ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Muu füüsiline või juriidiline isik kui akti adressaat saab väita, et see puudutab teda isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses ainult siis, kui see mõjutab teda mingi talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib ta sarnaselt otsuse adressaadiga.

Seetõttu on vastuvõetamatu Euroopa terasetööstuse huve esindava ühenduse poolt direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 10a kohaselt komisjoni otsuse, millega kehtestatakse üleminekueeskirjad kogu liidule seoses saastekvootide tasuta eraldamisega ühtlustatud viisil, peale esitatud tühistamishagi.

Nimelt ei individualiseeri ühenduse liikmed asjaolu, et nad on kõnealuse direktiivi III peatükis osutatud käitiste käitajad, kuna vaidlustatud otsuse sätetest tulenevalt puudutab see otsus neid sarnaselt kõigi teiste ettevõtjatega, kes on tegelikult või potentsiaalselt samasuguses olukorras, üksnes seetõttu, et neile omase objektiivse tunnuse tõttu on nad nende käitiste käitajad.

Sama kehtib direktiivi 2003/87 artikli 10a lõike 1 viiendas lõigus ja sama artikli lõike 2 esimeses lõigus sätestatud menetluslike tagatiste kohta. Nimelt võib asjaolu, et isik osaleb liidu akti vastuvõtmisele eelnenud menetluses, teda asjaomase akti suhtes individualiseerida üksnes juhul, kui selle isiku kasuks on liidu õigusnormides ette nähtud menetluslikud tagatised. Seega, kui liidu õigusnorm kohustab otsuse vastuvõtmisel järgima menetlust, mille raames isik võib tugineda võimalikele õigustele, sealhulgas õigusele olla ära kuulatud, individualiseerib sellele isikule antud eriline õiguslik olukord teda ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, aga tuleb tähele panna, et nimetatud menetluslikku õigust omav isik või üksus ei saa põhimõtteliselt üksnes tulenevalt sellest, et tal on mõni neist menetluslikust tagatisest, esitada hagi liidu õigusakti peale, et vaidlustada selle sisulist õiguspärasust. Nimelt sõltub isiku õiguse ulatus vaidlustada liidu õigusakti talle liidu õigusega tema õigustatud huvide kaitseks antud juriidilisest staatusest.

Samas tuleneb direktiivi 2003/87 artikli 10a lõike 1 viiendast lõigust ja sama artikli lõike 2 esimesest lõigust, et nii hageja esindatavatel ettevõtjatel kui asjaomastel sidusrühmadel nimetatud sätete tähenduses on õigus sellele, et komisjon nad ära kuulab, ning et komisjon pidi nendega enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist nimetatud sätetes esitatud põhimõtete osas konsulteerima. Kuna hageja ei taotle käesoleval juhul oma liikmete menetlusõiguste tagamist, vaid vaidlustab vaidlustatud otsuse sisulise õiguspärasuse, puudub neil ettevõtjatel isiklik puutumus ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.

(vt punktid 30–36, 38 ja 39)
Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 36 koostoimes sama põhikirja I lisa artikli 7 lõikega 1 sätestatud Avaliku Teenistuse Kohtu kohustus oma otsuseid põhjendada ei tähenda, et Avaliku Teenistuse Kohus peab esitama põhjenduskäigu, milles analüüsitakse ammendavalt ja ühe kaupa menetluse poolte kõiki argumente. Põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab asjast huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks kõnealused meetmed on võetud, ning Üldkohtul saada piisavalt teavet kohtuliku kontrolli teostamiseks.

(vt punkt 27)

Üldkohus, 7. detsember 2011, kohtuasi T‑274/11 P: Mioni vs. komisjon (EU:T:2011:719, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
Üldjuhul ei saa olla vastuvõetav ettevõtja esitatud hagi komisjoni sellise otsuse tühistamise nõudes, millega keelatakse sektoriaalne abikava, kui see otsus puudutab ettevõtjat vaid põhjusel, et ta kuulub kõnealusesse sektorisse ja et ta võib selle kava alusel abi saada. Niisugune otsus on nimelt selle ettevõtja suhtes üldkohaldatav meede, mida kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordadele ja mis tekitab õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt määratletud isikute kategooria jaoks. Kui aga kõnealune otsus puudutab hagejaks olevat ettevõtjat mitte ainult tulenevalt tema kuulumisest kõnesoleva sektori ettevõtjate hulka, kes võisid abikava alusel potentsiaalselt abi saada, vaid ka tulenevalt sellest, et ettevõtja oli tegelikult saanud nimetatud abikava raames individuaalset abi, mille komisjon kohustas tagasi nõudma, siis puudutab nimetatud otsus teda isiklikult ning tema poolt selle otsuse peale esitatud hagi on vastuvõetav. Sellest sõnastusest, mis asetab tagasinõudmise kohustuse samale tasandile hageja tegelikuks abisaajaks olemisega, ei saa järeldada, et niisuguse kohustuse nõue on teisejärgulise tähtsusega või isegi üleliigne.

