ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Ravikindlustus – Teises liikmesriigis tekkinud tervishoiuteenusega seotud kulude hüvitamine pädeva liikmesriigi poolt – Viibimiskohajärgses liikmesriigis kehtestatud määrade kohaldamine – Määruse nr 574/72 artikkel 34 – Haigekassa tegevus, mille kohaselt hüvitatakse täielikult ravikulud, mis ei ületa teatavat summat – Vastuvõetavus

(Nõukogu määrus nr 574/72, artikkel 34)

Summary

Kui muu liikmesriigi kui pädeva riigi territooriumil viibimise ajal ei ole võimalik täita toiminguid, mis annavad õiguse saada mitterahalist hüvitist viibimiskohajärgselt asutuselt pädeva asutuse nimel, siis saavad kindlustatud isikud vastavalt määruse nr 574/72 artiklile 34 taotleda pädevalt liikmesriigilt selles viibimise ajal tekkinud kulude hüvitamist vastavalt viibimiskohajärgse asutuse rakendatavatele määradele. Seda sätet tuleb tõlgendada nii, et see ei ole vastuolus haigekassa tegevusega, mis vastavalt siseriiklikele õigusnormidele seisneb tema liikmete teises liikmesriigis viibimise ajal tekkinud ravikulude täielikus hüvitamises, kui need ei ületa teatavat summat. Tegelikult piisab kulude täieliku hüvitamise tingimusest selleks, et tagada, et sotsiaalkindlustusega hõlmatud isikule väljamakstav hüvitis vastab sellele summale või on suurem summast, mis talle oleks välja makstud selles sättes kehtestatud tingimustel.

(vt punktid 24, 27 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Teises liikmesriigis asutatud turvaettevõtjad ja detektiivibürood – Kohustus taotleda tegevusluba ettevõtjate ja nende juhtide jaoks ning isikut tõendavat tunnistust nende töötajate jaoks – Päritoluliikmesriigi kohustustega arvestamata jätmine – Vastuvõetamatus – Õigustatus – Puudumine

(EÜ artikkel 49)

Summary

EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi rikub liikmesriik, kes võtab vastu sätted, mille kohaselt:

– peab nii eraturvaettevõtjatel ja detektiivibüroodel, kes soovivad osutada teenuseid liikmesriigi territooriumil, kui ka nende juhtidel olema tegevusluba, mis väljastatakse tasu eest, arvestamata kohustustega, mis teise liikmesriigi teenusepakkujal on juba päritoluliikmesriigis, ning

– peab kõnealuste ettevõtjate töötajatel, kes on lähetatud päritoluliikmesriigist asjaomasesse liikmesriiki, olema isikut tõendav tunnistus, mille on väljastanud siseriiklikud ametiasutused, samas kui vaidlusaluse tingimuse puhul ei arvestata kontrolliga, mille piiriüleste teenuste osutajad on päritoluliikmesriigis juba läbinud.

Tegelikult kujutavad sellised nõuded teenuste osutamise vabaduse piiranguid, mis ületavad taotletava eesmärgi saavutamiseks vajaliku regulatsiooni piiri ning seega ei saa neid õigustada üldisest huvist lähtuvate põhjustega.

(vt punktid 18, 20, 30, 33 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Mees- ja naistöötajad – Töö saamine ja töötingimused – Võrdne kohtlemine – Erandid – Meetmed meeste ja naiste võrdsete võimaluste edendamiseks – Lesknaiste, kes ei ole uuesti abiellunud, vabastamine avalikus sektoris töö saamiseks ettenähtud vanusepiirangust – Lubamatus

(EÜ artikli 141 lõige 4; nõukogu direktiiv 76/207, artikli 2 lõige 4 ja artikli 3 lõige 1)

Summary

Direktiivi 76/207 meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega artikli 3 lõiget 1 ja artikli 2 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik säte, millega kehtestatakse erand vanusepiirangule avalike teenistujate värbamiseks korraldavate konkurssidega seoses lesknaiste suhtes, kes ei ole uuesti abiellunud ja kes ei ole töötamisest vabastatud, jättes kõrvale samas olukorras olevad leskmehed, kes ei ole uuesti abiellunud.

