ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda)

31. jaanuar 2007

Kohtuasi T‑236/05

Willem Aldershoff

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Karjääriarengu aruanne – 2003. aasta hindamine – Ilmne hindamisviga – Põhjenduse puudumine – Õigus olla ära kuulatud

Ese: Hagi, mille ese on nõue tühistada 2003. aasta hindamise raames koostatud hageja karjääriarengu aruanne.

Otsus: Tühistada Willem Aldershofi 2003. aasta hindamise raames koostatud karjääriarengu aruanne. Mõista hageja kohtukulud välja komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne – Põhjendamiskohustus

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

2. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

1. Juhul kui komisjoni kehtestatud hindamissüsteemi raames tõdeb hindamise ühiskomitee selliste eriliste asjaolude olemasolu, mis seavad kahtluse alla hindaja esialgse hinnangu kehtivuse või põhjendatuse, peab apellatsiooni hindaja esitama põhjendatud arvamuse ehk arvamuse, milles sisalduvad neid erilisi asjaolusid piisavalt arvestavad aspektid, ning ta ei vabane sellest kohustusest, kui ta viitab pelgalt karjääriarengu aruande esialgsetele põhjendustele. Sellise võimaluse tagajärg oleks see, et hindamise ühiskomitee menetlus tervikuna kaotaks kasuliku mõju.

(vt punktid 59 ja 61)

2. Arvestades asjaolu, et hindajatel on nende hinnata olevate isikute töö üle otsustamisel väga ulatuslik kaalutlusõigus, peab oma karjääriarengu aruande tühistamist nõudev ametnik tõestama, et on tehtud ilmne hindamisviga.

Sellise veaga on tegemist, kui üksuse juhataja tulemuslikkust määratud eesmärkide osas hinnati töötajate arvu suurendamise alusel, mida lõpuks ei toimunud, sest neid eesmärke ei vaadatud üle, kui ilmnes, et välja kuulutatud töölevõtmisi ei toimu.

(vt punktid 83, 90 ja 92)

Viited: 25. oktoober 2005, kohtuasi T‑43/04: Fardoom ja Reinard vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑329 ja II‑1465, punkt 79).
65

Vastulausete osakond järeldab kokkuvõtlikult, et igakülgse hindamise raames on vaidlusalused kaubamärgid visuaalselt sarnased, teatud kõlalise sarnasusega, samas kui ainult hispaania tarbijatel on võimalik neid eristada kontseptuaalsel tasemel, ning et teatud kaubad, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud, ja kaubad, mida on kirjeldatud ühenduse kaubamärgitaotluses ja mis kuuluvad klassidesse 29, 30 ja 31, on sarnased või identsed. Pealegi on vastulausete osakond sedastanud, et kuna asjaomased kaubad on tarbekaubad, siis ostab keskmine tarbija neid ilma erilise tähelepanelikkuseta. Nende järelduste pinnalt leidis vastulausete osakond, et on olemas vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosus, mis hõlmab tõenäosust, et kaubamärki seostatakse ka identsete või sarnaste kaubamärkidega.
65

Mis puutub lõpuks hageja väitesse sarnaste märkide, muu hulgas TWIST & VAC, TWIST & DRINK, TWISTER TESTER, TWISTED TUBE ja TWISTED DIPS registreerimise kohta ühtlustamisameti poolt, tuleb sedastada, et isegi eeldades otsesema seose olemasolu nende märkide ja kaupade vahel, mille tähisena need registreeriti, kui märgi TWIST & POUR ja kaupade vahel, mille jaoks taotleti viimase registreerimist, ei tulene sellest siiski, et määruse nr 40/94 ühetaolise kohaldamisega oleks hõlmatud asjaomase märgi registreerimine kõnealuste kaupade jaoks. Ühtlustamisameti praktika suhtes tuleneb kohtupraktikast, et tähise ühenduse kaubamärgina registreerimise otsused, mida apellatsioonikojad peavad tegema määruse nr 40/94 kohaselt, kuuluvad nende piiratud pädevusse, mitte aga diskretsioonipädevusse. Seepärast tuleb tähise ühenduse kaubamärgina registreerimise võimalikkust hinnata üksnes selle määruse alusel, nii nagu seda on tõlgendanud ühenduse kohus, mitte apellatsioonikodade varasema praktika alusel (vt eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus BioID vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 47; Esimese Astme Kohtu 9. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-36/01: Glaverbel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (klaasplaadi pind), EKL 2002, lk II-3887, punkt 35; 20. novembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-79/01 ja T-86/01: Bosch vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (Kit Pro ja Kit Super Pro), EKL 2002, lk II-4881, punkt 32, ja 24. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-346/04: Sadas vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), EKL 2005, lk II-4891, punkt 71).
8

