ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administratīvā rajona tiesa (Läti) 13. detsembril 2021 – AAS BTA Baltic Insurance Company versus Iepirkumu uzraudzības birojs ja Tieslietu ministrija

(Kohtuasi C-769/21)

(2022/C 84/38)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administratīvā rajona tiesa

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: AAS BTA Baltic Insurance Company

Vastustajad: Iepirkumu uzraudzības birojs ja Tieslietu ministrija

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (1) artikli 18 lõikes 1 sätestatud riigihangete üldpõhimõtetega, ja eelkõige liikmesriikide kohustusega kohelda ettevõtjaid võrdselt ja ilma diskrimineerimata, ning proportsionaalsuse põhimõttega on kooskõlas riigisisene õigusnorm, millega on hankijale pandud kohustus hankemenetlus lõpetada, kui ta tuvastab, et algselt välja valitud pakkujat, kes keeldus hankijaga lepingut sõlmimast, ja järgmist pakkujat, kes on esitanud pakkumuse, mis vastab hankija vajadustele ja nõuetele, tuleb pidada üheks majandusüksuseks?

(1) ELT 2014, L 94, lk 65.
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole andnud liidu kodanikele, kellel ei ole Poola kodakondsust, aga kelle elukoht on Poola territooriumil, õigust saada poliitilise erakonna liikmeks, siis on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis lasuvad tal vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 22;
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (1) artikli 13 lõike 1 punkti b alapunkti i, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1071/2009, millega kehtestatakse ühiseeskirjad autoveo-ettevõtja tegevusalal tegutsemise tingimuste kohta ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 92/26/EÜ, (2) artikli 3 lõike 1 punkti a ja artikli 11 lõiget 1, samuti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1072/2009 rahvusvahelisele autoveoturule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta (3) artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et asjaolust, et ettevõtja, kellele ühes Euroopa Liidu liikmesriigis antakse autoveoluba vastavalt määrustele nr 1071/2009 ja nr 1072/2009 ja kes järelikult peab omama tegelikku ja püsivat tegevuskohta selles liikmesriigis, tuleneb, et sellega on ümberlükkamatult tõendatud, et sellel ettevõtjal on kohaldatava sotsiaalkindlustussüsteemi kindlaksmääramisel asukoht selles liikmesriigis määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 tähenduses ning töökohaliikmesriigi ametiasutustele on selline järeldus siduv?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vredegerecht te Antwerpen (Belgia) 11. novembril 2021 – Fluvius Antwerpen versus MX

(Kohtuasi C-677/21)

(2022/C 84/31)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Vredegerecht te Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Fluvius Antwerpen

Kostja: MX

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 2 lõike 1 punkti a koosmõjus artikli 14 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et elektrienergia ebaseaduslik kasutamine kujutab endast kaubatarnet, nimelt materiaalse vara omanikuna käsutamise õiguse üleminekut?

Kui sellele küsimusele vastatakse eitavalt: Kas direktiivi 2006/112/EÜ artikli 14 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et elektrienergia ebaseaduslik kasutamine kujutab endast kaubatarnet, nimelt ametivõimude poolt või nimel tehtud korralduse alusel või vastavalt õigusaktidele vara omandiõiguse üleminekut hüvitise eest?

Kas direktiivi 2006/112/EÜ artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui Fluvius Antwerpenil on õigus nõuda elektrienergia ebaseadusliku kasutamise eest hüvitist, tuleb Fluvius Antwerpenit pidada maksukohustuslaseks käibemaksudirektiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses, sest elektrienergia ebaseaduslik kasutamine on Fluvius Antwerpeni „majandustegevuse“, s.t materiaalse vara kestva tulu saamise eesmärgil kasutamise tagajärg?

