KOHTUJURISTI ETTEPANEK

L. A. GEELHOED

esitatud 27. aprillil 20061( )

Kohtuasi C-125/05

VW-Audi Forhandlerforeningen, kes tegutseb Vulcan Silkeborg A/S esindajana

versus

Skandinavisk Motor Co. A/S

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani))

Komisjoni 28. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1475/95 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes artikli 5 lõike 3 tõlgendamine – Tarnijapoolne kokkuleppe lõpetamine terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamise vajaduse tõttu – Põhjendamiskohustus ja selle ulatus

I. Sissejuhatus

1. Käesolev Østre Landsreti (Taani) eelotsusetaotlus puudutab kokkuleppe üheaastase etteteatamisega lõpetamise seaduslikkust komisjoni 28. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1475/95 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes( ) artikli 5 lõikest 3 lähtudes.

2. Selle kohtuasja erisus seisneb selles, et esitatud küsimustele vastuse andmist raskendab oluliselt määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 taanikeelse versiooni oluline erinevus teistest keeleversioonidest ning komisjoni poolt viidatud artiklile varem ning käesolevas menetluses antud tõlgenduste märkimisväärne lahkheli.

II. Õiguslik raamistik

3. Määruse nr 1475/95 põhjenduse 19 kohaselt:

„[…] Selleks, et vältida paindlike ja tõhusate turustusvõrkude arendamise takistamist, peaks tarnijal olema siiski õigus( ) leping lõpetada, kui turustusvõrk või selle oluline osa vajab ümberkorraldamist. [….]”

Sama määruse artikli 5 lõiked 2 ja 3 sätestavad:

„2. Kui turustaja võtab endale artikli 4 lõikes 1 ette nähtud kohustuse selleks, et parandada turustamise ja teeninduse struktuuri, kohaldatakse erandit ainult tingimusel, et:

1) […]

2) kokkuleppe kehtivusaeg on vähemalt viis aastat või piiramatu kehtivusajaga kokkuleppe lõpetamise tavaline tähtaeg mõlemale kokkuleppepoolele on vähemalt kaks aastat; […]

3) […]

3. Lõigetes 1 ja 2 ette nähtud erandi tingimused ei mõjuta:

– tarnija õigust kokkulepet vähemalt üheaastase etteteatamisega lõpetada, kui see on vajalik terve võrgu või selle olulise osa ümberkorraldamiseks( ),

– […]

Igal juhul peavad kokkuleppepooled vaidluste puhul nõustuma vaidluse kiiret lahendamist võimaldava korraga, nt õigus pöörduda taotlusega sõltumatu eksperdi või vahekohtuniku poole, ilma et see piiraks kõigi kokkuleppepoolte õigust pöörduda asjas kohaldatava siseriikliku õiguse järgselt pädeva kohtu poole.”

4. Nimetatud määruse seletuskirjas( ) märgib komisjon vastuses 16. küsimusele( ) – mis puudutab kokkuleppe ennetähtaegset lõpetamist – punkti a all järgmist:

„Tootjal on õigus kokkulepe ennetähtaegselt (üheaastase etteteatamisega) lõpetada, kui tal tuleb terve oma turustusvõrk või selle oluline osa ümber korraldada. Ümberkorraldamise vajadus kinnitatakse pooltevahelise kokkuleppega või – kui turustaja seda nõuab – sõltumatu eksperdi või vahekohtuniku poolt. Taotluse esitamine sõltumatule eksperdile või vahekohtunikule ei mõjuta kõigi kokkuleppepoolte õigust pöörduda siseriikliku kohtu poole kehtiva siseriikliku õiguse kohaselt (artikli 5 lõige 3). Kui tarnija on jätnud kokkuleppes endale õiguse ühepoolseks lõpetamiseks, mis ületab määrusega kehtestatud piire, jääb ta automaatselt ilma õigusest grupierandile (artikli 6 lõike 1 punkt 5; vt ka punkt 1.2.).

Võimalus ennetähtaegseks lõpetamiseks sisaldub määruses selleks, et tootjad saaksid oma turustusvõrku ümber korraldades paindlikult tegutseda (põhjendus 19). Ümberkorraldamise vajadus võib tuleneda konkurentide tegevusest või muudest majanduslikest asjaoludest, olenemata sellest, kas see tuleneb tootja ettevõttesisestest otsustest või välistest asjaoludest, nt sellise ettevõtte sulgemine, kellel on asjaomases piirkonnas palju töötajaid. Esineda võivate olukordade suure hulga tõttu ei ole reaalne loetleda kõiki võimalikke ümberkorraldamise põhjusi.

See, kas ümberkorraldus puudutab turustusvõrgu „olulist osa” või mitte, otsustatakse asjaomase tootja turustusvõrgu spetsiifilist korraldust puudutavate asjaolude põhjal. „Oluline” viitab nii majanduslikule kui ka geograafilisele aspektile, mis võib piirata turustusvõrku või selle osa asjaomases liikmesriigis. Igal juhul tuleb tootjal jõuda kokkuleppele kas sõltumatu eksperdi või vahekohtunikuga või siis turustajaga, kellega sõlmitud turustuskokkulepe lõpetatakse, ilma et oleks vaja konsulteerida muude turustajatega, keda kokkuleppe ennetähtaegne lõpetamine kaudselt mõjutab.”( )

5. 1. oktoobril 2002 asendati määrus nr 1475/95 määrusega (EÜ) nr 1400/2002( ).

