Hoolimata sõnade „konventsioonid, millega liikmesriigid on liitunud“ kasutamisest, mis viitab sellele, et ainult kõikide liikmesriikide sõlmitud konventsioonid kuuluvad määruse nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikli 71 kohaldamisalasse, nähtub selle artikli lõike 2 punkti a sõnastusest, et nimetatud konventsioonid hõlmavad ka neid, mida teatud liikmesriigid ei ole sõlminud. Pealegi ilmneb määruse nr 44/2001 artiklist 69 koostoimes artikliga 71, et viimati nimetatud sätet ei või tõlgendada nii, et see on konventsioonide suhtes, mis seovad mitut liikmesriiki, kohaldatav vaid tingimusel, et üks või mitu kolmandat riiki on samuti nende konventsioonide osalised.

Lähtudes ELTL artiklist 350, ei ole määruse nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikliga 71 vastuolus see, kui Beneluxi kaubamärkide ja disainilahendustega seotud vaidluste kohtualluvuse eeskirja, mis on sätestatud Beneluxi intellektuaalomandi konventsiooni (kaubamärgid ja disainilahendused) artiklis 4.6, kohaldatakse nendele vaidlustele.

ELTL artikkel 350 võimaldab Belgia Kuningriigil, Luksemburgi Suurhertsogiriigil ja Madalmaade Kuningriigil jätta liidu eeskirjadest kõrvale kaldudes jõusse õigusnormid, mis on kohaldatavad nende regionaalliidu raames, tingimusel et esiteks on regionaalliit siseturu elluviimisega kaugemale jõudnud ja teiseks on kõrvalekaldumine Beneluxi süsteemi sujuvaks toimimiseks vältimatult vajalik.

Mis puudutab neist nõuetest esimest, siis Beneluxi raames asendati kolme asjaomase liikmesriigi kaubamärgid ja disainilahendused ühtsete õigusinstrumentidega. See süsteem, mis eksisteerib paralleelselt liidu ühtsete õiguste süsteemiga, hõlmab küll direktiiviga 2008/95 (kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) ja direktiiviga 98/71 (disainilahenduste õiguskaitse kohta) osaliselt läbi viidud ühtlustamist, kuid on sellest kaugemale jõudnud. Beneluxi kaubamärke ja disainilahendusi reguleerivad nimelt täiesti ühtsed õigusnormid ning lisaks ühised institutsioonilised ja menetlusnormid. Viimaste hulka kuulub Beneluxi konventsiooni artikkel 4.6

Mis puudutab teist nõuet, siis arvestades asjaolu, et Beneluxi kaubamärgid ja disainilahendused kuuluvad kolmes asjaomases liikmesriigis kaugele arenenud süsteemi, ning võttes arvesse Beneluxi kehtestatud kohtustruktuuri, mis põhineb detsentraliseeritud süsteemil, millega kaasneb Beneluxi kohtule eelotsusetaotluste esitamise mehhanism, ja regionaalliidu mitmekeelsust, võib Beneluxi konventsiooni artiklis 4.6 kodifitseeritud eeskirja, mis põhineb eelkõige kostja elukohal ja tagab seega, et kõnealuste valdkondadega seotud vaidlusi võib lahendada mõni nende kolme liikmesriigi kohtutest, selle asemel et need vaidlused oleksid määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 ja seejärel määruse nr 1215/2012 (kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikli 24 punkti 4 alusel koondunud Madalmaade selle paiga kohtutesse, kuhu on koondatud registreerimistaotluste esitamine ja registreeringute tegemine ning kus peetakse registrit, käsitada Beneluxi kaubamärkide ja disainilahenduste süsteemi sujuvaks toimimiseks vältimatult vajalikuna.

Lõpuks tuleb märkida, et niisugune säte nagu Beneluxi konventsiooni artikkel 4.6, mille keskmes on kostja elukohal põhinev kohtualluvus, millele lisanduvad muud kohtud, millel on vaidluse esemega tihe seos, on kooskõlas liidus tsiviil- ja kaubandusasjades tehtava õigusalase koostöö aluseks olevate põhimõtetega, nagu seoses kohtualluvusega määruse nr 44/2001 põhjendustes 11 ja 12 esile toodud õigussubjektidele õiguskindluse tagamise põhimõte ja hea õigusemõistmise põhimõte.

(vt punktid 57, 59, 60 ja 63–66 ning resolutsioon)