Kohtuasi T-299/05

Shanghai Excell M&E Enterprise Co. Ltd ja Shanghai Adeptech Precision Co. Ltd

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Dumping — Teatavate Hiinast pärinevate elektrooniliste kaalude import — Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatus — Määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktid a ja c ning lõige 10 ja artikli 11 lõige 9”

Esimese Astme Kohtu otsus (esimene koda), 18. märts 2009 II ‐ 572

Kohtuotsuse kokkuvõte

Hageja põhjendatud huvi peab hagi eseme seisukohalt esinema hagi esitamise hetkel, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu. See vaidlusese, nagu ka põhjendatud huvi, peab säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni, mis eeldab, et hagi peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu, vastasel juhul võidakse asjas kohtuotsust mitte teha. Siiski ei too asjaolu, et vaidlustatud õigusakti kehtivus lõpeb pärast hagi esitamist, iseenesest kaasa ühenduse kohtu kohustust asjas kohtuotsust selle tõttu mitte teha, et kohtuotsuse kuulutamise päeval puudub ese ja põhjendatud huvi. Peale selle võib hagejal säilida huvi nõuda ühenduse institutsiooni akti tühistamist ka selleks, et ta saaks vältida selle väidetava õigusvastasuse kordumist tulevikus. Selline põhjendatud huvi tuleneb EÜ artikli 233 esimesest lõigust, mille kohaselt nõutakse institutsioonilt, kelle õigusakt on tunnistatud tühiseks, Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmist. See põhjendatud huvi esineb ainult siis, kui väidetav õigusvastasus võib korduda tulevikus, sõltumata selle juhtumi asjaoludest, mis olid aluseks hageja esitatud hagile. Nii on see selliste tühistamishagide puhul – mille on esitanud ettevõtjad, kelle suhtes on kehtestatud dumpinguvastane tollimaks pärast läbivaatamismenetlust, kui nad vaidlustavad selle kehtestamiseni viinud menetluse – isegi juhul, kui nimetatud tollimaksu enam ei kohaldata. Vastupidi dumpinguhindadega müügi toimumise sisuliste asjaolude hindamisele võidakse läbivaatamise menetlusmeetodeid analoogsetes menetlustes rakendada ka tulevikus, mistõttu säilib hagejatel tulevasi nende vastu suunatavaid dumpinguvastaseid menetlusi arvestades huvi vaidlustatud määruse tühistamiseks isegi juhul, kui sellel enam nende suhtes mõju ei ole. Lisaks võib hagejal säilida huvi paluda teda otseselt puudutava akti tühistamist selleks, et ühenduse kohus tuvastaks tema suhtes toime pandud õigusnormi rikkumise, mis võib olla aluseks võimalikule kahju hüvitamise hagile, mille eesmärk on vaidlustatud aktiga põhjustatud kahju adekvaatne heastamine. Ebaseaduslikkuse tuvastamine võib olla üheks aluseks võimalikele kohtuvälistele läbirääkimistele nõukogu ja hagejate vahel eesmärgiga viimaste kahju hüvitada. Seisukoht – et institutsioonide poolt vastu võetud ajaliselt piiritletud õigusaktid, mille kehtivus lõpeb pärast tühistamishagi esitamist kuid enne kui Esimese Astme Kohus saab teha asjakohase otsuse, ei allu mingisugusele kohtulikule kontrollile juhul, kui nende alusel ei ole rahasummasid kogutud – oleks vastuolus EÜ artikli 230 mõttega, mis eeldab, et niisuguses õigusühenduses nagu Euroopa Ühendus ei pääse liikmesriigid ega institutsioonid kohtulikust kontrollist nende õigusaktide vastavuse üle konstitutsioonilisele aluslepingule, ehk asutamislepingule, ja sellest tulenevale teisesele õigusele. (vt punktid 43, 46, 48–51, 53, 55–57)

Kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas on ühenduse institutsioonidel majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad uurima peavad, lai kaalutlusõigus. Sellest tuleneb, et ühenduse kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle peab olema piiratud menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud õigusakti tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega. Sama kehtib asjaomase riigi õigusliku ja poliitilise olukorra osas, mida ühenduse institutsioonid peavad hindama otsustamaks, kas eksportija tegutseb turumajanduse tingimustes ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta ning kas selle tulemusena võib tunnustada tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit. Ühenduse institutsioonidel on kaalutlusõigus, kui nad hindavad turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist taotlevate ettevõtjate raamatupidamise vastavust nendele rahvusvaheliselt tunnustatud standarditele, mille nad ise valivad. Kui asjaomased ettevõtjad selle valikuga rahul ei ole, peavad nad ise tõendama, et institutsioonide valitud standardid ei ole rahvusvaheliselt tunnustatud või et see, kui nende raamatupidamine nimetatud standardeid rikub, ei tähenda seda, et see rikuks ka teisi rahvusvaheliselt tunnustatud standardeid. (vt punktid 79–81, 90, 255)

Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktis b viidatud toote normaalväärtuse määramise meetodit – mis on erand selle määruse artikli 2 lõike 7 punktis a samal eesmärgil kehtestatud erimeetodist –, mida põhimõtteliselt kohaldatakse mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi korral, tuleb tõlgendada kitsalt. Tõendamiskohustus lasub eksportival tootjal, kes taotleb turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist. Nimetatud määruse artikli 2 lõike 7 punkt c näeb ette, et taotlus „peab […] sisaldama piisavat tõendusmaterjali”. Järelikult ei pea ühenduse institutsioonid tõendama, et eksportiv tootja ei vasta kõnealuse seisundi tunnustamisele seatud tingimustele. Küll aga peavad ühenduse institutsioonid hindama, kas eksportiva tootja esitatud asjaolud on piisavad tõendamaks, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c seatud kumulatiivsed tingimused on täidetud, ja ühenduse kohus kontrollima, kas sellisel hindamisel on tehtud ilmne hindamisviga. (vt punktid 76, 82 ja 83)

Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punkti c teine lõik – mis näeb nende tingimuste, mis võimaldavad tootjal saada turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi, hindamiseks ette kolmekuulise tähtaja alates sellest, kui komisjon uurimise algatab – ei sisalda ühtegi viidet selle kohta, kui komisjon nimetatud tähtaja ületab. Iseäranis ei täpsusta see artikkel, kas niisugune ületamine toob kaasa nimetatud seisundi kohustusliku tunnustamise või muudab see uurimise jätkamise võimatuks, mis on ainsad põhjused, mille alusel võiks selle ületamise tõttu automaatselt tühistada lõplike dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamise määruse, mis on vastu võetud pärast seda, kui tehti otsus nimetatud seisundi tunnustamise kohta. Kuna sellist täpsustust ei leidu ka algmääruse üheski teises sättes, tuleb uurida nimetatud määruse eesmärki ja ülesehitust, et otsustada, kas seda tuleb tõlgendada nii, et see, kui komisjon kolmekuulise tähtaja ületab, kohustab turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit tunnustama või muudab vastava läbivaatamisuurimise jätkamise võimatuks. Selles osas tuleneb algmäärusest seoses muude tähtaegadega – eelkõige nendega, millele on viidatud artikli 8 lõikes 5 ning artikli 9 lõigetes 2 ja 4 –, et kui algmäärusega tahetakse institutsioonidepoolse menetlustähtaja järgimata jätmise eest karistada taotluse täieliku rahuldamisega või muude konkreetsete tagajärgedega, siis on see sõnaselgelt väljendatud. Algmääruse eesmärgist ja ülesehitusest tuleneb vähemalt teatavate läbivaatamisuurimiste puhul, et seda tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui komisjonipoolne kolmekuulise tähtaja ületamine takistab institutsioonidel asjaomaste ettevõtjate suhtes dumpinguvastaseid tollimakse kehtestavat määrust vastu võtmast. Oleks kohatu järeldada, et juhul kui läbivaatamisuurimisest puudutatud ettevõtjad oleksid asutatud riigis, kus ei ole turumajandust, ja taotleksid nimetatud seisundi tunnustamist, peaks komisjon nende suhtes uurimise jätkamisest loobuma juhul, kui ta on kolmekuulise tähtaja ületanud, kuna see kahjustaks nende ettevõtjate esialgse taotluse eesmärki ehk seda, et nende individuaalne olukord uuesti läbi vaadataks. Peale selle ei ole asjakohane järeldada, et komisjon peab algatama uue uurimise, kuna see vaid süvendaks nimetatud tähtaja eiramist. Algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teises lõigus ette nähtud tähtaja eesmärk on tagada, et küsimust sellest, kas ettevõtja täidab nimetatud artiklis loetletud tingimused, ei otsustataks selle põhjal, milline on selle mõju dumpingumarginaali arvutamisele. Niisiis on algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c viimase lausega vastuolus see, kui institutsioonid pärast turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi kohta otsuse tegemist sellega seonduvat olemas olnud teavet ümber hindavad. Seega ei saa nimetatud tähtaja kasulikku mõju seada ohtu see, kui kolmekuulise tähtaja möödumise ja turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi kohta otsuse tegemise vahelisel ajal, kohtuasja asjaolusid arvestades, tuvastatakse, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist taotlevad ettevõtjad ei ole võimaldanud komisjonil teada saada, millist mõju võib tema poolt tehtav turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit puudutav otsus dumpingumarginaali arvutamisele avaldada. Normi puudumisel, mis näeb kas otseselt või kaudselt ette menetlustähtaja ületamise tagajärjed, toob niisugune ületamine otsuse täieliku või osalise tühistamise kaasa vaid siis, kui on tõendatud, et juhul kui väidetavat rikkumist poleks toimunud, oleks otsuse sisu võinud olla teistsugune. (vt punktid 116, 117, 119, 120, 122, 124, 125, 127, 128, 138)

