ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Teine väide, et rikutud on õiguspärase ootuse ja hea halduse põhimõtteid. Esiteks ei esitanud komisjon projekti elluviimise 32 kuu jooksul hageja töömeetodi suhtes kunagi vastuväiteid. Hageja järeldas sellest käitumisest, et komisjon on rahul talle edastatavaga, mistõttu rikub vaidlustatud otsus oluliselt õiguskindlust. Teiseks, kuna komisjon ei tuvastanud vaidlustatud otsuses väidetavaid puudusi õigeaegselt, tekitas komisjon hagejas veendumuse, et tema tegevus on nõuetekohane. Selliselt tekitatud veendumus peab olema kaitstud õiguspärase ootuse põhimõtte kohaselt, mistõttu ei täitnud komisjon oma kontrollikohustust ja rikkus seega oma hea halduse kohustust.
2.

Apellandi ahistamisega seoses viitab apellant ahistamise tuvastamise taotluse vastuvõetamatuks tunnistamisele, selle konkreetse taotluse kohta otsuse tegemata jätmisele ja Avaliku Teenistuse Kohtu keeldumisele järgida uuesti arutamiseks saadetud kohtuotsust; EIP väited asja uuesti läbivaatamise menetluses on vastuvõetamatud; Avaliku Teenistuse Kohus on võimu kuritarvitanud, otsustades ise apellandi advokaadi asemel, et kahju hüvitamise nõuet ei ole vaja läbi vaadata, kuna see on juba esitatud kohtuasjas F-52/11 ja on seal paremini põhjendatud.
4.

Neljas väide, et on rikutud õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid. — Komisjoni ei määratlenud vaidlustatud otsuses täpselt õigusnorme, mille alusel ta pani maksmise kohustuse, ja nende kohaldamine ei olnud Rumeeniale ettenähtav. Rumeenia riik ei saanud enne komisjoni kirja saamist ette näha ega olla teadlik, et ta peab andma komisjoni käsutusse nõutava rahasumma, mis vastab EL omavahendite kaotusele. Kuivõrd komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu ning pani Rumeeniale maksmise kohustuse neli aastat pärast asjaolude ilmnemist ning vaatamata järeldustele, mis ta tegi selle ajavahemiku vältel Rumeenia ametiasutustega toimunud dialoogi raames, siis rikkus ta Rumeenia õiguspärast ootust, et kõnealuste tollimaksude maksmisega seoses ei ole tal mingeid rahalisi kohustusi ning et seega ei ole tal mingisuguseid kohustusi EL eelarve ees.
—

Hageja väidab sellega seoses, et määruses (EL) nr 1071/2014 viidatud toetusmeetmetest kasu saanud Imola, Lugo, Mordano ja Occhiobello haudemunade kasvatajatele bioohutuse ennetusmeetmetega tekitatud kahju tekitas kahju ka talle, kes pidi vastu võtma tapetavaid loomi ja neid oma klientidele tagasi müüma; see et meetme hulgast jäeti välja toetuse andmise ettevõtjale, kes pidi nakatunud loomi vastu võtma, et neid turustada, ja et meetmetega hõlmati vaid ettevõtja, kes need loomad oli kasvatanud, tähendab sama sektori ettevõtjate vahelist õigusvastast diskrimineerimist, millega rikutakse ELTL artikli 40 lõiget 2. ELTL artikli 40 lõige 2 näeb sõnaselgelt ette „toetus[ed] mitmesuguste saaduste tootmiseks ja turustamiseks”.
ET Euroopa Liidu Teataja C 65/35

19. novembril 2014 esitatud hagi – ANKO versus komisjon

(Kohtuasi T-768/14)

(2015/C 065/49)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Ateena, Kreeka) (esindaja: advokaat V. Christianos)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tuvastada, et 3 77 733,93 euro suurune summa, mille komisjon hagejale projekti POCEMON eest üle kandis, vastab rahastamiskõlblikele kuludele, ja et hageja ei ole seega kohustatud seda tagastama kui alusetult saadud summat;

