2.

Üldkohus ei kohaldanud kohtumääruses ELTL artiklit 263 nõuetekohaselt, rikkus ka Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artiklit 72 ning hindas ebaõigesti Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 kohaldamise võimalust: — kuna apellant kui Euroopa Parlamendi endine liige ei nõustunud Euroopa Parlamendi peasekretäri otsusega (ja selle alusel koostatud võlateatega) ning leidis, et see on alusetu, ta kasutas õigust ja täitis nõudeid, mis on nähtud ette Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artiklis 72, esitades kaebuse asjaomase otsuse peale kõigepealt kvestoritele ning seejärel Euroopa Parlamendi juhatusele ja Euroopa Parlamendi presidendile; — alles pärast seda, kui apellant oli 10. septembril 2015 saanud Euroopa Parlamendi esindajalt elektronkirja ja koos sellega muude dokumentide seas Euroopa Parlamendi presidendi Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artikli 72 lõike 3 alusel 26. juuni 2015. aastal koostatud lõpliku kirja nr 311354, tekkis apellandil õigus esitada Üldkohtule Euroopa Parlamendi peasekretäri otsuse ja selle alusel koostatud võlateate tühistamise nõudes hagi; — just sel päeval, kui apellant sai kätte Euroopa Parlamendi presidendi Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artikli 72 lõike 3 alusel 26. juuni 2015. aastal koostatud lõpliku kirja nr 311354, see on 10. septembril 2015, hakkas ELTL artikli 263 kuuenda lõigu alusel kulgema kahekuuline tähtaeg, mille jooksul oli apellandil õigus Üldkohtule esitada Euroopa Parlamendi peasekretäri otsuse ja selle alusel koostatud võlateate tühistamise nõudes hagi; — seda arvestades ning ELTL artikli 263 kuuenda lõigu alusel lõppes Üldkohtule hagi esitamise tähtaeg 10. detsembril 2015. Hagi saabus Üldkohtu kantseleisse 4. novembril 2015. See tähendab, et ELTL artikli 263 kuuendas lõigus sätestatud kahekuulist menetluse algatamise tähtaega ei ole rikutud ning see hagi ei esitatud hilinenult; — Üldkohus ei hinnanud kohtumääruses üldse kõiki dokumente ja asjaolusid, millele oli viidatud, ning Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artikli 72 sätteid, see on sätteid, mida apellant järgis ja mille alusel ta esitas Euroopa Parlamendi peasekretäri otsuse ja võlateate peale kohtueelses menetluses kaebuse; — Üldkohus rikkus apellandi õigusi ja huve ning kohaldas ka ELTL artiklit 263 ebaõigesti, lisaks rikkus ta Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artiklit 72; — Peale selle leidis Üldkohus kohtumääruses ebaõigesti ja alusetult, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 45 ei ole võimalik kohaldada. Vaidluse kohtueelse menetluse läbiviimine, apellandi aktiivne, hoolikas, tähelepanelik ja teadlik käitumine, dokumentide kättesaamise aeg ja muud asjaolud kinnitavad, et kõnealuses asjas oleks isegi juhul, kui ka otsustati, et menetluse algatamise tähtaega on ületatud, tulnud seda tähtaega uuendada, kuna seda ületati olulistel, objektiivsetel ja põhjendatud kaalutlustel, nimelt Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artikli 72 järgimiseks (Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 esimene lõik). Apellant ei saanud teada, et Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artiklis 72 sätestatud kohustusliku menetluskorra järgimine võib tähendada, et ta kaotab õiguse algatada menetluse Üldkohtus (Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 teine lõik). Olgu märgitud, et apellant tõstatas hagis hiljem ka küsimuse, kas kvestorite ning Euroopa Parlamendi juhatuse poolt Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete artikli 72 alusel tehtud otsused olid põhjendatud ja õiguspärased.