ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Ühtsed õigusaktid – Tööstus- ja kaubandusomand – Patendiõigus – Ravimite täiendava kaitse tunnistus – Leedu kasuks kehtestatud üleminekumeetmed, mis käsitlevad selles riigis müügiloa saanud ravimeid

(Nõukogu määruse nr 1768/92 (muudetud 2003. aasta ühinemisaktiga) artikkel 7 ja artikli 19a punkt e ning nõukogu määrus nr 2309/93)

Summary

Määruse nr 1768/92 (ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta, muudetud aktiga Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta) artiklit 7 ja artikli 19a punkti e tuleb tõlgendada nii, et need normid ei võimalda toote suhtes kehtiva aluspatendi omanikul taotleda Leedu pädevatelt ametiasutustelt täiendava kaitse tunnistuse väljastamist kuuekuulise tähtaja jooksul, mis hakkas kulgema Leedu Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise kuupäevast, kui rohkem kui kuus kuud enne ühinemist saadi vastavale tootele meditsiinitoote müügiluba vastavalt määrusele nr 2309/93 (milles sätestatakse ühenduse kord inimtervishoius ja veterinaarias kasutatavate ravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa Ravimihindamisamet), ent Leedus samale tootele müügiluba ei saadud.

Määruse nr 1768/92 artikli 19a punkti e alusel saab täiendava kaitse tunnistuse nimelt väljastada üksnes tootele, mis on saanud esmase meditsiinitoote müügiloa Leedus. See säte ei näe ette ühtki erandit, mis puudutaks ühenduse müügiloa saanud tooteid. Arvestades selle sätte selget ja ühemõttelist sõnastust, tuleb seda vastavalt üleminekusätete kitsa tõlgendamise reeglile tõlgendada kooskõlas tema sõnastusega ja väljendavana liidu seadusandja tahet, nii nagu see tuleneb 2003. aasta ühinemisaktiga päädinud läbirääkimistest.

Eelnevast järeldub, et kuna määruse nr 1768/92 artikli 19a punkt e sätestab sama määruse artiklis 7 täiendava kaitse tunnistuse taotlemiseks ette nähtud tähtajast erandi üksnes siseriikliku müügiloa omanikule, ei või vähemalt kuus kuud enne 1. maid 2004 ühenduse müügiloa saanud isik Leedus täiendava kaitse tunnistuse saamiseks nimetatud sättele tugineda.

(vt punktid 33, 35, 53 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tolliliit – Tollimaksuvabalt vabasse ringlusesse lubamine – 2003. aasta ühinemisakt

(2003. aasta ühinemisakt, IV lisa 5. peatüki punkt 1; komisjoni määrus nr 2454/93, artikkel 448)

2. Tolliliit – Tollimaksuvabalt vabasse ringlusesse lubamine – 2003. aasta ühinemisakt

(2003. aasta ühinemisakt, IV lisa 5. peatüki punkt 1; nõukogu määrus nr 2913/92; komisjoni määrus nr 2454/93)

3. Tolliliit – Imporditollimaksud – Ulatus – Käibemaks

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 4 lõige 10; nõukogu direktiiv nr 77/388, artikli 2 lõige 2, artikli 11 punkti B lõike 3 punkt a ja artikli 21 lõige 2)

Summary

1. Kui kaup on laienenud ühenduse piires Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemiskuupäeval transportimisel, siis kohaldatakse nimetatud ühinemisakti IV lisa 5. peatüki punktis 1 sätestatud korda, mitte teisi tolliprotseduure. Sellest tuleneb, et sellises olukorras, kus ühinemisakti IV lisa 5. peatüki punktis 1 sätestatud kord on ammendav, ei ole määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud määrusega 2787/2000, artikkel 448, mis käsitleb ühenduse transiidiprotseduuri raames lihtsustatud korda liikmesriikidevahelise meritsi transpordi suhtes, kohaldatav. Järelikult, isegi kui lastimanifest on koostatud, siis ei saa rakendusmääruse artiklis 448 sätestatud toiminguid asendada ühinemisakti IV lisa 5. peatüki punktis 1 osutatud ekspordiformaalsustega. Sellest tuleneb, et selle kindlaks tegemiseks, kas ühinemisakti IV lisa 5. peatüki punktis 1 ette nähtud ekspordiformaalsused on täidetud, ei ole vajalik välja selgitada, kas määruse nr 2454/93 artiklis 448 nõutavad toimingud on sooritatud, isegi kui lastimanifest on koostatud.

