ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see direktiiv võib olla kohaldatav kinnisvaratagatise lepingule või käenduslepingule, mis on sõlmitud füüsilise isiku ja krediidiasutuse vahel nende kohustuste tagamiseks, mis äriühingul on krediidilepingust tulenevalt selle krediidiasutuse ees, kui füüsiline isik toimis eesmärkidel, mis ei ole seotud tema kutsetegevusega, ja kui tal puudub selle äriühinguga funktsionaalne seos.

Mõiste „tarbija” direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 2 punkti b mõttes on oma olemuselt objektiivne ja seda tuleb hinnata lähtuvalt funktsionaalsuse kriteeriumist, mis seisneb selle hindamises, kas kõnealune lepinguline suhe asub väljaspool kutsealast tegevust. Liikmesriigi kohus, kes lahendab vaidlust seoses lepinguga, mis võib kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse, on kohustatud kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid ja tõendeid arvesse võttes kontrollima, kas asjaomast lepingupoolt saab kvalifitseerida tarbijaks selle direktiivi tähenduses.

Mis puudutab küsimust, kas füüsilist isikut, kes võtab endale kohustuse tagada neid äriühingu kohustusi, mis sellel äriühingul on krediidilepingust tulenevalt panga ees, võib käsitada tarbijana, siis on selline tagatis‑ või käendusleping – isegi kui seda saab kirjeldada selle lepingu eseme põhjal kui aktsessoorset lepingut selle põhilepingu suhtes, mille alusel on tekkinud võlg, mida ta tagab – lepingupoolte seisukohalt eraldiseisev leping, kuna see on sõlmitud teiste isikute vahel kui põhilepingu pooled. Seega tuleb tagatis‑ või käenduslepingu poolte endi põhjal hinnata, millises staatuses nad tegutsesid. Seega tuleb liikmesriigi kohtul kindlaks teha, kas see füüsiline isik toimis eesmärkidel, mis on seotud tema kutsetegevusega, või funktsionaalsete sidemete tõttu, mis tal selle äriühinguga on, nagu selle juhtimine või oluline osalus äriühingu kapitalis, või kas tema tegutsemise põhjus on eraeluline.

(vt punktid 26–29)
Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teisele lõigule on igal isikul, kes tõendab oma põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, õigus Euroopa Liidu kohtutes läbivaatamisel olevates kohtuasjades menetlusse astuda.

Mõistet „huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu” tuleb nimetatud artikli 40 teise lõigu mõttes määratleda kohtuasja eset arvestades ning käsitada seda otsese ja olemasoleva huvina nõuete endi suhtes, mitte huvina esitatud väidete ja argumentide suhtes. Termin „kohtuvaidluse lahendus” viitab nimelt kohtult palutud lõplikule otsusele, nii nagu seda väljendatakse kohtuotsuse resolutsioonis.

Selles küsimuses tuleb muu hulgas kontrollida, et vaidlustatud akt puudutaks menetlusse astujat otseselt ja et tema huvi vaidluse lahenduse vastu oleks kindel. Põhimõtteliselt saab huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu pidada piisavalt otseseks vaid siis, kui see lahendus võib muuta menetlusse astumist taotleva isiku õiguslikku olukorda.

Riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni otsuse peale esitatud tühistamishagi raames ei saa mõjutamist – isegi kui see on oluline –, mis puudutab Üldkohtu menetletavas asjas kohtuasja pooleks oleva äriühingu aktsionäride majanduslikke ja rahalisi huve, või ka niisuguse investeerimisfondi huve, kelle kaudu teatud investorid omavad selle äriühingu aktsiaid, pidada nende aktsionäride ja selle fondi huvide otseseks mõjutamiseks, mis põhjendaks huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses, kuna see ei mõjuta nende õiguslikku olukorda. Nimelt ühtivad need huvid vaidluses kohtuasja pooleks oleva äriühingu enda huvidega ja selles asjas tehtav lahend mõjutab neid vaid kaudselt, tagajärgede kaudu, mida see lahend toob kaasa kohtuasja poolele.

