ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 193/8

Alcoa Trasformazioni Srl 1. juunil 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (esimene koda) 25. märtsi 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-332/06: Alcoa Trasformazioni Srl versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-194/09 P)

2009/C 193/09

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Alcoa Trasformazioni Srl (esindajad: advokaadid M. Siragusa, T. Müller-Ibold, T. Graf, F. Salerno)

Teine menetluspool: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Esimese Astme Kohtu esimese koja 25. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas T-332/06: Alcoa Trasformazioni Srl vs. Euroopa Ühenduste Komisjon,

— tühistada komisjoni otsus 2006/C 214/03, mis tehti Itaalia Vabariigile teatavaks 19. juulil 2006, osas, milles see puudutab Alcoa Trasformazioni Srl alumiiniumitehastele kohaldatavaid elektritariife.

Teise võimalusena

— saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtusse uue otsuse tegemiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele.

Mõlemal juhul

— mõista apellandi kohtukulud vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 69 välja komisjonilt ja kohustada komisjoni hüvitama seoses esimese astme kohtu menetlusega komisjonile kohtukuludena makstud summad.

Väited ja peamised argumendid

Arvestades komisjoni viimast seisukohta, et elektritariifid, mida kohaldatakse energiamahukale tööstusele Itaalias, ei kujutanud endast riigiabi, tekib küsimus, millist uurimisstandardit ja põhjendust peaks komisjon kohaldama sellistel asjaoludel enne ametliku uurimise algatamist. Alcoa väidab, et olukorras, kus komisjon on eelnevalt leidnud, et meede ei ole riigiabi, ei saa komisjon sellist menetlust algatada, kui ta ei ole kõigepealt läbi viinud laiaulatuslikku esialgset uurimist, et põhjendada, miks tema varasem seisukoht enam ei kehti. Lisaks sellele peab komisjon ametliku menetluse algatamise otsuses esitama oma põhjendused piisavalt selgelt. Alcoa väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et komisjon võis algatada ametliku menetluse, uurimata seda, kas 1996. aasta otsuse algne analüüs oli muutunud kehtetuks. Komisjoni varasem seisukoht, et meede ei kujutanud endast riigiabi, tekitab samuti küsimuse, millist menetlust kohaldada juhul, kui komisjon otsustab asja uuesti läbi vaadata ja algatada asjaomase meetme suhtes ametliku menetluse. Nii kohaldatavatest menetlusnormidest kui õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse aluspõhimõtetest tuleneb, et sellistel asjaoludel tuleb kohaldada olemasoleva abi uurimise menetlust. Väidetakse, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et komisjoni tuginemine uue abi menetlusele Alcoa tariifide uurimisel oli õige.
1.

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ (1), millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mis ei võimalda sõlmida tähtajatuid töölepinguid professoritega, kellel on täitunud 65. eluaasta? Kas selles kontekstis ja konkreetsemalt direktiivi artikli 6 lõiget 1 arvestades on diskrimineerimise eest kaitsmise seaduse artikli 7 lõike 1 punktis 6 loetletud meetmed vanusepiiride kehtestamiseks konkreetsetel ametikohtadel töötamisele objektiivsed ja mõistlikud ning õigustatud eesmärgi saavutamiseks põhjendatavad ja proportsionaalsed, võttes arvesse asjaolu, et direktiiv on Bulgaaria õigusesse täielikult üle võetud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 220/18

19. juunil 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Iirimaa

(Kohtuasi C-226/09)

2009/C 220/33

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: M. Konstantinidis, A -A. Gilly)

Kostja: Iirimaa

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Iirimaa omistas kaalu hankelepingu sõlmimise kriteeriumidele pärast pakkumuste esitamise tähtaja möödumist ja muutis neid tagasiulatuvalt, esitatud pakkumuste esialgse läbivaatamise järel, on Iirimaa rikkunud kohustusi, mis temale tulenevad võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtetest, tõlgendatuna kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga.

— mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Väited ja peamised argumendid

Kõnesolevas hankemenetluses avaldas hankija pakkumuskutse, millest võis mõistlikult eeldada, et hankelepingu sõlmimise kriteeriume kohaldatakse tähtsuse järjekorras. Pakkumuste esitamise tähtaja möödumisel otsustas Iirimaa omistada hankelepingu sõlmimise kriteeriumidele suhtelise osakaalu. Pärast esitatud pakkumuste esialgset läbivaatamist arutas hankija hindamiskomisjon nende osakaalude muutmise võimalust ning seejärel muutis neid.

Hankelepingu sõlmimise kriteeriumidele pakkumuste esitamise tähtaja möödumisel ja pakkumuste esialgse läbivaatamise järel omistatud suhteline osakaal muutis rõhuasetust kriteeriumide seas ja omistas neile teistsuguse suhtelise tähtsuse, võrreldes sellega, mida pakkuja oleks hankedokumentidest mõistlikult võinud tuletada.

Kuna kõnealuse hankemenetluse ese olid teenused, mida ei ole loetletud direktiivi 2004/18/EÜ (1) lisas II A, ei kuulu selle direktiivi menetlusnormid kohaldamisele. Seetõttu ei kuulu kohaldamisele ka direktiivi artikkel 40, mille kohaselt peavad hankijad hiljemalt pakkumuskutses täpsustama hankelepingu sõlmimise kriteeriumide suhtelist osakaalu või nende tähtsuse järjekorda. Siiski tulenevalt Euroopa Kohtu praktikast peab hankija järgima asutamislepingu aluspõhimõtteid, mis hõlmavad võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse printsiipe.

Komisjon on seisukohal, et kuna hankija, kes on kohustatud järgima EÜ asutamislepingu aluspõhimõtteid, muutis hankelepingu sõlmimise kriteeriume hankelepingu sõlmimise etapis, on ta rikkunud võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtteid, tõlgendatuna kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).
3)

Jaatava vastuse korral esimesele küsimusele: kas ühinemisakti IV lisa 5. peatüki punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et kui laienenud ühenduses transporditavat kaupa ei lubata pärast ekspordiformaalsuste läbimist vabasse ringlusse, siis ei ole see vabastatud tollimaksudest ja muudest tollimeetmetest ja seda isegi siis, kui on väljaspool kahtlust, et nimetatud kaubal on ühenduse kauba staatus? Teiste sõnadega: kas käesoleva kohtuasja asjaoludel on otsustava tähtsusega see, kas vabasse ringlusse lubamise tolliprotseduur on lõpetatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 220/18

Eelotsusetaotlus, mille esitas Naczelny Sąd Administracyjny (Poola Vabariik) 18. juunil 2009 — Kronospan Mielec sp. z o.o. versus Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

(Kohtuasi C-222/09)

2009/C 220/32

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Kronospan Mielec sp. z o.o.

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23, koos muudatustega, edaspidi „kuues direktiiv”) artikli 9 lõike 2 punkti e kolmandat taanet, millele vastab praegu nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1, koos muudatusega, edaspidi „direktiiv 2006/112”) artikli 56 lõike 1 punkt c, tuleb tõlgendada nii, et seal nimetatud inseneride teenuseid, mida osutatakse käibemaksukohustuslasele, kes täidab ühte sellist teenust puudutavat tellimust ühenduse teises liikmesriigis asuvale teenuse saajale, tuleb maksustada seal, kus on selle teenuse saaja (kliendi) ettevõtte asukoht või püsiv tegevuskoht, või tuleb lähtuda sellest, et neid teenuseid maksustatakse kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punkti c esimese taande (praegu direktiivi 2006/112 artikli 52 punkt a) kohaselt teadustegevusega seotud teenusena kohas, kus neid tegelikult osutati, kui lähtuda eeldusest, et nende teenuste puhul on tegemist töödega, mis hõlmavad keskkonnakaitse-eeskirjades sätestatud heitkoguste analüüsi ja mõõtmist, seal hulgas süsinikdioksiidi (CO2) heitkogustega ning CO2 saastekvootidega kauplemisega seotud analüüside läbiviimist, nimetatud tööde dokumentide koostamist ja kontrollimist ning võimalike saasteallikate analüüsi ning mida viiakse läbi eesmärgiga saada uusi kogemusi ja tehnoloogiaalaseid teadmisi, mis on suunatud uute materjalide, toodete ja seadmete valmistamisele ning uute tehnoloogiate kasutamisele tootmisprotsessis?
1)

