Koh tulahend ite kogumik  
KOHTUJURISTI ETTEPANEK 
GIOVANNI PITRUZZELLA 
esitatud 7. mail 2020 1 
Kohtuasi C-1 3 2 / 1 9 P 
Groupe Canal + 
versus 
Euroopa Komisjon 
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Keelatud kokkulepe – Televisiooniteenus –  
Territoriaalne ainuõigus – Määrus nr 1/2003 – Artikkel 9 – Otsus, mis muudab kohustused siduvaks –  
Võimu kuritarvitamine – Esialgne järeldus – Õiguslik ja majanduslik kontekst – Proportsionaalsus –  
Komisjoni kohustus võtta arvesse ELTL artikli 101 lõike 3 kohaldamisega seotud kaalutlusi –  
Kolmandate isikute lepingulised õigused – Kaitse  
I. Sissejuhatus 
1. Käesolev kohtuasi sai alguse sellest, et edasi kaevati Euroopa Komisjoni otsus, millega teatavale 
audiovisuaalse sisu rahvusvahelisele tootjale tehti siduvaks tema välja pakutud kohustus, mis pidi 
vastama konkurentsiküsimustele, mille komisjon tõstatas uurimismenetluse algatamisel. 
2. Nende küsimuste ese oli väidetav vertikaalne keelatud kokkulepe riigisisese turu eraldamiseks 
lepingutingimuste kaudu, mis tagasid sellele rahvusvahelisele tootjale ja ringhäälinguorganisatsioonile 
Ühendkuningriigi ja Iirimaa turul täieliku territoriaalse ainuõiguse litsentsi. 
3. Prantsuse ringhäälinguorganisatsioon – kes on menetluses, millesse ta astus alles hiljem, kolmas isik, 
ning kellele kõnealune rahvusvaheline tootja teatas eespool nimetatud kohustustest, et anda teada oma 
kavatsusest mitte enam nõuda kinnipidamist lepingutingimustest, millega talle anti Prantsuse turul 
täielik territoriaalne ainuõigus – vaidlustas komisjoni otsuse, millega pakutud kohustused heaks kiideti 
ja siduvaks tehti. 
4. Erinevate apellatsioonkaebuse väidete seas on kolm olulist õigusküsimust, mis sisalduvad 
apellatsioonkaebuse kolmandas ja neljandas väites ning mida oma ettepanekus vastavalt Euroopa 
Kohtu palvele analüüsin: 1) vajadus asetada õiguslikku ja majanduslikku konteksti käitumine, mis on 
konkurentsiküsimuste aluseks; 2) küsimus, kas komisjon peab määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel otsust 
vastu võttes arvestama ELTL artikli 101 lõike 3 kohaldamisega seotud kaalutlusi; 3) küsimus, mis 
puudutab komisjoni poolt proportsionaalsuse põhimõtte austamist ettevõtja pakutud kohustusi 
siduvaks tehes, eelkõige viitega määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel vastu võetud otsuse toimele 
kolmandatele isikutele, eriti juhul, kui selle otsuse adressaadiks olevale ettevõtjale komisjoni poolt 
siduvaks tehtud kohustused väljenduvad ühepoolses teatavakstegemises, et enam ei austata selle 
ettevõtja ja teise ettevõtja – kes seetõttu, et ta ei ole olnud uurimise objekt, ei ole pakkunud välja ega 
jaganud selliseid kohustusi – vahel sõlmitud lepingu mõningaid sätteid. 
1 Algkeel: itaalia. 
ET 
ECLI:EU:C:2020 :355 1 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
II. Õiguslik taust 
5. Nõukogu 16. detsembri 2002 . aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 , asutamislepingu artiklites 81 ja 82 
[nüüd artiklid 101 ja 102] 2 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta, põhjenduses 13 on 
sätestatud: 
„Kui menetluse käigus, mis võib viia kokkuleppe või tegevuse keelamiseni, teevad ettevõtjad 
komisjonile ettepaneku kohustuste võtmiseks seoses tema tõstatatud küsimuste lahendamisega, peaks 
komisjonil olema õigus vastu võtta otsused, millega need kohustused muudetakse asjaomastele 
ettevõtjatele siduvaks. Kohustusi käsitlevates otsustes tuleks sätestada, et komisjonil ei ole enam 
põhjust võtta meetmeid, kuid neis ei tehta järeldust rikkumise võimaliku toimumise või jätkumise 
kohta. Kohustusi käsitlevad otsused ei piira liikme sriikide konkurentsiasutuste ja kohtute õigust teha 
selliseid järeldusi ja otsuseid konkreetsete juhtumite kohta. Kohustusi käsitlevad otsused ei ole 
asjakohased juhul, kui komisjon kavatseb määrata trahvi […]“. 
6. Nõukogu 16. detsembri 2002 . aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 põhjenduses 22 on sätestatud: 
„Selleks, et tagada õiguskindluse ja ühenduse konkurentsieeskirjade ühetaolise kohaldamise põhimõtete 
järgimine paralleelsete volituste süsteemis, tuleb vältida vastukäivate otsuste tegemist. Seepärast tuleb 
vastavalt Euroopa Kohtu praktikale selgitada komisjoni otsuste ja menetluste mõju liikme sriikide 
kohtutele ja konkurentsiasutustele. Komisjoni poolt vastu võetavad kohustusi käsitlevad otsused ei 
mõjuta liikme sriikide kohtute ja konkurentsiasutuste volitusi asutamislepingu artiklite 81 ja 82 
kohaldamisel.“ 
7. Lisaks on määruse nr 1/2003 artiklis 9 sätestatud: 
„1. Kui komisjon kavatseb vastu võtta rikkumise lõpetamist nõudva otsuse ning asjaomased ettevõtjad 
teevad ettepaneku kohustuste võtmiseks seoses komisjoni esialgses hinnangus tõstatatud küsimuste 
lahendamisega, võib komisjon muuta need kohustused asjaomastele ettevõtjatele siduvaks. Sellise 
otsuse võib vastu võtta kindlaksmääratud ajavahemikuks ja selles sätestatakse, et komisjonil ei ole 
enam põhjust meetmeid võtta. 
[…]“. 
III. Asjaolud, menetlus ja vaidlustatud kohtuotsus 
A. Kohtuasja taust 
8. 13. jaanuaril 2014 algatas Euroopa Komisjon uurimise võimalike piirangute kohta, mis võisid 
kahjustada tasulise televisiooniteenuse osutamist litsentsilepingutega, mille olid sõlminud kuus 
Ameerika filmistuudiot ja Euroopa Liidus tasulist sisu edastavad peamised televisiooni- ja raadi oteenuse 
osutajad. 
9. Kõnealuse uurimise käigus adresseeris komisjon 23. juulil 2015 vastuväiteteatise Paramount Pictures 
International Ltd-ile, mis asub Londonis (Ühendkuningriik), ja selle emaettevõtjale Viacom Inc-ile, mis 
asub New Yorgis (Ameerika Ühendriik) (edaspidi koos „Paramount“). 
10. Vastuväiteteatises esitas komisjon oma esialgsed järeldused Paramounti ning Sky UK Ltd ja Sky plc 
(edaspidi koos „Sky“) vahel sõlmitud litsentsilepingute teatud tingimuste kokkusobivuse kohta ELTL 
artikliga 101 ja Euroopa Majanduspiirkonn a (edaspidi „EMP“) lepingu artikliga 53. 
2 ELT 2003 , L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205. 
ECLI:EU:C:2020 :355 2 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
11. Üksikasjalikumalt keskendus komisjon oma uurimises Sky’ga sõlmitud litsentsilepingute kahele 
teineteisega seotud tingimusele. 
12. Esimese tingimuse eesmärk oli keelata Sky’l rahuldada EMPs, kuid väljaspool Ühendkuningriiki ja 
Iirimaad elavate tarbijate omaalgatuslikud televisiooniteenuse ostu taotlused või piirata tal nende 
taotluste rahuldamist. Teine tingimus kohustas Paramounti lepingutes, mille ta sõlmib EMPs, kuid 
väljaspool Ühendkuningriiki asuvate televisiooni- ja raadi oteenuse osutajatega, keelata viimastel 
Ühendkuningriigis või Iirimaal elavate tarbijate omaalgatuslike televisiooniteenuse ostu taotluste 
rahuldamise või piirata nende taotluste rahuldamist. 
13. 24. novembri 2015 . aasta otsusega lubati Groupe Canal +’il (edaspidi „GCP“) osaleda menetluses 
huvitatud kolmanda isikuna komisjoni 7. aprilli 2004 . aasta määruse (EÜ) nr 773/2004 artikli 13 
lõike 1 tähenduses. 3 
14. 4. detsembri 2015 . aasta kirjaga „Teave määruse (EÜ) nr 773/2004 artikli 13 lõike 1 alusel toimuva 
menetluse laadi ja eseme kohta“ teavitas komisjon muu hulgas GCPd oma õiguslikust hinnangust ELTL 
artikli 101 kohaldatavuse kohta juhtumi faktilistele asjaoludele ning seejärel oma esialgsest järeldusest. 
Selle esialgse järelduse kohaselt kavatses komisjon võtta vastu otsuse Sky ja iga uurimise esemeks 
olnud filmistuudio suhtes, tuvastades, et nad on rikkunud ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53, 
määrates neile trahvid, kohustades neid rikkumist lõpetama ja hoiduma meetmetest, millel võib olla 
sama ese või mõju. 
15. Pärast uurimise algatamist ja komisjoni esialgsete järelduste esitamist tegi Paramount 15. aprillil 
2016 määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel ettepaneku, et ta võtab kohustusi komisjoni poolt konkurentsi 
valdkonn as tõstatud küsimuste lahendamiseks. 
16. Pärast seda, kui muud huvitatud kolmandad isikud, sealhulgas GCP, olid talle oma seisukohad 
esitanud, võttis komisjon vastu Üldkohtus vaidlustatud otsuse (edaspidi „vaidlusalune otsus“), 4 mille 
artiklis 1 on ette nähtud, et selle otsuse lisas esitatud kohustused on siduvad Paramountile ning tema 
õigusjärglastele ja tütarettevõtjatele viie aasta jooksul alates nimetatud otsuse teatavakstegemisest. 
17. Eelkõige viidatakse vaidlusaluse otsuse lisa punkti 1 lõikes 9 mitut liiki tingimustele, mida 
menetluses uuriti (edaspidi „asjasse puutuvad tingimused“) ning mis puudutavad 
televisiooniprogrammide kuvamist nii satelliidi kui ka interneti teel. 
18. Ühest küljest puutuvad satelliidi teel kuvamise puhul asjasse esimesena tingimus, mille kohaselt 
signaali vastuvõtmist väljaspool litsentsilepinguga kaetud territooriumi (overspill) ei loeta lepingu 
rikkumiseks televisiooni- ja raadi oteenuse osutaja poolt, kui ta seda vastuvõtmist ei ole teadlikult 
lubanud, ja teisena tingimus, mille kohaselt signaali vastuvõtmist litsentsilepinguga kaetud 
territooriumil ei loeta lepingu rikkumiseks Paramounti poolt, kui viimane ei ole sel territooriumil 
lubanud kasutada kolmandate isikute dekoodreid. 
19. Teisest küljest, mis puudutab kuvamist interneti teel, puutub esiteks asjasse tingimus, mis kohustab 
televisiooni- ja raadi oteenuse osutajaid takistama televisiooniprogrammi allalaadimist või voogedastust 
(streaming) väljaspool litsentsilepingu territooriumi, teiseks tingimus, mille kohaselt kuvamist interneti 
teel (Internet overspill) litsentsilepinguga kaetud territooriumil ei loeta lepingu rikkumiseks Paramounti 
poolt, kui ta on kohustanud televisiooni- ja raadi oteenuse osutajaid kasutama niisugust kuvamist 
takistavat tehnoloogiat, ja kolmandaks tingimus, mille kohaselt televisiooniprogrammi interneti teel 
kuvamist väljaspool litsentsilepinguga kaetud territooriumi ei loeta lepingu rikkumiseks televisiooni- ja 
raadi oteenuse osutaja poolt, kui ta kasutab niisugust kuvamist takistavat tehnoloogiat. 
3 ELT 2004 , L 123, lk 18; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81.  
4 Juhtum AT.40023 – piiriülene juurdepääs tasulistele televisiooniteenustele, 26. juuli 2016 .  
ECLI:EU:C:2020 :355 3 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
20. Vaidlusaluse otsuse lisa punkti 1 kolmandast lõigust tuleneb ka, et mõiste „televisiooni- ja 
raadi oteenuse osutaja kohustused“ hõlmab asjasse puutuvaid tingimusi või sarnaseid tingimusi, mis 
keelavad televisiooni- ja raadi oteenuse osutajal rahuldamast niisuguste tarbijate omaalgatuslikke 
taotlusi, kes elavad EMPs, kuid väljaspool territooriumi, mille suhtes on televisiooni- ja raadi oteenuse 
osutajale antud edastamisõigus. Lisaks tähendab mõiste „Paramounti kohustused“ asjasse puutuvaid 
tingimusi või sarnaseid tingimusi, mis kohustavad Paramountil keelata televisiooni- ja raadi oteenuse 
osutajatel, kes asuvad EMPs, kuid väljaspool territooriumi, mille suhtes on televisiooni- ja 
raadi oteenuse osutajale antud ainuõigused, rahuldada sel territooriumil elavate tarbijate 
omaalgatuslikke taotlusi. 