Kuid asjaolu, et äriühingu vähemusaktsionäri huvid on erinevad selle äriühingu peamise aktsionäri huvidest ja järelikult võimalik et ka äriühingu enda huvidest, võib anda sellele vähemusaktsionärile huvi – mis erineb äriühingu huvist ‐ niisuguse kohtuvaidluse lahenduse vastu, milles see äriühing on kohtuasja pool. Ent sellele erandile tuginemiseks tuleb vähemusaktsionäril esitada konkreetseid tõendeid, millest nähtub see huvide erinevus asjassepuutuva kohtuvaidluse lahenduse vastu, arvestades selle eset.

(vt punktid 4–6, 20, 31)
Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teisele lõigule on igal isikul, kes tõendab oma põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, õigus Euroopa Liidu kohtutes läbivaatamisel olevates kohtuasjades menetlusse astuda.

Mõistet „huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu“ nimetatud artikli 40 teise lõigu mõttes tuleb määratleda kohtuasja eset arvestades ning käsitleda seda otsese ja olemasoleva huvina nõuete endi suhtes, mitte huvina esitatud väidete ja argumentide suhtes. Termin „kohtuvaidluse lahendus“ viitab nimelt kohtult palutud lõplikule otsusele, nii nagu seda väljendatakse kohtuotsuse resolutsioonis.

Selles küsimuses tuleb muu hulgas kontrollida, et vaidlustatud akt puudutaks menetlusse astujat otseselt ja et tema huvi vaidluse lahenduse vastu oleks kindel. Põhimõtteliselt saab huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu pidada piisavalt otseseks vaid siis, kui see lahendus võib muuta menetlusse astumist taotleva isiku õiguslikku olukorda.

Kui riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni otsuse peale, mis on tehtud ilma ametlikku uurimismenetlust alustamata, esitatakse tühistamishagi, siis asjassepuutuval isikul ELTL artikli 108 lõike 2 tähenduses on õigus nõuda riigiabiteemalise komisjoni otsuse tühistamist, kui see isik nõuab selle otsuse peale esitatud tühistamishagis, et tagataks tema nende menetlusõiguste kaitse, mis tal selle sätte alusel on, ja teine asjassepuutuv isik ELTL artikli 108 lõike 2 tähenduses, kes soovib niisuguses tühistamishagi menetluses menetlusse astuda hageja nõuete toetuseks, on tõendanud oma huvi asjassepuutuva kohtuvaidluse lahenduse vastu Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses. Nimelt võib lõplik otsus, mida nõuti, nagu see väljendatakse tehtava kohtuotsuse resolutsioonis, muuta menetlusse astumist taotleva isiku õiguslikku olukorda, sest esiteks tooks see kaasa komisjoni kohustuse alustada – või olenevalt asjast uuendada – ametlik uurimismenetlus ELTL artikli 108 lõike 2 alusel ja teiseks annaks see sellele menetlusse astumist taotlenud isikule asjassepuutuva isikuna õiguse osaleda selles ametlikus uurimismenetluses.

(vt punktid 4–6, 10 ja 11)
Euroopa Kohtu (kuues koda) 4. veebruari 2016. aasta määrus – Baudinet jt

(kohtuasi C‑194/15) ( 1 )

„Eelotsusetaotlus — ELTL artiklid 63 ja 65 — Kapitali vaba liikumine — ELTL artikkel 49 — Asutamisvabadus — Otsene maksustamine — Dividendide maksustamine — Topeltmaksustamise vältimise kahepoolne leping — Õiguslik topeltmaksustamine”

1. Asutamisvabadus — Kapitali vaba liikumine — Asutamislepingu sätted — Kohaldamisala — Maksu ümberarvutus — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette ümberarvutatud maksusumma mahaarvamise piiramise dividendide puhul, mida maksab residendist maksumaksjale teises liikmesriigis asuv äriühing — Siseriiklikud õigusnormid, mida kohaldatakse hoolimata sellest, kui suur on osalus nimetatud äriühingus — Asutamislepingu nende sätete kohaldatavus, mis käsitlevad nii asutamisvabadust kui kapitali vaba liikumist (ELTL artiklid 49 ja 63) (vt punktid 25–28)

