ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3a)

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on, et kohaldub määrus nr 1303/2013, siis kas Leader-meetme raames antud projektitoetuse eest soetatud investeeringuobjekti (purjeka) üürile andmine toetuse saanud mittetulundusühingu poolt teisele mittetulundusühingule, kes kasutab purjekat samaks tegevuseks, milleks toetuse saajale toetust anti, on käsitatav sellise muutusena taristuüksuse omandisuhetes, mis annab ettevõttele põhjendamatu eelise, määruse nr 1303/2013 art 71 lg 1 p „b“ mõttes, arvestades, et purjeka omand jäi samaks, kuid toetuse saaja ei ole enam purjeka otsene, vaid kaudne valdaja ning teenib üüritulu, mitte tulu taotluses kirjeldatud teenuse osutamisest? Kas põhjendamatu eelise tingimuse täitmiseks peaks liikmesriigi makseasutus tuvastama, milles konkreetselt eelis seisnes? Kui vastus on jaatav, siis kas põhjendamatu eelis võib seisneda selles, et investeeringuobjekti tegelik kasutaja poleks ise samasisulist taotlust esitades projektitoetust saanud?
Kohtuasi C-587/17: Belgia Kuningriigi 5. oktoobril 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 20. juuli 2017 otsuse peale kohtuasjas T-287/16: Belgia versus komisjon

Belgia Kuningriigi 5. oktoobril 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 20. juuli 2017 otsuse peale kohtuasjas T-287/16: Belgia versus komisjon

(Kohtuasi C-587/17)

Pooled

Apellant: Belgia Kuningriik (esindajad: J.-C. Halleux, M. Jacobs, C. Pochet, advokaadid E. Grégoire ja J. Mariani)

Teine menetlusosaline Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (teine koda) 20. juuli 2017. aasta otsus kohtuasjas T-287/16, Belgia versus komisjon (EU:T:2017:531);

— tühistada komisjoni 17. märtsi 2016. aasta rakendusotsus (EL) 2016/417 ( 1 ) osas, milles Euroopa Liit ei rahasta 9601619,00 euro suurust summat (eelarvepunkt 6701);

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant üheainsa väite õigusnormi rikkumise kohta tulenevalt sellest, et Üldkohus on vääralt tõlgendanud määruse nr 1290/2005 ( 2 ) artikli 38 lõike 8 punkti a, nüüd sisuliselt määruse nr 1306/2013 ( 3 ) artikli 54 lõike 5 punkt c, nii riigisiseste õiguskaitsevahendite ammendamise kui ka selles sättes nõutud hoolsuse küsimuses.

( 1 ) Komisjoni 17. märtsi 2016. aasta rakendusotsus (EL) 2016/417, mille kohaselt Euroopa Liit ei rahasta teatavaid kulusid, mida liikmesriigid on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames (ELT 2016, L 75, lk 16).

( 2 ) Nõukogu 21. juuni 2015. aasta määrus (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (ELT 2005, L 209, lk 1).

( 3 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549; parandused ELT 2016, L 130, lk 5).
1.

Kas Euroopa Liidu Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (1) artikli 16 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus perekonna taasühinemise raames antud elamisloa tühistamine, kui see elamisluba saadi võltsitud andmete alusel, kuid perekonnaliige ei teadnud, et need andmed olid võltsitud?
2.

Kas juhul, kui vastus esimese küsimuse punktile a või b on jaatav, on see nii ka siis, kui a) pagulasseisundi andnud liikmesriigis (käesoleval juhul: Bulgaaria) ei anta pagulasseisundi saajatele toimetulekut tagavaid hüvitisi või antakse neid teiste liikmesriikidega võrreldes tunduvalt väiksemas mahus, kuid muus osas ei kohelda neid liikmesriigi enda kodanikest erinevalt? b) pagulasseisundi saajate elamistingimused on küll formaal-juriidiliselt riigi enda kodanike elamistingimustega samaväärsed, kuid nende võimalus asjaomaseid hüvitisi saada on tegelikult raskendatud ning puudub asjakohase ulatusega ja asjaomase isikute ringi konkreetsetele vajadustele vastav integratsiooniprogramm, mis tagaks, et neid koheldaks tegelikkuses võrdselt liikmesriigi kodanikega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 402/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Amsterdam (Madalmaad) 28. septembril 2017 – Openbaar Ministerie versus Samet Ardic

