EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(teine koda)

29. jaanuar 2016

Carlo De Nicola

versus

Euroopa Investeerimispank (EIP) jt

„Avalik teenistus — EIP töötajad — Ravikulude hüvitamisest keeldumine — Tühistamishagi — Kahju hüvitamise nõuded — Liidu lepinguväline vastutus — Direktiivide vastuvõtmine laserseadmete kohta — Õiguse õiglasele kohtumenetlusele rikkumine — Menetluse ülemäära pikk kestus — Üldkohtu pädevuse puudumine — Kohtuasja osaline üleandmine Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtule”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel esitatud hagi, millega C. De Nicola sisuliselt palub esiteks tühistada Euroopa Investeerimispanga (EIP või edaspidi „pank“) 4. detsembri 2014. aasta otsus mitte hüvitada hageja teatavaid ravikulusid ja tühistada „kõik seotud, järgnevad ja eelnevad aktid“, ning teiseks mõista pangalt ja Euroopa Liidult välja hüvitis hagejale väidetavalt tekitatud kahju eest.

Otsus:

Suunata Euroopa Liidu Üldkohtule C. De Nicola poolt Euroopa Liidu vastu, keda esindavad Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Liidu Kohus, esitatud varalise ja mittevaralise kahju hüvitamise nõuded, mis sisalduvad viite F‑82/15: De Nicola vs. EIP all registreeritud hagis. Nende nõuetega seotud kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.

Kokkuvõte

Kohtumenetlus — Liidu erinevate kohtute pädevuse jaotus — Seadusandja tegevuse, kohtumenetluse ebaõigluse ja selle ülemäärase pikkusega tekitatud kahju hüvitamise nõue — Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu pädevuse puudumine — Kohtuasja saatmine lahendamiseks Üldkohtule

(ELTL artikli 256 lõige 1; Euroopa Liidu Kohtu põhikiri, artikli 51 esimene lõik ja I lisa artikkel 1; Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikkel 80)

Avaliku Teenistuse Kohus on ratione materiae pädev vaatama läbi hüvitisnõude, mille ametnik või teenistuja on esitanud selle institutsiooni vastu, kus ta teenistuses on, juhul kui vaidlus tekkis huvitatud isikut ja institutsiooni siduvast töösuhtest. Seevastu ELTL artikli 256 lõikest 1 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 51 esimesest lõigust tuleneb, et Üldkohus on ainsana pädev lahendama esimeses astmes üksikisikute esitatud kahju hüvitamise nõudeid, kui nende hagide aluseks on asjaomast isikut ja institutsiooni siduv töösuhe.

ELTL artiklist 256 ja Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artiklist 1 tulenev Avaliku Teenistuste Kohtu ja Üldkohtu pädevuse jaotus hõlmab kohustust selgitada välja hüvitisenõude tegelik ese koos selle õigusliku alusega, et teha kindlaks, kas nii määratletud vaidlus jääb ühelt poolt ametniku, teenistuja või töötaja ja teiselt poolt tema tööandjaks oleva institutsiooni või asutuse vaheliste vastastikuste õiguste ja kohustuste raamesse.

Hüvitisenõue, mis tuleneb seadusandja tegevuse, kohtumenetluse ebaõigluse ja selle ülemäärase pikkusega tekitatud kahjust, ei jää huvitatud isiku ja asjassepuutuva institutsiooni vahelise töösuhte raamesse, kui huvitatud isikule liidu kodaniku ja õigussubjektina on väidetavalt kahju tekitatud esiteks liidu seadusandja väidetavalt väära hoiakuga oma kodanike suhtes ja teiseks Euroopa Kohtu väidetava viivitamisega asja sisulisel lahendamisel.

Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artiklis 80 on ette nähtud, et kui see kohus leiab, et talle esitatud hagi suhtes on pädev Üldkohus, suunab ta kohtuasja Üldkohtule ja lahendab küsimuse põhistatud määrusega. Kuna hagiavaldus on pelgalt kõikide nõuete kandja, saab sisult autonoomseid nõudeid käsitada hagina nimetatud artikli 80 tähenduses.

(vt punktid 19, 21, 23 ja 25)

Viited:

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 10.9.2015, Réexamen Missir Mamachi di Lusignano vs. komisjon,C‑417/14 RX‑II, EU:C:2015:588, punktid 38 ja 41.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärus, 7.12.2011, Strack vs. komisjon, F‑44/05 RENV, EU:F:2011:191, punktid 8 ja 10 ja seal viidatud kohtupraktika.