ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 53/25

Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH ja Ecolab Deutschland GmbH 21. detsembril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 12. oktoobri 2016. aasta määruse peale kohtuasjas T-669/15: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH ja Ecolab Deutschland GmbH vs. Euroopa Ravimiamet

(Kohtuasi C-663/16 P)

(2017/C 053/31)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH (esindajad: advokaadid M. Grunchard, K. Van Maldegem ja P. Sellar)

Teine menetlusosaline: Euroopa Ravimiamet

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu määrus kohtuasjas T-669/15; ja

— teha ise otsus vastuvõetavuse kohta ning saata asi sisulise otsuse tegemiseks tagasi Üldkohtule;

— teise võimalusena, saata asi tagasi Üldkohtule otsuse tegemiseks apellantide poolt vaidlustatud akti tühistamiseks esitatud hagi vastuvõetavuse kohta, ja vajadusel teha seejärel asjas sisuline otsus;

— mõista kostjalt välja kõik kohtukulud (seal hulgas Üldkohtus esitatud vastuvõetamatuse väitega seotud kulud).

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et Üldkohus on õigust vääralt tõlgendanud ja kohaldanud, mille tulemusel on ta rikkunud õigusnormi, kui tunnistas vaidlustatud akti peale esitatud apellantide tühistamishagi vastuvõetamatuks.

Apellandid väidavad eelkõige, et Üldkohus on teinud mitmeid vigu, kui käsitas oma põhjendustes ja õigusliku raamistiku tõlgendamisel, et see on apellantide olukorrale kohaldatav. Selle tulemusel tegi Üldkohus järgmised õigusliku vead:

— Üldkohus tõlgendas ja kohaldas vääralt Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõiget 1 kohtuasja sisulises küsimuses;

— Üldkohus tõlgendas ja kohaldas vääralt Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõiget 1, kuna tegi vastuvõetavuse üle otsuse enne, kui oli ära kuulanud kõik asja sisuliselt puudutavad väited.

Lisaks, kuna Üldkohus tunnistas apellantide hagi vastuvõetamatuks, rikkus ta apellantide kaitseõigusi, nende õigust õiguskaitse kättesaadavusele ning põhjendamiskohustust, mis kuuluvad isikute põhiõiguste hulka ja peegeldavad seega EL õiguse põhimõtteid.

Neil põhjustel väidavad apellandid, et Üldkohtu määrus kohtuasjas T-669/15 tuleks tühistada ja Euroopa Kohtul tuleks teha otsus vastuvõetavuse üle ning saata asi sisulise otsuse tegemiseks tagasi Üldkohtule.
2.

Kas eespool viidatud kohtuotsust FIRIN tuleb tõlgendada nii, et selleks et korrigeerida sisendkäibemaksu mahaarvamist, mille on kaubatarnet puudutava ettemaksearvega seoses teinud ettemakse tasunud isik, ei ole liidu õiguse kohaselt nõutav tasutud ettemakse tagastamine, kui asjaomast kaubatarnet lõpuks ei tehta?
1.

Kui kinnisasja vaatamata sellele, et see on seisnud kaks aastat või kauem kasutuseta, turustatakse, s.t pakutakse turul rentimiseks või office centre’i tüüpi teenuste osutamiseks, ja tõendatakse, et omanikul on kavatsus see rendile anda käibemaksuga maksustatult ja ta on teinud kõik vajaliku, et seda kavatsust teoks teha, siis kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklitega 167, 168, 184, 185 ja 187 on kooskõlas lugeda, et „kinnisasja ei kasutata tegelikult ettevõtluse eesmärgil“ ja/või et „kinnisasja ei kasutata tegelikult maksustatavates tehingutes“ käibemaksuseadustiku artikli 26 lõike 1 ja 29. jaanuari 2007. aasta dekreetseadusega nr 21/2007 heaks kiidetud kinnisvaratehingutes käibemaksuvabastusest loobumise korra artikli 10 lõike 1 punkti b (nende varasemates redaktsioonides) tähenduses ja kohaldamiseks, ja järelikult leida, et algselt tehtud mahaarvamist tuleb korrigeerida, kuna see on suurem, kui maksukohustuslasel oli õigus teha?
1.