Määruse nr 1400/2002 artikli 3 lõige 5 kõlab järgmiselt:

„Erandit kohaldatakse tingimusel, et uute mootorsõidukite tarnija ning turustaja või volitatud remonditöökoja vahel sõlmitavas vertikaalses kokkuleppes nähakse ette, et:

[…]

b) kokkulepe sõlmitakse määramata ajaks; sel juhul on seaduslik etteteatamistähtaeg mõlemale kokkuleppepoolele vähemalt kaks aastat; seda tähtaega lühendatakse vähemalt ühe aastani, kui:

[…]

ii) tarnija lõpetab kokkuleppe, kuna see on vajalik terve võrgu või selle olulise osa ümberkorraldamiseks.”

Määruse artikkel 10 sätestab:

„EÜ asutamislepingu artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu ei kohaldata ajavahemikus 1. oktoobrist 2002 kuni 30. septembrini 2003 nende kokkulepete suhtes, mis on 30. septembril 2002 juba jõus ja mis ei vasta käesolevas määruses sätestatud erandi tingimustele, kuid vastavad määruses (EÜ) nr 1475/95 sätestatud erandi tingimustele.”

6. Määruse nr 1400/2002( ) seletuskirjas märgib komisjon vastuses 20. küsimusele( ) järgmist:

„Alates 30. septembrist 2002 kehtetu määruse nr 1475/95 asendamine uue määrusega ei tähenda, et turustusvõrk tuleks de facto ümber korraldada. Autotootjatele jääb siiski õigus pärast uue määruse jõustumist oma turustusvõrgu oluline osa ümber korraldada. Määruse nr 1475/95 järgimiseks ja järelikult ka üleminekuperioodi kasutamiseks tuleb lepingu lõpetamisest kaheaastase tähtajaga ette teatada, välja arvatud juhul, kui on otsustatud läbi viia ümberkorraldus või kui esineb hüvitamiskohustus.”

Seletuskirjas antud vastus 68. küsimusele kõlab neljandas lõigus järgmiselt:

„Turustusvõrgu ümberkorraldamise vajadus on objektiivne küsimus ning see, et tarnija peab asjaomast ümberkorraldamist vajalikuks, ei lahenda vaidluse all olevat küsimust. Niisugusel juhul on siseriikliku kohtu või vahekohtuniku ülesanne lahendada küsimus asjaoludest lähtuvalt.”

III. Põhikohtuasja asjaolud

7. Hiljemalt 21. septembril 1996 sõlmis Skandinavisk Motor Co. A/S (edaspidi „SM”) Vulcan Silkeborg A/S-ga (edaspidi „VS”) – alates 1975. aastast Taanis Audi kaubamärgiga mootorsõidukeid turustava ettevõttega – kokkuleppe nimetatud marki mootorsõidukite turustamiseks Taanis.

8. Selle kokkuleppe artikli 19 punkt 1 pealkirjaga „Kokkuleppe lõpetamine lühendatud etteteatamisega” sätestab:

„19.1. Tarnijal on […] õigus kokkulepe lõpetada kirjalikult, tähitud kirjaga ja 12-kuulise etteteatamisega, kui tekib vajadus tarnija turustusvõrk tervikuna või olulises osas põhjalikult ümber korraldada.”

9. 16. mail 2002 kiitis Audi AG (edaspidi „Audi”) heaks oma Taani turustusvõrgu ümberkorralduskava (edaspidi „ümberkorralduskava”). Selles kavas töötati eeldatavat majanduslike tingimuste arengut Taani turul ning turustajate arvu arvestades välja erinevad võimalikud stsenaariumid automargi Audi aastase kogumüügi kohta sellel turul. Iga stsenaariumi raames tehti kindlaks rida turustajaid, kes on võimelised seatud finantseesmärgid ellu viima.

10. 2. septembril 2002 saatis SM 28-le Audi turustajale Taanis järgmise kirja:

„Teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes mootorsõidukisektoris alates 1. oktoobrist 2002 jõustuvat ühenduse uut erandit silmas pidades oleme sunnitud oma turustusvõrgu ühe aasta jooksul ümber korraldama ning turustamislepingud uue grupierandite määrusega kohandama.

Seoses vajaliku ümberkorraldamisega anname vastavalt turustamislepingu artikli 19 punktile 1 12-kuulise etteteatamistähtajaga teada, et lõpetame teie lepingu Audi sõiduautode kohta; leping lõpeb 30. septembril 2003.”

11. Samal päeval saatis SM VS-ile eraldi kirja, milles märkis, et määratleb lähikuude jooksul Audi edaspidised nõuded üksikutele turustajatele, rõhutades asjaolu, et veel on liiga vara täielikult hinnata tagajärgi Audi olemasolevale turustusvõrgule.

12. SM teatas 3. oktoobri 2002. aasta kirjas VS-ile sellest, et turu edasisele nõudlusele vastamiseks peab olemasolevat turustajate võrgustikku vähendama 28‑lt turustajalt 14‑le, et rahuldada tulevane turunõudlus ning tugevdada Audi turustamiseks majanduslikku alust, ning et VS-ile uut turustuslepingut ei pakuta.

13. Neil asjaoludel esitas VW−Audi Forhandlerforeningen (Volkswageni ja Audi turustajate ühendus) Østre Landsretile hagi nende edasimüüjate nimel, kelle turustuslepingud on lõpetatud, väites, et etteteatamistähtaja pikkus oleks pidanud olema 24 kuud.

