ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht München (Saksamaa) 1. juulil 2022 – Generalstaatsanwaltschaft München versus HF

(Kohtuasi C-435/22)

(2022/C 326/19)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht München

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Generalstaatsanwaltschaft München

Vastustaja: HF

Eelotsuse küsimused

Kas Schengenis 19. juunil 1990 allkirjastatud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (edaspidi „Schengeni rakenduskonventsioon“), artiklit 54 koosmõjus Euroopa Liidu põhiõiguste harta (1) artikliga 50 tuleb tõlgendada nii, et nende õigusnormidega on vastuolus kolmanda riigi kodaniku, kes ei ole liidu kodanik ELTL artikli 20 tähenduses, väljaandmine selle konventsiooni osalisriigi ja Euroopa Liidu liikmesriigi asutuste poolt, kolmandale riigile, kui asjaomane isik on mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis samade tegude eest, mida puudutab väljaandmistaotlus, juba lõplikult süüdi mõistetud ja see kohtuotsus on täide viidud, ning kui selle isiku kolmandale riigile väljaandmisest keeldumise otsus oleks võimalik üksnes siis, kui lepitakse kolmanda riigiga sõlmitud kahepoolse väljaandmislepingu rikkumisega?

(1) EÜT 2000, C 364, lk 1.
—

tuvastada, et kuna Läti Vabariik ei ole võtnud vastu kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiivi (EL) 2018/1972, millega kehtestatakse Euroopa elektroonilise side seadustik (1) artikli 124 lõike 1 täitmiseks või ei ole neist normidest igal juhul komisjonile teatanud, on Läti Vabariik rikkunud talle sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;
C 326/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākā tiesa (Senāts) (Läti) 22. juunil 2022 – SIA „DOBELES AUTOBUSU PARKS“, AS „CATA“, SIA „VTU VALMIERA“, SIA „JELGAVAS AUTOBUSU PARKS“, SIA „Jēkabpils autobusu parks“ versus Iepirkumu uzraudzības birojs, Valsts SIA „Autotransporta direkcija“

(Kohtuasi C-421/22)

(2022/C 326/17)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākā tiesa (Senāts)

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: SIA „DOBELES AUTOBUSU PARKS“, AS „CATA“, SIA „VTU VALMIERA“, SIA „JELGAVAS AUTOBUSU PARKS“, SIA „Jēkabpils autobusu parks“

Teised menetlusosalised: Iepirkumu uzraudzības birojs, Valsts SIA „Autotransporta direkcija“

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 1191/69 ja (EMÜ) nr 1107/70 (1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2016. aasta määrusega (EL) 2016/2338 (2), artikli 1 lõike 1 teise lõiguga, artikli 2a lõikega 2 ja artikli 3 lõikega 2 on lubatud hüvitamise kord, milles ei kehtestata pädevale asutusele kohustust hüvitada lepingulise hinna perioodilise indekseerimise teel (hüvitise suurus) ühistransporditeenuse osutajale kogu teenuse osutamisega seotud kulude suurenemine teenuseosutajast olenematutel põhjustel ja mis seega ei kõrvalda täielikult riski, et teenuseosutajal tekib kahju, mida ei saa hüvitada?

(1) ELT 2007, L 315, lk 1.

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2016. aasta määrus (EL) 2016/2338, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1370/2007 riigisiseste raudtee-reisijateveoteenuste turu avamise osas (ELT 2016, L 354, lk 22).
1.

Kas ELTL artikliga 101 (endine EÜ asutamislepingu artikkel 81) on vastuolus see, et eesmärgil põhineva konkurentsipiiranguna käsitatakse konkurentide vahelist regulaarset ja vastastikust igakuist laiaulatuslikku teabevahetust äritingimuste (sh praeguste ja tulevaste marginaalide ja riskimuutujate) ning tootmisnäitajate kohta (andmed on esitatud kuu kohta, individuaalselt ja liigendatud kujul) seoses kinnisvara- ettevõtte- ja tarbimislaenude pakkumistega jaepangandussektoris turule sisenemise tõketega kontsentreeritud turul, mis suurendab kunstlikult läbipaistvust ja vähendab ebakindlust konkurentide strateegilise käitumise suhtes?
1.

