ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 81/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Poola) 1. juulil 2014 – ASPROD sp. z o.o. versus Dyrektor Izby Celnej w Szczecinie

(Kohtuasi C-313/14)

(2015/C 081/03)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: ASPROD sp. z o.o.

Vastustaja: Dyrektor Izby Celnej w Szczecinie

Euroopa Kohus (teine koda) otsustas 3. detsembri 2014. aasta määruses, et nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/84/EMÜ (1) alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimäärade ühtlustamise kohta artikli 27 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu põhikohtuasjas, mis seab selles sättes ette nähtud ühtlustatud aktsiisivabastuse kohaldamise tingimuseks, et asjaomasel isikul on maksuhalduri otsus selle sätte kohaselt nimetatud aktsiisist vabastatud toodete lubatud tarbimismahtude kindlaksmääramise kohta.

(1) EÜT L 316, lk 29; ELT eriväljaanne 09/01, lk 213
—

tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik on hoidnud jõus sätted, mille kohaselt — väärtpaberistatud nõuetest saadud intresside korral peetakse teises liidu liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis asuval investeerimisühingul kinni maks, samas kui Belgias asuv investeerimisühing on sellest maksust vabastatud, ja — Belgia päritoluga väärtpaberistatud nõuetest saadud intresside korral peetakse neilt intressidelt kinni maks, kui võlakirju hoitakse liidu teises liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis asuvas finantsasutuses, samas kui maksu ei peeta kinni intressidelt siis, kui võlakirju hoitakse Belgias asuvas finantsasutuses, siis on Belgia Kuningriik rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitest 56 ja 63 ning Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklitest 36 ja 40 tulenevaid kohustusi.
—

tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole ettenähtud tähtajal vastu võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda tagasi riigiabi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks komisjoni 27. juuli 2011. aasta otsuse 2011/678/EL, mis käsitleb Belgia riigiabi veiste transmissiivsete spongioossete entsefalopaatiate (TSE) teimimise rahastamiseks (1), artikli 1 lõigetes 3 ja 4, ega ole teavitanud komisjoni ettenähtud tähtajal selle otsuse täitmiseks võetud meetmetest, siis on see liikmesriik rikkunud ELTL artikli 288 neljandast lõigust ning selle otsuse artiklitest 2, 3 ja 4 tulenevaid kohustusi;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Sibiu (Rumeenia) 23. detsembril 2014 – Nicolae Ilie Nicula versus Administraţia Județeană a Finanţelor Publice Sibiu, Administraţia Fondului pentru Mediu

(Kohtuasi C-609/14)

(2015/C 107/25)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Sibiu

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Nicolae Ilie Nicula

Vastustajad: Administraţia Județeană a Finanţelor Publice Sibiu, Administraţia Fondului pentru Mediu

Menetlusse astuja: Cristina Lenuța Stoica

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 110, Euroopa Liidu lepingu artiklit 6, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 17, 20 ja 21 ning õiguskindluse ja non reformatio in peius põhimõtteid, mis on sätestatud liidu õiguses ja Euroopa Kohtu praktikas, võib tõlgendada nii, et selline õigusakt nagu valitsuse erakorraline määrus nr 9/2013 on nendega vastuolus?
1.

Esimene väide, et on moonutatud asjaolusid, sest Üldkohus asus oma 15. oktoobri 2014. aasta otsuses seisukohale, et kontseptuaalne sarnasus kahe tähise vahel on ebaoluline, samas kui Siseturu Ühtlustamise Ameti apellatsioonikoja seisukohal on need kaks tähist kontseptuaalselt sarnased.
1)

Kas seaduse nr 9/2012 sätete ja selles ette nähtud maksu eseme põhjal tuleb asuda seisukohale, et ELTL artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui Euroopa Liidu liikmesriik kehtestab heitgaaside tekitatud õhusaaste eest ette nähtud tasu, mida kohaldatakse Euroopa Liidu teisest liikmesriigist pärit mootorsõidukite registreerimise hetkel, kuid mida ei kohaldata niisuguste kodumaiste mootorsõidukite omandiõiguse ülemineku registreerimisel, millelt on juba see või samalaadne maks tasutud, kui juba kodumaisel turul olevate mootorsõidukite väärtuses sisalduva maksu jääksumma on uuest maksust väiksem?
1)