Kas direktiivi 2001/23/EÜ (1) tuleb tõlgendada nii, et artikli 3 lõike 1 esimese lause kohaselt on õiguste ja kohustuste üleminekuga omandajale tegemist ainult siis, kui ülemineku objektiks oleva ettevõtte võõrandaja on ka asjaomaste töötajate vormiline tööandja, või toob direktiiviga taotletav töötajate kaitse kaasa olukorra, kus ettevõtja üleminekul kontserni kuuluvale tütarettevõtjale lähevad kõnealuse ettevõtja heaks töötavate töötajatega seotud õigused ja kohustused üle omandajale, kui kõik kontserni töötajad töötavad ühes (samuti sellesse kontserni kuuluvas) keskse tööandjana tegutsevas personaliettevõttes?
ET Euroopa Liidu Teataja C 205/29

Calvin Klein Trademark Trusti 9. juulil 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (kuues koda) 7. mai 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-185/07: Calvin Klein Trademark Trust versus Siseturu Ühtlustamise Amet ja Zafra Marroquineros, S.L.

(Kohtuasi C-254/09 P)

2009/C 205/50

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Calvin Klein Trademark Trust (esindaja: advokaat T. Andrade Boué)

Teised menetluspooled: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Zafra Marroquineros, S.L.

Apellandi nõuded

— tühistada Esimese Astme Kohtu (kuues koda) 7. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas T-185/07;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt ja Zafra Marroquineros, S.L.-lt.

Väited ja peamised argumendid

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 8 lõike 1 tõlgendamist puudutava selle kohtupraktika eiramine, mille kohaselt tuleb arvestada kõigi käesolevas asjas asjakohaste teguritega: seda, et ühenduse kaubamärgi taotleja on kasutanud asjaomast kaubamärki mainekate kaubamärkide cK jäljendamiseks, ei ole õiguslikult hinnatud, ning taotleja käitumine näitab vaieldamatult, et tähed CK on ühenduse vaidlustatud kaubamärgi kõige eristusvõimelisem osa.

Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 rikkumine, kuna vaidlustatud kaubamärkide mainet ei ole selle artikli raames uuritud.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994 L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/1, lk 146).
ET Euroopa Liidu Teataja C 205/28

Eelotsusetaotlus, mille esitas Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) 3. juulil 2009 — Fluxys SA versus Commission de régulation de l’électricité et du gaz (Creg)

(Kohtuasi C-241/09)

2009/C 205/48

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d'appel de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Fluxys SA

Vastustaja: Commission de régulation de l’électricité et du gaz (Creg)

Eelotsuse küsimus

Kas see, kui siseriiklikus õiguses on transiidi puhul kehtestatud eraldi tariifikord, millega kaldutakse kõrvale edastamist reguleerivatest eeskirjadest, tehes selle puhul vahet „edastamise” ja „transiidi” vahel, on vastuolus direktiivi 2003/55/EÜ (1) artiklitega 1, 2 ja 18 ning määruse nr 1775/2005 (2) artikliga 3?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiiv 2003/55/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (teine gaasidirektiiv) (ELT L 176, lk 57; ELT eriväljaanne 12/02, lk 230).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. septembri 2005. aasta määrus (EÜ) nr 1775/2005 maagaasiedastusvõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta (ELT L 289, lk 1).
2.