IV. Eelotsuse küsimused

14. Leides, et nimetatud kohtuasi tõstatab küsimusi ühenduse õiguse tõlgendamise kohta, otsustas Østre Landsret 15. märtsi 2005. aasta otsusega esitada Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kas komisjoni 28. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1475/95 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes (edaspidi „määrus nr 1475/95 grupierandite kohta”) artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tarnija poolt turustuskokkuleppe aastase etteteatamisega lõpetamine nõuab põhjendust, mis sisaldab enamat kui viidet sellele sättele?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis:

Milliseid nõudeid saab vastavalt ühenduse õigusele sellise põhjenduse sisu suhtes seada ning millal tuleb põhjendus esitada?

3. Millised on tagajärjed põhjenduse nõuetele mittevastaval või hilinemisega esitamisel?

4. Kas määruse nr 1475/95 grupierandite kohta artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tarnija poolt kokkuleppe aastase etteteatamisega lõpetamine peab toimuma tarnija poolt eelnevalt koostatud ümberkorralduskava põhjal?

5. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis:

Milliseid nõudeid võib vastavalt ühenduse õigusele tarnija poolt koostatud ümberkorraldamise kava sisule ja vormile esitada ning millal peab ümberkorralduskava olema kättesaadav?

6. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis:

Kas tarnija on kohustatud teavitama turustajat, kellega ta on lepingu lõpetanud, ümberkorralduskava sisust ning millal ja millises vormis peab see sel juhul toimuma?

7. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis:

Millised on tagajärjed juhul, kui võimalik ümberkorralduskava ei vasta nõuetele, mida selle kava vormile ja sisule võib esitada?

8. Määruse nr 1475/95 grupierandite kohta artikli 5 lõike 3 taanikeelses versioonis on tarnija poolt turustajaga sõlmitud kokkuleppe aastase etteteatamisega lõpetamisel eelduseks, et „see on vajalik terve võrgu või selle osa põhjalikuks ümberkorraldamiseks”. Sõna „vajalik” esineb määruse nr 1475/95 grupierandite kohta kõikides tõlgetes, aga sõna „põhjalikuks” esineb ainult taanikeelses versioonis.

Neil asjaoludel on esitatud küsimus:

Milliseid nõudeid võib ümberkorraldamise olemuse suhtes kehtestada, et tarnija saaks kokkuleppe aastase etteteatamisega vastavalt määruse nr 1475/95 grupierandite kohta artikli 5 lõikele 3 lõpetada?

9. Kui uurida küsimust, kas tingimused – vastavalt määruse nr 1475/95 grupierandite kohta artikli 5 lõikele 3 kokkuleppe tarnija poolt aastase etteteatamisega lõpetamiseks – on täidetud, siis kas omab tähtsust, millised oleksid võimalikud majanduslikud tagajärjed tarnijale, kui ta oleks kokkuleppe lõpetanud kaheaastase etteteatamisega?

10. Kellel lasub kohustus tõendada, et vastavalt määruse nr 1475/95 grupierandite kohta artikli 5 lõikele 3 on täidetud tarnija poolt kokkuleppe aastase etteteatamisega lõpetamise tingimused, ning kuidas täidetakse sellist tõendamiskoormist?

11. Kas määruse nr 1475/95 grupierandite kohta artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tingimused – vastavalt nimetatud sättele kokkuleppe aastase etteteatamisega lõpetamiseks tarnija poolt – võivad olla juba täidetud seetõttu, et grupierandeid käsitleva määruse nr 1400/2002 rakendamine võis iseenesest tarnija ettevõttevõrgustiku põhjaliku ümberkorraldamise vajalikuks muuta?”

V. Sissejuhatavad märkused

A. Määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 sõnastus erinevates keeleversioonides

15. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus kaheksandas eelotsuse küsimuses õigesti märgib, esineb tõepoolest märkimisväärne erinevus määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 sõnastuse taanikeelse versiooni ja teiste keeleversioonide vahel, sest ainult taanikeelses versioonis on kõigis keeleversioonides sisalduvat väljendit „vajalik […] ümberkorraldamiseks” täpsustatud, et see on „vajalik põhjalikuks [gennemgribende] ümberkorraldamiseks”.

16. Ühenduse õigusnormide erinevate keeleversioonide vähem või rohkem märkimisväärsed erinevused ei ole küll soovitavad, kuid arvestades ühenduse ulatuslikku õigusloomet ja seda, et see peab olema nüüdseks kättesaadav enam kui 20 keeleversioonis, ei ole see täielikult välditav. See asjaolu peab tekitama valvsust ühenduse institutsioonides ja teenistustes selliste erinevuste ja ebakõlade suhtes, seda enam, et ühiskondlikes suhetes võivad sellele järgneda õiguslikud tagajärjed.

17. Taoline valvsus puudus, nagu nähtub kohtutoimikust, komisjoni asjaomase teenistuse ning Taani konkurentsiasutuse 2002. aasta sügisel toimunud kirjavahetuses käesolevas asjas kõne all oleva määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 sätete tõlgendamise ja kohaldamise üle. Mind hämmastab, et komisjon ei juhtinud seda võimalust kasutades Taani konkurentsiasutuse tähelepanu keeleversioonide erinevusele ega nõudnud vigade parandamist. Võimalik, et sellega oleks saanud ennetada olukorra tekkimist, kus Taani kohus pidi sellest erinevusest tulenevate küsimustega pöörduma Euroopa Kohtu poole.

18. Arvestades erinevates keeleversioonides kirja pandud ühenduse õiguse ühtse tõlgendamise vajalikkust, on Euroopa Kohus oma praktikas selleks välja töötanud neli põhimõtet.

