ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Landskatteretten (Taani riiklik maksukomisjon) jättis 25. mai 2011. aasta määrusega SKAT otsuse muutmata, leides, et Rootsi äriühingud olid lihtsalt sillaks. Määruses oli märgitud muu hulgas järgmist:

„Enne 2004. aasta lõpus ja 2005. aasta alguses elluviidud ümberkorraldamist oli […] kontserni Taani haru juhtiva ettevõtja [C Danmark II] otsene omanik [C Cayman Islands].

Ümberkorraldamisega paigutati [C Cayman Islandsi] ja [C Danmark II] vahele kolm vastasutatud äriühingut, nii et [C Cayman Islands] oli Rootsi valdusettevõtja omanik, kellele kuulus teine Rootsi valdusettevõtja, kes omas omakorda äriühingut [C Danmark I], millest sai kontserni Taani haru juhtiv emaettevõtja. Kontserni struktuur saavutati muu hulgas mitme äriühingu kontsernisisese müügi teel, milleks [C Cayman Islands] andis [C Sverige I‑le] laenu 75 miljonit eurot ja 825 miljonit eurot ning [C Sverige II] [C Danmark I‑le] laenu 75 miljonit eurot ja 825 miljonit eurot.

75 miljoni euro suurune võlainstrument [C Cayman Islandsi] ja [C Sverige I] vahel koostati samadel tingimustel kui 75 miljoni euro suurune võlainstrument [C Sverige II] ja [C Danmark I] vahel. Sama kehtib 825 miljoni euro suuruste võlainstrumentide kohta. […] Elluviidud ümberkorraldamise ning kontserni kuuluvate poolte vahelisi tehinguid kajastava võlasuhte kaudu kandis [C Sverige II], kasutades ära Rootsis kontsernisiseste ülekannete suhtes kohaldatavaid eeskirju, äriühingult [C Danmark I] saadud intressitulu üle äriühingule [C Sverige I], kusjuures [C Sverige I] kandis need summad intressikuluna edasi äriühingule [C Cayman Islands].

Kuna tollal kehtinud Rootsi maksuõigusnormide kohaselt Rootsis maksustatav netotulu puudus, kanti kõnealused intressimaksed täies ulatuses äriühingult [C Danmark I] Rootsi äriühingute kaudu üle äriühingule [C Cayman Islands].

Ükski ümberkorraldamise käigus asutatud äriühing ei tegelenud muu tegevusalaga peale valdusühinguna tegutsemine ning seetõttu oli nende prognoositav tulu vaid tulu, mis oli olemuselt seotud valdusühinguna tegutsemisega. Ümberkorraldamisega seotud võlasuhete loomisel tuli seda seega tingimata eeldada, et need äriühingud said kontserni teistelt äriühingutelt vahendeid, muidu ei oleks nad saanud täita enda vastavaid kohustusi. Tegemist pidi olema eeltingimusega algusest peale.

[C Sverige II] peetakse seega sildäriühinguks, kellel on saadud summade osas niivõrd vähe õigusi, et seda äriühingut ei saa pidada [C Danmark I‑lt] saadud intresside tegelikuks tulusaajaks [Põhjamaade vahelise maksulepingu] alusel ega direktiivi 2003/49 alusel. Selles suhtes ei oma tähtsust see, et Rootsi äriühingute vahelised ülekanded toimusid kontsernisiseste ülekannete, mitte intresside maksmise vormis.“
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 21. märtsi 2018. aasta otsus – Podilă jt

(liidetud kohtuasjad C‑133/17 ja C‑134/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 89/391/EMÜ – Töötajate tööohutus ja töötervishoid – Klassifitseerimine töökeskkonnaks, milles töötatakse eri- või erandlikel tingimustel – Tööohutuse ja -tervishoiu riskide analüüs – Tööandja kohustused

Sotsiaalpoliitika–Töötajate ohutuse ja tervise kaitse–Direktiiv 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta–Kohaldamisala–Töötajate vanaduspensioni arvestamine vastavalt nende töö eri riskikategooriatesse klassifitseerimisele–Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette ranged tähtajad ja korra, mis ei võimalda liikmesriigi kohtutel seda klassifikatsiooni kontrollida või ette näha–Väljajätmine ELTL artikli 114 lõike 3 ning artiklite 151 ja 153 kohaldamisalast

