KOHTUJURISTI ETTEPANEK

VERICA TRSTENJAK

esitatud 26. oktoobril 2010( )

Kohtuasi C‑463/09

CLECE, SA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Hispaania))

Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 2001/23/EÜ – Artikli 1 lõike 1 punktid a ja b – Ettevõtete üleminek – Töötajate õiguste kaitse – Kohaldamisala – Mõiste „üleminek” – Majandusüksuse olemasolu – Munitsipaalasutuses puhastusteenuste osutamise ülevõtmine kohaliku omavalitsuse kui avaliku võimu teostaja poolt

I. Sissejuhatus

1. Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus”) on esitanud Euroopa Kohtule EÜ artikli 234( ) alusel küsimuse, kuidas tõlgendada nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta.( )

2. Eelotsusetaotlus esitati senini puhastusteenuseid pakkuvas äriühingus CLECE S.A. (edaspidi „CLECE”) töötanud María Socorro Martíni (edaspidi „põhikohtuasja hageja”) ja Ayuntamiento de Cobisa (Cobisa vallavalitsus; edaspidi „Ayuntamiento”) vahelises kohtuvaidluses, mille ese oli CLECE‑ga seni kehtinud töösuhtest tulenevad õigused. Oma hagis vaidlustab María Socorro Martíni töölepingu ülesütlemise, mis on tema arvates ebaseaduslik, ning tugineb seejuures muu hulgas õigustele, mille annab töötajatele ettevõtte ülemineku korral direktiiv 2001/23/EÜ.

3. Eelotsuse küsimusega palutakse Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse kuulub olukord, kus kohalik omavalitsus, kes varem oli enda ruumide puhastamise tellinud lepingu alusel eraettevõtjalt ja selle lepingu hiljem üles ütleb, et asuda puhastustöid ise tegema, kusjuures ta võtab selleks tööle uued töötajad. Õiguslikust seisukohast tõstatatakse kõnealuse liidu õigusakti kohaldamisala ulatuse küsimus, kusjuures Euroopa Kohus peab uurima eelkõige seda, kas ettevõtte ülemineku eeltingimus – majandusüksuse säilimine – on täidetud ka siis, kui ei toimu varade üleminekut ega võeta üle ühtegi töötajat, vaid „üleminek” seisneb üksnes tööülesannete jätkamises.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus( )

4. Direktiiviga 2001/23 kodifitseeriti nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta,( ) mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ.( )

5. Direktiivi 2001/23 põhjenduse 3 kohaselt „[on] tööandja vahetumise korral [...] vaja tagada töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse”.

6. Direktiivi põhjendus 8 on sõnastatud järgmiselt:

„Õiguskindluse ja läbipaistvusega seotud kaalutlused nõudsid ülemineku õigusliku määratluse selgitamist Euroopa Kohtu kohtupraktikat silmas pidades. Kõnealune selgitamine ei ole muutnud direktiivi 77/187/EMÜ reguleerimisala sellisena nagu Euroopa Kohus seda tõlgendab.”

7. Direktiivi artikli 1 lõige 1 sätestab:

„a) Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena;

b) kui punktist a ja käesoleva artikli järgmistest sätetest ei tulene teisiti, on üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi‑ või kõrvaltegevusena;

c) käesolevat direktiivi kohaldatakse majandustegevusega tegelevate riigi‑ või eraettevõtjate suhtes, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte. Riiklike haldusasutuste reorganiseerimine või haldusfunktsioonide üleminek ühelt riiklikult haldusasutuselt teisele ei ole üleminek käesoleva direktiivi tähenduses.”

8. Direktiivi artikli 3 lõike 1 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:

„Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.”

9. Direktiivi artikli 4 lõike 1 esimene lõik sätestab järgmist:

„Ettevõtja, ettevõtte või nende osa üleminek ei saa iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt. Käesolev säte ei takista sellist vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus.”

B. Siseriiklik õigus

1. Seadused

10. 24. märtsi 1995. aasta Ley del Estatuto de los Trabajadores’i (edaspidi „töötajate põhimäärus”), millega võeti üle direktiiv 2001/23, artikli 44 lõige 1 sätestab järgmist:

„Ettevõtte, käitise või iseseisva tootmisüksuse omaniku vahetumine ei lõpeta iseenesest töösuhet; uuele ettevõtjale lähevad üle varasema ettevõtja sõlmitud töölepingust tulenevad ning sotsiaalkindlustust puudutavad õigused ja kohustused, sealhulgas pensionit puudutavad kohustused kohaldatavates erinormides sätestatud tingimustel ning üldjuhul kõik võõrandaja poolt võetud täiendavat sotsiaalkindlustust puudutavad kohustused.”

11. Sama sätte lõige 2 näeb ette, et „[k]äesoleva sätte tähenduses on ettevõtte üleminek oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi‑ või kõrvaltegevusena”. See määratlus vastab direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktile b.

2. Kollektiivleping

12. Toledo provintsi hoonete ja ruumide puhastusteenuse osutajate kollektiivleping, mis avaldati 22. novembri 2005. aasta Boletín Oficial de la Provincia de Toledo’s (Toledo provintsi ametlik teataja) nr 269, näeb artiklis 14 ette:

„Kui ettevõtja, kelle ettevõttes osutab puhastusteenuseid lepingu alusel teine ettevõtja, võtab nende teenuste osutamise ise üle, siis ei ole ta kohustatud jätkama lepingu alusel teenuseid osutanud ettevõtja töötajate kasutamist, kui seda tööd hakkavad tegema tema enda töötajad; ta on kohustatud võtma lepingu alusel teenuseid osutanud ettevõtja töötajad seevastu üle juhul, kui ta soovib puhastusteenuse jätkamiseks võtta tööle uusi töötajaid.”

III. Asjaolud, põhikohtuasi ning eelotsuse küsimus

13. Põhikohtuasja hageja töötas alates 25. märtsist 2004 koristajana äriühingus CLECE. Ta täitis oma töökohustusi Ayuntamiento de Cobisa (Toledo) ruumides munitsipaalkoolide ja ‑asutuste puhastamise teenuse osutamise lepingu alusel, mille kostjad olid sõlminud 27. mail 2003. Eelotsusetaotlusest nähtub, et selle töö tegemisel ei kasutatud erivahendeid.