Esiteks on see säte vastuolus direktiivi 76/207 artikli 3 lõikega 1, kuna see tähendab soolist diskrimineerimist. Teiseks ei saa seda lubada ka eelnimetatud direktiivi artikli 2 lõike 4 alusel, mis lubab üksnes meetmeid, mis on küll esmapilgul diskrimineerivad, kuid mis püüavad kõrvaldada või vähendada ühiskondlikus elus esineda võivat tegelikku ebavõrdsust. Seega selline meede, mille eesmärk on eelistada avalikus teenistuses edutamisel naisi, ei ole ühenduse õigusega kooskõlas, kui sellega antakse automaatselt ja tingimusteta eelis teatud naiste kategooriatele, jättes kõrvale samas olukorras olevad mehed.

(vt punktid 20, 22, 23, 27, 32 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Majandus- ja rahapoliitika – Euro kasutuselevõtt – Määrus nr 1103/97 – Reegel, mis näeb ette makstavate või arvestatavate rahasummade ümardamise pärast ümberarvestamist – Kohaldamine telefonikõnede tariifi suhtes – Välistamine – Kodumaise operaatori kohaldatava tariifi ümardamine – Lubatavus – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 1103/97, artikkel 5)

Summary

Määrus nr 1103/97 teatavate euro kasutuselevõtuga seotud sätete kohta peab ühelt poolt silmas lepingute järjepidevuse tagamist, et ühisrahale üleminek ei muudaks kodanike ja ettevõtjate võetud kohustusi, ja teiselt poolt ühisrahale ülemineku neutraalsuse eesmärki. Määrus sätestab ainult miinimumreeglid teatavate summade ümardamiseks ja jätab siseriiklike ametiasutuste otsustada, kas jätta kehtima või võtta vastu normid, mis võimaldaksid seda eesmärki paremini saavutada.

Seega ei või laiendavalt tõlgendada nimetatud määruse artikli 5 esimest lauset, mis sätestab, et rahasummad, mida makstakse või arvestatakse, ümardatakse lähima sendini. Selles ei peeta silmas kodumaise operaatori kehtestatud telefonikõnede minutihinda, mille kohta ei esitata tarbijale arvet ja mida tarbija ei tasu ning mida ei kanta raamatupidamiskirjendisse ega -aruandesse. Seda hinnangut ei mõjuta asjaolu, et tariif põhineb arve lõppsumma arvutamisel kasutatava baasühiku kindlaksmääratud kordsel, ega asjaolu, et tariifi alusel määratakse kaupade või teenuste hind tarbijale.

Määrusega ei ole siiski vastuolus, kui kõnealuse tariifi laadseid summasid ümardatakse lähima sendini, tingimusel et ümardamisviis vastab lepingute järjepidevuse põhimõttele ja eesmärgile, et üleminek eurole oleks neutraalne – teisisõnu, tingimusel et see ei mõjuta majandussubjektide (kaasa arvatud tarbijad) lepingukohustusi ning sel puudub tegelik mõju tasutavale hinnale.

(vt punktid 31, 32, 34, 36, 40–43, 57 ning resolutiivosa punktid 1 ja 2)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Direktiiv 89/655 töötajate poolt tööl kasutatavatele töövahenditele esitatavate ohutuse ja tervishoiu miinimumnõuete kohta – Miinimumnõuetega kooskõlastamine – Kasutuses olevad töövahendid – Täiendava kohandamisaja andmine – Tingimused

(Direktiiviga 95/63 muudetud nõukogu direktiiv 89/655, artikli 4 lõike 1 punkti b ja I lisa punkti 1 teine lõik)

