ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C‑294/14

ADM Hamburg AG

versus

Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg)

„Eelotsusetaotlus — Tolliliit ja ühine tollitariifistik — Ühenduse tolliseadustik — Tariifsed soodustused — Määrus (EMÜ) nr 2454/93 — Artikli 74 lõige 1 — Soodustatud riigist pärinevad tooted — Vedu — Kaubasaadetis, mis koosneb üksteisega segatud palmituuma toorõli kogustest, mis pärinevad mitmest riigist, kellele kohaldatakse sama sooduskohtlemist”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 7. aprill 2016

Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Arengumaade suhtes kohaldatav üldiste tariifsete soodustuste kava – Kauba päritolu – Kindlaksmääramine – Importimine üksteisega segatud palmituuma toorõli kaubasaadetistena, mis pärinevad mitmest riigist, kellele kohaldatakse sama sooduskohtlemist – Sooduskohtlemise kokkulepe – Tingimused

(Komisjoni määrus nr 2454/93, muudetud määrusega nr 1063/2010, artikli 74 lõige 1)

Komisjoni määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud määrusega nr 1063/2010), artikli 74 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, kus esitati kehtivad päritolusertifikaadid, võib tunnustada palmituuma toorõli kaubasaadetiste sooduspäritolu määrusega nr 732/2008 kehtestatud üldiste soodustuste süsteemi tähenduses ka siis, kui kaubad olid nende veol Euroopa Liitu kaubalaeva tsisternis segatud, juhul kui saab välistada, et sellesse tsisterni on lisatud muid tooteid, eelkõige neid tooteid, millele sooduskord ei laiene.

Nimelt ei saa mitme toote, mis pärinevad määrusega nr 732/2008 kehtestatud üldiste tariifsete soodustuste kava raames liidu antavaid soodustusi saavatest arengumaadest, segamist vedamise ajal – mis ei muuda nende toodete olemust ega tekita nende päritolu suhtes ebakindlust – lugeda muutmiseks, muundamiseks ega toiminguks, mis välistaks nende toodete päritolu tunnustamise raamistikus, mis on kehtestatud eelkõige määruse nr 2454/93 artikli 74 lõikega 1.

(vt punktid 30, 35 ja resolutsioon)
Määrusega nr 565/2002, millega kehtestatakse kolmandatest riikidest imporditava küüslaugu tariifikvootide haldamise meetod ja päritolusertifikaatide süsteem, artikli 3 lõiget 3 ja määruse nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 4 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus selline skeem, kus ettevõtja, kes on esimese määruse tähenduses senine importija ja kes on ära kasutanud oma litsentsid, mis võimaldavad tal importida kaupa soodustariifiga, on tellinud kauba teiselt ettevõtjalt, kes on samuti senine importija ja kellel ei ole nimetatud litsentse;

— ning kaup müüakse seejärel esmalt väljaspool Euroopa Liitu teise ettevõtjaga seotud äriühingu poolt kolmandale ettevõtjale, kes on nimetatud määruse tähenduses uus importija ja kellel on sellised litsentsid;

— kolmas ettevõtja laseb selle kauba seejärel Euroopa Liidus vabasse ringlusse, kasutades tollisoodustust, ning müüb selle kauba seejärel teisele ettevõtjale, ja

— lõpuks müüb teine ettevõtja selle kauba esimesele ettevõtjale, kes omandab niisiis selles esimeses määruses ette nähtud tariifikvoodi alusel imporditud kaupa, ehkki tal ei ole selleks vajalikku litsentsi.

Et aga selline ettevõtjatevaheline müügi- ja edasimüügiskeem ei tooks kaasa ühe ettevõtja lubamatut mõju turule ja eelkõige seda, et senised importijad ei hoiaks kõrvale määruse nr 565/2002 artikli 5 lõikest 3, ega selle eesmärgi rikkumist, mille kohaselt litsentsitaotlused peavad olema seotud tegeliku majandustegevusega, siis on siiski vajalik, et selle skeemi iga osa viiakse läbi turuhinnale vastava hinnaga ja et soodustariifiga import viiakse läbi seaduslikult saadud litsentside alusel nende litsentside omaniku poolt. Eelkõige peab liikmesriigi kohus kontrollima, kas asjaga seotud iga ettevõtja saab piisavat tasu kõnealuse kauba impordi, müügi või edasimüügi eest, mis võimaldab tal säilitada seda positsiooni, mis oli talle kvoodi haldamise käigus määratud.