Juhul kui direktiivi 2006/112/EÜ artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et elektrienergia ebaseaduslik kasutamine on majandustegevus: kas 2006/112/EÜ artikli 13 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et Fluvius Antwerpen on ametiasutus, ja kui vastus on jaatav, siis kas artikli 13 lõike 1 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et elektrienergia ebaseaduslik kasutamine on Fluvius Antwerpeni sellise tegevuse tulemus, mille maht ei ole tühine?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof (Austria) 11. novembril 2021 – Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

(Kohtuasi C-681/21)

(2022/C 84/32)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau, keda esindab Finanzprokuratur

Teine menetlusosaline: B

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, (1) artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a ning artikli 6 lõiget 1 ja õiguskindluse, seniste eeliste säilitamise ja liidu õiguse tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid – nagu on kõne all põhikohtuasjas –, mille kohaselt ei ole varem soodsamas olukorras olnud ametnike rühmal tagasiulatuvalt enam õigust pensionide korrigeerimise tulemusel arvutatud pensionisummale ja mis avaldab sel viisil (varem soodsamas olukorras olnud isikute eeliste tagasiulatuv kõrvaldamine, koheldes neid nüüd samamoodi nagu varem ebasoodsamas olukorras olnud isikuid) sellist mõju, et ka varem ebasoodsamas olukorras olnud ametnike rühmal ei ole (enam) õigust pensionide korrigeerimise tulemusel ette nähtud pensionisummale, millele viimati nimetatud rühmal oleks olnud õigus kohtus juba (korduvalt) tuvastatud vanuse alusel diskrimineerimise tõttu, kuna liidu õigusega vastuolus olev riigisisene õigusnorm jäetakse varem soodsamas olukorras olnud isikutega võrdse kohtlemise eesmärgil kohaldamata?

(1) EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.
2.

Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 lõikes 7 ette nähtud mõistet „vastutav töötleja“ tuleb tõlgendada nii, et vastutavaks töötlejaks tuleb pidada ka avaliku sektori hankijat, kes ei ole saanud loodud IT-toote omandiõigust ega seda oma valdusesse võtnud, kuid kellele osutavad loodud mobiilirakenduse lõppversiooni lingid või liidesed ja/või kui konfidentsiaalsuse põhimõtetes, mida see avaliku sektori üksus ei ole ametlikult heaks kiitnud, on kindlaks määratud, et see avaliku sektori üksus on vastutav töötleja?
1.

Kas direktiivi 2012/34/EL (1) artikli 47 lõike 4 esimest ja teist lauset tuleb tõlgendada nii, et need keelavad üheselt kehtestada riigisisest regulatsiooni, mis näeb ette, et infrastruktuuri ülekoormatuse korral võib läbilaskevõime jaotamisel arvesse võtta raudteeinfrastruktuuri kasutamise intensiivsust? Kas seda hinnangut mõjutab see, kas raudteeinfrastruktuuri kasutusmäära all peetaks silmas selle infrastruktuuri tegelikku kasutamist minevikus või kavandatud kasutamist asjaomase liiklusgraafiku kehtivusajal? Kas direktiivi 2012/34/EL artiklite 45 ja 46 sätted, mis annavad raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale või üksusele, kes teeb otsuseid taotletud läbilaskevõime kohta, soovitud läbilaskevõime kooskõlastamisel ulatusliku kaalutlusõiguse, ja nende sätete rakendamine riigisiseses õiguses, omavad selle hindamise seisukohast mingit tähtsust? Kas asjaolul, et infrastruktuuri peetakse konkreetsel juhul ülekoormatuks läbilaskevõime tõttu, mida taotlevad kaks või enam raudteeveo-ettevõtjat samade veoste veoks, on selle hindamise seisukohast mingit tähtsust?
1.

Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu 27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (ustawa z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych) artikli 47b lõiked 5 ja 6 koostoimes artikli 30 lõikega 1 ja artikli 24 lõikega 1, mille kohaselt on selline liikmesriigi kohtuorgan, nagu kohtukolleegium, pädev vabastama selle kohtu kohtuniku tema kohustusest lahendada teatavad või kõik talle määratud kohtuasjad, kui: a) kohtu kolleegiumi kuulub seadusest tulenevalt kohtu esimees, kelle on ametisse nimetanud täidesaatev organ, nagu justiitsminister, kes samal ajal on riigi peaprokurör; b) kohtunik vabastatakse tema kohustusest lahendada talle määratud kohtuasju ilma tema nõusolekuta; c) liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud kriteeriume, mis kehtivad kohtu kolleegiumile kohtuniku vabastamisel kohustusest vaadata läbi talle määratud kohtuasju, ega kohustust põhjendada sellist kohustusest vabastamist ja seda kohtulikult kontrollida; d) kohtu kolleegiumi osa liikmeid on kohtuniku ametisse nimetatud sarnastel asjaoludel, nagu kirjeldatakse Euroopa Kohtu 15. juuli 2021. aasta otsuses komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C-791/19, EU:C:2021:596)?
C 73/14

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte costituzionale (Itaalia) 22. novembril 2021 – E.D.L.