14. Ayuntamiento teatas pärast lepingu pikendamist kaaskostjaks olevale ettevõtjale CLECE 9. novembril 2007 puhastusteenuste osutamise lepingu ülesütlemisest alates 31. detsembrist 2007. Nimetatud ettevõtja teatas 2. jaanuaril 2008 põhikohtuasja hagejale, et viimane kuulub alates 1. jaanuarist 2008 Ayuntamiento isikkoosseisu, kuna edaspidi osutab omavalitsuse ruumides puhastusteenuseid see üksus. Nimetatud üksus võtab üle kõik töösuhtega seotud õigused ja kohustused, mis tulenevad Toledo hoonete ja ruumide puhastamiseks sõlmitud kehtivast kollektiivlepingust.

15. Põhikohtuasja hageja ilmus 2. jaanuaril 2008 oma töökohale Ayuntamiento ruumides, kus tal aga ei lubatud tööd alustada. CLECE ei pakkunud töötajale ühtegi teist töökohta. Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et kaaskostjaks olev Ayuntamiento võttis 10. jaanuaril 2008 oma ruumide puhastamiseks tööle viis töötajat, kasutades selleks 21. jaanuaril 2007 loodud tööhõiveasutust.

16. Olles menetlenud põhikohtuasja hageja hagi CLECE ja Ayuntamiento vastu, mille ese oli töölepingu ebaseaduslik ülesütlemine, tegi Juzgado de lo Social nr 2 de los de Toledo (Toledo sotsiaalkohus nr 2) otsuse, milles leidis, et Ayuntamientol puudub passiivne õigus olla kostjaks, samal ajal kui kaaskostjaks oleva CLECE suhtes tuleb hagi ülesütlemise ebaseaduslikkuse tõttu rahuldada ja kohustada ettevõtjat CLECE omal valikul kas võtma töötaja ülesütlemisele eelnenud tingimustel uuesti tööle või maksma töötajale 6507,10 euro suurune hüvitis, kusjuures mõlemal juhul tuleb välja maksta menetluse ajal saamata jäänud töötasu.

17. Selle otsuse peale esitas nimetatud ettevõtja apellatsioonkaebuse, mis saabus eelotsusetaotluse esitanud kohtusse 26. detsembril 2008. Nimetatud apellatsioonkaebuses väidab CLECE sisuliselt, et Ayuntamiento astus töösuhtesse põhikohtuasja hagejaga vastavalt Toledo hoonete ja ruumide puhastamise kollektiivlepingu artiklile 14 koostoimes töötajate põhimääruse artikliga 44 ning viidatud kohtupraktikaga.

18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb oma määruses, kas direktiiv 2001/23 on põhikohtuasjas kohaldatav. Seetõttu otsustas kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:

Kas direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse, nagu see on määratletud selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punktides a ja b, kuulub olukord, kus kohalik omavalitsus jätkab või võtab üle enda erinevate ruumide puhastamise, millega varem tegeles lepingu alusel teine ettevõtja ja milleks kohalik omavalitsus võtab tööle uued töötajad?

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

19. 20. oktoobri 2009. aasta eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 25. novembril 2009.

20. Hispaania Kuningriigi valitsus ja komisjon esitasid kirjalikud märkused Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 sätestatud tähtaja jooksul.

21. Kuna ükski pooltest ei taotlenud kohtuistungi korraldamist, oli pärast Euroopa Kohtu 31. augusti 2010. aasta üldkoosolekut võimalik esitada kohtuasjas käesolev ettepanek.

V. Poolte peamised argumendid

22. Hispaania valitsus leiab, et põhikohtuasjas käsitletav olukord kuulub direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse, kuigi rangelt võttes ei saa puhastusteenuste osutamise jätkamist või ülevõtmist võrdsustada üleminekuga äriõiguse tähenduses.

23. Põhikohtuasjas kujunenud olukorras ei olnud Ayuntamiento enda ruumide puhastamiseks piisavalt töötajaid, mistõttu ta pidi võtma tööle uued töötajad. Sellisel juhul tuleb kohaldada Euroopa Kohtu praktikat, liiatigi kuna ei ole mingit kahtlust, et toimunud on tööülesannete üleminek CLECE‑lt Ayuntamentole ja taotletakse sama eesmärki, nimelt puhastusteenuste osutamist, ning et Ayuntamientol on stabiilne ja autonoomne struktuur, kuigi tema eesmärgid on laiemad kui pelgalt puhastusteenuste osutamine, mis kohaliku omavalitsuse põhiülesannetele üksnes lisandub, ning lõpuks piirdub õiguste loovutaja teenistujate arv tema enda töötajatega.

24. Komisjon on seevastu arvamusel, et direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse ei kuulu olukord, kus Ayuntamiento, kes oli algselt tellinud enda ruumide puhastamise lepingu alusel eraõiguslikult ettevõtjalt, ütleb selle lepingu hiljem üles ja seejärel teeb puhastustöid ise, kui ta ei võta üle nii arvu kui ka oskuste poolest olulist osa töötajatest, kelle eraõiguslik ettevõtja oli määranud lepingut täitma.

25. Euroopa Kohus on nimelt korduvalt selgitanud, et puhastusteenuste sektoris võib üleminek toimuda juhul, kui uus tööandja mitte ainult ei jätka puhastusteenuse osutamist, vaid võtab üle osa alltöövõtja töötajatest, juhul kui töötajate ülevõtmine hõlmab – nii arvu kui ka oskuste poolest – olulist osa töötajatest, kelle alltöövõtja oli määranud alltöövõtulepingut täitma.( )

26. Komisjon märgib, et eelotsusetaotlusest ei nähtu selgelt, kas põhikohtuasja hageja oli ainuke töötaja, kelle CLECE oli määranud tööle Ayuntamento ruumidesse. Kuna Ayuntamiento võttis tööle viis töötajat, et jätkata tööd, mida siiani tegi alltöövõtja, on võimalik, et CLECE kasutas sama arvu töötajaid. Igal juhul ei nähtu eelotsusetaotlusest, et ühtegi endist töötajat enam tööl ei ole ja et Ayuntamiento on nende asemel oma ruumide puhastamiseks võtnud tööhõiveasutuse kaudu tööle viis uut töötajat. Eeltoodut arvestades ei ole toimunud „majandusüksuse” üleminekut, mistõttu ei ole tegemist „üleminekuga” direktiivi 2001/23 tähenduses.