Kas Itaalia õiguskorra sellised sätted nagu seadusandliku dekreediga nr 163/2006 kehtestatud riigihankelepingute seadustiku artikli 3 punktid 22 ja 19 (mille kohaselt vastavalt „mõiste „ettevõtja” hõlmab töövõtjat, tarnijat ja teenuseosutajat või nende rühma või konsortsiumi” ja „mõisted „töövõtja”, „tarnija” ja „teenuseosutaja” viitavad füüsilisele või juriidilisele isikule või üksusele, mis ei ole juriidiline isik, sh 23. juuli 1991. aasta seadusandliku dekreedi nr 240 kohaselt asutatud Euroopa majandushuvigrupp, kes „pakub turul” vastavalt ehitustööde teostamist, tooteid või teenuseid”) ning sama seadustiku artikkel 34 (milles on loetletud isikud, kellel on lubatud osaleda riigihankemenetlustes) on vastuolus direktiiviga 2004/18/EÜ, kui seda tõlgendada nii, et riigihankemenetlustes osalemise õigus on üksnes hankelepingu esemeks oleva teenuse kutselistel osutajatel ning seda ei ole riiklikel üksustel, kelle peamiseks eesmärgiks ei ole tulu teenimine, vaid näiteks teadustöö?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas sama raamotsuse artikli 4 punkti 6 ja artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et need ei võimalda liikmesriikidel kohaldada niisuguse nende territooriumil elava isiku vahistamismääruse teinud õigusasutusele üleandmise suhtes, kelle kohta on esimeses küsimuses kirjeldatud asjaoludel tehtud vahistamismäärus vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, tingimust, et see isik tuuakse tagasi vahistamismäärust täitvasse riiki, et ta kannaks seal vabadusekaotust või täidaks vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis mõistetakse talle lõplikult vahistamismääruse teinud riigis?
1.

a) Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikleid 56 ja 43 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus maksusüsteem, mille eesmärk on kõrvaldada dividendide majanduslik topeltmaksustamine ja mis: i) võimaldab emaettevõtjal arvata dividendimaksust, mida ta peab tasuma oma tütarettevõtjate makstud dividendide edasijaotamise korral oma aktsionäridele, maha nende dividendide maksmisega seotud tulumaksukrediidi, kui need dividendid pärinevad Prantsusmaal asutatud tütarettevõtjalt, ii) aga ei paku seda võimalust, kui need dividendid on pärit Euroopa Ühenduse teises liikmesriigis asutatud tütarettevõtjalt, sest see süsteem ei anna niisugusel juhul õigust tulumaksukrediidile, mis on seotud nende dividendide maksmisega selle tütarettevõtja poolt, ja seda seepärast, et selline süsteem kahjustab juba iseenesest selle emaettevõtja puhul kapitali vaba liikumise või asutamisvabaduse põhimõtet? b) Kas eitava vastuse korral tuleb neid artikleid tõlgendada nii, et niisugune süsteem on nende artiklitega sellegipoolest vastuolus, sest arvesse tuleb võtta ka aktsionäride olukorda seepärast, et olenevalt dividendimaksu tasumisest sõltub nende dividendide summa, mis see emaettevõtja oma tütarettevõtjatelt sai ja oma aktsionäridele edasi jaotas, nende tütarettevõtjate asukohast, sellest, kas nende asukoht on Prantsusmaal või mõnes teises Euroopa Ühenduse liikmesriigis, nii et see süsteem veenab aktsionäre hoiduma investeeringute tegemisest sellesse emaettevõtjasse ja mõjutab seega selle äriühingu kapitalikogumist, ning see süsteem veenab seda äriühingut mitte paigutama kapitali tütarettevõtjatesse, mis on asutatud muudes liikmesriikides peale Prantsusmaa, või mitte looma nendes liikmesriikides niisuguseid tütarettevõtjaid?
b)

Kas Euroopa Parlamendi ja Nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (koos muudatuste ja täiendustega) artikkel 87 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et see keelab avaldada ravimireklaamis väiteid, mis on vastuolus ravimi omaduste kokkuvõttega, kuid ei nõua, et kõik ravimireklaamis sisalduvad väited peaks sisalduma ravimi omaduste kokkuvõttes või olema kokkuvõttes loetletud andmetest tuletatavad?
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik võttis vastu ja säilitas 28. novembri 2006. aasta seaduse 35/2006 füüsiliste isikute tulumaksu ja ettevõtte tulumaksu, mitteresidentide tulumaksu ja omandimaksu puudutavate seaduste osalise muutmise kohta artiklis 14 sätte, vastavalt millele on maksukohustuslased, kes viivad oma elu- või asukoha üle välismaale, kohustatud lisama kogu maksustamata tulu viimase maksustamisaasta, mil nad olid residendist maksukohustuslased, maksubaasi hulka, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad EÜ artiklitest 18, 38 ja 43 ning EMP lepingu artiklitest 28 ja 31.
1.