Lisaks, et määrata kindlaks, kas selline skeem on loodud peamise eesmärgiga luua kunstlikult tingimused soodustariifist kasu saamiseks, siis asjaolude hulgas, mis võimaldavad sellise mehhanismi kunstlikku laadi kindlaks määrata, on eelkõige asjaolu, et litsentse omav importija ei võtnud ühtegi äririski, või asjaolu, et importija kasumimarginaal on olematu, või et hind, millega importija müüb küüslaugu esimesele ostjale liidus ja seejärel viimane müüb selle edasi teisele ostjale liidus, on turuhinnast madalam.

(vt punktid 43, 51, 53 ja resolutsioon)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 95/7) artikli 11 A osa lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellise asjaõiguse väärtuse, mis annab selle omanikule kinnisasja kasutamise õiguse, ning asjaomasele maatükile ehitatud büroohoone ehituskulud võib arvata kuuenda direktiivi (muudetud) artikli 5 lõike 7 punktis a viidatud tarne maksustatava summa hulka, kui maksukohustuslane on selle väärtusega ja nende kuludega seoses käibemaksu juba tasunud, kuid on samas selle kohe ja täies ulatuses maha arvanud.

Kuigi kaubatarnena tasu eest käsitamise võimalust ei saa kasutada käibemaksu arvestamiseks nende kaupade väärtuselt, millelt maksukohustuslane on juba varasema maksustamise raames käibemaksu tasunud, ei ole selle väärtuse tarnena tasu eest käsitamisest tuleneva korduva maksustamisega tegemist siis, kui omahinna komponentide pealt on tasutud käibemaks sisendkäibemaksuna maha arvatud. Ainult siis, kui nende komponentidega seotud käibemaks jääb maksukohustuslase kanda, sest ta ei ole neid maha arvanud, ei tule neid komponente vastavalt kuuenda direktiivi artikli 5 lõike 7 punktile a maksustatava summa sisse arvata.

(vt punktid 41, 43, 46 ja resolutsiooni punkt 1)
Selline siseriiklik meede, mis seab asjaomase liikmesriigi territooriumil seaduslikult elava Türgi päritolu töötaja ja tema alaealise lapse vahelise perekonna taasühinemise tingimuseks selle, et lapsel on või võib olla selles liikmesriigis piisav pidepunkt, mis võimaldab tal edukalt lõimuda, samas kui see laps ja tema teine vanem elavad päritolu- või muus riigis, ja kui perekonna taasühinemise taotlus on esitatud pärast kaheaastase tähtaja möödumist kuupäevast, mil asjaomase liikmesriigi territooriumil elav vanem sai tähtajatu elamisloa või alalist elamist võimaldava elamisloa, kujutab endast „uut piirangut“ EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 13 tähenduses.

Selline piirang ei ole põhjendatud.

Nimelt sellised perekonna taasühinemist raskendavad siseriiklikud õigusnormid, mis karmistavad asjaomases liikmesriigis elava Türgi kodanikust töötaja alaealiste laste selle liikmesriigi territooriumile esmakordse sisenemise tingimusi võrreldes nende tingimustega, mis kehtisid otsuse nr 1/80 jõustumise ajal, ja mis võivad seega kahjustada nende kodanike majandustegevusega tegelemist sel territooriumil, kujutavad endast Türgi kodaniku poolt selles liikmesriigis töötajate liikumisvabaduse teostamise „uut piirangut“ nimetatud otsuse artikli 13 tähenduses.

Selline piirang on keelatud, välja arvatud juhul, kui see kuulub kõnealuse otsuse artiklis 14 nimetatud piirangute kohaldamisalasse või kui see on ülekaalukates üldistes huvides põhjendatud või kui see on taotletava legitiimse eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale selle saavutamiseks vajalikust.

Kuigi eesmärk, mis seisneb kolmandate riikide kodanike asjaomases liikmesriigis eduka lõimumise tagamises, võib olla ülekaalukast üldisest huvist tulenev põhjus, ilmneb samas, et piisava pidepunkti tõendamise nõue kuulub siiski kohaldamisele mitte olenevalt lapse isiklikust olukorrast, mis võib halvasti mõjuda tema lõimumisele asjaomases liikmesriigis, näiteks tema vanusest või sidemetest selle liikmesriigiga, vaid olenevalt kriteeriumist, mis juba eos osutub lõimumise saavutamisel asjassepuutumatuks, nimelt olenevalt ajavahemikust, mis eraldab vanemale asjaomases liikmesriigis lõpliku elamisloa andmist kuupäevast, mil esitati perekonna taasühinemise taotlus, ning et tekib perekonna taasühinemise taotluse esitamise kuupäeva tõttu diskrimineerimise oht igati sarnases isiklikus olukorras olevate laste vahel.