Kuna hagejaks olevale ettevõtjale ei ole pandud abi tagastamise kohustust, ei saa asuda seisukohale, et vaidlustatud otsus puudutab teda isiklikult.

(vt punktid 22, 23, 27 ja 31)
Hagi esitamise tähtajast kinnipidamine on avaliku huvi küsimus, kuna see on kehtestatud õiguslike olukordade selguse ja kindluse tagamiseks ning õigusemõistmise käigus diskrimineerimise või meelevaldse kohtlemise ärahoidmiseks ning Euroopa Liidu Kohtu ülesanne on omal algatusel kontrollida, kas seda tähtaega on järgitud. Kohus ega pooled ei saa hagi esitamise tähtaega muuta.

Asjaolu, et komisjon on võtnud kirjalikult sõnaselged kohustused, millega ta on väljendanud oma tahet ettenähtud tähtaja jooksul anda lõplik vastus kordustaotlusele määruse nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) artikli 8 lõigete 1 ja 2 tähenduses, ei saa kaasa tuua vaikimisi tehtava otsuse vastuvõtmise tähtaja edasilükkumist selle määruse artikli 8 lõike 3 tähenduses ning sellest tulenevalt kuupäeva edasilükkumist, millest alates hakkab kulgema hagejale ettenähtud tühistamishagi esitamise tähtaeg, ning kuupäeva, mil see aegub.

(vt punktid 30, 31 ja 43–46)
ÜLDKOHTU MÄÄRUS

8. november 2012

Kohtuasi T‑616/11 P

Luigi Marcuccio

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud – Esimeses kohtuastmes hagi rahuldamata jätmine ilmselge õigusliku põhjendamatuse tõttu – Hagejale väidetavalt tekitatud kahju – Nende kulude hüvitamine, mida oleks võinud vältida – Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 94 punkt a

Ese: Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (teine koda) 8. septembri 2011. aasta määruse peale kohtuasjas F‑69/10: Marcuccio vs. komisjon selle kohtumääruse tühistamise nõudes.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Jätta Luigi Marcuccio kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud käesolevas kohtuastmes.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Institutsioonide lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastasus – Kahju – Põhjuslik seos – Otsus, mis on tehtud õigust konfidentsiaalsusele rikkudes – Ebapiisav tingimus liidu lepinguvälise vastutuse tekkimiseks – Tegelik kahju ja põhjuslik seos – Tõendamiskoormis

(ELTL artikli 340 teine lõik)

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Kohtuotsuse sellist põhjendust puudutav väide, mis ei ole vajalik resolutsiooni põhjendamiseks – Tulemusetu väide

3. Apellatsioonkaebus – Väited – Väide, mis on suunatud Avaliku Teenistuse Kohtu kohtukulusid puudutava otsuse vastu – Vastuvõetamatus kõigi teiste väidete tagasilükkamise korral

(Euroopa Kohtu põhikiri, I lisa artikli 11 lõige 2)

1. Liidu lepinguvälise vastutuse tekkimine eeldab seda, et on täidetud terve rida tingimusi, nagu kostjaks olevale institutsioonile etteheidetava tegevuse õigusvastasus, väidetava kahju olemasolu ning vaidlusaluse tegevuse ja väidetava kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu.

Asjaolu, et vaidlustatud otsus on õigusvastane seetõttu, et on rikutud õigust konfidentsiaalsusele, ei ole piisav tingimus liidu lepinguvälise vastutuse tekkimiseks, kuna sellise vastutuse tekkimine eeldab, et hageja on suutnud näidata tema poolt väidetava kahju olemasolu ning selle kahju ja tõstatatud õigusvastasuse vahelist põhjuslikku seost.