— mõista hageja kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas asjas esitatud hagi puudutab komisjoni vastutust, mis põhineb ELTL artiklil 272 ja tuleneb lepingust nr 216088, mis käsitleb projekti „Point of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON) rakendamist. Täpsemalt väidab hageja, et kuigi tema täitis kõik oma lepingulised kohustused, nõudis komisjon ANKO-le üle kantud summade tagastamist, kuna need ei olevat rahastamiskõlblikud, rikkudes sellega nimetatud lepingut, hea usu põhimõtet, õiguste kuritarvitamise keeldu ja proportsionaalsuse põhimõtet.

Hageja väidab seega esiteks, et komisjon tugineb argumentidele, mis on täiesti alusetud ja igal juhul tõendamata, kui ta lükkab tagasi peaaegu kõik ANKO kulud, kuna need ei olevat rahastamiskõlblikud, ja nõuab ANKO-le projekti POCEMON eest üle kantud summa tagastamist. Teiseks leiab ta, et kuna komisjon lükkas tagasi 98,68 % tasumisele kuuluvast summast põhjendusel, et see väidetavalt ei vasta rahastamiskõlblikele kuludele, mida hageja projekti vajadustest tulenevalt kandis, siis on ta rikkunud õiguste kuritarvitamise keeldu ja proportsionaalsuse põhimõtet.
2.

Teine väide puudutab „välise abi kulu” ja selle kohaselt on rikutud ja vääralt kohaldatud: (i) Määrust (EÜ) nr 1078/2008; (ii) direktiivi 2004/18/EÜ artiklit 16; (iii) nõukogu 25. veebruari 2008. aasta määruse (EÜ) nr 199/2008, kalandussektori andmete kogumist, haldamist ja kasutamist käsitleva ühenduse raamistiku loomise ning ühise kalanduspoliitikaga seotud teadusliku nõustamise toetamise kohta, artiklit 14; ja (iv) õiguspärase ootuse põhimõtet. — Apellant väidab, et vastuväides seoses valikumenetluse puudumisega kohustuste täitmise ülesandeks tegemisel äriühingule Studio Nouvelle S.r.l. rikutakse direktiivi 2004/18/EÜ artikli 16 punkti f, mis välistab asjassepuutuvad teenused avaliku hanke sätete kohaldamisalast. Igal juhul viis IREPA läbi konkureeriva menetluse, saates kutse viiele ettevõtjale kooskõlas avalikku hankemenetlust reguleerivate põhimõtetega. — Ta väidab ka, et vastuväide, et puudu on teave kontrollide kohta, mis oleksid läbi viidud Studio Nouvelle S.r.l. osutatud teenuse kohta, ei ole õiguspärane, sest see rikub määruse (EÜ) nr 199/2008 artiklit 14, kuivõrd see ei kehtesta mingeid konkreetseid reegleid kontrollide kohta; samas on need reeglid sätestatud Euroopa Komisjoni poolt heaks kiidetud riiklikus kavas, mis tekitab seega nende reeglite kehtivuse suhtes õiguspärase ootuse. — Apellant leiab, et see, et tagasimaksmise nõue hõlmas – mida vaidlustatakse – kulu, mida riik ei olnud veel tegelikult kandnud, on õigusvastane, sest deklareeritud summad olid eraldatud riiklikku programmi aastateks 2009/2010 kooskõlas määruse (EÜ) nr 1078/2008 artiklitega 7, 10 ja 11 ning komisjon oli sellist laadi aruandluse heaks kiitnud seoses 2008. aasta programmi dokumentatsiooniga, tekitades nii väljamakse suhtes õiguspärase ootuse.
ET Euroopa Liidu Teataja C 65/38

28. novembril 2014 esitatud hagi – MPF Holdings versus komisjon

(Kohtuasi T-788/14)

(2015/C 065/52)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: MPF Holdings Ltd (St Helier, Jersey) (esindajad: barrister D. Piccinin ja barrister E. Whiteford ning solicitor E. Gibson-Bolton)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma hagis palub hageja tühistada komisjoni 23. juuli 2014. aasta otsuse C(2014) 5083 final juhtumis SA.35980 (2014/N-2) – Ühendkuningriik, Elektrituru reform – Võimsuse turg.