21. Vastavalt vaidlusaluse otsuse punktile 2 pidi Paramount alates vaidlusaluse otsuse 
teatavakstegemisest täitma mitut kohustust. Kõigepealt kohustus ta mitte kokku leppima ega 
pikendama asjasse puutuvaid tingimusi litsentsilepingutes, nagu need on määratletud selles lisas 
(punkt 2.1). Edasi, mis puudutab olemasolevaid litsentsilepinguid tasulise televisiooniprogrammi sisu 
tootmise kohta (existing Pay-TV Output Licence Agreements), siis kohustus ta mitte esitama hagi 
selleks, et televisiooni- ja raadi oteenuse osutajad oma kohustusi täidaksid (punkti 2.2 alapunkt a). 
Samade lepingute osas kohustus ta mitte täitma „Paramounti kohustusi“ ja mitte võtma samme nende 
kohustuste otseseks või kaudseks täitmiseks (punkti 2.2 alapunkt b). Lõpuks kohustus ta Sky’le 
edastama kümne päeva jooksul alates vaidlusaluse otsuse teatavakstegemisest ja kõigile muudele EMPs 
asuvatele televisiooni- ja raadi oteenuse osutajatele ühe kuu jooksul alates samast teatavakstegemisest, et 
ta ei esita hagi selleks, et kohustada televisiooni- ja raadi oteenuse osutajaid asjasse puutuvaid tingimusi 
täitma (punkt 2.3). 
22. GCP oli Paramountiga sõlminud litsentsilepingu tasulise televisiooniprogrammi sisu tootmiseks 
(Pay Television Agreement), mis jõustus 1. jaanuaril 2014 (edaspidi „1. jaanuari 2014 . aasta 
kokkulepe“). Nimetatud kokkuleppe artikkel 12 näeb ette, et kokkuleppe ga hõlmatav ala on jaotatud 
„ainuõigustega“ territooriumideks, kattes eelkõige Prantsusmaad, ja „mitteainuõigusega“ 
territooriumiks, milleks on Mauritius. 1. jaanuari 2014 . aasta kokkuleppe artikkel 3 näeb lisaks ette, et 
ainuõigustega territooriumidel ei teosta Paramount ise ega luba kolmandatel isikutel teostada 
taasedastamisõigusi. Nimetatud kokkuleppe lisa A.IV täpsustab kohustusi, mis apellandil on seoses 
taasedastamist takistava geofiltreerimistehnoloogia kasutamisega nende territooriumide suhtes, mis 
jäävad väljapoole litsentsiga kaetud territooriumi. 
23. 25. augusti 2016 . aasta kirjas teatas Paramount apellandile kohustusest, mis on esitatud vaidlusaluse 
otsuse lisa punkti 2.2 alapunktis a, ja täpsustas, et Paramount ei esita hagi, milles ta nõuaks 
televisiooni- ja raadi oteenuse osutaja kohustuste täitmisele sundimist, ja et ta ei nõua apellandilt ühegi 
asjasse puutuva tingimuse täitmist. Paramount täpsustas samas kirjas ka seda, et mõistel „televisiooni-
ja raadi oteenuse osutaja kohustused“ on sama tähendus kui see, mis on määratletud vaidlusaluse otsuse 
lisas. 14. oktoobri 2016 . aasta kirjaga vastas apellant sellele teatele, toonitades, et tema vastu ei saa 
tugineda kohustustele, mis on võetud menetluses, milles osalevad vaid komisjon ja Paramount. 
B. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus 
24. GCP esitas Üldkohtu kantseleile 8. detsembril 2016 ELTL artikli 263 alusel hagi vaidlusaluse otsuse 
tühistamise nõudes. 
ECLI:EU:C:2020 :355 4 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
25. 13. juuli 2017 . aasta kohtumäärusega Groupe Canal + vs. komisjon 5 lubati Euroopa Tarbijaliitude 
Ametil (edaspidi „BEUC“) komisjoni nõuete toetuseks menetlusse astuda. Sama kohtumäärusega lubati 
Union des producteurs de cinéma’l (edaspidi „UPC“), Euroopa filmiagentuuride direktorite ühendusel 
(edaspidi „EFAD“) ja C More Entertainment AB-l menetlusse astuda GCP nõuete toetuseks. Samuti 
lubati Üldkohtu viienda koja presidendi 13. juuli 2017 . aasta otsusega GCP nõuete toetuseks 
menetlusse astuda Prantsuse Vabariigil. 
26. Oma hagi toetuseks esitas GCP neli väidet: i) esimene käsitles ilmset hindamisviga seoses asjasse 
puutuvate tingimuste vastavusega ELTL artiklile 101; ii) teine puudutas määruse nr 1/2003 artikli 9 
rikkumist seoses nende küsimuste kindlakstegemisega, millele siduvaks muudetud kohustused vastasid; 
iii) kolmas puudutas proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist; iv) neljas käsitles võimu kuritarvitamist. 
27. Üldkohus jättis oma 12. detsembri 2018 . aasta otsusega Groupe Canal + vs. komisjon 6 (edaspidi 
„vaidlustatud kohtuotsus“) GCP hagi rahuldamata. 
C. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte väited 
28. 15. veebruari 2019 . aasta apellatsioonkaebusega esitas GCP Euroopa Liidu Kohtu põhikirja 
artikli 56 tähenduses edasikaebuse, milles ta nõudis vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist. 
29. GCP palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, 
millega jäeti rahuldamata vaidlusaluse otsuse tühistamise nõue ning millega mõisteti temalt välja 
kohtukulud; tühistada vaidlustatud kohtuotsus; jätta kõik kohtukulud komisjoni kanda. 
30. Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta GCP apellatsioonkaebus rahuldamata ja jätta kõik 
kohtukulud GCP kanda. 
31. Prantsuse Vabariik, kes GCP nõuete toetuseks menetlusse astus, palub Euroopa Kohtul 
vaidlustatud kohtuotsus täielikult tühistada ning teha selle kohta kõik vajalikud järeldused. 
32. UPC, kes GCP nõude toetuseks menetlusse astus, palub Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtuotsus 
tühistada osas, milles jäeti rahuldamata GCP hagi vaidlusaluse otsuse tühistamise nõudes, ja osas, 
milles kohtukulud jäeti GCP kanda, samuti tühistada vaidlusalune otsus ja mõista kõik UPC 
kohtukulud välja komisjonilt. 
33. EFAD, kes toetab GCP nõuet, palub Euroopa Kohtul tunnistada apellatsioonkaebus täielikult 
põhjendatuks, tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles jäeti rahuldamata GCP hagi vaidlusaluse 
otsuse tühistamise nõudes, ja osas, milles kohtukulud jäeti GCP kanda, samuti tühistada vaidlusalune 
otsus ja mõista igal juhul kõik EFAD kohtukulud välja komisjonilt. 
34. BEUC, kes astus menetlusse komisjoni toetuseks, palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus täies 
ulatuses rahuldamata jätta ning mõista kõik BEUC kohtukulud välja GCP-lt. 
IV. Apellatsioonkaebuse analüüs 
35. GCP esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks neli väidet: 1) esimene väide puudutab Üldkohtu 
õigusnormi rikkumist, kuna viimane järeldas, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses võimu 
kuritarvitanud. 2) Teine väide puudutab Üldkohtu poolt võistlevuse põhimõtte rikkumist. 3) 
Kolmandas väites leitakse, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, sest ta jättis põhjendused esitamata 
5 13. juuli 2017 . aasta kohtumäärus Groupe Canal + vs. komisjon (T-873/16, ei avaldata, EU:T:2017 :556). 
6 12. detsembri 2018 . aasta kohtuotsus Groupe Canal + vs. komisjon (T-873/16, EU:T:2018 :904). 
ECLI:EU:C:2020 :355 5 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
ja analüüsis asjaolusid ebapiisavalt. 4) Neljas väide puudutab seda, et Üldkohus on valesti tõlgendanud 
määruse nr 1/2003 artiklit 9 ja komisjoni teatise, mis käsitleb Euroopa Liidu toimimise lepingu 
artiklitega 101 ja 102 seotud menetluste läbiviimise parimaid tavasid 7 (edaspidi „parimad tavad“), 
punkti 128. 
36. Oma ettepanekus keskendun apellatsioonkaebuse kolmandale väitele (eelkõige selle esimesele osale, 
milles tõstatatakse küsimus, kas komisjon peab määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel otsuse tegemisel 
arvesse võtma ELTL artikli 101 lõike 3 kohaldamist puudutavaid kaalutlusi) ja apellatsioonkaebuse 
neljandale väitele, nagu Euroopa Kohus on palunud. 
A. Kolmas väide, milles apellant väidab, et Üldkohus rikkus õigusnormi seetõttu, et ta ei esitanud 
põhjendusi ega analüüsinud piisavalt faktilisi asjaolusid 
1. Poolte argumendid 
37. Esiteks väidab GCP, keda toetavad EFAD ja Prantsuse Vabariik, et Üldkohus rikkus õigusnormi, 
leides (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 39), et vaidlusaluse otsuse õiguspärasuse kontroll võib piirduda 
vaid kolme järgneva küsimusega: a) kas vaidlusaluses otsuses esitatud asjaolud võivad määratleda 
konkurentsiküsimused; b) jaatava vastuse korral, kas siduvaks tehtud kohustused vastavad sellistele 
küsimustele; c) kas Paramount ei ole pakkunud heakskiidetuist vähem piiravamaid kohustusi, mis 
vastaksid sama hästi kõnealustele konkurentsiküsimustele. 
38. Teiseks on eespool viidatud poolte arvates Üldkohus vääralt leidnud (vaidlustatud kohtuotsuse 
punktid 62–66), et sellist laadi otsuse puhul nagu vaidlusalune otsus ei puutu asjasse küsimus, kas 
konkurentsiküsimused tõstatanud tegevus vastab ELTL artikli 101 lõike 3 kohaldamise kumulatiivsetele 
tingimustele. 
39. Oma väidete põhjendamiseks märgivad viidatud pooled, et 11. septembri 2014 . aasta kohtuotsusest 
CB vs. komisjon (C-67/13 P, EU:C:2014 :2204 , punkt 53) tuleneb, et selleks, et hinnata, kas 
ettevõtjatevaheline kooskõlastamine on piisaval tasemel kahjulik, et seda saaks pidada „eesmärgil 
põhinevaks“ konkurentsipiiranguks ELTL artikli 101 tähenduses, tuleb tähelepanu pöörata selle 
kooskõlastamise õiguslikule ja majanduslikule kontekstile, arvestades asjasse puutuvate toodete ja 
teenuste olemust ning asjaomaste turgude tegeliku toimimise tingimusi ja struktuuri. Seetõttu peaks 
Üldkohus kindlaks määrama, kas esitatud tõendites sisalduvad kõik andmed, mis on keerulise olukorra 
hindamiseks vajalikud. 
40. Sellest tulenevalt on Üldkohus, jättes vastamata väitele, et komisjon ei arvestanud Prantsuse 
õiguslikku ja majanduslikku konteksti, millesse vaidlusalused tingimused kuulusid, oma 
põhjendamiskohustust rikkunud. 
41. Prantsuse Vabariik lisab põhjendamiskohustuse rikkumise kohta, et Üldkohus ei ole selgelt 
määratlenud konkurentsialaseid küsimusi, mis oleksid võinud õigustada määruse nr 1/2003 artikli 9 
alusel otsuse vastuvõtmist, jättes uurimata, kas asjasse puutuvad tingimused on piisavad selleks, et 
neid saaks esmapilgul pidada „eesmärgil põhinevaks“ konkurentsipiiranguks. Selles osas ei piisa 
üldisest viitest Euroopa Kohtu praktikale, mis käsitleb satelliidi teel kuvamise territoriaalseid 
piiranguid. Lisaks ei saa kultuurilise mitmekesisuse kaitsmise eesmärki pidada lahusolevaks õiguslikust 
ja majanduslikust kontekstist, millesse kõnealused lepingutingimused kuuluvad, ning see ei saa piirduda 
kontrolliga ELTL artikli 101 lõike 3 seisukohast. 
7 ELT 2011 , C 308, lk 6. 
ECLI:EU:C:2020 :355 6 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
42. GCP lisab, et Üldkohus ei ole kinni pidanud kohustusest arvestada asjasse puutuvate tingimuste 
õiguslikku ja majanduslikku konteksti, piirdudes vaid märkusega (vaidlustatud kohtuotsuse 
punktid 40–42), et nende sisu, eset ning õiguslikku ja majanduslikku tausta arvestades on asjasse 
puutuvate tingimuste – mis annavad absoluutse territoriaalse ainuõiguse – eesmärk välistada 
igasugune piiriülene konkurents ja see on piisav, et õigustada komisjoni tõstatatud küsimusi. 
43. UPC lisab selle kohta, et Üldkohus ei ole võtnud arvesse autoriõiguse eripära. Üldkohus on eiranud 
asjaolu, et passiivse müügi taotluste lubamine territooriumidel, mis jäävad väljapoole litsentsiga kaetud 
territooriume, oleks autoriõiguse rikkumine. Lisaks ei ole autoriõiguse valdkonn as mõtet teha vahet 
„suhtelisel“ ja „absoluutsel“ territoriaalsel ainuõigusel, kuna õiguslikult on võimatu ning 
rahvusvahelise, Euroopa ning liikme sriikide autoriõiguse normidega vastuolus tunnustada ühelt poolt 
ainuõiguste omanike õigust lubada teatava territooriumi teenuseosutajal ülekandeid kuvada ning teiselt 
poolt takistada neil sellist teenuseosutajat antud loa tingimusi täitmast. 