(vt punktid 36, 37 ja 41)

Viited:

Üldkohus: 28. september 2009, kohtuasi T‑46/08 P: Marcuccio vs. komisjon (EKL AT 2009, lk I‑B‑1‑77 ja II‑B‑1‑479, punktid 66 ja 67 ning seal viidatud kohtupraktika); 6. juuli 2010, kohtuasi T‑401/09: Marcuccio vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 26); 16. detsember 2010, kohtuasi T‑143/09 P: komisjon vs. Petrilli (punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).

2. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 44)

Viide:

Euroopa Kohus: 29. aprill 2004, kohtuasi C‑496/99 P: komisjon vs. CAS Succhi di Frutta (EKL AT 2004, lk I‑3801, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).

3. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 47 ja 52)

Viited:

Üldkohus: 9. september 2009, kohtuasi T‑375/08 P: Nijs vs. kontrollikoda (EKL AT 2009, lk I‑B‑1‑65 ja II‑B‑1‑413, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika); 18. oktoober 2010, kohtuasi T‑515/09 P: Marcuccio vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 59); 20. juuni 2011, kohtuasi T‑256/10 P: Marcuccio vs. komisjon (punkt 77).
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (apellatsioonikoda)

11. oktoober 2012

Francesca Cervelli

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Ametnikud — Kodumaalt lahkumise toetus — Uuesti läbivaatamise taotlus — Uued asjaolud — Ilmselgelt põhjendamatu apellatsioonkaebus”

Ese:

Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 12. septembri 2011. aasta määruse peale kohtuasjas F‑98/10: Cervelli vs. komisjon selle kohtumääruse tühistamise nõudes.

Otsus:

Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Jätta Francesca Cervelli kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud käesolevas kohtuastmes.

Kokkuvõte

Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Aegumine – Menetluse uuendamine – Tingimus – Uus ja oluline faktiline asjaolu

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

Uute ja oluliste asjaolude esinemine võib õigustada varasema lõplikuks muutunud otsuse uuesti läbivaatamise taotluse esitamist. Sellega seoses kujutab liidu kohtu tühistamisotsus endast uut asjaolu, mis võimaldab ennistada kaebuse või hagi esitamise tähtaegu esiteks ainult menetluse poolte suhtes ning teiseks teiste isikute suhtes, keda tühistatud akt isiklikult puudutab. Kuigi Amsterdami lepingu artikli 9 lõikes 3 väljendatud avaliku teenistuse ühtsuse põhimõtte kohaselt kehtivad liidu kõikide institutsioonide ametnikele samad sätted, ei tähenda see põhimõte aga, et institutsioonid peavad ühtemoodi kasutama kaalutlusõigust, mis neile personalieeskirjadega on antud. Vastupidi, institutsioonidel on oma teenistusüksuste töö korraldamisel autonoomia. Otsust, mille on võtnud vabatahtlikult teine institutsioon kui see, mille teenistuses asjaomane isik on, ja mille eesmärk on laiendada kohtuotsuse õiguslikke tagajärgi kõikidele oma töötajatele, ei saa seega pidada uueks asjaoluks, mis võimaldab asjaomasel isikul esitada teda puudutava haldusotsuse uuesti läbivaatamise taotluse.

(vt punktid 18, 20 ja 25)

Viited:

Euroopa Kohus: 17. juuni 1965, kohtuasi 43/64: Müller vs. nõukogud (EKL 1965, lk 499, 515); 16. detsember 1970, kohtuasi 5/70: Prelle vs. komisjon (EKL 1970, lk 1075, punkt 13); 26. september 1985, kohtuasi 231/84: Valentini vs. komisjon (EKL 1985, lk 3027, punkt 14); 8. märts 1988, kohtuasi 125/87: Brown vs. Euroopa Kohus (EKL 1988, lk 1619, punkt 14).

Üldkohus: 11. juuli 1997, kohtuasi T‑16/97: Chauvin vs. komisjon (EKL AT 1997, lk I‑A‑237 ja II‑681, punktid 37, 39–45); 16. september 1997, kohtuasi T‑220/95: Gimenez vs. Regioonide komitee (EKL AT 1997, lk I‑A‑275 ja II‑775, punkt 72); 16. september 2009, kohtuasi T‑271/08 P: Boudova jt vs. komisjon (EKL AT 2009, lk I‑B‑1‑71 ja II‑B‑1‑441, punkt 48).
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Üldkohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral

(ELTL artikkel 257; Euroopa Kohtu põhikiri, I lisa artikli 11 lõige 1)

2. Ametnike hagid – Väited – Võimu kuritarvitamine – Mõiste – Ametniku tõendamiskoormis

3. Kohtumenetlus – Menetlust korraldavad meetmed – Menetlustoimingud – Liidu kohtu kaalutlusõigus – Ulatus

1. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 19)

Viide:

Üldkohus: 8. september 2008, kohtuasi T‑222/07 P: Kerstens vs. komisjon (EKL AT 2008, lk I‑B‑I‑37 ja II‑B‑I‑267, punktid 60–62 ja seal viidatud kohtupraktika).

2. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 26)

Viide:

Euroopa Kohus: 16. aprill 2013, liidetud kohtuasjad C‑274/11 ja C‑295/11: Hispaania vs. nõukogu (punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).

3. Selle üle, kas kohtu tehtava otsuse jaoks on kohane võtta menetlust korraldav meede või teha menetlustoiming, otsustab kohus, mitte pooled. Kuigi kindlasti vastab tõele, et poolel ei ole õigust nõuda liidu kohtult menetlust korraldava meetme võtmist või menetlustoimingu tegemist, ei saa kohus sellegipoolest teha järeldusi selle põhjal, et kohtutoimikus puuduvad teatavad tõendid, kui ta ei ole ära kasutanud oma kodukorras ette nähtud vahendeid selleks, et asjaomane pool need esitaks.

(vt punktid 39 ja 40)

Viide:

Üldkohus: 12. mai 2010, kohtuasi T‑560/08 P: komisjon vs . Meierhofer (EKL 2010, lk II‑1739, punktid 61 ja 62).
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 122 lõige 1 sätestab, et „[k]omisjon kontrollib ühtlustamisameti juhataja nende toimingute seaduslikkust, mille suhtes ühenduse õigusaktides ei ole ette nähtud mingit seaduslikkuse järelevalvet mõne muu asutuse poolt [...]”. Seega on selle sätte kohaldamise tingimus selgesõnaliselt ühtlustamisameti juhataja toimingute seaduslikkuse järelevalve puudumine mõne muu asutuse poolt. Samas kujutab Üldkohus Euroopa Kohtu kohtuorganina ELL artikli 19 lõike 1 esimese lause tähenduses endast „muud asutust”, kuna ta teostab kõnealust seaduslikkuse järelevalvet vastavalt ELTL artikli 263 esimese lõigu teisele lausele.

Sellest tuleneb, et ühtlustamisameti juhataja toiming ei kuulu määruse nr 207/2009 artikli 122 kohaldamisalasse ja seega ei ole muu hulgas kohaldatav ka selle artikli lõike 3 teine lause, mille kohaselt „[k]omisjoni poole pöördutakse ühe kuu jooksul alates päevast, mil asjaomane isik sai esimest korda teada kõnealusest toimingust”. Seega ei saa ühtlustamisamet tugineda sellele, et komisjonile kaebuse esitamine ühtlustamisameti juhataja toimingu peale või sellekohase haldusmenetluse läbiviimine või võimalik komisjoni selgesõnaline või vaikimisi otsus selle kaebuse kohta kujutab endast ükskõik mis kujul liidu kohtule sellise toimingu peale hagi esitamise kohustuslikke eeltingimusi või selle vastuvõetavuse tingimusi vastavalt ELTL artikli 263 esimese lõike teisele lausele ja neljandale lõigule.

Seda hinnangut kinnitab kaubamärgimääruse nr 207/2009 artikli 122 teleoloogiline tõlgendus. Nimelt siis, kui kohtuliku kaitse süsteemi reguleeriva EÜ artikli 230 esimese lõigu sõnastus kannatas veel liidu organite ja asutuste toiminguid puudutava õiguslünga tõttu, vastas komisjoni tunnustamine seaduslikkuse järelevale ülesande täitjana, nagu seda tehti kõnealuse määruse artiklis 122, liidu õiguslooja vajadusele kasutada komisjoni otsust, et liidu asutuste ja organite toimingud oleks vähemalt kaudselt Euroopa Kohtu järelevalve all. Niisiis kinnitab väljend „toimingu[d] [...], mille suhtes ühenduse õigusaktides ei ole ette nähtud mingit seaduslikkuse järelevalvet mõne muu asutuse poolt”, et sellega antakse komisjonile allesjäänud ja täiendav järelevalvepädevus, et tagada Euroopa Kohtule vähemalt komisjoni selgesõnalise või kaudse otsuse kaudu kontrollivõimalus kaubamärgimääruse nr 207/2009 artikli 122 lõike 3 kolmanda ja neljanda lause tähenduses. Samas kaotas ELTL artikli 263 esimese lõigu teise lause jõustumisega see eesmärk oma põhjuse ega saa praegu olla õigustuseks kõnealuse määruse artikli 122 kohase menetluse väidetavale kohustuslikkusele Euroopa Kohtusse pöördumise eeletapina.