(Kohtuasi C-571/17)

(2017/C 402/22)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Amsterdam

Põhikohtuasja pooled

Taotluse esitaja: Openbaar Ministerie

Vastustaja: Samet Ardic

Eelotsuse küsimus

Kui tagaotsitav on tunnistatud lõplikult süüdi menetluses, mis toimus tema juuresolekul, ja talle on mõistetud vabadusekaotuslik karistus, mille täitmine peatati tingimisi, siis kas hilisem menetlus, mille raames annab kohus tagaotsitava puudumisel korralduse tühistada karistuse täitmise peatamine, sest tagaotsitav ei ole täitnud tingimusi ja on hoidnud kõrvale kriminaalhooldusametniku kontrollist ja juhistest, on „kohtulik arutelu, mille tulemusel asjaomane otsus tehti“ raamotsuse 2002/584/JSK (1) artikli 4a tähenduses?

(1) Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/006, lk 34).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 861/2007 (1), millega luuakse Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus, artikliga 16 on vastuolus niisuguse siseriikliku sätte kohaldamine, mille kohaselt menetluskulusid võib tasaarvestada või kohandada olenevalt sellest, kas poolte nõuded osaliselt rahuldati ja osaliselt mitte, kui kohtuasjas on esitatud mitu nõuet või kui nõue on rahuldatud kõigest osaliselt?
ET Euroopa Liidu Teataja C 402/15

BPC Lux 2 Sàrli jt 18. septembril 2017. aastal esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 19. juuli 2017. aasta määruse peale kohtuasjas T-812/14: BPC Lux 2 Sàrl jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-544/17 P)

(2017/C 402/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: BPC Lux 2 Sàrl jt (esindajad: barrister K. Bacon, QC, barrister B. Woogar, solicitor J. Webber ja solicitor M. Steenson)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Portugali Vabariik

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu määrus;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule täiendavaks arutamiseks; ja

— mõista apellantide kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Tegemist on apellatsioonkaebusega Üldkohtu 17. juuli 2017. aasta määruse peale kohtuasjas T-812/14: BPC Lux 2 Sàrl vs. Euroopa Komisjon (EU:T:2017:560, edaspidi „vaidlustatud määrus“), milles Üldkohus tunnistas vastuvõetamatuks apellantide hagi nõudes tühistada komisjoni otsus C(2014) 5682 final, riigiabi SA.39250 (2014/N) – Portugal – Banco Espírito Santo kriisilahendus (edaspidi „vaidlustatud otsus“).

Vaidlustatud määruses tuvastas Üldkohus omal algatusel, et apellantidel puudub otsuse tühistamiseks huvi ning seetõttu on nende hagi vastuvõetamatu. Apellandid on pöördunud Euroopa Kohtusse põhjusel, et nende hinnangul on Üldkohus rikkunud õigusnormi ja/või ilmselgelt moonutanud tema käsutuses olevaid tõendeid.

Konkreetsemalt on Üldkohus vääralt järeldanud, et vaidlustatud otsuse tühistamine ei mõjuta kuidagi siseriiklikku menetlust, kuna viimane puudutab liikmesriigi õigusega seotud küsimusi, samas kui käesolev menetlust käsitleb EL õigusega seotud küsimusi. Nimelt, nagu on kirjeldatud allpool, on apellandid oma Portugali advokaadi kaudu esitanud tõendeid – mida komisjon ega Portugali Vabariik ei ole ümber lükanud – selle kohta, et vaidlustatud otsuse tühistamine suurendaks märgatavalt tõenäosust, et nende kohtuliku läbivaatamise taotlus liikmesriigi kohtus rahuldatakse, mis toob nende kasuks kaasa kas BESi kriisilahenduse otsuse tühistamise või õiguse nõuda kahjude hüvitamist. Jõudes vastupidisele järeldusele ja seega võttes Portugali kohtutelt võimaluse arutada seda küsimust ise, asendas Üldkohus lubamatult liikmesriigi õiguse tõlgendamisele Portugali kohtute antud hinnangu oma hinnanguga ja/või ilmselgelt moonutas tema käsutuses olevaid tõendeid.
3.

Juhul kui vastus punktis 2 nimetatud küsimusele on jaatav, kas see võib tähendada seda, et antud tingimuse ebaõiglase laadi hindamiseks on vaja kontrollida lepingut tervikuna, mistõttu iga punkti ebaõiglast laadi ei ole vaja kontrollida eraldi hagiavalduses vaidlustatud lepingutingimusest?
1.