Kas erakorralise määruse nr 9/2013 sätete ja selles ette nähtud maksu eseme põhjal tuleb asuda seisukohale, et ELTL artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui Euroopa Liidu liikmesriik kehtestab heitgaaside tekitatud õhusaaste eest ette nähtud tasu, mida kohaldatakse Euroopa Liidu teisest liikmesriigist pärit mootorsõidukite registreerimise hetkel, kuid mida ei kohaldata niisuguste kodumaiste mootorsõidukite omandiõiguse ülemineku registreerimisel, millelt on juba see või samalaadne maks tasutud, kui juba kodumaisel turul olevate mootorsõidukite väärtuses sisalduva maksu jääksumma on uuest maksust väiksem?
3.

Kas siseriiklik kohus – kes arutab eraõigusliku lepingu rikkumise hagi, mis väidetavalt tuleneb sellest, et on rikutud turustatavuse või kasutuskõlblikkuse tingimust (mida saab poolte vahel sõlmitud lepingusse tuletada seadusest ja mida nad ei ole muutnud ega kohaldamata jätnud) seoses tootega, mis on toodetud kooskõlas standardiga EN13242:2002 – on kohustatud lähtuma eeldusest, et sellel tootel on turustuskvaliteet ja see on otstarbeks kõlblik, ja kas sel juhul võib sellist eeldust ümber lükata üksnes tõenditega, mis näitavad standardi EN13242:2002 rikkumist ja on saadud katsete abil, mis on läbi viidud toote tarnimise ajal ja kooskõlas standardis EN13242:2002 viidatud katsete ja protokollidega?
3.

Kui esimesele eelotsuse küsimusele vastatakse, et menetluse jätkamine on liidu õigusega kooskõlas, siis kas sellisel juhul on liidu õigusega kooskõlas, kui kohus otsustab põhikohtuasja menetlemise jätkamisest loobuda ja ennast asjaga seotuse tõttu taandada, kuna menetluse jätkamine rikuks liikmesriigi õigust, mis kaitseb menetlusosaliste ja õigusemõistmise huve suuremal määral; nimelt kui taandamine on vajalik seetõttu, et: A) kohus on eelotsusetaotluse raames enne oma lõpliku otsuse tegemist avaldanud asja kohta esialgse seisukoha, mis on küll lubatav liidu õiguse kohaselt, kuid ei ole lubatav liikmesriigi õiguse kohaselt; B) kohus kujundaks oma lõpliku seisukoha kahes õigusaktis ja mitte ühes (kui lähtuda sellest, et eelotsusetaotlus ei ole esialgne, vaid lõplik seisukoht), mis on küll lubatav liidu õiguse kohaselt, kuid ei ole lubatav liikmesriigi õiguse kohaselt?
3.

Kas juhul kui tähtajalise töölepinguga töötajal on õigus saada sama hüvitist, mida on õigus saada tähtajatu lepingu alusel töötajal lepingu lõppemise korral objektiivsetel põhjustel, tuleb asuda seisukohale, et töötajate põhimääruse artikli 49 lõike 1 punktiga c on nõuetekohaselt üle võetud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, või on see diskrimineeriv ja direktiiviga vastuolus, kahjustades selle eesmärki ja kasulikku mõju?
ET Euroopa Liidu Teataja C 96/4

Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 22. detsembril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 21. oktoobri 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-453/11: Szajner versus Siseturu Ühtlustamise Amet

(Kohtuasi C-598/14 P)

(2015/C 096/06)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindaja: A. Folliard-Monguiral)

Teised menetlusosalised: Gilbert Szajner, Forge de Laguiole

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus,

— mõista Üldkohtu menetluse hagejalt välja Siseturu Ühtlustamise Ameti kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab apellatsioonikaebuse toetuseks kaks väidet: nõukogu 26.veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 65 rikkumine ja sama määruse artikli 8 lõike 4, koostoimes Prantsuse intellektuaalomandi seadustiku artikliga L 711-4, rikkumine.