(vt punktid 32–35, resolutsiooni punkt 1)

2. Määrus nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud määrusega nr 82/97, ning määrus nr 2454/93, mida on muudetud määrusega nr 2787/2000, on alates 1. maist 2004 uute liikmesriikide suhtes kohaldatav ilma, et akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise kohta IV lisa 5. peatüki punktis 1 sätestatud korrale saaks tugineda olukorras, kus seal osutatud ekspordiformaalsused ei ole täidetud kauba suhtes, mis nende uute liikmesriikide Euroopa Liiduga ühinemiskuupäeval on laienenud ühenduse piires transportimisel.

(vt punkt 41, resolutsiooni punkt 2)

3. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud määrusega nr 82/97, artikli 4 lõiget 10 tuleb tõlgendada selliselt, et imporditollimaks ei hõlma imporditud kauba pealt makstavat käibemaksu. Lisaks vastutab imporditud kauba pealt makstava käibemaksu tasumise eest isik või isikud, kelle on määranud või tunnistanud vastutavaks liikmesriik, kuhu kaup imporditakse.

(vt punktid 47, 49, 52, resolutsiooni punktid 3 ja 4)
Keywords

Summary



Keywords

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Ümberkorraldus- ja muutmistoetused veinisektoris – Liikmesriikide lõplike eraldiste kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 1493/1999, artikli 14 lõige 1; komisjoni määrus nr 1227/2000, artikli 16 lõiked 1 ja 2 ning artikli 17 lõige 1)

Summary

Ei ole kahtlust, et selline määruse nr 1227/2000, milles sätestatakse määruse nr 1493/1999 (veinituru ühise korralduse kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad tootmisvõimsuse puhul, artikli 16 lõike 1 sõnastus annab nimetatud tähtajale siduva iseloomu. Selline tõlgendus on kooskõlas nii määruse nr 1227/2000 ülesehitusega kui ka nimetatud määruse artikli 16 lõike 1 eesmärgiga.

Nimetatud tähtaja siduv iseloom on kooskõlas määruse nr 1227/2000 artikli 16 lõike 2 sõnastusega, mis ajendab liikmesriike täpsemalt järgima nende nimetatud artikli lõikest 1 tulenevat aruandluskohustust.

Miski määruse nr 1227/2000 artikli 17 lõike 1 sõnastuses ei viita, et komisjon peab tuginema tegelikele andmetele ning võtma arvesse liikmesriikide poolt pärast nimetatud määruse artikli 16 lõikes 1 sätestatud tähtaja möödumist esitatud parandusi. Vastupidi tuleneb nimetatud määruse artikli 17 lõikest 4, et komisjon ei pea lõplike eraldiste kindlaksmääramise otsuse vastuvõtmiseks tuginema tegelikule üldpindalale, vaid ainult sellele, millest teda nimetatud artikli 16 lõikes 1 sätestatud tähtaja piires on teavitatud.

