ET Euroopa Liidu Teataja C 39/9

Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS 2. detsembril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 16. septembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-325/10: Iliad jt versus komisjon

(Kohtuasi C-624/13 P)

2014/C 39/16

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS (esindaja: advokaat T. Cabot)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Prantsuse Vabariik, Poola Vabariik, Département des Hauts-de-Seine

Apellantide nõuded

— Tühistada täies ulatuses Üldkohtu 16. septembri 2013. aasta otsus kohtuasjas T-325/10: Iliad, Free infrastructure ja Free vs. Euroopa Komisjon;

— Rahuldada äriühingute Iliad, Free infrastructure ja Free poolt esimeses kohtuastmes esitatud nõuded, tühistades komisjoni 30. septembri 2009. aasta otsuse C(2009) 7426 lõplik, milles kiidetakse heaks Hauts-de-Seine’i departemangus kiire lairibaühenduse rajamise ja haldamise avaliku teenuse kontsessiooni rahastamine (Riigiabi nr 331/2008 — Prantsusmaa), kui Euroopa Kohus leiab, et menetlusstaadium võimaldab teha asja suhtes kohtuotsuse;

— Saata kohtuasi tagasi Üldkohtuse, kui Euroopa Kohus leiab, et menetlusstaadium ei võimalda otsust teha;

— Kui Euroopa Kohus teeb asjas otsuse, mõista kohtukulud välja Euroopa komisjonilt

— Kui asi saadetakse tagasi Üldkohtusse, otsustada kohtukulude jaotus edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Kaebajad esitavad oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks kuus väidet.

Esiteks väidavad kaebajad, et Üldkohus eiras põhjendamiskohustust, kui ta vastas sellele väiteosale, mille kohaselt oli komisjon rikkunud oma kohustust algatada ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetlus seoses Prantsuse ametiasutuste võetud kohustustel põhineva tõendiga, millisest ilmnevad komisjonil tekkinud tõsised raskused, mille puhul oli komisjon kohustatud algatama selle ametliku uurimismenetluse.

Teiseks heidavad nad Üldkohtule ette õigusnormi rikkumist, kui ta arvutas komisjoni poolt läbi viidud eeluurimismenetluse kestust. Ühelt poolt leiavad nad, et Prantsusmaa poolset teavitamist ei saanud käsitada tähtaegsena ning seega ei oleks seda tohtinud arvesse võtta. Teiselt poolt on nad seisukohal, et Üldkohus rikkus õigusnormi, käsitades seda, kui komisjon palus poolt Prantsuse ametiasutustel esitada „vajadusel” oma märkused, täiendava teabe nõudena määruse (EÜ) nr 659/1999 (1) tähenduses.

Kolmandaks esitavad nad avalikul huvil põhineva väite, mis lähtub Üldkohtu poolsest õigusnormi rikkumisest sellega, et ta ei avaldanud omal algatusel, et komisjon ei tohtinud tunnistada vaidlusalust abi aluslepinguga kooskõlas olevaks, kuna sellest abist teatamist oleks määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 5 kohaselt tulnud käsitada tagasivõetuna. Kuna Prantsuse ametiasutused ei vastanud täiendava teabe nõuetele tähtaegselt, oleks vaidlusalune teatamine tulnud määruse artikli 5 lõike 3 kohaselt tagasi võtta. Järelikult ei olnud komisjonil pädevust teatatud abi kohta seisukohta võtta, mille Üldkohus oleks pidanud omal algatusel esile tooma.

Neljandaks rikkus Üldkohus turutõrke hindamisel õigusnormi. See õigusnormi rikkumine tuleneb sellest, et Üldkohus kasutas ülikooli testi asemel kohtuasjast Olsen tuleneva turutõrke testi, mille abil kontrollitakse, kas konkurendid pakkusid analoogset teenust mitte aga ülikooliteenust.

Viiendaks rikkus Üldkohus turutõrke hindamisel seoses liidu õigusnormidega ajalise kohaldamisega õigusnormi. Õigusnormi rikkumine tuleneb ühelt poolt turutõrke analüüsist, mis piirdus andmetega 2004. ja 2005. aasta kohta, ning teiselt poolt sellest, et ei tehtud turu prognoosivat analüüsi kontrollimaks, kas turutõrge oli tõesti kogu majandusliku üldhuvi teenuse kestuse ajal olemas.

Viimaseks esitavad kaebajad Üldkohtule mitmeid vastuolulisi etteheiteid.

(1) Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01 lk 339).