VI. Õiguslik hinnang

A. Sissejuhatavad märkused

27. Direktiiviga 77/187 – mis on direktiivile 2001/23 eelnenud direktiiv – loodi esimest korda riigiülesel tasandil terviklik kaitsesüsteem, et tagada töötajate õigused ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul. Direktiiv, mille eesmärk on osaliselt ühtlustada siseriiklikud tööõiguse sätted, näeb sisuliselt ette, et võõrandaja õigused ja kohustused, mis tulenevad ülemineku kuupäeval kehtinud töölepingust või töösuhtest, lähevad sellise ülemineku korral üle omandajale. Seega on direktiivi eesmärk tagada omandajaga seotud töösuhte jätkumine võimalikult endisel kujul ning hoida ära, et ettevõtte üleminekust puudutatud töötajad seatakse pelgalt ülemineku tõttu ebasoodsamasse olukorda.( ) Lisaks töötajate sotsiaalpoliitiliselt põhjendatud kaitsele taotles EÜ artiklile 94 tuginev direktiiv 77/187 eesmärki tagada ühisturu toimimine, kuna direktiivi andja leidis, et liikmesriigiti erinev töötajate kaitse tase ettevõtjate või ettevõtete üleminekul võib toimida kaubandustõkkena.

28. Euroopa Kohus on direktiivi 77/187 sageli tõlgendanud. Eelkõige Euroopa Kohtu otsuseid arvestades muutis direktiivi andja nimetatud direktiivi oluliselt direktiiviga 98/50 ja viis direktiivi teksti kooskõlla kõnealuse kohtupraktikaga. Selguse huvides kodifitseeriti direktiiv 77/187 lõpuks direktiiviga 2001/23, tegemata sisulisi muudatusi. Just liidu seadusandja ja Euroopa Kohtu konstruktiivse koostöö tõttu tööõiguse sätete väljatöötamisel – kusjuures kumbki tegutses aluslepingutest tuleneva pädevuse raames – on direktiivi 77/187 käsitlev senine kohtupraktika õiguse kohaldajale suureks abiks, et mõista direktiivi 2001/23 üksikute sätete mõtet ja eesmärki. See kehtib iseäranis nende sätete puhul, mis määravad kindlaks direktiivi isikulise kohaldamisala ja mille tõlgendamisega on tegemist käesolevas eelotsusemenetluses.

B. Eelotsuse küsimuse uurimine

1. Üldmärkused

29. Eelotsuse küsimusega palutakse Euroopa Kohtul selgitada, kas põhikohtuasja asjaolud vastavad direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktide a ja b koosseisutunnustele ning kuuluvad seega nimetatud direktiivi kohaldamisalasse. Lähemal vaatlusel ilmneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega saada sisuliselt selgitust selle kohta, kas põhikohtuasjas on toimunud „ettevõtte üleminek” kõnealuse direktiivi tähenduses. Siiski tuleb meenutada, et eelotsusemenetlust iseloomustava jagatud pädevuse kohaselt on põhimõtteliselt üksnes liikmesriigi kohus, kohaldades ühenduse õigust ja seda ülevõtvaid siseriiklikke õigusakte, pädev hindama, kas ülemineku tingimused on igal üksikul juhul täidetud. Seetõttu on Euroopa Kohus oma kohtupraktikas( ) vastavalt selgitanud, et siseriiklik kohus peab hindamisel arvesse võtma kõiki kõnealust toimingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid ja teostama üksikute elementide tervikliku hindamise.

30. Euroopa Kohus on omakorda pädev andma siseriiklikule kohtule tõlgendamise teel kõik vajalikud kriteeriumid, mille alusel on siseriiklikul kohtul võimalik seda hindamist teostada. Nagu senine kohtupraktika näitab, ei ole Euroopa Kohtul selleks, et anda siseriiklikule kohtule põhikohtuasja lahendamist võimaldav tarvilik vastus, siiski keelatud kasutada oma tõlgendamispädevust laialt, näiteks tõlgendada juhtumipõhiselt samasuguseid kriteeriume ja käsitleda seejuures talle esitatud asjaolude üksikuid aspekte.( )

31. Eeltoodud üldmärkuste järel asun nüüd käsitlema eelotsusetaotluse tegelikku küsimust, nimelt seda, kas eelotsuse küsimuses kirjeldatud olukord kuulub direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse.

2. Direktiivi 2001/23 kohaldatavus

32. Nagu nähtub direktiivi 2001/23 artikli 1 lõikest 1, kohaldatakse kõnealust direktiivi juhul, kui on täidetud kolm tingimust: üleminek peab olema seotud tööandja vahetumisega, tegemist peab olema ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekuga, ja üleminek peab toimuma lepingu alusel.( )

a) Lepingu alusel toimuv tööandja vahetumine

i) Tellija, kes on oma olemuselt avaliku võimu kandja

33. Eelnevalt tuleb korraks meenutada Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt kuulub majandustegevuse üleminek eraõiguslikult juriidiliselt isikult avalik‑õiguslikule juriidilisele isikule põhimõtteliselt direktiivi 77/187 kohaldamisalasse.( ) Nagu kinnitas Euroopa Kohus hiljuti 29. juuli 2010. aasta otsuses kohtuasjas UGT-FSP,( ) tuleb selline järeldus teha ka direktiivi 2001/23 kohaldatavust silmas pidades.

34. Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on pidanud direktiivi 77/187 kohaldatavaks ka juhul, kui kohalik omavalitsus, mis on haldusõiguse erinormide alusel tegutsev avalik‑õiguslik juriidiline isik, võtab üle selliste teenuste osutamise, mida siiani osutas kohaliku omavalitsuse tellimusel mittetulundusühing, st eraõiguslik juriidiline isik, tingimusel et üleantud üksus säilitab oma identiteedi.( ) Järelikult ei räägi pelk asjaolu, et Ayuntamiento võttis üle puhastusteenuste osutamise, mida senini osutasid Ayuntamiento´le – avaliku võimu kandjale – CLECE töötajad, direktiivi 2001/23 kohaldatavuse vastu. Samuti ei ole põhikohtuasjas tegemist direktiivi artikli 1 lõike 1 punktis c kirjeldatud eriliste asjaoludega.

ii) Üleminek puhastusteenuse osutamise lepingu ülesütlemise tõttu

35. Mis puudutab ülemineku tingimusi direktiivi tähenduses, siis tuleb esmalt tõdeda, et Euroopa Kohus tõlgendab „lepingu alusel toimuva ülemineku” mõistet oma kohtupraktikas laialt, et säilitada kooskõla direktiivi eesmärgiga tagada töötajate kaitse nende ettevõtte üleminekul. Euroopa Kohus on seega leidnud, et direktiiv on kohaldatav alati, kui lepinguliste suhete kontekstis vahetub ettevõtte tegevuse eest vastutav isik või juriidiline isik, kes võtab ettevõtte töötajate suhtes üle tööandja kohustused.( )