Siseriiklikud ametiasutused on kohustatud hindama lapse isiklikku olukorda piisavalt täpsete, objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel, mida tuleb rakendada üksikjuhtude kaupa, ja tegema põhistatud otsuse, mille peale saab tegelikult edasi kaevata, et ära hoida haldustava, mille raames taotlused jäetakse süsteemselt rahuldamata.

(vt punktid 50, 51, 56, 61, 65–67 ja resolutsioon)
Olukorras, kus isikul on kolmandas riigis nii isiklikud kui ka tööalased sidemed ja liikmesriigis isiklikud sidemed, tuleb selle kindlaksmääramiseks, kas tema alaline elukoht määruse nr 1186/2009, millega kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem, artikli 3 tähenduses asub kolmandas riigis, asjassepuutuvate tegurite igakülgsel hindamisel omistada eriline tähtsus tema elamise kestusele kolmandas riigis.

Alalist elukohta määruse nr 1186/2009 artikli 3 tähenduses tuleb käsitada kohana, kus on asjaomase isiku püsiv huvide keskpunkt. Et teha artiklis 3 ette nähtud tollimaksuvabastuse kohaldamisel kindlaks, kas see alaline elukoht asub kolmandas riigis, tuleb arvesse võtta kõiki asjassepuutuvad asjaolusid. Selle analüüsiga seoses tuleb meenutada, et määrus nr 1186/2009 omistab erilise tähtsuse isiku elamise kestusele selles kolmandas riigis. Nii võivad määruse artikli 5 lõike 1 kohaselt artiklis 3 ette nähtud tollimaksuvabastuse saada isikud, kelle alaline elukoht on olnud väljaspool liidu territooriumi katkematult vähemalt 12 järjestikust kuud.

(vt punktid 39–41 ja resolutsiooni punkt 2)
Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et ühelt poolt on pärast piiriülest ühinemist ühendatava äriühingu sõlmitud selliste laenulepingu tõlgendamise, kohustuste täitmise ja lepingu lõppemise viiside suhtes, nagu allutatud laenude lepingud, kohaldatav sama õigus, mis kehtis selle lepingu suhtes enne ühinemist, ning teiselt poolt on ühendatava äriühingu võlausaldajate kaitset reguleerivad õigusnormid need siseriiklikud õigusnormid, mis kehtivad selle äriühingu suhtes.

Mis esiteks puutub ühendamise teel toimunud ühinemise tagajärgedesse direktiivi 2005/56 piiratud vastutusega äriühingute piiriülese ühinemise kohta artikli 2 punkti 2 alapunkti a tähenduses, siis tuleneb selle direktiivi artikli 14 lõike 2 punktist a, et piiriülese ühinemisega kaasneb alates selle ühinemise jõustumise kuupäevast ühendatava äriühingu kogu vara ja kõikide kohustuste üleminek ühendavale äriühingule. Ühinemine ühendamise teel tähendab seega, et ühendav äriühing omandab ühendatava äriühingu tervikuna, ilma et sellest eraldataks likvideerimise käigus kohustused, ning selle tulemusena – ilma uuendusteta – astub ühendav äriühing poolena ühendatava äriühingu asemele kõigis viimase poolt sõlmitud lepingutes. Seega jääb nendele lepingutele kohaldunud õigus kohaldatavaks ka pärast ühinemist.

Teiseks, mis puutub võlausaldajate kaitsesse piiriülese ühinemise korral, siis direktiivi 2005/56 põhjendusest 3 ja artiklist 4 tuleneb, et piiriüleselt ühinenud äriühingu suhtes jäävad – eelkõige tema võlausaldajate kaitset puudutavas osas – kehtima need siseriiklikud õigusnormid ja vorminõuded, mis oleksid kehtinud riigisisese ühinemise puhul. Sellest tuleneb, et allutatud laenude lepingute puhul on võlakirjade märkijana tegutseva ühendatava äriühingu võlausaldajate kaitset reguleerivad õigusnormid need siseriiklikud õigusnormid, mis kehtivad selle äriühingu suhtes.