Samuti tuleneb eesmärgist, mida määruse nr 1227/2000 artikli 16 lõikes 1 sätestatud aruanne taotleb, et 10. juuli tähtpäeva eesmärk on võimaldada komisjonil liikmesriikidele lõplike eraldiste kindlaksmääramise otsuse tähtaegset vastuvõtmist, mistõttu ei pea ta tuginema muudetud andmetele, mis talle pärast nimetatud otsuse vastuvõtmiseks ette nähtud tähtaja möödumist on saadetud. Ainult nimetatud artikli 16 lõikes 1 sätestatud tähtaja range käsitus võimaldab tagada, et liikmesriikidele makstavaid eraldisi, mida algselt antakse ainult ajutiselt määruse nr 1493/1999 artikli 14 lõike 1 alusel, oleks võimalik tähtaegselt komisjoni poolt tegelike kulutuste alusel kohandada. Nimelt selleks, et liikmesriigid jõuaksid teha enne majandusaasta lõppu viimased maksed, mis on seotud määruse nr 1227/2000 artikli 16 lõike 1 alusel teatatud kuludega, ja jõuaksid komisjonilt nende eest kätte saada tagasimaksed vastavalt selle majandusaasta eelarves ettenähtud eelarveridadele, on vajalik, et liikmesriikide lõplike eraldiste kindlaksmääramise otsus kõnealuse eelarveaasta kohta oleks vastu võetud enne selle eelarveaasta lõppu, seega enne 15. oktoobrit. Selleks et komisjon saaks enne seda tähtaega otsuse nimetatud eraldiste lõpliku kindlaksmääramise kohta vastu võtta ja avaldada, on komisjonil menetluslike nõuete tõttu oluline, et tal oleks teave kõigi liikmesriikide kohta hiljemalt kõnealuse eelarveaasta 10. juuliks.

(vt punktid 46, 47, 48, 54, 57, 59, 60, 63, 65 ja 66)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksustatavad tehingud – Teenuste osutamine tasu eest

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 2 punkt 1)

Summary

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 95/7) artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et see, kui äriühing annab oma töötajatele ostukuponge, mille soetushinnas sisaldub käibemaks, selle vastu, et viimased loobuvad osast neile rahas makstavast töötasust, on teenuste osutamine tasu eest nimetatud sätte tähenduses.

Nimelt töötajatele kõnealuste ostukupongide andmise ja viimaste poolt selle vastu osast neile rahas makstavast töötasust loobumise vahel on olemas otsene seos, kuna selle asemel, et saada oma töötasu tervikuna rahas, tuleb neil töötajatel, kes soovivad saada ostukuponge, loobuda kupongide vastu osast töötasust, kuna selle tulemusel tehakse kõnealuse valiku teinud töötaja tulufondist konkreetne mahaarvamine. Lisaks saab tööandja ostukupongide töötajatele andmise eest tegelikult tasu ja et seda tasu saab väljendada rahas, kuna see vastab osale töötajale rahas makstavast töötasust. Veel enam, töötajate ostukupongidega varustamiselt tasumisele kuuluva käibemaksu maksab selliste kaupade ja/või teenuste lõpptarbija, mida kupongide eest on võimalik osta, ehk need töötajad, kes kuponge saavad, kuna selle tehingu tulemusel nende töötajate töötasust maha arvatavas summas sisaldub kõnealuste kaupade hind ja kogu nendega seotud käibemaks.

(vt punktid 29–32, 35 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Kahju hüvitamise nõue – Ese – Ühendusele omistatava kahju hüvitamise nõue

(EÜ artikkel 235 ja EÜ artikli 288 teine lõik)

Summary

Isegi kui ühenduse vastu esitatud lepinguvälise vastutuse hagi põhineb siseriiklikel õigusnormidel, millega on kehtestatud spetsiifiline õiguslik kord, mis erineb asjaomase liikmesriigi üldisest regulatsioonist tsiviilvastutuse valdkonnas, ei kuulu see vastavalt EÜ artiklile 235 koostoimes EÜ artikli 288 teise lõiguga liikmesriikide kohtute pädevusse.

Asjaolu, et sellise hagi suhtes kehtivad spetsiifilised kohaldamistingimused, eelkõige selles suhtes, et ainult raske ja selge viga võib kaasa tuua asjaomase isiku vastutuse, ei saa kõrvaldada fakti, et sellel hagil on niisuguse hagi üldtunnused, millega nõutakse kahju hüvitamist lepinguvälise vastutuse alusel EÜ artikli 288 teise lõigu tähenduses, mis vastavalt EÜ artiklile 235 kuulub ühenduse kohtute ainupädevusse.

