustatud maksma hüvitist klubile, kellega on leping ilma mõjuva põhjuseta lõpetatud, nagu see on sätestatud FIFA korra punktis 17.2 koostoimes sama korra punktis 17.4 ette nähtud sportlike sanktsioonidega ja punktis 17.1 ette nähtud rahaliste sanktsioonidega;
1.

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et saab lähtuda sellest, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensionifondi liikmed kannavad investeerimisega seotud riske, ja kas see tähendab, et pensionifond kujutab endast eriotstarbelist investeerimisfondi selle sätte tähenduses? Kas seejuures on tähtis, — kas liikmed kannavad individuaalseid investeerimisriske või piisab sellest, et investeeringute tulemustel on tagajärjed liikmete ühendusele ja mitte ühelegi muule isikule? — kui suured on kollektiivsed või individuaalsed riskid? — kuivõrd on pensionihüvitiste suuruse seisukohast määrava tähtsusega ka muud tegurid, nagu pensioni kogumise periood, töötasu suurus ja diskontotegur?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Gelderland (Madalmaad) 12. oktoobril 2022 – Stichting BPL Pensioen versus Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht

(Kohtuasi C-643/22)

(2023/C 35/32)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Gelderland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Stichting BPL Pensioen

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et saab lähtuda sellest, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensionifondi liikmed kannavad investeerimisega seotud riske, ja kas see tähendab, et pensionifond kujutab endast eriotstarbelist investeerimisfondi selle sätte tähenduses? Kas seejuures on tähtis,

— kas liikmed kannavad individuaalseid investeerimisriske või piisab sellest, et investeeringute tulemustel on tagajärjed liikmete ühendusele ja mitte ühelegi muule isikule?

— kui suured on kollektiivsed või individuaalsed riskid?

— kuivõrd on pensionihüvitiste suuruse seisukohast määrava tähtsusega ka muud tegurid, nagu pensioni kogumise periood, töötasu suurus ja diskontotegur?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Gelderland (Madalmaad) 12. oktoobril 2022 – Stichting Pensioenfonds voor Fysiotherapeuten versus Inspecteur van de Belastingdienst Maastricht

(Kohtuasi C-642/22)

(2023/C 35/31)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Gelderland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Stichting Pensioenfonds voor Fysiotherapeuten

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst Maastricht

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et saab lähtuda sellest, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensionifondi liikmed kannavad investeerimisega seotud riske, ja kas see tähendab, et pensionifond kujutab endast eriotstarbelist investeerimisfondi selle sätte tähenduses? Kas seejuures on tähtis,

— kas liikmed kannavad individuaalseid investeerimisriske või piisab sellest, et investeeringute tulemustel on tagajärjed liikmete ühendusele ja mitte ühelegi muule isikule?

— kui suured on kollektiivsed või individuaalsed riskid?

— kuivõrd on pensionihüvitiste suuruse seisukohast määrava tähtsusega ka muud tegurid, nagu pensioni kogumise periood, töötasu suurus ja diskontotegur?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Gelderland (Madalmaad) 12. oktoobril 2022 – Y versus Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam

(Kohtuasi C-641/22)

(2023/C 35/30)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Gelderland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Y

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et saab lähtuda sellest, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensionifondi liikmed kannavad investeerimisega seotud riske, ja kas see tähendab, et pensionifond kujutab endast eriotstarbelist investeerimisfondi selle sätte tähenduses? Kas seejuures on tähtis,

— kas liikmed kannavad individuaalseid investeerimisriske või piisab sellest, et investeeringute tulemustel on tagajärjed liikmete ühendusele ja mitte ühelegi muule isikule?

— kui suured on kollektiivsed või individuaalsed riskid?

— kuivõrd on pensionihüvitiste suuruse seisukohast määrava tähtsusega ka muud tegurid, nagu pensioni kogumise periood, töötasu suurus ja diskontotegur?

— et tööandja tagas ajavahemikul 2014–2020 kuni 250 000 000 euro suuruse summa pensionide taotletud kogumise realiseerimiseks?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
1.