Kõnealune apellatsioonikoda sedastas eelkõige järgnevat: „[…] 9 Eristusvõimet määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses omavad märgid, mis tarbijate sihtrühma silmis näivad olevat võimelised eristama konkreetselt taotletavate kaupade ja teenuste puhul ühe ettevõtja kaupu ja teenuseid teise ettevõtja omadest (vt Esimese Astme Kohtu 19. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T-337/99: Henkel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (Ümmargune punavalge tablett), EKL 2001, lk II-2597, punktid 42 ja 43). Kaubamärgi eristusvõimet tuleb hinnata esiteks seoses kaupade ja teenustega, mille jaoks registreerimist taotletakse, ja teiseks seoses sellega, kuidas sihtrühm kaubamärki tajub. Määruse nr 40/94 artikli 7 lõige 1 ei tee selles suhtes vahet eri liiki märkide vahel. Muidugi võib ilmneda, et sihtrühm ei taju iga liiki kaubamärke tingimata samamoodi ja et seetõttu võib teatud liiki kaubamärkide eristusvõimet olla keerulisem tõendada kui teist liiki kaubamärkide oma. See tõdemus ei saa siiski õigustada eeldust, et sellistel kaubamärkidel puudub põhimõtteliselt eristusvõime, või et need saavad eristusvõime omandada üksnes kasutamise käigus (vt direktiivi 89/104 artikli 3 lõike 1 punkti b kohta Euroopa Kohtu 16. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-404/02: Nichols, EKL 2004, lk I-8499, punktid 23, 24, 27 jj). 10 Taotletav kaubamärk koosneb tähest „i” suurtähena või Rooma numbrist üks Times New Roman kirjastiilis, mille kasutamine on trükitud tekstide puhul tavaline. Hageja rõhutab küll, et esitatud märgi tipus ja allosas asetsevad ristjooned on kitsamad ja pikemad kui Times New Roman standardkirjastiilis. Need väiksed erinevused ei ole siiski mõistlikult tähelepaneliku tarbija jaoks tajutavad ega ole seega asjakohased selle hindamisel, kas taotletavat kaubamärki saab registreerida. Ka sinine värv ei muuda märki I selliseks, mida saab registreerida. Teksti trükitakse tõepoolest enamasti mustana valgele põhjale. Siiski ei saa siniseks värvimine iseenesest lisada tähele või Rooma numbrile otsustavat omadust nende eristusvõime hindamisel, sest ajal, mil värviprinterid on laialt levinud, trükitakse tähti ja tekste tihti ka muudes värvides kui must. Käesolevas asjas näib olevat märgitud just tumesinine, kuna tumedatel värvidel on see eelis, et need tekitavad parima kontrasti teksti taustaga, mis on üldjuhul hele, lihtsustades nii teksti lugemist. Pealegi täidab tähe esitamine ühes põhivärvis eelkõige kaunistamise eesmärki, ega tähista selle päritolu. 11 Seega näib taotletav kaubamärk olevat kõigi teenuste osas, mille jaoks seda taotletakse, lihtsakoeline ning ilma eriliste omadusteta. Kuna puuduvad muud viited sellele, et taotletava kaubamärgi ja kindlaksmääratud ettevõtja vahel on seos, ei taju sihtrühm värvilises tähes viidet klassidesse 35, 36, 37, 39, 42 ja 43 kuuluvate teenuste kaubanduslikule päritolule. Märk, millel puudub väljenduslik väärtus, ei saa tõhusalt endast kujutada tajutavat viidet taotletavate teenuste kaubanduslikule päritolule. […].”
103

