Selleks, et teha kindlaks, kas akt võib tekitada õiguslikke tagajärgi ja seetõttu olla ELTL artikli 263 kohase tühistamishagi alusel vaidlustatav, tuleb analüüsida selle sõnastust ning esitamise asjaolusid, sisu ning selle autori tahet. Esiteks, akti sõnastuse ja selle esitamise asjaolude osas võimaldab selline analüüs hinnata, kuidas võisid sellest põhjendatult aru saada huvitatud pooled. Järelevalvepoliitika raamdokumendi vaidlusalune lõik, mis puudutab väärtpabereid käsitlevate tehingute kliiringus osalevate kesksete vastaspoolte asukohta ja mis on avaldatud väljaspool institutsiooni, kasutab imperatiivset sõnastust, mis on väga üksikasjalik, hõlbustamaks selle kohaldamist. Samuti juhul, kui eurotsooni liikmesriikide maksesüsteeme reguleerivad asutused peaksid leidma, et nad peavad tagama vastavuse järelevalvepoliitika raamdokumendis kehtestatud asukohanõudele, võib keskne vastaspool, kes ei vasta nimetatud raamdokumendis sisalduvatele kriteeriumidele, jääda ilma juurdepääsust teistele väärtpaberitehingute töötlemisahela osalistele.

Euroopa Keskpanga avaldatud järelevalve raamdokumendi, mis kehtestab eurosüsteemi mittekuuluvates liikmesriikides asuvatele kesksetele vastaspooltele asukohanõude, peale esitatud hagi puhul ei tähenda asjaolu, et Euroopa Keskpank võis varasemates aktides väljendada asukohapoliitika põhimõtet, mida võiks kohaldada kesksetele vastaspooltele, et akt liigitatakse järelevalvepoliitika raamdokumendi suhtes kinnitavaks aktiks, kuna kõnealune asukohapoliitika on selles sätestatud muudetud kujul.

Otsuse suhtes, mis üksnes kinnitab varasemat tähtaegselt vaidlustamata otsust, esitatud tühistamishagi on vastuvõetamatu. Otsus on üksnes varasema otsuse kinnitus juhul, kui see ei sisalda võrreldes varasema meetmega midagi uut, ning sellele ei eelnenud varasema meetme adressaadi olukorra uut kaalumist. Juhul, kui määruse sätet muudetakse, tekib taas võimalus esitada hagi, ja mitte üksnes selle sätte, vaid ka kõigi teiste sätete peale, mis isegi vaatamata sellele, et neid ei ole muudetud, moodustavad kõnealuse sättega ühe terviku.

Euroopa Keskpangal ei ole väärtpaberite kliiringutehinguid teostavate infrastruktuuride reguleerimiseks vajaminevat pädevust, mistõttu tuleb järelevalvepoliitika raamdokument osas, mis näeb väärtpaberite kliiringuga seotud kesksetele vastaspooltele ette euroalas asumise nõue, pädevuse puudumise tõttu tühistada.

Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja protokolli artikkel 22 näeb ette, et Euroopa Keskpank võib kehtestada eeskirju efektiivsete ja usaldatavate arveldus- ja maksesüsteemide tagamiseks liidu piires ja teiste riikidega, kuna see pädevus on üks Euroopa Keskpanga käsutuses olev vahend eurosüsteemile ELTL artikli 127 lõikega 2 ette nähtud ülesande täitmiseks, mis on edendada maksesüsteemide tõrgeteta toimimist. Maksesüsteem ELTL artikli 127 lõike 2 tähenduses kuulub rahaliste vahendite ülekannete valdkonda. Seega, kuigi niisugune määratlus võib sisaldada keskse vastaspoole kliiringutehingute „likviidsete vahendite” komponenti, ei ole see nii „väärtpabereid” puudutava komponendi puhul, sest olgugi et neid saab käsitada rahaliste vahendite ülekannete objektina, ei kujuta need endast makseid. Analoogne järeldus kehtib ka põhikirja artiklis 22 kasutatud mõiste „kliiringu- ja maksesüsteemid” puhul.

Igal juhul tuleneb sellest, et põhikirja artikliga 22 Euroopa Keskpangale antud õigust kehtestada eeskirju tuleks vaadelda nii, et see piirdub ainuüksi kliiringusüsteemiga. Järelikult, kuna põhikirja artikkel 22 ei viita otseselt väärtpaberite kliiringule, tuleb järeldada, et mõiste „kliiringu- ja maksesüsteemid” valiku mõte oli pigem rõhutada, et Euroopa Keskpangal on pädevus kehtestada eeskirju, et tagada maksesüsteemide, sealhulgas kliiringufaasi sisaldavate maksesüsteemide tõhusus ja turvalisus, kui et anda talle autonoomne eeskirjade kehtestamise pädevus kõikide kliiringusüsteemide osas.

(vt punktid 88, 89, 97–101 ja 110)