(ELTL artikli 114 lõige 3, ELTL artiklid 151 ja 153; nõukogu direktiiv 89/391, artikli 9 lõiked 1 ja 2 ning artikli 11 lõige 6)

(vt punktid 37, 38, 42–45 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artikli 114 lõiget 3, artikleid 151 ja 153 ning nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiivi 89/391/EMÜ töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kohta tuleb tõlgendada nii, et need ei kuulu kohaldamisele niisuguste siseriiklike õigusnormide puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis näevad ette ranged tähtajad ja korra, mis ei võimalda liikmesriigi kohtutel kontrollida või näha ette eri riskikategooriatesse kuuluvate tööde klassifikatsiooni, mille alusel arvutatakse vastavate töötajate vanaduspension.

( 1 ) ELT C 202, 26.6.2017.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 13 lõiget 2 koostoimes artikli 11 lõike 1 punktiga b tuleb tõlgendada nii, et neile sätetele ei või tugineda füüsiline isik – kelle majandus- või kutsetegevus seisneb muu hulgas kahjuhüvitise sissenõudmises kindlustusandjatelt nõude loovutamise lepingu alusel, mille ta on sõlminud liiklusõnnetuses kannatanuga –, et esitada kahjustatud isiku alalise elukoha järgse riigi kohtusse nõue õnnetuse põhjustanud isiku tsiviilvastutuskindlustuse andja vastu, kelle asukoht on muus liikmesriigis kui kahjustatud isiku alaline elukoht.

Määruse nr 1215/2012 põhjendusest 18 tuleneb küll muidugi, et selle määruse II peatüki 3. jao eesmärk on kaitsta nõrgemat poolt tema huve arvestades soodsamate kohtualluvuse eeskirjadega kui üldised eeskirjad, aga tundub, et põhikohtuasjas esitatud nõue kuulub üksnes ettevõtjatevaheliste suhete raamistikku ega puuduta seega nõrgemal positsioonil olevaks peetava osapoole menetluslikku olukorda (vt selle kohta 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus, SOVAG, C‑521/14, EU:C:2016:41, punktid 29 ja 30). Asjaolu, et niisugune ettevõtja nagu Paweł Hofsoe tegeleb oma majandus- või kutsetegevusega väikese organisatsioonilise struktuuri kaudu, ei saa viia eespool kirjeldatuga seoses järeldusele, et tegemist on kindlustusandjaga võrreldes nõrgema osapoolega. Selle juhtumipõhine hindamine, kas niisugust ettevõtjat võib pidada „nõrgemaks osapooleks“ nii, et ta kuuluks mõiste „kahjustatud isik“ alla määruse nr 1512/2012 artikli 13 lõike 2 tähenduses, tekitaks ohu õiguskindlusetuse tekkeks ning oleks vastuolus määruse eesmärgiga, mida on nimetatud põhjenduses 15 ja mille kohaselt peavad kohtualluvuse eeskirjad olema hästi etteaimatavad (vt selle kohta 20. juuli 2017. aasta kohtuotsus, MMA IARD, C‑340/16, EU:C:2017:576, punkt 34).

(vt punktid 44, 45 ja 47 ning resolutsioon)
Kohtuasi C‑76/17

SC Petrotel-Lukoil SA

ja

Maria Magdalena Georgescu

versus

Ministerul Economiei jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie)

Eelotsusetaotlus – Tollimaksuga samaväärne maks – ELTL artikkel 30 – Riigisisene maksustamine – ELTL artikkel 110 – Eksporditavatele naftasaadustele kohaldatav maks – Maksukoormuse tarbijale üle kandmata jätmine – Maksukohustuslase maksukoormus – Maksukohustuslase tasutud summade tagasi maksmine

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (neljas koda) 1. märtsi 2018. aasta otsus