Summary

Direktiivi 89/655 töötajate poolt tööl kasutatavatele töövahenditele esitatavate ohutuse ja tervishoiu miinimumnõuete kohta, mida on muudetud nõukogu direktiiviga 95/63, I lisa punkti 1 teist lõiku, mille kohaselt ei tähenda selles sätestatud miinimumnõuded sel määral, mil määral neid kohaldatakse juba kasutuses olevate töövahendite suhtes, samu meetmeid, mis on põhinõuded uute töövahendite suhtes, tuleb käsitleda nii, et sellega muudetakse teatud määral direktiivi 89/655 artikli 4 lõike 1 punkti b esialgse versiooni ulatust, mille kohaselt peab tööandja hankima ja/või kasutama töövahendeid, mis juhul, kui need on antud ettevõtte ja/või asutuse töötajate kasutusse 31. detsembriks 1992, vastavad direktiivi lisas sätestatud miinimumnõuetele hiljemalt nelja aasta pärast alates kõnealusest kuupäevast.

Niisiis, kasutuses olevate töövahendite lubatavust alates 31. detsembrist 1996 tuleb hinnata lähtuvalt muudetud direktiivi 89/655 I lisas sätestatud miinimumnõuetest, mis vastavalt nimetatud lisa punkti 1 teisele lõigule kehtivad jätkuvalt töövahendite suhtes. Selles osas, milles nimetatud säte näeb nimetatud töövahenditega seoses ette, et nende suhtes ei tähenda miinimumnõuded samu meetmeid, mis põhinõuded uute töövahendite suhtes, tuleb viimast sätet tõlgendada nii, et juhul, kui võetud meetmed tagavad nimetatud nõuetega ettenähtud kaitse, suureneb valikuvabadus tehniliste lahenduste puhul.

Siseriiklikud õigusnormid, mis üldse ei viita direktiivi 89/655 I lisas sätestatud reeglitele ning mis seetõttu annavad täiendava kohandamisaja nende töövahendite suhtes, mis anti ettevõtte ja/või asutuse töötajate käsutusse juba enne 27. augustit 1997, ei taga muudetud direktiivi 89/655 ülevõtmiseks vajalikku selgust ja täpsust.

(vt punktid 33–38)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused – Kinnisvara rendile- ja üürileandmise tehingute maksuvabastus – Maksukohustuslaste kasuks rakendatav valikuõigus – Maksuhalduri eelnevast nõusolekust sõltuv mahaarvamisõigus – Lubatavus

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 13 C osa)

Summary

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 C osa esimese lõigu punkti a ja teise lõigu sätetega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik, kes on kasutanud osutatud sätetega pakutud võimalust anda maksukohustuslastele valikuõigus kinnisvara rendile- ja üürileandmise tehingute maksustamise suhtes, võtab vastu õigusnormid, millega enammakstud käibemaksu terviklik mahaarvamine on pandud sõltuvusse sellest, kas maksuhaldurilt on eelnevalt saadud nõusolek, millel ei ole tagasiulatuvat mõju.

(vt punkt 30 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond – Jäätmed – Direktiiv 75/442, mida on muudetud direktiiviga 91/156 – Mõiste – Tahtmatult maha kallatud kütus – Maapinna ja põhjavee reostus – Kaasaarvamine

(Nõukogu direktiiv 75/442, mida on muudetud direktiivi 91/156 artikli 1 punktiga a)

2. Keskkond – Jäätmed – Direktiiv 75/442, mida on muudetud direktiiviga 91/156 – Jäätmevaldaja – Mõiste – Kütusejäätmed – Bensiinijaama operaator ja kütuseettevõtja, kes varustab bensiinijaama – Kaasaarvamine – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 75/442, mida on muudetud direktiiviga 91/156, artikli 1 punkt c)

Summary

1. Tahtmatult maha kallatud kütus, mis tekitab maapinna ning põhjavee reostuse, on jäätmed nõukogu direktiivi 75/442 jäätmete kohta, mida on muudetud nõukogu direktiiviga 91/156, artikli 1 punkti a mõttes, kui see on tootmisjääk, mida selle valdaja ei saa ilma eelneva töötluseta majanduslikult tasuvalt korduvkasutada ja mille ta – olgugi et tahtmatult – tootmise või müügitegevuse käigus „ära viskab”.