19. Esiteks ei tohi asjaomaseid tekste vaadelda eraldatult, vaid neid tuleb kahtluse korral tõlgendada teisi autentseid keeleversioone silmas pidades.( )

20. Teiseks tuleb erinevate keeleversioonide erinevuste korral tõlgendada asjaomast sätet, arvestades selle regulatsiooni eesmärki ja üldist ülesehitust, mille osaks see säte on.( )

21. Kolmandaks peavad ühes keeleversioonis esitatud sõnad õiguskindluse tagamiseks säilitama oma loomuliku ja tavalise tähenduse ning küsimused, mis tekivad, tuleb võimalusel lahendada ilma ühte keeleversiooni teistele eelistamata.( )

22. Viimaks tuleb igale autentsele keeleversioonile omistada sama suur kaal ja vahet ei ole selles, milline osa ühenduse rahvastikust on asjaomase keeleversiooni kaudu esindatud.( )

23. Võttes need kriteeriumid juhtnööriks, saab vastata võrdlemisi lihtsalt küsimusele, mis tuleneb – kergelt – kõrvalekalduvast taanikeelsest määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 sõnastusest.

24. See eriline täpsustus, mis on vaid taanikeelses versioonis lisatud omadussõna „põhjalik” (gennemgribende) kasutamisega ümberkorraldamise vajalikkusele, võib sõnasõnalise tõlgendamise korral tõepoolest omistada määruse nr 1475/95 artikli 5 lõikele 3 teistsuguse tähenduse, kui sellel on teistes keeleversioonides, sest see näib seadvat suuremad nõudmised ümberkorraldamisele, mis on turustajatega määramata ajaks sõlmitud kokkulepete lühema etteteatamistähtajaga lõpetamise lubatavuse eelduseks.

25. Minu arvates on täpsustus „põhjalik” artikli 5 lõike 3 sisu ja eesmärki arvestades rangelt võttes üleliigne, kuna terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamine on juba iseenesest põhjalik. Mõiste „põhjalik” ei anna kvantitatiivsetele kriteeriumidele nagu „terve” või „olulises osas” midagi juurde. Selle erilise täpsustuse üleliigsust kinnitab ka asjaolu, et ükski teine keeleversioon seda ei sisalda.

26. Seepärast ei tule määruse artikli 5 tõlgendamisel ja kohaldamisel omistada erilist tähendust mõiste „põhjalik” kasutamisele taanikeelses versioonis.

B. Komisjoni seisukohtade erinevus määruse nr 1475/95 ja määruse nr 1400/2002 seletuskirjades ning kirjalikes ja suulistes selgitustes käesolevas kohtuasjas

27. Vastustes 16. küsimusele punktis a määruse nr 1475/95 seletuskirjas( ) ja 68. küsimusele määruse nr 1400/2002 seletuskirjas( ) asus komisjon seisukohale, et määruse nr 1475/95 artikli 5 lõikes 3 sätestatud eeldus lühendatud etteteatamistähtaja kohaldamiseks, nimelt et see on ümberkorraldamiseks „vajalik”, on objektiivse iseloomuga, mille esinemist konkreetses asjas saab kontrollida siseriiklik kohus.

28. Sellel seisukohal oli komisjon eelotsusetaotluse põhjal veel 2002. aasta lõpus Taani konkurentsiasutusega teavet vahetades, millele viimane tugines oma 20. detsembri 2002. aasta kirjas Dansk Automobilforhændler Foreningile (Taani Mootorsõidukite Turustajate Liit).

29. Käesolevas kohtuasjas esitatud kirjalikes selgitustes asub komisjon teisele seisukohale, ilma oma varasemat seletuskirjades avaldatud arvamust näitamata, nimelt et ümberkorraldamise vajadus sõltub üksnes tootja subjektiivsest ärilisest hinnangust, mis ei allu lähemale kohtulikule kontrollile.

30. Vastates ettekandja-kohtuniku ning minu sellekohastele küsimustele suulises menetluses, distantseerus komisjon selgelt oma seletuskirjades esitatud seisukohtadest.

31. Olenemata küsimusest, milline seisukoht nüüd õige on – mille juurde tulen järgnevalt tagasi –, on kohane teha mõned ääremärkused komisjoni käitumise kohta.

32. Seletuskirjad, millest siin juttu tuleb, on käsitatavad komisjoni õiguslikult mittesiduvate teadaannetena, milles ta esitab oma seisukoha üldiste erandeid sätestavate määruste tõlgendamise ning kohaldamise kohta. Need ei tohi kõrvale kalduda asutamislepingust ega teisesest õigusest.( )

33. Ka õiguslikult mittesiduv tegevus nagu eespool mainitu võib, nagu seda on oma kohtupraktikas nii Euroopa Kohus kui ka Esimese Astme Kohus korduvalt kinnitanud,( ) omada märkimisväärseid õiguslikke tagajärgi selles mõttes, et see võib olla komisjonile koostoimes õiguspärase ootuse põhimõttega siduvaks tema pädevuse teostamisel.

34. Olenemata nendest võimalikest õiguslikest tagajärgedest kitsamas mõttes, peab komisjon ka tema poolt elluviidava konkurentsipoliitika tõhususe huvides tegutsema väga hoolikalt.

35. Ettevõtjad arvestavad reeglina suures osas oma turukäitumises seisukohaga, millele asub komisjon nii oma selgitavates teadaannetes kui ka käesolevates seletuskirjades. Nii ilmneb selliste teadaannete mõju mitte üksnes komisjoni ning turul osalejate vertikaalsetes suhetes, vaid ka turul osalejate omavahelistes horisontaalsetes suhetes. Seda iseloomustavad hästi põhikohtuasja asjaolud ning eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses poolte esitatu, kus toetuti otseselt asjassepuutuvatele kohtadele seletuskirjades.