Euroopa Liidu õigus – Vahetu õigusmõju – Liidu õigusega vastuolus olevad siseriiklikud maksud – Tagastamine – Maksukohustuslase praktika, mis hõlmab maksukoormuse üle kandmata jätmist tarbijale – Maksukohustuslase maksukoormus – Tagasimaksmisest keeldumine riigisisestes õigusnormides ette nähtud maksukoormuse ülekandmise mehhanismi tõttu – Lubamatus

(ELTL artikkel 30)

Liidu õigust, eriti ELTL artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslane, kes tegelikult tasus selle artikliga vastuolus oleva samaväärse toimega maksu, peab saama tagasi selleks maksuks tasutud summad ja seda ka juhul, kui maksu tasumise mehhanism on liikmesriigi õiguses kujundatud selliselt, et selle maksu tasumise koormus kantakse üle tarbijale.

(vt punkt 39 ja resolutsioon)
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et kui asjas tähtsust omavate faktiliste asjaolude kontrollimisel ei selgita eelotsusetaotluse esitanud kohus välja vastupidist, siis selline tegevus nagu põhikohtuasjas, mis seisneb selles, et ühing täidab teatavaid avaliku võimu ülesandeid ühingu ja omavalitsusüksuse vahel sõlmitud lepingu alusel, on teenuste osutamine tasu eest, mis selle sätte kohaselt maksustatakse käibemaksuga.

Direktiivi 2006/112 artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui asjas tähtsust omavate faktiliste ja riigisisest õigust puudutavate asjaolude kontrollimisel ei selgita eelotsusetaotluse esitanud kohus välja vastupidist, siis selles sättes ette nähtud käibemaksukohustuse kohaldamata jätmise nõue ei hõlma sellist tegevust, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis seisneb selles, et ühing täidab teatavaid kohaliku omavalitsuse ülesandeid vastavalt ühingu ja omavalitsusüksuse vahel sõlmitud lepingule, juhul kui see tegevus on majandustegevus selle direktiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses.

(vt punkt 57 ja resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C‑289/17

Collect Inkasso OÜ jt

versus

Rain Aint jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tartu Maakohus)

Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EÜ) nr 805/2004 – Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta – Täitekorraldusena kinnitamise nõuded – Miinimumnõuded vaidlustamata nõuete menetluste korral – Võlgniku õigused – Selle asutuse aadressist teavitamata jätmine, kellele saab esitada vastuväite nõudele või kaebuse kohtulahendi vaidlustamiseks

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 28. veebruari 2018. aasta otsus

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Euroopa täitekorralduse loomine vaidlustamata nõuete kohta – Määrus nr 805/2004 – Täitekorraldusena kinnitatavad täitedokumendid – Kohtulahend, mis on kätte toimetatud ilma, et selles oleks märgitud kohtu aadressi, mida lahendi vaidlustamisel tuleb kasutada – Välistamine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 805/2004, artikli 17 punkt a, artikli 18 lõike 1 punkt b)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 805/2004, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta, artikli 17 punkti a ja artikli 18 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kohtulahendit, mis on tehtud ilma, et võlgnikku oleks teavitatud selle kohtu aadressist, kuhu vastus toimetada, kelle poole pöörduda või, olenevalt asjaoludest, kus see lahend on võimalik vaidlustada, ei saa kinnitada Euroopa täitekorraldusena.

(vt punkt 39 ja resolutsioon)
Kui asjassepuutuv isik ilmus isiklikult kohtulikule arutamisele, mille tulemusel tehti kohtuotsus, millega ta mõisteti süüteo toimepanemises lõplikult süüdi ning millega talle mõisteti selle eest vabadusekaotuslik karistus, mille täideviimine hiljem teatavatel tingimustel osaliselt peatati, tuleb mõistet „kohtulik arutelu, mille tulemusena otsus tehti“ nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, artikli 4a lõike 1 tähenduses tõlgendada nii, et see ei hõlma menetlust, mille käigus tühistatakse vabadusekaotusliku karistuse täideviimise peatamine seetõttu, et katseajal ei järgitud peatamise tingimusi, kui niisuguse menetluse tulemusel tehtud otsusega ei muudeta algul mõistetud karistuse liiki ega määra.