(vt punktid 57–61 ja resolutsiooni punkt 1)
Nõukogu direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 lõike 2 punkti a esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et kliendid, kelle kaubandusagent on hankinud kaupade jaoks, mille müümise on esindatav temale ülesandeks teinud, tuleb selle sätte tähenduses lugeda uuteks klientideks, isegi kui neil on juba selle esindatavaga ärisuhted muude kaupade osas, juhul kui esimesena nimetatud kaupade müük nõuab eraldi ärisuhte loomist, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

Võttes arvesse direktiivis 86/653 taotletavaid eesmärke, mis on muu hulgas suunatud kaitsma kaubandusagente suhetes esindatavaga, ja direktiivi artikli 17 määravat tähtsust selles osas, tuleks selle artikli lõike 2 sõnastust tõlgendada sellises tähenduses, mis annab kaubandusagendile sellise kaitse ja mis võtab täielikult arvesse kaubandusagendi teeneid temale ülesandeks tehtud toimingute sooritamisel. Uute klientide mõistet selle sätte tähenduses ei saa seega tõlgendada kitsalt.

Järelikult seda, kas tegemist on uue või olemasoleva kliendiga direktiivi 86/653 artikli 17 lõike 2 tähenduses, tuleb hinnata nende kaupade osas, mille puhul kaubandusagendile on tehtud esindatava poolt ülesandeks läbi rääkida ja vajaduse korral sõlmida müügi‑ või ostutehing

Seega, olukorras, kus kaubandusagent on vastavalt oma agendilepingu tingimustele saanud ülesandeks läbi rääkida esindatava kaubavaliku ühe segmendi ja mitte kogu valiku osas, ei välista asjaolu, et isikul on juba ärisuhted esindatavaga muude kaupade osas, selle isiku lugemist kaubandusagendi poolt hangitud uueks kliendiks, kui kaubandusagent on temale ülesandeks tehtud kaupade müügi osas oma jõupingutustega loonud ärisuhte selle isiku ja esindatava vahel

Lisaks võib asjaolu, et esindatav tegi kaubandusagendile ülesandeks uute kaupade müügi klientide juures, kellega tal juba olid teatavad ärisuhted, kujutada endast signaali, et need kaubad moodustavad nende klientide siiani ostetud kaubavalikust erineva osa ja nende uute kaupade müük nimetatud klientidele eeldab, et kaubandusagent loob uue eraldi ärisuhte, mida peab siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(vt punktid 32–35, 39, 43 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑481/14

Jørn Hansson

versus

Jungpflanzen Grünewald GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf)

„Eelotsusetaotlus — Intellektuaal- ja tööstusomand — Ühenduse sordikaitse — Määrus (EÜ) nr 2100/94 — Õigusrikkumine — Õiglane tasu — Kahju hüvitamine — Kohtu- ja kohtuväliste kulude hüvitamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 9. juuni 2016

Määruse nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta artiklit 94 tuleb tõlgendada nii, et õigus kahju hüvitamisele, mis on selles ette nähtud rikkumise esemeks oleva kaitse alla võetud sordi omanikule, laieneb kogu tema kahjule, kuid selle artikli alusel ei saa välja mõista üldsummalist täiendavat rikkumishüvitist ja konkreetsemalt ei saa selle alusel välja nõuda rikkuja saadud tulu või kasu. Nimetatud määruse artiklist 94 tuleneb nimelt ühenduse kaitse alla võetud sordi omaniku õigus kahju hüvitamisele, mis on mitte ainult täielik, vaid mis põhineb ka objektiivsel alusel, st see katab ainult talle rikkumisega tekitatud kahju. Seega ei luba nimetatud artikkel 94 mõista rikkujalt välja niisugust üldsummalist täiendavat rikkumishüvitist, sest see täiendav summa ei pruugi vastata rikkumise esemeks oleva sordi omanikule tekitatud kahjule, kuigi direktiiv 2004/48 intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta ei takista liikmesriikidel kehtestada rohkem kaitsvaid meetmeid. Samuti ei luba see artikkel ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikul nõuda, et talle antaks üle rikkuja saadud kasu ja tulu. Nimelt nii õiglane tasu kui ka määruse nr 2100/94 artikli 94 lõike 2 alusel tasumisele kuuluv kahjusumma tuleb kindlaks määrata ohvrile tekitatud kahju, mitte rikkuja teenitud tulu arvesse võttes. (vt punktid 33, 40, 41, 43 ja resolutsiooni punkt 1)