Apellandi väitel saab Üldkohus otsuse tühistada või seda muuta üksnes siis, kui otsuse tegemise hetkel esineb mõni määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 65 lõikes 2 esitatud tühistamise alustest. Üldkohus rikkus eelnimetatud määruse artikli 65 lõiget 2 sellega, et ei arvestanud enda poolt läbiviidava õiguspärasuse kontrolli ulatusega, milles tuleb piirduda õigusküsimustega (s.h olemasolev kohtupraktika otsuse vastuvõtmise päeva seisuga) ja apellatsioonikojale esitatud faktiliste asjaoludega. Üldkohus ei tuvastanud, et apellatsioonikoda tegi vaidlustatud otsuse vastuvõtmise päeva seisuga vea. Üldkohus asendas apellatsioonikoja poolt antud hinnangu enda omaga ning andis hinnangu Cour de cassation française’i 10. juuli 2012. aasta otsuse kohta, mille suhtes apellatsioonikoda ei olnud saanud seisukohta võtta.

Lisaks moonutas Üldkohus Cour de cassation française’i 10. juuli 2012. aasta otsust, sedastades, et see ei ole „ärinime kaitse ulatuse osas mitmetähenduslik ning on üldkohaldatav”, ning omistades otsusele ulatuse, mida sel Prantsuse intellektuaalomandi seadustiku artikli L 711-4 kontekstis ja muid kohtutoimikus olevaid tõendeid arvestades ilmselgelt ei ole.

Lõpuks tegi Üldkohus vea, määratledes äriühingu Forge de Laguiole’i tegevussektorid kaubamärgiõiguses ette nähtud kriteeriumite alusel. Üldkohus oleks äriühingu Forge de Laguiole’i tegevussektorid pidanud määratlema selle äriühingu turustatavate toodete otstarbest ja kasutusest, mitte ainult toote olemuse kriteeriumist lähtudes.

(1) ELT L 78, lk 1.
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, milles on üldnormina ette nähtud, et selles liikmesriigis võivad liigelda ainult sellised mootorsõidukid, millel on selle liikmesriigi poolt välja antud haldusorgani luba ja registreerimismärk, ning samas liikmesriigis alalist elukohta omav isik, kes ei ole liidu õiguse tähenduses töövõtja ja kes soovib tugineda erandile nimetatud õigusnormist sel alusel, et ta kasutab mõne muu liikmesriigi asukohaga äriühingu poolt tema käsutusse antud mootorsõidukit, peab politseikontrolli käigus kohapeal tõendama, et ta vastab nimetatud liikmesriigi õigusnormides ette nähtud tingimustele, vastupidisel juhul määratakse talle kohustuslikult trahv, mille summa vastab registreerimiskohustuse täitmatajätmise korral kohaldatava trahvi summale?
7.

Seitsmes väide, et Üldkohus on rikkunud ELTL artiklit 174 ja artikli 107 lõiget 3, kuna hüvitismeede on esiteks kokkusobiv selliste saarealade sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitikaga, kus puuduvad taritud, ja teiseks on see kooskõlas ELTL artiklis 107 ette nähtud eranditega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/7

22. detsembril 2014 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Itaalia Vabariik

(Kohtuasi C-601/14)

(2015/C 089/08)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: E. Traversa, F. Moro)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid selleks, et tagada tema territooriumil sooritatud tahtlike vägivallakuritegude ohvrite hüvitisskeemi olemasolu, siis on ta rikkunud direktiivi 2004/80/EÜ (1) artikli 12 lõikest 2 tulenevat kohustust;

— mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivis 2004/80/EÜ sätestati koostöösüsteem liikmesriikide asutuste vahel, et hõlbustada kuriteoohvritele hüvitise kättesaadavust piiriülestel juhtudel kogu Euroopa Liidus. Skeem toimib liikmesriikide territooriumil sooritatud tahtlike vägivallakuritegude ohvrite hüvitisskeemide alusel. Koostöösüsteemi toimimise tagamiseks on direktiivi artikli 12 lõikega 2 pandud liikmesriikidele kohustus tagada, et neil oleks riigi territooriumil sooritatud tahtlike vägivallakuritegude ohvrite hüvitisskeem, mis tagab ohvritele õiglase ja asjakohase hüvitise. Seda kohustust tuleb mõista nii, et see hõlmab kõiki tahtlikke vägivallakuritegusid, mitte ainult osa neist kuritegudest.

