Kohtuasi T‑192/08

Transnational Company „Kazchrome” AO ja

ENRC Marketing AG

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

Dumping – Endisest Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist, Hiinast, Egiptusest, Kasahstanist ja Venemaalt pärit ferrosiliitsiumi import – Põhjuslik seos – Ühenduse huvi – Koostöö puudumine – Kättesaadavad andmed – Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatus – Kaitseõigused – Põhjendamiskohustus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Kahju – Põhjusliku seose kindlaksmääramine – Kriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 3 lõiked 6 ja 7 ning määrus nr 1225/2009, artikli 3 lõiked 6 ja 7)

2. Rahvusvahelised lepingud – Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamisleping – 1994. aasta GATT – Vahetu õigusmõju – Puudumine – Võimatus tugineda ühenduse õigusakti õiguspärasuse vaidlustamiseks WTO lepingutele – Erandid – Ühenduse õigusakt, mille eesmärk on tagada selle täitmine või mis viitab sellele sõnaselgelt ja täpselt

(EÜ artikkel 230; 1994. aasta üldine tolli- ja kaubanduskokkulepe)

3. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Kahju – Institutsioonide kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Piirid

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikkel 3 ja määrus nr 1225/2009, artikkel 3)

4. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Kahju – Põhjusliku seose kindlaksmääramine – Institutsioonide kohustused

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 3 lõige 7 ja määrus nr 1225/2009, artikli 3 lõige 7)

5. Liidu õigus – Põhimõtted – Kaitseõigused – Haldusmenetluses arvestamine – Antidumping

6. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Kahju – Põhjusliku seose kindlaksmääramine – Institutsioonide kohustused

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 3 lõige 7, nõukogu määrus nr 172/2008 ja määrus nr 1225/2009 artikli 3 lõige 7)

7. Menetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded – Vaidluse eseme määratlemine – Ülevaade fakti- ja õigusväidetest – Üldine viide muudele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud – Lubamatus

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik ja artikli 53 esimene lõik; Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c)

8. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Ühenduse huvi hindamine – Uurimisest hilisemat aega puudutava teabe arvessevõtmine – Lubatavus

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 6 lõige 1 ja artikli 21 lõige 1 ning määrus nr 1225/2009, artikli 6 lõige 1 ja artikli 21 lõige 1)

9. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Ühenduse huvi hindamine – Institutsioonide kaalutlusõigus – Arvesse võetavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 21 lõige 1 ja määrus nr 1225/2009, artikli 21 lõige 1)

10. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamise määrus

(EÜ artikkel 253)

11. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Uurimise kulg – Kättesaadavad andmed – Võimalus kasutada kontrollkäigu tühistamise korral

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 18 lõiked 1 ja 3 ning määrus nr 1225/2009, artikli 18 lõiked 1 ja 3)

12. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Komisjoni kohustuse kontrollida asjaomaste isikute esitatud teabe õigsust ulatus – Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse andmise raames esitatud teave – Hõlmamine

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 2 lõike 7 punkt b, artikli 6 lõige 8 ja artikli 16 lõige 1 ning määrus nr 1225/2009, artikli 2 lõike 7 punkt b, artikli 6 lõige 8 ja artikli 16 lõige 1)

13. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Ühenduse huvi hindamine – Kaitseõiguste rikkumine – Mõju puudumine lõpliku tollimaksu kehtestamise määruse õiguspärasusele – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 3 lõige 7 ja määrus nr 1225/2009, artikli 3 lõige 7)

1. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 3 lõikest 6 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 6) nähtub, et institutsioonid peavad tõendama, et dumpinguhinnaga import põhjustab impordi mahtu ja hinda arvestades ühenduse tootmisharule olulist kahju (omistamise analüüs). Seejärel nähtub sama algmääruse artikli 3 lõikest 7 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 7), et institutsioonid peavad esiteks uurima kõiki muid teadaolevaid tegureid, millega ühenduse tootmisharu dumpinguhinnaga impordiga samal ajal kahjustatakse, ning teiseks tagama, et nende muude teguritega tekitatud kahju ei omistataks dumpinguhinnaga impordile (mitteomistamise analüüs).

Nende sätete eesmärk on tagada, et institutsioonid eraldaksid ja eristaksid dumpinguhinnaga impordi ja muude tegurite kahjuliku mõju.

Selleks on teatavatel asjaoludel vajalik nende tegurite koos analüüsimine. Nii on see muu hulgas siis, kui institutsioonid eraldi analüüsimise tulemusel järeldavad, et igal muul teguril on ühenduse tootmisharule olnud negatiivne mõju, ilma et seda mõju saaks pidada oluliseks.

Põhjusliku seose olemasolu analüüsi ei pea tingimata läbi viima kogu ühenduse tootmisharu tasandil, mistõttu ei saaks ühele ühenduse tootjale muu teguri kui dumpinguhinnaga import tekitatud mis tahes kahju arvesse võtta. Nimelt peavad institutsioonid esiteks uurima kõiki muid teadaolevaid tegureid, millega ühenduse tootmisharu dumpinguhinnaga impordiga samal ajal kahjustatakse, ning teiseks tagama, et nende muude teguritega tekitatud kahju ei omistataks dumpinguhinnaga impordile. Algmääruse artikli 3 lõige 7 ei täpsusta, et see uurimine peab arvesse võtma muude teguritega kogu ühenduse tootmisharule põhjustatud kahju. Seega on võimalik, et teatavatel asjaoludel tuleb arvesse võtta muu teguri kui dumpinguhinnaga import ühele ühenduse tootjale individuaalselt tekitatud kahju, kui see on süvendanud kogu ühenduse tootmisharu puhul täheldatud kahju. Siiski ei tähenda niisugune võimalus, et institutsioonid olid kohustatud süstemaatiliselt analüüsima iga ühenduse tootja individuaalset olukorda.

(vt punktid 30 ja 31, 37, 41–45, 88, 180, 194 ja 195, 209)

2. Maailma kaubandusorganisatsiooni (WTO) lepingud ei kuulu oma iseloomu ja ülesehituse tõttu põhimõtteliselt nende normide hulka, millest lähtuvalt kontrollib liidu kohus EÜ artikli 230 esimese lõigu alusel liidu institutsioonide õigusaktide õiguspärasust. Liidu kohus peab siiski kontrollima kõnealuse liidu akti õiguspärasust WTO eeskirjade alusel, juhul kui ühendus on soovinud täita WTO raames võetud teatud kohustust, või olukorras, kus liidu õigusakt viitab sõnaselgelt WTO lepingute konkreetsetele sätetele. Nii on see dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 puhul, mille eesmärk on võtta liidu õigusesse võimalikult suures ulatuses üle 1994. aasta dumpinguvastases lepingus sisalduvaid eeskirju. Lisaks, kuigi WTO vaidluste lahendamise organi poolt dumpinguvastasele lepingule antud tõlgendused ei saa Üldkohtule rakendusmääruse kehtivuse hindamisel olla siduvad, ei takista miski Üldkohtul sellele viitamast, kui tegemist on algmääruse sätte tõlgendamisega.

(vt punktid 32 ja 33, 36)

3. Küsimus, kas ühenduse tootmisharu on kannatanud kahju ja kas see kahju on omistatav dumpinguhinnaga impordile ning küsimus, kas muud teadaolevad tegurid on süvendanud ühenduse tootmisharu kahju, eeldab keeruliste majanduslike küsimuste hindamist, milleks institutsioonidel on laiaulatuslik kaalutlusõigus. Sellest järeldub, et liidu kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle peab piirduma menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud valiku tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega.

(vt punktid 51, 90, 164)

4. Ei saa väita, et dumpinguhinnaga impordi ja ühenduse tootmisharu kantud kahju põhjusliku seose analüüsi rajamine teoreetilisele nominaaltootmisvõimsuse rakendamisele, mitte tegelikule tootmisvõime rakendamisele rikub tingimata mitteomistamise reeglit. Nimelt, kuigi tootmisvahendite suunamise tulemusel teisele turule tuleb tootmisvõimsust puudutavaid andmeid kohandada ning need andmed ei pea kajastama kõiki tootmiskäitiste juhuslikku laadi seisakuid. Seevastu peavad institutsioonid niisugustel asjaoludel tagama dumpinguvastase algmääruse artikli 3 lõikes 7 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 7) nimetatud kohustustest kinnipidamise ning viima mitteomistamise analüüsi läbi vormikohaselt, mis peab eraldama ja eristama olenevalt olukorrast nende ajutist laadi tootmisseisakute põhjustatud kahju ja dumpinguhinnaga impordi põhjustatud kahju.

(vt punktid 105, 109)

5. Kaitseõigusest tulenevad nõuded on kohaldatavad mitte üksnes menetluse raames, mille tulemusel võidakse määrata karistus, vaid ka dumpinguvastaste määruste vastuvõtmisele eelneva uurimismenetluse raames, mis võivad asjassepuutuvaid ettevõtjaid mõjutada otseselt ja isiklikult ning sisaldada nende jaoks ebasoodsaid tagajärgi. Eelkõige tuleb huvitatud ettevõtjatele tagada haldusmenetluses võimalus tõhusalt väljendada oma seisukohta väidetavate asjaolude tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta ning tõendite kohta, millele komisjon viitab, et põhjendada oma väidet dumpingu ja sellest tuleneva kahju olemasolu kohta.

Seoses ebaloogilisuste ja anomaaliatega, mis puudutavad peamisi fakte ja kaalutlusi, mille põhjal kavatsetakse kehtestada ajutised tollimaksud, ei saa huvitatud isik segi ajada kaitseõiguste rikkumist lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestamise määruse õiguspärasust mõjutada võivate sisuliste vigade olemasoluga. Nimelt ei tõenda see ometi, et komisjon rikkus nimetatud kaitseõigusi. Igal juhul ei nõua kaitseõiguste tagamine kuidagi, et institutsioonid vastaksid kõikidele haldusmenetluses eksportiva tootja esitatud argumentidele, vaid üksnes seda, et nad annaksid huvitatud isikutele võimaluse oma huve tõhusalt kaitsta.

(vt punktid 110, 319, 321, 326 ja 327, 332)

6. Institutsioonid rikuvad dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 3 lõiget 7 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 7), kui nad jätavad eraldamata ja eristamata uurimisperioodil ühenduse tootmisharu tehtud olulisi investeeringuid investeeringute ja dumpinguhinnaga impordi mõjust. Sama käib ka institutsioonide poolt teatavate ühenduse tootjate tasuvuse puudumise mõju hindamata jätmise kohta ühenduse tootmisharule tervikuna.

Siiski õigustab niisugune rikkumine sellise rakendusmääruse nagu määrus nr 172/2008 tühistamist ainult siis, kui see võib kahtluse alla seada määruse õiguspärasuse, muutes kehtetuks kogu põhjuslikku seost puudutava institutsioonide analüüsi. See ei ole nii juhul, kui nimetatud investeeringud ei süvendanud oluliselt uurimisperioodil ühenduse tootmisharu kantud kahju.

(vt punktid 116, 119 ja 120, 180–182, 211)

7. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimese lõigu kohaselt, mida vastavalt nimetatud põhikirja artikli 53 esimesele lõigule kohaldatakse Üldkohtule, ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktide c ja d kohaselt tuleb hagiavalduses märkida hagi ese, hagejate nõuded ning ülevaade fakti- ja õigusväidetest. Need peavad olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitseks ja Üldkohus saaks teha asjas otsuse. Õiguskindluse ja hea õigusemõistmise tagamiseks, ning et hagi oleks vastuvõetav, peavad selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud kas või kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist. Kuigi teatud täpselt määratletud punktide osas saab hagiavalduse teksti toetada ja täiendada viidetega hagiavaldusele lisatud tõendite osadele, ei saa üldine viide kirjalikele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud, asendada õigusliku argumentatsiooni peamisi elemente, mis peab olema märgitud hagiavalduses.

(vt punkt 212)

8. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 6 lõige 1 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 6 lõige 1) ei ole kohaldatav ühenduse huvi tuvastamise suhtes, nagu on silmas peetud sama algmääruse artikli 21 lõikes 1 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 21 lõige 1), mis tähendab, et selle tuvastamise raames võib arvesse võtta uurimisperioodist hilisemat perioodi puudutavaid andmeid. Nimelt on uurimisperioodi määramise ja pärast seda esinenud asjaolude arvestamise keelamise eesmärk tagada, et uurimistulemused oleksid representatiivsed ja usaldusväärsed. Nimetatud artikli 6 lõikes 1 ette nähtud uurimisperiood on mõeldud eelkõige selleks, et tagada, et asjaolusid, mille põhjal määratakse kindlaks dumping ja sellega tekitatav kahju, ei mõjutaks huvitatud tootjate dumpinguvastase menetluse algatamisele järgnev käitumine ja seega, et menetluse lõpus kehtestatav lõplik tollimaks oleks tegelikult kohane heastamaks dumpingust tekkivat kahju.

Lisaks, nimetatud algmääruse artikkel 21 ei sisalda esiteks mis tahes ajalist piirangut seoses andmetega, mida institutsioonid võivad arvesse võtta ühenduse huvi olemasolu tuvastamiseks. Teiseks, ühenduse huvi olemasolu analüüsimine nõuab selle hindamist, millised on kavandatavate meetmete kohaldamise ja kohaldamata jätmise tagajärjed ühenduse tootmisharu huvile ja muudele asjassepuutuvatele huvidele. See hindamine eeldab prognoosi, mis rajaneb tulevikusündmusi puudutavatel hüpoteesidel ja hõlmab keeruliste majanduslike olukordade hindamist. Selleks on komisjonil laiaulatuslik kaalutlusõigus ning järelikult piirdub liidu kohtu kontroll menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud valiku tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega.

(vt punktid 221–224, 227)

9. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 21 lõike 1 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 21 lõige 1) tähenduses ühenduse huvi hindamine eeldab eri asjassepuutuvate isikute huvide ja üldise huvi kaalumist. Komisjonil on ühenduse huvi hindamisel laiaulatuslik kaalutlusõigus, mida tuleb teostada juhtumipõhiselt, võttes arvesse kõiki asjassepuutuvaid faktilisi asjaolusid. Siiski, varasem otsus, milles järeldati, et minevikus uurimismenetluses silmas peetud riikidega samadest riikidest pärit identse toote impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastastel meetmetel ei olnud parandavat mõju, võib algmääruse artikli 21 lõike 1 kohaldamisel asjasse puutuda, kui see aitab tõendada, et dumpinguvastaste meetmete võtmine ei ole üldistes huvides.