(vt punktid 17, 22, 26 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Ühenduse kaubamärk – Kolmandate isikute märkused ja vastulause – Vastulause toetuseks esitatud faktid, tõendid ja seisukohad – Tõend varasema kaubamärgi pikendamise kohta

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 42 lõige 3; komisjoni määrus nr 2868/95, artikkel 1, eeskirjad 16, 19 ja 20)

Summary

Kuigi määruse nr 2868/95 – millega rakendatakse nõukogu määrus nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta – eeskirjade 16 ja 20 koosmõjust tuleneb redaktsioonis, mis eelnes muutmismäärusele nr 1041/2005, et kui varasema kaubamärgi kehtivus lõppeb pärast vastulause esitamise kuupäeva, on Siseturu Ühtlustamise Ametil (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) õigus paluda kõnealuse kaubamärgi pikendamise kohta tõendit, ei tulene samadest sätetest, et vastulause esitaja on kohustatud sellise tõendi omal algatusel esitama.

Nimelt ei ole määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 42 lõike 3 ega määruse nr 2868/95 eeskirja 16 lõigetes 1 ja 3 ning eeskirja 20 lõikes 2 täpsustatud, millised faktid, tõendid ja seisukohad tuleb vastulause toetuseks määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 3 alusel määratud tähtaja jooksul esitada. Täpsemalt ei ole neis sätetes ühtegi viidet selle kohta, et vastulause esitaja peaks esitama omal algatusel ja asjaomase tähtaja jooksul tõendid selle varasema kaubamärgi pikendamise kohta, millele ta tugineb, kui seda tuleb pikendada pärast vastulause esitamist.

Kui kõnealustes määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõigetes 2 ja 4 on nüüd teatavate piiridega sõnaselgelt ette nähtud vastulause esitaja kohustus esitada tõendid varasema kaubamärgi pikendamise kohta määruse nr 40/94 artikli 42 lõikes 3 sätestatud tähtaja jooksul, siis need täpsustavad seega selles osas viimati nimetatud sättega ette nähtud üldreeglit, mille eesmärk on tugevdada nende ettevõtjate õiguskindlust, kes osalevad ühtlustamisametis toimuvates vastulausemenetlustes. Neil asjaoludel ei saa kõnealuse rakendusmäärusega kehtestatud uusi reegleid kohaldada tagasiulatuvalt.

(vt punktid 57, 58, 68 ja 69)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Maksukohustuslase kohustused – Teatud märkeid sisaldava arve omamine

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikkel 167, artikli 178 punkt a, artikli 220 punkt 1 ja artikkel 226)

Summary

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 167, artikli 178 punkti a, artikli 220 punkti 1 ja artiklit 226 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid ja praktika, mille kohaselt siseriiklik ametiasutus võib keelduda maksukohustuslasel lubamast arvata tema poolt tasumisele kuuluvast käibemaksusummast maha talle osutatud teenustelt tasumisele kuuluvat või tasutud maksu, kuna esialgsele arvele, mis oli maksukohustuslase käsutuses käibemaksu maha arvamise ajal, oli märgitud vale teenuste osutamise lõpetamise kuupäev ja tagantjärgi parandatud arve ei ole esialgset arvet tühistava krediitarvega järjestikuselt nummerdatud, kui mahaarvamisõiguse tekkimise sisulised tingimused on täidetud ja kui maksukohustuslane esitab enne seda, kui asjaomane ametiasutus otsuse teeb, viimasele parandatud arve, millele on märgitud teenuste osutamise lõpetamise õige kuupäev, isegi kui see arve ei ole esialgset arvet tühistava krediitarvega järjestikuselt nummerdatud.

Nimelt tuleb artikli 220 kohaselt koostatud arvetel esitada seoses käibemaksuga üksnes direktiivi 2006/112 artiklis 226 nimetatud andmed. Seega ei või liikmesriigid siduda käibemaksu mahaarvamise õigust selliste arvete sisu käsitlevate tingimustega, mida ei ole selles direktiivis sõnaselgelt ette nähtud.