44. EFAD leiab, et Üldkohus on eiranud asjaolu, et geoblokeerimise meetmete kõrvaldamine tekitaks 
olukorra, kus kaks lepingupoolt ei saaks lepingus sätestada seda, mis on neile autoriõigusega tagatud: 
ka nende tingimuste puudumisel jääks passiivse müügiga tegelemine keelatuks, sest litsentsiaadi l ei 
oleks vajalikke õigusi teoste turustamiseks litsentsiga kaetud territooriumilt väljapoole jääval 
territooriumil. 
45. Prantsuse Vabariik täpsustab, et autoriõiguse eesmärk ei ole tagada mitte ainult õigus tasule, vaid 
ka autorite õigus määratleda oma tööde kasutamise tingimused, edendada intellektuaalset loomingut ja 
kultuurilist mitmekesisust. 
46. UPC leiab, et Üldkohus ei ole arvestanud asjaolu, et Prantsusmaal on vastu võetud liidu õigusel 
põhinevad erinormid, mis puudutavad televisiooni- ja raadi oteenuste osutajaid, turustajaid, 
edastuskanaleid ja meediateenuseid, ning et need normid toovad tingimata kaasa territoriaalsed 
piirangud. Eelkõige on tegemist investeerimiskohustusega, mis puudutab kohalikku tootmist ja 
kuvamist, mille eesmärk on tootmise mitmekesisus, Euroopa toodangu ja prantsuskeelse 
originaaltoodangu kuvamine. Samuti jättis Üldkohus arvesse võtmata asjaolu, et internetis 
kättesaada vaks tehtud mittemateriaalse sisu puhul ei saa ühelgi juhul eristada „aktiivset“ ja „passiivset“ 
müüki. Kuna tegemist on veebilehekülgedega, millele lõppkasutajad kiiresti juurde pääsevad, siis 
langevad tarbija taotluse esitamine ja taotletud sisu pakkumine omavahel ajaliselt täielikult kokku. 
47. Mis puudutab 4. oktoobri 2011 . aasta kohtuotsust Football Association Premier League jt 
(C-403/08 ja C-429/08, EU:C:2011 :631), siis väidab GCP, keda toetavad UPC ja Prantsuse Vabariik, et 
sellest otsusest ilmneb, et selliste tingimuste õigusliku ja majandusliku konteksti arvessevõtmine võib 
kaasa tuua konkurentsipiirangu esinemise välistamise või analüüsi nõude sellise kokkuleppe toime 
kohta (punkt 140). Seega on Üldkohus rikkunud õigusnormi, sest ta tugines peamiselt viidatud 
kohtuotsusele Premier League jt, mis ei puudutanud filmisektorit (vaidlustatud kohtuotsuse 
punktid 43–50), jättes uurimata filmisektori eriomase õigusliku ja majandusliku konteksti, mille 
tähtsust kinnitas aga Euroopa Kohus oma 6. oktoobri 1982 . aasta otsuses Coditel jt (262/81, 
EU:C:1982 :334, punktid 15 ja 16) (edaspidi „Coditel II“). Kõnealuses otsuses leiab Euroopa Kohus, et 
Euroopa filmisektorile iseloomulikest teguritest (eelkõige need, mis puudutavad dubleerimist ja 
subtiitritega varustamist erineva kultuuritaustaga vaatajatele, teleringhäälingu võimalusi 
ja rahastussüsteemi) nähtub, et ainuõiguste litsents iseenesest ei tõkesta, piira ega moonuta 
konkurentsi. 
48. EFAD koos UPC ja Prantsuse Vabariigiga täpsustab, et erinevalt Ameerika teostest, mida 
filmistuudiod rahastavad ise, tuleb Euroopa sõltumatute audiovisuaalsete teoste rahastus suures osas 
ainuõiguste territooriumide kaupa müügist rahvusvahelistele müügiesindajatele, turustajatele ning 
televisiooni- ja raadi oteenuste osutajatele, kes kohustuvad ainuõiguste saamise eest osalema teose 
eelfinantseerimises. Need ettevõtjad rahastavad teost enne selle tootmist hinnangu põhjal selle kohta, 
kui suur edu võib tulevastel teostel nende territooriumil olla, ning tagavad minimaalse vaatajate arvu. 
ECLI:EU:C:2020 :355 7 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
Kõnealune eelfinantseerimise meetod on ülimalt oluline, et saada kvaliteetsisu tootmiseks vajalikud 
ressursid, või teenida tulu, mis võimaldaks uude toodangusse investeerida. Tasulised televisioonid ja 
võrgupõhised ringhäälinguettevõtjad kaasrahastavad seetõttu filmi ainult vastutasuks absoluutse 
ainuõiguse eest kasutada seda filmi EMP teatavatel territooriumidel. Kõrge riskiteguriga turul on 
territoriaalse ainuõiguse kasutamise eesmärk vähendada ebakindlust ja investeerimisriski. Seega erineb 
filmi rahastamine selliste spordiürituste rahastamisest, mis on otsuse Football League Premier League jt 
ese; spordiürituste edastamiseks territoriaalse ainuõiguse litsentside kasutamise eesmärk on kasumi 
maksimeerimine ning mitte lihtsalt piisava rahastuse saamine. EFAD lisab, et Üldkohus on eiranud 
asjaolu, et selliste tingimuste kaotamine, mis keelavad passiivse müügiga tegelemise ning sellest 
tulenevad geoblokeerimise meetmed, tekitavad olukorra, kus kaks lepingupoolt ei või oma lepingutes 
sätestada seda, mis on neile igal juhul autoriõigusega tagatud. Passiivne müük on ka selliste tingimuste 
puudumisel keelatud, kuna litsentsiaadi l puuduvad vajalikud õigused teoseid väljaspool litsentsiga 
kaetud territooriumi edastada. UPC väidab seejärel, et juhul, kui puudub lepinguline tagatis 
territoriaalsest ainuõigusest kinnipidamise kohta, on see tegelikkuses samaväärne litsentsiga antud 
ainuõiguse puudumisega. Litsentsiga antud ainuõigust, mille kohta puuduvad lepingutingimused, mis 
tagavad ainuõigusest kinnipidamise, ei saa enam selleks pidada ega sellena tasustada. Õiguste omaniku 
ja ringhäälinguettevõtja vaheliste läbirääkimiste aluseks on viimasele antav territoriaalne ainuõigus ning 
tagatis, et ainuõiguse perioodil konkurendid litsentsiga antud territooriumil kuvamisega ei tegele. 
49. GCP arvab ka, et Üldkohus on rikkunud oma põhjendamiskohustust, sest ta ei selgitanud, miks olid 
komisjoni konkurentsivaldkonn as tõstatatud küsimused põhjendatud, vaatamata enne nimetatud 
kaalutlustele, mis on välja toodud viidatud kohtuotsuses Coditel. 
50. GCP koos EFADga arvab teiseks, et leides (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 57 ja 69), et kontserni 
Prantsusmaal asuvatelt klientidelt saada va tulu võimalikku vähenemist võib kompe nseerida asjaolu, et 
see kontsern võib oma teenuse suunata kogu EMPs asuvatele klientidele, ei arvestanud Üldkohus 
sektori eripära ega analüüsinud kõiki asjaomaseid fakte. Üldkohus ei arvestanud eelkõige uurimusega 
Oxera, 8 millest nähtub, et territoriaalsed ainuõigused on Euroopa filmitoodangu finantseerimiseks 
vajalikud liidu erinevate kultuuritaustade tõttu, et nende filmide väärtus varieeruks sõltuvalt 
liikme sriigist või keelelisest piirkonn ast, et Euroopa filmide tootmist ja seega kultuurilist 
mitmekesisust Euroopa tasandil rahastaksid peamiselt raadi o- ja televisiooniteenuse osutajad 
absoluutse territoriaalse kaitse süsteemi alusel. Tulu vähenemist ei saaks seega kompe nseerida 
territoriaalse ainuõiguse lõppem isega, sest Prantsusmaal asuvad tarbijad sõlmiksid abonemendid 
ettevõtjatega, kes edastavad peamiselt ingliskeelset sisu. 
51. EFAD lisab, et mitut piirkonda hõlmav litsents maksaks palju rohkem ja oleks seega praktiliselt 
kättesaamatu. Uute abonentide hankimise kulu väljaspool turustaja või raadi o- ja televisiooniteenuse 
osutaja tavapärast territooriumi tooks kaasa raadi o- ja televisiooniteenuse osutaja tootmistingimuste 
valikuvabaduse märkimisväärse vähenemise. Raadio- ja televisiooniteenuse osutajaid julgustataks 
keskenduma toodangule, mille levitamisel on enim potentsiaali, st „üldsusele“ suunatud, ja mis on 
eelistatult ingliskeelne. Asjasse puutuvad tingimused on seega tähtis tegur Euroopa kultuurilise 
mitmekesisuse edendamisel, mille poole liit pürgib. Prantsuse Vabariik lisab, et sellise mitmekesisuse 
kaitsmise eesmärki ei saa lahutada asjasse puutuvate tingimuste õiguslikust ja majanduslikust 
kontekstist, ning see ei saa piirduda kontrolliga ELTL artikli 101 lõike 3 alusel. Lisaks leiab EFAD, et 
Prantsusmaal on GCP kohustatud tootma Euroopa teoseid. Konkurentsi tõttu suurte ingliskeelsete 
tootjatega ja üldsusele suunatud sisu tõttu võivad väheneda tema tulu ja abonentide arv, mistõttu ei 
saaks ta enam omandada litsentse erinevates Euroopa riikides kasutamiseks. Väike tulu, mis tuleneks 
Euroopa toodangu passiivsest müügist, ei hüvitaks mingil juhul sissetuleku ja kohalike raadi o- ja 
televisiooniteenuse osutajate abonentide kaotust. Ainuõiguste puudumine soodustaks platvorme, millel 
on juba globaalsel tasandil abonendid, Euroopa ettevõtjate arvelt, kelle võimalused uute klientide 
leidmisel oleksid piiratumad. UPC täpsustab, et see tooks kaasa rahvusvaheliste tootmiskontsernide 
8 GCP koostatud „The impact of cross border to audiovisual content of EU consumers“. 
ECLI:EU:C:2020 :355 8 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
läbirääkimispositsioonide tugevnemise sõltumatute Prantsuse tootjate suhtes ja pakkumuse 
koon dumise tugevaimate raadi o- ja televisiooniteenuse osutajate kätte. Lisaks ei puudutaks tasuliste 
televisioonikanalite passiivse müügi korral autoriõiguste eest makstava tasu läbirääkimised ainult ühte 
teost, vaid mitut, mis tooks kaasa lisaraskusi. Raskusi tekitaks ka käibemaksu kohaldamine, mille 
määrad liikme sriigiti erinevad. Prantsuse Vabariik lisab, et sobiv autoriõiguse tasu ei ole põhjendatult 
seotud vaid nende isikute tegeliku või potentsiaalse arvuga, kes saavad või soovivad saada pakutud 
teenust, vaid see tasu hõlmab ka kulutusi, mis on seotud teoste levitamise kohandamisega iga 
liikme sriigi turu konkreetsetele vajadustele. Lisaks võidakse võltsida tehnoloogiat, mis on vajalik 
audiovisuaalsete teoste vastuvõtmiseks, ning see ei võimalda seetõttu kindlaks määrata tegelikku ja 
potentsiaalset vaatajaskonda, jagades ostutaotluse päritoluriigi alusel. Igal juhul ei võimalda GCP-le 
antud litsentsides sisalduvad geograafilised piirangud tal vabalt kõigis liikme sriikides asuvate klientide 
poole pöörduda. 
52. Seega ei ole GCP arvates Üldkohus piisavalt põhjendanud oma järeldust väite kohta, mis puudutas 
kultuurilist mitmekesisust ja vajadust turustada teoseid tarbija keeles. 
53. Komisjon, keda toetab BEUC, märgib esiteks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 49–58 ja 118 
esitatud teabest tuleneb, et Üldkohus uuris üksikasjalikult asjasse puutuvate tingimuste õiguslikku ja 
majanduslikku konteksti ning leidis, et see kontekst ei võimalda järeldada , et kõnealused tingimused ei 
võiks konkurentsi piirata. Seega vastas Üldkohus GCP põhjendustele. 
54. Lisaks tuleneb komisjoni arvates viidatud kohtuotsusest Premier League (punkt 140), et põhimõte, 
mille kohaselt riigipiiride alusel turgude eraldamise kokkulepete eesmärgiks tuleb pidada konkurentsi 
piiramist, kehtib piiriüleste ringhäälinguteenuste osutamise sektoris täielikult. Seega ei kehti 
filmisektorile ükski erirežiim. 
55. Mis puudutab enne viidatud kohtuotsust Coditel II, siis piirdub komisjon vaid väitega, et 
kokkuleppe l, millega ühele litsentsiaadi le antakse ühes liikme sriigis teose edastamise ainuõigus ja seega 
õigus keelata selle teiste poolt teatava ajavahemiku jooksul levitamine, ei ole iseenesest konkurentsi 
kahjustav eesmärk. Vastupidisel juhul, kui sedalaadi kokkulepe sisaldab lisakohustusi, mille eesmärk on 
tagada litsentsi kasutamise territoriaalsetest piirangutest kinnipidamine, oleks nende kohustuste 
eesmärk põhimõtteliselt konkurentsi piiramine. Lisaks puudutas viidatud kohtuotsus Coditel konteksti, 
milles turustajad olid vaatajaskonn ale teost kuvanud ilma, et nad omaksid selle kuvamiseks 
päritoluliikme sriigis vajalikke õigusi, ning ilma mingit hüvitist maksmata. Selline kontekst erineb 
käesoleva kohtuasja omast, milles Sky, pärast seda, kui komisjon tegi teatavad kohustused siduvaks, 
võiks edastada oma televisiooniülekannete teenuseid satelliidi kaudu tarbijatele, kes asuvad EMPs, kuid 
väljaspool Ühendkuningiiki ja Iirimaad, kooskõlas kehtivate õigusnormidega, koos asjasse puutuvatel 
territooriumidel vajalike õigustega ja makstes sobiva suurusega tasu, mis võtaks arvesse tegelikku ja 
potentsiaalset vaatajaskonda teistes liikme sriikides. 