Kas arvestades, et muutuva intressimäära „krediidiasutuste üle kolmeaastaste hüpoteeklaenude keskmine intressimäär“ väljaarvutamisel arvatakse selle sisse kohaldatavad teenustasud ja marginaalid, mis moodustavad osa intressimäärast, nii et need on tarbijale kulukamad kui ülejäänud krediidi kulukuse aastamäärad turul, ning arvestades, et vastavalt hispaania keskpanga ringkirjale 5/1994, mis on reguleeriva asutuse normatiivne kriteerium, on kehtestatud nõue, et need marginaalid peavad olema negatiivsed – mida on krediidiasutused üldjuhul eiranud ja rikkunud, on reguleeriva asutuse normatiivsest kriteeriumist täielikult kõrvalekaldumine vastuolus direktiivi 2005/29/EÜ (1) artiklitega 5 ja 7?
1.

Kas nõukogu 19. oktoobri 2009. aasta direktiivi 2009/133/EÜ (1) eri liikmesriikide äriühingute ühinemise, jaotumise, eraldumise, varade üleandmise ja osade või aktsiate vahetamise ning Euroopa äriühingute (SE) või Euroopa ühistute (SCE) registrijärgse asukoha teise liikmesriiki üleviimise puhul rakendatava ühise maksustamissüsteemi kohta (edaspidi „direktiiv“) tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi põhjendusega 2 ja artikli 1 punktiga a on kooskõlas riigisisene õigusnorm (või säte) või selle õigusnormi (või sätte) tõlgendamine ja praktikas kohaldamine, mille alusel ei puuduta see direktiiv riigisiseseid ümberkujundamisi, vaid ainult rahvusvahelisi ja piiriüleseid ümberkujundamisi, arvestades seejuures asjaolu, et direktiivi sätted võeti liikmesriigi õigusesse üle 1996. aasta LXXXI seadusega äriühingu tulumaksu ja dividendimaksu kohta (a társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI törvény; edaspidi „äriühingu tulumaksu seadus“), nii et isegi kui ühenduse õigus seda küsimust otseselt ei reguleeri, nägi liikmesriigi seadusandja nimetatud seaduse § 31 lõike 1 punktis a ette, et selle seaduse eesmärk on kooskõlastada õigusnormid liidu õigusega, seahulgas direktiiviga?
2.

Kas direktiivi 2016/680 (1) artikkel 17 on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja artikli 8 lõikega 3 Euroopa Kohtu tõlgenduses, kuivõrd see kohustab järelevalveasutust – kes teostab andmesubjekti õigusi vastutava töötleja suhtes – üksnes teavitama andmesubjekti sellest, et „kõik vajalikud kontrollid või läbivaatus järelevalveasutuse poolt on aset leidnud“, ja „õigusest kasutada õiguskaitsevahendit“, kuigi selline teave ei võimalda järelkontrolli järelevalveasutuse tegevuse ja hinnangu üle seoses andmesubjekti andmete ja vastutava töötleja kohustustega?
1.

Kas nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/7/EÜ (1) artikli 5 lõike 2 punkti b võib tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tempelmaksu (imposto do selo) kohaldamine vahendustasudele finantsvahendusteenuste pealt, mida osutab pank seoses äriühingute emiteeritud kaubeldavate väärtpaberite – võlakirjade ja kommertsväärtpaberte – turul investeerimisega ja mis hõlmavad kaebaja kohustust teha kõik võimalik, tehes kindlaks investorid ja võttes nendega ühendust, selleks et väärtpabereid turustada, võtta vastu märkimis- või ostukorraldusi ja mõnel juhul omandada pakutavaid väärtpabereid?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Poola) 13. mail 2022 – Z. sp. z o.o.versus A. S.A.

(Kohtuasi C-326/22)

(2022/C 318/38)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Z. sp. Z o.o.

Kostja: A. S.A.

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (1) artikli 16 lõiget 1 tuleb Euroopa Liidu õiguse tõhususe põhimõtte kontekstis tõlgendada nii, et tarbija või ettevõtja, kellele tarbija on oma sellest direktiivi sättest tulenevad õigused üle andnud, võib nõuda selle õigusnormi alusel krediidiandjalt lepingu eksemplari (ja lepingu osaks olevaid eeskirju) ning teavet krediidi tagasimaksmise kohta, mis on vajalik, et kontrollida, kas summad, mis maksti tarbijale seoses krediidi ennetähtaegse tagasimaksmisega tagasi proportsionaalse osana krediidi kogukulust, olid õigesti arvutatud, ning et esitada hagi ülaltoodud summade tagasinõudes?