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et saab lähtuda sellest, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensionifondi liikmed kannavad investeerimisega seotud riske, ja kas see tähendab, et pensionifond kujutab endast eriotstarbelist investeerimisfondi selle sätte tähenduses? Kas seejuures on tähtis, — kas liikmed kannavad individuaalseid investeerimisriske või piisab sellest, et investeeringute tulemustel on tagajärjed liikmete ühendusele ja mitte ühelegi muule isikule? — kui suured on kollektiivsed või individuaalsed riskid? — kuivõrd on pensionihüvitiste suuruse seisukohast määrava tähtsusega ka muud tegurid, nagu pensioni kogumise periood, töötasu suurus ja diskontotegur? — et pensionifond ei tegele alates 1. jaanuarist 2018 enam aktiivse pensionide kogumisega ja on madala strateegilise kattemäära tõttu kohustatud koguvara üle andma kindlustusandjale või mõnele muule pensionifondile?
C 45/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sofiyski gradski sad (Bulgaaria) 24. novembril 2022 – kriminaalmenetlus

(Kohtuasi C-722/22)

(2023/C 45/21)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sofiyski gradski sad

Eelotsuse küsimus

Kas raamotsuse 2005/212/JSK (1) artikliga 2 koostoimes artikli 1 kolmanda taandega on kooskõlas riigisisese õiguse tõlgendus, millest tuleneb, et kuriteovahendina ei tule konfiskeerida sõidukit (sadulveok ja poolhaagis), mida on organiseeritud kuritegeliku ühenduse liikmed kasutanud suure koguse maksumärgita aktsiisikauba (sigaretid) hoidmiseks ja veoks?

(1) Nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsus 2005/212/JSK, mis käsitleb kuritegevusega seotud tulu, kuriteovahendite ja omandi konfiskeerimist (ELT 2005, L 68, lk 49).
1.

Kas liidu õigusega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et kui tarbija on müügilepinguga seotud krediidilepingu puhul kehtivalt kasutanud direktiivi 2008/48/EÜ (1) artikli 14 lõike 1 kohast taganemisõigust, siis a) muutub tarbija poolt krediidiandja vastu esitatud nõue maksta tasutud laenumaksed tagasi sissenõutavaks alles siis, kui tarbija on ostetud eseme krediidiandjale välja andnud või esitanud tõendi selle kohta, et ta on eseme krediidiandjale ära saatnud? b) annab tarbija BGB § 358 lõike 4 esimese lause ja § 357 lõike 4 esimese lause esimese alternatiivi kohaselt sõiduki krediidiandjale üle krediidiandja asukohas? c) ei ole krediidiandja sõiduki vastuvõtmisega viivitusse sattunud, kui krediidiandja on küll valmis sõiduki eelneva sooritusena endale üle anda laskma, kuid leiab, et kehtiva taganemise materiaalõiguslikud tingimused ei ole täidetud? d) jäetakse tarbija hagi tema tasutud laenumaksete tagasimaksmiseks pärast rahastatud sõiduki väljaandmist põhjendamatuse tõttu rahuldamata, kui krediidiandja ei ole sattunud ostu eseme vastuvõtmisega viivitusse?
2.

Kas kindlustusandjal, kes on jätnud tarbijale vastuväite esitamise õiguse kohta teabe andmata või on andnud kõnealuse õiguse kohta üksnes ebaõiget teavet, on keelatud tugineda sellest tarbijale tulenevate õiguste – eelkõige vastuväite esitamise õiguse – vastu väitele, et õigus on kaotatud või et seda on kuritarvitatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 21. novembril 2022 – LivaNova plc versus Ministero dell’Economia e delle Finanze jt

(Kohtuasi C-713/22)

(2023/C 45/17)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: LivaNova plc

Vastustajad: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Presidenza del Consiglio dei ministri

Eelotsuse küsimus

Kas VI direktiivi [82/891/EMÜ] (1) artikkel 3, mis on kohaldatav (artikli 22 alusel) ka jagunemisele uute äriühingute asutamise teel – osas, milles on sätestatud, et (a) „[k]ui jagunemislepingus ei ole antud kohustuste jaotust ja kui selle tõlgendamine ei võimalda otsustada nende jaotuse üle, vastutavad kõik omandavad äriühingud jaguneva äriühingu kohustuste eest solidaarselt“ ning et (b) „[l]iikmesriikides võib sätestada, et solidaarvastutus piirdub vaid igale äriühingule jaotatud varaga“ – keelab tõlgendada Itaalia tsiviilseadustiku artikli 2506-bis kolmanda lõigu taolist liikmesriigi õigusnormi nii, et kui omandaval äriühingul on solidaarvastutus jagunemislepingus/-kavas jaotamata kohustuste eest, hõlmab mõiste „kohustused“ juba kindlaks tehtud kohustuste kõrval ka (i) neid, mis seisnevad jagunemise järel ilmnevates tagajärgedes, mille on põhjustanud jagunemiseelne käitumine (nii tegevus kui ka tegevusetus) või (ii) seda jätkav hilisem käitumine, mis on olemuselt vältav õigusrikkumine ning millest tuleneb keskkonnakahju, mille tagajärgi ei olnud jagunemise ajal veel võimalik täielikult kindlaks teha?