Sama kehtib ka kütusega reostatud maapinna kohta, kui kütus ei ole eraldatav reostunud maapinnast ning seda ei saa taaskasutada või kõrvaldada, välja arvatud juhul, kui maapind läbiks vajaliku puhastusprotsessi. Lisaks ei oma asjaolu, et maapind ei ole välja kaevatud, maa jäätmeks määratlemisel tähendust.

(vt. punktid 46–47, 50, 52–53 ja resolutiivosa)

2. Direktiivis 75/442 jäätmete kohta, mida on muudetud direktiiviga 91/156, eristatakse jäätmete taaskasutamise või kõrvaldamise tegelikku elluviimist, mis on kohustuseks igale „jäätmevaldajale”, nii tekitajatele kui valdajatele, nimetatud tegevuste eest tasumise kohustusest, mis lasub vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele isikutel, kes jäätmed tekitavad, olenemata asjaolust, kas need isikud valdavad jäätmeid vastaval ajahetkel või valdasid neid minevikus või olid jäätmeid tekitanud toote valmistajad.

Õnnetusjuhtumi tagajärjel maha voolanud kütus, mis pärineb lekkinud bensiinijaama mahutitest ja mille on ostnud oma tegevuse raames nimetatud bensiinijaam, on bensiinijaama operaatori valduses. Lisaks saab just operaatorit, kes oma äritegevusest tulenevalt säilitas kütust ajal, mil see muutus jäätmeks, vaadelda isikuna, kes jäätmed direktiivi 75/442 artikli 1 punkti b tähenduses „tekitas”. Juhul kui operaator on samal ajal jäätmete valdaja ja tekitaja, peab teda käsitlema valdajana sama artikli punkti c mõttes.

Hoolimata eespool mainitust, kui bensiinijaama mahutid olid halvas seisus ja kütuseleke tekkis bensiinijaama varustanud kütuseettevõtja lepinguliste kohustuste rikkumise tõttu, või kui tema vastutus tuleneb tema muust tegevusest, võib nimetatud kütuseettevõtja tegevust vaadelda „jäätmete tekitamisena” direktiivi 75/442 artikli 1 punkti b mõttes ja teda käsitleda vastavalt nende jäätmete valdajana.

(vt. punktid 58–61 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Reegel, mille kohaselt kahtluste puhul tingimuse tähenduse suhtes kohaldatakse tarbijale kõige soodsamat tõlgendust – Eristus üksiktarbija õiguskaitsevahendite ning kollektiivsete lõpetamisvahendite vahel

(Nõukogu direktiiv 93/13, artikkel 5 ja artikli 7 lõige 2)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Leping, millele kohaldatakse kolmanda riigi õigust ja mis on liikmesriikide territooriumiga tihedalt seotud – Mõiste „tihedalt seotud” – Lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni artikli 5 lõikega 2 ette nähtud seoseid puudutavad kriteeriumid – Väljajätmine

(19. juuni 1980. aasta Rooma konventsiooni artikkel 5; nõukogu direktiiv 93/13, artikli 6 lõige 2)

Summary

1. Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artiklis 5 sisalduv täpsustus, mille kohaselt reeglit, et kahtluste korral tingimuse tähenduse suhtes kohaldatakse tarbijale kõige soodsamat tõlgendust, ei kohaldata direktiivi artikli 7 lõikes 2 ette nähtud „lõpetamisvahendite” puhul, on siduv õigusnorm, millega antakse tarbijatele õigusi ning mis aitab määratleda direktiiviga saavutatavat eesmärki.