36. Taolised komisjoni teadaanded nagu need seletuskirjad on omandanud üha suuremat tähendust liikmesriikide haldus- ja õiguspraktikas alates ajast, mil nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade kohaldamise kohta( ) kandus ühenduse konkurentsiõiguse kohaldamise kontroll üle siseriiklikele konkurentsiasutustele ning siseriiklikele kohtutele. Seejuures aitavad komisjoni poolt antavad täpsed selgitused selle õiguse nõuete kohaldamise kohta kaasa õiguskindluse ning õiguse ühtsuse ja tõhususe tagamisele nende kohaldamisel ja järgimisel. Seda kinnitavad ka põhikohtuasja aluseks olevad sündmused, kuna komisjon ning Taani konkurentsiasutus olid kontaktis ka varem ning eelotsusetaotluse esitanud kohus otsis tuge eelnimetatud seletuskirjadest, nagu ilmneb eelotsusetaotlusest.

37. Nagu juba esile toodud, ei ole asjassepuutuvad seletuskirjad siduvad eeskirjad, vaid need selgitavad kehtiva esmase ning teisese ühenduse õiguse tõlgendamist. Seetõttu ei saa välistada, et komisjon jõuab pärast lähemat uurimist veendumusele, et tema selgitused ning tõlgendused ei ole seletuskirjades õiguslikult päris õiged. Arvestades ühenduse konkurentsiõiguse mahtu ning keerukust, tuleb ka komisjoni kui vastutava elluviija puhul vahel rääkida „progresseeruvast arusaamisest”.

38. Asjaomaste ettevõtjate õiguskindluse ja ühenduse konkurentsiõiguse tõhusa siseriikliku kohaldamise ning järgimise seisukohalt on olemusliku tähtsusega, et komisjon teataks oma muutunud arusaamadest nii kiiresti ja selgelt kui võimalik. Kui ta seda ei tee, seab ta tõsiselt küsimuse alla oma ühenduse konkurentsiõiguse kohaldamist ja tõlgendamist puudutava teadaande usaldusväärsuse ja koos sellega ka kogu oma poliitika toimimise.

39. Seda riski on komisjon käesoleva asja asjaolude kohaselt alahinnanud, kuna ta andis suulises menetluses ilma lähemate selgitusteta teada, et tema poolt määruse nr 1475/95 artikli 5 lõikele 3 antud tõlgendus, nagu see on sõnastatud eespool punktides 4 ja 6 toodud seletuskirjade väljavõtetes, „ei ole enam kohaldatav”.

40. Hoolsuse puudus on seda kaalukam, et määruse nr 1475/95 asendamine määrusega nr 1400/2002, nagu see nähtub teistestki Euroopa Kohtu menetluses olevatest eelotsusetaotluse menetlustest,( ) ajendas paljusid autotootjaid oma turustusvõrku ümber korraldama, lõpetades seejuures kõik kehtivad turustamislepingud lühendatud üheaastase etteteatamisega ning sõlmides seejärel piiratud arvu turustajatega uutel määruses nr 1400/2002 esitatud tingimustel taas turustamislepingud.( ) Seejuures kerkivad õiguslikud küsimused, mis on sarnased käesolevas asjas käsitletavatega.

C. Eelotsusetaotluse küsimuste käsitlemine

41. Kohtule esitatud küsimused jagunevad nelja liiki:

– esimese kolme küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas tootja, kes soovib turustamislepingu lühendatud etteteatamisega lõpetada, peab lõpetamist põhjendama ning kui see on nii, siis kui kaugele see põhjendamiskohustus ulatub;

– küsimused neli kuni üheksa käivad kõik selle kohta, millised ümberkorraldamise liigid õigustavad lühendatud etteteatamisega lepingu lõpetamist määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 mõttes; ning eriti küsimused neli kuni seitse nende andmete kohta, millest nähtub ümberkorraldamise vajadus;

– kümnes küsimus käib selle kohta, kellel lasub kohustus tõendada, et turustamislepingu lühendatud etteteatamisega lõpetamise tingimused on täidetud;

– üheteistkümnes küsimus käsitleb lõpuks seda, kas määruse nr 1400/2002 jõustumine kui selline loob vajaduse turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamiseks.

42. Järgnevalt soovin ma küsimusi selles liigituses käsitleda.

VI. Esitatud küsimuste uurimine ja neile vastamine

A. Esimene kuni kolmas küsimus: põhjendamiskohustus

43. Direktiivi 1475/95 artikli 5 lõige 3 ei sätesta sõnaselgelt, et terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamise vajaduse olemasolu tuleb põhjendada. Ka vastav määruse põhjendus 19 vaikib siinkohas.

44. Seevastu on määruse nr 1400/2002 artikli 3 lõikes 4 sellelaadne kohustus sõnaselgelt sätestatud. Nimetatud sätet on selgitatud määruse põhjenduses 9.( )

45. Igatahes ei käi see kohustus, nagu see tuleneb artikli 3 lõikest 4 ja määruse põhjendusest 9, mitte ainult nende juhtude kohta, kui leping lõpetatakse lühendatud etteteatamisega, vaid kõigi juhtude kohta, mil leping lõpetatakse. Lühendatud etteteatamisega lõpetamise jaoks ei leidu artikli 3 lõike 5 punkti b teises taandes erilist, vaid sellele kohandatud põhjendamiskohustust.( )

46. Sellegipoolest tuletab komisjon määruse nr 1400/2002 üldisest turustamislepingu lõpetamise põhjendamise kohustusest, et määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 alusel lepingu lühendatud etteteatamisega lõpetamise eelduste olemasolu ei ole vaja põhjendada.