Kas Baden-Württemberg’i liidumaa 18. oktoobri 2011. aasta seadus, millega jõustatakse ringhäälingutasu käsitlev 17. detsembri 2010. aasta riigiülene ringhäälinguleping, mida on viimati muudetud riigiülese ringhäälingulepingu muutmise 3. detsembri 2015. aasta 19. lepingu (Neunzehnter Rundfunkänderungsstaatsvertrag) artikliga 4, (Gesetz vom 18.10.2011 zur Geltung des Rundfunkbeitragsstaatsvertrags, edaspidi „RdFunkBeitrStVtrBW“; 23. veebruari 2016. aasta seadus, Gesetzblatt Baden-Württemberg, lk 126 ja 129) on liidu õigusega vastuolus, kuivõrd viidatud seaduse alusel alates 1. jaanuarist 2013 põhimõtteliselt igalt Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal elavalt täiskasvanud isikult tingimusteta ringhäälinguorganisatsioonide SWR ja ZDF kasuks nõutav tasu on liidu õigusega vastuolus olev riigiabi, mis annab eeliseid üksnes neile avalik-õiguslikele ringhäälinguorganisatsioonidele võrreldes eraõiguslike ringhäälinguorganisatsioonidega? Kas ELTL artikleid 107 ja 108 tuleb tõlgendada nii, et ringhäälingutasu käsitleva seaduse vastuvõtmiseks on vajalik komisjoni nõusolek ja selleta on kõnealune seadus kehtetu?
3.

Kas punktis 1 nimetatud Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2015. aasta otsus (EL) 2015/774 on kehtivas redaktsioonis vastuolus ELTL artikliga 119 ja artikli 127 lõigetega 1 ja 2, samuti Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja protokolli artiklitega 17–24, kuna see ületab nimetatud normidega reguleeritud Euroopa Keskpanga volitusi rahapoliitika teostamisel ning sekkub seetõttu liikmesriikide pädevusse? Kas Euroopa Keskpanga volituste ületamine tuleneb eelkõige sellest, et a) punktis 1 nimetatud otsus mõjutab olulisel määral liikmesriikide refinantseerimistingimusi PSPP mahu tõttu, mis 12. mail 2017 oli 1 534,8 miljardit eurot? b) punktis 1 nimetatud otsusel ei ole seoses alapunktis a) nimetatud liikmesriikide refinantseerimistingimuste parandamise ja selle mõjuga äripankadele mitte ainult kaudsed majanduspoliitilised tagajärjed, vaid tema objektiivselt kindlaks määratav mõju kinnitab, et ostukava majanduspoliitiline eesmärk on vähemalt samaväärne rahapoliitilise eesmärgiga? c) punktis 1 nimetatud otsus on selle tugeva majanduspoliitilise mõju tõttu vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega? d) punktis 1 nimetatud otsust ei saa spetsiifilise põhjenduse puudumise tõttu selle enam kui kaks aastat kestva täideviimise ajal kontrollida sellest seisukohast, kas otsus on jätkuvalt vajalik ja proportsionaalne?
1)

Kas nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (1) artikli 27 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav igasugustele toodetele, mis ei ole vastavalt nende peamisele (otsesele) kasutusotstarbele mõeldud inimtoiduna tarbimiseks olenemata asjaolust, et mõned isikud tarbivad neid alkohoolsete jookidena joobe saamise eesmärgil?
b.

Kas juhul, kui küsimusele 1.a vastatakse jaatavalt, tuleb kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punktis c sisalduvat lauseosa „on teenuste osutamise kohaks nimetatud teenuste tegeliku osutamise koht“ või 2006. aasta käibemaksudirektiivi artikli 52 alguses sisalduvat lauseosa „teenuste osutamise kohaks on nende füüsilise osutamise koht“ tõlgendada nii, et määrav on koht, kus modellid veebikaamera ees üles astuvad, või nii, et määrav on koht, kus külastajad esitust jälgivad, või tuleb kõne alla veel mõni muu koht?
ET Euroopa Liidu Teataja C 424/26

23. oktoobril 2017 esitatud hagi – Itaalia Vabariik versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-611/17)