Selline kohaldatavat tõlgenduseeskirja puudutav eristus üksiktarbija õiguskaitsevahendite ning tarbijate ühishuve esindavate isikute või organisatsioonide käsutuses olevate lõpetamisvahendite vahel on selgitatav nende õiguskaitsevahenditega saavutatava tulemuse erinevusega. Esimesel juhul taotletakse kohtult või pädevatelt ametiasutustelt in concreto järeldust olemasolevas lepingus sisalduva tingimuse ebaõigluse kohta, samas kui teisel juhul tuleb neil teha in abstracto järeldus sellise tingimuse ebaõigluse kohta, mida tahetakse veel sõlmimata lepingutesse sisse viia. Esimesel juhul tehakse otsus tarbijale soodsaima tõlgenduse kohta asjaomase üksiktarbija kasuks. Teisel juhul, vastupidi, kui soovitakse saada preventiivset otsust kõigi tarbijate huvides, ei ole vaja asjaomast tingimust kahtluse korral tarbijatele soodsalt tõlgendada. Kõige sagedamini võimaldab ebaselge või kahemõttelise tingimuse kasutamise keelata objektiivne tõlgendus, mis tagab ühtlasi tarbijate laialdasema kaitse.

(vt punktid 16 ja 17)

2. Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 2, mille kohaselt võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et tarbija ei kaota nimetatud direktiiviga pakutavat kaitset põhjusel, et lepingu suhtes kohaldatavaks õiguseks valitakse kolmanda riigi õigus, kui leping on ühe või mitme liikmesriigi territooriumiga tihedalt seotud, tuleb tõlgendada nii, et teadlikult ebamäärasena esitatud mõistet „tihedalt seotud”, mis lubab võtta arvesse erinevaid sidemeid, sõltuvalt asja tingimustest, võib eeldustega konkretiseerida. Samas ei saa seda kitsendada ette kindlaks määratud seoseid puudutavate kriteeriumide kombinatsioonidega, nagu 19. juuni 1980. aasta lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni artiklis 5 ette nähtud tarbija elukohta ja lepingu sõlmimist puudutavad kumulatiivsed tingimused.

(vt punktid 32 ja 33)
Keywords

Summary



Keywords

Kaupade vaba liikumine – Tollimaksud – Samaväärse toimega maksud – Mõiste – Maks, mis on kehtestatud ainult teatava liikmesriigi ühes omavalitsusüksuses ainult ühte liiki kauba suhtes kohaliku omavalitsusüksuse territooriumilt väljavedamise tõttu – Hõlmamine

(EÜ artikkel 23)

Summary

Kauba kaaluga proportsionaalne maks, mis on kehtestatud ainult teatava liikmesriigi ühes omavalitsusüksuses ainult ühte liiki kauba suhtes kohaliku omavalitsusüksuse territooriumilt väljavedamise tõttu, kujutab endast ekspordimaksuga samaväärse toimega maksu EÜ artikli 23 tähenduses, hoolimata asjaolust, et kõnealune maks kehtib samamoodi kaupade suhtes, mille lõplik sihtkoht asub samas liikmesriigis.

Esiteks nõuab tolliliidu põhimõte, nii nagu see on sätestatud EÜ artiklis 23, kaupade vaba liikumise tagamist kõige üldisemas tähenduses – mitte ainult riikidevahelises kaubanduses, vaid laiemalt kogu tolliliidu territooriumil ning tollimaksude või nendega samaväärse toimega maksude – nii riikidevaheliste kui riigisiseste – puudumine on vajalik eeldus tolliliidu toimimiseks, milles on tagatud kaupade vaba liikumine. Teiseks mõjutab maks, mis kehtib kogu kõnealust liiki kauba suhtes, mis toimetatakse üle selle omavalitsusüksuse territooriumi piiri, kus seda toodetakse, tegemata vahet kaubal, mille lõplik sihtkoht on tootmiskoha liikmesriigis ja kaubal, mille lõplik sihtkoht on teistes liikmesriikides, oma olemuse ja tingimuste tõttu liikmesriikide vahelist kaubandust.