Kas EÜ artikli 56 lõikega 1 on vastuolus see, et Belgia residendid, kes investeerivad välismaal, näiteks Madalmaades, eemärgiga vältida 1992. aasta tulumaksuseadustiku artiklis 465 ette nähtud täiendavat kohalikku maksu, peavad kasutama vallasvaratulu väljamaksmiseks Belgia vahendajat, samas kui residendid, kes investeerivad Belgias, saavad alati kasutada tulumaksuseadustiku artiklis 313 sätestatud süsteemi, mis näeb ette maksuvabastuse vallasvaratulult kinnipeetud maksu alusel, ning saavad niiviisi vältida tulumaksuseadustiku artiklis 465 ette nähtud täiendavat kohalikku maksu, sest maks vallasvaratulult on juba kinni peetud?
1)

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (1), on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mis ei võimalda sõlmida tähtajatuid töölepinguid professoritega, kellel on täitunud 65. eluaasta? Kas selles kontekstis ja konkreetsemalt direktiivi artikli 6 lõiget 1 arvestades on diskrimineerimise eest kaitsmise seaduse artikli 7 lõike 1 punktis 6 loetletud meetmed vanusepiiride kehtestamiseks konkreetsetel ametikohtadel töötamisele objektiivsed ja mõistlikud ning õigustatud eesmärgi saavutamiseks põhjendatavad ja proportsionaalsed, võttes arvesse asjaolu, et direktiiv on Bulgaaria õigusesse täielikult üle võetud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 256/7

22. juulil 2009. aastal esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-280/09)

2009/C 256/13

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: P. Oliver ja G. Braga da Cruz)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— tunnistada, et kuna Portugali Vabariik ei ole täitnud kohustusi, mis tal Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 273/2004 narkootikumide lähteainete kohta (1) artiklite 10 ja 12 alusel lasuvad, ega teavitanud komisjoni selle määruse artikli 16 kohaselt, ning kuna Portugali Vabariik ei ole täitnud kohustusi, mis tal nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 111/2005, millega kehtestatakse ühenduse ja kolmandate riikide vahelise narkootikumide lähteainetega kauplemise järelevalve eeskirjad (2) artiklite artikli 26 lõike 3 ja artikli 31 alusel lasuvad, siis on Portugali Vabariik rikkunud määrusest nr 273/2004 ja määrusest nr 111/2005 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Määrus nr 273/2004 jõustus 18. augustil 2005 ning määrus nr 111/2005 jõustus 15. veebruaril 2005 ja seda hakati kohaldama 18. augustil 2005.

Kuna komisjon ei ole saanud teavet selle kohta, et Portugali Vabariik on eespool nimetatud kahe määruse rakendamiseks meetmeid võtnud, ning kuna tal ei ole muud teavet selle kohta, et vajalikke meetmeid on võetud, siis järeldab komisjon, et Portugali Vabariik ei ole nimetatud meetmeid veel võtnud, rikkudes seega asjaomastest määrustest tulenevaid kohustusi.

(1) EÜT L 47, lk 1; ELT eriväljaanne 15/08, lk 46.

(2) ELT 2005, L 22, lk 1.
—

Tuvastada, et kuna Hispaania kuningriik seoses teatud loomaaedadega, mis asuvad Aragónis, Astuurias, Baleaaridel, Kanaaridel, Kantaabrias, Castilla-Leónis, Valencia maakonnas, Extremaduras ja Galicias, — ei ole taganud, et kõik tema territooriumil asuvad loomaaiad omaksid hiljemalt nõukogu 29. märtsi 1999. aasta direktiivis 1999/22/EÜ, mis käsitleb metsloomade pidamist loomaaedades (1), ette nähtud kuupäevaks kehtivat litsentsi, mis on antud nimetatud direktiivi artikli 4 lõigete 2 ja 3 kohaselt ja Aragóni, Astuuria, Kanaaride, Kantaabria ning Castilla-Leóni osas direktiivi artikli 4 lõike 4 kohaselt, ja — ei ole vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 5 sulgenud ilma litsentsita loomaaedu, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad viidatud direktiivi artikli 4 lõigetest 2, 3, 4 ja 5;
—