Oma hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, et komisjon on õigusvastaselt võtnud MPF-ilt õiguse osaleda ametlikus uurimismenetluses, kuna komisjon ei algatanud ELTL artikli 108 lõike 2 ja menetlusmääruse artikli 4 lõike 4 järgset ametlikku uurimismenetlust, ehkki võimsuse turu puhul on kahtlusi selles, kas see on kooskõlas siseturuga. Hageja väidab, et kuna:

— pikaajaliste lepingute diskrimineerivat kättesaadavust ei saa põhjendada viitega seaduslikule eesmärgile tagada vajalik kogus toomisvõimsust;

— komisjon ei ole piisavalt uurinud seda, milline mõju võib olla pikaajaliste lepingute diskrimineerival kättesaadavusel võimsuse turu tõhususele ja olemasolevate elektrijaamade omanikele;

— komisjon ei ole piisavalt uurinud Ühendkuningriigi valitsuse väidetavat põhjendust lepingute diskrimineerivale kestusele, nimelt et sõltumatud generaatorid, mis tuginevad projektide finantseerimisele, nõuavad pikaajalisi lepinguid;
2.

Teine väide, et on rikutud aluslepinguid või nende mis tahes rakendussätteid, sest akti aluseks on Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas C-292/11 tulenevate tagajärgede kunstlik eristamine.
—

komisjoni otsuse puuduseks on see, et ei ole esitatud põhjendusi mittenimelist reklaammaterjali ja kojukantavaid tellitavaid ajalehti puudutavate maksuvabastuse kohta; ja
3.

Kolmas väide, mille kohaselt tegi komisjon faktivigu ja/või rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui leidis, et hageja tegevuse näol on tegemist hinnakruviga. Hageja väidab, et: — komisjon kasutas valesti pikaajalise keskmise täiendkulu meetodi (long-run average incremental cost, „LRAIC”) põhimõtteid, metodoloogiat ja sellega seotud teavet ning jättis tähelepanuta hageja tegelikud LRAIC kulud; ja — komisjon rikkus „mitmeperioodilise” lähenemisviisiga seoses õigusnormi ja/või tegi ilmseid hindamisvigu.
1.