Esimene väide: rikutud on direktiivi 2001/83/EÜ artikleid 31 ja 32 Sellega seoses väidavad apellandid, et vaidlustatud rakendusotsus põhineb formaalselt õigusvastasel viisil algatatud ja läbi viidud menetlusel. Kõigepealt kritiseerivad apellandid asjaolu, et menetlus algatati vastuolus direktiivi 2001/83/EÜ (1) artikli 31 lõike 1 esimese lausega mitte enne, vaid alles pärast ravimi müügiloa uuendamisest keeldumist. Lisaks ei ole viimasel ajal esitatud teateid ohutuse küsimustes, mistõttu ei ole tegemist liidu huvi puudutava erijuhtumiga. Lisaks on sellega, et ettekandjaks nimetati inimtervishoius kasutatavate ravimite komitee liige, kes pärineb menetluse algatanud liikmesriigist, rikutud hoolsa ja erapooletu uurimise põhimõtet, nagu see on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1. Objektiivne ja subjektiivne erapoolikus esineb igal juhul siis, kui siseriiklikul tasandil menetluse algatamise hetkel on ravimi müügiloa uuendamisest keeldumise küsimuses pooleli kohtuvaidlus selle liikmesriigi, kes nimetab ettekandja, ning müügiloa omaniku vahel. Lõpuks leiavad apellandid, et rikutud on õigust olla kohtus ära kuulatud, kuna esimest apellanti ei kuulatud inimtervishoius kasutatavate ravimite komitees toimunud menetluses ära müügiloa muudatuse kavandatava sisu osas.
1.

tuvastada, et kuna Slovaki Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et täita Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas C-331/11: komisjon vs. Slovakkia, milles Euroopa Kohus tuvastas, et Slovaki Vabariik on jätnud täitmata oma kohustused, mis tulenevad nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta (1) artikli 14 punktidest a–c, siis on Slovaki Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 260 lõikest 1;
ET Euroopa Liidu Teataja C 78/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Ühendkuningriik) 12. detsembril 2016 – American Express Co. versus The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Kohtuasi C-643/16)

(2017/C 078/15)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: American Express Co.

Vastustaja: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

Eelotsuse küsimused

1. Kas maksesüsteem, mille suhtes muidu ei kohaldataks direktiivi (EL) 2015/2366 (1) (edaspidi „teine makseteenuste direktiiv“) artikli 35 lõikes 1 sätestatud juurdepääsukohustust vastavalt teise makseteenuste direktiivi artikli 35 lõike 2 punktile b, hakkab kuuluma selle kohustuse kohaldamisalasse 1) kui sõlmitakse kaubamärkide kooskasutamise kokkuleppeid kooskasutuse partneritega, kes ise ei osuta selles süsteemis makseteenuseid seoses kaubamärkide kooskasutamise kaudu pakutavate toodetega, ja/või 2) kui makseteenuste osutamisel kasutatakse enda asemel agenti?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas teise makseteenuste direktiivi artikli 35 lõige 1 on kehtetu osas, milles on sätestatud, et niisuguste kokkulepetega maksesüsteemide suhtes kehtib juurdepääsukohustus, järgmistel alustel: a) ELTL artikli 296 kohaselt põhjendamata jätmine; b) ilmne hindamisviga; ja/või c) proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiiv (EL) 2015/2366 makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2015, L 337, lk 35).
1.

Kas liidu seadusandja nägi komisjoni 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1122/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, (1) artiklites 70, 71 ja 72 ette võimaluse, et – nagu käesolevas asjas, kus tegemist on nõuetele vastavuse sama valdkonna korduvate rikkumistega – toetust vähendatakse esiteks nõuetele vastavuse kohustuse korduva ja ühekordse hooletusest toime pandud rikkumise ja teiseks nõuetele vastavuse kohustuse korduva ja ühekordse tahtliku rikkumise tõttu nii, et asjaomased vähendusprotsendid liidetakse?
—

Määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 4 sätestab sõnaselgelt neli kumulatiivselt kohaldatavat ja üksteisest sõltumatut tingimust, millest kahte reguleerib liidu õigus ja ülejäänud kahte vastulause esitaja viidatud erinormid. Euroopa Liidu Kohus on sedastanud, et vastulause esitaja peab lisaks tõendamisele, et esineb kaks erinormidest tulenevat tingimust, esitama tõendid ka nende normide sisu kohta. Tegemist on eel– ja iseseisvate tingimustega, mille esinemise puudumist ei ole võimalik apellatsioonikojas parandada juhul, kui vastulause esitaja ei ole vastulausete osakonnale tähtaegselt esitanud teavet asjaomaste õigusnormide kohta.
1.