Tuleb märkida, et kohtupraktikast nähtub – ja nagu väidab komisjon —, et kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja võib ette näha tema huve mõjutada võiva ühenduse õigusnormi vastuvõtmist, ei saa ta tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, kui see meede vastu võetakse (Euroopa Kohtu 22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-182/03 ja C-217/03: Belgia ja Forum 187 vs. komisjon, EKL 2006, lk I-5479, punkt 147, ja Esimese Astme Kohtu 16. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas T-336/94: Efisol vs. komisjon, EKL 1996, lk II-1343, punkt 31). Selles osas tuleb meenutada, et hageja on üks kaheksast importijast, kel oli kuni aastani 2004 õigus bromometaani ühendusse importida, ning et igasugustel muudatustel bromometaani suhtes kohaldatavas korras on tema tegevusele importijana suur majanduslik tähtsus. Neil asjaoludel leiab Esimese Astme Kohus, et sellises seisukorras hoolikas ettevõtja oleks pidanud otsima eesootavate muudatuste kohta täpset teavet. Sellega seoses tuleb meenutada, et hageja on möönnud, et ta oli tulenevalt määruse artiklitest 3 ja 4 teadlik, et bromometaani suhtes kehtivat korda muudetakse 1. jaanuaril 2005.
87

Seoses sellega, et osa kõnealustest märkidest on registreeritud Beneluxi kaubamärgiametis, tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kujutab registreerimine liikmesriigis endast tõendit, mida võib ühenduse kaubamärgi registreerimisel arvesse võtta, ilma et see oleks otsustava mõjuga (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Ümmargune punavalge tablett, punkt 58, ja viidatud kohtupraktika). Hageja ei too aga käesolevas asjas esile ühtegi argumenti, mida võiks tuletada Beneluxi kaubamärgiameti otsusest.
22. aprilli 2005 .aasta kirjas teavitas komisjon Euphetit, et tema pakkumine on tagasi lükatud, kuna lepingut hinnanud komisjon oli järeldanud, et tema puhul esineb huvide konflikt (edaspidi „tagasilükkav otsus”). Tagasilükkavas otsuses väitis komisjoni tegelikult järgmist:

„Hindamiskomisjon vaatas pakkumised läbi seoses võimaliku huvide konfliktiga […]. [Huvide konflikti] mõiste on defineeritud pakkumismenetluse dokumentide hulgas olevas lepingu projektis. See definitsioon on järgmine:

„Edukas pakkuja teeb kõik vajaliku selleks, et ennetada igasugust olukorda, mis võiks lepingu erapooletut ja objektiivset täitmist kompromiteerida. Niisugune huvide konflikt võib tekkida eelkõige majanduslikest huvidest, poliitilistest või rahvuslikest eelistustest, pere- või lähisuhetest või mis tahes muudest jagatud huvidest.”

Hindamislepingu puhul võib [huvide konflikt] esineda siis, kui pakkuja on või oli seotud hinnatava objekti rakendamisega. See olukord võib viia selleni, et hindaja teeb otsuse oma enda töö kohta, tekitades seeläbi ohu, et huvide konflikt mõjutab tema objektiivsust, mis on hindamise puhul peamine tegur. Tehnospetsifikaadis sätestatakse samuti, et hindamiste puhul peab olema tagatud objektiivsus.

Siin on teave nendest, kes võisid Eupheti peamiste partneritena [tervise- ja tarbijakaitsega seotud] tegevustes osaleda:

— London School of Hygiene and Tropical Medicine, kellel on palju toetuslepinguid (nimekirjas on neid 14) [tervise- ja tarbijakaitse] valdkonnas;

— TNO, kellel on palju toetuslepinguid [tervise- ja tarbijakaitse] ja rahvatervise valdkonnas;

— Istituto superiore di sanità, kellel on toetusleping [tervise- ja tarbijakaitse] ja rahvatervise valdkonnas ning kellega on ette nähtud uue lepingu sõlmimine lähikuudel;

— Karolinska Institutet, kellel on palju toetuslepinguid [tervise- ja tarbijakaitse] ja rahvatervise valdkonnas.