(1) Kuues nõukogu 17. detsembri 1982. aasta direktiiv 82/891/EMÜ, mis käsitleb aktsiaseltside jagunemist lähtuvalt asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktist g (EÜT L 378, lk 47; ELT eriväljaanne 17/01, lk 50).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) 7. detsembril 2022 – I GmbH versus J R

(Kohtuasi C-749/22)

(2023/C 45/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: I GmbH

Vastustaja kassatsioonimenetluses: J R

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2003/88/EÜ (1) artiklit 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille järgi tasustatud põhipuhkust, mida töötaja on taotlenud ja mille andmisega tööandja on nõustunud, kuid mis langeb pärast selle andmist ajaliselt kokku pädeva ametiasutuse poolt nakatumisohu tõttu kehtestatud koduse karantiiniga, ei pea uuesti andma, kusjuures töötajal ei ole karantiini ajal töötamist takistavat töövõimetust?

(1) Euroopa parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT 2003, L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).
C 45/9

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Najwyższy (Poola) 18. novembril 2022 – Advance Pharma sp. z o.o. versus Skarb Państwa – Główny Inspektor Farmaceutyczny

(Kohtuasi C-711/22)

(2023/C 45/16)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Avaldaja: Advance Pharma sp. z o.o.

Vastustaja: Skarb Państwa – Główny Inspektor Farmaceutyczny

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 kontekstis koostoimes ELL artikli 19 lõigetega 1 ja 2 on teatavate liidu liikmesriikide õigussüsteemides tuntud õiguskaitsevahend võimaluse kujul taotleda seadusjõulise kohtulahendi teistmist, kui Euroopa Inimõiguste Kohus on teinud otsuse, milles sedastab [Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonist] tulenevate normide rikkumist, on tsiviilasjade puhul õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele oluline element olukorras, kus liikmesriigi õigussüsteem näeb seadusjõulise kohtulahendiga lõpetatud menetluse poole õiguste kohtuliku kaitse tagamiseks ette muu õiguskaitsevahendi?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013 (1), millega kehtestatakse liidu tolliseadustik, artikli 42 lõiget 2, milles on ammendavalt sätestatud haldussanktsioonide liigid, mida võib määrata tollialaste õigusnormide rikkumise eest, tuleb koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 lõikega 1 tõlgendada nii, et selline riigisisene säte nagu tolliseaduse (Zakon za mitnitsite) artikli 233 lõige 6, mis näeb täiendava haldussanktsioonina ette rikkumise eseme konfiskeerimise (omandi võõrandamise riigi kasuks), on lubamatu? Kas rikkumise eseme konfiskeerimine on lubatud juhul, kui konfiskeeritud vara kuulub muule isikule kui rikkumise toimepanija?
1.

Kas isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artikli 15 lõike 3 esimest lauset koostoimes artikli 12 lõikega 5 tuleb tõlgendada nii, et vastutav töötleja (käesolevas asjas kindlustusandja) on kohustatud esitama andmesubjektile (käesolevas asjas kindlustusvõtja) tasuta esimese koopia andmesubjekti isikuandmetest, mida ta on töödelnud, ka juhul, kui andmesubjekt ei taotle koopiat isikuandmete kaitse üldmääruse põhjenduse 63 esimeses lauses märgitud eesmärgil olla oma isikuandmete töötlemisest teadlik ja kontrollida selle seaduslikkust, vaid muul eesmärgil, mis ei ole seotud andmekaitsega, kuid on seaduslik (käesolevas asjas eesmärgil kontrollida eraravikindlustuse kindlustusmaksete suurendamise kehtivust), ja seda isegi siis, kui nõutakse andmeid, mis olid kindlustusvõtjale kindlustusmaksete suurendamise menetluse käigus kindlustuslepinguseaduse (Versicherungsvertragsgesetz, edaspidi „VVG“) § 203 alusel juba kirjalikult teatavaks tehtud?
1.

Kas õiguspõhimõtet, mille kohaselt tuleb maksta viivist, kuna on õigus liidu õigust rikkudes sisse nõutud maksude tagastamisele, tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslasele käibemaksu tagastamisel tuleb talle maksta ka viivist, kui: a. tagastamine tuleneb maksukohustuslase haldusvigadest, mida on kirjeldatud käesolevas otsuses ja mida ei saa mingil viisil panna süüks maksuinspektorile; b. tagastamine tuleneb üldkuludelt käibemaksu mahaarvamise jaotamispõhimõtete ümberarvutustest ja põhineb käesolevas otsuses kirjeldatud asjaoludel?