Esimene väide, et on rikutud aluslepingu kohaldamist käsitlevaid eeskirju, st BES-ile on pandud kohustus kanda Portugali Vabariigi võetud kohustuste täitmise üle järelevalve teostamisega seonduvad kulud. — BES-ile on seatud kohustused seoses kolmanda isiku toimingutega, mida BES ei ole heaks kiitnud ja millest ta ei saa kasu; selliseid toiminguid ei valitud kriteeriumide alusel, mis tagaksid majanduslikult kõige soodsama lahenduse valimise põhimõtte järgimise, tingides seeläbi BES-i võlausaldajate ja aktsionäride võimaliku kahjustamise. — Vaidlustatud otsuse kohaselt peab järelevalveisiku nimetama kriisilahendusfond. Kuivõrd ainukese järelevalveisiku nimetamine on Portugali Vabariigi ainupädevuses, ei näi vastuvõetav see, et selle isiku töötasu peab täies ulatuses välja maksma BES. Sellise valiku tegemisel on eiratud riigiabi puhul kehtivaid põhimõtteid: i) sellega suurendatakse sildpanga eelist, vabastades ta kriisilahendusega seotud kuludest, mida ta muidu peaks seaduse alusel kandma; ii) konkurentsi moonutatakse sildpanga kasuks, vabastades ta selliste kulude kandmisest, mida ei ole riigiabina heaks kiidetud. — Riigiabi alased EL õigusnormid ei anna mingit alust näha ette, et järelevalveisiku töötasu peab välja maksma BES, kes – tuleb meenutada – ei ole otsuse adressaat ega abisaaja. — Määrus (EL) nr 806/2014 ühtse kriisilahenduskorra kohta, mis on kohaldatav alates 2016. aastast, ei sisalda selles osas ühtegi täpsustust, kuigi selle artiklis 19 reguleeritakse järelevalveisiku institutsiooni; samuti ei ole selle kohta mingeid täpsustusi määruses nr 1093/2010 ega direktiivis 2014/59/EL, mille siseriiklikkusse õigusesse ülevõtmise tähtaeg ei ole veel möödunud. — EL õiguse raames ning Euroopa Komisjoni konkurentsi peadirektoraadi (üksus, kes koostas vaidlustatud otsuse) tegevusvaldkonnas on olemas väljakujunenud tõlgendamisjuhised seoses järelevalveisiku ja tema töötasuga, mida on võimalik kasutada lünkade täitmiseks käesolevat juhtu puudutavas regulatsioonis, eeskätt seoses järelevalveisiku töötasu suurusega, milles pooled peavad kokku leppima ja mille Euroopa Komisjon peab heaks kiitma, ning seoses nõutava sõltumatuse ja vastavaks otstarbeks eraldatavate vahenditega. — Euroopa Komisjon ei saa seada hagejale kohustusi seoses sellega, kuidas järelevalveisiku tööd tuleb tegelikult tasustada, mistõttu tema siduval otsusel (mis tehti ilma BES-i eelneva nõusolekuta, kasvõi töötasu suurust puudutavas) kohustada BES-i töötasu välja maksma, puudub õiguslik alus nii määruses (EL) nr 806/2014 kui ka mis tahes muus õigusaktis. — Euroopa Komisjon ise piirdub vaidlustatud otsuses märkusega, et „halb pank” peab välja maksma järelevalveisiku töötasu ning et töötasu peab olema selline, et „järelevalveisiku sõltumatus ning tõhusus oma pädevuse teostamisel ei oleks ohus”. Seega ei määratleta töötasu suurust konkreetselt, eelkõige selle tegeliku kindlaksmääramise viisi puudutavas, ega ka selle piire.
1.

Esimese väite kohaselt on komisjon rikkunud hageja õigust olla ära kuulatud, kuna ta ei esitanud uut vastuväiteteatist. Hageja väidab, et: — komisjon ei ole esitanud tõendeid viisil, mis oleks andnud hagejale võimaluse viia end kurssi talle süükspandava tegevusega ning end nõuetekohaselt kaitsta; — komisjon on rikkunud Infineoni menetlusõigusi, kuna esitas võtmetähtsusega tõendeid väga hilises staadiumis ning seetõttu ei saanud Infineon ennast vastuväiteteatisele antavas põhjalikus vastuses kaitsta ning ta jäeti ilma võimalusest lükata ümber tema vastu suulises menetluses esitatud tõendid; ning — osasid dokumente, millele komisjon tugines, ei ole hagejale avaldatud ning ei saa tema vastu kasutada.
3.

Kolmas väide: ilmsed vead asjaolude hindamisel ja õigusnormi rikkumine rikkumise hagejale süükspanemisel, kuna komisjon ei tõendanud, et hageja tegelikult avaldas asjaomasele ettevõtjale otsustavat mõju — Hageja väidab, et komisjon ei oleks tohtinud hagejale konkurentsivastast tegevust süüks panna, kuna hageja ja asjaomane ettevõtja ei moodustanud üht majandusüksust. — Iseäranis ei tõendanud komisjon, et hageja tegelikult avaldas asjaomasele ettevõtjale otsustavat mõju. Lisaks ei olnud hageja teadlik asjaomase ettevõtja väidetavalt rikkuvast tegevusest. — Lisaks kinnitab hageja, et püüdes tõendada otsustava mõju tegeliku avaldamist, rikkus komisjon asjaolude tõlgendamisel eelkõige süütuse presumptsiooni. — Lõpuks leiab hageja muu hulgas, et komisjon ei ole tõendanud, et otsustava mõju väidetav avaldamine oli oluline.
—