47. Seisukoht, millel komisjon täna on, erineb muuseas oluliselt seisukohast, millest ta 2002. aasta lõpus Taani konkurentsiasutusele teada andis, kui ta kokkuvõtvalt sisuliselt leidis, et kokkuleppe lõpetamist tuleb põhjendada üksikasjalikult väljatöötatud kavas.( )

48. Millised iganes ei olnud selle seisukoha järsu muutmise tagapõhjad, ei saa see põhineda määruse nr 1400/2002 artikli 3 lõike 4 sõnastusele ja tähendusele tugineval vastupidisel järeldusel. Selles sättes sisaldub üldine põhjendamiskohustus, mis peab eelkõige välistama turustamislepingute lõpetamise pädevuse kuritarvitamise mootorsõidukite tarnijate poolt, et takistada turustajate konkurentsi soodustavat käitumist.

49. Käesolevas asjas on tegemist küsimusega, kas ja millisel määral nõuab lühendatud etteteatamisega lepingu lõpetamine erilist põhjendust, mis annaks õigustuse selle erilise lõpetamise õiguse kasutamiseks.

50. Sellele küsimusele ei saa seega vastata põhjendusega, mis on rajatud argumendile, et tootjal puudub turustamislepingute lõpetamisel üldine põhjendamiskohustus määruses nr 1475/95 ja et selline kohustus on sätestatud määruses nr 1400/2002.

51. Kui komisjon käitub käesolevas kohtuasjas vastuoluliselt ning esitab oma kirjalikes ja suulistes selgitustes vaieldava argumentatsiooni, ei toeta see muuseas just tema seisukoha usaldusväärsust.

52. Määruse nr 1475/95 süsteemis, eriti artikli 5 lõike 2 punkti 2 koosmõjus lõike 3 esimese taandega, on määramata ajaks sõlmitud kokkulepete lõpetamine lühendatud üheaastase etteteatamisega sõnaselgelt ette nähtud kui erand üldreeglist, mille kohaselt on etteteatamistähtaeg kaks aastat.

53. Kui tootja soovib erandina lühendatud etteteatamise võimalust kasutada, peab ta vähemalt usutavalt näitama, et selle erilise tähtaja kohaldamise tingimused on täidetud.

54. Ilma selle nõudeta kaotab erilise lühendatud etteteatamistähtaja kasutamine oma erandi iseloomu. Selline tulemus ei ole minu arvates kooskõlas määruse artikli 5 lõigete 2 ja 3 süsteemi ja eesmärgiga.

55. Seetõttu peab tootja, kes lõpetab turustamislepingu lühendatud etteteatamisega, eelmises punktis viidatud sätetest tulenevalt põhjendama, miks ta lõpetab lepingu lühendatud etteteatamisega.

56. Vastates küsimusele, kui kaugele põhjendamiskohustus ulatub, tuleb arvesse võtta artikli 5 lõike 3 esimese taande sõnastust. Seal on nimetatud kolm tunnust:

a) vajadus

b) ümber korraldada

c) terve võrk või selle oluline osa.

57. Mõlema esimesena nimetatud tunnuse teatav kirjeldus sisaldub määruse nr 1475/95 põhjenduses 19.( ) Selle põhjenduse teise lause kohaselt ei tohi harilik lepingu lõpetamise kaheaastane etteteatamise tähtaeg takistada paindlike ja tõhusate turustusvõrkude arengut.

58. Sellest järeldub minu arvates, et „ümberkorraldamise vajadus” eriliselt lühendatud etteteatamistähtajale tuginemise alusena peab olema kooskõlas turustusvõrkude majandusliku tõhususega muutuvas majanduskeskkonnas, milles tootja on tegev.

59. Kolmas tunnus on pigem kvantitatiivset laadi: ümberkorraldamise vajadus peab olema nii oluline, et see puudutab tervet turustusvõrku või selle olulist osa.

60. Komisjoni ning põhikohtuasja menetluspoolte arvamusega, et siseriiklik turustajate võrk ühe tootja kogu turustusvõrgu osana on käsitatav „selle olulise osana”, tuleb selle kohta väljakujunenud kohtupraktikaga( ) seoses ilma pikemata nõustuda.

61. Nii mõistetult tähendavad need kolm tunnust koos, et tootja, kes lõpetab turustamislepingu lühendatud etteteatamisega, peab selle erakorralise õiguse kasutamist põhjendama vähemalt turustusvõrgu ettevõttemajandusliku tõhususe alalhoidmise või pigemini selle parandamise vajadusega, arvestades – sisemisi või väliseid – objektiivseid majanduslikke muutusi, mis tema tegevust mõjutavad; vajadus peab olema lisaks nii põhjapanev, et annab aluse terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamiseks.

62. On ilmselge, et see põhjendus peab sisalduma tootja teadaandes turustajale, millega ta lõpetab kehtiva turustamislepingu lühendatud etteteatamisega. Ilma sellise põhjenduseta, mille eesmärk on tõendada, et kokkuleppe lühendatud etteteatamisega lõpetamise faktilised eeldused on täidetud, ei vasta lõpetamine artikli 5 lõike 3 esimeses taandes seatud tingimustele.