(vt punkt 92 ja resolutsioon)
Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et olukorras nagu põhikohtuasjas, kus laps on vanemate ühisel tahtel sündinud ja järjepidevalt elanud koos oma emaga mitu kuud liikmesriigis, mis ei ole liikmesriik, kus oli lapse vanemate harilik viibimiskoht enne lapse sündi, ei võimalda vanemate algne kavatsus, et ema pöördub lapsega koos tagasi viimati nimetatud liikmesriiki, järeldada, et seal on selle lapse „harilik viibimiskoht“ viidatud määruse tähenduses.

Seetõttu ei saa niisuguses olukorras käsitada lapse „ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamisena“ viidatud artikli 11 lõike 1 tähenduses ema keeldumist pöörduda koos lapsega tagasi sellesse liikmesriiki.

(vt punkt 70 ja resolutsioon)
Õigusalane koostöö kriminaalasjades–Raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta–Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikud alused–Tagaseljaotsuse täitmiseks tehtud vahistamismäärus–Mõiste „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“–Menetlus, mille esemeks on liitkaristuse mõistmine pärast seda, kui varasemas kohtuastmes on juba tehtud otsus, milles on asjaomase isiku süüküsimus on lahendatud lõplikult–Hõlmamine–Tingimused–Liitkaristust mõistev asutus, kellel on teatav kaalutlusõigus

(Nõukogu raamotsus 2002/584, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 4a lõige 1)
Kui Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriik on ette näinud mitu kohtuastet, milles võidakse teha üksteisele järgnevad otsused, millest vähemalt üks on tehtud tagaselja, siis tuleb nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK) artikli 4a lõike 1 tähenduses mõistet „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ tõlgendada nii, et see viitab vaid selle kohtuastme menetlusele, milles pärast asja faktilist ja õiguslikku uut sisulist läbivaatamist tehti asjaomase isiku süü ja talle mõistetava karistuse – mis võib olla vabadusekaotuslik – kohta lõplik otsus.

Selline apellatsioonimenetlus nagu põhikohtuasjas käsitletav jääb põhimõtteliselt selle mõiste kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb siiski kindlaks teha, et sellel menetlusel on eespool kirjeldatud tunnused.

(vt punktid 98 ja 99 ning resolutsioon)
Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav liikmesriigi kohtus poolelioleva kohtuasja suhtes, milles palutakse võlgnikult välja mõista teenuste osutamise lepingu alusel võlgnetav rahasumma ja nimetatud lepingulise kohustuse rikkumise eest rahaline hüvitis, juhul kui võlgnik on teise liikmesriigi kohtus algatatud maksejõuetusmenetluses maksejõuetuks tunnistatud ja maksejõuetuks tunnistamine hõlmab võlgniku kogu vara.

(vt punkt 35 ja resolutsioon)
–

teiseks arvatakse nende väärtus sellest maksubaasist maha, kui need kaubad ei ole mõeldud müügiks teises liikmesriigis või on toodud päritolu liikmesriiki tagasi, ilma et neid oleks ära müüdud, ja
Kohtuasi C‑20/17

Menetluses, mille algatamist taotles Vincent Pierre Oberle

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Kammergericht Berlin)

Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 650/2012 – Artikkel 4 – Liikmesriigi kohtu üldine pädevus pärimisasja tervikuna lahendamiseks – Riigisisesed õigusnormid, mis reguleerivad rahvusvahelist kohtualluvust riiklike pärimistunnistuste väljaandmisel – Euroopa pärimistunnistus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (teine koda) 21. juuni 2018. aasta otsus

Õigusalane koostöö tsiviilasjades–Kohtualluvus, kohaldatav õigus, otsuste tunnustamine ja täitmine, ametlike dokumentide vastuvõtmine ja täitmine pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomine–Määrus nr 650/2012–Üldine pädevus–Kohaldamisala–Liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et kuigi surnud isiku alaline elukoht ei olnud selles liikmesriigis, on riikliku pärimistunnistuse väljastamiseks pädevad selle liikmesriigi kohtud–Lubamatus