nõukogu väite kohaselt on hageja Tri Ocean Energy finants- ja haldusala asepresident ja tema positsiooni silmas pidades on ta vastutav selle eest, et see üksus tarnib režiimile naftat, ja
4.

Neljas väide, et vaidlustatud otsus on ebapiisavalt põhjendatud. Selle väite raames kinnitab Slovaki Vabariik, et vaidlustatud otsus on nii mitmeski osas puudulikult põhjendatud, mistõttu seda tuleb pidada ebapiisavalt põhjendatuks; see kujutab endast menetlusnormide rikkumist ning on samal ajal vastuolus õiguskindluse nõudega. Slovaki Vabariik väidab, et komisjon ei näidanud vaidlustatud otsuses ära, mis on otsuse õiguslik alus. Lisaks sellele ei selgitanud komisjon oma teatavate järelduste aluseks olevaid asjaolusid ning põhjusi. Lõpetuseks väidab Slovaki Vabariik, et vaidlustatud otsuse põhjendused on mitmest aspektist segased.
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/30

18. detsembril 2014 esitatud hagi – Zoofachhandel Züpke jt versus komisjon

(Kohtuasi T-817/14)

(2015/C 089/36)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hagejad: Zoofachhandel Züpke GmbH (Wesel, Saksamaa), Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG (Bürstadt, Saksamaa), Zoofachgeschäft – Vogelgroßhandel Import-Export Heinz Marche (Heinsberg, Saksamaa), Rita Bürgel (Uthleben, Saksamaa), Norbert Kass (Altenbeken, Saksamaa) (esindaja: advokaat C. Correll)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— kohustada kostjat hüvitama kahju, mis on hagejale tekkinud alates 1. jaanuarist 2010 kuni tänaseni peaaegu kogu maailmas kehtiva metslindude impordikeelu tõttu, mis kehtestati 23. märtsi 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 318/2007 (ELT L 84, lk 7) ja/või 7. jaanuari 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 139/2013 (ELT L 47, lk 1);

— mõista kohtukulud ja kohtuvälise menetluse kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi toetuseks väidavad hagejad esiteks, et äärmiselt laia geograafilise ulatusega impordikeelu pideva pikendamisega ilma seda hindamata on komisjon rikkunud hagejate majandustegevuse vabadust ja kohati nende omandiõigust. Seda rikkumist ei saa tänu vähemalt alates aastast 2010 olemasolevatele teaduslikele arusaamadele enam põhjendada ülimuslike kaalutlustega nagu tervise kaitse.

Teiseks on hagejad seisukohal, et impordikeelu pikendamisega on komisjon rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet ja hoolsuskohustust, kuna ta ei ole piisavalt arvesse võtnud ajakohastatud andmeid ega asjaomaseid teaduslikke arusaamu. Metslindude ülemaailmne impordikeeld põhineb hagejate sõnul ikka veel arusaamadel ja oletustel, mis pärinevad aastast 2005, mil nn linnugripp levis esmakordselt Aasiast Euroopasse ning oli vaja kiiresti reageerida. Järgnenud aastatel kogutud andmetega ei saa hagejate arvates aga geograafiliselt nii laiaulatuslikku impordikeeldu vähemalt alates aastast 2010 enam põhjendada. Pealegi on nüüdseks mõeldavad muud, tõhusamad ja hagejaid vähem piiravad meetmed, mida oleks tulnud arvesse võtta, nagu järjepidev rändlindude seire.