(Kohtuasi C-699/21)

(2022/C 73/18)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte costituzionale

Põhikohtuasja pooled

E.D.L.

Eelotsuse küsimus

Kas raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse (1) kohta artikli 1 lõiget 3 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 3, 4 ja 35 arvesse võttes tõlgendada nii, et kui vahistamismäärust täitev õigusasutus leiab, et kroonilist laadi ja potentsiaalselt pöördumatut rasket haigust põdeva isiku üleandmisega võib kaasneda nimetatud isiku tervise kahjustamise tõsine oht, peab täitev õigusasutus küsima vahistamismääruse teinud õigusasutuselt teavet, mis võimaldab tal viidatud ohu olemasolu välistada, ning tal on kohustus üleandmisest keelduda, kui ta ei saa kõnealuseid kinnitusi mõistliku tähtaja jooksul?

(1) Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus, Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34).
3.

Kas esimesele küsimusele jaatava vastuse ja teisele küsimusele eitava vastuse korral tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta artiklit 18 koostoimes artikliga 3 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on, vältimaks kannatanu alusetut rikastumist tekitatud kahju arvel, ette nähtud, et kindlustusandja, kelle poole pöördub liiklusõnnetuse tagajärjel kahjustatud sõiduki omanik selliste hüpoteetiliste kahjude hüvitamiseks, mida ta ei ole veel kandnud, aga mida ta kannaks, kui ta otsustaks taastada sõiduki õnnetusjuhtumieelse seisukorra, võib: a) seada selle hüvitise maksmise eelduseks, et kannatanu tõendab, et kavatseb lasta sõiduki tegelikult parandada konkreetsel viisil ja konkreetses autoremonditöökojas varuosade ja teenuse hinna eest, ja kanda rahasumma parandamiskulude eest üle otse sellele autoremonditöökojale (või parandamiseks vajalike varuosade müüjale), ja nõuda rahasumma tagasimaksmist, kui eesmärk, milleks see maksti, jääb saavutamata, või b) seada selle hüvitise maksmise eelduseks tarbija kohustuse tõendada kokkulepitud tähtaja jooksul, et ta on kasutanud makstud rahasumma auto parandamiseks, või tagastada see rahasumma kindlustusandjale, või c) nõuda, et kannatanu tõendaks pärast seda, kui selle rahasumma maksmisest konkreetse eesmärgi saavutamiseks (määrates rahasumma kasutusviisi) on möödunud piisav aeg selleks, et kannatanu saanuks auto ära parandada, et rahasumma on kasutatud auto parandamiseks, või nõuda rahasumma tagasimaksmist?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (1) artikli 8 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on intellektuaalomandi õiguste kaitse vahendiga, mida saab kasutada ainult siis, kui käesolevas või mõnes muus menetluses tehakse kindlaks, et õigustatud isikule kuulub intellektuaalomandi õigus? – Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis
C 95/6

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 20. augustil 2021 – Finanzamt X versus Y

(Kohtuasi C-516/21)

(2022/C 95/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Finanzamt X

Vastustaja: Y

Eelotsuse küsimus

Kas alaliselt paigaldatud seadmete ja masinate üürileandmise suhtes kohaldatava maksukohustusega on direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 2 punktist c tulenevalt hõlmatud

— üksnes nimetatud seadmete ja masinate eraldi üürileandmine või ka

nimetatud seadmete ja masinate üürileandmine (rendileandmine), kui need seadmed ja masinad on (kõrvalteenusena) kasutusse antud samade poolte vahel sõlmitud ehitise rendilepingu alusel, mis on direktiivi 2006/112 artikli 135 lõike 1 punkti l kohaselt käibemaksust vabastatud?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
2.