36. Samuti on Euroopa Kohus õigesti otsustanud, et direktiivi kohaldamisalasse kuulub olukord, kus ettevõtja paneb lepingu alusel teisele ettevõtjale vastutuse puhastustööde tegemise eest, mida ta varem oli teinud ise,( ) ja olukord, kus ettevõtja, kes oli oma ruumide puhastamise tellinud esimeselt ettevõtjalt, ütleb selle ettevõtjaga sõlmitud lepingu üles ja sõlmib sarnaste teenuste osutamiseks lepingu teise ettevõtjaga.( )

37. Suurem tähtsus käesolevale kohtuasjale õigusliku hinnangu andmisel on siiski kohtuotsusel Hernández Vidal,( ) millel on põhikohtuasjaga palju sarnasusi ja milles Euroopa Kohus leidis, et direktiiv on kohaldatav olukorras, kus ettevõtja on tellinud oma ruumide või neist ühe osa puhastamise lepingu alusel teiselt ettevõtjalt ja otsustab selle ettevõtjaga sõlmitud lepingu üles öelda ja kõnealused tööd edaspidi ise teha. Kuna põhikohtuasjas on tegemist just sellise olukorraga, leian, et järeldusi, mille Euroopa Kohus tegi eespool nimetatud otsuses, saab pikemata üle kanda käesolevale asjale. Nagu kohtujurist Geelhoed on oma ettepanekus kohtuasjas Abler jt( ) õigesti märkinud, ei tule seega „lepingu alusel toimuva ülemineku” mõistet mõista nii, et üleminek peab tingimata toimuma lepingu „alusel”. Pigem leiab ühepoolne õiguslik toiming nagu puhastusteenuste osutamise lepingu ülesütlemine aset ka lepingu raames ja võib seega kuuluda direktiivi kohaldamisalasse.

38. Seda arvestades on CLECE‑ga siiani kehtiva lepingu ülesütlemine Ayuntamiento poolt ja sellele järgnev siiani selle ettevõtja töötajate poolt osutatud puhastusteenuste ülevõtmine piisav oletuse tegemiseks, et tegemist on „lepingu alusel toimuva üleminekuga” direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti a tähenduses. Kuna seega on tegemist tööandja vahetumisega lepingu alusel, on kaks ettevõtte ülemineku tingimust täidetud.

b) Majandusüksuse üleminek

i) Majandusüksuse mõiste

39. Nagu eespool mainitud, on direktiivi eesmärk tagada majandusüksusega seotud töösuhete jätkumine omaniku muutumisest sõltumata, mistõttu on vastamisel küsimusele, kas tegemist on üleminekuga selle direktiivi tähenduses, määrav kriteerium, kas kõnealune majandusüksus säilitab oma identiteedi.( ) Seega peab üleminek puudutama stabiilset majandusüksust, mille tegevus ei piirduks üksnes ühe kindla lepingu täitmisega.( ) Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tähendab mõiste „üksus” inimeste ja vara organiseeritud kogumit, mis võimaldab konkreetse eesmärgiga majandustegevuse läbiviimist.( )

40. Euroopa Kohtu välja töötatud määratlust silmas pidades lisati see sõnastus hiljem direktiiviga 98/50 peaaegu sõna‑sõnalt ettevõtete ülemineku direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti b, ilma et see oleks siiski muutnud varasema direktiivi 77/187 kohaldamisala sellisena, nagu seda tõlgendab Euroopa Kohus.( ) Viimati nimetatud asjaolu on selgitatud direktiivi 2001/23 põhjenduses 8. Eespool nimetatud sätte kohaselt peab tegemist olema „oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek[uga], mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi‑ või kõrvaltegevusena”.

ii) Majandusüksuse olemasolu hindamise üldkriteeriumid

– Kriteeriumide üksikasjalik kirjeldus

41. Et hinnata, kas majandusüksuse üleminek eespool nimetatud legaaldefinitsiooni tähenduses on toimunud, tuleb arvestada kõiki kõnealust toimingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid. Euroopa Kohus lähtub oma väljakujunenud kohtupraktikas ühtekokku seitsmest hindamiskriteeriumist. Olulised kriteeriumid on eelkõige järgmised: 1) asjaomase ettevõtte või käitise tüüp; 2) materiaalse vara, st ehitiste ja vallasvara võimalik üleminek; 3) immateriaalse vara väärtus ülemineku ajal; 4) suurema osa töötajate võimalik ülevõtmine uue tööandja poolt; 5) klientide võimalik üleminek; 6) enne ja pärast üleminekut teostatud tegevuse sarnasuse aste ja 7) kas tegevus oli vahepeal peatatud ja kui jah, siis kui kaua. Siiski on need tingimused vaid kohustusliku tervikliku hindamise üksikud elemendid ning seega ei saa neid hinnata eraldiseisvatena.( )

42. Lisaks on Euroopa Kohus oma praktikas rõhutanud vajadust arvestada kõnealust toimingut iseloomustavate faktiliste asjaolude hindamisel mh asjassepuutuva ettevõtte või käitise tüüpi. Euroopa Kohus leiab, et ülemineku toimumist iseloomustavale kriteeriumile omistatava tähtsuse määr varieerub sõltuvalt läbiviidud tegevusest või ka ettevõttes, käitises või nende osades kasutatud tootmis‑ või tegevusviisidest. Kuna majandusüksus suudab teatavates sektorites toimida märkimisväärseid materiaalseid või immateriaalseid põhivahendeid omamata, ei saa tema identiteedi säilimine pärast üleminekut sõltuda selliste varade üleandmisest.( )

43. Viimati nimetatud asjaolu leiab iseäranis kinnitust teatavates majandussektorites, näiteks puhastusteenuste sektoris, kus materiaalne või immateriaalne vara, nagu Euroopa Kohus on sedastanud kohtuotsuses Hernández Vidal jt,( ) esineb tihti selle kõige lihtsamal kujul ning tegevus tugineb põhiliselt tööjõule.( ) Seetõttu otsustas Euroopa Kohus ühe puhastusettevõtte puhul, et töötajate organiseeritud kogum, kes on konkreetselt ja püsivalt seotud ühise ülesandega, võib teiste tootmistegurite puudumisel olla samastatav majandusüksusega.