Määruse nr 650/2012 artikli 4 sõnastuse kohaselt annab see säte pärimisasja tervikuna lahendamiseks pädevuse selle liikmesriigi kohtutele, kus surnud isiku surma hetkel oli tema alaline elukoht. Siinkohal tuleb täpsustada, et kuigi selle sätte sõnastuses ei ole märgitud, et selles artiklis sätestatud üldise kohtualluvuse reegli kohaldamine oleks allutatud tingimusele, et pärimisasjas osaleb mitu liikmesriiki, lähtub see reegel siiski asjaolust, et pärimisasjal on piiriülene mõju. Lisaks ilmneb määruse nr 650/2012 artikli 4 pealkirjast, et selle sättega reguleeritakse liikmesriikide kohtute üldise kohtualluvuse kindlaksmääramist, samas kui kohtualluvuse jaotus riigisisesel tasandil tuvastatakse riiklike reeglite alusel, vastavalt määruse artiklile 2. (vt punktid 34–36)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 43 ja 44)

Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 90 märkis, on määrusega nr 650/2012 loodud Euroopa pärimistunnistusel iseseisev õiguslik režiim, mis kehtestati selle määruse VI peatüki sätetega. Selles kontekstis on määruse artikli 64 eesmärk täpsustada, et nii kohtud kui ka teatavad muud asutused on pädevad niisugust pärimistunnistust välja andma, tuues siiski viitega kohtualluvust käsitlevatele eeskirjadele selle määruse artiklites 4, 7, 10 ja 11 välja, millises liikmesriigis niisuguse väljaandmine toimuda saab. (vt punkt 46)
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas, annab see säte tööandjale õiguse esitada kohtule, kellele töötaja on nõuetekohaselt esitanud põhihagi, vastuhagi, mis põhineb nõude loovutamise lepingul, mille tööandja ja isik, kelle nõue see algul oli, sõlmisid pärast seda, kui põhihagi oli juba esitatud.

Mis puudutab vastuhagisid, siis on määruse nr 44/2001 artikli 6 punktis 3 ette nähtud eeskiri sätestatud ka selle määruse artikli 20 lõikes 2 (22. mai 2008. aasta kohtuotsus Glaxosmithkline ja Laboratoires Glaxosmithkline, C‑462/06, EU:C:2008:299, punkt 22). Samas tuleneb juba määruse nr 44/2001 artikli 20 lõike 2 sõnastusest, et see, kui töötaja tugineb tema huvide seisukohalt kõige soodsamatele kohtualluvuse eeskirjadele, et tohi mõjutada õigust esitada vastuhagi kohtusse, kuhu on esitatud põhihagi. Sellest järeldub, et kui töötaja õigust valida tema hagi läbivaatamiseks pädev kohus on järgitud, siis eesmärk anda töötajale eelis on täidetud ega ole põhjust piirata võimalust lahendada see hagi koos vastuhagiga määruse nr 44/2001 artikli 20 lõike 2 tähenduses.

Viimaseks, kuna tööandja ei tea ette, millise paiga kohtule töötaja põhihagi esitab, siis ei saa olla tähtust asjaolul, et tööandja omandab vastuhagi aluseks olevad nõuded alles pärast seda, kui nimetatud kohtus on menetlust juba alustatud.