Hindamiskomisjon tegi järelduse, et Euphet ei tunnista fakti, et mõned tema partnerid konsortsiumis on oluliselt seotud rahvatervise programmi rakendamisega. Seoses olulise [huvide konflikti] ohuga oli vaja üksikasjalikku ja konkreetset selgitust selleks, et oleks võimalik piisavalt mõista, kuidas [huvide konflikti] probleemi saaks lahendada ja ohud kõrvaldada. Ometi ei ole pakutud lähenemine piisav ning pakkuja ei ole esitanud mingit tagatist selle kohta, et mis tahes [huvide konflikti] saaks vältida.”
99

Kuna varasema kaubamärgi domineeriv osa „pam” on identne taotletava kaubamärgi PAM PLUVIAL esimese osaga, leiti vaidlustatud otsuses, et vastandatud kaubamärgid on visuaalselt ja foneetiliselt sarnased. Nad erinevad küll selle tõttu, et taotletavas kaubamärgis esineb sõna „pluvial”. See sõna on siiski viimati nimetatud kaubamärgis teisejärguline ja kõrvaline oma tähenduse tõttu hispaania keeles, mis on sama prantsuse keeles. Nimetatud tähendus paneb avalikkuse arvama, et see sõna on viide varasema kaubamärgiga tähistatavate kaupadega seonduvale, st et need on mõeldud vihmavee jaoks või vihma korral kasutamiseks. Sel põhjusel leiti vaidlustatud otsuse punktis 17, et vastandatud kaubamärkides domineerivate sõnaliste elementide visuaalne ja foneetiline sarnasus juhib tähelepanu kõrvale nende visuaalsetelt ja foneetilistelt erinevustelt, mis on tingitud taotletava kaubamärgi täiendavast elemendist „pluvial”.
90

Tuleb märkida, et hageja ei vaidlusta seda, et riiuleid, riiuliosi ja rippuvaid riiulkorve saab valmistada tiikpuust ega ka seda, et nimetatud kaupadel võib siiski olla tiikpuu välimus seetõttu, et riiuleid valmistatakse mitte tiikpuust, vaid hoopis teistest materjalidest, mida õlitatakse, lakitakse või kaetakse kattekihiga, mis jätab selle puidu mulje. Hageja väidab, et asjaomane avalikkus ei saa sõnast „tek” aru niimoodi, et tegemist on tema kaupade ühe omadusega, kuna kaubad, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, on metallist ning kuna kõnealused kaubad ei ole valmistatud tiikpuust ega imiteeri seda puitu.
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (esimene koda)

20. november 2007

Kohtuasi T‑103/05

P

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Ametnikud – Töötasu – Loata puudumine – Töötasu kaotus – Personalieeskirjade artikkel 59 – Arstitõend

Ese: Hagi, mille ese on nõue tühistada komisjoni 10. mai 2004. aasta otsus, millega tuvastati, et hageja puudus loata töölt alates 16. märtsist 2004, ja peatati talle töötasu maksmine alates 15. aprillist 2004 kuni hageja ametisseasumiseni pressi ja kommunikatsiooni peadirektoraadis Brüsselis.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Pooled kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Huve kahjustav otsus – Otsus, millega tuvastatakse tervisekontrolli tulemuste põhjal ametniku loata puudumine – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(Personalieeskirjad, artikli 25 teine lõik)

2. Ametnikud – Haiguspuhkus – Haiguse tõendamine – Arstlik läbivaatus – Töövõime tuvastamine – Mõju

(Personalieeskirjad, artiklid 59 ja 60)