56. Muu hulgas eristas Üldkohus kohtuotsuse Coditel konteksti kohtuotsuse Football League Premier 
League jt omast, viidates käesolevas kohtuasjas õigesti viimati nimetatud otsusele. 
57. Komisjon leiab teisena, et Üldkohus ei olnud kohustatud oma otsuses põhinema uurimuse Oxera 
sisule, sest autoriõiguse eest sobiva suurusega tasu maksmise tagamiseks eksisteerib peale riigipiiride 
raames turgude eraldamise teisi meetodeid, mille hulka kuulub tegeliku ja potentsiaalse vaatajaskonn a 
arvestamine nii litsentsiga kaetud liikme sriigis kui ka kõigis teistes liikme sriikides, mis määratakse 
kindlaks dekoodri olemasolu või arvuti IP-aadr essi põhjal või tasu suuruses uuesti kokkuleppimise 
võimaluse alusel, juhul kui litsentsitud sisu väärtust mõjutavad tarbijate arvukad omaalgatuslikud 
taotlused väljaspool litsentsiga kaetud liikme sriiki. Samuti ei sisalda uurimus Oxera ühtki konkreetset 
analüüsi selle kohta, kuidas kohustuste tagajärjed mõjutavad kultuurilist mitmekesisust. 
ECLI:EU:C:2020 :355 9 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
58. Kolmandaks märgib komisjon, et GCP argumendi aluseks kohustuste tagajärgede toime kohta 
kultuurilisele mitmekesisusele on eeldus, et vaidlustatud kohtuotsus viib selleni, et vaatajad valivad 
peamiselt selliste ettevõtjate teenused, kes edastavad põhiliselt ingliskeelset sisu. Siiski võivad paljud 
vaatajad kultuurilistel ja keelelistel põhjustel mitte valida teenuste tellimise raadi o- ja 
televisiooniteenuse osutajatelt, kelle asukoht on väljaspool nende liikme sriiki. BEUC lisab, et ainult 
20% Prantsusmaa rahvastikust on vajalik keeleoskuse tase, et järgida ja aru saada subtiitriteta 
audiovisuaalsest teosest. Komisjoni ja BEUCi arvates leidis Üldkohus õigesti (vaidlustatud kohtuotsuse 
punktid 57 ja 69), et vaidlusalune otsus mitte ei takista, vaid aitab kaasa kultuurilise mitmekesisuse 
edendamise eesmärgile, kuna võetud kohustused tekitavad tarbijatele uusi võimalusi Paramounti 
toodangu kättesaamiseks. 
59. Seejärel leiab BEUC, et kolmas väide on ilmselgelt vastuvõetamatu, sest vaatamata asjaolule, et 
selles viidatakse õigusnormide rikkumisele, mille tõttu on vaidlustatud kohtuotsus väidetavalt 
õigusvastane, seavad GCP esitatud argumendid kahtluse alla Üldkohtu hinnangu teatud tõenditele. 
GCP piirdus sellega, et kordas juba esimeses kohtuastmes esitatud argumente, mis puudutasid 
territoriaalse ainuõiguse väidetavat vajadust filmisektori finantseerimise eesmärgil. 
2. Hinnang 
60. Leian, et on kohane käsitleda sissejuhatavalt käesoleva kohtuasja eset ja ulatust, et selgitada, et 
geoblokeerimise keelu 9 üldine (õiguspoliitiline) küsimus ei lange kokku konkreetse olukorraga, mis on 
käesoleva menetluse ese. 10 Euroopa Kohtul palutakse käesolevas asjas teostada apellatsiooniastmes 
kohtulikku kontrolli Üldkohtu otsuse üle, milles kinnitati komisjoni otsuse õiguspärasust. Kõnealuse 
otsusega, mis võeti vastu määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel läbi viidud menetluse raames, kiideti heaks 
ja tehti siduvaks Paramounti välja pakutud kohustused, mis seisnesid mõnede selliste lepingutingimuste 
muutmises, mis andsid teatavatele Euroopa ringhäälinguorganisatsioonidele absoluutse territoriaalse 
ainuõiguse litsentsitud toodetele. Kõnealused kohustused, mis viitasid konkreetsetele 
lepingutingimustele ja olid ajaliselt piiratud (juuli 2016 –juuli 2021 ), ei ole just tänu oma esemelisele ja 
ajalisele piirangule sellised, et need mõjutaksid audiovisuaalse sektori geoblokeerimise keelu üldist 
küsimust, millele ei laiene praegu hiljutine määrus 2018 /302, mis vaada takse siiski üle kahe aasta 
jooksul alates selle jõustumisest. 
61. Apellatsioonkaebuse kolmandas väites heidetakse Üldkohtule ette, et Üldkohus ei kritiseerinud: 1) 
asjaolu, et komisjon ei võtnud sobivalt arvesse õiguslikku ja majanduslikku konteksti, millesse 
tõstatatud konkurentsiküsimused kuulusid; 2) asjaolu, et komisjon ei pidanud seejärel – vaatamata 
menetlusse astunud GCP selgelt väljendatud taotlusele – kohaldatavaks ELTL artikli 101 lõikes 3 
sätestatud asjaolusid, mis oleks vaidlustatud tegevuse väidetava konkurentsivastasuse heastanud. 
62. Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale võib komisjon vastu võtta kohustusi kehtestava otsuse juhul, 
kui on täidetud kolm tingimust: 11 1) komisjon peab tõstatama konkurentsialased küsimused ilma, et 
oleks vaja kindlaks teha, et kõnealune tegevus on rikkumine; 2) ettevõtja pakub kohustusi, mis 
vastavad sobival viisil komisjoni tõstatatud küsimustele; 3) kohustuste vastuvõtmise otsus peab igal 
juhul kinni pidama proportsionaalsuse põhimõttest, mis on liidu õiguse üldpõhimõte ning kriteerium 
kõigi liidu õigusaktide, sealhulgas komisjoni kui konkurentsiasutuse otsuste õiguspärasuse 
hindamiseks. 
9 Selle kohta kõige hiljutisem Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. veebruari 2018 . aasta määrus (EL) 2018 /302, mis käsitleb siseturul toimuvat 
põhjendamatut asukohapõhist tõkestust ja muul viisil diskrimineerimist kliendi kodakondsuse, elukoha või asukoha alusel ning millega 
muudetakse määrusi (EÜ) nr 2006 /2004 ja (EL) 2017 /2394 ning direktiivi 2009 /22/EÜ; ELT 2.3.2018 , L 60I, lk 1–15. 
10 Vt komisjoni kostja vastuse punkti 11: „Vaidlusalune otsus ei käsitle „geoblokeerimise lõppu“, mis puudutab „teenuseid“ või „audiovisuaalset 
sisu“ (hagi punktid 19, 20 ja 23), vaid ainult lepingulisi piiranguid passiivse müügi kohta väljaspool Paramounti Sky’le antud litsentsiga kaetud 
territooriumi.“ 
11 Vt kõige hiljutisem 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 40 jj). 
ECLI:EU:C:2020 :355 10 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
63. On tähtis rõhutada – nagu tuleneb määruse nr 1/2003 artiklist 9, eelkõige kui lugeda seda 
koostoimes selle määruse põhjendusega 13 –,et „komisjon on vabastatud kohustusest kvalifitseerida 
ning tuvastada rikkumine ning tema roll piirdub asjaomaste ettevõtjate välja pakutud kohustuste 
analüüsimise ning võimaliku heakskiitmisega, arvestades küsimusi, mida ta on esialgses hinnangus 
tõstatanud, ning eesmärke, mida ta on taotlenud.“ 12 
64. Selles kontekstis piirdub komisjoni poolt proportsionaalsuse põhimõtte rakendamine ainult „selle 
kontrollimisega, kas asjaomased kohustused lahendavad küsimused, millest ta teavitas asjaomaseid 
ettevõtjaid, ning kas viimased ei ole pakkunud vähem koormavaid kohustusi, mis lahendavad need 
küsimused samavõrd kohaselt. Selle kontrollimise käigus peab komisjon siiski võtma arvesse 
kolmandate isikute huve.“ 13 
65. Kõigis kolmes faasis, milles Euroopa Kohtu praktikat silmas pidad es on tegemist komisjoni 
otsustusprotsessiga kohustuste valdkonn as, kerkivad olulised küsimused, mis vajavad Euroopa Kohtu 
poolset selgitust. Ühtlasi rõhutan, et nimetatud selgitus on veelgi vajalikum keelatud kokkulepete 
valdkonn a konkurentsieeskirjade jõustamise detsentraliseeritud süsteemis. 
66. Esiteks tuleb selgitada, mida mõistetakse „konkurentsiküsimuste“ all ning milline on järelikult 
kohtuliku kontrolli raamistik, mida Euroopa Kohus peab järgima. Sellega seoses tuleb arvestada, et 
kuna pakutud kohustuste heakskiitmise otsuse puhul ei ole vajalik rikkumise tuvastamine, siis ei pea 
komisjoni uurimine ja põhjendused olema sama põhjalikud kui see, mida temalt nõutakse tavapärases 
konkurentsivastase kokkuleppe tuvastusmenetluses. Sel viisil võib olla täidetud vajadus, mis on määruse 
nr 1/2003 viidatud artikli 9 alus, nimelt menetlusökonoo mia eesmärgi järgimine, mis teeb võimalikuks 
ELTLis sätestatud konkurentsivaldkonn a normide kiire ja ressursse säästva kohaldamise (nagu 
Üldkohus on sõnaselgelt leidnud vaidlustatud kohtuotsuses, eelkõige punktis 99). Selle menetluse 
kasutamine lubab komisjonil vabastada ressursse, mida ta võib kasutada muude juhtumite 
lahendamiseks, milles on vaja teha määruse nr 1/2003 artikli 7 tähenduses rikkumise tuvastamise või 
välistamise otsus. 14 Samas ettevõtjad, kes otsustavad omal algatusel kohustusi välja pakkuda, „lepivad 
teadlikult sellega, et nende mööndused võivad minna kaugemale sellest, mida komisjon võiks neile ise 
pärast nimetatud määruse artikli 7 alusel võetud otsuses tehtud põhjalikku uurimist kohustuseks 
seada. Seevastu võimaldab nende ettevõtjate suhtes algatatud rikkumismenetluse lõpetamine neil 
vältida konkurentsiõiguse rikkumise tuvastamist ja rahatrahvi võimalikku kohaldamist.“ 15 
67. Järelikult võib komisjon teha kohustuste heakskiitmise otsuse ilma konkurentsivastase kahju 
põhjendatud argumentatsiooni välja töötamata, mis on tavaliselt vajalik. Siiski ei tähenda kahju kohta 
põhjendatud argumentatsiooni mittevajalikkuses kokkuleppimine, et puudub igasugune vajadus 
usutavalt esitada tees konkurentsivastase kahju kohta. Komisjoni vabastamine tavapäraselt nõutavast 
uurimise ja põhjendamise kohustusest ei saa õigustada komisjoni tõstatatud küsimuste muutumist 
üksnes üldisteks etteheideteks või järeldusteks, mida ei toeta uurimine ja põhjendus, mis võivad küll 
olla lihtsustatud, kuid peavad siiski olema usutavad ja võimelised lahendama küsimused, mis on 
menetluse käigus tekkinud. Mulle näib ülioluline, et määruse nr 1/2003 artiklis 9 ette nähtud 
menetlusökonoo mia vajadus oleks tasakaalus liidu konkurentsiõiguse muude vajadustega. Arvestada 
tuleb ka selle ettevõtja õigusega kohtulikule kaitsele, kelle suhtes menetlus algatati, ning kes valib 
kohustuste väljapakkumise kindlasti omast tahtest, kuid selle valikuni tuleb jõuda kontekstis, kus on 
12 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 40). 
13 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 41). 
14 Vt arusaada vat märkust, mille kohaselt erinevalt määruse nr 1/2003 artikli 9 kohasest menetlusest, milles komisjon tugineb poolte vabatahtlikult 
välja pakutud kohustustele, „[peab] artikli 7 alusel vastu võetava otsuse puhul komisjon meetmed rikkumise kõrvaldamiseks vajaduse korral ise 
välja selgitama, mis nõuab tunduvalt ulatuslikumat ja pikaajalisemat uurimist ja ka asjaolude põhjalikumat hindamist“, vt kohtujurist Kokott’i 
ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2009 :555, punkt 51). 
15 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 48). 
ECLI:EU:C:2020 :355 11 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
tagatud, et komisjoni otsuseid, mis viivad kohustuste heakskiitmiseni, tehakse sellises menetluses, 
milles ka tegelikult arvestatakse ettevõtja poolt enda kaitseks esitatud väidetega, ning mis põhinevad 
õigesti määratletud „rikkumise potentsiaalil“. Vastasel juhul võivad konkurentsiõiguse süsteemile 
tuleneda rasked negatiivsed tagajärjed ettenähtavuse ja õiguspärasuse seisukohast. 