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 141 punkti c, millest vastavalt direktiivi 2006/112 artiklile 42 (koosmõjus artikliga 197) oleneb direktiivi 2006/112 artikli 41 esimese lõigu kohaldamatus, tuleb tõlgendada nii, et seal sätestatud tingimus ei ole täidetud juhul, kui maksukohustuslane asub ja on käibemaksukohustuslasena registreeritud liikmesriigis, kust kaubad lähetatakse või veetakse, olgugi et asjaomane maksukohustuslane kasutab kaupade konkreetseks ühendusesiseseks soetamiseks käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit, mille on väljastanud muu liikmesriik?
ET Euroopa Liidu Teataja C 70/9

Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV 8. detsembril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 11. oktoobri 2016. aasta määruse peale kohtuasjas T-564/15: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-635/16 P)

(2017/C 070/14)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (esindaja: advokaat Y. de Vries)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 11. oktoobri 2016. aasta määrus kohtuasjas T-564/15;

— saata asi tagasi Üldkohtule;

— mõista kohtukulud, seal hulgas Üldkohtu kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui leidis, et hagi on vastuvõetamatu, kuna see oli esitatud komisjoni vastu, kes ise ei ole vaidlustatud akti autor.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui leidis, et hagi on vastuvõetamatu, kuna vaidlustatud akt on pelgalt ajutist laadi ja seetõttu ei olnud tegemist lõplikult jõustunud aktiga.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna jättis rahuldamata nõude, milles Spliethoff’s palus oma tühistamishagi käsitada sellisena, et see on esitatud 31. juuli otsuse peale (1).

(1) Komisjoni rakendusotsus C(2015) 5274 final, millega koostatakse nimekiri ettepanekutest, mis on valitud EL rahalise abi saamiseks pärast 11. septembril 2014 välja kuulutatud konkursikutset, mis põhines Euroopa ühendamise rahastu transpordivaldkonna mitmeaastasel tööprogrammil.
ET Euroopa Liidu Teataja C 70/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal administratif de Lille (Prantsusmaa) 15. detsembril 2016 – Adil Hassan versus Préfet du Pas-de-Calais

(Kohtuasi C-647/16)

(2017/C 070/17)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal adminitratif de Lille (Lille’i halduskohus, Prantsusmaa)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Adil Hassan

Vastustaja: Préfet du Pas-de-Calais

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013 (1) artikli 26 sätted takistavad selle liikmesriigi pädevatel asutustel, kes on esitanud teisele liikmesriigile, keda ta peab määruses kehtestatud kriteeriumide kohaselt vastutavaks riigiks, palve võtta vastu või tagasi kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes on esitanud rahvusvahelise kaitse taotluse, mille kohta ei ole veel lõplikku otsust tehtud, või muu määruse artikli 18 lõike 1 punktis c või d osutatud isik, võtta vastu üleandmisotsus ja teha see asjaomasele isikule teatavaks enne, kui palve saajaks olev riik on vastuvõtmise või tagasivõtmisega nõustunud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT L 180, lk 31).
1.

Kas õigust lõpetav tähtaeg, mida kohaldatakse rahuldamata töötasunõuete väljamaksmise taotluse garantiiasutusele esitamisele, on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (1) artikli 11 tähenduses töötajatele soodsam siis, kui nende nõuete väljamaksmine on tagatud ainult siis, kui garantiiasutuselt taotletakse väljamaksmist ühe aasta jooksul alates töölepingu lõpetamise kuupäevale järgnevast päevast, või siis, kui seda arvestatakse alates kuupäevast, mil taotletakse maksejõuetusmenetluse algatamist, arvestades et garantiiasutus tagab ainult nende töötaja nõuete väljamaksmise, mis muutusid sissenõutavaks nimetatud menetluse algatamise taotlemisele eelneva kuue kuu jooksul?
ET Euroopa Liidu Teataja C 95/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzgericht (Austria) 5. detsembril 2016 – Kreuzmayr GmbH

(Kohtuasi C-628/16)