1. Otsus on piisavalt põhjendatud, kui see võeti vastu asjaomasele ametnikule teadaolevatel asjaoludel, mis võimaldasid tal aru saada tema suhtes võetud meetme ulatusest. See on nii otsuse puhul, milles tuvastatakse ametniku tööle ilmumata jätmise tõttu ametniku loata puudumine, samas kui ta on tervisekontrolli tulemuste põhjal tunnistatud võimeliseks töötama poole kohaga pärast haiguspuhkust, kuna see otsus – mis küll ise ei sisalda üksikasjalikku põhjendust huvitatud isiku töövõime kohta – viitab lisatud dokumendile, st meditsiinitalituse teatele, milles on esitatakse haigusega seotud asjaolude kronoloogia, ning kuna administratsioon on püüdnud kaitsta ametniku huve, andes talle võimaluse tulla tööle järkjärgult tagasi.

(vt punktid 35, 36 ja 38)

Viited: 17. detsember 1981, kohtuasi 791/79: Demont vs. komisjon (EKL 1981, lk 3105, punkt 12); 7. märts 1990, liidetud kohtuasjad C‑116/88 ja C‑149/88: Hecq vs. komisjon (EKL 1990, lk I‑599, punkt 26); 12. november 1996, kohtuasi C‑294/95 P: Ojha vs. komisjon (EKL 1996, lk I‑5863, punkt 35), ja 22. jaanuar 1998, kohtuasi T‑98/96: Costacurta vs. komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑21 ja II‑49, punkt 86).

2. Ametnik ei või jätta täitmata uuesti tööle asumisel kohustust, mis tuleneb sellest, et ta on tervisekontrolli põhjal tunnistatud töövõimeliseks, esitades arstitõendi küll ravikuuri läbimise kohta, kuid milles isikut ei ole tunnistatud töövõimetuks, ning seetõttu ei ole seal märgitud ka töövõimetuse algus- ja lõppkuupäevad. Sellist dokumenti ei saa mingit juhul pidada tõendiks, millest piisavalt täpselt ja kindlalt nähtuks töövõimetus.

(vt punktid 61–63)

Viited: 20. november 1996, kohtuasi T‑135/95: Z vs. komisjon (EKL AT 1996, lk I‑A‑519 ja II‑1413, punkt 34), ja 6. mai 1997, kohtuasi T‑169/95: Quijano vs. parlament (EKL AT 1997, lk I‑A‑91 ja II‑273, punkt 40).
27

Teiseks vaidlustab hageja selle, nagu oleks rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuse täielik tõlge esitatud hilinenult. Hageja tugineb selles osas Esimese Astme Kohtu 9. novembri 2005. aasta otsusele kohtuasjas T-275/03: Focus Magazin Verlag vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – ECI Telecom (Hi-FOCuS) (EKL 2005, lk II-4725), milles sedastati, et registreerimistunnistuse tõlge ei olnud esitatud hilinenult määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses, kui see oli esitatud apellatsioonikojale kaebuse lisana. Vastulausete osakonna ja apellatsioonikoja funktsionaalse järjepidevuse põhjal rõhutas Esimese Astme Kohus esiteks, et apellatsioonikoja otsus peab tuginema kõikidele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on esitatud kas vastulausete osakonnale või apellatsioonikojale, v.a kui need on esitatud hilinenult määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses (punktid 37 ja 38). Esimese Astme Kohus leidis seejärel, et registreerimistunnistuse tõlke esitamine koos apellatsioonikojale kaebuse esitamisega toimus õigel ajal. Hageja järeldab sellest, et käesoleval juhul ei ole a fortiori võimalik leida, et tegemist on hilinenud esitamisega määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses, kuna ta vastas selle tähtaja jooksul, mis oli määratud menetlusse astuja väitega seoses, esitades vastulausete osakonnale rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuste täieliku tõlke menetluskeelde.
EÜ artikli 238 mõttes vahekohtuklauslil põhinev hagi, millega taotletakse Impetus Symvouloi Michanikoi – Kainotomia kai Technologia EPE‑lt ühe osa ettemakstud summade tagastamist, mille ühendus tegi lepingu Invite (Inland Navigation Telematics), viitenumbriga COP 493, ja lepingu Ausias (Att in Urban Sites with Integration and Standardisation), viitenumbriga TR 1006, alusel, mis sõlmiti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. aprilli 1994. aasta otsuse nr 1110/94/EÜ (ühenduse teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse neljanda raamprogrammi (1994–1998) kohta (EÜT L 126, lk 1)) raames, ning lepingu Artis (Advanced Road Transport Informatics in Spain), viitenumbriga V 2043, alusel, mis sõlmiti nõukogu 23. aprilli 1990. aasta otsuse 90/221/Euratom (EMÜ ühenduse teadusuuringute ja tehnoloogiaarengute raamprogrammi (1990–1994) kohta (EÜT L 117, lk 28)) raames.
24