Määruse nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta artikli 94 lõikes 1 kasutatud mõistet „õiglane tasu“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab lisaks tavapärasele autoritasule, mida oleks tulnud maksta litsentsi alusel tootmise korral, kogu kahju, mis on vahetult seotud selle tasu maksmata jätmisega ja mille hulka võivad kuuluda ka viivisintressid. Siseriiklikul kohtul tuleb kindlaks teha selle tasu suurendamist tingivad asjaolud, arvestades, et iga asjaolu saab õiglase tasu summa kindlaksmääramisel arvesse võtta vaid ühel korral. Selleks et määrata kindlaks rikkumise tõttu tasumisele kuuluv õiglane tasu, on arvutamisel sobiv alus autoritasu suurus, mida tuleks maksta samas valdkonnas turul tavapärase litsentsi alusel sordi tootmise eest, nagu on ette nähtud määruse nr 2100/94 artikli 14 lõikes 3. Lisaks, selle tasu maksmata jätmisega vahetult seotud kahju hulka võib kuuluda viivisintress tavapäraselt tasumisele kuuluva autoritasu hilinemisega maksmise eest, seda enam, et tegemist on lepingulise tingimusega, mille mõistlikult ja hoolsalt tegutsevad lepingupooled oleksid ette näinud, kui aluseks võetav autoritasu viivisintressi juba ei hõlma. (vt punktid 48, 52–54 ja resolutsiooni punkt 2)
Liidu konkurentsiõiguse rikkumise hindamise raames peab liidu kohus selleks, et kindlaks määrata, kas tütarettevõtja otsustab sõltumatult oma tegevuse turul või täidab peamiselt emaettevõtja poolt talle antud korraldusi, arvesse võtma kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid, mis võivad olenevalt juhtumist erineda ja mille kohta ei ole seega võimalik anda ammendavat loetelu.

Selle raames peab liidu kohus andma hinnangu rikkumise perioodil aset leidnud asjaoludele, ilma et see mõjutaks võimalust tugineda tõenditele sellest varasema perioodi kohta, tingimusel et tõendatakse nende asjaolude asjassepuutuvus rikkumise perioodiga, ja et ei võeta automaatselt selle perioodi kohta üle järeldusi, mis tulenevad sellele eelnevast perioodist.

Ehkki selle tervikliku hindamise raames võib otsene korraldus, mille emaettevõtja andis oma tütarettevõtjale, keelates tal osalemast kindlal turul konkurentsivastases tegevuses, olla tõendiks emaettevõtja otsustava mõju tegelikust avaldamisest tütarettevõtjale, siis ei saa asjaolu, et tütarettevõtja ei järginud seda korraldust, vaadelda kui tõendit sellest, et seda mõju tegelikult avaldati.

Siiski asjaolu, kui tütarettevõtja ei järgi emaettevõtja kindlat korraldust, ei ole iseenesest piisav, et tõendada otsustava mõju tegeliku avaldamise puudumist emaettevõtja poolt tütarettevõtjale, kuna Euroopa Kohtul on olnud võimalus täpsustada, et tütarettevõtja ei pea järgima kõiki emaettevõtja korraldusi, et tõendada otsustava mõju olemasolu, tingimusel et nende korralduste järgimata jätmine ei olnud reegel.

Lõpuks asjaolu, et on raske esitada vastupidiseid tõendeid, mis on vajalikud eelduse ümberlükkamiseks, ei tähenda iseenesest, et see eeldus on tegelikult ümberlükkamatu, eriti kuna üksused, kelle suhtes eeldust kohaldatakse, on ise parimas olukorras selliste tõendite leidmisel omaenda tegevusalal.