(vt punktid 40, 41, 45 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Direktiiv 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta – Kohaldamisala

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikli 1 lõige 3)

2. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Direktiiv 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta – Minimaalne puhkeaeg

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikkel 3, artikli 17 lõige 2 ja lõike 3 punktid b ja c)

Summary

1. Huviharidusalase töölepingu alusel töötavad isikud, kes teevad puhke- ja vabaajakeskustes juhu- ja hooajatöid ning töötavad maksimaalselt 80 päeva aastas, kuuluvad direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta kohaldamisalasse.

(vt punkt 33 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Huviharidusalase töölepingu alusel töötavad isikud, kes teevad puhke- ja vabaajakeskustes juhu- ja hooajatöid, kuuluvad direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 17 lõike 3 punktis b ja/või punktis c sisalduva erandi alla.

Siiski ei vasta siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei või selliste lepingute alusel töötada üle 80 päeva aastas, selle direktiivi artikli 17 lõikes 2 sätestatud tingimustele, mille kohaselt antakse asjaomastele töötajatele hüvituseks võrdväärse pikkusega puhkeajad, või et erandjuhtudel, kui objektiivsetel põhjustel ei ole võimalik anda niisuguseid puhkeaegu, võimaldatakse kõnealustele töötajatele asjakohane kaitse. Kui töö eriline iseloom või erilised asjaolud, mille tõttu seda tööd tuleb teha pidevalt, annavad võimaluse erandjuhul kalduda kõrvale direktiivi artiklist 3 ja kohustusest tagada pidev töö- ja puhkeaja vaheldumine, ei vähenda siseriiklikud õigusnormid, mis ei võimalda tagada töötajatele õigust igapäevasele puhkeajale kogu nende töölepingu kestuse ajal, isegi kui tegemist on lepinguga, mille maksimaalne kestus aastas on 80 päeva, mitte üksnes isikule sõnaselgelt selle direktiiviga antud õiguse sisu, vaid on ka vastuolus selle eesmärgiga, milleks on kaitsta tõhusalt töötajate ohutust ja tervist.

(vt punktid 37, 46, 47, 52, 60–62, resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Perehüvitised – Ühenduse sätted kattumise vältimiseks

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artiklid 73 ja 76 ning määrus nr 574/72, artikkel 10)

Summary

Määruse nr 1408/71 artiklit 76 ning määruse nr 574/72 artiklit 10, nende määrusega nr 118/97 muudetud ja kehtestatud redaktsioonis, mida on muudetud määrusega nr 647/2005, tuleb tõlgendada nii, et sellist õigust saada lapsetoetust, mille omandamine ei ole seatud sõltuvusse kindlustusest, töötamisest ega füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisest, selle liikmesriigi õigusaktide alusel, kus lapsevanem elab koos asjaomaste lastega, kelle eest neid toetusi makstakse, ei või osaliselt peatada sellisel juhul, kus endisel abikaasal, kes on asjaomaste laste teine vanem, oleks põhimõtteliselt kas üksnes oma töökohajärgse riigi siseriiklike õigusaktide alusel või nimetatud määruse nr 1408/71 artikli 73 kohaselt õigus saada perehüvitisi vastavalt selle liikmesriigi õigusaktidele, kuid ta ei saa hüvitisi tegelikkuses põhjusel, et ei ole neid taotlenud.

Nimelt selleks, et perehüvitisi võiks käsitleda liikmesriigi õigusaktide alusel väljamakstavatena, peab selle riigi õigus tunnustama hüvitise maksmise õigust pereliikmele, kes selles riigis töötab. Seega on vajalik, et huvitatud isik täidaks nii sisuliselt kui vormiliselt kõik tingimused, mis selle õiguse teostamiseks asjaomase riigi siseriiklike õigusaktidega ette nähtud on, sealhulgas võib vajaduse korral esineda tingimus, et selliste hüvitiste väljamaksmiseks tuleb eelnevalt esitada taotlus.

(vt punktid 53, 59 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Teenuste osutamine – Maksustatavate tehingute koha kindlaksmääramine

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 9 lõike 2 punkt e)

Summary

Teenused, mis seisnevad keskkonna- ja tehnoloogiaalastes uurimis- ja arendustöödes, mida teostavad liikmesriigis asuvad insenerid teises liikmesriigis asuvale teenusesaajale tellimuse alusel, tuleb liigitada inseneride teenusteks kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 9 lõike 2 punkti e tähenduses, milles määratletakse maksustatavate tehingute koht konsultantide, inseneride, konsultatsioonibüroode, juristide ja raamatupidajate teenuste jms teenuste puhul.