2. Asutamisvabadus — Kapitali vaba liikumine — Piirangud — Maksuõigusnormid — Dividendide maksustamine — Dividendid, mida maksab residendist maksumaksjale teises liikmesriigis asuv äriühing — Õiguslik topeltmaksustamine — Maksude ümberarvutus — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad selliste dividendide puhul ette ümberarvutatud maksusumma mahaarvamise piiramise — Residendist äriühingu ja teises liikmesriigis asuva äriühingu makstavate dividendide vahetegemise puudumine — Maksualaselt ebasoodne olukord, mis tuleneb dividende maksva liikmesriigi ja asukohaliikmesriigi maksustamispädevuste paralleelsest teostamisest — Abikõlblikkus (ELTL artiklid 49, 63 ja 65) (vt punktid 35, 37 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artikleid 49, 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis näevad ette, et kui selle liikmesriigi resident, kes on teises liikmesriigis asuva äriühingu aktsionär, saab äriühingult mõlemas liikmesriigis maksustatavaid dividende, ei hoita aktsionäri elukohaks olevas liikmesriigis topeltmaksustamist ära seeläbi, et tehakse maksu ümberarvutus summas, mis on vähemalt võrdne summaga, mis on tasutud maksuna riigis, kus saadi dividende.

( 1 ) ELT C 245, 27.7.2015.
Määrust nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse määrusi nr 3821/85 ja nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks määrus nr 3820/85, ja eelkõige selle artikli 8 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud need tingimused, millistel sõidukijuht võib nõuda tema kutsetegevuses tekkinud majutuskulude hüvitamist.

Määrus nr 561/2006, millega ühtlustatakse eelkõige eeskirjad kauba- ja reisijateveoga hõivatud sõidukijuhtide sõiduaegade, vaheaegade ja puhkeperioodide kohta, jättes seejuures riigi seadusandjale võimaluse kehtestada nende juhtide suhtes soodsamad sätted, ei sisalda ühtegi sätet nende hüvitiste kohta, mida sellised juhid võiksid oma kutsetöö käigus saada.

(vt punktid 20, 21 ja resolutsioon)
Kontrollides, kas taotletud ajutised meetmed on kiireloomulised, ei ole see, et niisuguste ettevõtjate klientide nimesid ja toodete kirjeldust, kelle suhtes on algatatud menetlus liidu konkurentsiõiguse rikkumise asjas, sisaldava teabe avaldamine võib olla vastuolus õiguspärase ootuse ja võrdse kohtlemise põhimõttega, iseenesest piisav järeldamaks, et seda teavet tuleb pidada ametisaladuse alla kuuluvaks ja et seetõttu põhjustab selle avalikustamine nendele ettevõtjatele olulist ja hüvitamatut kahju. See asjaolu – isegi kui see oleks tõendatud – tooks kõige enam kaasa komisjoni kohustuse teavet mitte avalikustada.

On küll tõsi, et teabe avaldamisel on pöördumatu mõju, kuid selleks, et ajutiste meetmete võtmiseks oleksid tingimused täidetud, ja et eelkõige oleks täidetud kiireloomulisuse nõue, peab asjassepuutuva teabe avalikustamise tagasipöördumatus suutma tekitada hagejatele olulist ja hüvitamatut kahju.

Kuigi niisuguse kahju esinemise tõendamiseks ei ole nõutav, et kahju tekkimine oleks absoluutselt kindlalt tõendatud, vaid piisab, kui selle kahju tekkimine on piisava tõenäosusega ette nähtav, peab ajutisi meetmeid taotlev pool siiski tõendama asjaolusid, millest tuleneb olulise ja hüvitamatu kahju tekkimise tõenäosus.

Lisaks, kuigi ärisaladuste avalikustamine võib tõesti põhjustada kahju, mis seisneb selles, et kui konfidentsiaalne teave on juba avaldatud, ei võimalda vaidlusaluse otsuse hilisem tühistamine neutraliseerida selle teabe avaldamisest tingitud tagajärgi, ei kehti sama niisuguse teabe avalikustamise kohta, mida ei saa pidada ametisaladuse alla kuuluvaks. Nii on see teabe puhul, mille suhtes Üldkohtu kohtuotsuse adressaadiks olev isik on otsustatud, et see teave – mida ei käsitleta apellatsioonkaebuses ‐ ei sisalda ärisaladust.

(vt punktid 33–38 ja 40–42)
1.