(1) ELT 2008, L 133, lk 66.
3.

Kas 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ning tõhususe, proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad asuda seisukohale, et laenuleping, mille ainuke laenu tagasimaksmist käsitlev lepingutingimus tunnistati ebaõiglaseks, ei saa pärast selle tingimuse väljajätmist enam olla siduv ja on seega tühine?
1.

Kas direktiivi 2008/118/EÜ (1), mida on muudetud direktiiviga (EL) 2019/475 (2), artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi riigisisesed õigusnormid, mis käsitlevad kuumutatava tubaka maksustamist tubakaaktsiisiga ja mis näevad aktsiisisumma arvutamisel ette, et lisaks piibutubaka suhtes kehtivale aktsiisimäärale tuleb tasuda lisamaks, mis moodustab 80 % sigarettidelt tasutavast aktsiisisummast, millest on maha arvatud piibutubakalt tasutav aktsiisisumma?
8. juulil 2022 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Rumeenia

(Kohtuasi C-455/22)

(2022/C 318/45)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Escobar Gómez, E. A. Stamate, C. Valero)

Kostja: Rumeenia

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuni 3. otoobrini 2020 rikkus Rumeenia oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2010/75/EL (1) artikli 4 lõikest 1;

— mõista kohtukulud välja Rumeenialt.

Väited ja peamised argumendid

Alates 2014. aastast kuni 3. oktoobrini 2020 käitati S.C. CET Govora nr 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr 2 ja S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr 3 ilma kehtiva keskkonnaloata, mida nõuavad direktiivi 2010/75 sätted. Rumeenia ametivõimud tunnistasid, et nende kolme käitise käitamist jätkati ilma kehtiva keskkonnaloata kuni 3. oktoobrini 2020, kuid väitsid, et käitised tegutsesid sporaadiliselt, et tagada riikliku energiasüsteemi turvalisus.

Kuna Rumeenia ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et tagada, et S.C. CET Govora nr 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr 2 ja S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr 3 oleks käitatud kehtiva keskkonnaloa alusel, siis on Rumeenia rikkunud direktiivi 2010/75 artikli 4 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.

Mis puudutab argumenti, et need käitised tegutsesid sporaadiliselt, et tagada riikliku energiasüsteemi turvalisus, siis ei ole direktiivis 2010/75 nähtud ette niisugust võimalust üldiseks erandiks kohustusest omada keskkonnaluba, mis on kehtestatud selle direktiivi artikli 4 lõikes 1. Lisaks, vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, on liikmesriigid vastutavad neile liidu õigusest tulenevate kohustuste rikkumise eest asjaomasest vastutavast riigivõimu organist olenemata ning nad ei saa tugineda sätetele, praktikale või asjaoludele riiklikus õiguskorras, et õigustada liidu direktiividest tulenevate kohustuste rikkumist. Selles mõttes ei saa Rumeenia tugineda pelgalt riigisisesele olukorrale, nagu käitajate maksejõuetus või kohtuvaidlus käitiste tegevuse peatamiseks, et õigustada direktiivist tulenevate kohustuste rikkumist.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiiv 2010/75/EL tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) (ELT 2010, L 334, lk 17).
—

tuvastada, et kuna Madalmaade Kuningriik on kehtestanud ja kehtima jätnud Pensioenwet’i (pensioniseadus) artikli 85 lõike 1 punkti b ja artikli 87 lõike 2 punkti f koosmõjus Wet op de loonbelasting’i (töötasult kinnipeetava tulumaksu seadus) artikli 19b lõikega 2, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud talle ELTL artiklitest 45, 56 ja 63 ning EMP lepingu artiklitest 28, 36 ja 40 tulenevaid kohustusi;
Kui abstraktselt leitakse, et direktiiv 2006/123 ei vaja rakendusmeetmeid, siis kas seda vahetut kohaldatavust võib pidada kehtivaks ka konkreetses regulatiivses kontekstis – näiteks Itaalias –, kus kohaldatakse laevandusseadustiku artiklit 49 (mis näeb ette, et „kontsessiooni kehtivustähtaja möödumisel jäävad“kõik maaga püsivalt ühendatud rajatised riigi omandusse ilma igasuguse hüvitise või tagasimakseta) ja kui see on kõnealuse direktiivi rakendusmeetmete puudumise või vahetu kohaldatavuse tagajärg (eelkõige viidates nõuetekohaselt loa saanud ehitistele või riigi omandis oleva mereäärse maa kontsessioonidele, mis on funktsionaalselt seotud turistide majutamisega, nagu hotellid või turismikülad), siis kas see on kooskõlas põhiõiguste kaitsega, nagu omandiõigusega, mis on Euroopa Liidu õiguskorras ja põhiõiguste hartas tunnustatud erilist kaitset väärivana?
C 340/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 27. mail 2022 – PT versus VB