Kas nõukogu 20. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/[E]Ü, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 3 lõike 1 punkti c lõppu tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu Rumeenia 5. novembri 2009. aasta raamseaduse nr 330 töötajate ühetaolise tasustamise kohta riigikassast (Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice) artikli 1 lõige 2, nagu seda on tõlgendatud kohtuotsuses nr 7/2019 (avaldatud väljaandes Monitorul Oficial al României – Rumeenia ametlik teataja – nr 343/06.05.2019), mille tegi Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kõrgeim kassatsioonikohus) hagi kohta seaduse huvides, olukorras, kus hagejal ei olnud võimalik kasutada seadusjärgset õigust taotleda põhitöötasu suurendamist prokuröriametisse asumisel pärast seda, kui oli jõustunud seadus nr 330/2009 – õigusakt, milles oli sõnaselgelt ette nähtud, et töötasuõiguste suhtes kuulub nüüd ja edaspidi kohaldamisele üksnes [see] seadus, mille tagajärg on tema diskrimineerimine töötasu alusel võrreldes tema kolleegidega, sealhulgas vanuse kriteeriumi alusel, mis faktiliselt tähendab, et ainult vanematele prokuröridele ja kohtunikele, kes asusid ametisse enne 2010. aasta jaanuari (kelle suhtes tehti ajavahemikul 2006–2009 kohtuotsused, mille resolutsiooni tõlgendati 2019. aastal vastavalt Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kõrgeim kassatsioonikohus) otsusele nr 7/2019), maksti tagasiulatuvalt välja töötasu töötasuõiguste alusel (mis on analoogsed nendega, mille tunnustamist nõutakse hagis, mis on käesoleva menetluse ese) 2019. aasta detsembris/2020. aasta jaanuaris ajavahemiku 2010–2015 eest, ehkki ka hageja töötas nimetatud ajavahemikul prokurörina, tegi sama tööd samadel tingimustel ja samas institutsioonis?
2.

Kas juhul kui esimesele küsimusele vastatakse, et rahalised vahendid ja majandusressursid on Iraagi Arengufondi õigusjärglase omand, tuleb määruse nr 1210/2003 muudetud versiooni artikli 4 lõikeid 2, 3 ja 4, ning artiklit 6 tõlgendada selliselt, et külmutatud varade arestimiseks on vaja pädeva riikliku ametiasutuse eelnevat luba? Või tuleks neid sätteid tõlgendada selliselt, et riikliku asutuse luba on vaja üksnes külmutatud rahaliste vahendite vabastamisel?
3

Lähtudes sellest, et veepoliitika raamdirektiivi artikli 7 lõige 3 ei määra – erinevalt veepoliitika raamdirektiivi V lisast artikli 4 kohta – kindlaks võrdluskriteeriume halvenemiskeelust kinnipidamise kontrollimiseks: a. Millistel tingimustel tuleb lähtuda sellest, et veekogu seisund halveneb ja sellega seoses suureneb joogivee tootmiseks vajalike veepuhastustoimingute ulatus? b. Kas veepuhastustoimingute ulatuse suurenemise ja seega veepoliitika raamdirektiivi artikli 7 lõikes 3 sätestatud halvendamiskeelu asjakohaseks võrdluskriteeriumiks saaks pidada piirmäärasid, mis on sätestatud direktiivi 98/83/EÜ (4) I lisas, millele viitab veepoliitika raamdirektiivi artikli 7 lõike 2 lõpuosa? c. Kui vastus punktile b on jaatav: Kas veepoliitika raamdirektiivi artikli 7 lõikes 3 sätestatud halvenemiskeeldu on rikutud, kui ainsa olulise väärtuse puhul ei ole tegemist I lisa A või B osas sätestatud piirmääraga, vaid I lisa C osas sätestatud niinimetatud indikaatorparameetriga?
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), eelkõige selle direktiivi artikli 2 lõiget 1, artikli 9 lõiget 1 ja artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vald (haldusasutus) tegutseb käibemaksukohustuslasena, kui realiseerib projekti, mille eesmärk on suurendada taastuvate energiaallikate osakaalu, ja võtab seoses sellega endale kinnisvaraomanikega sõlmitud tsiviilõiguslike lepingute alusel kohustuse valmistada taastuvate energiaallikate süsteemid, paigaldada need kinnisvaraomanike kinnisvarale ja määratletud aja möödudes anda need süsteemid kinnisvaraomanike omandisse?
C 95/7

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 5. oktoobril 2021 – Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej versus Gmina L.