(vt punktid 54–56)
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

Apellatsioonkaebus – Põhjendatud huvi – Tingimus – Apellatsioonkaebus, mis võib tuua selle esitajale kasu

Apellatsioonkaebuse raames on apellandi põhjendatud huvi eelduseks see, et apellatsioonkaebuse tulemused võivad tuua selle esitanud poolele mingit kasu.

(vt punkt 13)

Viited:

Euroopa Kohus: 19. oktoober 1995, kohtuasi C‑19/93 P: Rendo jt vs. komisjon (EKL 1995, lk I‑3319, punkt 13); 13. juuli 2000, kohtuasi C‑174/99 P: parlament vs . Richard (EKL 2000, lk I‑6189, punkt 33); 19. jaanuar 2006, kohtuasi C‑82/04 P: Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 20).
Sellist akti nagu komisjoni otsus, millega keelatakse valdkondlik abikava, mis sisaldab rakendusmeetmeid, ei saa käsitada rakendusmeetmeid sisaldava üldkohaldatava aktina ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.

Nimelt on ELTL artikli 288 neljanda lõigu kohaselt selline otsus kohustuslik kõikides oma osades üksnes selles nimetatud adressaatide suhtes. Seega on kohustus keelduda vaidlusaluse korra alusel abi andmisest, kohustus tühistada antud maksusoodustused ja kohustus tagasi nõuda selle kava alusel antud abi Hispaania Kuningriigi jaoks vaidlustatud otsuse, mille adressaadiks ta ise on, kohustuslikud õiguslikud tagajärjed.

Seevastu ei tulene nimetatud otsusest selliseid õiguslikke tagajärgi vaidlusaluse kava alusel abi saanud isikutele, kuna kokkusobimatuks tunnistamine iseenesest ei too kaasa nende abisaajate suhtes mingit keeldu ega ettekirjutust. Kuna lisaks sellele ei ole kokkusobimatuse mõju ilmtingimata ühesugune iga vaidlusaluse kava alusel abi saaja suhtes, peavad kokkusobimatuse tagajärjed olema samuti individualiseeritud pädevate siseriiklike ametiasutuste antud õigusaktiga, näiteks maksuteatega, mis on rakendusmeede ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.

Selles osas ei oma tähtsust, et vaidlustatud akti adressaadist liikmesriigil puudub vaidlustatud otsuse rakendamisel igasugune kaalutlusõigus. Kaalutlusõiguse puudumine on üks tingimus, mida tuleb hinnata, et otsustada, kas hagejale otsese mõju tingimus on täidetud. Siiski on ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud nõue, et olemas peab olema akt, mis ei sisalda rakendusmeetmeid, erinev tingimusest, mis puudutab otsest puutumust.

(vt punktid 45–48)
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Kohtumenetlus – Kohtuotsuse teistmine – Taotluse vastuvõetavuse tingimused – Uus asjaolu – Mõiste – Enne kohtuotsuse kuulutamist teadaolev asjaolu – Väljaarvamine – Vastuvõetamatus

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 44 esimene lõik ja artikli 53 esimene lõik)

2. Kohtumenetlus – Kohtukulud – Endise ametniku vastuvõetamatu teistmisavaldusega institutsioonile põhjendamatult või pahatahtlikult tekitatud kulud

(Üldkohtu kodukord, artikli 87 lõike 3 teine lõik)

1. Euroopa Kohtu põhikirja, mida kohaldatakse Üldkohtu menetlusele vastavalt sama põhikirja artikli 53 esimese lõigule, artikli 44 esimesest lõigust nähtub, et avalduse kohtuotsuse teistmiseks võib üksnes esitada enne kohtuotsuse kuulutamist aset leidnud sellise seiga teadasaamisel, mis oma olemuselt on otsustav ja mis otsuse langetamise ajal ei olnud kohtule ega teistmist taotlevale poolele teada. Selle sätte teise lõigu kohaselt võib kohus analüüsida asja sisuliselt alles siis, kui ta selgesõnaliselt sedastab uue seiga olemasolu, tunnistab, et selle olemus lubab võtta asja teistmisele, ja kuulutab avalduse selle alusel vastuvõetavaks.