(Kohtuasi C-343/22)

(2022/C 340/21)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: PT

Kostja: VB

Eelotsuse küsimus

Kas 30. oktoobri 2007. aasta tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni (edaspidi „Lugano konventsioon“) (1) artikli 34 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et võla tasumise nõuet sisaldav hagiavaldus, mis on Šveitsi maksekäsu tegemise järel esitatud ilma taotluseta tunnistada kehtetuks maksekäsu vastu esitatud vastuväide (Rechtsvorschlag), on menetluse algatamist käsitlev dokument?

(1) ELT 2009, L 147, lk 1.
4.

Kas määruse (EL) nr 1305/2013 artikli 29 lõike 3 [teise] lause sõnastust „liikmesriigid [võivad] määrata kindlaks lühema esialgse ajavahemiku, mis vastab üleminekuperioodile“ tuleb tõlgendada selliselt, et kogu meedet „Mahepõllumajandus“ saab mahepõllumajandusele „üleminekuga“ seotud tegevusteks taotleda ja neid finantseeritakse lühemaks ajavahemikuks, kui on nimetatud määruse artikli 29 lõike 3 esimeses lauses, või selliselt, et „mahepõllumajanduseks“ võetud üldise kohustuse raames on olemas esialgne ajavahemik tegevusteks mahepõllumajandusele ülemineku ajal?
II.

Kas määruse (EL) 2018/858 artikli 61 lõike 1 teist lauset, mille kohaselt tuleb andmed esitada „kergesti kättesaadaval viisil masinloetavate ja elektrooniliselt töödeldavate andmekogudena“, ja artikli 61 lõike 2 teist lõiku, mille kohaselt antakse sõltumatutele ettevõtjatele, kes ei ole remonditöökojad, „teavet samuti masinloetavas vormis, mida on võimalik elektrooniliselt töödelda üldkättesaadavate infotehnoloogia vahendite ja tarkvaraga ning mis võimaldab sõltumatutel ettevõtjatel täita ülesandeid, mis on seotud nende äritegevusega järelturu tarneahelas“, tuleb tõlgendada nii, et sõidukitootja täidab asjaomased kohustused vaid juhul, kui ta 1. teeb teabe internetis kättesaadavaks andmebaasiliidese kaudu esitatud masinapõhise päringu alusel, mis võimaldab tulemusi alla laadida, või piisab sellest, et ta annab inimesest kasutajale võimaluse teha veebisaidil kuvaripõhine manuaalne otsing, piirates päringu tulemuse kuvaril nähtava sisuga? ja 2. võimaldab otsida andmebaasis tema sõidukite identifitseerimisnumbritega (vehicle information number, edaspidi „VIN-kood“) seotud kogu teavet eraldi kättesaadavaks tehtava VIN-koodide loendi põhjal, ja sõltumata sellest — ka teiste tunnuste põhjal, mille alusel saab sõidukit identifitseerida ja millele on osutatud määruse X lisa punkti 6.1 kolmandas lõigus, — samuti mõistete põhjal, mida sõidukitootja kasutab kategooriate jaoks (nt osade, varuosade, remondi- ja hooldusjuhendite ning tehniliste jooniste kategooriad), ja muude andmebaasi mis tahes seoses tehtud kannete alusel, või piisab sellest, et tootja võimaldab otsingut teha üksnes üksikpäringuna konkreetse sõiduki VIN-koodi alusel, tegemata kättesaadavaks kõikide tema sõidukite VIN-koodide ajakohast loendit? ja 3. teeb andmekogud kättesaadavaks failides, mille vorming on ette nähtud nendes sisalduvate andmekogude otseseks elektrooniliseks (edasi)töötlemiseks, esitades asjaomase andmekogu kirjelduse (tekstide ja tabelite puhul), või piisab võimalusest salvestada kuvatõmmis mis tahes standardses failivormingus, näiteks PDF-faili kujul?
7.