68. Täpsemini eksisteerib tõhususe parad oks, mida ei saa tähelepanuta jätta. Kohustuste heakskiitmise 
menetlused nähti ette konkurentsiõiguse tõhususe suurendamiseks, nagu juba kirjeldatud. Komisjoni ja 
liikme sriikide konkurentsiasutuste praktika on näidanud nende kasulikkust. Siiski võib selle menetluse 
laiaulatuslik ja piiranguteta kasutamine viia konkurentsiõiguse õiguskindlusetuse kõrge tasemeni: 
millised on konkurentsivastase käitumise piirid, arvestades kohustusi kehtestavaid otsuseid? Mis on 
konkurentsiõigusega kooskõlas ning mis seevastu keelatud? Lisaks tuleks vältida, et komisjon ja 
liikme sriikide ametid alistuvad kiusatusele tegutseda seadusandjana, kasutades kohustusi kehtestavaid 
otsuseid peamiselt mitte konkurentsivastaste tegevustega tekitatud kahju heastamiseks, vaid selleks, et 
anda turul majandussuhetele teatav vorm. 
69. Selle tagajärjeks võib olla konkurentsiõiguse prognoositavuse kadumine ja lõpuks ka 
konkurentsiõiguse tõhususe ja õiguspärasuse vähenemine. Seetõttu on vajalik, et kohustusi kehtestavad 
otsused püsiksid alaliselt õiguslike piiride süsteemis, mida säilitavad Euroopa kohtud ja liikme sriikide 
kohtud, kes kasutavad neid keelatud kokkuleppe id puudutavate konkurentsieeskirjade jõustamise 
tugevdamiseks, ilma et tekiks selliste otsuste üleliigse ja valdava kasutamise oht. 16 
70. Kokkuvõttes peab kohustuste heakskiitmise otsus põhinema „rikkumise potentsiaalil“ ehk ettevõtja 
käitumise ja konteksti, millesse see kuulub, analüüsil, mis lubab pidada võimalikuks ja tegelikkuses 
tõenäoliseks konkurentsi kahjustamist, mille saab omistada kõnealusele ettevõtjale, isegi kui see ei ole 
veel kinnitust leidnud. Tegu ei ole rikkumise kindlakstegemisega, kuid komisjon ei või isegi 
kokkuvõtva analüüsi puhul piirduda oletuste ja üldiste teesidega, mida ei ole uuritud, tuginedes 
materjalile, mis on menetluse käigus esitatud. 
71. Eespool kirjeldatust tuleneb kaks järeldust. Esiteks, kui küsimus on tõstatatud esemel põhineva 
rikkumise kohta, siis kohustub komisjon arvesse võtma asjasse puutuva tegevuse majanduslikku ja 
õiguslikku konteksti. Teiseks, kui ettevõtja, kes käitus menetluse esemeks oleval viisil, või teised isikud, 
kes osalevad menetluses erinevate pooltena, esitavad esmapilgul konkurentsivastasena tundunud 
käitumise õigustamiseks tõendeid, peab komisjon oma otsuses neid tõendeid kas või kokkuvõtvalt 
hindama. 
a) Konkurentsiküsimuste esemeks oleva käitumise majandusliku ja õigusliku konteksti analüüs 
72. Esimene punkt on seotud Euroopa Kohtu praktikaga, milles on selgelt kinnitatud, et esemel 
põhineva rikkumise olemasolu nõuab uuritava käitumise majandusliku ja õigusliku konteksti analüüsi. 
Selles osas tuleb ära märkida arvukas kohtupraktika alates Cartes Bancaires’ist 17 kuni hiljutise 
kohtuotsuseni Generics. 18 
73. Käesolevas asjas analüüsis Üldkohus komisjoni kokkuvõtlikke väiteid edasi arendades (vaidlustatud 
kohtuotsuse punktid 43 ja 44) vaidlusaluse käitumise õiguslikku ja majanduslikku konteksti, arvestades 
kinotööstuse finantseerimise süsteemi eripära, et teha kindlaks kõnealuste televisiooniülekannete 
turustamiskokkulepete eesmärk. Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 49–57 on pühendatud asjasse 
puutuvate tingimuste õiguslikule ja majanduslikule kontekstile. 
16 Õiguskindluse põhimõttega, mis on üks õiguse üldpõhimõte, kaasneb vastavalt 24. juuni 2019 . aasta kohtuotsusele Popławski (C-573/17, 
EU:C:2019 :530, punkt 75) „õiguspärase ootuse põhimõte, ning see eeldab ühest küljest, et õigusnormid on selged ja täpsed, ja teisest küljest, et 
nende kohaldamine on õigusnormide adressaatidele etteaimatav“, samuti 11. septembri 2019 . aasta kohtuotsus Călin (C-676/17, EU:C:2019 :700, 
punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 19. detsembri 2019 . aasta kohtuotsus GRDF (C-236/18, EU:C:2019 :1120 , punkt 42). 
17 11. septembri 2014 . aasta kohtuotsus CB vs. komisjon (C-67/13 P, EU:C:2014 :2204 , punkt 55). 
18 30. jaanuari 2020 . aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C-307/18, EU:C:2020 :52, punkt 82). 
ECLI:EU:C:2020 :355 12 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
74. Sellega seoses ei ole viidatud kohtuotsusele Premier League tuginemine vale ega eksitav, nagu 
väidavad GCP ja apellandi toetuseks menetlusse astunud pooled. 
75. Lisaks võib turgude eraldamist ka televisiooniülekannete sektoris tõesti pidada esmapilgul 
konkurentsieeskirjade rikkumiseks. 19 Seda ka siis, kui lepingu esemeks olev hüve sisaldab 
intellektuaalomandiõigust. 20 
76. Kohtuotsus Coditel II, millele ka apellant oma väidete toetuseks viitab, ei kinnita GCP teooriat 
konkurentsieeskirjade rikkumise puudumise kohta käesolevas kohtuasjas, sest selles kohtuasjas piirdus 
Euroopa Kohus selgitusega, mille kohaselt: „ainuüksi asjaolu, et filmi autoriõiguse omanik andis vaid 
ühele litsentsiaadi le ainuõiguse teda teatava ajavahemiku jooksul liikme sriigi territooriumil esindada ja 
seega keelas teistel filmi turustada, ei ole siiski piisav, et kinnitada, et sellist lepingut tuleb pidada 
asutamislepinguga keelatud kokkuleppe esemeks, vahendiks või tagajärjeks.“ 21 
77. Kohtuasjas Premier League viitab Euroopa Kohus just selle kinnituseks, et need kaks kohtuotsust 
teineteist vastastikku ei välista – nagu näib osutavat apellandi teooria –, kohtuotsusele Coditel II, et 
kinnitada eespool kirjeldatud põhimõtet ehk seda, et riigisisese turu eraldamiseks sõlmitud 
kokkuleppe id ei peeta alati oma esemelt piiravaks, lisades siiski, et „kaasnevate kohustuste“ olemasolu, 
mis annavad „absoluutse“ ainuõiguse, võib muuta sellised kokkuleppe d oma esemelt konkurentsi 
piiravaks. 
78. Siiski ei laiendata vaidlustatud kohtuotsuses kohtuotsust Premier League automaatselt käesolevale 
asjale, vaid kohandatakse ainult kõnealust põhimõtet vastavalt Euroopa Kohtu lahenditele. 
79. Seega, kui eraõiguslike ettevõtjate vahel sõlmitud kokkulepe eemaldub hüvede tuumast, mille 
intellektuaalomandi kaitse peab andma, siis võib see olla konkurentsi piirav. 
80. Kõike seda aga tingimusel, et õiguslik ja majanduslik kontekst, millesse sellised kaasnevad 
kohustused kuuluvad, on selline, et see välistab nende õiguspärasuse. 
81. Üldkohtu esitatud analüüs (mis, nagu öeldud, väljendab sõnaselgelt komisjoni analüüsi) kinnitab 
seda lähenemist ja kohaldab seda käesolevas asjas. 
82. Üldkohus on arvesse võtnud õiguslikku ja majanduslikku konteksti ning konkreetsemalt 
kinotööstuse finantseerimise süsteemi eripära ja esitanud erinevaid alternatiive, mis võivad viidatud 
sektoris autoriõiguse omanikule tagada sobiva suurusega tasu, näidates veenvalt, et on põhjendamatu 
välistada audiovisuaalvaldkond täielikult võimalikust konkurentsieeskirjade rikkumisest turgude 
eraldamise kaudu põhjusel, et eksisteerivad autoriõigusega kaitstud hüved. 
19 4. oktoobri 2011 . aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt (C-403/08 ja C-429/08, EU:C:2011 :631), mille kohaselt „võib 
kokkulepe, millega püütakse siseriiklikud turud uuesti eraldada , minna vastuollu asutamislepingu eesmärgiga, milleks on nende turgude 
integratsioon ühtse turu loomise abil“ (punkt 139). Ning et „see kohtupraktika on ringhäälinguteenuste piiriülese osutamise valdkonn ale 
täielikult ülekantav“ (punkt 140). 
20 Euroopa Kohus pani sellisele tõlgendusviisile aluse kohtuasjas Consten Grunding tehtud otsuses, milles registreeritud kaubamärgi andmine oli 
üks vahendeist turustajale territoriaalse kaitse andmiseks – 13. juuli 1966 . aasta kohtuotsus Consten ja Grundig vs. komisjon (56/64 ja 58/64, 
EU:C:1966 :41) ning sellele järgnenud 8. juuni 1982 . aasta kohtuotsus Nungesser ja Eisele vs. komisjon (258/78, EU:C:1982 :211). Ravimitööstuse 
kohta vt hiljutine 30. jaanuari 2020 . aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C-307/18, EU:C:2020 :52), mille punktis 79 on märgitud, et „tööstus-või 
kaubandusomandi õigus kui õiguslik staatus jääb väljapoole ELTL artikli 101 lõikes 1 silmas peetud lepingulisi või kooskõlastuslikke tegureid, 
kuid selle õiguse teostamine võib kuuluda aluslepingust tulenevate keeldude alla, kui see osutub kartelli eesmärgiks, vahendiks või tagajärjeks 
[…] hoolimata asjaolust, et see võib õiguspäraselt väljendada intellektuaalomandi õigust, mis lubab selle õiguse omajal muu hulgas olla vastu 
selle õiguse mis tahes rikkumisele.“ 
21 6. oktoobri 1982 . aasta kohtuotsus Coditel jt (262/81, EU:C:1982 :334, punkt 15). 
ECLI:EU:C:2020 :355 13 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK –KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
83. Üldkohus on märkinud, et kuigi intellektuaalomandi konkreetse eseme eesmärk on tagada 
asjaomaste õiguste omanikele, et kaitstakse nende õigust kasutada kaitstud objektide ringlusse laskmist 
või kasutusse andmist ärilisel eesmärgil, andes tasu eest litsentse, siis „niisugune konkreetne ese ei taga 
asjaomaste õiguste omanikele võimalust nõuda võimalikku suurimat tasu. Kooskõlas selle esemega on 
neile tagatud –nagu on ette nähtud autoriõiguse direktiivi põhjenduses 10 ja naaberõiguste direktiivi 
põhjenduses 5 –üksnes nõuetekohane tasu kaitstud objektide igakordse kasutamise eest.“22 
84. Sisuliselt „võib Prantsusmaal abonementide hinna – mida senini hoiti teatud tasemel tänu 
absoluutsele territoriaalsele kaitsele, mille tagas asjasse puutuvate tingimuste täitmine –võimalikku 
vähenemist kompe nseerida see, et vaidlustatud otsusega siduvaks muudetud kohustuste täitmisega 
väljendas Paramount oma tahet neid tingimusi enam mitte täita. See tahteavaldus tähendab, et hageja 
on edaspidi vaba suunama oma teenuse mitte ainult Prantsusmaa, vaid kogu EMP klientuurile“ 
(vaidlustatud kohtuotsuse punkt 57). 
85. Õigusliku ja majandusliku konteksti analüüs, mille viis läbi komisjon ja mida Üldkohus kordas, 
kinnitab niisiis „konkurentsiküsimuse“–milles sisaldub „rikkumise potentsiaal“eespool kirjeldatud 
tähenduses –abstraktset olemasolu. 
b) ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud erandite kohaldatavus määruse nr 1/2003 artikli 9 kohases 
menetluses 
86. Teine punkt on keerulisem ja käesoleva kohtuasja jaoks üks asjasse puutuvamaid aspekte. Üldkohus 
leiab vaidlustatud kohtuotsuses (punkt 62) nimelt, 23 et ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud tingimuste 
esinemise või puudumise kindlaksmääramise eeldus on konkurentsivastase tegevuse tuvastamine. Selle 
skeem i kohaselt peab komisjon konkurentsiküsimuse puhul esmalt tuvastama ELTL artikli 101 lõike 1 
rikkumise ning alles pärast rikkumise tuvastamist välja selgitama, kas esinevad lõikes 3 sätestatud 
õigustavad alused. Kuna kohustuste heakskiitmise otsuste puhul ei tehta kindlaks, kas rikkumine 
esineb, siis ei tuleks Üldkohtu arvates seejärel tuvastada, kas lõikes 3 ette nähtud tingimused on 
täidetud. 
87. Minu arvates viib Üldkohtu esitatud lahendus parad oksaalse tulemuseni, muutes sisutühjaks viite 
„rikkumise potentsiaali“olemasolule, mis on aluseks küsimustele, mida kohustused peaksid lahendada 
võimaldama, ning läheb vastuollu ELTL artikli 101 loogikaga, mis puudutab põhiliselt 
tõendamiskoormise jagamist komisjoni ja poolte vahel. 