Järelikult tuleb sellised teenused lugeda nimetatud sätte reguleerimisalasse kuuluvaks, kui uurimis- ja arendustööd kujutavad endast selles sättes loetletud teenuseid, mida osutatakse peamiselt ja tavaliselt inseneri kutsealal. Nii on see teenustega, mida iseloomustab asjaolu, et tegemist ei ole mitte ainult konkreetsete probleemide puhul olemasolevate teadmiste ja tehnoloogiate kasutamisega, vaid ka uute teadmiste omandamise ja uute tehnoloogiate arendamisega, et lahendada neidsamu või uusi probleeme. Lisaks erinevad need teenused kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punktis c loetletust, kuna kõnealuseid teenuseid ei osutata paljudele teenusesaajatele, vaid ühele ainsale teenusesaajale. Asjaolu, et ainus teenusesaaja müüb kolmandatele isikutele või temaga samasse kontserni kuuluvatele äriühingutele tema tellitud tööde tulemused, ei ole selles osas asjassepuutuv.

(vt punktid 20, 21, 24–26, 30 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik

(Nõukogu määrus nr 2658/87, artikli 2 I lisa, komisjoni määrus nr 1789/2003)

2. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 14 lõige 1)

Summary

1. Nõukogu määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta artiklis 2 kehtestatud Euroopa ühenduste integreeritud tariifi aastatel 2004. ja 2005. kehtinud versioonis tuleb tõlgendada nii, et muust kui roostevabast terasest trossid, mis on katmata või üksnes tsingiga pinnatud või kaetud, mille ristlõike maksimaalmõõde on suurem kui 3 mm, kuid väiksem kui 48 mm ning mille päritoluriik ei ole Moldaavia Vabariik või Maroko, kuuluvad vastavalt ristlõike mõõtmele TARIC-koodi 7312 10 82 19, 7312 10 84 19 või 7312 10 86 19 alla.

(vt punkt 40, resolutsiooni punkt 1)

2. Nõukogu määrust nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed artikli 14 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt kohaldatakse liidu tolliterritooriumile imporditud kauba vale klassifitseerimise korral trahvi, mis on sama suur kui selle kauba õige tariifse klassifikatsiooni puhul kohaldatav dumpinguvastane tollimaks, juhul kui trahvimäär on kindlaks määratud samadel tingimustel, kui on kindlaks määratud siseriiklikus õiguses sarnase laadi ja raskusega rikkumiste puhul ja need tingimused tagavad karistuse tõhususe, proportsionaalsuse ja hoiatava mõju, mida peab hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(vt punkt 48, resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Otsetoetuskavad – Ühiseeskirjad – Suhkru eritoetus

(Nõukogu määrus nr 1782/2003, artikli 143b a lõige 1)

Summary

Määruse nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid nr 2019/93, nr 1452/2001, nr 1453/2001, nr 1454/2001, nr 1868/94, nr 1251/1999, nr 1254/1999, nr 1673/2000, nr 2358/71 ja nr 2529/2001, muudetud määrusega nr 319/2006) artikli 143ba lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see on takistuseks niisugusele liikmesriigi õigusnormile, mis välistab suhkru eritoetuse maksmise tarneõigusteta põllumajandustootjale, kes tarnib suhkrupeeti suhkrutootjale tarneõigustega integreerija vahendusel, samas kui selle õigusnormi kohaselt võib suhkru eritoetust maksta tarneõigustega põllumajandustootjale, kes tarnib suhkrupeeti suhkrutootjale otse, ja samuti tarneõigusteta põllumajandustootjale, kes on tootjarühma liige ja tarnib suhkrupeeti suhkrutootjale selle tarneõigustega tootjarühma vahendusel.

(vt punkt 46 ja resolutsioon)