Kohtuasi C-507/04

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Austria Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Loodusliku linnustiku kaitse — Direktiiv 79/409/EMÜ — Ülevõtmismeetmed”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 11. jaanuaril 2007 I - 5944

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 12. juuli 2007 I - 5980

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse normide liikmesriigi õigusesse ülevõtmine ei nõua vältimatult nende sätete vormilist ja sõnasõnalist kordamist konkreetses sõnaselges sättes, vaid see võib toimuda ka üldise õigusliku raamistiku kaudu, kui viimane tagab tõhusalt direktiivi täieliku kohaldamise piisavalt selgelt ja täpselt. Direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta ülevõtmise täpsus on erakordselt oluline olukorras, kus ühise pärandi haldamine on liikmesriikide territooriumil usaldatud vastavatele liikmesriikidele. (vt punktid 89, 92)

Direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta artikkel 11 seab liikmesriikidele üksnes konkreetse kohustuse tagada, et liikmesriigi Euroopa territooriumil looduslikult mitteesinevate linnuliikide sissetoomine ei ohustaks kohalikku taimestikku ega loomastikku ning seda ei saa pidada õiguslikuks aluseks, mis lubab teha erandeid liikmesriikidele direktiivi artiklist 1 tulenevatest kaitsekohustustest, mis hõlmavad kõiki liikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevaid linnuliike ehk iga liikmesriigi puhul nii neid liike, kes seal on pärismaised, kui ka neid, kes esinevad üksnes teistes liikmesriikides. Loodusliku linnustiku kogu ühenduses täieliku ja tõhusa kaitsmise tähtsus, mis ei sõltu nende lindude elupaigast või rändeteedest, muudab direktiiviga vastuolus olevaks kõik siseriiklikud õigusnormid, mis määratlevad loodusliku linnustiku kaitse lähtuvalt selle riigi loomastikust. (vt punktid 101–103)

Kui on tõsi, et direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 9 lõike 1 punkti a kolmanda taande alusel võib põhimõtteliselt lubada erandite tegemist viinamarjaistandustele põhjustatava kahju ennetamiseks, ei anna see säte õiguslikku alust arvata mingi liik kasvõi ajaliselt piiratud ulatuses täielikult välja direktiivis ette nähtud kaitsekorra alt. Asjaolu, et nimetatud kaitsekorda mingi liigi suhtes kasvõi piiratud ajavahemikus üldse ei kohaldata, võib ohtu seada isegi selle liigi püsimajäämise. Liikmesriikidel on seega lubatud loodusliku linnustiku kaitsekorrast erandeid teha üksnes direktiivi artikli 9 lõikes 2 kehtestatud nõudeid järgides. (vt punktid 113–115)

Direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 7 lõikes 4 ette nähtud kaitsekord, mis piirab jahipidamist, on määratletud laialt, viidates vastavate liikide bioloogilistele iseärasustele, kuivõrd see puudutab lisaks pesitsusajale ka sigimise ja poegade üleskasvatamise erinevaid staadiume. Üksnes selline lähenemine vastab nimetatud artikli 7 lõike 4 eesmärgile, milleks on tagada nende perioodide ajal, mil lindude ellujäämine on eriliselt ohustatud, neile täiemahuline kaitse. Iga tegevus, mis leiab aset lindude sigimisega seotud perioodidel, võib sigimist mõjutada ja seda isegi olukorras, kus puudutatud on vaid osa nende lindude populatsioonist. Sama käib ka paarimisaja kohta, mil asjaomased liigid on eriliselt kaitsetud ja haavatavad. Järelikult on viimati nimetatud ajavahemik osa perioodist, mil igasugune jahitegevus on põhimõtteliselt keelatud. (vt punktid 192–195)

Direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 9 lõike 1 punkt c annab liikmesriigile õiguse teha erandeid jahiaja alguse ja lõpu osas, pidades silmas sama direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud eesmärke. Seega võib artikli 7 lõikes 4 nimetatud ajavahemikel lindudele peetav harrastusjaht direktiivi artikli 9 lõike 2 tingimuste täitmisel kujutada endast „mõistlikku kasutamist” artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses. Kohustus tõendada nende nõuete järgimist iga erandi puhul lasub selle kohta otsuse langetaval liikmesriigi ametiasutusel. Pealegi peavad liikmesriigid tagama nimetatud sätet ülevõtvate meetmetega, et kõikidel direktiivis sätestatud erandi kohaldamise juhtudel ning kõikide kaitsealuste liikide puhul ei ületataks lubatud küttimisel vähese arvu piirangule vastavat jahikvooti ning et see jahikvoot määratakse kindlaks olemasoleva täpse teadusliku informatsiooni alusel. Direktiivi ülevõtmine kooskõlas ühenduse õigusega tähendab eelkõige, et pädevatel asutustel, kes vastutavad teatava linnuliigi jahipidamiskeelu erandi tegemise eest, peab olema võimalik tugineda arvnäitajatele, mis kajastavad piisavalt täpselt jahikvooti, mida tuleb järgida. Sellest tulenevalt peavad asjaomase liikmesriigi pädevad ametiasutused tagama teaduslikult tunnustatud andmete alusel ja õiguslikult piisavalt täpselt, et jahikvooti ühelgi juhul ei ületataks ja et järelikult oleks tagatud asjaomaste liikide täielik kaitse. (vt punktid 196–199, 201, 225)