44. Euroopa Kohus võttis selles kohtuotsuses oma kohtupraktika kokku üheainsa lausega, mis paistab siiski silma selguse ja lihtsuse poolest. Selle kohaselt peab majandusüksus „küll olema piisavalt struktureeritud ja autonoomne, kuid ei pea tingimata hõlmama olulist materiaalset või immateriaalset vara”.( ) Selle lause põhjal saab teha järgmised järeldused, mis on olulised käesoleva kohtuasja õiguslikul uurimisel: on tõsi, et – sõltuvalt majandussektorist – võib leppida piirangutega, mis puudutavad materiaalsete või immateriaalsete põhivahendite olemasolu nõuet, kuid see ei puuduta imperatiivseid nõudeid, mille kohaselt peab kõnealune majandusüksus olema „struktureeritud” ja „autonoomne”.( )

45. Euroopa Kohus lähtub seega ise sellest, et tema kehtestatud ja eespool loetletud seitse ettevõtte ülemineku kriteeriumi ei pea sugugi olema täidetud kumulatiivselt. Pigem tuleb alati arvestada konkreetse ettevõtte ja asjaomase majandussektori eripära. Seda arvestades käsitlen järgnevalt üksikasjalikult vaid neid kriteeriume, mis on asjakohased käesolevas eelotsusemenetluses ja mille olemasolu näib üksikjuhul olevat küsitav.

46. Nimetatud kriteeriume tuleb nüüd kohaldada põhikohtuasjale.

47. Seejuures peab enne üleminekut olemasolev organiseeritud üksus säilima ka pärast üleminekut sisuliselt muutmata kujul. Seega on otsustav esmalt see, kas enne üleminekut oli autonoomne majandusüksus üldse olemas. Põhikohtuasjas tuleb seega käsitleda üksnes CLECE poolt Ayuntamiento ruumide koristamiseks palgatud koristajate rühma. Seda arvestades ei ole vastupidi Hispaania valitsuse seisukohale( ) üldse oluline, kas Ayuntamiento kui kohaliku omavalitsuse organ vastab autonoomselt organiseeritud üksuse nõuetele.

– Materiaalse ja immateriaalse vara ülemineku puudumine

Materiaalne vara

48. Mis puudutab konkreetselt siinkohal käsitletavat põhikohtuasja, siis nähtub toimikust, et põhikohtuasja hageja oli ilmselt üks ligikaudu neljast koristajast,( ) kes töötas lepingu alusel Ayuntamiento heaks, kusjuures tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel ei kasutatud töötamisel erivahendeid. Viimati nimetatud asjaolu lubab järeldada, et kõnealuste töötajate tegevus põhines peamiselt tööjõul ja pärast puhastusteenuste osutamise lepingu ülesütlemist ei toimunud seetõttu materiaalse vara, nagu sisseseade, masinate või puhastus teenuste osutamiseks kasutatavate seadmete üleminekut( ) Ayuntamiento’le.

Immateriaalne vara

49. Et hinnata küsimust, kas on toimunud majandusüksuse üleminek direktiivi tähenduses, on lisaks materiaalsele varale oluline ka võimalik immateriaalne vara, mille varasem tööandja on andnud töö teostamiseks töötajate käsutusse.

50. Kohtupraktikast nähtub, et arvestada tuleb teatavaid aspekte, nagu töötajate, juhtkonna, tööorganisatsiooni ja töömeetodite identiteeti, mis Euroopa Kohtu arvates iseloomustab ettevõtet või ettevõtte osa kui majandusüksust.( ) Seoses esimese kolme aspektiga, mis käsitlevad ettevõtte sisemist organisatsiooni, tuleb kohe tõdeda, et puuduvad mis tahes viited sellele, et üksnes neljast töötajast koosneval kollektiivil, kelle hulka kuulus põhikohtuasja hageja, oleks olnud juhtkond, rääkimata teatavast organisatsioonilisest struktuurist.

51. Nagu nähtub kohtuotsusest Klarenberg,( ) esitab Euroopa Kohus ettevõtte sisemise organisatsiooni olemasolu nõude, seades tingimuseks, et säilima peab erinevate tootmistegurite vahel vastastikuses sõltuvuses ja täiendavuses seisnev side, mis toob kaasa selle, et need tegurid aitavad koos tegeleda teatava majandustegevusega.( )

52. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et põhikohtuasja hageja töötas koristajana munitsipaalkoolides ja ‑asutustes. Seega tuleb oletada, et iga töötaja töötas sisuliselt teistest sõltumatult, kusjuures talle määrati teatud ruumid, mida ta pidi kindlaksmääratud aja jooksul koristama. Seega on kaheldav, kas Euroopa Kohtu kehtestatud nõuded, mille kohaselt peab kõnealune majandusüksus olema „struktureeritud” ja „autonoomne”,( ) on põhikohtuasjas täidetud, kuna põhikohtuasja hageja ja teiste töötajate tegevus on sisuliselt identne ja omavahelist koostööd töörühma raames – mis võiks olla viide kompleksse organisatsioonilise struktuuri olemasolule – ei toimunud.

53. Teiselt poolt ei tohi jätta tähelepanuta, et puhastusteenuste puhul on nii planeerimine ja organisatsioon kui ka kutsealane pädevus ja teadmised üldjuhul tunduvalt vähem olulised kui teiste kutsealaste tegevuste puhul.( ) Eelkõige sel põhjusel võtavad puhastusfirmad sageli tööle ka väljaõppeta tööjõudu. Tuleb möönda, et see järeldus ei pea paika spetsialiseerunud puhastusfirmade puhul, kellel on erivarustus ja kes kasutavad erimeetodeid. Spetsialiseerunud puhastusfirma jaoks on oluline immateriaalne vara näiteks tööprotsessi korraldus, kalkulatsioonid, teadmised teatavate puhastusmeetodite kohta, töömeetodid, omandatud oskused tervisekahjulike või koguni eluohtlike ainete käitlemisel, kui piirduda vaid mõne aspekti nimetamisega.

54. Kuna toimikust ei nähtu vastupidist, tuleb lähtuda sellest, et ühtegi nimetatud tüüpi immateriaalsetest põhivahenditest ei ole Ayuntamiento’le üle antud. Lisaks ei viita miski sellele, et personali, kelle hulka kuulus põhikohtuasja hageja, saaks käsitada spetsialiseerunud puhastustöötajatena eespool toodud tähenduses. Seda arvestades tuleb pigem oletada, et selle töö tegemiseks ei olnud vaja erilisi oskusi ega töömeetodeid. Ka immateriaalset vara ei ole seega üle võetud.