(2017/C 095/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzgericht

Põhikohtuasja pool

Kaebaja: Kreuzmayr GmbH

Eelotsuse küsimused

Esimene küsimus

Kas põhikohtuasjaga sarnastel juhtudel, kus maksukohustuslasel X1 on teatavad liikmesriigis A ladustatud kaubad ja X1 müüs need kaubad maksukohustuslasele X2 ning X2 andis X1-le teada kavatsusest vedada need kaubad liikmesriiki B, kusjuures X2 kasutas X1-ga suhtlemisel käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit, mille oli väljastanud liikmesriik B,

ja X2 müüs need kaubad edasi maksukohustuslasele X3 ning X2 sõlmis X3-ga kokkuleppe, et X3 korraldab või teostab asjaomaste kaupade veo liikmesriigist A liikmesriiki B, ning X3 korraldas või teostas asjaomaste kaupade veo liikmesriigist A liikmesriiki B ja X3 võis juba liikmesriigis A käsutada neid kaupu nagu omanik,

kuid X2 ei teatanud X1-le, et ta müüs kauba edasi juba enne seda, kui kaup lahkus liikmesriigist A,

ja X1 ei võinud ka teada, et mitte X2 ei korralda ega teosta kaupade vedu liikmesriigist A liikmesriiki B,

tuleb liidu õigust tõlgendada nii, et koht, kus X1 tarnis kauba X2-le, määratakse kindlaks direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 32 esimese lõigu põhjal, mistõttu on asjaomane kaubatarne, mille X1 tegi X2-le, ühendusesisene tarne (see tähendab, et vedu tuleb seostada selle tarnega)?

Teine küsimus

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et X3 võib sellegipoolest sisendkäibemaksuna maha arvata liikmesriigi B käibemaksusumma, mille X2 talle esitatud arvetele märkis, kui X3 kasutab soetatud kaupu seoses liikmesriigis B maksustatavate tehingutega ja X3-le ei saa ette heita sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse kuritarvitamist?

Kolmas küsimus

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt ja X1 saab tagantjärele teada, et X3 korraldas veo ja sai juba liikmesriigis A käsutada asjaomaseid kaupu nende omanikuna, siis kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et kaubatarne kohta, mille X1 tegi X2-le, võib tagantjärele otsustada, et sellel ei olnud ühendusesisese tarne iseloomu (leides seega tagantjärele, et vedu ei saa seostada selle tarnega)?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas ELTL artiklites 20 ja 21 ette nähtud liidu kodanike õigus vabalt liikuda ja elada teise liikmesriigi territooriumil on piiratud olukorras, kus puudega inimestele osutatavate teenuste seaduses ette nähtud isikliku abistaja teenuse osutamist teises riigis ei ole eraldi ette nähtud ja hüvitise määramise tingimusi tõlgendatakse nii, et isikliku abistaja teenust ei osutata teises liikmesriigis seal asjaomase inimese 3 aastat kestva, diplomi saamiseks toimuva akadeemilise õppe ajal? — Kas hinnangu andmisel omab tähtsust see, et isikliku abistaja teenuse sarnast hüvitist võib Soomes määrata ka muu kohaliku omavalitsuse üksusesse kui inimese alalise elukoha oma, näiteks kui inimene õpib muus Soome kohaliku omavalitsuse üksuses? — Kas liidu õiguse seisukohalt omavad hinnangu andmisel tähtsust ÜRO puuetega inimeste konventsiooni artiklist 19 tulenevad õigused?
ET Euroopa Liidu Teataja C 86/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria (Itaalia) 16. detsembril 2016 – Fortunata Silvia Fontana versus Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

(Kohtuasi C-648/16)

(2017/C 086/12)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Fortunata Silvia Fontana

Vastustaja: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

Eelotsuse küsimus

Kas sellised Itaalia õigusnormid, nagu on sätestatud 29. oktoobri 1993. aasta [seadusena] nr 427 [kinnitatud] dekreetseaduse 331/1993 artikli 62-sexies lõikes 3 ja artiklis 62-bis, on osas, milles need lubavad kohaldada käibemaksu induktiivse hindamise teel kindlaks määratud kogukäibe suhtes, kooskõlas ELTL artiklitega 113 ja 114 ning direktiiviga 112/2006/EÜ (1), pidades silmas mahaarvamisõiguse ja edasikandmiskohustuse järgimise aspekti ning üldisemalt neutraalse maksustamise ja maksu ülekandumise põhimõtet?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 86/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social no 33 de Madrid (Hispaania) 29. detsembril 2016 – Montero Mateos versus Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

(Kohtuasi C-677/16)

(2017/C 086/19)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social no 33 de Madrid (Madridi sotsiaalkohus nr 33, Hispaania)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Montero Mateos

Vastustaja: Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õiguskorda Euroopa Liidu Nõukogu direktiiviga 1999/70 (1) integreeritud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vaba töökoha täitmiseks sõlmitud asenduslepingu lõppemine selle tööandja ja töötaja vahel sõlmimise aluseks oleva sündmuse toimumise tõttu on objektiivne põhjus, mis õigustab seda, et liikmesriigi seadusandja ei näe niisugusel juhul lepingu lõpuga seoses ette mingisugust hüvitist, samas kui võrreldavale tähtajatule töötajale, kelle tööleping öeldakse üles objektiivsel põhjusel, on ette nähtud hüvitis summas 20 päeva töötasu aastas?