Kuna Itaalia Vabariik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud vajalikke meetmeid, et lõpetada abikava, mis tunnistati õigusvastaseks ja ühisturuga kokkusobimatuks komisjoni 14. detsembri 2004. aasta otsusega 2005/919/EÜ maksualaste otsesoodustuste kohta välismaistel messidel osalevatele äriühingutele (teatavaks tehtud 17.12.2004 numbri all K(2004) 4746) (ELT L 335, 21.12.2005, lk 39) ega nõudnud tagasi selle kava alusel antud abi, on see liikmesriik rikkunud nimetatud otsuse artiklites 2, 3 ja 4 ning EÜ asutamislepingus sätestatud kohustusi.
2)

Kõnealune vaidlustatud Esimese Astme Kohtu otsus sisaldab ekslikke ja vastandlikke põhjendusi selles osas, et kuigi Esimese Astme Kohus nõustus väitega, et komisjon oli määruse nr 1201/89 artikli 12 lõike 1 punkti a vääralt tõlgendanud ja kohaldanud ja et Kreeka Vabariigi esitatud tühistamist käsitlev väide on põhjendatud ning see tuleks rahuldada, sedastas, et see ei sea sellegipoolest finantskorrektsiooni kahtluse alla.
ET Euroopa Liidu Teataja C 244/2

Eelotsusetaotlus, mille esitas Landesarbeitsgericht Hamburg (Saksamaa) 6. juulil 2009 — Susanne Bulicke versus Deutsche Büroservice GmbH

(Kohtuasi C-246/09)

2009/C 244/02

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesarbeitsgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Susanne Bulicke

Kostja: Deutsche Büroservice GmbH

Eelotsuse küsimused

Kas siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt tuleb (väljaspool kollektiivlepingu sätteid) kahju hüvitamise ja/või hüvitise kirjalik nõue, mis on seotud töökohale kandideerimisel esinenud diskrimineerimisega, esitada kahe kuu jooksul alates keelduva otsuse kättesaamisest — või tõlgendades: alates diskrimineerimisest teadasaamisest —, on vastuolus EÜ esmase õigusega (tõhusa õiguskaitse tagamine) ja/või nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivis 2000/78/EÜ (1) sätestatud vanuselise diskrimineerimise keeluga, kui samaväärsete nõuete aegumistähtaeg on siseriikliku õiguse kohaselt kolm aastat, ja/või direktiivi 2000/78/EÜ artiklis 8 sätestatud kahjustamiskeeluga, kui varasem siseriiklik õigusnorm nägi soolise diskrimineerimise puhul ette pikema aegumistähtaja?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
1.

Artiklid 2 ja 3 reguleerivad liikmesriigi ametiasutuste ja ravimitootjate vahelisi suhteid, mille kohaselt määratakse ravimi hind või tõstetakse seda viimaste esitatud teabe alusel, kuid liikmesriigi ametiasutuste poolt aktsepteeritud ulatuses, st tootjate ja ravimikulude kontrollimise eest vastutavate ametiasutuste dialoogi alusel, ning seejärel on sama direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud „kõigi ravimite või teatavate ravimikategooriate hindade külmutamine”, mis kujutab endast üldise iseloomuga meedet, mida tuleb vähemalt kord aastas liikmesriigi makromajanduslikest tingimustest lähtudes kontrollida, kas selle meetme rakendamist jätkata. Nimetatud sätte kohaselt antakse pädevatele asutustele 90-päevane tähtaeg, mille jooksul peavad nad teatama, kas ja kuidas hindu muudetakse. Kas kõnealust artiklit tuleb osas, milles kasutatakse väljendit „kas ja kuidas hindu muudetakse”, tõlgendada nii, et lisaks üldmeetmele, mis seisneb kõigi ravimite või teatavate ravimikategooriate hindade külmutamises, on ette nähtud ka üks teine üldmeede, mis seisneb võimaluses alandada kõigi ravimite või teatavate ravimikategooriate hindu, või tuleb seda väljendit tõlgendada viitavana üksnes neile ravimitele, mille hinnad on juba külmutatud?