– Funktsionaalse järjepidevuse piiritlemine

55. Arvestades seda, et materiaalse ja immateriaalse vara üleminekut ei ole toimunud, tuleks juba analüüsimise praeguses etapis põhimõtteliselt eitada majandusüksuse olemasolu põhikohtuasjas. Kuna Ayuntamiento puhastustöid üksnes jätkas, ilma et ta oleks üle võtnud seda tööd senini teinud töötajaid, võiks põhikohtuasjas põhimõtteliselt lähtuda pelgalt „funktsionaalsest järjepidevusest”, mis jääb vastavalt Euroopa Kohtu hiljutisele kohtupraktikale direktiivi 2001/23 kohaldamisalast põhimõtteliselt välja.( )

56. Nagu Euroopa Kohus on õigesti märkinud, ei ole ettevõtte ülemineku mõiste ulatus piiramatu.( ) Sellise laia tõlgendamise maksimaalse ulatuse määras Euroopa Kohus kindlaks kohtuotsuses Süzen,( ) selgitades, et ainuüksi asjaolu, et varasema ja uue pakkuja osutatavad teenused on sarnased, ei võimalda järeldada, et tegemist on majandusüksuse üleminekuga. Euroopa Kohus leiab, et üksust ei saa käsitada pelga tegevusena.

57. Seda kohtupraktikat kinnitab mh otsus kohtuasjas Hernández Vidal jt, millel on, nagu juba mainitud, palju sarnasusi käesoleva kohtuasjaga. Asjaolud olid sarnased, kuna selles kohtuasjas – nagu põhikohtuasjas – oli tegemist küsimusega, kas ettevõtja, kes oli puhastusfirmaga sõlmitud puhastusteenuste osutamise lepingu üles öelnud, et edaspidi oma ruumide puhastamine ise üle võtta, on ettevõtete ülemineku direktiivi alusel õiguslikult kohustatud jätma tööle puhastusfirma töötajad. Selles kohtuotsuses sedastas Euroopa Kohus järgmist:

„Ainuüksi asjaolu, et puhastustööd, mida tegi puhastusfirma ja hiljem ettevõtja, kellele ruumid kuuluvad, on sarnased, ei võimalda järeldada, et tegemist on majandusüksuse üleminekuga esimeselt ettevõtjalt teisele. Üksust ei saa nimelt käsitada pelga tegevusena.”( )

58. Asjaolude ilmset sarnasust arvestades näib mulle, et selle kohtupraktika saab üle kanda käesolevale kohtuasjale. Puhastustööde jätkamine ei ole iseenesest määrav tegur, mis võimaldab järeldada, et tegemist on majandusüksuse üleminekuga, vaid kujutab endast vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ainult ühte mitmest tõendist.

– Tööjõust olulise osa ülevõtmise kriteerium

Euroopa Kohtu praktika

59. Minu arvates saab funktsionaalset järjepidevust eitada igal juhul siis, kui siseriiklik kohus peaks põhikohtuasja asjaolude terviklikul hindamisel jõudma järeldusele, et käesolevas asjas on täidetud teised kriteeriumid, mis räägivad otsustaval määral majandusüksuse olemasolu poolt.

60. Selle vastu võiks käesolevas kontekstis rääkida siiski juba asjaolu, et teadaolevalt ei jäetud tööle ühtegi töötajat siiani äriühingus CLECE töötanud neljast või viiest töötajast, sealhulgas ka põhikohtuasja hagejat. Töötajate töölejätmine on Euroopa Kohtu praktika kohaselt nimelt oluline asjaolu, mis tõendab majandusüksuse olemasolu. Euroopa Kohus on alates kohtuotsusest Süzen( ) leidnud, et „kuna teatavates sektorites, mille tegevus põhineb peamiselt tööjõul, võib ühise tegevuse raames pidevalt töötavate töötajate rühm moodustada majandusüksuse, võib selline üksus säilitada oma identiteedi pärast üleminekut, kui uus tööandja mitte ainult ei jätka kõnealust tegevust, vaid võtab ka üle nii arvu kui ka oskuste poolest olulise osa tööjõust, keda tema eelkäija eelnevalt selle ülesande jaoks kasutas”. Euroopa Kohus põhjendab oma õiguslikku käsitust sellega, et „sellisel juhul omandab ettevõtte uus omanik vara organiseeritud kogumi, mis võimaldab üleantava ettevõtte tegevust tervikuna või osaliselt stabiilselt jätkata”.

61. Kuigi see kohtupraktika toob samamoodi nagu teiste eespool nimetatud kriteeriumide analüüs kaasa selle, et põhikohtuasjas tuleb majandusüksuse üleminekut direktiivi 2001/23 tähenduses eitada, tahaksin järgnevalt avaldada lühidalt arvamust Euroopa Kohtu sedastuste kohta eespool mainitud kohtuasjades. Viidatud Euroopa Kohtu praktika täpsustamise huvides käsitlen peamiselt küsimust, mil määral võimaldab tööjõust olulise osa ülevõtmise kriteerium usaldusväärselt järeldada, et tegemist on ettevõtte üleminekuga.

Nimetatud kriteeriumi puudused

62. Kõigepealt tuleb meenutada, et „tööjõust olulise osa” ülevõtmise puhul on põhimõtteliselt tegemist direktiivi 2001/23 või – täpsemalt sõnastades – seda üle võtva siseriikliku õigusakti olulise õigusliku tagajärjega. Seda seetõttu, et sel viisil tuleb tagada liidu seadusandja poolt taotletud töösuhete jätkumine ettevõtete ülemineku korral.( ) Asjaolu, et Euroopa Kohus näib seda õiguslikku tagajärge ühtlasi käsitavat ka ettevõtte ülemineku koosseisutunnusena, tundub seetõttu esmapilgul metoodiliselt kaheldavana. Üks ja sama element ei saa nimelt normitehniliselt olla üheaegselt direktiivi 2001/23 koosseisutunnus ja õiguslik tagajärg, toomata kaasa – nagu märgib juba kohtujurist Cosmas oma ettepanekus kohtuasjas Hernández Vidal jt( ) – ebaloogilisi järeldusi. Seda seetõttu, et väide, et oluline osa tööjõust võetakse ettevõtte üleminekul üle ainult siis, kui varem on oluline osa tööjõust juba üle võetud, kujutab endast tegelikult ringtõestust( ) ega ole tõenäoliselt kooskõlas direktiivi andja tahtega.