Tühistamishagi — Füüsilised või juriidilised isikud — Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid — Otsene puutumus — Kriteeriumid — Komisjoni otsus, milles tuvastatakse, et imporditollimaksu tollivormistusjärgne sissenõudmine on põhjendatud ning nende tagasimaksmine ei ole konkreetsel juhul põhjendatud — Imporditollimaksu tagasimaksmise taotlus — Komisjoni poolt siseriiklikele ametiasutustele tehtud viide otsusele, mis puudutab muud importijat — Hagi, mille on esitanud siseriikliku otsusega, mitte aga komisjoni otsusega puudutatud importijad — Otsese puutumuse puudumine — Vastuvõetamatus (ELTL artikli 263 neljas lõik) (vt punktid 45–50, 62 ja 63)
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 7. aprilli 2016. aasta määrus – Conti

(kohtuasi C‑504/15) ( 1 )

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 — Identsed eelotsuse küsimused — ELTL artiklid 49 ja 56 — Asutamisvabadus — Teenuste osutamise vabadus — Hasartmängud — Euroopa Kohtu otsus, millega tunnistati liidu õigusega vastuolus olevaks liikmesriigi õigusnormid, mis käsitlevad kihlveopanuste vastuvõtmise tegevusluba — Süsteemi ümberkorraldamine uue hanke abil — Omandis oleva ning mängude korraldamise ja panuste vastuvõtmise võrgustikku kuuluva materiaalse ja immateriaalse vara tasuta kasutada andmine — Piirang — Ülekaalukas üldine huvi — Proportsionaalsus”

Teenuste osutamise vabadus — Asutamisvabadus — Piirangud — Hasartmängud — Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad kontsessiooni tähtaja lõppemise tõttu tegevuse lõpetamise korral ette kohustuse anda kontsessionääri omandis olev mängude korraldamise ja panuste vastuvõtmise võrgustikku kuuluv materiaalne ja immateriaalne vara tasuta kasutada — Lubamatus — Põhjendatus — Ülekaalukas üldine huvi — Proportsionaalsus — Kontrollimine liikmesriigi kohtu poolt (ELTL artiklid 49 ja 56) (vt punkt 11 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artikleid 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi niisugune piirav õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis näeb tegevusloa kehtivusaja lõppemise tõttu tegevuse lõpetamise korral ette tegevusloa omaniku kohustuse anda tema omandis olev mängude korraldamise ja panuste vastuvõtmise võrgustikku kuuluv materiaalne ja immateriaalne vara tasuta kasutada, juhul kui piirang läheb kaugemale sellest, mis on vajalik vaidlusaluse sättega tegelikult taotletava eesmärgi saavutamiseks – seda asjaolu tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

( 1 ) ELT C 406, 7.12.2015.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 10. novembri 2016. aasta määrus – MB

(kohtuasi C-697/15) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 99 – Riigihanked – Direktiiv 2004/18/EÜ – Direktiiv 2014/24/EÜ – Hankemenetluses osalemine – Pakkuja, kes jättis oma pakkumuses märkimata tööohutusega seotud kulud – Kohtupraktikast tulenev kohustus see märkida – Hankemenetlusest kõrvaldamine ilma selle puuduse kõrvaldamist võimaldamata

1. Eelotsuse küsimused–Kohtupraktikas juba käsitletud küsimustega identsed küsimused–Kodukorra artikli 99 kohaldamine (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 99) (vt punktid 18–20)

2. Õigusaktide ühtlustamine–Ehitustööde, asjade ja teenuste riigihankemenetlused–Direktiiv 2004/18–Pakkujate võrdse kohtlemise põhimõte–Läbipaistvuskohustus–Sellise ettevõtja hankemenetlusest kõrvaldamine, kes ei ole täitnud kohustust, mida ei ole sõnaselgelt ette nähtud hankedokumentides ega liikmesriigi õiguses–Selle puuduse kõrvaldamise võimaluse puudumine–Lubamatus (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18, artikli 27 lõige 1 ja artiklid 49–51) (vt punktid 31–34 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtteid, nagu need on rakendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus hankija kõrvaldamine riigihankemenetlusest pärast seda, kui ta ei ole täitnud kohustust märkida esitatud pakkumuses tööohutusega seotud kulusid eraldi; see on kohustus, mille täitmata jätmise eest on ette nähtud menetlusest kõrvaldamine, mis ei tulene sõnaselgelt hankedokumentidest ega siseriiklikust õigusest, vaid selle õiguse tõlgendamisest ja nimetatud dokumentides esinevate puuduste kõrvaldamisest liikmesriigi kohtu poolt, kes lahendab asja viimases astmes. Võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtteid tuleb tõlgendada ka nii, et nendega on vastuolus see, kui sellisele pakkujale ei anta võimalust puudusi kõrvaldada ja täita see kohustus hankija poolt ette nähtud tähtajal.