(Kohtuasi C-616/21)

(2022/C 95/11)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

Vastustaja: Gmina L.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), eelkõige selle direktiivi artikli 2 lõiget 1, artikli 9 lõiget 1 ja artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vald (haldusasutus) tuleb lugeda käibemaksukohustuslaseks, kui vald viib ellu projekti, mille eesmärk on kõrvaldada asbest valla territooriumil olevalt kinnisvaralt, mis kuulub vallaelanikele, ja seoses selle asbesti kõrvaldamisega ei kanna vallaelanikud mingeid kulusid? Kas selline tegevus kujutab endast valla kui haldusasutuse tegevust, mille eesmärk on täita vallaelanike elu ja tervise kaitsmise ja keskkonnakaitsega seotud ülesandeid, seoses millega ei loeta valda käibemaksukohustuslaseks?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
2.

Kas juhul kui esimesele küsimusele vastatakse, et rahalised vahendid ja majandusressursid on Iraagi Arengufondi õigusjärglase omand, tuleb määruse nr 1210/2003 muudetud versiooni artikleid 4 ja 6 tõlgendada selliselt, et külmutatud varade arestimiseks on vaja pädeva riikliku ametiasutuse eelnevat luba? Või tuleks neid sätteid tõlgendada selliselt, et riikliku asutuse luba on vaja üksnes külmutatud rahaliste vahendite vabastamisel?
1.

Kas raamotsuse 2002/584/JSK (1) artikli 23 lõige 3 koostoimes sama raamotsuse artikli 23 lõikega 5 näeb ette, et kui vahi all olevat isikut ei ole tähtaja jooksul üle antud, otsustab raamotsuse artikli 6 lõikes 2 nimetatud vahistamismäärust täitev õigusasutus uue üleandmiskuupäeva ning kontrollib vääramatu jõu olemasolu ja vahi all pidamiseks vajalikke tingimusi, või on raamotsusega kooskõlas ka menetlus, mille käigus uurib kohus neid elemente üksnes poolte nõudmisel? Kui tähtaja pikendamine nõuab õigusasutuse sekkumist, siis kas sellise sekkumise puudumine tähendab tingimata seda, et raamotsuses ette nähtud tähtajad on möödunud, mistõttu tuleb vahi all olev isik raamotsuse artikli 23 lõike 5 alusel vabastada?
3.

Kas euro pangatähtede ringluskõlblikkuse automatiseeritud kontrolli miinimumnõuded sularahatöötluses kasutatavatele seadmetele, võttes arvesse asjaolu, et need avaldatakse EKP veebilehel, on kooskõlas õiguskindluse põhimõttega ja ELTL artikli 297 lõikega 2 ning kas need on sularahakäitlejatele siduvad ja kas neile saab sularahakäitlejate vastu tugineda?
2.

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punkti a tingimuste täitmiseks on piisav, et olukorras, kus lennu väljumisaeg on kell 6.20, pardaleminek algab kell 5.50 ja lõpeb (lähtevärv suletakse) kell 6.05 (kõik andmed pardakaardi järgi), saabub reisija taksoga kell 5.14 lennujaama ja suundub viivitamata (seega ligikaudu kell 5.16) kostjast lennuettevõtja registreerimislauda? Seejuures tuleb arvesse võtta eelkõige asjaolu, et kostja oli lennu väljumise päeval kell 3.14 saatnud reisijale teate, et kuna lennul on väga palju reisijaid, tuleb käsipagas registreerida registreerimislauas. Lisaks tuleb arvesse võtta ka kostja esitatud teavet, et registreerimislaud avatakse Hamburgis 2 tundi enne lennu väljumist ja suletakse 40 minutit enne lennu väljumist?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas eespool viidatud ELi õiguse tingimusi tuleb tõlgendada (koos või eraldi, kuid neid sätteid piiramata) nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid ja nende kohaldamise praktika, mille kohaselt: a) hankija ei tee hankelepingu lõpetamisel selle olulise rikkumise tõttu ühtegi ametlikku (eraldi) otsust ettevõtja kandmise kohta ebausaldusväärsete pakkujate nimekirja; b) ettevõtjat ei teavitata enne eelseisvast kandmisest ebausaldusväärsete pakkujate nimekirja ja seetõttu ei ole tal võimalik esitada asjakohaseid selgitusi ja hiljem sellesse nimekirja kandmist tõhusalt vaidlustada; c) hankija ei hinda lepinguliste kohustuste täitmata jätmise asjaolusid individuaalselt ja kui riigihankeleping on selle olulise rikkumise tõttu õiguspäraselt lõpetatud, kantakse selle rikkumise eest de jure vastutav ettevõtja seetõttu automaatselt ebausaldusväärsete pakkujate nimekirja?