(vt. punktid 22, 24, 26, 35, resolutiivosa 1. lõik)
Keywords

Summary



Keywords

1. Rahvusvahelised lepingud – Ühenduse lepingud – Vahetu õigusmõju – Tingimused – Vahemere kaitsmist maismaalt lähtuva saaste eest käsitleva protokolli artikli 6 lõige 3 ja muudetud protokolli artikli 6 lõige 1 – Liikmesriikide kohustus võtta vastu kord teatavate ainete keskkonda laskmise lubamiseks

(Vahemere kaitsmist maismaalt lähtuva saaste eest käsitleva protokolli artikli 6 lõige 3 ja muudetud protokolli artikli 6 lõige 1)

2. Rahvusvahelised lepingud – Ühenduse lepingud – Vahemere kaitsmist maismaalt lähtuva saaste eest käsitleva protokolli artikli 6 lõige 3 ja muudetud protokolli artikli 6 lõige 1 – Mürgitute ainete keskkonda laskmine – Keeld eelnevalt väljastatud loa puudumisel

(Vahemere kaitsmist maismaalt lähtuva saaste eest käsitleva protokolli artikli 6 lõige 3 ja muudetud protokolli artikli 6 lõige 1)

Summary

1. Ühenduse ja kolmanda riigi vahel sõlmitud lepingu sätet tuleb käsitleda vahetut õigusmõju omavana juhul, kui sätte sõnastusest ning lepingu eesmärgist ja olemusest tulenevalt sisaldub sättes selge ja täpne kohustus, mille kohaldamiseks või toimimiseks ei ole tarvis võtta täiendavaid meetmeid.

See kehtib ka Vahemere kaitsmist maismaalt lähtuva saaste eest käsitleva protokolli artikli 6 lõike 3 ja muudetud protokolli artikli 6 lõike 1 puhul, mis panevad liikmesriikidele selge, täpse ja tingimusteta kohustuse näha ette, et II lisas loetletud aineid sisaldavate heitmete keskkonda laskmiseks peab olema pädeva siseriikliku ametiasutuse luba, mille väljastamisel on nõuetekohaselt arvestatud III lisa sätteid. Järelikult on neil sätetel vahetu õigusmõju, nii et igal isikul, keda küsimus puudutab, on õigus neile siseriiklikus kohtus tugineda.

(vt punktid 39, 41, 47, resolutiivosa 1)

2. Vahemere kaitsmist maismaalt lähtuva saaste eest käsitleva protokolli artikli 6 lõiget 3 ja sama, muudetud protokolli artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega keelatakse pädeva siseriikliku ametiasutuse väljastatud loata heitmete laskmine, mis sisaldavad aineid, mis ei ole küll mürgised, kuid millel on ebasoodne mõju merekeskkonna hapnikusisaldusele, kuna nende sätetega ei nõuta selgesti, et eelnev luba tuleb taotleda vaid sel juhul, kui need ained on mürgised.

(vt punktid 49, 52, resolutiivosa 2)
Keywords

Summary



Keywords

Ametnikud – Invaliidsuspension – Invaliidsuse tuvastamise menetluse algatamine – Tingimused

(Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad, artikkel 78; VIII lisa artikkel 13)

Summary

Personalieeskirjade VIII lisa artikli 13 üheselt mõistetavatest mõistetest, mis sätestavad kooskõlas personalieeskirjade artikliga 78 tingimused ametniku õigusele invaliidsuspensionile, tuleneb, et vaid ametnik, kes on sunnitud lahkuma teenistusest töövõimetusest tingitud ametikohustuste täitmise võimatuse tõttu, võib olla invaliidsuse tuvastamise menetluse subjektiks. Sellest tuleneb, et ametnikul, kes on teenistusest lahkunud mitu aastat tagasi ning kes põeb haigust, mis ei võimaldaks tal ametikohustusi täita, kui ta veel ametis oleks, ei ole õigust taotleda vaid sellel põhjusel invaliidsuse tuvastamise menetluse algatamist.

(vt punktid 39 ja 40)
Keywords

Summary



Keywords

Tolliliit – Tollimaksuvaba ajutise impordi protseduur – Ajutise impordi protseduuri kohaldamine kaubanduslikel eesmärkidel kasutatavate maanteesõidukite suhtes – Poolhaagise veduki vahetamine ühenduse tolliterritooriumil veo käigus, mis lõpeb väljaspool seda territooriumi – Ajutise impordi protseduuri kohaldamata jätmine

(Komisjoni määruse nr 2454/93 artikli 670 punkt p ja artikli 718 lõike 3 punkt d)