Teiseks rõhutab hageja, et varasemas kaubamärgis on ainult element „puleva” ebatavaline ning eristusvõimeline. Asjaolu, et see element on varasema kaubamärgi omaniku ärinimeks, ei muuda seda sõna selles kaubamärgis teisejärguliseks. Hageja toob esile, et on võimalik nii see, et Hispaania avalikkus tunneb teatud määral elementi „puleva”, mistõttu varasem kaubamärk on üldtuntud ja tõmbab avalikkuse tähelepanu, kui ka see, et element „puleva” ei ole eriti tuntud, mistõttu tuleb seda pidada meelevaldseks ja seega asjaomaseid tooteid eristavaks. Hageja väitel on sõna „puleva” ülesanne just kaupade päritolu kinnitamine ja see võimaldab seega tarbijatel eristada menetlusse astuja kaupu tema konkurentide omadest. Hageja lisab, et varasema kaubamärgi alguses asuv sõna „puleva” on nii visuaalses mõttes domineerivaks elemendiks, kuna tarbija loeb seda esimesena, kui ka on domineerivaks elemendiks foneetiliselt, kuna silbid „pu” ja „va” on selgelt kuuldavad. Lisaks on „p”-täht selgelt välja hääldatav konsonant, mis tõmbab tarbija tähelepanu. Lisaks ei ole sõnal „puleva” mitte mingit tähendust, samas kui Hispaania tarbija teab vähemalt umbmääraselt, et omega 3 tüüpi polüküllastumata rasvhapped mõjuvad kasulikult südame-veresoonkonna haiguste vastu.
Kõik need omadused eristavad taotletavat kaubamärki samasse liiki kuuluvate kaupade tavalistest kujudest, mida võib kaubanduses üldiselt leida ning millel on sirged servad ja täisnurgad. Pealegi on selle kohta vaidlustatud otsuse punktis 14 märgitud, et „puudub kahtlus selles osas, et taotletav kaubamärk on teatavate aspektide poolest tähelepanuväärne”. Veel märgitakse, et:

„[…] võrreldes tavalise kõlariga on see kõlar eriti kõrge ja kitsas. Peale selle koosneb kõlari keskosa ebatavaliselt torust, mis on kinnitatud allapoole suunatud koonuse külge. Koonuse tipp on kinnitatud ruudukujulisele alusplaadile.”
115

Komisjon on seisukohal, et ainuüksi 2. aprilli 1943. aasta seaduse nr 200, mis käsitleb CIVDN-i asutamist, muudetud 20. oktoobri 1956. aasta dekreediga nr 55-1064, analüüsist piisab, et tõestada, et vaidlusaluste meetmete aluseks saab pidada üksnes riigipoolsest akti ja et neid meetmeid rahastatakse riigi ressurssidest. Tema hinnangul tuleneb nimetatud seadusest, et CIVDN-i kuuluvad pariteetsel alusel nii tootjad kui avaliku võimu organid (artikkel 2) ning et juhatus koosneb enamasti riigi esindajatest (artikkel 4). Peale selle viitab komisjon kõnealuse seaduse artiklile 7, mille kohaselt muutuvad CIVDN-i või tema juhatuse esitatud ettepanekud kõigile vastavas tootmisharus tegutsejatele kohustuslikuks, kui need on vastavalt olukorrale põllumajandusministri või valitsuse voliniku poolt heaks kiidetud. Samuti toob komisjon välja seaduse artikli 14, mis näeb ette, et eelarve esitatakse põllumajandus- ja rahandusministrile heakskiitmiseks ning et CIVDN-i halduskulude ja tema kutsealaste huvide eesmärkide saavutamisega seonduvad kulutused kaetakse toodete müügilt saadud maksudest või muudest vahenditest. Viimasena rõhutab komisjon, et kõnealuse seaduse artikkel 15 sätestab, et CIVDN-i rahastamine on riigi kontrolli all. Neil kaalutlustel leiab komisjon, et tegemist on ilmselgelt riigi ressurssidega ja riigipoolsete meetmetega.
129