Kolmandaks väidavad hagejad, et neil on tekkinud tegelik ja kindel kahju ning et selle kahju ja komisjoni õigusvastase tegevuse vahel on põhjuslik seos.
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/31

16. detsembril 2014 esitatud hagi – „Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia”versus komisjon

(Kohtuasi T-819/14)

(2015/C 089/37)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Pooled

Hageja: Sihtasutus „Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia” (Sofia, Bulgaaria) (esindaja: advokaat Hristo Hristev)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Komisjoni õigusakt, mis sisaldub kirjas viitenumbriga ARES (2014) 2848632-01/09/2014 ja sellele lisatud võlateates nr 3241409948 Euroopa Komisjoni viitenumbriga ARES (2014) 2848632-01/09/2014;

— mõista hageja kasuks välja talle menetluse kestel tekkinud kulude hüvitis;

— teise võimalusena, kui tühistamishagi jäetakse rahuldamata, kohustada vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 87 lõike 3 teisele lõigule kostjat hüvitama kulud, mis ta on hagejale pahatahtlikult tekitanud.

Väited ja peamised argumendid

Hagi toetuseks esitab hageja neli väidet.

Esiteks väidab hageja, et tema hagi on vastuvõetav, kuna vaidlustatud õigusakt on avaliku võimu teostamine kolmanda isiku suhtes, mistõttu tal on õiguslik huvi vaidlustada tema poolt toimepandud rikkumise tuvastamine, mis on teda negatiivselt mõjutavate meetmete võtmise alus.

Teiseks väidab hageja, et Euroopa Komisjon on rikkunud hea halduse põhimõtet, kuna ta ei ole esiteks asjaolusid ulatuslikult, objektiivselt ja järjekindlalt kontrollinud ning jätnud arvesse võtmata puudutatud isiku õiguslikud argumendid ja teiseks, kuna ta ei ole oma õigusakti põhjendanud.

Kolmandaks väidab hageja, et rikutud on õiguskindluse põhimõtet, kuna vaidlustatud õigusakti resolutsioon ei ole ka oma olemuselt üheselt mõistetav.

Neljandaks väidab hageja, et rikutud on õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kuna seetõttu, et komisjon ei olnud esitanud märkusi varasemate projektide teostamise ega raamatupidamise kohta, oli hagejal tekkinud õiguspärane ootus, et tema raamatupidamine vastab nõuetele ning käimasolevate ja tulevaste projektide osas ei ole vaja midagi muuta; see õiguspärane ootus tekkis hageja sõnul seega pädeva asutuse, nimelt Euroopa Komisjoni käitumise tagajärjel.
1.

Esimene väide, et rikutud on personalieeskirjade artiklit 85 ja õiguskindluse põhimõtet, kuna Avaliku Teenistuse Kohus oleks asjakohast kohtupraktikat arvestades pidanud jõudma järeldusele, et ei ole võimalik mõistlikult väita, et üks või teine personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti b kahest võimalikust tõlgendusest ehk nimelt kas 10-aastane vaatlusaeg lõpeb esialgse teenistusse asumisega või lähetuskohta teenistusse asumisega, on sedavõrd ilmselgelt alusetu, et kohaldamisele kuulub artikkel 85;
ET Euroopa Liidu Teataja C 81/21

4. detsembril 2014 esitatud hagi – Tempus Energy ja Tempus Energy Technology versus komisjon

(Kohtuasi T-793/14)

(2015/C 081/28)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Tempus Energy Ltd (Reading, Ühendkuningriik) ja Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Ühendkuningriik) (esindajad: advokaadid J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler ja M. Kinsella)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus, ja

— jätta kostja kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja hagejate kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad paluvad oma hagis tühistada komisjoni 23. juuli 2014. aasta otsuse C(2014) 5083 final juhtumis SA.35980 (2014/N-2) – Ühendkuningriik, Elektrituru reform – Võimsuse turg.