(vt punktid 240 ja 241)

10. EÜ artikliga 253 nõutud põhjendustest peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud liidu institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista, et oma õigusi kaitsta, ja liidu kohtul kontrolli teostada. Seevastu ei ole institutsioonid kohustatud dumpinguvastaseid tollimakse puudutava ajutise või lõpliku määruse põhistuses vastama kõigile faktilistele ja õiguslikele küsimustele, mille huvitatud isikud on haldusmenetluses esitanud. Kui komisjon viis läbi selge ja ühemõttelise analüüsi dumpinguvastaste meetmete tagajärgede kohta asjassepuutuvate kasutajate suhtes ja kui nõukogu uuris küll lühemalt, kuid mitte vähem selgelt dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamise mõju nimetatud kasutajatele, ei saa institutsioonidele ette heita põhjendamiskohustuse mis tahes rikkumist.

(vt punktid 256 ja 257)

11. Dumpinguvastase menetluse käigus läbiviidavate uurimiste valdkonnas tuleb huvitatud isiku kontrollkäigu tühistamist käsitelda mitte dumpinguvastase algmääruse artikli 18 lõikest 3 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 18), vaid lõikest 1 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 18 lõige 1) lähtuvalt. Nimelt esiteks, kuigi kontrollkäigu tühistamist ei ole silmas peetud selle määruse artikli 18 lõike 1 kolme viimase juhtumi hulgas, tuleb seda vääramatu jõu puudumise korral siiski pidada komisjoni poolt vajalikuks peetud teabele juurdepääsu võimaldamisest keeldumiseks selles sättes kirjeldatud esimese juhtumi tähenduses. Teiseks, nimetatud algmääruse artikli 18 lõiget 3 ei saa kasutada selleks, et hiilida mööda kohustusest nõustuda kontrollkäigu läbiviimisega, kui komisjoni teenistused on seda kontrollkäiku vajalikuks pidanud. On tõsi, et selle sätte kohaselt välistatakse kättesaadavate andmete kasutamine teabe olemasolu korral, mis ei ole igati täiuslik, vaid siis, kui huvitatud isik on tegutsenud oma parimate võimaluste kohaselt. Ent kontrollkäigu läbiviimisest keeldumise korral ei saa isikut pidada selliselt toiminuks.

Mis puudutab algmääruse artikli 18 lõike 1 eesmärki, siis kuna see säte ei anna komisjonile mis tahes uurimisvolitusi, mis võimaldaks tal kohustada kaebuses nimetatud tootjaid või eksportijaid menetluses osalema või esitama teavet, sõltuvad nõukogu ja komisjon huvitatud isikute vabatahtlikust koostööst, et esitada neile ettenähtud tähtaegade jooksul vajalik teave. Kontrollkäigu läbiviimisega nõustumisest keeldumine on vastuolus lojaalse ja hoolsa koostöö eesmärgiga, millest kinnipidamist nimetatud algmääruse artikli 18 lõikega 1 püütakse tagada.

Sama algmääruse ülesehituse analüüsist tuleneb esiteks, et institutsioonide otsustada on see, kas huvitatud isiku esitatud teabe kontrollimiseks peavad nad vajalikuks kinnitada seda teavet kontrollkäigu teel selle isiku valdustes ning teiseks, et juhul, kui huvitatud isik takistab tema esitatud andmete kontrollimist, kohaldub nimetatud algmääruse artikkel 18 ja kasutada võib kättesaadavaid andmeid.

(vt punktid 270–276)

12. Kuna dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 6 lõige 8 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 6 lõige 8) ei sisalda mingit piirangut institutsioonide järelduste aluseks kasutatud andmete kontrollimise kohustuse ulatuse osas, siis laieneb see kohustus turumajandusliku kohtlemise taotluse raames huvitatud isiku esitatud teabele. Lisaks, sama algmääruse artikli 16 lõige 1 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 16 lõige 1) ei sisalda niisuguste kontrollkäikude tegemise võimaluse mingit piirangut, kui komisjon seda vajalikuks peab, sõltuvalt teabest, mida ta kinnitada soovib. Järelikult lubab see teine säte komisjonil teha kontrollkäigu eksportiva tootja valdustes, et käsitleda tema turumajandusliku kohtlemise taotlust ja veenduda taotluses esitatud teabe paikapidavuses, kui ta seda vajalikuks peab.

Järelikult ei tähenda see, et dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punkt b (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 2 lõike 7 punkt b) ei nõua kontrollkäigu tegemist turumajandusliku kohtlemise taotluse esitanud eksportiva tooja valdustes, et see kontrollkäik ei või aset leida. Samuti ei saa asuda seisukohale, et kontrollkäigu korraldamine turumajandusliku kohtlemise taotluse käsitlemise raames kehtestab nimetatud algmääruse artikli 2 lõike 7 punktile b täiendava tingimuse.

(vt punktid 294–296)

13. Dumpinguvastases menetluses ei ole institutsioonid kohustatud ühenduse tootjatelt nõudma nende majandusliku olukorra suundumuste kohta selgituste esitamist, kuna mitteomistamise analüüsi tegemine algmääruse nr 384/96 artikli 3 lõike 7 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 7) alusel ei ole nimetatud tootjate pädevuses. Seevastu pidid institutsioonid sellise analüüsi läbi viima ajutise ja lõpliku tuvastamise eesmärgil. Lisaks, isegi kui eeldada, et kaitseõiguste tagamise põhimõte nõuab, et eksportivaid tootjaid teavitataks peamistest faktidest ja kaalutlustest, mille põhjal kavatsetakse kehtestada ajutised tollimaksud, ei saa nende õiguste eiramine iseenesest lõplike tollimaksude kehtestamist käsitlevat määrust vigaseks muuta, kui sellise määruse vastuvõtmismenetluse käigus on kõrvaldatud vastava ajutiste tollimaksude kehtestamist käsitleva määruse vastuvõtmismenetluses tehtud viga.

(vt punktid 314, 319)

ÜLDKOHTU OTSUS (teine koda)

25. oktoober 2011( )

Dumping – Endisest Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist, Hiinast, Egiptusest, Kasahstanist ja Venemaalt pärit ferrosiliitsiumi import – Põhjuslik seos – Ühenduse huvi – Koostöö puudumine – Kättesaadavad andmed – Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatus – Kaitseõigused – Põhjendamiskohustus

Kohtuasjas T‑192/08,

Transnational Company „Kazchrome” AO, asukoht Aqtöbe (Kasahstan),

ENRC Marketing AG, asukoht Kloten (Šveits),

esindajad: advokaadid L. Ruessmann ja A. Willems, hiljem A. Willems ja S. de Knop,

hagejad,

versus

Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: J.‑P. Hix, hiljem J.‑P. Hix ja B. Driessen, keda abistasid advokaadid G. Berrisch ja G. Wolf, hiljem G. Berrisch,

kostja,

keda toetavad

Euroopa Komisjon, esindajad: H. van Vliet ja K. Talabér-Ritz,

ja

Euroalliages, asukoht Brüssel (Belgia), esindajad: advokaadid J. Bourgeois, Y. van Gerven ja N. McNelis,

menetlusse astujad,

mille ese on nõue tühistada osaliselt nõukogu 25. veebruari 2008. aasta määrus (EÜ) nr 172/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist, Egiptusest, Kasahstanist, endisest Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist ja Venemaalt pärit ferrosiliitsiumi impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 55, lk 6), hagejaid puudutavas osas,

ÜLDKOHUS (teine koda),

koosseisus: koja esimees I. Pelikánová, kohtunikud K. Jürimäe (ettekandja) ja S. Soldevila Fragoso,

kohtusekretär: ametnik N. Rosner,

arvestades kirjalikus menetluses ja 7. detsembri 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Hagejad Transnational Company Kazchrome AO (edaspidi „Kazchrome”) ja ENRC Marketing AG tegutsevad ferrosiliitsiumi tootmise ja müümisega, mis on üks terase ja raua tootmisel kasutatav tooraine. Kazchrome, kelle asukoht on Kasahstanis, müüb kogu oma toodangu Šveitsis asuvale ENRC Marketingile. Viimane müüb Kazchrome toodangu edasi kogu maailmas.

2 Pärast Euroalliages’i (Comité de liaison des industries de ferro-alliages) 16. oktoobri 2006. aasta kaebuse saamist algatas Euroopa Ühenduste Komisjon vastavalt nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrusele (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), mida on muudetud (edaspidi „algmäärus”) (mis on asendatud nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51, parandus ELT 2010, L 7, lk 22)), ja täpsemalt algmääruse artiklile 5 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikkel 5) dumpinguvastase menetluse, mis käsitles endisest Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist, Hiinast, Egiptusest, Kasahstanist, ja Venemaalt pärit ferrosiliitsiumi importi. Otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas 30. novembril 2006 (ELT C 291, lk 34). Dumpingut ja kahju käsitlev uurimine hõlmas ajavahemikku 1. oktoobrist 2005 kuni 30. septembrini 2006 (edaspidi „uurimisperiood”). Kahju hindamise seisukohalt asjakohaste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku 1. jaanuarist 2003 kuni uurimisperioodi lõpuni (edaspidi „vaatlusalune periood”).

3 Selle menetluse raames esitasid hagejad 15. detsembril 2006 komisjoni teenistustele algmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 2 lõike 7 punktid b ja c) kohaselt taotluse turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse (edaspidi „turumajanduslik kohtlemine”) saamiseks.

4 Hagejad esitasid 12. jaanuaril 2007 oma vastused komisjoni dumpinguvastasele küsimustikule ning kahju puudutava dokumendi. 25. jaanuaril 2007 esitasid hagejad komisjonile täiendavaid kahju puudutavaid märkusi.

5 Hagejad teavitasid komisjoni 14. veebruari 2007. aasta kirjas, et nad loobuvad uurimisel osalemisest, kuid nad olid valmis andma selgitusi andmete kohta, mille nad talle olid juba edastanud. Sama päeva faksis teavitas komisjon hagejaid, et ta tühistab 22. veebruarist kuni 2. märtsini 2007 ette nähtud kontrollkäigu. Ta rõhutas, et selline tühistamine tähendas, et kontrolli puudumise tõttu ei saa hagejate poolt tema teenistustele edastatud andmeid vastu võtta ja et vastavalt algmääruse artiklile 18 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikkel 18) osutub võib-olla vajalikuks, et uurimise järeldused tehakse kättesaadavate andmete põhjal. 20. veebruari 2007. aasta kirjas teavitasid hagejad komisjoni sellest, et kuigi nad ei saa uurimises täielikult koostööd teha, soovivad nad võimaluste piires selle uurimise raames talle oma abi pakkuda.

6 Komisjon teatas 5. juulil 2007 hagejatele, et kuna ta ei saanud hagejate ruumides kontrollida andmeid, mille nad olid esitanud, ei võimaldata neile turumajanduslikku kohtlemist. Hagejad esitasid 16. juulil 2007 komisjonile oma märkused muu hulgas seoses turumajandusliku kohtlemise tunnustamisest keeldumisega.

7 29. augustil 2007 avaldas komisjon 28. augusti 2007. aasta määruse (EÜ) nr 994/2007, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist, Egiptusest, Kasahstanist, endisest Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist ja Venemaalt pärineva ferrosiliitsiumi impordi suhtes (ELT L 223, lk 1; edaspidi „ajutine määrus”). Ajutise määrusega kehtestati muu hulgas 33,9% dumpinguvastane tollimaks Kasahstanist pärit ferrosiliitsiumi impordi suhtes. Ajutise määruse põhjenduses 25 täpsustas komisjon, et hagejate turumajandusliku kohtlemise taotlust ei võetud arvesse, kuna hagejad ei lubanud kontrollkäiku läbi viia.

8 Komisjon edastas hagejatele 30. augusti 2007. aasta kirjas olulised faktid ja kaalutlused, mille põhjal võeti ajutised dumpinguvastased meetmed (edaspidi „ajutise avalikustamise dokument”). Komisjon saatis hagejatele 15. septembri 2007. aasta kirjas ajutise avalikustamise dokumendi täienduse. Hagejad esitasid 5. oktoobril 2007 komisjonile oma märkused ajutise avalikustamise dokumendi kohta.

9 18. detsembril 2007 saatis komisjon hagejatele kirja, mis sisaldas olulisi fakte ja kaalutlusi, mille põhjal ta kavatses soovida kehtestada lõplikud dumpinguvastased meetmed (edaspidi „lõpliku avalikustamise dokument”). Hagejad esitasid oma märkused lõpliku avalikustamise dokumendi kohta komisjonile saadetud 3. jaanuari 2008. aasta kirjas.

10 Euroopa Liidu Nõukogu võttis 25. veebruaril 2008 vastu määruse (EÜ) nr 172/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist, Egiptusest, Kasahstanist, endisest Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist ja Venemaalt pärit ferrosiliitsiumi impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 55, lk 6; edaspidi „vaidlustatud määrus”). Vaidlustatud määruse kohaselt kehtestati Kasahstanist pärit toodete vaba netohinna suhtes ühenduse piiril enne tollimaksu tasumist lõplik dumpinguvastane tollimaks määraga 33,9%.

Menetlus ja poolte nõuded

11 Hagejad esitasid käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 21. mail 2008.

12 Euroalliages ja komisjon esitasid Üldkohtu kantseleisse vastavalt 1. ja 3. septembril 2008 saabunud dokumentidega taotlused astuda käesolevas asjas menetlusse nõukogu nõuete toetuseks.

13 Dokumendis, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 28. oktoobril 2008, taotlesid hagejad Üldkohtu kodukorra artikli 116 lõike 2 alusel, et toimikus sisalduvaid teatud konfidentsiaalseid andmeid Euroalliages’ile ei edastataks. Hagejad esitasid edastamiseks asjaomaste seisukohtade ja dokumentide mittekonfidentsiaalse versiooni.

14 Üldkohtu teise koja esimees andis vastavalt 2. detsembri 2008. aasta ja 16. veebruari 2009. aasta määrustega komisjonile ja Euroalliages’ile loa menetlusse astuda.

15 Euroalliages esitas 10. märtsil 2009 Üldkohtu kantseleisse kirja, milles ta teatas, et tal ei ole vastuväiteid hagejate esitatud konfidentsiaalsena käsitlemise taotlusele.