( 1 ) ELT C 106, 21.3.2016.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 10. novembri 2016. aasta määrus –

Signum Alfa Sped

(kohtuasi C‑446/15) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Maksustamine – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Mahaarvamisõigus – Keeldumine – Arve väljastaja, kelle kohta loetakse, et ta ei olnud nende teenuste, mille kohta arve on väljastatud, tegelik osutaja – Maksukohustuslase kontrollikohustus

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine–Ühine käibemaksusüsteem–Sisendkäibemaksu mahaarvamine–Selle lubamisest keeldumine seetõttu, et tegemist on arvega, mille väljastas majandustegevuses osaleja, keda ei loeta arvetel märgitud teenuste tegelikuks osutajaks–Lubamatus–Piirid–Tingimused–Arve saaja, kes teadis maksudest kõrvalehoidumisest või oleks pidanud sellest teadma–Siseriikliku kohtu poolt teostatav kontroll (nõukogu direktiiv 2006/112) (vt punktid 32, 33, 41–45 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, sätteid tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus selline siseriiklik praktika, mille kohaselt maksuhaldur võib keelduda lubamast maksukohustuslasel kasutada sellise temale osutatud teenuste eest tasumisele kuuluva või tasutud käibemaksu mahaarvamise õigust põhjendusel, et nende tehingutega seotud arved ei ole usaldusväärsed, kuna arvete väljastaja ei saanud olla nimetatud teenuste tegelik osutaja, välja arvatud, kui objektiivsete asjaolude alusel ja ilma et maksukohustuslaselt nõutaks sellist kontrollimist, mille läbiviimiseks ta ei ole kohustatud, on võimalik tõendada, et see maksukohustuslane teadis või oleks pidanud teadma, et nimetatud teenused on seotud käibemaksupettusega, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

( 1 ) ELT C 381, 16.11.2015.
13. veebruari 2014. aasta kohtuotsust Sokoll-Seebacher (C-367/12) tuleb tõlgendada nii, et kõnealuses siseriiklikus õigusnormis kindlaks määratud range piirmäära kriteeriumi „isikute arv, keda tuleks endiselt ravimitega varustada” ei tohi uue apteegi asutamise vajaduse kindlakstegemisel üldjuhul kohaldada üheski konkreetses olukorras, mida tuleb hinnata.

Sellised õigusnormid on konkreetse eesmärgi saavutamiseks sobivad üksnes juhul, kui need vastavad tõepoolest huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt.

Vaatamata siseriiklikes õigusnormides ette nähtud kohandamisele esineb kriteeriumi „isikute arv, keda tuleks endiselt ravimitega varustada“ kohaldamisel oht, et apteegiteenuste võrdsetel alustel ja nõuetekohane kättesaadavus ei ole tagatud teatavatele isikutele – eeskätt piiratud liikumisvõimega isikud –, kelle elukohal on mõni eripära nagu on eraldatud maapiirkondadel, mis jäävad väljapoole olemasolevate apteekide teeninduspiirkonda.

Sellistel asjaoludel, viidates eraldatud maapiirkondadele ja piiratud liikumisvõimega isikutele, ei soovinud Euroopa Kohus siiski piirata siseriiklike õigusnormide kooskõla suhtes antavat hinnangut seda liiki piirkondadega ning selle kategooria isikutega.

Range piirmäära kriteeriumi „isikute arv, keda tuleks endiselt ravimitega varustada“, mille siseriiklikud õigusnormid ette näevad, ei võimalda pädeval asutusel võtta nõuetekohaselt arvesse iga analüüsitava olukorra eripära ega tagada nende õigusnormide eesmärgi – milleks on saavutada elanikkonna kindla ja kvaliteetse ravimitega varustamise eesmärk – ühtset ja süstemaatilist saavutamist.

Seda arvestades jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et sellised liikmesriigi õigusnormid, mis kehtestavad uue apteegi asutamise vajaduse olemasolu kindlakstegemise peamise kriteeriumina nende isikute range piirmäära, keda tuleks endiselt ravimitega varustada, on vastuolus ELTL artikliga 49 ja seda eeskätt ühtsuse nõuet taotletava eesmärgi poole püüdlemisel, kui pädevatel siseriiklikel asutustel ei ole võimalik teha sellest piirmäärast erandit, arvestamaks kohalike olukordade erisustega, millest igaüht tuleb hinnata eraldi.