88. Komisjoni lähenemise kohaldamisel võib kohustuste heakskiitmise otsus tekitada kahekordse 
parad oksi. Ühelt poolt keelataks tegevus, mis ei ole konkurentsiõigusega vastuolus (tuvastades 
„valepositiivsuse“, mis on üks konkurentsiõiguse keelatud kokkulepete valdkonn a praktika suurimaid 
ohte ning mis oleks lihtsasti välditav, kui jätkataks tegevuse ELTL artikli 101 lõike 3 alusel 
hindamisega kas või üksnes kokkuvõtlikult). Teiselt poolt võiks kohustustest tulenev kõnealuse 
käitumise muutmine seada ohtu eespool viidatud lõikega 3 sätestatud tingimused, mis peavad esmase 
õiguse kohaselt olema täidetud nii, et nendele antakse ülimuslikkus konkurentsivastasuse esialgse 
hindamise ees, mis viiakse läbi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses. 
89. Lisaks võib ELTL artikli 101 esimest ja kolmandat lõiget ainult üldiselt arvesse võttes kindlaks teha 
–kas või kokkuvõtliku analüüsi seisukohast –„rikkumise potentsiaali“, mis põhjendab kohustuste 
heakskiitmist. Vastasel korral koostab komisjon puuduliku analüüsi osas, mida ELTL artikliga 101 
peetakse rikkumise olemasolu kindlakstegemisel esmatähtsaks. Nagu mitmel korral märgitud, ei saa 
kohustuste heakskiitmise menetluse puhul olla kindlasti rikkumise tuvastamist, kuid on vajalik, et 
esineks vähemalt „rikkumise potentsiaal“. Kuna ELTL artikliga 101 nõutakse konkurentsivastase 
22 4. oktoobri 2011 . aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt (C-403/08 ja C-429/08, EU:C:2011 :631, punktid 107 ja 108). 
23 Samuti komisjon 6. veebruari 2020 . aasta kohtuistungil (kohtuistungi protokolli täielik üleskirjutus, lk 7 ja 8). 
ECLI:EU:C:2020 :355 14 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
rikkumise tuvastamiseks kahte etappi, mis on sõnastatud vastavalt ELTL artikli 101 lõigetes 1 ja 3, siis 
peab analüüs ka „rikkumise potentsiaali“ käsitlemisel puudutama mõlemat etappi. Pean vajalikuks 
rõhutada, et seda vaatamata sellele, et kõnealusel juhul on süvenemise tase palju madalam ja 
põhjendused oluliselt kokkuvõtlikumad kui rikkumise tuvastamise puhul. 
90. Lõpuks tuleb märkida, et ELTL artikli 101 lõikeid 1 ja 3 on vaja ka tõendamiskoormise jaotamise 
korra määratlemiseks. 24 Lõike 1 kohaselt teeb komisjon kindlaks võimaliku rikkumise ja määratleb, 
milline on konkurentsivastase tegevusega tekitatud kahju, ettevõtja esitab neile vastuväite ja püüab 
komisjoni kahtlusi neutraliseerida, tuginedes artikli 101 lõikes 3 sätestatud tingimuste esinemisele. Jääb 
arusaamatuks, miks seda loogikat peaks muutma siis, kui komisjon otsustab kohustuste kasuks. 
Menetlusosalistel peab ka menetluse algetapis olema täielik õigus kohtulikule kaitsele, ning seda õigust 
kasutades ei kaitse nad ainult oma huve, vaid juhul kui ELTL artikli 101 lõikega 3 seotud väited on 
põhjendatud, aitab see ka vältida, et keelatakse tegevus, mis aitab saavutada ELTL artikli 101 lõike 3 
aluseks olevaid eesmärke ja mida peetakse EL toimimise lepingus esmatähtsaks. 
91. Seetõttu leian, et komisjon peab ka ettevõtja pakutud kohustuste heakskiitmise menetluses läbima 
mõlemad ELTL artikli 101 lõikes 1 ja 3 sätestatud etapid, ega tohi seepärast loobuda arvestamast – 
isegi kui ta teeb seda menetluse laadist lähtudes kokkuvõtlikult – poolte või menetlusse astunud 
kolmandate isikute esitatud väidetega eespool viidatud lõikes 3 sätestatud tingimuste esinemise kohta. 
92. Eespool väljendatud põhimõtteid käesolevale kohtuasjale kohaldades märgin, et enne vaidlustatud 
Üldkohtu ümberlükkamatu väide, mis näib üldjuhul välistavat kohustuste menetluses ELTL artikli 101 
lõike 3 kohaldatavuse, võib mitte mõjutada kohtuotsuse kehtivust asjasse puutuvast aspektist, kuna 
konkreetsel juhul on nii komisjon kui ka Üldkohus pakkunud kokkuvõtlikke põhjendusi, mis on 
kooskõlas kohustuste heakskiitmise menetluse laadiga ja mis välistavad rikkumise põhjendamatuse 
tõttu, mis on üks apellatsioonkaebuse väide. 
93. Üldkohtu otsuse põhjenduste punktide 53–57 ja 67–72 tõlgendamine koostoimes komisjoni otsuse 
põhjenduste punktidega 40–44 ja 50–53 võiks lubada järeldada , et asjasse puutuvad lepingutingimused 
„ei vasta […] vähemalt ühele kumulatiivsele tingimusele, mis on ELTL artikli 101 lõikes 3 ette nähtud, 
nimelt tingimusele mitte kehtestada asjasse puutuvatele ettevõtjatele piiranguid, mis ei ole nende 
õiguste kaitseks hädavajalikud“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 67). 
94. Artikli 101 lõige 3 lubab lõike sätted kuulutada kohaldamatuks, kui ettevõtetevahelised 
kokkuleppe d „aitavad parandada kaupade tootmist või levitamist või edendada tehnilist või 
majanduslikku progressi, võimaldades samal ajal tarbijatel saada sellest tulenevast kasust õiglase osa“, 
tingimusel et asjasse puutuvatele ettevõtjatele ei kehtestata „piiranguid, mis ei ole nimetatud 
eesmärkide saavutamiseks hädavajalikud.“ 
95. Asjasse puutuvad lepingutingimused kehtestavad Üldkohtu ja komisjoni arvates piiranguid, mis 
„lähevad kaugemale sellest, mis on vajalik intellektuaalomandi kaitset nõudvate audiovisuaalsete teoste 
tootmiseks ja edastamiseks“ 25 (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 67) ka kultuurilise mitmekesisuse 
kaitsmise eesmärgil. 
24 Vastavalt tõendamiskoormise jaotamise tavapärasele süsteemile, mis on sätestatud määruse nr 1/2003 artiklis 2, mis on saanud väljakujunenud 
kohtupraktikaks ning mille kohaselt „see pool või asutus, kes väidab, et rikutud on konkurentsinorme, on kohustatud seda ka tõendama, ning 
see ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kes esitab kaitseväite nende normide rikkumise tuvastamise vastu, peab tõendama, et tingimused selle 
normi kohaldamiseks, millel põhineb kaitseväide, on täidetud, mistõttu kõnealune asutus peab seega tuginema muudele tõenditele“, 26. jaanuari 
2017 . aasta kohtuotsus Duravit jt vs. komisjon (C-609/13 P, EU:C:2017 :46, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 17. juuni 
2010 . aasta kohtuotsus Lafarge vs. komisjon (C-413/08 P, EU:C:2010 :346, punkt 29). 
25 Intellektuaalomandi konkreetne eesmärk ei taga asjaomaste õiguste omanikele võimalust saada maksimaalset tulu; mis puudutab 
televisiooniteenust, siis peab see tasu olema mõistlikus suhtes asjasse puutuvate telesaadete parameetritega, näiteks nende tegelik ja võimalik 
vaatajaskond (komisjoni otsuse punktid 41 ja 42 ning vaidlustatud kohtuotsuse punktid 53 ja 54). 
ECLI:EU:C:2020 :355 15 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
96. Absoluutne territoriaalne kaitse „[läheb] ilmselgelt kaugemale sellest, mis on hädavajalik tootmise 
või levitamise soodustamiseks või tehnilise või majandusliku progressi edendamiseks, mida nõuab 
ELTL artikli 101 lõige 3, nagu seda näitab asjasse puutuvate kokkulepete poolte väljendatud tahe 
keelata televisiooniteenuse igasugune piiriülene osutamine, isegi kui tegemist on teostega, mille suhtes 
Paramountile endale oli litsents antud ja mida levitati ühe liikme sriigi territooriumil (vt selle kohta 
8. juuni 1982 . aasta kohtuotsus Nungesser ja Eisele vs. komisjon, 258/78, EU:C:1982 :211, punkt 77)“ 
(vaidlustatud kohtuotsuse punkt 68). Selline eraldamine ja sellest tingitud hindade erinevus ei sobi 
kokku ELTL põhieesmärgiga, mis on siseturu rajamise lõpuleviimine (vaidlustatud otsuse punktid 43 
ja 44 ning vaidlustatud kohtuotsuse punkt 57). 
97. Vaidlustatud kohtuasjas esitas Üldkohus piisavad põhjendused, leides, et EMP riikides leidub 
alternatiiv kinotööstuse finantseerimiseks – ja seega muu hulgas ka kultuurilise mitmekesisuse huvide 
kaitseks – turgude eraldamisele geograafilise absoluutse ainuõiguse andmisega; „hageja Prantsuse 
klientidelt teenitava tulu võimalikku vähenemist võib kompe nseerida see, et tänu vaidlustatud otsusega 
siduvaks muudetud kohustuste täitmisele on tal õigus suunata pakkumisi kogu EMPs, mitte ainult 
Prantsusmaal asuvatele klientidele“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 69). 
98. Seega, „isegi kui hageja suunab osa oma tulust niisuguse audiovisuaalse sisu tootmise rahastamisse, 
mis nõuab teatud konkreetset toetust, annab vaba konkurents, mis on edaspidi EMP tasemel tagatud, 
võimalusi, mida asjasse puutuvad tingimused talle ei andnud, kuivõrd Paramount nõudis talt nende 
täitmist“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 57). 
c) Vahekokk uvõte 
99. Selle punkti kokkuvõtteks leian, et kolmandas väites esitatud etteheite, mis puudutab põhjenduste 
puudulikkust ja asjaolude mittetäielikku analüüsi, võib samuti tagasi lükata, võttes arvesse asjaolu, et 
Üldkohtu kohustust oma lahendeid põhjendada ei saa sisuliselt tõlgendada nii, et selle kohustuse tõttu 
tuleb Üldkohtul üksikasjalikult vastata kohtumenetluse iga poole kõikidele argumentidele. Pigem peab 
kohtuotsuse põhjendusest selgelt ja üheselt mõistetavalt nähtuma Üldkohtu arutluskäik, mistõttu 
huvitatud isikutel on võimalik aru saada otsuse tegemise põhjustest ning Euroopa Kohtul on võimalik 
teostada oma kohtulikku kontrolli. 26 Asjaolu, et Üldkohus jõudis sisuliselt teistsuguse järelduseni kui 
apellant, ei saa iseenesest olla edasikaevatud kohtuotsuse põhjenduste puudulikkuse alus. 27 
100. Üldkohus on oma otsust piisavalt põhjendanud seoses vaidlusaluse käitumise paigutamisega 
konkreetsesse õiguslikku ja majanduslikku konteksti, tehes apellandi omadest teistsuguseid järeldusi, 
mis aga ei näi ilmselgelt ekslikud. 
101. Mis puudutab ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud erandite kohaldatavust määruse nr 1/2003 
artikli 9 kohases menetluses, siis vaatamata sellele, et Üldkohus eksis, leides, et need ei ole üldjuhul 
kohaldatavad, sisaldavad vaidlusalune otsus ja vaidlustatud kohtuotsus piisavalt põhjusi, mille tõttu 
tuleb sätestatud erandeid käesolevas kohtuasjas mittekohaldatavaks pidada . Sel põhjusel teen Euroopa 
Kohtule ettepaneku lükata apellatsioonkaebuse kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi. 
26 Kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2009 :555, punkt 100). 
27 Kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2009 :555, punkt 102). 
ECLI:EU:C:2020 :355 16 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
B. Neljas väide, milles apellant leiab , et Üldkohus on vääralt tõlgendanud määruse nr 1/2003 
artiklit 9 ja komisjoni teatise, mis käsitleb Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 101 
ja 102 seotud menetluste läbiviimise parimaid tavasid (edaspidi „parimad tavad“), punkti 128 28 
1. Poolte väited 
102. GCP, keda toetab Prantsuse Vabariik, leiab, et Üldkohus, kinnitades (vaidlustatud kohtuotsuse 
punktid 118 ja 119), et oma laadilt on asjasse puutuvate tingimuste eesmärk riigisiseste turgude 
eraldamine kogu EMPs, ilma et nende õiguslik ja majanduslik kontekst võimaldaks kinnitada, et need 
ei või konkurentsi kahjustada, ning et ükskõik milline muu kohustus, mida Paramount pakkus ja mis 
mõjutaks GCPd vähem, ei oleks sobiv, on tõlgendanud valesti määruse nr 1/2003 artiklit 9 ja parimate 
tavade punkti 128. 
103. GCP, keda toetab Prantsuse Vabariik, leiab esiteks, et komisjon – võttes vastu Paramounti 
pakutud kohustused, mis puudutasid kõiki EMP turustajatega sõlmitud lepinguid, samas kui komisjoni 
esialgses järelduses sisalduvad konkurentsiküsimused olid seotud vaid ainuõigustega Ühendkuningriigis 
ja Iirimaal – ei arvestanud muude turgude, eelkõige Prantsuse turu eripära, kus õigus- j a 
finantseerimissüsteemi erisus on see, et audivisuaalset loomingut rahastavad suures osas sellised 
ringhäälinguorganisatsioonid nagu GCP. 