16 26. juunil 2009 Üldkohtu kantseleisse saabunud kirjas andis komisjon Üldkohtule teada, et ta loobub menetlusse astuja seisukohtade esitamisest, kuid osaleb suulises menetluses.

17 Hagejad paluvad Üldkohtul:

– tuvastada hagi vastuvõetavus;

– tühistada vaidlustatud määrus hagejaid puudutavas osas;

– mõista kohtukulud välja nõukogult.

18 Nõukogu, keda toetab komisjon, palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

19 Euroalliages palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud, sh tema menetlusse astumisega seotud kohtukulud, välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus

20 Tühistamishagi põhjenduseks esitavad hagejad neli väidet. Esimeses väites vaidlustavad nad dumpinguhinnaga impordi ja kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu hindamise. Teises väites seavad nad kahtluse alla ühenduse huvi analüüsi. Kolmandas väites kritiseerivad nad institutsioonide hinnangut nende koostööle menetluses, algmääruse artikli 18 kohaldamist ja turumajandusliku kohtlemise taotluse käsitlemist. Neljandas väites viitavad nad kaitseõiguste rikkumisele.

A – Esimene väide, mis puudutab põhjuslikku seost dumpinguhinnaga impordi ja kahju vahel

21 Etteheited, mille hagejad esitasid esimese väite raames, saab koondada kolme rühma:

– esiteks etteheited, mis on seotud dumpinguhinnaga impordi ja ühenduse tootmisharu kantud kahju vahelise põhjusliku seose analüüsi reguleerivate õiguspõhimõtete tõlgendamisega, kuna hagejad viitavad esimese osa raames sellele, et algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõiked 6 ja 7) tõlgendamisel on rikutud õigusnorme;

– teiseks etteheited, mis puudutavad institutsioonide poolt teatavate muude tegurite kui dumpinguhinnaga import eraldi hindamist, mis võisid põhjustada ühenduse tootmisharule kahju või seda süvendada; hagejad viitavad selleks teises kuni kaheksandas osas ilmsetele hindamisvigadele ja institutsioonide poolt toime pandud rikkumistele teatavate kahjutegurite eraldi analüüsimise raames;

– kolmandaks etteheited, et erinevaid muid kahjutegureid kui dumpinguhinnaga import ei ole hinnatud koos; hagejad viitavad esimeses ja kaheksandas osas eelkõige institutsioonide ilmsele hindamisveale, kuna nad ei ole neid tegureid koos hinnanud.

22 Neid kolme etteheidete rühma analüüsitakse üksteise järel.

1. Põhjusliku seose analüüsi suhtes kohaldatavate õiguspõhimõtete tõlgendamine (esimese väite esimene osa)

a) Poolte argumendid

23 Esimese väite esimeses osas väidavad hagejad, et metodoloogia puhul, mida nõukogu kasutas dumpinguhinnaga impordi ja kahju vahelise põhjusliku seose kindlakstegemisel, on rikutud kahte õigusnormi.

24 Esiteks väidavad hagejad, et nõukogu lähenemisviis kajastab omistamise analüüsi ja mitteomistamise analüüsi kunstlikku eraldamist. Algmääruse artikli 3 lõike 7 sõnastuse kohaselt nõuab põhjusliku seose adekvaatne analüüs muude algusest peale teada olevate tegurite arvessevõtmist, et vältida uurimismenetluses käsitletava impordi mõju ja muude tegurite mõju segiajamist. Institutsioonid ei oleks seega saanud järeldada, et uurimismenetluses käsitletav import põhjustas kahju, uurimata eelnevalt, kas seda kahju ei põhjustanud tegelikult muud tegurid.

25 Teiseks väidavad hagejad, et Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) apellatsioonikogu aruannetest ning Euroopa Kohtu ja Üldkohtu praktikast nähtub, et kahju tekitavate tegurite mõju tuleb uurida koos.

26 Nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, vastab esiteks, et selle kindlakstegemiseks, kas dumpinguhinnaga import on põhjustanud olulist kahju, on vaja kõigepealt hinnata, kas kahju põhjustas nimetatud import, võttes muu hulgas arvesse dumpinguhinnaga impordi mahtu ja hindasid ning hinna allalöömise arvutust. Alles siis, kui on kindlaks tehtud selle põhjusliku seose olemasolu, on vaja uurida, kas muud tegurid võisid kahju süvendada ulatuses, mis põhjusliku seose katkestaks. Teiseks leiab nõukogu, et õiguslikult ei nõua miski muude tegurite koos uurimist, et niisugust uurimist praktikas ei tehta ja et see ei kujuta endast liidu kohtu poolt kehtestatud põhimõtet.

b) Üldkohtu hinnang

27 Esimese väite esimene osa puudutab sisuliselt algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 kohaldamise tingimusi. Selle sätte kohaselt on nõukogu ja komisjon kohustatud uurima, kas kahju, mida käsitletakse, tuleneb tegelikult dumpinguhinnaga impordist, ja välistama kogu teistest teguritest põhjustatud kahju (Euroopa Kohtu 11. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑358/89: Extramet Industrie vs. nõukogu, EKL 1992, lk I‑3813, punkt 16, ja Üldkohtu 14. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑107/04: Aluminium Silicon Mill Products vs. nõukogu, EKL 2007, lk II‑669, punkt 72).

28 Esiteks tuleb kindlaks teha, kas see säte nõuab – nagu väidavad hagejad –, et institutsioonid analüüsiksid kõigepealt dumpinguhinnaga impordi ja muude teadaolevate ühenduse tootmisharule kahju tekitavate tegurite mõju, enne kui nad seejärel järeldavad, et nimetatud impordi ja kahju vahel on põhjuslik seos, või kas kõigepealt tuleb uurida – nagu kinnitab nõukogu –, kas kahju põhjustas nimetatud import, ja seejärel, kui põhjuslik seos on kindlaks tehtud, kas muud tegurid võisid kahju süvendada niivõrd, et need katkestavad selle põhjusliku seose.

29 Sellele küsimusele vastamiseks tuleb analüüsida algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 sõnastust, eesmärki ja konteksti.

30 Esiteks, selle sätte sõnastuse osas nähtub algmääruse artikli 3 lõikest 6, et institutsioonid peavad tõendama, et dumpinguhinnaga import põhjustab impordi mahtu ja hinda arvestades ühenduse tootmisharule olulist kahju. Tegemist on nn omistamise analüüsiga. Seejärel nähtub algmääruse artikli 3 lõikest 7, et institutsioonid peavad esiteks uurima kõiki muid teadaolevaid tegureid, millega ühenduse tootmisharu dumpinguhinnaga impordiga samal ajal kahjustatakse, ning teiseks tagama, et nende muude teguritega tekitatud kahju ei omistataks dumpinguhinnaga impordile. Tegemist on nn mitteomistamise analüüsiga.

31 Teiseks, nagu märkisid nii hagejad kui ka nõukogu oma menetlusdokumentides, on algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 eesmärk tagada, et institutsioonid eraldaksid ja eristaksid dumpinguhinnaga impordi ja muude tegurite kahjuliku mõju. Kui institutsioonid jätaksid kahju erinevate tegurite mõju eraldamata ja eristamata, siis ei saaks nad nõuetekohaselt järeldada, et dumpinguhinnaga import on ühenduse tootmisharule kahju põhjustanud.

32 Kolmandaks, mis puudutab selle sätte konteksti, siis kuna algmääruse põhjenduse 5 (nüüd määruse nr 1225/2009 põhjendus 3) kohaselt võetakse selle määruse artikli 3 lõigetega 6 ja 7 liidu õigusesse üle Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu (EÜT 1994, L 336, lk 3; ELT eriväljaanne 11/21, lk 82; edaspidi „dumpinguvastane leping”) 1 A lisas esitatud 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamise lepingu (EÜT 1994, L 336, lk 103; ELT eriväljaanne 11/21, lk 189) artikkel 3.5, tuleb tugineda sellele sättele ja selle WTO vaidluste lahendamise organi antud tõlgendusele.

33 Sellega seoses olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et WTO lepingud ei kuulu oma iseloomu ja ülesehituse tõttu põhimõtteliselt nende normide hulka, millest lähtuvalt kontrollib liidu kohus EÜ artikli 230 esimese lõigu alusel liidu institutsioonide õigusaktide õiguspärasust (Euroopa Kohtu 23. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑149/96: Portugal vs. nõukogu, EKL 1999, lk I‑8395, punkt 47, ja 9. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑76/00 P: Petrotub ja Republica vs. nõukogu, EKL 2003, lk I‑79, punkt 53). Liidu kohus peab siiski kontrollima kõnealuse liidu akti õiguspärasust WTO eeskirjade alusel juhul, kui ühendus on soovinud täita WTO raames võetud teatud kohustust, või olukorras, kus liidu õigusakt viitab sõnaselgelt WTO lepingute konkreetsetele sätetele (eespool viidatud Euroopa Kohtu otsus Portugal vs. nõukogu, punkt 49; eespool viidatud kohtuotsus Petrotub ja Republica vs. nõukogu, punkt 54, ja 27. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑351/04: Ikea Wholesale, EKL 2007, lk I‑7723, punkt 30).

34 Ent algmääruse põhjendusest 5 nähtub, et selle eesmärk on muu hulgas võtta liidu õigusesse võimalikult suures ulatuses üle 1994. aasta dumpinguvastases lepingus sisalduvaid eeskirju, mille hulgas on eeskätt kahju tuvastamist ning dumpinguhinnaga impordi ja kahju vahelist põhjuslikku seost puudutavad eeskirjad (vt selle kohta eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Petrotub ja Republica vs. nõukogu, punkt 55).

35 Sellest järeldub, et algmääruse sätteid tuleb võimaluste piires tõlgendada dumpinguvastase lepingu vastavaid sätteid arvestades (vt selle kohta Euroopa Kohtu 14. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑341/95: Bettati, EKL 1998, lk I‑4355, punkt 20, ning eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Petrotub ja Republica vs. nõukogu, punkt 57).

36 Lisaks, kuigi WTO vaidluste lahendamise organi poolt dumpinguvastasele lepingule antud tõlgendused ei saa Üldkohtule vaidlustatud määruse kehtivuse hindamisel olla siduvad (vt selle kohta Euroopa Kohtu 1. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑377/02: Van Parys, EKL 2005, lk I‑1465, punkt 54), ei takista miski Üldkohtul sellele viitamast, kui tegemist on – nagu käesolevas asjas – algmääruse sätte tõlgendamisega (vt selle kohta Üldkohtu 24. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑45/06: Reliance Industries vs. nõukogu ja komisjon, EKL 2008, lk II‑2399, punkt 107).

37 Selles kontekstis tuleb märkida, et WTO apellatsioonikogu leidis vaidlust „Ühendriigid – Kuumvaltsitud teras” puudutavas 23. augusti 2001. aasta aruandes (WT/DS184AB/R, punkt 226), et mitteomistamist käsitleva dumpinguvastase lepingu artikli 3.5 sõnastusega kooskõlas olemiseks pidid uurimiste eest vastutavad asutused hindama nõuetekohaselt siseriiklikule tootmisharule muude teadaolevate tegurite põhjustatud kahju ning eraldama ja eristama dumpinguhinnaga impordi kahjulikku mõju ja muude tegurite kahjulikku mõju.

38 Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et algmääruse artikli 3 lõigetega 6 ja 7 ei panda institutsioonidele mingit kohustust omistamise ja mitteomistamise analüüsi vormi või järjekorra osas, mille nad peavad läbi viima. Seevastu näeb see säte ette, et need analüüsid tuleb läbi viia nii, et need võimaldavad eraldada ja eristada dumpinguhinnaga impordi ja muude tegurite põhjustatud kahjulikku mõju.

39 Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et käesoleva kohtuasja poolte vaheline vaidlus on semantilist laadi ja mitte sisulist laadi. Nimelt ei ole sellel, kuidas nõukogu oma menetlusdokumentides kirjeldas metodoloogiat, mida institutsioonid kohaldasid omistamise ja mitteomistamise analüüsi läbiviimiseks, suurt tähtsust, kuna metodoloogia, mida nõukogu ja komisjon käesolevas asjas tegelikult kohaldasid, võimaldas neil tagada, et kahju, mida põhjustasid muud tegurid kui dumpinguhinnaga import, ei omistatud dumpinguhinnaga impordile. Niisiis uurisid institutsioonid esiteks dumpinguhinnaga impordi mõju ajutise määruse põhjendustes 112–114 ning vaidlustatud määruse põhjendustes 85 ja 86. Teiseks analüüsisid nad ajutise määruse põhjendustes 115–136 ning vaidlustatud määruse põhjendustes 87–101 muude tegurite mõju. Kolmandaks tegid nad ajutise määruse põhjendustes 137–140 ning vaidlustatud määruse põhjendustes 102–104 omistamise ja mitteomistamise analüüsi lühikese sünteesi ning tegid selle põhjal põhjusliku seose osas omad järeldused. Kuigi on tõsi, et muud kahju põhjustanud tegurid kui dumpinguhinnaga import võeti arvesse vaid teisena, esitasid institutsioonid oma lõpliku järelduse kahju omistamise kohta siiski alles pärast teist etappi, mistõttu saadi dumpinguhinnaga impordi kahjulik mõju eraldada ja eristada muude tegurite põhjustatud kahjulikust mõjust.

40 Järelikult ei ole ajutise määruse põhjendustes 111–140 ning vaidlustatud määruse põhjendustes 83–104 toodud põhjusliku seose analüüsi puhul rikutud õigusnormi, kuna institutsioonid on kõigepealt läbi viinud omistamise analüüsi ja seejärel mitteomistamise analüüsi.

41 Teiseks tuleb kindlaks teha, kas muid kahju põhjustanud tegureid kui dumpinguhinnaga import tuleb uurida koos, nagu väidavad hagejad, või neid tuleb uurida eraldi, nagu väidab nõukogu. Nagu ka eelmist küsimust, tuleb seda küsimust käsitleda algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 sõnastusest, eesmärgist ja kontekstist lähtuvalt.

42 Esiteks tuleb seoses algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 sõnastusega, nagu on toodud eespool punktis 30, märkida, et see säte ei täpsusta, kas muid kahju põhjustavaid tegureid kui dumpinguvastane import tuleb analüüsida koos või eraldi.