(2017/C 424/38)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Itaalia Vabariik (esindajad: G. Palmieri ja avvocato dello Stato P. Gentili)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 25. juuli 2017. aasta määrus (EL) 2017/1398, millega muudetakse määrust (EL) 2017/127 seoses teatavate kalapüügivõimalustega (avaldatud 29.7.2017 Euroopa Liidu Teatajas L 199), eelkõige artikli 1 punkt 2, millega muudetakse määruse (EL) 2017/127 ID lisa, ja vaidlustatud määruse lisa punkt 3 tervikuna (sisaldab määruse (EL) 2017/127 ID lisa muudatusi) ning põhjendused 9, 10, 11 ja 12 tervikuna;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide. Otsuse 86/238/EMÜ ühenduse ühinemise kohta rahvusvahelise Atlandi tuunikala kaitse konventsiooniga artikli 1 rikkumine.

ICCAT otsust mõõkkala püügikvootide kohta ei olnud kohustuslik arvesse võtta.

Teine väide. Puudulikud põhjendused (ELTL artikli 296 lõige 2).

Otsust ei ole põhistatud.

Kolmas väide. ELL artiklite 17 ja 16 ning määruse 1380/2013 rikkumine.

Otsus on vastuolus suhtelise stabiilsuse põhimõtte ja Euroopa Liidu huvidega.

Neljas väide. Tagasiulatuva jõu puudumise, õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtete rikkumine.

Otsust ei tohtinud mingil juhul kohaldada käimasoleva püügihooaja suhtes.

Viies väide. Puudulikud põhjendused (ELTL artikli 296 lõike 2 rikkumine).

Otsus on põhistamata selles osas, millega TAC kvoodi liikmesriikide vahel jagamisel kehtestatakse aruandeperioodiks neliaastak 2012–2015.

Kuues väide. Proportsionaalsuse põhimõtte (ELL artikkel 5) rikkumine ja asjaolude väär hindamine.

See, et aastad 2010 ja 2011 jäeti aruandeperioodist välja, on ülemäärane ja väär, arvestades eesmärki, et püügiandmetes sisalduks ainult õiguspäraselt püütud saak.

Seitsmes väide. ELTL artiklite 258 ja 260 rikkumine. Pädevuse puudumine.

Nõukogu ei olnud pädev määrama Itaaliale sanktsiooni triivvõrkude kasutamise eest.

Kaheksas väide. Hea halduse põhimõtte (Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 41) ja määruse 1380/2013 artikli 16 rikkumine.

Sellega, et aruandeperioodiks kehtestati ajavahemik 2012–2015, on karistatud Itaaliat tema püügivõimsuse vähendamisega, rikkudes suhtelise stabiilsuse põhimõtet ja viimata läbi asjakohast uurimist.

Üheksas väide. Diskrimineerimiskeelu põhimõtte (ELTL artikkel 18) rikkumine.

Selle vähendamisega on Itaalia kalureid põhjendamatult diskrimineeritud.

Kümnes väide. Tagasiulatuva jõu puudumise, õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtete rikkumine.

Vähendamist ei tohtinud mingil juhul kohaldada käimasoleva püügihooaja suhtes.
1.

Kas liidu õigusega ja täpsemalt ELTL artiklitega 49 ja 54 ning nendes sätestatud põhimõtetega on vastuolus, et riigi kapitaliga äriühingu – mille põhitegevusala on lennutransport – aktsiakapitali kaudse taaserastamisprotsessi menetluse raames on seda menetlust reguleerivates dokumentides sätestatud potentsiaalsete investorite ostupakkumiste ja lepingu sõlmimise esemeks olevate pakkumuste väljavalimise kriteeriumiks nõue, et nimetatud äriühingu registrijärgne asukoht ja juhtimiskeskus peab jääma sellesse liikmesriiki, kus see äriühing on asutatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 424/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austria) 3. oktoobril 2017 – BUAK Bauarbeiter-, Urlaubs- u. Abfertigungskasse versus Gradbeništvo Korana d.o.o.

(Kohtuasi C-579/17)

(2017/C 424/34)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Arbeits- und Sozialgericht Wien

Põhikohtuasja pooled

Hageja: BUAK Bauarbeiter-, Urlaubs- u. Abfertigungskasse

Kostja: Gradbeništvo Korana d.o.o.