(vt punktid 33, 34, 39–41, 44)
Liidu kodanikul, kes läbib õpinguid teises liikmesriigis, on ELTL artiklite 18 ja 21 alusel õigus vabalt liikuda ja elada vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, ilma et teda võiks kodakondsuse alusel otseselt või kaudselt diskrimineerida. Kord, mis näeb ette üliõpilastele ühistranspordi sõidusoodustused, kuivõrd see võimaldab neil otseselt või kaudselt toimetulekukulusid katta, kuulub EL toimimise lepingu kohaldamisalasse. ELTL artiklis 18 üldiselt sõnastatud kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte, mida on direktiivi 2004/38, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, kohaldamisalasse kuuluvate liidu kodanike osas täpsustatud selle direktiivi artiklis 24, keelab otsese diskrimineerimise kodakondsuse alusel. Kuigi direktiivi eesmärk on hõlbustada ja tugevdada igale liidu kodanikule otseselt antud individuaalse põhiõiguse – liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada – kasutamist, puudutab direktiivi ese, nagu nähtub artikli 1 punktist a, selle õiguse kasutamise tingimusi. Toetuste puhul saab liidu kodanik nõuda vastuvõtva liikmesriigi kodanikega võrdset kohtlemist direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 1 alusel ainult siis, kui tema elamine vastuvõtva liikmesriigi territooriumil vastab selle direktiivi tingimustele.

(vt punktid 78–82)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, muudetud direktiiviga 95/7, artikli 17 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et kui hilisemates tehingutes kasutatakse hoonet tehinguteks, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, ja muudeks tehinguteks, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või, siis liikmesriigid ei ole kohustatud sätestama, et kaubad ja teenused, mida on varem kasutatud selle hoone ehitamiseks, soetamiseks, kasutamiseks, korrashoiuks või hoolduseks, loetakse esimeses etapis seotuks nende erinevate tehingutega, kui jaotus on raskesti teostatav, ent teises etapis, ainult see mahaarvamisõigus, mis tekib seoses nende kaupade ja teenustega, mida on kasutatud nii tehinguteks, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, kui ka tehinguteks, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või, määratakse kindlaks käibel põhineva jaotuspõhimõtte alusel või – tingimusel et see meetod tagab mahaarvatava osa täpsema tuvastamise – pindala järgi.

Arvestades mahaarvamisõiguse erinevat ulatust vastavalt sellele, milleks kasutati kaupu ja teenuseid, millelt on tasutud käibemaks, on liikmesriikidel kahtlemata põhimõtteliselt kohustus ette näha, et maksukohustuslased on selle summa kindlaksmääramiseks, mida neil on õigus maha arvata, esmalt kohustatud jaotama ostetud kaubad ja teenused hiljem tehtud erinevate müügitehingute alla, mille tegemiseks need olid määratud, ja seejärel kohaldada nende kaupade ja teenuste puhul selliseid mahaarvamise aluseid, mis vastavad nende jaotusele, arvestades, et nende kaupade ja teenuste puhul, mis ei ole seotud vaid ühte liiki tehingutega, tuleb kohaldada nimetatud direktiivi artikli 17 lõikes 5 ette nähtud aluseid.

Sellegipoolest võib siseriiklike õigusaktidega lubada maksukohustuslasel jätta need kaubad ja teenused jaotamata, ükskõik milleks neid kasutatakse, kui kaubad ja teenused on seotud mitme kasutusotstarbega hoone soetamise või ehitamisega ja jaotus on praktikas raskesti teostatav.

Seejärel võivad liikmesriigid, kui nad on kasutanud mõningaid nimetatud direktiivi artikli 17 lõike 5 kolmandas lõigus ette nähtud valikuvõimalusi, kohaldada teistsugust arvutusmetoodikat kui see, mis võtab aluseks käibel põhineva jaotuspõhimõtte, tingimusel et aluseks võetav metoodika tagab tasutud sisendkäibemaksu mahaarvatava osa täpsema kindlaksmääramise, kui oleks saadud esimesena nimetatud meetodi kasutamise tulemusena. See tingimus ei tähenda mingil juhul nõuet, et valitud metoodika peab tingimata olema võimalikult täpne. Nõutakse vaid seda, et valitud meetod tagaks käibel põhineva jaotuspõhimõtte kasutamisest saadud tulemusest täpsema tulemuse.

See, et liikmesriik valib teistsuguse mahaarvamismeetodi, kui on sätestatud kuuendas direktiivis, ei sea kahtluse alla riigile antud võimalust kehtestada, et maksukohustuslased ei pea igat mitme kasutusotstarbega hoone soetamiseks või ehitamiseks kasutatud kaupa või teenust siduma konkreetse hilisema müügitehinguga, kuna täpsuse nõue puudutab käibemaksu mahaarvatava osa arvutamise üksikasju, mitte kasutatud kaupade ja teenuste jaotamist.

(vt punktid 26, 28, 32, 33, 35, 36 ja resolutsiooni punkt 1)