(1) Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368).
2.

Kas direktiivi 2013/32 artikli 33 lõike 2 punktist e koosmõjus sama direktiivi artikli 7 lõikega 3 ja artikli 2 punktidega a, c ja g ning põhjendusest 60 järeldub, et põhikohtuasja asjaoludel on vastuvõetamatu rahvusvahelise kaitse taotlus, mille on esitanud vanem endaga kaasas oleva alaealise lapse nimel, kui taotlust põhjendatakse sellega, et laps on selle isiku pereliige, kes on taotlenud rahvusvahelist kaitset põhjendusega, et ta on pagulane Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise A tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 86/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Noord-Holland (Madalmaad) 7. detsembril 2016 – X BV versus Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Kohtuasi C-631/16)

(2017/C 086/08)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Noord-Holland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: X BV

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Eelotsuse küsimused

1. Kas komisjoni 13. septembri 2016. aasta rakendusmäärus (EL) nr 2016/1647 (1), millega kehtestatakse uuesti lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse ajutine tollimaks nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes, mis on pärit Vietnamist ning mida toodab [ETTEVÕTJA A] Ltd, ning täidetakse Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjades C-659/13 ja C-34/14, on kehtiv?

2. Kas komisjoni 28. septembri 2016. aasta rakendusmäärus (EL) 2016/1731 (2), millega kehtestatakse uuesti lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse ajutine tollimaks nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes, mis on pärit Hiina Rahvavabariigist ja Vietnamist ning mida toodab [ETTEVÕTJA I] Ltd (Hiina), ning täidetakse Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjades C-659/13 ja C-34/14, on kehtiv?

3. Kui esimesele ja/või teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas see tähendab, et makstud tollimaks koos intressiga tuleb kaebajale tagasi maksta?

4. Kui kolmandale küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kuidas arvutatakse intress?

(1) Komisjoni 13. septembri 2016. aasta rakendusmäärus (EL) nr 2016/1647, millega kehtestatakse uuesti lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse ajutine tollimaks nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes, mis on pärit Vietnamist ning mida toodavad äriühingud Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd en haar verbonden onderneming Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd, Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd, Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, ning täidetakse Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjades C-659/13 ja C-34/14 (ELT L 245, lk 16).

(2) Komisjoni 28. septembri 2016. aasta rakendusmäärus (EL) nr 2016/1731, millega kehtestatakse uuesti lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse ajutine tollimaks nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes, mis on pärit Hiina Rahvavabariigist ja Vietnamist ning mida toodavad äriühingud General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co Ltd en Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd, ning täidetakse Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjades C-659/13 ja C-34/14 (ELT L 262, lk 4).
2.

Kas arvestades seda, et vastavalt nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (2), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi artiklile 167 tekib sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus käibemaksu sissenõutavaks muutumise ajal ning liikmesriikidele on sama direktiivi artikli 185 lõike 2 teise lõigu ja artikliga 186 antud teatavad reguleerimisõigused, on liikmesriikidel õigus seada nii tasuda tuleva käibemaksu kui ka mahaarvatud sisendkäibemaksu korrigeerimise tingimuseks ettemakse tagastamist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 86/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariik) 27. detsembril 2016 – CORPORATE COMPANIES s.r.o. versus Ministerstvo financí ČR

(Kohtuasi C-676/16)

(2017/C 086/18)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší správní soud

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: CORPORATE COMPANIES s.r.o.

Vastustaja: Ministerstvo financí ČR

Eelotsuse küsimus

Kas isikud, kelle tegevusalaks on selliste äriühingute müük, mis on asutatud müümiseks ja on juba kantud äriregistrisse (edaspidi „valmisfirmad“) ning mille müük vormistatakse nende poolt müüdava tütarettevõtja osaluse ülekandmisena, kuuluvad direktiivi 2005/60/EÜ (1) rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta artikli 2 lõike 1 punkti 3 alapunkti c kohaldamisalasse koosmõjus selle direktiivi artikli 3 lõike 7 punktiga a?

(1) ELT 2005, L 309, lk 15.