43 Teiseks, nagu sai märgitud eespool punktis 31, on algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 eesmärk eraldada ja eristada dumpinguhinnaga impordi ja muude tegurite kahjulikku mõju, nii et muude tegurite põhjustatud kahju ei omistataks nimetatud impordile. Selle eesmärgi saavutamiseks on teatavatel asjaoludel vajalik muude tegurite koos analüüsimine. Nii on see muu hulgas siis, kui institutsioonid eraldi analüüsimise tulemusel järeldavad, et igal muul teguril on ühenduse tootmisharule olnud negatiivne mõju, ilma et seda mõju saaks pidada oluliseks. Nagu märkisid hagejad oma menetlusdokumentides, kui kümmekond muud tegurit kui dumpinguhinnaga import on põhjustanud koos 99% kahjust, kuid ühelgi neist ei ole olnud olulist mõju ühenduse tootmisharu kantud kahjule, leiavad institutsioonid jätkuvalt, et olulise kahju põhjustas kõnealune import, kuna ühtegi neist kümnest muust tegurist eraldi ei saa pidada kahju põhjustajaks. Sellist analüüsi ei saa pidada algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 eesmärgiga kooskõlas olevaks.

44 Kolmandaks, selle sätte konteksti analüüs kinnitab, et teatavatel asjaoludel on vajalik muude tegurite koos analüüsimine. Nagu sai juba märgitud, on algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 eesmärk võtta liidu õigusesse üle dumpinguvastase lepingu artikkel 3.5. Ent vaidlust „Euroopa ühendused – Toruliitmikud” puudutavas 18. augusti 2003. aasta aruandes (WT/DS219/AB/R, punktid 190 ja 192) leidis WTO apellatsioonikogu, et kuigi dumpinguvastase lepingu artikkel 3.5 ei nõua igal juhtumil muude kahju põhjustavate tegurite mõju koos hindamist, võib esineda juhtumeid, kus juhtumi eripäraste faktiliste asjaolude tõttu oleks selle tagajärjeks, et muude kahju põhjustavate tegurite mõju ei hinnata koos, see, et uurimise eest vastutav asutus omistab muude kahju põhjustavate tegurite mõju vääralt dumpinguhinnaga impordile. WTO apellatsioonikoja arvates ei pea uurimise eest vastutav asutus muude kahju põhjustavate tegurite mõju hindama koos tingimusel, et juhtumi eripäraseid faktilisi asjaolusid arvestades täidab ta oma kohustuse mitte omistada dumpinguhinnaga impordile muude tegurite põhjustatud kahju.

45 Järelikult tuleb sarnaselt hagejatele asuda seisukohale, et teatavatel asjaoludel võib olla vajalik muude kahjutegurite kui dumpinguhinnaga import ühine analüüs. Nii on see eeskätt siis, kui institutsioonid on paljude muude kahjutegurite kui dumpinguvastane import osas järeldanud, et need võisid kahju süvendada, kuid nende mõju ei saa eraldi pidada märkimisväärseks.

46 Sellest tulenevalt tuleb leida, et algmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 tõlgendus, mida nõukogu ei soovita vaidlustatud määruses, vaid üksnes menetlusdokumentides, on väär. See ei tähenda siiski, et vaidlustatud määruses on rikutud õigusnormi, mis õigustaks vaidlustatud määruse tühistamist. Nimelt piirdus nõukogu vaidlustatud määruses erinevate kahjutegurite eraldi analüüsimisega, mainimata mingilgi viisil, et ta leidis, et nimetatud tegurite ühine analüüs ei olnud nõutud. Seega saab teha järelduse vaidlustatud määruses tehtud õigusnormi rikkumise kohta vaid siis, kui on tehtud järeldus ka selle kohta, et antud asjas oli niisugune ühine analüüs nõutud.

47 Ent eespool punktist 45 nähtub, et enne kui saab kindlaks teha, kas antud asjas oli ühine analüüs nõutud, tuleb analüüsida hagejate etteheiteid iga muu teadaoleva kahjuteguri eraldi analüüsi kohta. Seega saab alles pärast allpool punktides 49–215 tehtud analüüsi, mille eesmärk on kontrollida esiteks, kas iga muu teadaoleva kahjuteguri eraldi analüüs ei ole õigusvastane ning teiseks, kas juhtumi asjaolud nõudsid muude kahjutegurite ühist analüüsi, järeldada, et nõukogu on kahjutegurite eraldi analüüsiga piirdudes rikkunud õigusnormi.

48 Seevastu tuleb juba nüüd tagasi lükata esimese väite esimene osa selles osas, mille kohaselt on seoses põhjusliku seose analüüsiga institutsioonide metodoloogia puhul rikutud õigusnormi.

2. Muude kahjutegurite kui dumpinguhinnaga import eraldi analüüs (esimese väite teine kuni kaheksas osa)

49 Sissejuhatuseks olgu meenutatud kohtupraktikast tulenevad põhimõtted, millest lähtuvalt tuleb analüüsida hagejate erinevaid etteheiteid, mis puudutavad muude erinevate kahjutegurite kui dumpinguhinnaga import eraldi analüüsi.

50 Eespool punktis 27 viidatud kohtupraktika kohaselt on nõukogu ja komisjon kohustatud uurima, kas kahju, mille nad kavatsevad aluseks võtta, tuleneb tegelikult dumpinguhinnaga impordist, ning kõrvale jätma kogu muudest teguritest põhjustatud kahju.

51 Lisaks, väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab küsimus, kas ühenduse tootmisharu on kannatanud kahju ja kas see kahju on omistatav dumpinguhinnaga impordile ning küsimus, kas muud teadaolevad tegurid on süvendanud ühenduse tootmisharu kahju, keeruliste majanduslike küsimuste hindamist, milleks institutsioonidel on laiaulatuslik kaalutlusõigus. Sellest järeldub, et liidu kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle peab piirduma menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud valiku tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega (vt selle kohta eespool punktis 27 viidatud Üldkohtu otsus Aluminium Silicon Mill Products vs. nõukogu, punkt 71, ja 17. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑462/04: HEG ja Graphite India vs. nõukogu, EKL 2008, lk II‑3685, punkt 120).

a) Esimese väite teine osa, mis puudutab terasenõudluse ja hindade arengut ühenduse ja maailma turgudel

Poolte argumendid

52 Hagejad väidavad, et vaidlustatud määruse põhjenduses 85 on tehtud ilmne hindamisviga ning see rikub algmääruse artikli 3 lõikeid 6 ja 7, kuna survet ühenduse hindadele ei saa omistada dumpinguhinnaga impordile, vaid tuleb omistada hindade arengule maailmaturul ja terasenõudluse arengule.

53 Nimelt arenevad esiteks ferrosiliitsiumi hinnad igal suurel maailma turul samamoodi ja ühenduse hinna areng kajastab maailmaturu dünaamikat. Hagejad on seisukohal, et kuna hinnad eelkõige ajavahemikus 2005. aastast kuni uurimisperioodi lõpuni kõikidel turgudel langesid, siis on ilmselgelt põhjendamatu väita, et ilma dumpinguhinnaga impordita oleks hinnad ühenduses tõusnud, et katta ühenduse tootmisharu kasvavad kulud, millele lisandub põhjendatud kasumimarginaal.

54 Teiseks määrab ferrosiliitsiumi hindade madala taseme kindlaks mitte dumpinguhinnaga import, vaid nõudluse areng. Nõukogu möönis vaidlustatud määruses ise, et ferrosiliitsiumi hinnad järgivad nõudluse kõikumisi. Siiski analüüsis ta vääralt ferrosiliitsiumi hindade arengut ühenduses võrreldes toorterase ülemaailmse toodangu arenguga, kuigi meed hinnad määrab kindlaks terasetootmine ühenduses. Ferrosiliitsiumi hindade areng ühenduses peegeldas just nimelt terasenõudluse arengut ning nimetatud hinnad vähenesid proportsionaalselt nõudluse püsimise või vähenemisega ühenduses. Seetõttu leiavad hagejad, et isegi kui dumpinguhinnaga import ei oleks hindu alla löönud, oleks ühenduse tootmisharu kandnud kahju kulude suurenemise ja nõudluse samaaegse vähenemise tõttu.

55 Kolmandaks märgivad hagejad, et uurimisperioodil müüdi ferrosiliitsiumi ühenduses kõrgema hinnaga kui muudel turgudel. Ent maailmaturul, kus hinnad liiguvad tasakaalu poole, ei saa väita, et hinnad sellel turul, kus need on kõige kõrgemad, on ebaõiglaselt alla löödud või vähendatud.

56 Nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, vaidleb hagejate argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

57 Esimese väite teine osa puudutab sisuliselt seda, kuidas institutsioonid hindasid ferrosiliitsiumi hindade ülemaailmse arengu ja nõudluse rolli terasesektoris kui muid teadaolevaid tegureid, mis võisid põhjustada ühenduse tootmisharu kantud kahju või seda süvendada.

58 Sellega seoses tuleb meenutada esiteks, et nõukogu leidis vaidlustatud määruse põhjenduses 85, et dumpinguhinnaga impordi tõttu ei saanud ühenduse tootmisharu tõsta oma müügihindu tasemele, mis oli vajalik kõikide kulude katmiseks. Teiseks esitas nõukogu vaidlustatud määruse põhjendustes 87 ja 90 põhjused, millest tulenevalt ta otsustas tagasi lükata väite, mille kohaselt oli ferrosiliitsiumi hindade madal tase seotud maailmaturu dünaamikaga, mis omakorda areneb sõltuvalt terasesektori nõudluse kõikumistest, mitte aga dumpinguhinnaga impordiga. Esiteks selgitas nõukogu, et turumajanduses määravad hinnad üldjuhul kindlaks pakkumise ja nõudluse tasemed, kuid muud tegurid, näiteks dumpinguhinnaga import, võivad rolli mängida. Teiseks täpsustas ta, et kindlasti võib nõustuda, et maailmaturu – eelkõige terasetööstuse – nõudlus ferrosiliitsiumi järele mõjutas hinnakujundust vaatlusperioodi teatavates ajavahemikes ning oli ka ajavahemikke, kus ferrosiliitsiumi hinnad langesid vaatamata kasvavale nõudlusele. Kolmandaks tõdes ta, et isegi ühenduse tasandil langesid ferrosiliitsiumi hinnad teatavatel ajahetkedel, vaatamata terasesektori nõudluse suurenemisele.

59 Hagejad vaidlevad sellele järeldusele vastu kolmele argumendile tuginedes. Esiteks, kuna hinnad maailmaturul langesid eelkõige ajavahemikus 2005. aastast kuni uurimisperioodi lõpuni, siis ei oleks ühenduse hinnad saanud tõusta ka dumpinguhinnaga impordi puudumisel. Teiseks, ferrosiliitsiumi ühenduse hinnad järgisid ühenduse terasetootmise kõikumisi ning kahanesid samal ajal, kui ühenduse terasetööstuse nõudlus püsis või vähenes. Kolmandaks, hinnad ühenduse turul on maailma kõrgeimad hinnad, mis välistab mis tahes hinna allalöömise või vähendamise.

60 Ent ükski neist kolmest argumendist ei tõenda, et nõukogu on teinud ilmse hindamisvea ja rikkunud algmääruse artikli 3 lõikeid 6 ja 7.

61 Seega tuleb märkida esiteks seoses argumendiga, mis puudutab hindade arengut maailmaturul, et hagejad viitavad selle argumendi põhjendamiseks hagiavalduses toodud tabelile, millest nende sõnul nähtub, et ferrosiliitsiumi hinnad järgivad sama arengut kõikidel tähtsatel turgudel maailmas ning et ühenduse hinna areng üksnes kajastab maailmaturu dünaamikat. Kuigi vastab tõele, et see tabel näitab, et ühenduse ferrosiliitsiumi hind järgib üldiselt sama arengut kui hinnad Ühendriikides ja Jaapanis, ei kinnita see kuidagi seda, et hinnad maailmaturul langesid kogu vaatlusalusel perioodil ehk 1. jaanuarist 2003 kuni 30. septembrini 2006 või vähemalt ajavahemikus 2005. aasta jaanuarist kuni uurimisperioodi lõpuni ehk 30. septembrini 2006. Vastupidi, sellest tabelist nähtub, et ajavahemikus 2003–2004 ja uurimisperioodil hinnad tõusid. Neid suundumusi kinnitavad ajutise määruse põhjenduses 96 toodud ühenduse keskmisi hindu käsitlevad andmed, millele hagejad vastu ei vaielnud. Seega ei saa viimati nimetatud väita, et ferrosiliitsiumi hindade üldise languse tõttu ei olnud põhjendatud väita, et dumpinguhinnaga impordi puudumisel oleksid ühenduse hinnad tõusnud tasemele, mis oleks ühenduse tootmisharul võimaldanud katta kasvavad kulud ning saada põhjendatud kasumimarginaali.

62 Teiseks tuleb seoses argumendiga, mis puudutab terasesektori nõudluse kõikumisi ja ferrosiliitsiumi hindade analüüsi ühenduses võrreldes toorterase ülemaailmse toodanguga, märkida, et hagejad lükkavad tagasi institutsioonide poolt lõpliku avalikustamise dokumendis esitatud joonise, mis illustreerib ferrosiliitsiumi hindade arengut ühenduses toorterase ülemaailmse toodangu arengust lähtuvalt, ning viitavad oma argumendi põhjendamiseks hagiavalduse lisas toodud joonisele, mis illustreerib ühenduse ferrosiliitsiumi hindade arengut võrreldes ühenduse terasetootmise arenguga. Ent vastupidi hagejate väidetule ei võimalda see joonis tõendada, et ühenduse ferrosiliitsiumi hinnad järgisid ühenduse terasetootmise kõikumisi ning vähenesid samal ajal, kui ühenduse terasetööstuse nõudlus püsis või vähenes.

63 Seega on esiteks oluline sarnaselt nõukogule märkida, et see joonis näitab, et ühenduse hinnad ei järginud alati ühenduse terasetootmise kõikumisi. Näiteks näitab joonis, et 2004. aastal, mil ühenduse terasetootmine suurenes, langesid hinnad jätkuvalt. Samamoodi 2006. aastal joonise kohaselt terasetootmine vähenes, samas kui hinnad tõusid. Need näited kinnitavad, et hagejate esitatud joonis ei ole piisav, et põhjendada nende väidet, mille kohaselt põhjustas hindade languse nõudluse vähenemine.