B. Neljas kuni üheksas küsimus: lõpetamise vajadus

63. Eelnenud vastustest kolmele esimesele küsimusele tuleneb, et tootja peab näitama, et erandina mõeldud kokkuleppe lühendatud etteteatamisega lõpetamise tingimused on täidetud.

64. See tähendab paratamatult, et peab olema võimalik teatav kohtulik kontroll selle üle, kas ümberkorraldamise aluseks on tootja poolt väidetud objektiivne vajadus.

65. Vastasel juhul võib tootja vaid taolisele vajadusele tuginedes lõpetada turustamislepingu ilma oma sellist väidet lähemalt ja kontrollimist võimaldavalt põhjendamata. Nagu ka eespool punktis 53 juba esitatud, oleks sellisel juhul määruse nr 1475/95 artikli 5 lõikes 2 turustajatele sõnaselgelt sätestatud kaitse vaid sümboolne.

66. Kuna komisjoni seisukoht käesolevas menetluses, erinedes tema varasematest määruse nr 1475/95 ja määruse nr 1400/2002 seletuskirjades esitatud seisukohtadest,( ) viib taolisele radikaalsele tulemusele, ei ole see paikapidav.

67. Sellise lahenduse tulemuseks oleks, et turustajale ei laieneks kokkuleppe lühendatud etteteatamisega lõpetamisel kohtulikku kaitset küsimuses, kas lõpetamise aluseks oli objektiivne majanduslik vajadus.

68. Seepärast peab tootja, kes soovib lõpetada turustamislepingu lühendatud etteteatamisega, näitama, et selleks esineb objektiivne majanduslik vajadus. Selline nõue, mis on vajalik tagamaks turustajatele minimaalne õiguskaitse, ei tohi pealegi kahjustada tootja võimalusi reageerida paindlikult muutustele majanduslikes tingimustes, milles ta tegutseb.

69. Siseriiklik kohus peab ka turustusvõrgu ümberkorraldamise aluseks olevatesse täpsetesse rakendusviisidesse ning väljatöötamise majanduslikesse kaalutlustesse süvenemata saama kontrollida, kas esineb objektiivsete majanduslike tingimuste – sisemisi või välimisi – muutusi, mis võivad anda aluse sellise sammu astumiseks.

70. Eelmises punktis esitatud mõttearendusest tuleneb, et väidetav objektiivsete majanduslike tingimuste muutus peab olema nii oluline, et see annab piisava aluse terve turustusvõrgu või selle olulise osa selliseks drastiliseks muutmiseks nagu ümberkorraldamine. Ka seda kvantitatiivset suhet peab siseriiklikul kohtul olema võimalik kontrollida.

71. Kui tootja järgib nõuet näidata objektiivsete – sisemiste või väliste – majanduslike tingimuste olemasolu, mis on nii olulised, et õigustavad turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamist, on turustaja kaitstud vähemalt selle vastu, et tootja muudab enda arvamust turustusvõrgu otstarbekama kujundamise viisi osas ilma, et ta oleks selleks sunnitud objektiivsete tingimuste muutumise tõttu. See on kooskõlas artikli 5 lõike 3 esimese taande eesmärgiga, mida on omakorda kinnitatud määruse nr 1475/95 põhjenduses 19.( )

72. Turustamislepingu lühendatud etteteatamisega lõpetamise kohtulikule – piiratud – kontrollile, nagu siin on leitud, allutamise vajadusest tuleneb, et turustamislepingu lõpetamise korral esitab tootja vastavad asjaolud, mis näitavad usutavalt olulise ümberkorraldamise vajadust.

73. Eelnevast järeldub, et asjaolud, mida tootja peab esitama turustamislepingu lõpetamisel lühendatud etteteatamisega, ei pea hõlmama täielikult väljatöötatud ümberkorralduskava. Selline nõue läheks kaugemale sellest, mis on vajalik erilise etteteatamisega lõpetamise õiguspäraseks kasutamiseks.

74. Nagu on juba eespool punktides 15–26 kirjeldatud, ei oma mõiste „põhjalik” (gennemgribende) artikli 5 lõike 3 esimese taande taanikeelses versioonis erilist tähendust, mis nõuaks tootjalt rohkem kui tema poolt näidatud vajaduse sellist sisustamist, et terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamine oleks sellele sobiv reageerimine.

75. Punktis 71 sisaldub juba vaikimisi ka vastus üheksandale küsimusele: kui objektiivsete – sisemiste või väliste – majanduslike tingimuste muutumise tagajärjel on tootjal vaja turustusvõrk või selle oluline osa ümber korraldada, tuleb eeldada, et taolise ümberkorraldamise tegemata jätmisel oleksid talle olulised ebasoodsad majanduslikud tagajärjed.

C. Kümnes küsimus: kes kannab tõendamiskoormist?

76. Vastuse küsimusele, kes kannab tõendamiskoormist, saab kergesti tuletada eeltoodud selgitustest: selleks on tootja, kes soovib kasutada erilist kokkuleppe lõpetamise võimalust. Tema kohustuseks on seetõttu ka näidata, et lühendatud etteteatamistähtaja kasutamise tingimused on täidetud.

77. Lisaks peab Euroopa Kohtu praktika kohaselt see, kes soovib tugineda erandile, sealhulgas grupierandile EÜ artikli 81 lõike 3 mõttes, näitama, et eeldused selleks on täidetud.( ) Kes soovib tugineda erilisele kokkuleppe lõpetamise võimalusele, nagu see on ette nähtud grupierandi puhul, peab seega näitama, et selleks seatud tingimused on täidetud.