Kas liidu õigust, eelkõige komisjoni rakendusmäärust (EL) 2016/1821, millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa, tuleb tõlgendada nii, et selline sojajahu, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, st mille tootmise käigus toimub röstimisprotsess, mis on vajalik selleks, et eemaldada sellest õli ekstraheerimiseks kasutatud heksaan, mis on loomade ja inimeste tervisele kahjulik, kuulub nomenklatuuri rubriiki 2304 või rubriiki 2309?
2.

Kas kaebaja poolt kohtuistungil viidatud asjaolu, et tema lapsed on tema ülalpeetavad ja et kaebaja sõnul on talle rahvusvahelise kaitse andmine tema laste parimates huvides, tähendab direktiivi 2011/95/EL põhjendusi 18, 19 ja 38 arvesse võttes, et direktiivis 2011/95/EL sätestatud rahvusvahelise kaitse saaja perekonnaliikmete mõistet tuleks laiendada nii, et see hõlmaks ka perekonda, mis ei ole loodud päritoluriigis?
—

tuvastada, et kuna Sloveenia Vabariik ei ole võtnud vastu kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiivi (EL) 2018/1972 (1), millega kehtestatakse Euroopa elektroonilise side seadustik, ülevõtmiseks või ei ole neist igal juhul komisjoni teavitanud, on Sloveenia Vabariik rikkunud tal selle direktiivi artikli 124 lõike 1 kohaselt olevaid kohustusi;
—

tuvastada, et kuna Iirimaa ei ole võtnud vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiivi (EU) 2018/1972 (1), millega kehtestatakse Euroopa elektroonilise side seadustik, täitmiseks vajalike õigus- ja haldusnorme või vähemalt ei ole komisjoni neist sätetest teavitanud, siis on ta rikkunud nimetatud direktiivi artikli 124 lõikest 1 tulenevat kohustust, või vähemalt kuna Iirimaa ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on ta rikkunud nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi;
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole 21. detsembriks 2020 võtnud vastu kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiivi (EL) 2018/1972, millega kehtestatakse Euroopa elektroonilise side seadustik ülevõtmiseks või ei ole igal juhul komisjonile nende normidest vastuvõtmisest teatanud, on Portugali Vabariik rikkunud tal selle direktiivi artikli 124 lõike 1 kohaselt olevaid kohustusi;
[2.]

Kas selle eesmärgiga on kooskõlas see, kui hundile antakse erinev kaitse olenevalt sellest, kas teda leidub Douro jõest põhja või lõuna pool, võttes arvesse, et i) sellist vahetegu peetakse praegu teaduslikult sobimatuks, ii) et hundi kaitsestaatus loeti ajavahemikul 2013-2018 nendes kolmes piirkonnas, kus Hispaanias hunt elab (Alpide, Atlandi ja Vahemere piirkond), ebasoodsaks; iii) et hunt on praktiliselt kõikides liikmesriikides ja eeskätt – kahe riigi vahelise ühise piirkonna tõttu – Portugalis range kaitse alune loomaliik ning iv) et Euroopa Liidu Kohtu doktriini järgi loodusliku levila ja territooriumi kohta, mida tuleb hundi kaitsestaatuse hindamisel arvesse võtta, oleks selle direktiiviga rohkem kooskõlas – unustamata selle direktiivi artikli 2 lõiget 3 –, kui hunt lisatakse ilma Douro jõest põhjas ja lõunas asuvatel piirkondadel vahet tegemata selle direktiivi II ja IV lisasse, nii et nende püüdmine ja tapmine oleks võimalik vaid siis, kui vastavalt artikli 16 sõnastusele ja nõuetele muud rahuldavat lahendust ei ole? Kui leitakse, et vahetegu on põhjendatud, siis
Kas töölepingu muutmine direktiivile 1999/70/EÜ lisatud raamkokkuleppe ja seda kokkulepet tõlgendava Euroopa Kohtu praktika alusel alaliseks töölepinguks on liidu õiguse esimuslikkuse põhimõtte alusel kohustuslik ka siis, kui seda tuleb pidada Hispaania põhiseaduse artikli 23 lõikega 2 ja artikli 103 lõikega 3 vastuolus olevaks, kui neid põhiseaduse norme tõlgendatakse nii, et nendes on ette nähtud, et avalikus teenistuses on võimalik tööle asuda, sealhulgas töölepingu alusel ainult pärast seda, kui kandidaat on edukalt läbinud avaliku konkursi valikumenetluse, milles rakendatakse kõiki võrdõiguslikkuse, teenete, võimekuse ja avalikkuse põhimõtteid? Kuna on võimalik teistsugune tõlgendus, mis on Tribunal Constitucionali (konstitutsioonikohus) järgitud tõlgendus, kas tuleb kohaldada riigi põhiseaduslikele õigusnormidele kooskõlalise tõlgendamise põhimõtet, nii et oleks kohustuslik otsustada niisuguse tõlgenduse kasuks, mis viib need õigusnormid liidu õigusega kooskõlla, käesoleval juhul arvestades, et põhiseaduse artikli 23 lõige 2 ja artikli 103 lõige 3 ei kohusta kohaldama töötajate töölevõtmise protsessides võrdõiguslikkuse, teenete ja võimekuse põhimõtteid?
G)