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et menetlused, mille esemeks on sissemaksete tegemise nõuded, mille Austria ehitajate puhkusetasu ja töösuhte lõpetamise hüvitise fond (Bauarbeiter-Urlaubs- und Abfertigungskasse, edaspidi „BUAK“) on esitanud tööandja vastu selliste töötajate Austriasse lähetamise korral, kelle tavapärane töötamise koht ei ole Austrias, või tööjõu Austriasse vahendamise korral, või tööandja vastu, kelle asukoht on väljaspool Austriat, selliste töötajate töölevõtmise korral, kelle tavapärane töötamise koht on Austrias, on „tsiviil- ja kaubandusasjad“, mille suhtes tuleb kohaldada nimetatud määrust, isegi kui BUAK-i nõuded teha sissemakseid puudutavad eraõiguslikke töösuhteid ning sissemaksetest kaetakse töötajate puhkuse ja puhkusetasu nõuded, mis tekivad eraõiguslikest töösuhetest tööandjatega, aga

— nii töötajate puhkusetasu nõuete suurust BUAK-i vastu kui ka sissemaksete tegemise nõuete suurust, mille BUAK esitab tööandjate vastu, ei määrata kindlaks lepingu või kollektiivlepinguga, vaid ministri määrusega;

— sissemaksetest, mille tööandjad peavad BUAK-ile tasuma, kaetakse lisaks töötajatele makstavate puhkusetasudega seotud kuludele ka BUAK-i halduskulud ja

— seaduse alusel on BUAK-il sissemaksete tegemise nõuete esitamisel ja sissenõudmisel eraõiguslikust isikust ulatuslikum pädevus, kuivõrd — tööandjad on kohustatud esitama BUAK-ile juhtumipõhiseid ja igakuiseid perioodilisi aruandeid, kasutades selleks BUAK-i loodud kommunikatsioonisüsteeme, osalema BUAK-i kontrollimeetmetes ja nendega nõustuma, võimaldama juurdepääsu töötasuandmetele, äri- ja muudele dokumentidele ning andma BUAK-ile asjakohast teavet, nende kohustuste täitmatajätmisel võidakse neilt nõuda trahvi, ning — juhul kui tööandjad rikuvad aruandluskohustust, on BUAK-il õigus arvutada tööandjate võlgnetava sissemakse suurus tema enda korraldatud uurimise alusel, kusjuures sellisel juhul ei olene BUAK-i arvutatud ja nõutavate sissemaksete suurus lähetuste ega töösuhete tegelikest asjaoludest?

(1) ELT 2012, L 351, lk 1.
1.

Kas [Euroopa Liidu Kohtu 20. aprilli 2010. aasta otsuses kohtuasjas C-265/08:) Federutility sedastatud kohtupraktikat arvestades on sellega kooskõlas või vastavuses proportsionaalsuse põhimõttega kaitsemeetmena sotsiaalselt kaitsetumate tarbijate jaoks meede, millega kehtestatakse pakendatud veeldatud gaasi ballooni maksimumhind, kui esineb alternatiivselt või koos mõni järgnevalt loetletud asjaolu: — meede võetakse üldiselt kõikide tarbijate jaoks ja määramata ajaks „niikaua, kui konkurentsitingimusi sellel turul ei peeta piisavaks“, — meedet on juba kohaldatud üle [1]8 aasta, — meede võib süvendada vähese konkurentsi olukorra stagneerumist, kuna see takistab uute ettevõtjate turule tulemist?
1.

Kas käesoleva kohtuasja asjaoludel tuleb tõlgendada nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 ( 1 ) (EÜT 2003, L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243, muudetud, edaspidi „määrus nr 2201/2003“) artikli 8 lõiget 1 nii, et 18-kuuse lapse alaline elukoht on liikmesriik, mis väljendab lapse teatavat integratsiooni sotsiaalsesse ja perekondlikku keskkonda järgmistel asjaoludel: lapse eest iga päev hoolitseva vanema kodakondsus; tõsiasi, et laps väljendab ennast kõnealuse liikmesriigi ametlikus keeles; tõsiasi, et laps on kõnealuses liikmesriigis ristitud ja viibinud seal kuni kolm kuud kõnealuse vanema rasedus- ja sünnituspuhkuse ning muude puhkuste ajal, mida vanem on pühade ajal saanud; ning kokkupuuted kõnealuse vanema perekonnaga, kui laps elab kõnealuse vanemaga ülejäänud ajal teises liikmesriigis, kõnealune vanem töötab seal tähtajatu töölepingu alusel ja lapsel on korrapärased, aga ajaliselt piiratud kokkupuuted teise vanema ja teise vanema perekonnaga?
4.