Seega ei ole teistmine mitte edasikaebus, vaid erakorraline õiguskaitsevahend, mis võimaldab vaidlustada lõpliku kohtuotsuse seadusjõu nende tuvastatud asjaolude tõttu, millele kohus tugines. Teistmine eeldab, et on teada saadud faktilist laadi asjaoludest, mis olid olemas enne kohtuotsuse kuulutamist, kuid mis ei olnud tol ajal teada selle otsuse teinud kohtule ega ka teistmist taotlevale poolele ning mis oleksid võinud juhtida kohtu selles menetluses teistsuguse lahendini, kui ta oleks saanud neid asjaolusid arvesse võtta. Teistmismenetluse erakorralisust arvestades tuleb kohtuotsuse teistmise avalduse vastuvõetavuse tingimusi tõlgendada rangelt.

Seetõttu on ilmselgelt vastuvõetamatu teistmisavaldus, mille põhjenduseks on esitatud asjaolu, mis oli teistmisavalduse esitajale enne kohtuotsuse kuulutamist teada.

(vt punktid 11, 12 ja 22)

Viide:

Euroopa Liidu Üldkohus: 16. aprill 2012, liidetud kohtuasjad T‑40/07 P-REV ja T‑62/07 P-REV: de Brito Sequeira Carvalho vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 12 ja seal viidatud kohtupraktika).

2. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 23 ja 24)
Üldkohus: 19. märts 2010, kohtuasi T‑338/07 P: Bianchi vs. ETF (punkt 59); 4. aprill 2011, kohtuasi T‑239/09 P: Marcuccio vs. komisjon (punkt 62).

Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 11 lõikest 2 nähtub, et apellatsioonkaebuse alus ei saa olla üksnes kohtukulude summa või see, kumb pool on kohustatud neid tasuma. Sellest tuleneb, et juhul, kui apellatsioonkaebuse kõik teised väited on tagasi lükatud, tuleb väited Avaliku Teenistuse Kohtu kohtukulusid puudutava otsuse väidetava õigusvastasuse kohta vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

(vt punkt 76)

Viide:

Üldkohus: 9. september 2009, kohtuasi T‑375/08 P: Nijs vs. kontrollikoda (EKL AT 2009, lk I‑B‑1‑65 ja II‑B‑1‑413, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
2.

Tühistamishagi — Vaidlustatavad aktid — Aktid, mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi — Mõiste — Ajutine vahend, et aidata rahastada toiminguid uuel liidu välispiiril, et rakendada Schengeni acquis’ ja välispiirikontrolli (Schengeni toetus) — Komisjoni võlateade, millega nõutakse tagasi alusetult kulutatud summad ning mille komisjon saatis peale lõpparuande koostamist, mis käsitles Schengeni toetuse raamatupidamisarvestust Ungarile ajavahemikus 2004-2006 makstud abi kohta — Kuna võlateade on üksnes varasema otsuse täitmisele pööramise akt, siis ei tekkinud tagasimaksmise kohustus võlateate saatmise hetkest, vaid hetkest, mil lõpparuanne kinnitati — Vaidlustatav akt — Puudumine — Vastuvõetamatus (2003. aasta liitumisleping, artikkel 35) (vt punktid 33 ja 34, 40–42, 60)
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 kolmanda lõigu järgi võivad Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigid, kes ei ole liikmesriigid, samuti Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni järelevalveamet (EFTA järelevalveamet), ilma et see piiraks selle artikli teise lõigu kohaldamist, Üldkohtus läbivaatamisel olevates kohtuasjades menetlusse astuda, kui küsimuse all on mõni kõnealuse lepingu reguleerimisaladest. Nimetatud teise lõigu kohaselt võivad füüsilised ja juriidilised isikud, sealhulgas EFTA järelevalveamet astuda Üldkohtu menetlusse, kui neil on põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, välja arvatud liikmesriikide vahelistes, liidu institutsioonide vahelistes või viimaste ja liikmesriikide vahelistes kohtuvaidlustes.

Lisaks täpsustab põhikirja artikli 40 kolmas lõik, millistel asjaoludel võib EMP lepingu osalisriikidel, kes ei ole liikmesriigid, samuti EFTA järelevalveasutusel, ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, olla põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, see tähendab juhul, kui kohtuvaidluses on küsimuse all mõni kõnealuse lepingu reguleerimisaladest. EFTA järelevalveametil on menetlusse astumise huvi asjas, mis puudutab eeskätt määruse nr 1/2003, Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni tõlgendamist.

(vt punktid 6 ja 7, 9–12)