Kas liikmesriigi õigust võib käsitada nii, et see sisaldab raamkokkuleppe klausliga 5 vastuolus olevate tähtajaliste lepingute järjestikuse kasutamise või uuendamise eest piisavalt hoiatavaid meetmeid, mis vastavad tingimustele, mis on kehtestatud Euroopa Kohtu praktikas 7. märtsi 2018. aasta otsuses kohtuasjas C-494/16, Santoro ja 8. mai 2019. aasta otsuses kohtuasjas C-494/17, Rossato seoses töötajale tekitatud kahju hüvitamisega, kui liikmesriigi õiguses on ette nähtud hüvitise maksmine ainult töölepingu lõpetamise korral seepärast, et ametikoht täidetakse, kuid ei ole ette nähtud mingit hüvitist lepingu kehtivuse ajal alternatiivina lepingu tähtajatuks tunnistamisele? Kas kohtuvaidluses, kus on küsimus ainult selles, kas töötaja töösuhe on alaline, kuid töölepingut ei ole lõpetatud, oleks vaja tunnistada õigust saada ajutise töösuhtega tekitatud kahju eest alternatiivina töösuhte alaliseks tunnistamisele hüvitist?
C 359/50

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 11. juulil 2022 – BM versus LO

(Kohtuasi C-462/22)

(2022/C 359/59)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: BM

Vastustaja: LO

Eelotsuse küsimused

Kas Brüsseli IIa määruse (1) artikli 3 lõike 1 punkti a viiendas ja kuuendas taandes märgitud ühe aasta ja/või kuue kuu pikkune ooteaeg hakkab avaldaja jaoks kulgema alles ajast, mil tema harilik viibimiskoht on selles liikmesriigis, kelle kohtu poole pöörduti, või piisab sellest, et määrava ooteaja alguseks on avaldaja kõigest lühiajaliselt viibinud riigis, kelle kohtu poole pöörduti, ja tema viibimine asjaomases riigis muutub harilikuks viibimiseks alles hilisemal ajal enne avalduse esitamist?

(1) Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT 2003, L 338, lk 1).
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 62 [punktiga 2], artiklitega 63, 167, 206, 250 ja 273 ning proportsionaalsuse põhimõttega, kui käsitada seda põhimõtet eelkõige Euroopa Kohtu 8. mai 2019. aasta otsuses EN.SA (C-712/17) tõlgendatud viisil ja koostoimes neutraalsuse põhimõttega, on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu käibemaksuseadustiku (Code de la taxe sur la valeur ajoutée) artikli 70 [lõige 1] ning kuninga määruse – millega määratakse kindlaks proportsionaalsete maksutrahvide suurus käibemaksu valdkonnas – artikkel 1 ja selle lisas toodud tabeli G V rubriik, mille kohaselt karistatakse siis, kui arvepidamise kontrollimisel tuvastatakse sisulisi vigu, üle 1250-euroste osaliselt või täielikult kajastamata maksustatavate tehingute puhul trahviga, mille kindel vähendatud summa on 20 % tasumisele kuuluvast maksusummast, ilma et trahvi arvutamisel saaks sellest summast maha arvata sisendkäibemaksu, mida ei ole deklareerimata jätmise tõttu maha arvatud, ning kuigi kuninga määruse nr 41 [artikli 1 teise lõigu] kohaselt võib selle määruse lisa tabelites A kuni J toodud vähendamisskaalat kasutada ainult eeldusel, et trahvitavad rikkumised on toime pandud ilma maksust kõrvalehoidmise või selle võimaldamise kavatsuseta?