64 Teiseks tuleb märkida, et joonis ei näita nõudluse vähenemist kogu vaatlusalusel perioodil. See kirjeldab niisiis terasetootmise suurenemist 2003. aasta kolmandast kvartalist kuni 2004. aasta teise kvartalini, 2004. aasta neljandast kvartalist kuni 2005. aasta teise kvartalini ning uurimisperioodi esimeses kolmes kvartalis, mis hõlmab ajavahemikku 1. oktoobrist 2005 kuni 30. septembrini 2006. Samuti on joonisest näha, et ferrosiliitsiumi hinnad ühenduses tõusid 2003. aasta kolmandast kvartalist kuni 2004. aasta teise kvartalini ning kogu uurimisperioodi jooksul. Arvestades positiivseid arenguid, ei ole piisav väita, et ühenduse hinnad langesid samal ajal kui ühenduse terasetööstuse nõudlus püsis või vähenes, et tõendada, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea, kui ta väitis, et dumpinguhinnaga impordi tõttu ei saanud ühenduse tootmisharu tõsta oma müügihindu tasemele, mis oli vajalik kulude katmiseks. Hagejad oleksid pidanud tõendama, et terasetootmise suurenemine eespool mainitud ajavahemikel oli liiga väike, et viia hinnatõusuni, mis võimaldaks ühenduse ferrosiliitsiumi tootjatel kanda tootmiskulude suurenemine üle tarbijatele, kuid nad ei teinud seda.

65 Kolmandaks tuleb seoses argumendiga, mis puudutab ühenduse hindu, mille tase on selline, mis ei võimalda väita, et neid ebaõiglaselt alla löödi või vähendati, meenutada, et hindade allalöömine ja vähendamine on juriidilised kontseptsioonid, millele on viidatud algmääruse artikli 3 lõikes 3 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõige 3). Skemaatiliselt võrdlevad institutsioonid hindade allalöömise kindlaksmääramiseks selle sätte tähenduses ühenduse hindu kohandatud impordihindadega, et saada protsendina väljendatud hindade allalöömise marginaal. Samuti, kui tuvastatakse, et ühenduse hindasid on langetatud või neid ei ole piisavalt tõstetud, viivad institutsioonid samuti skemaatiliselt läbi impordihindade ja ühenduse sihthinna võrdluse, st hind, mis oleks olnud dumpinguhinnaga impordi puudumisel, et saada kahju kõrvaldamist võimaldav marginaal, mis on samuti väljendatud protsendina. Käesolevas asjas nähtub ajutise määruse põhjendustest 87–89 ja 112, et institutsioonid tegid hindade allalöömise kindlaks algmääruse artikli 3 lõike 3 alusel. Seega märkis komisjon algmääruse põhjenduses 89, et ta arvutas hinna allalöömise marginaalid, mis olid olenevalt eksportivast tootjast 4–11%, välja arvatud kolm eksportivat tootjat, kelle puhul ei tuvastatud mis tahes hindade allalöömist. Hagejad ei esita aga ühtegi argumenti, mis võiks institutsioonide arvutatud hindade allalöömise marginaalid seada kahtluse alla. Pelk tõdemus, et ühenduse hinnad on maailma kõrgeimad, ei kujuta endast sellist kahtluse alla seadmist.

66 Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et ükski hagejate esitatud argument ei tõenda, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea, kui ta kinnitas, et ühenduse tootmisharu ei saanud oma müügihindu tõsta tasemele, mis oli vajalik kõikide kulude katmiseks, mitte maailmaturu dünaamika ega terasesektori nõudluse kõikumiste tõttu, vaid dumpinguhinnaga impordi tõttu.

67 Järelikult tuleb esimese väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

b) Esimese väite kolmas osa, mis puudutab selle kahju mõju, mille ühenduse tootmisharu ise endale põhjustas

Esimene etteheide, mis puudutab teatavate ühenduse tootjate tootmise ümberkorraldamisi

– Poolte argumendid

68 Hagejad väidavad, et nõukogu ei ole adekvaatselt arvesse võtnud mõju, mida avaldasid ühenduse tootmisharu kantud kahju suhtes vabatahtlikud tootmise ümberkorraldused, mida rakendasid Huta Laziska S.A., OFZ a.s. ja Vargön Alloys AB 2004. aastal, mis on vaidlustatud määruses kvalifitseeritud „eriti soodsaks” aastaks.

69 Esiteks tegid institutsioonid tõsise faktivea, millel on oluline mõju põhjusliku seose analüüsi suhtes, kuna kuigi ajutise määruse põhjendusest 135 nähtub, et 2004. aastal suunasid kaks ühenduse ferrosiliitsiumi tootjat oma tootmise ümber mangaanisulamite tootmisele, nähtub sama määruse põhjendusest 93, et ferrosiliitsiumi tootmise vähenemist võeti arvesse alates 2005. aastast. Ent otsus vähendada ferrosiliitsiumi tootmist ajal, mil turutingimused olid soodsad, viis ferrosiliitsiumi tootmise ühikukulude kasvuni, tootmise ja müügi vähenemiseni ning suurema nappuseni turul. Teiseks tekitas 2004. aasta tootmise ümberkorralduste arvesse võtmata jätmine petliku pildi tootmisevõimsuse arengust, tootmisest ja ühenduse tootmisharu rentaablusest.

70 Teiseks tegid institutsioonid ilmse hindamisvea, kui nad kinnitasid, et tootmise ümberkorraldused olid reaktsioon dumpinguhinnaga impordile. Nimelt esiteks oli 2004. aasta erakordne aasta, mil ühenduse tootmisharu rentaablus tõusis vaatlusaluse perioodi kõrgeimale tasemele ning selle investeeringutasuvuse tase küündis 20% lähedale, ning teiseks otsustas Huta Laziska oma tootmise ümber suunata ränimangaani tootmisele, mis on vähem energiamahukas ja parema rentaablusega toode. Hagejate arvates seletavad ühenduse tootmisharu kantud kahju 2005. aastal ja uurimisperioodil järelikult tootmise vabatahtlikud ümberkorraldused, mis viisid tootmiskulude suurenemiseni, mis omakorda tõi kaasa tootmise täiendava vähendamise.

71 Nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, vaidlevad hagejate argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

72 Käesolev etteheide puudutab sisuliselt seda, kuidas institutsioonid analüüsisid mõju, mida avaldas ühenduse tootmisharule teatavate ühenduse tootjate poolt 2004. aastal varem ferrosiliitsiumi tootmiseks kasutatud ahjude ümbersuunamine ränimangaani tootmisele.

73 Sellega seoses tuleb märkida, et komisjon analüüsis nimetatud ümbersuunamise mõju ajutise määruse põhjendustes 135 ja 136. Ta kinnitas seal, et vaatamata ümberkorraldusega kaasnevatele kuludele korraldati osa tootmisest 2004. aastal ümber, kuna mangaanisulameid ühenduse turul tollal nappis, samas kui ferrosiliitsiumi pakkumine oli piisav. Ta järeldas sellest, et mõnede ühenduse tootjate otsus piirata tootmist ei olnud vabatahtlik, vaid oli põhjustatud dumpinguhinnaga impordist, mis ei võimaldanud ühenduse tootmisharul ferrosiliitsiumi kasumlikult müüa. Lisaks, ajutise määruse põhjenduses 93 kohandas ta alates 2005. aastast tootmisvõimsust puudutavaid andmeid, mis olid toodud tabelis tootmisvõimsuse ja tootmisvõimsuse rakendamise kohta, et võtta arvesse ahjude ümbersuunamist.

74 Hagejad vaidlustavad nii ajutise määruse põhjenduse 93 kui ka põhjendused 135 ja 136.

75 Esiteks, seoses argumendiga, milles hagejad tuginevad ajutise määruse põhjenduses 93 sisalduvale faktiveale, selgitas nõukogu vastuseks kirjalikule küsimusele, mis esitati talle menetlust korraldava meetme kaudu, et tootmine korraldati ümber 2004. aasta detsembri alguses. Kohtuistungil möönis ta samuti, et selliselt ümberkorraldatud tootmisvõimsust ei saadud ferrosiliitsiumi tootmiseks 2004. aasta detsembris rakendada. Seega tuleb tõdeda, et tootmisvõimsust puudutavad arvandmed oleks tulnud kohandada mitte alates 2005. aastast, vaid alates 2004. aastast. Järelikult sisaldab ajutise määruse põhjendus 93 sisulist ebatäpsust.

76 Üldkohus ei nõustu siiski hagejate seisukohaga sellest ebatäpsusest tuletavate tagajärgede osas. Nimelt tuleb esiteks tõdeda, nagu märkis nõukogu kohtuistungil, et arvestades seda, et tootmisvõimsus vähenes alles 2004. aasta detsembris, oleks selle võimsuse üldine kohandus kogu 2004. aasta osas olnud üksnes väikesemahuline, mis on võrdne 1/12‑ndikuga 2005. aasta osas tehtud kohandusest. Teiseks, kui eeldada, et tootmisvõimsust oleks kohandatud ka 2004. aasta osas, oleks ühenduse ferrosiliitsiumi turu majanduslik olukord 2004. aastal olnud järgmine: nõudluse suurenemine, dumpinguhinnaga impordi mahu suurenemine, tootmise vähenemine, tootmisvõimsuse väike langus, ühenduse tootmisharu müügi ja turuosade vähenemine, nende hindade, kasumimarginaali ja investeeringutasuvuse tõus. Teisisõnu oleks kõik majandusnäitajad peale tootmisvõimsuse, tootmise, müügi ja turuosade näidanud soodsat arengut. Sellistel asjaoludel on tõesti võimalik, et teatavate ühenduse tootjate otsus suunata oma tootmine ümber on niisuguse majandusliku valiku tulemus, mille eesmärk on saavutada parem rentaablustase ränimangaani turul, mitte dumpinguhinnaga impordi olemasolu tagajärg ferrosiliitsiumi turul, mis kahjustas ühenduse tootmisharu rentaablust. Siiski on samuti võimalik, et teatavate ühenduse tootjate otsus oma tootmine ümber korraldada võttis arvesse mitte ainult parema rentaabluse väljavaateid ränimangaani turul, vaid ka madala hinnaga impordi olemasolu, mille maht oli 2004.aastal juba tugevalt suurenenud ja mis muutis ferrosiliitsiumi turul rentaabluse väljavaated vähem atraktiivseks kui ränimangaani turul.

77 Järelikult ei saa ajutise määruse põhjenduses 93 tehtud faktiviga mõjutada põhjusliku seose analüüsi.

78 Teiseks, seoses argumendiga, milles hagejad tuginevad institutsioonide ilmsele hindamisveale, kuna nad kinnitasid ajutise määruse põhjenduses 136, et tootmise ümberkorraldused olid üksnes reaktsioon dumpinguhinnaga impordile, on eespool punktis 76 leitud, et kuigi on võimalik, et ümberkorraldused olid sellise äriotsuse tulemus, mille eesmärk oli parema rentaablustaseme saavutamine ränimangaani turul ja mitte dumpinguhinnaga impordi olemasolu tagajärg ferrosiliitsiumi turul, mis võis kahjustada ühenduse tootmisharu rentaablust, on samuti võimalik, et ümberkorraldamise otsused olid ajendatud mitte ainult parema rentaabluse väljavaadetest ränimangaani turul, vaid ka madala hinnaga impordi olemasolust ferrosiliitsiumi turul.

79 Seega tuleb järeldada, et ükski hagejate esitatud argument ei tõenda, et institutsioonid on teinud ilmse hindamisvea.

80 Eespool toodut arvesse võttes tuleb käesolev etteheide seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Teine etteheide, mis puudutab tootmise katkestamist teatavate ühenduse tootjate poolt

– Poolte argumendid

81 Hagejad väidavad, et nõukogu ei ole arvesse võtnud mõju, mida avaldasid ühenduse tootmisharu kantud kahjule vabatahtlikud tootmiskatkestused, mida teatavad ühenduse tootjad rakendasid, ning pani need vääralt süüks vaidlusalusele impordile.

82 Esiteks, nõukogu tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus vaidlustatud määruse põhjenduses 101 arvesse võtmast rakendatud tootmiskatkestuste mõju, põhjusel, et põhjusliku seose olemasolu tuleb hinnata ühenduse tootmisharu tasandil tervikuna, ning seda vaatamata sellele, et nimetatud tegur mõjutas ühenduse tootmisharu tulemuslikkust tervikuna. Sellega seoses märgivad hagejad esiteks, et Huta Laziska lõpetas tootmise vaatlusalusel perioodil mitmel korral probleemide tõttu suhetes elektritarnijaga, teiseks, et ta oli sunnitud võtma suuna selliste vähem energiamahukate ja rentaablimate toodete tootmisele, nagu ränimangaan, ning kolmandaks, et nõukogu 4. detsembri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1420/2007 raames, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist ja Kasahstanist pärineva ränimangaani impordi suhtes ja lõpetatakse menetlus Ukrainast pärineva ränimangaani impordi suhtes (ELT L 317, lk ), uurisid institutsioonid Huta Laziska olukorra arengut eraldi.

83 Teiseks, institutsioonid tegid ilmse hindamisvea, kui nad jätsid arvesse võtmata nende tootmiskatkestuste mõju, mida rakendasid esiteks FerroAtlántica SL kõrge energiatarbimise perioodidel, mil see tootja maksimeeris oma kasumit energiat müües, ning teiseks Vargön Alloys, kes lõpetas ferrosiliitsiumi tootmise uurimisperioodil. Seoses FerroAtlánticaga märgivad hagejad repliigis, et kostja vastuses kinnitas nõukogu esimest korda, et ferrosiliitsiumi tootmise peatamine elektritarbimise tipptundidel oli alati olnud osa äriühingu ärimudelist. Pealegi räägitakse sellele kinnitusele vastu vaidlustatud määruse põhjenduses 81, kus nõukogu kinnitas, et tootmise vähendamine elektrikatkestuste tõttu ei toimunud regulaarselt.

84 Nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, vaidleb hagejate argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

85 Käesolev etteheide puudutab seda, kuidas institutsioonid analüüsisid kolme ühenduse tootja Huta Laziska, FerroAtlántica ja Vargön Alloysi tootmise katkestuste mõju ühenduse tootmisharule.

86 Hagejad heidavad nõukogule sisuliselt ette esiteks seda, et ta ei analüüsinud vaidlustatud määruse põhjenduses 101 korrektselt Huta Laziska tootmiskatkestuste mõju, ning teiseks seda, et ta jättis arvesse võtmata FerroAtlántica ja Vargön Alloys tootmiskatkestused.