Itaalia õiguskorras on ette nähtud kuriteoohvritele hüvitise maksmise süsteem, mis koosneb reast eriseadustest, mis käsitlevad hüvitist teatavate tahtlike vägivallakuritegude korral, kuid ei näe ette üldist hüvitisskeemi, mis puudutaks kõigi selliste kuritegude ohvreid, mida Itaalia karistusseadustik kvalifitseerib tahtlikeks ja vägivaldseteks. Täpsemalt ei ole Itaalia õiguskorras ette nähtud hüvitisskeemi selliste tahtlike vägivallakuritegude korral, mida nimetatakse „tavakuritegevuseks” ja mis ei ole kaetud eriseadustega.

Seega tuleb tuvastada, et Itaalia Vabariik on rikkunud direktiivi 2004/80/EÜ artikli 12 lõikest 2 tulenevat kohustust.

(1) Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist (ELT L 261, lk 15, ELT eriväljaanne 19/07, lk 65).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud õiglase kohtumenetluse põhimõte lubab, et täitmise tagamise abinõusid puudutavas menetluses piiratakse sellise isiku varalisi õigusi, kes ei olnud menetlusega seotud, kui on ette nähtud, et igal isikul, keda täitmise tagamise abinõusid käsitlev kohtulahend puudutab, on õigus nõuda kohtult igal ajal kohtulahendi muutmist või tühistamist, ning kohtulahendi huvitatud isikutele edastamine on hagejate ülesanne?
1.

Kas sotsiaalkaitset, alaealise õiguseid ning võrdse kohtlemise ja diskrimineerimise keelu põhimõtteid, mis on tagatud liidu õiguses Euroopa Liidu lepingu artikliga 6, Euroopa Inimõiguste harta artikliga 20, artikli 21 lõikega 1, artikli 24 lõigetega 1 ja 2, artiklitega 34 ja 52 ning määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (1) artikli 3 lõike 1 punktiga b ja artikliga 4, saab tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis piiravad objektiivse ja mõistliku õigustuseta lapsehooldustoetuse summat lapse sünni-, mitte eostamiskuupäeva alusel vaatamata sellele, et eostatud last – kui ta sünnib elusa ja elujõulisena – käsitatakse olemasolevana?
2.

Kas andmekaitsedirektiivi artikli 7 punktiga f on vastuolus siseriiklik säte, mille kohaselt võib teenuseosutaja koguda ja kasutada kasutaja isikuandmeid ilma tema nõusolekuta üksnes juhul, kui see on vajalik kasutaja poolt elektrooniliste teabe- ja sideteenuste konkreetse kasutuselevõtu võimaldamiseks ja arve esitamiseks ja mille kohaselt ei saa elektrooniliste teabe- ja sideteenuste üldise toimimise tagamise eesmärk õigustada andmete kasutamist pärast vastava side toimumist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/6

Euroopa Liidu Nõukogu 19. detsembril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda laiendatud koosseisus) 16. oktoobri 2014. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-208/11 ja T-508/11: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-599/14 P)

(2015/C 089/07)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: B. Driessen, E. Finnegan ja G. Etienne)

Teised menetlusosalised: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Madalmaade Kuningriik, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ja Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— teha lõplik otsus apellatsioonkaebuse esemeks olevates küsimustes ja jätta hagi nõuded rahuldamata; ning

— mõista nõukogu kohtukulud seoses liidetud kohtuasjadega T-208/11 ja T-508/11 ning seoses käesoleva apellatsioonkaebusega välja apellandilt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus tunnistas vaidlustatud kohtuotsuses kehtetuks LTTE kande loeteludes ainuüksi nende vastuvõtmiseks kasutatud menetlust puudutavatel põhjendustel. Nõukogu väidab, et Üldkohus on järgmistes küsimustes õigust valesti kohaldanud.