104. Komisjoni seisukohta kinnitades rikkus Üldkohus proportsionaalsuse põhimõtet ega austanud 
kolmandate isikute õigusi, millele viidatakse muu hulgas 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsuses komisjon 
vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 41). Samuti on Üldkohus rikkunud õigusnormi, leides 
vaidlustatud kohtuotsuse punktis 106, et komisjon tegutses talle määruse nr 1/2003 artikliga 9 antud 
pädevuse piires, kaitstes selle eesmärki (menetlusökonoo mia ja tõhusus), kahjustamata GCP lepingulisi 
õigusi või menetlusõigusi viisil, mis läheb kaugemale nende eesmärkide saavutamiseks vajalikust. 
105. Prantsuse Vabariik lisab, et asjaolu, et ei pakutud välja ühtegi muud kohustust, mis lahendaks 
samaväärselt komisjoni tuvastatud konkurentsiküsimused, ei ole piisav, et kinnitada, et kolmandate 
isikute huve on tegelikult arvestatud. Kuna kohustused on komisjoni ja asjasse puutuva ettevõtja 
vaheliste eraldi peetud läbirääkimiste tulemus, oleks raske ette kujutada, et kolmandate isikute 
huvidega võidakse arvestada kohustuste heakskiitmise menetluse kontekstis nii, et väljapakutud 
kohustusi võrreldakse muude asjasse puutuvate ettevõtjate poolt pakutud potentsiaalsete kohustustega. 
106. UPC rõhutab, et vaidlusalune otsus mõjutab kõigi kinotööstuse valdkonn as tegutsejate huve. Ta 
märgib ka, et 2018 . aastal rahastasid tasuta ja tasulised telekanalid 97,8% Prantsuse algatusega 
filmidest, mille eelarve oli vähemalt 4 miljonit eurot, ning 77,2% filmidest, mille tagatud eelarve oli 
1–4 miljonit eurot. GCP eelrahastas 113 Prantsuse algatusega filmi ja 93,9% Prantsuse algatusega 
filmidest, mis maksavad üle 7 miljoni euro. Üldkohus ei arvestanud oma analüüsi käigus neid 
asjaolusid ega ka seda, et vaidlusaluse otsuse kinnitamine tekitaks ohu, et muudetakse täielikult kõigi 
turul osalejate lepingulisi tingimusi. 
107. Teiseks on GCP seisukohal, et vastavalt parimate tavade punktile 128 ning nende märkusele 76 
peavad kohustused olema üheselt mõistetavad, neid peab kohaldama otse ja nende rakendamine ei 
tohi sõltuda kolmandate isikute tahtest, kellele kohustused siduvad ei ole. 
108. Üldkohus on seda põhimõtet rikkunud, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 104, et komisjoni 
otsus ei kujuta endast sekkumist GCP lepinguvabadusse, kuna ta võib esitada hagi riigisisesele kohtule, 
et tuvastataks asjasse puutuvate lepingutingimuste kooskõla ELTL artikli 101 lõikega 1 ja et 
Paramounti suhtes tehtaks järeldused vastavalt riigisiseses õiguses ette nähtud normidele. Kinnitades 
28 ELT 2011 , C 308, lk 6. 
ECLI:EU:C:2020 :355 17 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
lisaks kõnealuse kohtuotsuse punktis 103, et komisjonil tuleb menetlust uuendada juhul, kui riigisisene 
kohus paneb Paramountile kohustuse rikkuda kohustusi, mille komisjon on siduvaks muutnud, on 
Üldkohus sõnaselgelt kinnitanud, et kohustuse täitmine sõltub GCP tahtest, kuid Üldkohus ei ole 
sellest järeldusest tuletanud kõiki õiguslikke tagajärgi. 
109. Kolmandaks on GCP koos Prantsuse Vabariigiga seisukohal, et Üldkohus rikkus oluliselt 
kolmandate isikute õigusi, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 100, et vaidlusalune otsus võib 
maksimaalselt mõjutada riigisisese kohtu hinnangut, sest kõnealune otsus sisaldab vaid esialgset 
hinnangut. See otsus jätab GCP ilma oma lepinguvabadusest, kuna tal ei ole tegelikult võimalik saada 
liikme sriigi kohtult otsust, mis on komisjoni hinnanguga vastuolus ning mis tunnistab vaidlusalused 
tingimused kehtivaks. Selles osas tuleneb 23. novembri 2017 . aasta kohtuotsusest Gasorba jt 
(C-547/16, EU:C:2017 :891, punktid 28 ja 29), et liikme sriigi kohtud ei saa määruse nr 1/2003 artikli 9 
lõike 1 alusel tehtud otsuseid tähelepanuta jätta ning et nad peavad arvesse võtma komisjoni esialgset 
hinnangut ja pidama seda kaudseks või isegi esialgseks tõendiks kõnealuse lepingu konkurentsivastase 
laadi kohta. 
110. Prantsuse Vabariik lisab, et sellise otsuse, nagu on vaidlusalune otsus, mõju liikme sriigi kohtu 
antavale hinnangule tugevdaksid kohustused, milles lepitaks kokku kõnealuse sektori teiste 
rahvusvaheliste ettevõtjatega, mis muudab tõenäolisemaks selle, et järgnevad kohustused kujutavad 
endast standard eid, millest liikme sriigi kohtul oleks järjest raskem kõrvale kalduda. Lisaks, asjaolu, et 
juhul, kui liikme sriigi kohus leiab, et kõnealune kokkulepe ei riku ELTL artikli 101 lõiget 1, uuendab 
komisjon määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punkti b alusel tingimata menetluse, võib takistada 
liikme sriigi kohtul komisjoni esialgset hinnangut kahtluse alla seadmast. 
111. Komisjon, keda toetab BEUC, leiab, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 43–58 
ja 118 õigesti leidnud, et Paramounti kohustused vastasid kogu EMPd puudutavatele 
konkurentsiküsimustele. Asjasse puutuvad tingimused olid lisakohustused, mille eesmärk oli riigisiseste 
turgude eraldamine kogu EMPs, keelates Sky’l televisiooniülekannete teenuste piiriülese passiivse 
müügi EMPs, kuid väljaspool Ühendkuningriiki ja Iirimaad asuvatele tarbijatele, samuti EMPs, kuid 
väljaspool Ühendkuningriiki ja Iirimaad asuvate turustajate müügi tarbijatele, kelle elukoht on 
Ühendkuningriigis ja Iirimaal, või seda piirates. Paramounti väljapakutud kohustused vastasid seega 
nõuetekohaselt vastuväiteteatises väljendatud konkurentsiküsimustele ja Paramount ei ole pakkunud 
vähem siduvaid kohustusi, mis lahendaksid need küsimused sama moodi. 
112. Komisjon, keda toetab BEUC, leiab lisaks, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 83 
ja 108 õigesti märkinud, et Paramounti kohustuste täitmine ei sõltu kolmandate isikute – sealhulgas 
GCP – tahtest. Samuti ei jäta komisjoni poolt nende kohustuste heakskiitmine GCPd ilma võimalusest 
pöörduda liikme sriigi kohtusse oma õiguste kaitseks lepingulistes suhetes Paramountiga. Kui 
liikme sriigi kohus peaks leidma, et asjasse puutuvad tingimused ei riku ELTL artikli 101 lõiget 1, või 
et need täidavad sama artikli lõike 3 tingimusi, siis tuleks kõnealusel kohtul hinnata, kas sealse 
menetluse edasise käigu tõttu võiks Paramount vaidlusaluse otsusega võetud kohustusi rikkuda. 
Vältimaks, et selle menetluse tulemus võiks panna Paramounti kõnealuseid kohustusi rikkuma, võib 
liikme sriigi kohus keelduda tegemast ettekirjutust asjasse puutuvate tingimuste täitmiseks, kohustades 
samas Paramounti vastavalt kohaldatavale riigisisesele õigusele olukorda võrdväärselt heastama ja 
hüvitama kahju. Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 seda lahendust kaalunud. 
113. Kolmandaks väidavad komisjon ja BEUC, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102 
õigesti leidnud, et GCP võib saada riigisiseselt kohtult komisjoni otsusega vastuolus oleva lahendi, 
millega vaidlusalused tingimused tunnistatakse õiguspäraseks. Viidatud kohtuotsuse Gasorba 
punktist 29 tuleneb, et riigisisene kohus peab arvestama ainult komisjoni esialgset hinnangut, mis on 
antud vaidlusaluses otsuses, ning pidama seda viiteks vaidlustatud tingimuste konkurentsivastasele 
laadile, või isegi peamiseks tõendiks sellise laadi kohta. 
ECLI:EU:C:2020 :355 18 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
114. BEUC on seisukohal, et neljas väide on vastuvõetamatu, sest GCP proovib seada kahtluse alla 
järeldused ja faktilised hinnangud, millele Üldkohus jõudis kolmandat ja teist väidet analüüsides, 
korrates sisuliselt samu väiteid, mille ta esitas esimeses kohtuastmes. 
2. Hinnangud 
a) Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine ja kolmandate isikute õiguste kahjustamine 
115. Apellatsioonkaebuse neljandas väites esitatud kriitika Üldkohtu otsuse kohta puudutab sisuliselt 
väidetavat õigusnormi rikkumist, mis väljendus kohtu seisukohas, et komisjon ei ole rikkunud 
proportsionaalsuse põhimõtet, muutes Paramounti pakutud kohustused kogu EMPs siduvaks, samas 
kui komisjoni esialgse analüüsi käigus tõstatatud konkurentsiküsimused puudutasid vaid 
territoriaalseid ainuõigusi Ühendkuningriigis ja Iirimaal, ning kinnituses, et komisjoni otsus ei kahjusta 
kolmandate isikute õigusi, kuna neil oleks võimalik kaitsta riigisisestes kohtutes oma asjasse puutuvate 
tingimustega seotud õigusi. 
116. Tundlik küsimus, mille Euroopa Kohus peab lahendama, puudutab võimalust, et pakutud ja 
komisjoni heakskiidetud kohustustel võivad olla tagajärjed kolmandate isikute lepingulistele õigustele. 
Küsimus taandub lepinguvabaduse ja ELi aluslepingute regulatiivsete standardi te ning eesmärkide 
delikaatsele tasakaalustamisele, konkreetse viitega konkurentsi kaitsmisele. Nagu märgitud, on 
lepinguvabadus ettevõtlusvabaduse väljendusvorm, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta 
artikliga 16, 29 ning seda tunnustatakse liikme sriikide ühistes riigiõiguslikes tavades. Siiski, nagu 
Euroopa Kohtu praktikas rõhutatakse, ei ole majandustegevusega tegelemise vabadus absoluutne 
väärtus, vaid seda kaaludes tuleb lähtuda selle ülesandest ühiskonn as. 30 Seega võib ettevõtlusvabadus 
alluda mitmesugusele riiklikule sekkumisele, mis piirab selle vabaduse kasutamist avalikes huvides. 31 
117. Sellesse raamistikku, mida väga lühidalt kirjeldasin, lisanduvad poolte lepinguvabaduse teatavad 
piirangud, mis on käesolevas kohtuasjas aktuaalsed – need, mis puudutavad Paramounti kohustust 
mitte kasutada uutes litsentsilepingutes tingimusi, mis tõkestavad täielikult konkurentsi ELi piires, 
nurjates ELL artikli 3 lõikes 3 sätestatud ühtse turu eesmärgi saavutamise, või ka kohtupraktikas 
kinnitust leidnud põhimõte, mida Üldkohus meenutab ning mille kohaselt tagavad autoriõiguse sätted 
vaid pakutud teenuse majandusliku väärtuse suhtes „piisava suurusega“ tasu, ja seega võivad võimalikud 
tingimused, mis näevad ette suurema tasu, olla vastuvõetamatud juhul, kui need eeldavad turgude 
eraldamist liikme sriikide alusel, mis tuleneb riigisisese litsentsiaadi absoluutsest territoriaalsest kaitsest. 
118. Kindlasti ei ole konkurentsivaldkonn a otsuste mõju olemasolevatele lepingulistele suhetele uudne 
nähtus. Käesoleva kohtuasja eripära on see, et komisjon on siseturul konkurentsi kaitsmise eesmärgil 
heaks kiitnud ettevõtja väljapakutud kohustused, mis mõjutavad selle ettevõtja lepingulist suhet 
isikuga, kes on määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel läbi viidud menetluse seisukohast kolmas isik. 
119. Kas kohustuste heakskiitmise otsus võib viia selleni, et sunnib ettevõtjat mitte täitma kolmanda 
isikuga sõlmitud lepingut? Kas konkurentsi kaitsmise eesmärk võib õigustada kolmanda isiku 
lepinguvabaduse sellises ulatuses kahjustamist? Seega on tegemist küsimusega, mis puudutab 
proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamist kohustuste heakskiitmise otsustele. 
29 Harta artikliga 16 antud kaitse „hõlmab […] vabadust tegelda majandus-või kaubandustegevusega, lepinguvabadust ja vaba konkurentsi. Lisaks 
sisaldab lepinguvabadus eelkõige äripartneri valiku vabadust ning kauba või teenuse hinna kindlaksmääramise vabadust“, vt selle kohta 
20. detsembri 2017 . aasta kohtuotsus Polkomtel (C-277/16, EU:C:2017 :989, punkt 50). Samas tähenduses 12. juuli 2018 . aasta kohtuotsus 
Spika jt (C-540/16, EU:C:2018 :565, punkt 34); 26. oktoobri 2017 . aasta kohtuotsus BB construct (C-534/16, EU:C:2017 :820, punktid 34 ja 35) 
ning 22. jaanuari 2013 . aasta kohtuotsus Sky Österreich (C-283/11, EU:C:2013 :28, punkt 42). 