Hagi põhjenduseks esitavad hagejad kaks väidet.

1. Esimese väite kohaselt on komisjon ametlikku uurimismenetlust algatamata jättes rikkunud ELTL artikli 108 lõiget 2, diskrimineerimise keelu, proportsionaalsuse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid ning fakte valesti hinnanud. Hagejad väidavad, et: — komisjon ei ole nõuetekohaselt hinnanud Ühendkuningriigi võimsuse turu nõudluspoolset reageeringut (Demand-Side Response, edaspidi „DSR”); — võimsuse turu DSR lepingute kestuse piirangud rikuvad õiguspärase ootuse ja diskrimineerimise keelu põhimõtteid ning tuginevad faktide valele hindamisele; — DSR ettevõtjatele pandud kohustus valida üleminekuaja enampakkumise ja püsiva enampakkumise vahel rikub õiguspärase ootuse ja diskrimineerimise keelu põhimõtteid; — võimsuse turu kulude katmise metodoloogia rikub diskrimineerimise keelu, õiguspärase ootuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid; — määramata tähtajaga võimsuse juhtumite kasutamine ajaliselt piiritletud juhtumite asemel on vastuolus diskrimineerimise keelu ja õiguspärase ootuse põhimõtetega; — võimsuse turu pakkumuse tagatise nõue enampakkumisel osalema pääsemiseks rikub diskrimineerimise keelu ja õiguspärase ootuse põhimõtteid; ja — kuna võimsuse turg ei näe ette täiendavat tasu kokkuhoiu eest DSR ülekande- ja levitamiskadude pealt, siis rikutakse diskrimineerimise keelu ja õiguspärase ootuse põhimõtteid.
—

Sellega seoses väidetakse, et need laused käsitlevad intressi suurendamist viivituse eest, mille eesmärk ei ole hüvitada viivitatud maksmisega tekkinud kahju, ja et neil on sunnijõud, mis välistab nende kohaldamise olukorras, kus liikmesriigil puudub teave hilinenult täidetud kohustuse enda olemasolu kohta.
4.

Neljas väide, et on rikutud ELL artikli 6 lõiget 3 selles osas, milles on sätestatud õiguspärase ootuse kui liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest tuleneva põhiõiguse kaitse. — Selles osas väidetakse, et komisjon rikkus kodanike ootust, et on võimalik valida teiseks keeleks ükskõik milline EL-i keel, nagu sai kogu aeg teha kuni aastani 2007 ja nagu kinnitas ka Euroopa Kohus oma otsusega kohtuasjas C-566/10 P.
2.

Teine väide, et rikuti aluslepinguid ja õigusnorme; ELL artiklileid 4, 6 ja 15; Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni (EIÕK) protokolli artiklit 1 „Vara kaitse”; õiguspärase ootuse põhimõtet ja hea usu põhimõtet. — Hageja väidab sellega seoses, et rikuti ELL artikleid 4 ja 13, mis nõuavad Euroopa Parlamendilt – nagu ka teistelt institutsioonidelt –, et nad kaitseksid alati olukordi, kus institutsiooni kuuluv isik on tekitanud Euroopa Liidu õiguskorra raames õiguspärase ootuse. — Hageja väidab ka, et rikuti õiguspärast ootust ja hea usu põhimõtet, mis mõlemad on Liidu õiguse üld- ja aluspõhimõtted ja kinnitust leidnud Euroopa Liidu Kohtu praktikas, milles on alati nõutud nende põhimõtete järgimist seoses heas usus toiminud isikule makstud summa tagasinõudmisega. — Viimaseks väidab hageja, et rikuti EIÕK protokolli vara kaitset reguleerivat artiklit 1, millele on viidatud ELL artiklis 6 ning millel on sama õiguslik jõud nagu aluslepingutel, sest see kohustab kaitsma isikul tekitatud õiguspärast ootust seoses tal oleva võlanõudega ja õigusega eeldada selle täitmist.