63. Euroopa Kohtu praktika eespool kirjeldatud viisil lugemine sisaldab lisaks kohtujurist Geelhoedi poolt tema ettepanekus kohtuasjas Abler jt( ) mainitud „seaduste ja kohtupraktika mitteühildumise” ohtu ja soodustab kuritarvitamist. Seda seetõttu, et kui tõlgendada kõnealust kohtupraktikat nii, et muu hulgas on määrav „tööjõust olulise osa” ülevõtmine, jäetaks direktiivi kohaldamine lõpuks tegelikult ainult uue tööandja kaalutluspädevusse. Viimane saab ettevõtete üleminekut reguleerivatest liidu õigusnormidest just nimelt töömahukates sektorites kõrvale hoida seeläbi, et jätab varasema tööandja töötajad lihtsalt üle võtmata. On selge, et see on vastuolus liidu seadusandja tahtega kaitsta töötajaid ettevõtte omaniku vahetumise korral, ja lisaks võib see anda ülevõtvale tööandjale koguni vastuvõetamatu ajendi saada sel viisil lahti võimalikult paljudest – kui koguni mitte kõikidest – töötajatest.( )

64. Minu arvates ei võta eespool kirjeldatud käsitus siiski piisavalt arvesse Euroopa Kohtu sedastusi nimetatud kriteeriumi kohta ja tuleneb lõpuks selle kohtupraktika kärbitud käsitlusest. Seda seetõttu, et juba asjaomaste kohtuotsuste määrava tähtsusega lõikude sõnastusest nähtub, et Euroopa Kohus peab just nimelt oluliseks vaid „nii arvu kui ka oskuste poolest olulise osa tööjõust” ülevõtmist. Sellest järeldub, et tegemist ei ole mitte ainult numbriliste näitajatega, vaid pigem ka kvalitatiivsete ja iseäranis organisatsiooniliste teguritega. Seda käsitlen ma põhjalikumalt allpool kohtupraktika asjakohase tõlgendamise katse raames.

65. Esmalt on siiski asjakohane märkida, et direktiivi 2001/23 kohaselt ei ole tööandja mingil juhul iga hinna eest kohustatud üle võtma kõik töötajad.( ) Pigem võtab direktiiv, mida iseloomustab diferentseeritud reguleerimissüsteem, arvesse ka liidu õiguskorras tunnustatud privaatautonoomia põhimõtet. Ka teisese õiguse akti tõlgendamisel tuleb alati juhinduda sellest asjaolust ja käsitada seda äärmise piirina. Seda seetõttu, et just mõiste „majandusüksus” liiga lai tõlgendamine näiteks seeläbi, et lähtutakse üksnes konkreetselt põhikohtuasjas üle võetud töötajate arvust, võib põhjustada tööandja privaatautonoomia ebaproportsionaalset piiramist, kui viimasel takistatakse kujundada oma lepingulisi suhteid kooskõlas oma põhjendatud huvidega. Selles kontekstis tuleb käsitada ka kohtujurist Geelhoedi( ) kriitikat, kes on veenvalt esile toonud, et tööandja tingimusteta kohustus jätta senised töötajad tööle on vastuolus vaba konkurentsi põhimõttega iseäranis neis sektorites, kus töötajate kvaliteet on teenuse kvaliteedi puhul oluline tegur. Kui uus tööandja sooviks näiteks teatava töö tegemiseks võtta tööle uusi töötajaid, kuna seniste töötajate töötulemustega ei saa rahul olla, siis võib mõiste „majandusüksus” liiga lai tõlgendamine takistada uuel tööandjal paremate töötajate töölevõtmist ja tuua selle asemel kaasa halvemate töötajate eelistamise, mis ei ole majanduslikult mõttekas.

66. Vahejäreldusena võib juba siinkohal märkida, et eeltoodud arutluskäiku arvestades ei saa töötajate ülevõtmise kriteerium olla vähemasti sellises olukorras, nagu on kujunenud põhikohtuasjas, määrava tähtsusega tegur. Pigem tuleb kõigepealt püüda seda kriteeriumi asjakohaselt tõlgendada, et seejärel saaks seda kohustusliku tervikliku hindamise raames arvesse võtta.

Kohtupraktika asjakohase tõlgendamise katse

67. Juhul kui Euroopa Kohus peab seda kriteeriumi ka edaspidi oluliseks, siis oleks õiguskindluse huvides otstarbekas täpsustada Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb „tööjõust olulise osa” ülevõtmise kriteeriumi. Seejuures on kaalutluste lähtepunktiks ettevõtete ülemineku direktiivi mõte ja eesmärk.

68. Direktiivi 2001/23 ja selle ettevalmistusega seotud seadusandjapoolsete kaalutluste uurimine näitab, et varasema tööandja loodud ettevõtte organisatsiooni kasutamine, mis kujutab endast eelist võrreldes oma ettevõtte või ettevõtte osa asutamisega, loob õigusliku aluse sellele, et põhivahendite omandaja võtab sundkorras üle olemasolevad töösuhted, ning on selle põhikese.( ) Selle sätte aluseks oleva loogika kohaselt võib ka oodata, et uus omanik – kuna ta saab kasu varasemale omanikule kuulunud ettevõtte majanduslikult olulistest väärtustest – võtab tööle ka ettevõttes töötavad inimesed. Töötajate kaitse on omakorda tagatud seeläbi, et ettevõtte ülemineku strateegiate tõttu ei lahutata neid nende töö alusest, nimelt selle majanduslikest väärtustest.( )

69. Kohtupraktikast nähtub, et ka Euroopa Kohus lähtub direktiivi sellisest tõlgendusest näiteks siis, kui ta seob ettevõtte ülemineku eelduse tingimusega, et omandaja säilitab funktsionaalse sideme erinevate üleantud elementide vahel, mis võimaldab omandajal kasutada neid analoogiliseks majandustegevuseks.( )

70. Tööjõust olulise osa ülevõtmine eespool viidatud kohtupraktika tähenduses ei võimalda järeldada, kas omandaja saab sellest kasu. Seda, kas töötajate ülevõtmine on kasulik, on üldjuhul võimalik kindlaks teha pigem töötajate kvaliteedi, st pädevuse ja oskuste põhjal. Eelkõige seetõttu räägib Euroopa Kohus sellest, et majandusüksus võib säilitada oma identiteedi pärast üleminekut, kui ettevõtte uus omanik võtab üle nii „arvu kui ka oskuste poolest” olulise osa töötajatest, keda tema eelkäija kasutas sihipäraselt just selle töö tegemiseks. Ülevõetud töötajate „arvu” kriteerium omandab iseseisva tähenduse, kuna see on „pädevuse” kriteeriumiga seotud sidesõnaga „ja”. Mõlemad kriteeriumid on omavahel tihedalt seotud, kuna olemasolevate töötajate arv võib anda kaudselt teavet organiseerituse määra kohta. Organisatsioon on omakorda vajalik alles siis, kui tekib vajadus tööjaotuse järele, mis omakorda nõuab erialast spetsialiseerumist ja seega pädevust. Viimati nimetatud asjaolule viidatakse lisandiga, et asjassepuutuvaid töötajaid kasutati sihipäraselt teatava töö jaoks („kasutas sihipäraselt just selle töö tegemiseks”). Lähtumine ülevõetud töötajate arvust kujutab endast ilmselt vaid pelgalt välise vaatluse tagajärge.

