Kohtuasi C‑238/14

Euroopa Komisjon

versus

Luksemburgi Suurhertsogiriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 1999/70/EÜ — Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta — Vahelduva tööajaga meelelahutustöötajad — Järjestikused tähtajalised töölepingud — Klausli 5 punkt 1 — Meetmed, mille eesmärk on vältida järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamist — Mõiste „objektiivsed alused”, mis õigustavad selliseid lepinguid”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 26. veebruar 2015

Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Meetmed, mille eesmärk on ennetada järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist – Siseriiklikud õigusnormid, millega säilitati vahelduva tööajaga meelelahutustöötajate puhul erandid sellistest meetmetest – Lubamatus – Liikmesriikide kohustus kehtestada meetmed, mille eesmärk on sellise kuritarvitamise vältimine ja karistamine

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausel 5)

Liikmesriik, kes jätab kehtima erandid meetmetest, mille eesmärk on vältida vahelduva tööajaga meelelahutustöötajatega järjestikuste tähtajaliste lepingute sõlmimise kuritarvitamist, rikub kohustusi, mis tal on direktiivile 1999/70/EÜ lisatud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta klausli 5 alusel.

Isegi kui kõne all olevad siseriiklikud sätted järgivad eesmärki anda vahelduva tööajaga meelelahutustöötajatele teatavat paindlikkust ning sotsiaalseid eeliseid, pakkudes nende tööandjatele võimalust võtta neid töötajaid korduvalt tööle tähtajaliste töölepingute alusel, ei muuda selline eesmärk neid õigusnorme raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 alapunktiga a kooskõlas olevaks, sest see ei võimalda näidata, et eksisteerivad täpsed ja konkreetsed asjaolud, mis iseloomustavad kõnealust tegevust ning mis sellest lähtuvalt õigustavad järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamist selles konkreetses olukorras.

Lisaks tuleb märkida, et kuigi liikmesriigil on tõepoolest õigus võtta raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 rakendamisel arvesse konkreetse sektori spetsiifilisi vajadusi, ei saa kõnealust õigust siiski mõista nii, et see võimaldab liikmesriigil selle sektori osas mitte järgida kohustust näha ette sobiv meede järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamise kuritarvitamise vältimiseks ja vajaduse korral selle eest karistamiseks. Kui lubada liikmesriigil tugineda selle kohustuse järgimata jätmiseks tähtajaliste töölepingute kasutamisest tulenevale paindlikkuse eesmärgile, siis läheks see vastuollu ühega raamkokkuleppe taotletavatest eesmärkidest, täpsemalt töökoha stabiilsusega, mida peetakse töötajate kaitse keskseks elemendiks, samuti võiks see oluliselt vähendada isikute kategooriaid, kes saaksid kasu raamkokkuleppe klauslis 5 ette nähtud kaitsemeetmetest.

(vt punktid 50, 51, 53 ja resolutsioon)

Kohtuasi C‑238/14

Euroopa Komisjon

versus

Luksemburgi Suurhertsogiriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 1999/70/EÜ — Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta — Vahelduva tööajaga meelelahutustöötajad — Järjestikused tähtajalised töölepingud — Klausli 5 punkt 1 — Meetmed, mille eesmärk on vältida järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamist — Mõiste „objektiivsed alused”, mis õigustavad selliseid lepinguid”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 26. veebruar 2015

Sotsiaalpoliitika — Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta — Direktiiv 1999/70 — Meetmed, mille eesmärk on ennetada järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist — Siseriiklikud õigusnormid, millega säilitati vahelduva tööajaga meelelahutustöötajate puhul erandid sellistest meetmetest — Lubamatus — Liikmesriikide kohustus kehtestada meetmed, mille eesmärk on sellise kuritarvitamise vältimine ja karistamine

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausel 5)

Liikmesriik, kes jätab kehtima erandid meetmetest, mille eesmärk on vältida vahelduva tööajaga meelelahutustöötajatega järjestikuste tähtajaliste lepingute sõlmimise kuritarvitamist, rikub kohustusi, mis tal on direktiivile 1999/70/EÜ lisatud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta klausli 5 alusel.

Isegi kui kõne all olevad siseriiklikud sätted järgivad eesmärki anda vahelduva tööajaga meelelahutustöötajatele teatavat paindlikkust ning sotsiaalseid eeliseid, pakkudes nende tööandjatele võimalust võtta neid töötajaid korduvalt tööle tähtajaliste töölepingute alusel, ei muuda selline eesmärk neid õigusnorme raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 alapunktiga a kooskõlas olevaks, sest see ei võimalda näidata, et eksisteerivad täpsed ja konkreetsed asjaolud, mis iseloomustavad kõnealust tegevust ning mis sellest lähtuvalt õigustavad järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamist selles konkreetses olukorras.

Lisaks tuleb märkida, et kuigi liikmesriigil on tõepoolest õigus võtta raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 rakendamisel arvesse konkreetse sektori spetsiifilisi vajadusi, ei saa kõnealust õigust siiski mõista nii, et see võimaldab liikmesriigil selle sektori osas mitte järgida kohustust näha ette sobiv meede järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamise kuritarvitamise vältimiseks ja vajaduse korral selle eest karistamiseks. Kui lubada liikmesriigil tugineda selle kohustuse järgimata jätmiseks tähtajaliste töölepingute kasutamisest tulenevale paindlikkuse eesmärgile, siis läheks see vastuollu ühega raamkokkuleppe taotletavatest eesmärkidest, täpsemalt töökoha stabiilsusega, mida peetakse töötajate kaitse keskseks elemendiks, samuti võiks see oluliselt vähendada isikute kategooriaid, kes saaksid kasu raamkokkuleppe klauslis 5 ette nähtud kaitsemeetmetest.

(vt punktid 50, 51, 53 ja resolutsioon)