Summary

Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 718 lõike 3 punkti d ja artikli 670 punkti p, millest teisena mainitud säte määratleb „siseliikluse” mõiste imporditollimaksuvaba ajutise impordi protseduuri raames ja millest esimesena mainitud säte määratleb tingimuse, mille alusel kohaldatakse ajutise impordi protseduuri kaubanduslikel eesmärkidel kasutatavate sõidukite suhtes, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad väljaspool ühenduse tolliterritooriumi registreeritud veduki kasutamise poolhaagise transportimiseks ühenduse tolliterritooriumil asuvast kohast, kus poolhaagisele laaditakse peale kaup, teise ühenduse tolliterritooriumil asuvasse kohta, kus poolhaagis jäetakse seisma vaid selleks, et transportida see hiljem teise vedukiga väljaspool ühenduse tolliterritooriumi asuva kaubasaajani.

1. Ajutise impordi protseduuri kohaldamine on niisiis mõeldud otseselt kõnealuse sõiduki kindlaksmääratud veotoiminguteks ehk veoks, mis hõlmab seda, et nimetatud sõiduk ja veetavad kaubad või inimesed ületavad ühenduse tolliterritooriumi piiri, nii et määrav on kõnealuse transpordivahendiga teostatav veotoiming, mitte veetavate kaupade või inimeste lõplik sihtkoht.

(vt punktid 18, 20, 26 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Töötajad – Mõiste – Rahvusvahelises organisatsioonis töötav liikmesriigi kodanik – Hõlmamine – Piir – Liikmesriigi kodanik, kes on kogu karjääri jooksul töötanud selle liikmesriigi territooriumil

(EÜ artikkel 39)

2. Liikmesriigid – Kohustused – Ühenduse institutsioonidega lojaalse koostöö tegemise kohustus – Euroopa ühendustes teenistuses oldud aja arvesse võtmata jätmine siseriikliku skeemi kohase ennetähtaegse vanaduspensioni andmisel – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 10; personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2)

Summary

1. Muus liikmesriigis kui tema päritoluriik töötav Euroopa ühenduste ametnik on võõrtöötaja. Tegelikult ei lakka ta olemast EÜ artikli 39 lõike 1 mõttes töötaja rahvusvahelises organisatsioonis töötamise tõttu, isegi kui töökohariiki sisenemise ja selles elamise tingimused on eraldi kehtestatud rahvusvahelise lepinguga.

Asutamislepingu töötajate liikumisvabadust käsitlevaid sätteid ja eelkõige EÜ artiklit 39 ei või sellegipoolest kohaldada olukordadele, mis on puhtalt liikmesriigisisesed. Seega ei kohaldata neid sätteid töötaja suhtes, kes on alguses töötajana ja hiljem kuni pensionini Euroopa ühenduste ametnikuna töötanud kogu karjääri jooksul liikmesriigi territooriumil, mille kodanik ta on.

(vt punktid 37, 39, 40, 43)

2. Seoses Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjadega tuleb EÜ artiklit 10 tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus siseriiklik seadus, mille kohaselt siseriikliku skeemi kohase ennetähtaegse vanaduspensioni andmisel ei ole võimalik arvesse võtta neid aastaid, mil ühenduse kodanik töötas ühenduse institutsiooni teenistuses.

Selline siseriiklik seadus kaldub tõepoolest raskendama ja seega takistama Euroopa Liidu institutsioonis töötamist, kuna juhul kui töötaja, kes on varem osalenud siseriiklikus pensioniskeemis, võtab vastu ametikoha liidu institutsioonis, on tal risk kaotada võimalus saada selle siseriikliku skeemi vanaduspensioni, mille saamiseks tal õigus oleks olnud, kui ta seda tööd vastu võtnud ei oleks.

Selliseid tagajärgi ei saa heaks kiita, arvestades liikmesriikide lojaalse koostöö ja abistamise kohustust ühenduse suhtes, mis on väljendatud EÜ artiklis 10 liikmesriikidele pandud kohustuses lihtsustada ühenduse eesmärkide täitmist.

(vt punktid 47–49 ja resolutiivosa)