71. Töötajate ülevõtmisel võib siiski olla kaudne tõendav mõju, juhul kui teatavad töötajad kujutavad endast näiteks oma oskusteabega immateriaalset vara.( ) Pelgalt olemasolevate või ülevõetud töötajate arvu põhjal järelduse tegemine olemasoleva pädevuse kohta ei ole siiski imperatiivne, mistõttu ei tule tööjõust olulise osa ülevõtmise kriteeriumi mingil juhul käsitada ainumääravana, et hinnata, kas ettevõtte üleminek on tegelikult toimunud.( )

72. Kui kohaldada seda kohtupraktikat siiski eeltoodud tõlgenduse kohaselt, st seoses „pädevuse” teguriga, siis ei saa põhikohtuasjas mingil juhul rääkida majandusüksuse olemasolust, liiatigi kuna esiteks ei ole üle võetud ühtegi seni töötanud töötajat ja teiseks puuduvad pidepunktid selle kohta, et töötajatel oleks olnud eripädevus teatavate eriliste oskuste või töömeetodite( ) näol.

73. Eeltoodust tuleneb, et põhikohtuasjas ei ole ei vahetu kohaldamise alusel ega vastavalt siinkohal esitatud tõlgendusele, mis tugineb direktiivi 2001/23 mõttele ja eesmärgile, tegemist „majandusüksusega” direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses, mis oleks võinud olla ettevõtte ülemineku ese.

iii) Vahejäreldus

74. Eelkõige ei ole võimalik kindlaks teha puhastustööde tegemiseks vajalikku materiaalset ja immateriaalset vara, mis oleks võinud anda teavet sellise üksuse olemasolu kohta. Seega ei ole direktiivi 2001/23 põhikohtuasjale kohaldatavuse kolmas tingimus täidetud.

c) Uute töötajate töölevõtmise nõude õiguslik tähendus

75. See hinnang ei muutu ka siis, kui käsitleda eelotsuse küsimuse viimast osa. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis oma küsimuses direktiivi 2001/23 kohaldatavuse kohta sõnaselgelt, et Ayuntamiento pidi kõigepealt võtma tööle uued töötajad, et ta saaks puhastustöid edaspidi ise teha. Ettevõtja võimalikule vajadusele võtta tööle uusi töötajaid ei omista siiski tähtsust ei direktiiv 2001/23 ega Euroopa Kohtu praktika. Iseenesest ei saa see asjaolu seetõttu õigustada oletust, et tegemist on ettevõtte üleminekuga selle direktiivi tähenduses. Lisaks ei võimalda ainuüksi faktiline asjaolu, et tööle tuleb võtta uued töötajad, teha siiski usaldusväärseid järeldusi selle kohta, et teised Euroopa Kohtu välja töötatud ja eespool põhjalikult uuritud kriteeriumid on täidetud. Seda seetõttu, et uute töötajate palkamise vajadus võib sama hästi viidata pelgalt funktsionaalsele järjepidevusele. See kehtib seda enam juhul, kui – nagu käesolevas asjas – üle ei võeta ühtegi töötajat ja tööhõiveasutuse kaudu palgatakse samade tööülesannete täitmiseks eranditult uued töötajad. Just seda asjaolu arvestades tähistab Hispaania valitsus vaidlusalust protsessi täiesti õigesti väljendiga „transferencia de funciones” (funktsioonide üleminek) CLECE ja Ayuntamiento vahel.( )

76. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatud uute töötajate töölevõtmise nõue kujutab endast üksnes Hispaania siseriiklikus õigusnormis, nimelt kollektiivlepingu artiklis 14 sätestatud koosseisutunnust. Seoses sellega tuleb meenutada, et vastavalt direktiivi 2001/23 artiklile 8 ja Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale võib siseriiklik seadusandja vastu võtta direktiivis 2001/23 sätestatud nõuetest kaugemale minevad siseriiklikud õigusnormid, mis tagavad töötajale käesoleva kohtuasjaga sarnastes olukordades ulatuslikuma kaitse.( ) See kajastab selle direktiivi eesmärki, mille kohaselt ei püüta kehtestada ühiste kriteeriumide alusel kaitse ühtset taset kogu Euroopa Liidus, vaid kõnealust valdkonda üksnes osaliselt ühtlustada, laiendades töötajatele liikmesriikide õigusnormidega juba tagatud kaitset ka ettevõtte ülemineku korral.( )

77. Seda võimalust kasutas Hispaania seadusandja kollektiivlepingu artikli 14 vastuvõtmisel. Selle sätte kohaselt peab ettevõtja, kes asub ise tegema puhastustöid, mida ta varem tellis teiselt ettevõtjalt, võtma viimati nimetatud ettevõtja töötajad üle vähemasti siis, kui ta soovib puhastustööde jätkamiseks palgata uusi töötajaid. Otsuse tegemine selle kohta, kas ja mil määral on kollektiivlepingu artikkel 14 kohaldatav käesolevas asjas, on siiski üksnes siseriiklike kohtute ülesanne, kuna see säte läheb direktiivist 2001/23 kaugemale ja liidu õiguses ei ole seda ette nähtud.

78. Kuigi kollektiivlepingu artikkel 14 ei ole käesolevale eelotsuse küsimusele vastamisel seega üldse oluline, olgu siiski täiendavalt märgitud, et eelotsusetaotluse esitanud kohus eitas oma eelotsusetaotluses sõnaselgelt võimalust, et kollektiivlepingu artikkel 14 on käesolevas asjas kohaldatav, viidates Hispaania Tribunal Supremo 10. detsembri 2008. aasta otsusele.( ) See siseriikliku kohtu seisukoht, mis puudutab üksnes siseriiklikku õigust, on Euroopa Kohtule siduv.

d) Järeldus

79. Eeltoodut arvestades jõuan järeldusele, et direktiiv 2001/23 ei ole sellises olukorras, nagu on kujunenud põhikohtuasjas, kohaldatav.

VII. Ettepanek

80. Eeltoodud kaalutlustele tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha eelotsuse küsimusele järgmiselt:

Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selline olukord, nagu on kujunenud põhikohtuasjas, kus kohalik omavalitsus, kes varem tellis enda ruumide puhastamise lepingu alusel eraõiguslikult ettevõtjalt ja selle lepingu hiljem üles ütleb, et asuda puhastustöid ise tegema, ei kuulu direktiivi kohaldamisalasse juhul, kui kohalik omavalitsus ei võta üle nii arvu kui oskuste poolest olulist osa töötajatest, keda selle töö tegemiseks kasutas varem ka eraõiguslik ettevõtja.