Teine õigusrikkumine ja menetlusnormi rikkumine seisneb selles, et Üldkohus keeldus võtmast vastu teavet, mis on vajalik vaidlusaluse kaubamärgi registreerimistunnistuse sisust arusaamiseks. Tegemist on Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni eeskirjaga ST.60, milles on märgitud intellektuaalomandi ametite, sh EUIPO väljastatud registreerimistunnistustel üldkasutatavate INID-koodide tähendused, mille abil määratakse kindlaks vastavatel taotlustel tehtud märgete olemus ja tähendus. INID-koodide tähendust saab kindlaks teha üksnes viitega eeskirjale ST.60 või samaväärsele allikale ja registreerimistunnistuste sisu saab kindlaks teha üksnes viitega vastavate INID-koodide tähendusele. Üldkohus käsitas sellist teabeallikat ekslikult kui tõendit ja keeldus seega ekslikult võtmast asjaomast dokumenti või selles olevat teavet arvesse, kui tegelikult on tegemist juriidilise tekstiga, mis on samaväärne sõnaraamatuga. Kui Üldkohus oleks arvestanud talle esitatud tõlgendusvahenditega, oleks ta leidnud, et registreerimistunnistus on väljastatud kujutismärgile, mis hõlmab registreerimistaotlusel esitatud kujutist. EUIPO esimene apellatsioonikoda oli varem õigesti leidnud, et sellisel kaubamärgil on registreerimiseks nõutav eristusvõime ning seda oleks pidanud leidma ka Üldkohus.
a)

nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artikli 13 sätteid selles tähenduses, et hagetav pool saab ennast pankrotihalduri poolt kõigi võlausaldajate huvides esitatud hagi vastu kaitsta sellega, et ta tõendab, et tema tegevus ei too kaasa vastutust, kui lähtuda õigusest, mis oleks olnud hagile kohaldatav juhul, kui hagi ei oleks esitanud mitte pankrotihaldur, vaid lepinguvälist kahju põhjustanud tegevusele tuginedes üks võlausaldajatest;
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei võtnud enne 3. juulit 2016 vastu vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida komisjoni 17. detsembri 2015. aasta rakendusdirektiivi (EL) 2015/2392, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 596/2014 (1) seoses selle määruse tegelikust või võimalikust rikkumisest pädevatele asutustele teatamisega (2), või igal juhul ei ole ta nendest normidest komisjonile teatanud, siis on kõnealune liikmesriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artikli 13 lõikest 1.
2)

Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tõlgendas ELTL artiklit 299, finantsmääruse (1) artiklit 79, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 ja Euroopa Kohtu praktikat. Apellant leiab, et Üldkohus tõlgendas vääralt ELTL artiklit 299 ja finantsmääruse artikli 79 lõiget 2, mis annavad komisjonile pädevuse teha täitmisele pööratav sissenõudekorraldus lepingulistes vaidlustes. Lisaks ei ole vaidlustatud kohtuotsus kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, mis tuleneb kohtuotsusest Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE vs. komisjon. Viimaseks on ELTL artikli 272 alusel esitatud hagi tulemuslikkus toetuse saaja jaoks drastiliselt vähenenud, kuna Euroopa Komisjon võib enne, kui pädev kohus teeb asjas lõpliku otsuse, võtta täitmisele pööramiseks meetmeid.
b)

Kas seejuures on olukord erinev olenevalt sellest, kas tõepoolest esitatakse uus varjupaiga taotlemise põhjus, st rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjus, mis rajaneb faktidel ja asjaoludel, mis on tekkinud pärast seda, kui varjupaigataotlusi menetlev ametiasutus tegi otsuse rahvusvahelise kaitse taotluse kohta, või esitatakse varjupaiga taotlemise põhjus, mille taotleja on varem esitamata jätnud, st rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjus, mis rajaneb faktidel ja asjaoludel, mis on tekkinud enne seda, kui varjupaigataotlusi menetlev ametiasutus tegi otsuse rahvusvahelise kaitse taotluse kohta, ja mille välismaalane jättis hoolimata sellest, et need olid talle teada, teatavaks tegemata juba haldusmenetluses, ja seda saab talle süüks panna?