D. Üheteistkümnes küsimus: kas määruse nr 1400/2002 jõustumine on iseenesest piisav alus võimaldamaks turustamislepingute lühendatud etteteatamisega lõpetamist?

78. Sellele küsimusele vastamisel tuleb eristada uue määruse jõustumist kui sellist ning sellest tingitud mootorsõidukite tootmise ning turustamise muutunud majanduslikke tingimusi.

79. Määruse jõustumine ei kujuta endast iseenesest asjaolu, täpsemalt öeldes olukorda, mis võiks sundida objektiivse majandusliku muutusena lõpetama turustamislepingud lühendatud etteteatamisega.

80. Grupierand on turul osalejatele õiguslikult pakutav võimalus jätta sõlmitavate turustamislepingute teatud konkurentsi piiravad klauslid EÜ artikli 81 lõike 1 piirangu alt välja. Asjaosalised otsustavad ise, kas nad kasutavad seda võimalust.( )

81. See ei välista, et uue grupierandi jõustumine toob kaasa sellised majanduslikud tagajärjed, mis muudavad mootorsõidukite tootmise majanduslikke tingimusi nii palju, et vajalikuks osutub turustusvõrgu ümberkorraldamine.

82. Uus grupierand määruse nr 1400/2002 järgi erineb oluliselt oma eelkäijast määruses nr 1475/95 ja avab nii tootjatele kui turustajatele terve rea erinevate valikute kaudu laia turustusvõimaluste skaala, mis võimaldab asjaomastel ettevõtjatel omavahel tarbijate huvides konkureerida.

83. Määruse nr 1400/2002 seletuskirja järgi( ) peaks uus grupierand avama võimalusi suurema hulga uute turustusmeetodite kasutamiseks, näiteks müük Internetti kasutades ning eri sõidukimarke müüva müüja kaudu. Lisaks peaksid mootorsõidukite omanikud saama rohkem valikuvõimalusi nii selles osas, kus lasta teha remondi- ja hooldustööd kui ka selles osas, milliseid varuosasid kasutada.

84. Sellele eesmärgile vastavalt on kaotatud piiravad praktikad, nagu võimalus valikuliseks turustamiseks koos ainuõigusliku turustamisega ning kohustus tagada nii uute autode müük kui ka müügijärgne teenindus.

85. Sellest järeldub, et mootorsõidukite tootmise, turustamise ning hoolduse majanduslikud tingimused võivad pärast määruse nr 1400/2002 jõustumist märkimisväärselt muutuda, mis oli ka põhjenduste kohaselt sõnaselgelt selle määruse eesmärk.( )

86. Neil asjaoludel võib arvata, et uus grupierand võib mõjutada mootorsõidukite turustamise objektiivseid majanduslikke tingimusi nii, et järgneb olemasolevate turustusvõrkude muutmise vajadus.( )

87. Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas uue grupierandiga on loodud sellised uued tingimused, mis muudavad turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamise paratamatult vajalikuks.

VII. Ettepanek

88. Esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Østre Landsreti esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

Esimene kuni kolmas küsimus:

– Tootja, kes lõpetab turustamislepingu lühendatud üheaastase etteteatamisega komisjoni 28. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1475/95 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes artikli 5 lõike 3 esimesele taandele tuginedes, peab lõpetamise avalduses selle erakorralise õiguse kasutamist põhjendama vähemalt turustusvõrgu ettevõttemajandusliku tõhususe alalhoidmisega või pigemini selle parandamise vajadusega, arvestades – sisemisi või väliseid – objektiivseid majanduslikke muutusi, mis tema tegevust mõjutavad; vajadus peab olema lisaks nii põhjapanev, et annab aluse terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamiseks.

Neljas kuni üheksas küsimus

– Tootja peab kokkuleppe lühendatud etteteatamisega lõpetamise teatises turustajale esitama objektiivsed – sisemised või välised – majanduslikud tingimused, millest järeldub terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamise vajadus.

– Selliste majanduslike tingimuste olemasolu ning asjakohasust saab kontrollida siseriiklik kohus.

– Tootja ei pea esitama rohkem asjaolusid kui need, mis on vajalikud lühendatud etteteatamistähtaja kasutamiseks.

– Mõiste „põhjalik” (gennemgribende) artikli 5 lõike 3 esimese taande taanikeelses versioonis ei oma erilist tähendust, mis nõuaks tootjalt rohkem, kui tema poolt näidatud vajaduse sellist sisustamist, et terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamine oleks sellele sobiv reageerimine.

– Kui objektiivsete – sisemiste või väliste – majanduslike tingimuste muutumise tagajärjel on tootjal vajalik turustusvõrk või selle oluline osa ümber korraldada, tuleb eeldada, et taolise ümberkorraldamise tegemata jätmisel oleksid talle olulised ebasoodsad tagajärjed.

Kümnes küsimus

– Tootjal lasub tõendamiskoormis, et kokkuleppe lühendatud etteteatamisega lõpetamise tingimused on täidetud vastavalt artikli 5 lõike 3 esimesele taandele.

Üheteistkümnes küsimus

– Määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et komisjoni 31. juuli 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1400/2002 asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes mootorsõidukisektoris jõustumine ei loonud iseenesest eeldusi selleks, et tootja võiks lõpetada turustamislepingu lühendatud etteteatamisega.

– Viimati nimetatud määruse jõustumine võib sellest hoolimata tähendada tootjale objektiivsete majanduslike tingimuste sellist muutumist, mis õigustavad kokkuleppe lõpetamist lühendatud etteteatamisega.

– Tootja kohustus on tõendada, et tegemist on sellise juhuga.