87 Esiteks, seoses ilmse hindamisveaga, mis väidetavalt tehti Huta Laziska olukorra käsitlemisel, tuleb meenutada, et vaidlustatud määruse põhjenduses 101 kinnitas nõukogu, et kantud kahju põhjust tuleb analüüsida kogu ühenduse tootmisharu tasemel ja et isegi juhul, kui seda tootjat puudutavad andmed kahju hindamisel välja jätta, jäävad ülejäänud ühenduse tootmisharu suhtes täheldatud suundumused ülimalt negatiivseks ja näitavad jätkuvalt olulist kahju.

88 Sellega seoses tuleb kõigepealt sarnaselt hagejatele märkida, et põhjusliku seose olemasolu analüüsi ei pea tingimata läbi viima kogu ühenduse tootmisharu tasandil, mistõttu ei saaks ühele ühenduse tootjale muu teguri kui dumpinguhinnaga import tekitatud mis tahes kahju arvesse võtta. Nimelt sai eespool punktis 30 juba rõhutatud, et algmääruse artikli 3 lõikes 7 ette nähtud mitteomistamise analüüsi raames peavad institutsioonid esiteks uurima kõiki muid teadaolevaid tegureid, millega ühenduse tootmisharu dumpinguhinnaga impordiga samal ajal kahjustatakse, ning teiseks tagama, et nende muude teguritega tekitatud kahju ei omistataks dumpinguhinnaga impordile. Algmääruse artikli 3 lõige 7 ei täpsusta, et see uurimine peab arvesse võtma muude teguritega kogu ühenduse tootmisharule põhjustatud kahju. Selle sätte eesmärki arvestades, mis – nagu sai mainitud eespool punktis 31 – on tagada, et institutsioonid eraldavad ja eristavad dumpinguhinnaga impordi kahjulikku mõju ja muude tegurite kahjulikku mõju, on võimalik, et teatavatel asjaoludel tuleb arvesse võtta muu teguri kui dumpinguhinnaga import ühele ühenduse tootjale individuaalselt tekitatud kahju, kui see on süvendanud kogu ühenduse tootmisharu puhul täheldatud kahju.

89 Edasi, on tõsi, et nõukogu kinnitas vaidlustatud määruse põhjenduses 101 üksikasjadesse laskumata, et kahju põhjust tuleb analüüsida kogu ühenduse tootmisharu tasandil, mis võib jätta mulje, et kahjutegurit, mis mõjutab ühenduse tootjat individuaalselt, ei saa kunagi arvesse võtta. Vastupidi hagejate väidetule võeti kahju, mille tootmiskatkestus võis tekitada Huta Laziskale, siiski nõuetekohaselt arvesse. Niisiis, nagu sai märgitud eespool punktis 87, selgitas nõukogu seal, et isegi juhul, kui seda tootjat puudutavad andmed kahju analüüsist välja jätta, näitavad ühenduse tootmisharu suhtes täheldatud suundumused kahju olemasolu. Kuid hagejad ei esitanud tõendeid selle kohta, et kõnealuse kaalutluse juures oli tehtud ilme hindamisviga. Ta piirdub selle kinnitamisega, et tootmiskatkestuste põhjuseks olid Huta Laziska probleemid elektritarnijaga, mille nõukogu nõustus vaidlustatud määruse põhjenduses 101 arvesse võtma.

90 Lõpetuseks, nagu sai meenutatud eespool punktides 50 ja 51, on institutsioonide ülesanne seoses määrusega nr 1420/2007 uurida kaalutlusõiguse teostamise raames, kas ühenduse tootmisharule on tekitatud kahju ja kas see kahju on omistatav dumpinguhinnaga impordile või kas muud teadaolevad tegurid on kahju süvendanud. Seda kaalutlusõigust tuleb teostada juhtumipõhiselt, võttes arvesse kõiki asjassepuutuvaid faktilisi asjaolusid (vt selle kohta Euroopa Kohtu 14. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑156/87: Gestetner Holdings vs. nõukogu ja komisjon, EKL 1990, lk I‑781, punkt 43). Vastupidi hagejate väidetule ei erine Huta Laziska olukorra käsitlemine vaidlustatud määruses igal juhul tuntavalt sellest, kuidas teda käsitleti määruses nr 1420/2007. Nagu ka vaidlustatud määruses ei ole määruses nr 1420/2007 Huta Laziskale pühendatud alajagu. Lisaks, nagu vaidlustatud määruses käsitleti Huta Laziska olukorda seal alajao raames, mis on pühendatud tootmiskulude arengu mõjule kahju suhtes. Määruse nr 1420/2007 ja vaidlustatud määruse vahel saab täheldada vaid ühte erinevust. Samas kui vaidlustatud määruses möönis nõukogu oletuslikult ja ainult selleks, et välja jätta mõju kogu ühenduse tootmisharu kantud kahju hindamisele, et Huta Laziska kahju võis tuleneda vaidlusest, mis tal oli elektritarnijaga, siis määruses nr 1420/2007 möönis ta, et see vaidlus ja elektrihindade tõus võisid mõjutada Huta Laziska tulemuslikkust, kuid tootmiskulude areng ei süvendanud üldiselt ühenduse tootmisharu kahju.

91 Sellest tuleneb, et ükski hagejate esitatud argument ei tõenda, et vaidlustatud määruse põhjenduses 101 on tehtud ilmne hindamisviga.

92 Teiseks, seoses ilmse hindamisveaga, mis väidetavalt tehti FerroAtlántica ja Vargön Alloys tootmiskatkestuste käsitlemisel, tuleb märkida esiteks FerroAtlántica osas, et hagejad täpsustasid kohtuistungil, et nad leidsid, et selle äriühingu tootmiskatkestused põhjustasid „iseendale tekitatud” kahju, kuna elektrihinna tõusu tulemusel eelistas FerroAtlántica energiamüüki ferrosiliitsiumi müügile. Tuleb aga tõdeda, et ainus dokument, millele hagejad institutsioonide sellele väidetavale ilmsele hindamisveale viitamisel tuginevad, on FerroAtlántica 26. veebruari 2007. aasta kiri Euroalliages’ile. Selles kirjas selgitas FerroAtlántica, et tema hinnasüsteemi tõttu on ferrosiliitsiumi tootmine elektritarbimise tipptundidel peatatud ja et tema nendel tundidel toodetud elekter müüdi edasi. See kiri ei tõenda mingil moel, et FerroAtlántica katkestab oma tootmise, kui elektrihinnad tõusevad. Järelikult ei esitanud hagejad ühtegi tõendit, mis näitaks, et FerroAtlántica tootmise vähendamine elektritarbimise tipptundidel süvendas kogu ühenduse tootmisharu kantud kahju ja et nõukogu oleks pidanud seda arvesse võtma.

93 Teiseks piirduvad hagejad Vargön Alloysi osas selle kinnitamisega, et see äriühing lõpetas tootmise uurimisperioodi keskel. Hagiavaldusele lisatud dokumendis nad küll kinnitavad, et see katkestus on tingitud elektrihindade tasemest, kuid nad ei esita selle kinnituse põhjendamiseks ühtegi tõendit. Seega ei tõenda nad kuidagi, et see äriühing süvendas ise oma kahju ja et ta ei katkestanud tootmist dumpinguhinnaga impordile reageerides. Järelikult ei saa väita, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea, kui ta ei pühendanud Vargön Alloys olukorrale konkreetseid arutluskäike.

94 Eeltoodut arvestades tuleb esimese väite kolmanda osa käesolev etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Kolmas etteheide, mis puudutab teoreetilise nominaalse tootmisvõime kasutamist

– Poolte argumendid

95 Hagejad väidavad, et nõukogu tegi ilmseid hindamisvigu ja rikkus algmääruse artikli 3 lõiget 7 ning nende kaitseõigusi, kui ta keeldus kasutamast tegelikku tootmisvõimsust teoreetilise nominaalse tootmisvõimsuse asemel.

96 Esiteks tegi nõukogu ilmse hindamisvea, kuna esiteks jättis ta tähelepanuta sellised asjaolud nagu tootmise ümbersuunamine ja elektritarnekatkestused, mis avaldasid olulistele kahjuteguritele nagu tootmisvõimsus ja tootmisvõimsuse rakendamine märkimisväärset mõju.

97 Teiseks märgivad hagejad, et väär on kinnitada, nagu teeb nõukogu, et isegi kui oleks kasutatud tegelikku tootmisvõimsust, oleksid tootmisvõimsuse ja tootmisvõimsuse rakendamise arengu puhul täheldatud suundumused ja järeldused kahju olemasolu kohta jäänud muutumatuks. Nimelt, kui eeldada, et tootmisvõimsuse ja tootmisvõimsuse rakendamise puhul täheldatud suundumused jäid muutumatuks, oleks asjaolu, et näiteks võimsuse rakendamine tõuseb 50%-lt 95%-le, oluline, kuna niisugune tõus tähendaks, et ühenduse tootmisharu ei ole võimeline nõudlust rahuldama.

98 Kolmandaks on hagejad arvamusel, et nõukogu väide, mille kohaselt võib kasutada teoreetilist nominaalset tootmisvõime rakendamist, kuna tootmise katkestused ja vähendamine ei leidnud aset regulaarselt, tuleneb tõsisest faktiveast ja ilmsest hindamisveast. Hagejad märgivad esiteks, et tootmiskatkestused ja tootmise vähendamine leidsid aset regulaarselt ja neid oleks tulnud arvesse võtta. Nii on see FerroAtlántica tootmiskatkestuste puhul elektritarbimise tipptundidel, mis on omased tema ärimudelile ja mis toimusid regulaarselt. Lisaks hooldatakse ferrosiliitsiumi ahjusid kord aastas, mil ei saa neid kasutada. Teiseks väidavad hagejad, et tootmisvõimsuse arvutamisel ainult regulaarselt aset leidvate sündmuste arvesse võtmine kujutab endast ilmset hindamisviga. Seega, kui tema elektritarneid vähendati, koges Huta Laziska mitut olulist tootmisvõimsuse vähenemist, mis takistas tal toota ferrosiliitsiumi sõltumata turutingimustest.

99 Teiseks on hagejad seisukohal, et põhjusliku seose analüüsi rajamine teoreetilisele nominaalsele tootmisvõime rakendamisele, mitte tegelikule tootmisvõime rakendamisele rikub tingimata mitteomistamise reeglit, nagu see on ette nähtud algmääruse artikli 3 lõikes 7, kuna selle tulemusel varjatakse tootmist puudutavaid arvandmeid mõjutavate muutuste tegelikku põhjust.

100 Kolmandaks väidavad hagejad, et vaidlustatud määrus rikub nende kaitseõigusi, kuna kinnitust, mille kohaselt on suundumused muutumatud isegi juhul, kui tegelikku tootmisvõimsuse rakendamist arvesse võtta, ei ole põhjendatud.

101 Nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, vaidleb hagejate argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

102 Käesolevas etteheites väidavad hagejad sisuliselt, et teoreetilist nominaaltootmisvõimsust ja mitte tegelikku tootmisvõimsust kasutades tegid institutsioonid esiteks ilmseid hindamisvigu ja ühe faktivea, teiseks rikkusid algmääruse artikli 3 lõiget 7 ning kolmandaks rikkusid nende kaitseõigusi.

103 Esiteks, seoses ilmsete hindamisvigade ja faktiveaga, mille institutsioonid väidetavalt tegid, tuleb meenutada, et komisjon selgitas ajutise määruse põhjendustes 92 ja 93, et ta tegi tootmisvõimsuse kindlaks ühenduse tootmisharu tootmisüksuste teoreetilise nominaaltootmisvõimsuse alusel, kohendades seda siiski, et võtta arvesse seda, et kaks ühenduse tootjat olid osa ferrosiliitsiumi tootmisest vaatlusalusel perioodil ümber suunanud muude ferrosulamite tootmisele. Lisaks vastas nõukogu vaidlustatud määruse põhjenduses 81 ajutise määruse põhjenduses 93 kasutatud meetodi suhtes esitatud kriitikale ja täpsemalt mõne huvitatud isiku haldusmenetluses tehtud ettepanekutele kasutada arvandmeid, mis võtavad arvesse elektrikatkestustest ja hooldamistöödest tulenevaid tootmisseisakuid. Sellega seoses viidati uurimisele, millest tema sõnul nähtus, et hooldustööde ja elektrikatkestuste tõttu toimunud tootmisseisakud olid juhuslikku laadi ega esinenud vaatlusalusel perioodil regulaarselt. Samuti selgitas ta, et isegi kui tootmisvõimsust kohandada, jääksid tootmisvõimsuse ja tootmisvõimsuse rakendusastme suundumused ja järeldused kahju olemasolu kohta samaks.

104 Hagejad leiavad, et nende kaalutluste puhul on tehtud ilmne hindamisviga, eelkõige seetõttu, et need ei võta arvesse tootmiskatkestusi ja tootmise ümberkorraldusi. On oluline märkida, et hagejate väide ei ole täpne, kuna nad ei täpsusta, millistele katkestustele ja ümberkorraldustele nad viitavad. Kui eeldada siiski, et nad viitavad eelmise kahe etteheite uurimise raames silmas peetud sündmustele, st Huta Laziska tootmise ümberkorraldamine ja katkestamine ning FerroAtlántica ja Vargön Alloysis toimunud tootmiskatkestused, siis tuleb kõigepealt tõdeda, et hagejad ei vaidlusta, et Huta Laziska 2004. aasta otsus suunata oma ferrosiliitsiumi tootmine ümber ränimangaani tootmisele võeti arvesse ajutise määruse põhjenduses 93 toodud tabelis tootmisvõimsuse ja tootmisvõimsuse rakendamise kohta nimetatud võimsuste kohandamise läbi 2005. aasta ja uurimisperioodi osas.