Mis puudutab püsikliente, siis piisab rõhutamisest, et komisjon vastas kaebuse esitajate argumentidele vaidlustatud otsuse punktides 99 ja 100, ja et ta sedastas eeskätt, et kaebuse esitajad ei olnud esitanud tõendeid väidetavatest kuludest, mis olid seotud operaatori vahetusega, ja et nad ei olnud esitanud üksikasju isegi nende endi katsetest värvata püsikliente. Isegi kui Encaoua aruandes väidetakse, et väljaspool ad hoc turulõiku võivad esineda „enam-vähem pika” kestusega lepingud, milles võivad olla sätted sellest, et klient maksab operaatori vahetamise korral trahvi, siis on see kinnitus teoreetiline, kuna aruandes viidatakse üksnes võimalusele, kinnitamata seda, et SFMI-Chronopost ka tegelikult sõlmis pikaajalisi lepinguid või nägi ette trahvi, millega kliente heidutatakse teenusepakkujat vahetamast. Kui teenusepakkuja teeb olulistele klientidele allahindlusi, ei tähenda see, et esineks takistus teenusepakkuja vahetamisele, kui teine teenusepakkuja küsib paremat hinda, ja andes talle lõpuks ka allahindlusi. Hagejad ei väitnud, et allahindluste tegemine on seotud pikaajalise lepingu sõlmimisega.
57

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei pea komisjon põllumajandusturgude ühise korralduse eeskirjade rikkumise tõendamiseks ammendavalt näitama, et siseriiklike ametiasutuste poolt läbi viidud kontrollimised on puudulikud või nende edastatud arvud on ebakorrapärased, vaid esitama tõendi tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta, mis tal nende kontrollimiste või arvudega seoses on tekkinud. Sellisel moel komisjoni tõendamiskoormise leevendamine on põhjendatud asjaoluga, et liikmesriik on EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumise ja kontrollimise osas paremal positsioonil ning järelikult on see liikmesriik, kes peab esitama kõige üksikasjalikumad ja täielikumad tõendid nende kontrollimiste või arvude tegeliku olukorra ning vajadusel komisjoni kinnituste ebatäpsuse kohta (Euroopa Kohtu 11. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-247/98: Kreeka vs. komisjon, EKL 2001, lk I-1, punktid 7–9; 6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-278/98: Madalmaad vs. komisjon, EKL 2001, lk I-1501, punktid 39–41, ja 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-329/00: Hispaania vs. komisjon, EKL 2003, lk I-6103, punkt 68).
107

See on põhjuseks, et enne 1. maid 2004 avaldatud konkursiteated muutusid sisutuks osas, milles nad märkisid töölevõtmisel määratava palgaastme, seda enam, et vaidlusalused konkursid olid seotud kindlaksmääratud teenistuskäiguga (kaks palgaastet) vanade personalieeskirjade artikli 5 alusel. Tõepoolest, alates sellest kuupäevast ei saa enam viidata „teenistuskäigule”, seda mõistet ei kasutata enam üldse personalieeskirjade artiklis 5. Niisiis oleks pidanud seadusandja täitma selle tühimiku, võttes vastu „palgaastmete määramise üleminekusätted”, see tähendab määrates ise (uue) palgaastme ametnikule, kes on tööle võetud konkursi tulemusel, mille teade on avaldatud enne 1. maid 2004. Personalieeskirjade XIII lisa artikli 12 lõige 3 kujutab endast just niisugust „palgaastmete üleminekumeedet”.