Kuigi dumpinguvastase algmääruse nr 348/96 artikli 11 lõige 9 näeb ette, et kui asjaolud ei ole muutunud, rakendab komisjon kõikides nimetatud artikli kohaselt läbiviidavates läbivaatamisuurimistes sama metoodikat nagu tollimaksu kehtestamise põhjustanud uurimises, tuleneb sellest artiklist veel see, et rakendatav meetod peab olema kooskõlas algmääruse artiklitega 2 ja 17. Sellest järeldub, et kui esialgsel uurimisel rakendatud meetod ei ole kooskõlas algmääruse artikliga 2, siis ei ole institutsioonid kohustatud seda meetodit läbivaatamisuurimisel rakendama. Kui võrrelda ekspordihindu normaalväärtusega niisuguse riigi, kus ei ole turumajandust, ettevõtjate jaoks, kelle puhul ei ole tunnustatud turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit ning on aluseks võetud võrdlusriigi normaalväärtus, tekitaks igasugune vastupidine tõlgendus absurdse olukorra, milles juhul, kui nõukogu arvutaks normaalväärtuse tegelike ekspordihindade ja valitud riigi eksportija tegelike müügihindade liitmise abil, oleks nendel ettevõtjatel õigus taotleda nende suhtes dumpinguvastased tollimaksud kehtestanud määruse tühistamist algmääruse artikli 2 lõike 3 rikkumise tõttu, kuid juhul, kui nõukogu arvutaks välja arvestusliku normaalväärtuse, võiksid need ettevõtjad taotleda nimetatud määruse tühistamist algmääruse artikli 11 lõike 9 rikkumise tõttu. Algmääruse artikli 11 lõikes 9 sätestatud kohustus ei sisalda endas kohustust või keeldu korraldada läbivaatamisuurimisel kontrollkäike sellest lähtudes, kas neid käike esialgsel uurimisel korraldati või mitte. Teabe kontrollimist ei saa käsitada osana meetodist, mis on valitud dumpingu olemasolu kindlakstegemiseks, vaid ainult vahendina hankida andmeid, mis võimaldavad kõnealust meetodit rakendada. (vt punktid 176–178, 187)

Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 ülesehitusest lähtudes on normaalväärtuse arvutamise eesmärk määrata toote müügihind kindlaks sellisena, nagu see oleks juhul, kui see toode oleks müüdud tema päritoluriigis või ekspordiriigis, ja järelikult tuleb arvestusliku väärtuse arvutamisel arvesse võtta siseturumüügiga seonduvad kulud. Institutsioonid ei ole normaalväärtuse arvutamisel kohustatud arvesse võtma asjaomase ettevõtja tegelikke kulusid, vaid eeldatavad mõistlikud müügi-, haldus- ja üldkulud, mis sellel ettevõtjal peaksid olema, kui ta turustaks piisavas koguses vaadeldavat toodet oma päritoluriigis. Mis puutub komisjonitasudele vastavat mahaarvamist, mis võib osutuda algmääruse artikli 2 lõike 10 alusel vajalikuks siis, kui on vaja arvesse võtta olemasolevate ekspordihindade ja normaalväärtuse võrreldavust mõjutavaid erinevusi, siis selliseid kohandusi ei tehta väärtuse puhul, mis on arvestuslik ja seega mitte tegelik. Seda väärtust ei mõjuta põhimõtteliselt sellised võrreldavust mõjutavad asjaolud nagu komisjonitasu olemasolu, kuna see on kunstlikult kindlaks määratud, liites erinevad komponendid, mille hulgas ei ole vahendajatele tehtavaid makseid ega nende kasumimarginaali, mis tuleks samastada komisjonitasuga ja maha arvata. (vt punktid 258, 266)