105 Edasi, mis puudutab Huta Laziska tootmiskatkestusi, mis toimusid 2005. ja 2006. aastal elektritarnijaga tekkinud vaidluse tõttu, ning Vargön Alloysi tootmiskatkestusi, mis toimusid 2006. aastal hagejate sõnul elektrihindade tõusu tõttu, siis ei ole institutsioonide lähenemisviis mitte ainult põhjendatud, vaid ei sisalda ka ilmset hindamisviga. Nimelt nähtub vaidlustatud määruse põhjendusest 81, et institutsioonid otsustasid mitte kohandada tootmisvõimsust puudutavaid arvandmeid, kuna need katkestused olid juhuslikku laadi. Institutsioonide lähenemisviis on õige, kuna esiteks vastupidi hagejate väidetule nähtub toimikumaterjalidest, et need katkestused olid tõesti juhuslikku laadi. Teiseks, kui tootmisvõimsust puudutavad arvandmed peaksid kajastama niisuguseid käitiste ajutisi seisakuid nagu need, millele on viidatud käesolevas asjas, kalduks need kõrvale oma eesmärgist anda teavet ühenduse tootmisharu tootmisvõimsuse kohta, mitte anda teavet tootmise muutuste kohta, mida kajastavad tootmist puudutavad arvandmed. Selleks et institutsioonide lähenemisviis ei sisaldaks ilmset hindamisviga, tuleb niisuguseid juhuslikku laadi seisakuid arvesse võtta mitteomistamise analüüsi raames, mida on silmas peetud algmääruse artikli 3 lõikes 7.

106 Ent antud asjas kinnitasid institutsioonid vaidlustatud määruse põhjenduses 81, et isegi kui tootmisvõimsust oleks kohandatud, oleksid järeldused ühenduse tootmisharu kantud olulise kahju kohta jäänud samaks. Hagejad küll väidavad, et see kinnitus on väär, kuid ei esita siiski ühtegi asjaolu, et tõendada, et see on nii. Nad piirduvad väitega, et isegi kui tootmisvõimsuse ja tootmisvõimsuse rakendamise puhul täheldatud suundumused oleks jäänud muutumatuks, oleks asjaolu, et näiteks tootmisvõimsuse rakendamine tõuseb 50%-lt 95%-le, oluline, kuna niisugune tõus tähendaks, et ühenduse tootmisharu ei ole võimeline nõudlust rahuldama. Lisaks sellele, et olukord, millele hagejad viitavad, on puhtteoreetiline, ei anna tõsiasi, et ühenduse tootmisharu ei ole võimeline nõudlust rahuldama sellises olukorras, nagu on vaatluse all käesolevas asjas, kus teatav arv majandusnäitajaid väljendavad ühenduse tootmisharu kantud kahju, mingit teavet selle kahju põhjuse kohta, ning ei saa seega iseenesest tõendada, et nimetatud kahju ei ole põhjustanud dumpinguhinnaga import.

107 Viimaseks, mis puudutab FerroAtlánticas toimunud tootmiskatkestusi, siis sai eespool punktis 92 juba tuvastatud, et hagejad ei esitanud ühtegi asjaolu, mis tõendaks, et selline regulaarselt toimunud tootmise vähendamine süvendas kogu ühenduse tootmisharu kahju. Kuigi, nagu rõhutavad hagejad, tootmisvõimsuse kohandamine selleks, et võtta arvesse neid katkestusi, oleks võinud muuta ühenduse tootmisharu tootmisvõimsuse rakendusastet, näidates seega, et viimati nimetatu suutlikkus nõudlust rahuldada oli väiksem, sai eespool punktis 106 juba märgitud, et olukorras, kus teatav arv majandusnäitajaid väljendavad ühenduse tootmisharu kantud kahju, ei saa selline tõsiasi iseenesest tõendada, et seda kahju ei ole põhjustanud dumpinguhinnaga import.

108 Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et ükski hagejate esitatud argument ei tõenda teoreetilise nominaaltootmisvõimsuse rakendamist puudutava ilmse hindamisvea olemasolu.

109 Teiseks ei saa seoses algmääruse artikli 3 lõike 7 rikkumisega hagejate eeskujul väita, et põhjusliku seose analüüsi rajamine teoreetilisele nominaaltootmisvõimsuse rakendamisele, mitte tegelikule tootmisvõime rakendamisele rikub tingimata mitteomistamise reeglit. Nimelt tuleb märkida, et kuigi ei ole mingit kahtlust selles, et tootmisvahendite suunamise tulemusel teisele turule, nagu käesolevas asjas, tuleb tootmisvõimsust puudutavaid andmeid kohandada, sai eespool punktis 105 juba toonitatud, et need andmed ei pea kajastama kõiki tootmiskäitiste juhuslikku laadi seisakuid, kuna need seisakud on näha tootmist puudutavates arvandmetes. Seevastu peavad institutsioonid niisugustel asjaoludel tagama algmääruse artikli 3 lõikes 7 nimetatud kohustustest kinnipidamise ning viima mitteomistamise analüüsi läbi vormikohaselt, mis peab eraldama ja eristama olenevalt olukorrast nende ajutist laadi tootmisseisakute põhjustatud kahju ja dumpinguhinnaga impordi põhjustatud kahju.

110 Kolmandaks tuleb seoses hagejate kaitseõiguste rikkumisega meenutada, et Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et kaitseõigusest tulenevad nõuded on kohaldatavad mitte üksnes menetluse raames, mille tulemusel võidakse määrata karistus, vaid ka dumpinguvastaste määruste vastuvõtmisele eelneva uurimismenetluse raames, mis võivad asjassepuutuvaid ettevõtjaid mõjutada otseselt ja isiklikult ning sisaldada nende jaoks ebasoodsaid tagajärgi (Euroopa Kohtu 27. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑49/88: Al-Jubail Fertilizer vs. nõukogu, EKL 1991, lk I‑3187, punkt 15). Eelkõige tuleb huvitatud ettevõtjatele tagada haldusmenetluses võimalus tõhusalt väljendada oma seisukohta väidetavate asjaolude tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta ning tõendite kohta, millele komisjon viitab, et põhjendada oma väidet dumpingu ja sellest tuleneva kahju olemasolu kohta (eespool viidatud kohtuotsus Al-Jubail Fertilizer vs. nõukogu, punkt 17).

111 Sellega seoses tuleb sarnaselt nõukogule märkida, et lõpliku avalikustamise dokumendi punkt 80 oli sisuliselt identne vaidlustatud määruse põhjendusega 81, mille kohaselt oleksid suundumused jäänud samaks isegi juhul, kui tootmisvõimsust oleks kohandatud. Ent hagejad ei taotlenud oma seisukohtades lõpliku avalikustamise dokumendi kohta, et neile esitatakse selle kinnituse aluseks olevaid arvandmeid. Seega ei saa nad väita, et nende kaitseõigusi on rikutud.

112 Eeltoodust tulenevalt tuleb käesolev etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Neljas väide, mis puudutab ühenduse tootmisharu investeeringuid 2005. aastal ja uurimisperioodil

– Poolte argumendid

113 Hagejad väidavad, et nõukogu rikkus mitteomistamise reeglit, nagu on silmas peetud algmääruse artikli 3 lõikes 7, kuna ta ei võtnud vaidlustatud määruses arvesse nende oluliste investeeringute mõju, mida ühenduse tootmisharu tegi 2005. aastal ja uurimisperioodil, ja mis kujutas endast uurimisperioodi jooksul rohkem kui kolmandikku ühenduse tootmisharu kahjumist. Sellega seoses toonitavad hagejad, et institutsioonid märkisid ajutise määruse põhjenduses 99, et ühenduse tootmisharu investeeris 2005. aastal ligikaudu 10 miljonit eurot ja uurimisperioodil ligikaudu 6 miljonit eurot ning need investeeringud olid mõeldud tootmisseadmete moderniseerimiseks. Hagejad on arvamusel, et arvestades eeskätt nende investeeringute ulatust võrreldes tootmisharu rentaablusega, oleks pidanud nende investeeringute mõju uurima, isegi kui pika aja jooksul nende väärtus vähenes, ja seda olenemata vastusest küsimusele, kas siduvate keskkonnaalaste õigusaktide järgimine kujutab endast kahju, mida ühenduse tootmisharu endale ise tekitas.

114 Esiteks vastab nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, et hagejad liialdavad investeeringute ulatuse ja nende mõjuga rentaablusele. Uurimisperioodil tehtud koguinvesteeringuid ei saa võrrelda sel perioodil saadud kogukahjumiga. Nõukogu on arvamusel, et kuna kõnealused investeeringud olid investeeringud tootmisseadmetesse, mis amortiseeriti paljude aastate jooksul, siis ainult väikesel osal 2005. aastal ja uurimisperioodil tehtud investeeringutest võis olla mõju kasumile. Teiseks, kuna investeeringud tehti siduvate keskkonnaalaste õigusaktide järgimiseks, siis ei saa neid pidada „iseendale tekitatud” kahjuks. Kolmandaks võeti nende investeeringute mõju kahjunäitajatele arvesse ajutise määruse põhjendustes 99, 100 ja 109 ning vaidlustatud määruse põhjenduses 82. Neljandaks ei esitanud hagejad ühtegi ajaolu, mis tõendaks, et institutsioonid tegid ilmse hindamisvea, kui nad järeldasid, et kõnealused investeeringud ei kujutanud endast „iseendale tekitatud” kahju.

– Üldkohtu hinnang

115 Hagejad väidavad sisuliselt, et institutsioonid rikkusid algmääruse artikli 3 lõiget 7, kuna nad ei võtnud arvesse nende oluliste investeeringute mõju, mida ühenduse tootmisharu tegi 2005. aastal ja uurimisperioodil, ja mis kujutas endast uurimisperioodi jooksul rohkem kui kolmandikku ühenduse tootmisaru kahjumist.

116 Sellega seoses on sarnaselt hagejatele oluline märkida, et ajutise määruse põhjendusest 99 nähtub, et 2005. aastal ja uurimisperioodil tehti olulisi investeeringuid. Siiski ei käsitlenud neid investeeringuid mitteomistamise analüüsis ei komisjon ajutises määruses ega nõukogu vaidlustatud määruses. Seega, vastupidi nõukogu väidetule ei sisalda need määrused mis tahes arutluskäiku seoses küsimusega, kas need investeeringud kujutavad endast „iseendale tekitatud” kahju või mitte. Nende investeeringute summasid arvestades, st ligikaudu 10 miljonit eurot 2005. aastal ja ligikaudu 6 miljonit eurot uurimisperioodil, võisid need investeeringud aga ühenduse tootmisharu kantud kahju süvendada. Seega tuleb tõdeda, et institutsioonid rikkusid algmääruse artikli 3 lõiget 7, kui nad jätsid eraldamata ja eristamata nimetatud investeeringute ja dumpinguhinnaga impordi mõju.

117 Nõukogu argumendid ei sea sellist järeldust kahtluse alla. Esiteks, vastupidi sellele, mida viimati nimetatu väidab, ei võimalda asjaolu, et investeeringud tehti siduvate keskkonnaalaste õigusaktide järgimiseks, institutsioonidel end vabastada kohustusest viia läbi mitteomistamise analüüs. See, kas kahju kvalifitseeritakse „iseendale tekitatuks” või mitte, ei ole tähtis, kuna investeeringud võisid ühenduse tootmisharu mõjutada ning kuna algmääruse artikli 3 lõige 7 keelab institutsioonidel omistada dumpinguhinnaga impordile kahju, mida ei tohi viimasele omistada.

118 Teiseks on õige, nagu märgib nõukogu, et uurimisperioodil tehtud koguinvesteeringuid ei saa võrrelda samal perioodil saadud kogukahjumiga. Siiski on õige ka see, et institutsioonid jätsid investeeringutega seoses tegemata vormikohase mitteomistamise analüüsi.

119 Kuigi nõukogu on rikkunud algmääruse artikli 3 lõikes 7 esitatud mitteomistamise reeglit, õigustab niisugune rikkumine vaidlustatud määruse tühistamist ainult siis, kui see võib kahtluse alla seada määruse õiguspärasuse, muutes kehtetuks kogu põhjuslikku seost puudutava institutsioonide analüüsi (vt selle kohta Üldkohtu 28. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑35/01: Shanghai Teraoka Electronic vs. nõukogu, EKL 2004, lk II‑3663, punkt 167). Ent hagejad ei ole selle kohta esitanud ühtegi argumenti.

120 Üldkohus leiab, et selline rikkumine ei mõjuta vaidlustatud määruse õiguspärasust. Nagu märgib nõukogu, olid vaatlusalused investeeringud tegelikult investeeringud tootmisseadmetesse, mis amortiseeriti paljude aastate jooksul, ja millest ainult väikesel osal oli mõju ühenduse tootmisharu rentaablusele 2005. aastal ja uurimisperioodil. Sellega seoses – vastuseks menetluse korraldusliku meetme kaudu Üldkohtu esitatud kirjalikule küsimusele – täpsustas nõukogu arvandmetele ja täpsetele selgitustele tuginedes, et 2005. aasta investeeringud põhjustasid kõige rohkem 4,7% 2005. aastal täheldatud ühenduse tootmisharu rentaabluse langusest. Järelikult ei saa neid investeeringuid pidada 2005. aastal ja uurimisperioodil ühenduse tootmisharu kantud kahju märkimisväärselt süvendanuks.

121 Järelikult ei saa tuvastatud rikkumine seada kahtluse alla vaidlustatud määruse õiguspärasust ning käesolev etteheide ja esimese väite kolmas osa tervikuna tuleb tagasi lükata.

c) Esimese väite neljas osa, mis puudutab toorainete hinnatõusu mõju

Poolte argumendid

122 Hagejad väidavad, et institutsioonid ei ole adekvaatselt arvesse võtnud toorainete hinnatõusu mõju ühenduse tootmisharu kantud kahju suhtes, tehes selliselt toimides ilmseid hindamisvigu.

123 Esiteks tegi nõukogu ilmse hindamisvea, kui ta vaidlustatud määruse põhjenduses 99 kinnitas, et sulamitööstuses täheldatud tootmiskulude kasv leidis aset kogu maailma ulatuses ning mõjutas seega ühtviisi kogu maailma tööstust. Hagejad on arvamusel, et kuigi tootmiskulud võivad suureneda üle maailma, ei ole sellel kõikjal maailmas sama mõju.

124 Nimelt ei võtnud nõukogu esiteks arvesse seda, et ühenduse tootjate tootmiskulud olid juba algusest peale muudest maailma tootjatest suuremad. Hagejad on arvamusel, et isegi kui kõik tootjad seisavad silmitsi analoogsete tootmiskulude kasvuga, kannavad need, kelle baaskulud on suuremad, suuremat kahju, ning seda teistest kiiremini. Järelikult ei ole hagejate sõnul vastupidi sellele, mida kinnitas nõukogu vaidlustatud määruses, kolmanda riigi tootja tingimata sunnitud oma hindu tõstma sama olulisel määral, kui ühenduse tootja, kes seisab silmitsi samasuguse kulude suurenemisega, kuna konkreetse müügihinna puhul on kolmanda riigi tootjal parem algne rentaablus.