30 9. septembri 2004 . aasta kohtuotsus Hispaania ja Soome vs. parlament ja nõukogu (C-184/02 ja C-223/02, EU:C:2004 :497, punktid 51 ja 52) 
ning 6. septembri 2012 . aasta kohtuotsus Deutsches Weintor (C-544/10, EU:C:2012 :526, punkt 54). 
31 22. jaanuari 2013 . aasta kohtuotsus Sky Österreich (C-283/11, EU:C:2013 :28, punkt 46). 
ECLI:EU:C:2020 :355 19 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
120. Komisjon, tuginedes viidatud kohtuotsusele Alrosa (eelkõige punkt 41), pooldab selles valdkonn as 
proportsionaalsuse põhimõttele väga piiratud tähtsuse omistamist. Komisjon peaks piirduma üksnes 
selle kontrollimisega, kas kõnealused kohustused lahendavad küsimused, millest ta on asjaomaseid 
ettevõtjaid teavitanud, ning kas need ettevõtjad ei ole välja pakkunud vähem koormavaid kohustusi, 
mis lahendavad need küsimused samaväärselt. Sellest lähtepunktist juhindus ka Üldkohus, kes leidis, 
et komisjon on sisuliselt kõnealused kontrollid teinud. 
121. Tegelikult ei ole kohtuotsusega Alrosa piiratud proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamist eespool 
nimetatud kontrollidele, sest pärast seda, kui oli viidatud vajadusele, et komisjon peab need kontrollid 
läbi viima, täpsustati selles kohtuotsuses seejärel, et „[s]elle kontrollimise käigus peab komisjon siiski 
võtma arvesse kolmandate isikute huve.“ 32 
122. Seega kohaldub proportsionaalsuse põhimõte kahesuunaliselt: ühest küljest on see seotud sellega, 
kas kohustused on sobivad, et vastata komisjoni küsimustele, ning asjaoluga, et ettevõtja ei ole välja 
pakkunud muid kohustusi, mis küll lahendavad komisjoni küsimused, kuid on vähem koormavamad. 
Teisest küljest kohaldub põhimõte kolmandate isikute sellistele huvidele, mida kohustuste 
heakskiitmine teataval määral mõjutab. Sel moel nõustub Euroopa Kohus sellega, et praktikas võib ette 
tulla juhuseid, kus kohustusi sisaldav otsus mõjutab ka selliste kolmandate isikute huve, kes on 
eraldiseisvad ettevõtjatest, kellele komisjoni kontroll on suunatud. Sellisel juhul on otsus aga 
õiguspärane ainult siis, kui see läbib takistusteta proportsionaalsuse põhimõtet arvestades läbi viidud 
kontrolli. 
123. Kindlasti võib proportsionaalsuse põhimõttega arvestava kontrolli põhjalikkus erineda vastavalt 
analüüsitavale menetlusele, ning kui tegemist on ettevõtja pakutud abinõude hindamisega menetluses, 
millega ei kaasne rikkumise tuvastamist, on proportsionaalsuse põhimõtte ulatus, nagu nägime, 
piiratud. 33 Kuid siis, kui kohustusi tuleb kontrollida mitte seoses nende sobivusega komisjoni küsimuste 
lahendamiseks, vaid seoses mõjuga kolmandate isikute huvidele, nõutakse vastavalt sellele põhimõttele, 
et õigustest, mida need isikud omavad ning mis on liidu esmase õiguse seisukohast olulised, ei 
loobutaks täielikult ning et need ei muutuks seetõttu sisutühjaks. 
124. Selle järelduse tingib proportsionaalsuse põhimõtte põhiolemus, mis liidu õiguse üldpõhimõttena 
„nõuab, et liidu institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjaomaste 
õigusnormidega seatud õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik, ning juhul kui on 
võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet ning 
tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega“ 34 ning on „ühenduse 
institutsioonide mis tahes meetmete õiguspärasuse kriteerium, sealhulgas komisjoni kui 
konkurentsiasutuse otsuste õiguspärasuse kriteerium.“ 35 
125. Kui kohustuste heakskiitmise otsusel on selline mõju, et kohustused väljapakkunud ettevõtja ei 
pea austama oma kolmanda isiku eest võetud lepingulisi kohustusi, mis on majandusliku tasakaalu 
tähtis osa, siis on nad oma vastava lepinguvabaduse teostamisel kokku leppinud nii tõsises kolmanda 
isiku lepinguvabaduse kahjustamises, et see ei näi proportsionaalsuse põhimõttest lähtuvalt õigustatud. 
32 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 41). 
33 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 47), milles on kirjas, et „[k]uigi nende kahe sätte alusel 
võetud otsused kuuluvad mõlemad proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisalasse, on selle põhimõtte kohaldamine siiski kas ühest või teisest 
sättest sõltuvalt erinev.“ 
34 11. jaanuari 2017 . aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu (C-128/15, EU:C:2017 :3, punkt 71). Vt selle kohta ka paljude hulgas 15. veebruari 
2016 . aasta kohtuotsus N. (C-601/15 PPU , EU:C:2016 :84, punkt 54); 8. aprilli 2014 . aasta kohtuotsus Digital Rights Ireland (C-293/12 
ja C-594/12, EU:C:2014 :238, punkt 46) ja 23. oktoobri 2012 . aasta kohtuotsus Nelson jt (C-581/10 ja C-629/10, EU:C:2012 :657, punkt 71). 
35 Kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2009 :555, punkt 42 ning 22. ja 23. joonealuses märkuses 
viidatud kohtupraktika). 
ECLI:EU:C:2020 :355 20 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
126. Selleks et mitte selle tulemuseni jõuda, tuginevad komisjon ja Üldkohus kolmanda isiku (GCP) 
õigusele pöörduda kohustused välja pakkunud ettevõtja (Paramount) vastu kohtusse, et tuvastada tema 
lepinguline vastutus ja nõuda kahju hüvitamist. Üldkohus märgib ka kohtuotsusele Alrosa viidates, et 
asjaolu, et individuaalsed kohustused, mille ettevõtja välja pakkus, on siduvaks muudetud, ei tähenda, 
et piiratakse teiste ettevõtjate võimalust kaitsta oma väidetavaid õigusi suhetes sellise ettevõtjaga. 36 
Liikme sriigi kohus võib seda põhimõtet kohaldades leida, et asjasse puutuvad tingimused rikuvad ELTL 
artikli 101 lõiget 1, või et need täidavad kõnealuse artikli lõikes 3 sätestatud nõudeid, ning ta võib 
hinnata ka menetletava nõude põhjendatust, sest ELTL artikkel 101 ei takista asjasse puutuvate 
tingimuste kohaldamist (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 100, 101 ja 102). 
127. Selle argumentatsiooni nõrk külg – mis tõuseb GCP apellatsioonkaebuses esile – on see, et 
kohustuste heakskiitmise otsus mõjutab siiski kohut, kelle poole kolmandast isikust ettevõtja pöördus, 
sest see kitsendab oluliselt liikme sriigi kohtu kaalutlusõigust. Vaatamata sellele, et kohustusi puudutav 
otsus, mis on vastu võetud määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 1 alusel, kindlasti ei välista, et liikme sriigi 
kohus võiks selle otsuse esemeks olevale käitumisele komisjonist erineva hinnangu anda, siis 
sellegipoolest „ei saa liikme sriigi kohtud seda liiki otsuseid tähelepanuta jätta. Igal juhul on sellistel 
aktidel otsuse iseloom. Lisaks peab liikme sriigi kohus nii ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse 
koostöö põhimõttest kui ka liidu konkurentsiõiguse tõhusa ja ühetaolise kohaldamise eesmärgist 
tulenevalt arvesse võtma komisjoni esialgset hinnangut ning käsitlema seda kui kaudset või isegi 
esialgset tõendit kõnealuse lepingu konkurentsivastase laadi kohta ELTL artikli 101 lõike 1 
seisukohast.“ 37 
128. Viidatud kohtupraktika arvestab eelkõige määruse nr 1/2003 aluseks oleva vajadusega kindlustada 
Euroopa konkurentsiõiguse ühetaoline kohaldamine konkurentsieeskirjade jõustamise 
detsentraliseeritud süsteemis. Selle kohta tuleb märkida, et „[s]elleks, et tagada õiguskindluse ja 
ühenduse konkurentsieeskirjade ühetaolise kohaldamise põhimõtete järgimine paralleelsete volituste 
süsteemis, tuleb vältida vastukäivate otsuste tegemist. Seepärast tuleb vastavalt Euroopa Kohtu 
praktikale selgitada komisjoni otsuste ja menetluste mõju liikme sriikide kohtutele ja 
konkurentsiasutustele.“ 38 
129. Kui komisjoni otsus, mille ta võtab vastu korduvalt viidatud artikli 9 alusel, ei kohustaks 
liikme sriigi kohut seda tõendina arvestama, tekiks ohtlik ruum igas liikme sriigis Euroopa 
konkurentsiõiguse erinevaks kohaldamiseks, mis seaks ohtu määrusega nr 1/2003 vastu võetud 
detsentraliseeritud jõustamissüsteemi. 
130. Selles kontekstis jääb kolmanda ettevõtja, nagu GCP, võimalus liikme sriigi kohtus oma õigusi nii 
kaitsta, et tema Paramounti vastu esitatud kahjuhüvitise nõue rahuldataks, väga nõrgaks, kuna tal 
tuleb ümber lükata asjasse puutuvate tingimuste õigusvastasuse presumptsioon. Kokkuvõttes 
tekitatakse selleks, et saavutada konkurentsi kaitsmise eesmärk oluliselt lihtsustatud menetluse kaudu, 
ja tagades seega otsusest huvitatud isikute menetluses osalemise õigusele palju väiksema kaitse, 
ülemäärane kahju kolmandate isikute lepinguvabadusele. 
36 29. juuni 2010 . aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2010 :377, punkt 49). 
37 23. novembri 2017 . aasta kohtuotsus Gasorba jt (C-547/16, EU:C:2017 :891, punkt 29). 
38 Määruse nr 1/2003 põhjendus 22. 
ECLI:EU:C:2020 :355 21 
KOHTUJURIST PITRUZZELLA ETTEPANEK – KOHTUASI C-132/19 P  
GROUPE CANAL + VS. KOMISJON  
131. Samuti ei saa sellele järeldusele vastu vaielda, väites, et kolmandate isikute lepinguvabaduse 
kahjustamine oli vajalik, et kaitsta konkurentsi, ja et komisjon ei võinud muuta kohustuste sisu, mis 
on ettevõtja ühepoolne toiming. Selles osas on piisav märkida, et komisjonil oli käesoleva juhtumi 
laadist tulenevalt teisi sobivamaid vahendeid, et arvestada avalikku huvi, mida kaitstakse ELTL 
artikli 101 lõikega 1. Ta võis kohustused tagasi lükata vastuolu tõttu proportsionaalsuse põhimõttega 
ja algatada määruse nr 1/2003 artikli 7 alusel menetluse, et teha kindlaks rikkumise olemasolu või 
puudumine. 39 
132. Viimasena tuleb märkida – nagu GCP kohtuistungil põhjendatult väitis –, et Üldkohtu pakutud 
lahenduse lõpliku tagajärjena asetataks kohustuste heakskiitmise otsuste kaudu ohtu konkurentsi 
kaitsmise mehhanismi funktsionaalsus ja tõhusus. Kui järgida Üldkohtu väidet, siis ähvarda ksid 
ettevõtjat, kes võtab teatavad kohustused, mille komisjon seejärel siduvaks teeb, kaks „Damoklese 
mõõka“, mis seaksid tõsise kahtluse alla õiguskindluse ja süsteemi tasakaalu: võimalus, et erinevate 
liidu liikme sriikide kohtud määravad nende lepingulise vastutuse, ja süsteemi jaoks veelgi kahjulikum 
võimalus, et komisjon uuendab menetluse 40 asjas, milles liikme sriigi kohus paneb ettevõtjale süüks 
siduvaks muudetud kohustuse rikkumist. 
b) Vahekokk uvõte 
133. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et komisjon, kiites Paramounti pakutud kohustused heaks, ei ole 
nõuetekohaselt arvestanud kolmandate isikute huvidega, kes on käesolevas kohtuasjas teiste 
kolmandate isikute, muu hulgas ka kõnealuse apellandi Paramountiga sõlmitud lepingute tõttu eriliselt 
kaasatud, rikkudes sellega proportsionaalsuse põhimõtet. Üldkohus rikkus õigusnormi, leides, et 
komisjoni otsusel ei ole selles osas puudusi, ning seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku 
apellatsioonkaebuse neljanda väite selle konkreetse osaga nõustuda. 
V. Kokkuvõte 
134. Kõigi esitatud põhjenduste alusel teen Euroopa Kohtule ettepaneku apellatsioonkaebuse kolmas 
väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja apellatsioonkaebuse neljanda väitega viidatud osas 
nõustuda. 
39 Teisalt, „kui ühe või mitme ettevõtja kohustused osutuvad ebaproportsionaalseks, pidad es silmas komisjoni eesmärki kaitsta konkurentsi 
kahjustamise eest, ei tohi komisjon seega kõnealuseid kohustusi siduvaks muuta. Pigem peab komisjon juhtima ettevõtja või ettevõtjate 
tähelepanu ebaproportsionaalsusele ja vajaduse korral paluma teha kohustustes muudatusi“, kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas komisjon 
vs. Alrosa (C-441/07 P, EU:C:2009 :555, punkt 43). Ning igal juhul, samuti kohtujurist Kokott’i kohaselt, „ei pea komisjon nõustuma 
kohustustega, mille kohasust saab hinnata alles pärast seda, kui komisjon on teostanud põhjaliku kontrolli“ (punkt 53). 
40 Määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punkti b mõttes. 
ECLI:EU:C:2020 :355 22