Sellest tuleneb, et range piirmäära kriteeriumi „isikute arv, keda tuleks endiselt ravimitega varustada“ kohaldamisega seonduv vastuolu on süstemaatiline. Seega võivad sellise kohaldamisega kaasnevad ohud kahjustada igale konkreetsele olukorrale antavat hinnangut.

(vt punktid 27, 31–36 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑281/15

Soha Sahyouni

versus

Raja Mamisch

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht München)

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EL) nr 1259/2010 — Kohaldamisala — Kolmanda riigi religioosse ameti kinnitatud abielulahutus — Euroopa Kohtu pädevuse puudumine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda), 12. mai 2016. aasta määrus

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Liidu õigusnormid, mis liikmesriigi õiguse kohaselt on kohustuslikult tehtud vahetult ja tingimusteta kohaldatavateks sellistele olukordadele, mis ei kuulu nende kohaldamisalasse – Hõlmatus – Tingimus – Liikmesriigi kohtu kohustus märkida, et selline viide on olemas – Sellise kinnituse puudumine – Ilmne Euroopa Kohtu pädevuse puudumine

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2; nõukogu määrused nr 2201/2003 ja nr 1259/2010)

Määrus nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas määratleb ainult abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatavad rahvusvahelise eraõiguse normid, kuid ei reguleeri juba kuulutatud lahutusotsuse tunnustamist mõnes liikmesriigis. Seevastu abieluasjades tehtud otsuste tunnustamist ja täitmist puudutavad õigusnormid on kehtestatud eelkõige määruses nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000. See ei ole siiski kohaldatav sellistele kohtuotsustele, mis on kuulutatud mõnes kolmandas riigis. Seega ei kuulu kolmandas riigis tehtud lahutusotsuse tunnustamine liidu õiguse kohaldamisalasse.

Olukorras, kus ei määruse nr 1259/2010 sätted, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitas, ega määruse nr 2201/2003 sätted ega ükski muu liidu õigusakt ei ole põhikohtuasjas kohaldatavad, on direktiivi kohaldamisalasse mittekuuluvates olukordades liidu õigusnormide tõlgendamine Euroopa Kohtu poolt põhjendatud, kui siseriiklik õigus on muutnud need õigusnormid otsese või kaudse viitega sellistes olukordades vahetult ja tingimusteta kohaldatavaks ning on vaja tagada ühesugune kohtlemine nendes olukordades ja liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates olukordades. Euroopa Kohtul tuleb seega kontrollida, kas on olemas piisavalt täpseid andmeid, millest on võimalik kindlaks teha seda viidet liidu õigusele.

Euroopa Kohus ei pea siiski liidu õigust omal algatusel tõlgendama, kui eelotsusetaotlusest ei ilmne, et liikmesriigi kohus on tõepoolest sellisele kohaldatavusele tähelepanu juhtinud. Sellega ei ole tegemist siis, kui liikmesriigi kohus eeldab, et määrus nr 1259/2010 on põhikohtuasja asjaoludele kohaldatav, ilma et oleks viidatud teistele andmetele, et tõendada määruse nr 1259/2010 või muude liidu õiguse sätete kohaldatavus nimetatud faktidele.

(vt punktid 19, 20, 22, 23, 27, 28, 30 ja 31)
4.

Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Maksejõuetusmenetlused — Määrus nr 1346/2000 — Maksejõuetusmenetluse algatamise rahvusvaheline kohtualluvus — Selle liikmesriigi kohtud, kus asub võlgniku põhihuvide kese — Kindlaksmääramise tingimused — Eeldus, et see on äriühingu registrijärgses asukohas — Ümberlükatav eeldus — Objektiivsete ja kolmandate isikute poolt kontrollitavate asjaolude olemasolu — Võlgnikust äriühingu registrijärgse asukoha üleviimine enne maksejõuetusmenetluse algatamise avalduse esitamist — Eeldus, et see on uues registrijärgses asukohas (nõukogu määrus nr 1346/2000, artikli 3 lõige 1) (vt punktid 33–41 ja resolutsioon)