125 Kõigepealt, institutsioonidel oli teavet, mis näitas, et ühenduse tootjatel olid suuremad ferrosiliitsiumi tootmise struktuurilised kulud kui dumpinguvastase menetlusega hõlmatud riikide tootjatel. Hagejad paluvad Üldkohtul nõuda selle teabe esitamist. Edasi, hagejad esitasid haldusmenetluses tõendeid, millega sooviti kinnitada, et 2005. aastal ja uurimisperioodil olid ühenduse ferrosiliitsiumi hinnad maailma kõrgeimad ning ühenduse tootmisharu tootmiskulud ületasid neid hindu tõusvas joones. Viimaseks märgivad hagejad, et 2005. aastal ja uurimisperioodil, kui ühenduse tootmisharu kulud tohutult kasvasid, langesid hinnad kõikidel maailma turgudel tarbimise vähenemise tõttu. Vaatamata sellele, et ühenduse tootmisharu kohaldas kõige kõrgemaid hindu maailmas, kandis ta 2005. aastal ja uurimisperioodil tootmiskulude suurenemise tõttu kahju.

126 Teiseks, hagejad väidavad, et institutsioonid ei võtnud arvesse seda, et kuigi makromajanduse tasandil olid kõikidel turgudel kohaldatavad hinnad võrdsed, siis mikromajanduslikke erinevusi arvestades mõjutas tootmissisendite hinnatõus ühenduse tootjaid rohkem kui muid dumpinguvastase menetlusega hõlmatud riikide tootjaid. Nimelt, esiteks on suurem osa nendes riikides asuvaid toojaid vertikaalselt integreeritud, mis kaitseb neid hindade volatiilsuse eest maailma turgudel, ning ükski ühenduse tootja ei ole sarnasel viisil vertikaalselt integreeritud. Teiseks ei ole ühenduse tootjatel samad mastaabisäästud kui dumpinguvastase menetlusega hõlmatud riikide tootjatel. Näiteks Hiina ferrosiliitsiumi tootjal Erdos Xijin Kuangye Co., Ltd on peaaegu kaks korda suurem tootmisvõime kui ühenduse tootjatel kokku. Ühiku tootmiskulu on kolmandates riikides üldjuhul väiksem.

127 Teiseks, institutsioonid tegid ilmse hindamisvea, kui nad ajutise määruse põhjenduses 132 kinnitasid vastuseks argumendile, mille kohaselt põhjustas kahju tootmiskulude kasv, et energiahind tõusis kogu maailmas ja vahel isegi rohkem kui Euroopas. Nimelt ei ole mitteomistamise nõudest kinnipidamine tagatud sellega, et lihtsalt võrreldakse elektrihindu kogu maailmas või dumpinguvastase uurimisega hõlmatud riikides Euroopa hindadega. Hagejate arvates olid institutsioonid kohustatud kindlaks tegema elektrihinna tõusu mõju ühenduse tootmisharule ning eristama seda ferrosiliitsiumi impordi mõjust. Konkreetselt ei võtnud institutsioonid esiteks arvesse Eurostati andmeid ega omaenda uuringuid ühenduse elektrituru kohta, mis kõik näitasid, et energiahinnad tõusid oluliselt liikmesriikides, kus ühenduse ferrosiliitsiumi tootjad asusid. Teiseks, kuna elektrihind liidus oluliselt erines, oleksid institutsioonid pidanud võrdlema ühenduse tootjate tegelikke arvandmeid dumpinguvastase uurimisega hõlmatud riikides asuvate tootjate omadega. Kolmandaks, elektrihinna tase maailmatasandil ei oma tähtsust, asjakohane on vaid elektrihindade tõus ferrosiliitsiumi tootvates riikides võrreldes ühenduse tootmisharu elektrihindade tõusuga. Neljandaks, hagejad on arvamusel, et isegi kui energia hind kolmandates riikides võis tõusnud olla, jäid need siiski madalamaks ühenduse tootmisharu suhtes kehtinud hindadest, mis võimaldas kolmandates riikides asuvatel ferrosiliitsiumi tootjatel saada jätkuvalt kasumit, samas kui ühenduse tootmisharu sai kahjumit.

128 Kolmandaks tegi nõukogu vaidlustatud määruse põhjenduses 92 komisjoni teenistuste töödokumendi „Analysis of economic indicators of the EU metals industry: the impact of raw materials and energy supply on competitiveness” (Euroopa metallitööstuse majandusnäitajate analüüs: tooraine- ja energiatarnimise mõju konkurentsivõimele, edaspidi „komisjoni töödokument”) tõlgendamisel ilmse hindamisvea, millele ta tugines, et lükata tagasi argument, mille kohaselt on ühenduse tootmisharul puudu konkurentsivõimest kulustruktuuri tõttu. Hagejate sõnul näitab see dokument aga selgelt, et ühenduse metallitööstusele avaldavad järjest suuremat survet konkurendid, kelle tootmiskulude struktuur on teistsugune. Täpsemalt osutab see dokument sellele, et ühenduse tootjate rauasulami müük, mille tootmiseks on vaja kõige rohkem energiat, st räni ja ferrosiliitsium, on kuludega seotud konkurentsivõime puudumise tõttu tundlik.

129 Nõukogu, keda toetavad menetlusse astujad, vaidleb hagejate argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

130 Esimese väite käesolev osa puudutab seda, kuidas institutsioonid analüüsisid toorainete hinnatõusu mõju ühenduse tootmisharu kantud kahjule. Hagejad väidavad sisuliselt, et tehti kolm ilmset hindamisviga. Need sisalduvad hagejate sõnul vaidlustatud määruse põhjendustes 92 ja 99 ning ajutise määruse põhjenduses 132.

131 Esiteks, seoses vaidlustatud määruse põhjendusega 99 tuleb meenutada, et nimetatud põhjendus kõlab järgmiselt:

„Kulude suurenemise kohta väitis ühenduse tootmisharu, et sulamitööstuses täheldatud kulude kasv tekib enamasti kogu maailma ulatuses ja mõjutab seega ühtviisi kogu maailma tööstust. Analüüsides peamiste kulukomponentide hinnasuundumusi vaatlusperioodi jooksul, leiti, et kulud on suurenenud (elekter, kvartsiit ja elektroodipasta). Uurimine näitas, et isegi juhul, kui kulude kasvu kompenseeriti osaliselt müügihinna tõstmisega, ei võimaldanud madala hinnatasemega dumpinguhinnaga import ühenduse tootmisharul kanda kulude kasvu kogu mõju üle müügihinda.”

132 Hagejad väidavad, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea, kui kinnitas, et sulamitööstuses täheldatud tootmiskulude kasv leidis aset maailmatasandil ning avaldas seega samasugust mõju tööstusele kõikjal maailmas.

133 Sellega seoses on oluline märkida, et vastupidi hagejate väidetule ei kinnitanud nõukogu mingil moel vaidlustatud määruse põhjenduses 99, et tootmiskulude kasv tekib enamasti kogu maailma ulatuses ja mõjutab seega ühtviisi kogu maailma tööstust. Selle põhjenduse sõnastusest nähtub selgelt, et nõukogu piirdus selle kinnituse kordamisega, nagu ühenduse tootmisharu selle oli esitanud.

134 Lisaks, nõukogu ei tuginenud kuidagi sellele ühenduse tootmisharu kinnitusele, et põhjendada oma järeldust, mis oli juba esitatud ajutise määruse põhjenduses 133 ja mille kohaselt ei katkestanud tootmiskulude tõus põhjuslikku seost dumpinguhinnaga impordi ja kahju vahel. Seega võttis nõukogu vaidlustatud määruse põhjenduses 99 teadmiseks teatavate tootmiskulude suurenemise, kuid järeldas, et dumpinguhinnaga impordi esinemise tõttu võis hinnatõus seda kulude suurenemist kompenseerida vaid osaliselt. Teisisõnu leidis nõukogu, et kuigi tootmiskulud suurenesid, ei tulene ühenduse tootmisharu kantud kahju mitte sellest kulude suurenemisest, vaid sellest, et seda ei olnud vaidlusaluse impordi esinemise tõttu võimalik kanda täies ulatuses üle müügihindadele.

135 Ent hagejad ei esita ühtegi argumenti, mis võiks tõendada, et selliselt toimides tegi nõukogu ilmse hindamisvea, kuna nad püüavad vaid tõendada, et oli väär väita, et kulude kasv avaldas sama mõju maailmatasandil. Seetõttu tuleb hagejate argument vaidlustatud määruse põhjenduse 99 kohta tagasi lükata, ilma et oleks vaja nõuda mis tahes dokumendi esitamist.

136 Teiseks, seoses ajutise määruse põhjenduse 132 kohta käiva argumendiga tuleb meenutada, et selles põhjenduses leidis komisjon esiteks, et elektrikulud moodustavad olulise osa asjaomase toote tootmiskuludest ja teiseks, et uurimine näitas, et energiahinnad tõusid kogu maailmas, sh asjaomastes riikides, ja vahel isegi rohkem kui liidus. Ajutise määruse põhjenduses 133 leidis komisjon, et selles kontekstis ei katkestanud energiaküsimus põhjuslikku seost dumpinguhinnaga impordi ja ühenduse tootmisharu kantud kahju vahel.

137 Hagejad vaidlustavad need põhjendused põhjusel, et algmääruse artikli 3 lõikes 7 silmas peetud mitteomistamise reegli järgimiseks ei saanud komisjon üldiselt ja põhjendusi esitamata piirduda väitega, et energiahinnad tõusid kogu maailmas ja vahel rohkemgi kui liidus. Kaks põhjust, mille hagejad selle kinnituse põhjendamiseks esitasid, ei ole siiski veenvad.

138 Nimelt, esiteks väidavad hagejad, et komisjon oleks pidanud analüüsima Eurostati andmeid ja tema enda uuringute tulemusi elektrituru kohta, mis hagejate sõnul näitasid, et elektrihinnad tõusid tunduvalt liikmesriikides, kus ühenduse tootjad asusid. Selle kinnituse põhjendamiseks ei esita hagejad siiski ühtegi tõendit.

139 Teiseks väidavad hagejad, et komisjon oleks pidanud võrdlema ühenduse tootjaid puudutavaid arvandmeid uurimismenetlusega hõlmatud eksportivate tootjate omadega. Hagejad ei esita siiski ühtegi tõendit, mis näitaks, et niisugune arvandmete võrdlus võiks tõendada, et energiakulude suurenemine ühenduses oli sellist laadi, et põhjustas ühenduse tootmisharu kantud kahju. Seega tuleb hagejate argument ajutise määruse põhjenduse 132 kohta tagasi lükata.

140 Kolmandaks, seoses argumendiga vaidlustatud määruse põhjenduse 92 kohta tuleb märkida, et nõukogu käsitles selles ühenduse tootmisharu konkurentsivõime ja komisjoni töödokumendi küsimust, mis hagejate sõnul tõendab, et ühenduse tootmisharu ei ole konkurentsivõimeline tulenevalt kõrgetest kuludest, mida ta kandma peab. Nimetatud põhjenduses leidis nõukogu, et komisjon ei tee selles dokumendis mingit järeldust Euroopa ferrosulamitööstuse võimaliku konkurentsivõime puudumise kohta. Vastupidi, nõukogu on seisukohal, et töödokumendis osutatakse, et ferrosulamitööstuse tootjad seisavad silmitsi sellistest kolmandatest riikidest pärit suureneva impordiga nagu Hiina, Venemaa, Ukraina, Brasiilia ja Kasahstan, mis võib ohustada Euroopa ferrosulamitööstuse pikaajalist jätkusuutlikkust, kui kiiresti ei tagata võrdseid tingimusi kolmandatest riikidest pärit konkurentidega.

141 Hagejad väidavad, et nõukogu tõlgendas töödokumenti valesti. Eeskätt leiavad nad, et komisjon kinnitas selles muu hulgas, et ühenduse ferrosiliitsiumi müük oli kulude osas vähest konkurentsivõimet arvestades kaitsetu.

142 Selles suhtes tuleb sarnaselt hagejatega märkida, et komisjoni töödokumendis märgitakse, et ühenduse metallitööstusele avaldavad järjest suuremat survet konkurendid, kelle tootmiskulude struktuur on erinev ja kellel on juurdepääs toorainetele ja/või energiale madalamate hindadega.

143 Üldkohus ei nõustu siiski sellega, kuidas hagejad tõlgendavad ühenduse ferrosiliitsiumi tootjate kaitsetust tulenevalt nende kulustruktuurist. Hagejad viitavad seega töödokumendi lõigule, mille kohaselt ühenduse ferrosulamitööstuse tootjad, eelkõige räni- ja ferrosiliitsiumi tootjad „seisavad silmitsi üha kasvava impordiga sellistest kolmandatest riikidest nagu Hiina, Venemaa, Ukraina, Brasiilia ja Kasahstan”, täpsustades, et „[k]ui kiiresti ei tagata võrdseid tingimusi kolmandatest riikidest pärit konkurentidega, võib see võib ohustada ühenduse ferrosulamitööstuse pikaajalist jätkusuutlikkust”. Ent nende lausete sõnastusest ega kontekstist ei nähtu, et ühenduse ferrosiliitsiumi müük on kaitsetu, arvestades ühenduse tootjate vähest konkurentsivõimet kulude osas. Esiteks oleks terve mõistusega vastuolus tõlgendada viidet kolmandate riikide konkurentidega võrdsete tingimuste kehtestamisele tähenduses, et ühenduse tootjad on haavatavad nende kantavate kulude struktuuri tõttu. Palju põhjendatum on eeldada, et komisjon kavatses viidata ebatavaliselt madalatele hindadele, mida kohaldasid kolmandate riikide eksportivad tootjad. Teiseks mainis komisjon seda viidet sisaldava lõigu lõpus ferromolübdeeni käsitlevaid dumpinguvastaseid meetmeid, mis tõendab, et kui komisjon mainis kolmandate riikide konkurentidega võrdsete tingimuste kehtestamist, siis viitas ta dumpinguvastaste meetmete võimalikule võtmisele.

144 Seega tuleb leida, et ükski hagejate esitatud argument ei tõenda, et nõukogu tõlgendas vaidlustatud määruse põhjenduses 92 komisjon