(vt punktid 26–28, 33 ja 34 ning resolutsioon)
–

olukorras, kus ülalpidamist saama õigustatud isik, kes on muutnud oma harilikku viibimiskohta, esitab oma uueks harilikuks viibimiskohaks oleva riigi kohtule kohustatud isiku vastu tagasiulatuva elatisnõude ajavahemiku eest, mil ta elas teises liikmesriigis, võib kohtu asukohariigi õigus, mis on ühtlasi õigustatud isiku uueks harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õigus, olla kohaldatav, kui kohtu asukoha liikmesriigi kohtud olid pädevad lahendama nende poolte vahelisi ja seda ajavahemikku puudutavaid elatisvaidlusi. Nagu nähtub Haagi protokolli artikli 4 lõikest 2, on sellel sättel, mis lubab kohtu asukohariigi õiguse asemel kohaldada ülalpidamist saama õigustatud isiku harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õigust, kasulik mõju vaid siis, kui need õigused on erinevad. Järelikult, niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas, kus kohtu asukohariigi õigus, antud juhul Austria õigus, ei lange ajavahemikul, mille eest õigustatud isik elatist nõuab, kokku õigustatud isiku harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õigusega, antud juhul Saksa õigusega, võib Haagi protokolli artikli 4 lõikel 2 olla kasulik mõju. Veel on siiski vaja, et selles sättes viidatud kohtu asukohariigi õigust saaks kohaldada tagasiulatuva elatisnõude suhtes. Selle kohta olgu märgitud, et ainuüksi Haagi protokolli artikli 4 lõike 2 sõnastuse alusel ei ole selle sätte ulatust võimalik kindlalt selgeks teha. Selle tõlgendamisel tuleb arvesse võtta seose reeglite süsteemi, mis on ette nähtud Haagi protokolliga, ning protokolli eesmärki. Haagi protokolliga ette nähtud seose reeglite kohta olgu märgitud, et protokolli artikli 4 lõige 2 näeb teatavate õigustatud isikute kasuks ette erisätte, mis täiendab protokolli artiklis 3 sisalduvat üldsätet. Pealegi, nagu nähtub Bonomi seletuskirjast ja eesmärkidest, mida taotles komisjon, kes aktiivselt osales läbirääkimistel Haagi protokolli vastuvõtmiseks (vt ettepanek: nõukogu määrus kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (KOM(2005) 649 lõplik)), on selle süsteemi eesmärk tagada kohaldatava õiguse prognoositavus, tagades, et kindlaks määratud õigusel on piisav seos kõnealuse perekondliku olukorraga. Võttes arvesse Haagi protokolliga ette nähtud seose reeglite süsteemi ja sellega taotletavat prognoositavuse eesmärki, mida on kirjeldatud käesoleva otsuse punktis 41, tuleb asuda seisukohale, et Haagi protokolli artikli 4 lõikes 2 täiendavalt ette nähtud kohtu asukohariigi õiguse kohaldamine ei ole süsteemi ega selle eesmärgiga kooskõlas juhul, kui kohaldamine tuleneb vaid sellest, et õigustatud isik on valinud endale uue hariliku viibimiskoha, ning kohaldataval õigusel ei ole seost ülalpidamist saama õigustatud isiku ja ülalpidamist andma kohustatud isiku perekondliku olukorraga ülalpidamiskohustusega seotud ajal.
Kohtuasi C‑229/17

Evonik Degussa GmbH

versus

Saksamaa Liitvabariik

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Berlin)

Eelotsusetaotlus – Keskkond – Kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteem Euroopa Liidus – Tasuta eraldamine – Direktiiv 2003/87/EÜ – Artikkel 10a – I lisa – Otsus 2011/278/EL – I lisa punkt 2 – Tootepõhiste võrdlusaluste kindlaksmääramine – Vesiniku tootmine – Vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiirid – Protsess, mis seisneb vesinikurikkast gaasisegust seal juba sisalduva vesiniku eraldamises

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kuues koda) 17. mai 2018. aasta otsus

Keskkond – Õhusaaste – Direktiiv 2003/87 – Kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem – Üleminekueeskirjad saastekvootide tasuta eraldamiseks – Vesiniku tootmisega seotud saastekvootide tasuta eraldamine – Vesiniku tootepõhisesse võrdlusalusesse hõlmatud tegevused – Hõlmamine – Gaasisegus juba sisalduva vesiniku eraldamine – Väljaarvamine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/87, artikli 10a lõige 1; komisjoni otsus nr 2011/278, I lisa)

Komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsuse 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks, I lisa punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et niisugune protsess nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis ei võimalda toota vesinikku keemilise sünteesi teel, vaid üksnes eraldab gaasisegust selles juba leiduva aine, ei kuulu vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridesse. See oleks teisiti juhul, kui kõnealune protsess toimuks esiteks „vesiniku tootmise“ käigus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ, ning mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ, I lisa tähenduses ja oleks teiseks tootmisega tehniliselt seotud.

(vt punkt 47 ja resolutsioon)