Esimene väide, et Üldkohus asus valesti seisukohale, et nõukogu peab oma põhjendustes tõendama, et ta on kontrollinud, et loetelusse kandmise ettepaneku teinud pädeva asutuse tegevuse suhtes kolmandas riigis toimub piisavate tagatiste olemasolul. Kuigi nõukogu on nõus, et pädeva asutuse tegevuse suhtes kolmandas riigis peavad kehtima õigusnormid ja praktika, mis austavad nendest puudutatud isikute põhiõigusi, väidab ta, et Üldkohus on õigust valesti kohaldanud, nõudes, et see informatsioon peab olema esitatud akti põhjendustes.

Teine väide, et Üldkohus on õigust valesti kohaldanud hinnangu andmisel sellele, kuidas nõukogu on kasutanud üldiselt teadaolevat informatsiooni. Veelgi enam, Üldkohtul ei olnud õigust lükata tagasi nõukogu poolt avalikest allikatest pärit informatsiooni kasutamist. Üldkohus järeldas lisaks eksklikult, et nõukogu oleks pidanud nõudma, et pädev asutus kontrolliks akti põhjendustes viidatud ajakirjandusmaterjali. Viimaks järeldas Üldkohus valesti, et see, et ta lükkas tagasi nõukogu tuginemise avalikest allikatest pärit informatsioonile, peab viima vaidlustatud otsuse tühistamiseni.

Kolmas väide, et Üldkohus on teinud vea, kui ta ei asunud seisukohale, et loetelusse kandmine on Ühendkuningriigi 2001. aasta keelumääruse (2001 UK Proscription Order) alusel kehtiv. Üldkohtu tõlgenduse tagajärjeks – peale selle, et see ei ole õiguspärane – on lisaks see, et üksus võib oma loetelusse kandmist takistada ühise seisukoha 2001/931/ÜVJP alusel, kui ta keeldub vaidlustamast oma loetelusse kandmist või keelamist selles liikmesriigis, kus on tehtud ühise seisukoha 2001/931/ÜVJP artikli 1 lõike 4 kohane otsus. Üldkohtu argumentatsioon ei ole lisaks kooskõlas kohtuotsusega Kadi II.
ET Euroopa Liidu Teataja C 111/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austria) 17. detsembril 2014 – Manfred Naderhirn

(Kohtuasi C-581/14)

(2016/C 111/03)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Manfred Naderhirn

Kolmandad isikud: Jungwirth und Fabian OHG, Krenn KG, Michael Weber, Übermaßer KG, Gundhild Mayr

Eelotsuse küsimus

Euroopa Kohus otsustas 15. oktoobri 2015. aasta määruses:

Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õiguslik olukord, kus ühelt poolt puuduvad riigisisesed menetlusnormid küsimuse suhtes, kuidas peab kohus toimima tema menetluses olevates kohtuasjades, kus otsuse langetamisel tuleb arvestada, et riigisisene õigusnorm on vastavalt Euroopa Kohtu otsusele vastuolus liidu õigusega, teiselt poolt aga on see kohus tingimusteta seotud liidu õigusele ühe teise riigisisese kohtu poolt antud tõlgendusega, kui selline riigisisene õigusnorm takistab asjaomast liikmesriigi kohut võtma tema pädevuse raames kõik vajalikud meetmed liidu õiguse esimuse nõuetekohaseks tagamiseks.
ET Euroopa Liidu Teataja C 171/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 5. juunil 2014 – Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C. Paczuski Maciej i ja Puławski Ryszard versus Minister Finansów

(Kohtuasi C-275/14)

(2015/C 171/09)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C. Paczuski Maciej i Puławski Ryszard

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Minister Finansów

Euroopa Kohus otsustas 5. veebruari 2015. aasta määruses, et nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (1), artikli 2 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus põhikohtuasjas vaidlusalused õigusnormid, mille järgi maksustatakse nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, mida on muudetud komisjoni 19. septembri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 1031/2008, sisalduvas kombineeritud nomenklatuuris koodi 3811 alla kuuluvat kütuselisandit aktsiisimaksu teise määraga kui seda kohaldatakse kütuse suhtes, millele kütuselisand on lisatud.

Direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et isik võib sellele tugineda siseriiklikus kohtus tema ja pädeva siseriikliku asutuse vahelises kohtuvaidluses, et kohaldamata jäetaks selle sättega vastuolus olev siseriiklik õigusnorm.

(1) ELT L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405.
1.

Apellant esitab kaks õigusväidet: määruse nr 2007/2009 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b ja artikli 8 lõike 5 rikkumine. Kokkuvõtvalt seisnevad apellandi väited selles, et Üldkohus ei kohaldanud asjaomaste kaubamärkide analüüsi raames väljakujunenud kohtupraktikat, mille tagajärjel tegi vale järelduse, et need kaubamärgid ei ole üldse sarnased.
4.

Kas [direktiivi 93/13] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et juba ainuüksi asjaolu, et haldustasu võetakse krediidi kulukuse aastamäära arvutamisel arvesse, tähendab, et tegemist on krediidi maksumuse/hinnaga, ning kas see takistab nimetatud tasu suhtes kohtuliku kontrolli teostamist selle direktiivi alusel?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalamaad) 12. jaanuaril 2015 – Staatssecretaris van Financiën, teine menetlusosaline: Argos Supply Trading BV

(Kohtuasi C-4/15)

(2015/C 107/26)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Staatssecretaris van Financiën

Teine menetlusosaline: Argos Supply Trading BV

Eelotsuse küsimus

Kas tolliseadustiku (1) artikli 148 punktis c kasutatud mõistet „ühenduse tootjad” tuleb välistöötlemise protseduuri majanduslike tingimuste kontrollimisel tõlgendada nii, et see hõlmab ka ühenduse tootjaid, kes toodavad tooraineid või vahetooteid, mis on identsed nende toodetega, mida töödeldakse töötlemisprotseduuris ühenduseväliste kaupadena?

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).
1.

Kas Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) vahel 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppega tähtajalise töö kohta, mis on lisatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ (1), on vastuolus ja seetõttu kohaldamatu 16. detsembri 2003. aasta seaduse 55/2003, millega kehtestatakse koosseisuliste tervishoiutöötajate raameeskiri, artikli 9 lõige 3, kuna see soodustab kuritarvitamisi, mis tulenevad järjestikustest hooajalistest ametisse nimetamistest, kuivõrd a) ei ole kehtestatud maksimaalset kestust järjestikustele hooajalistele ametisse nimetamistele, ega ka nende uuendamiste maksimaalset arvu; b) asutusele jäetakse vabadus luua struktuurilisi ametikohti, kui kahe aasta jooksul on rohkem kui kaks korda toimunud ametisse nimetamine liidetult vähemalt 12 kuuks samade tööülesannete täitmiseks; c) hooajalised ametisse nimetamised on lubatud, ilma et nõutaks, et neis ametisse nimetamistes oleks otsesõnu märgitud konkreetne objektiivne eesmärk, mis on laadilt tähtajaline, juhuslik või erakorraline, mis neid õigustab?
a)

Millise kriteeriumi või millised aspektid peavad liikmesriigi kohtud, hinnates määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 alusel, kas asi kuulub nende pädevusse, aluseks võtma, et määrata, kas käesoleval juhul on tegemist varalise kahjuga, mis on lepinguvälise vastutuse kaasa toonud teo otsene tagajärg („esialgne varaline kahju” või „otsene varaline kahju”), või varalise kahjuga, mis on mõnes muus kohas avaldunud esmase kahju tagajärg, või kahjuga, mis on tulenenud mõnes muus kohas avaldunud kahjust („teisene kahju” või „tulenev varaline kahju”)?