Asjaolu, et tööhõivealast abikava kehtestava riikliku meetme eesmärk on tööhõive säilitamine, ei oma selle riigiabina kvalifitseerimisel tähtsust, kuna EÜ artikli 87 lõige 1 määratleb riigi poolt võetud meetmeid nende mõju alusel, mitte lähtudes nende põhjustest või eesmärkidest.

Seega ei vasta nimetatud määruses kehtestatud tingimustele niisugune riigi poolt võetud meede, millega on ette nähtud tööhõivealane abikava, mis ei välista, et abi võidakse anda väljaspool toetatavat ala asuvale suurettevõtjale. Pealegi ei ole puhtteoreetiline võimalus, et kõnealuse riikliku meetme kontekstis võib potentsiaalne võõrandaja olla väikese või keskmise suurusega ettevõtja, piisav selleks, et võidaks asuda seisukohale, et abi, millest on sellisel moel teatatud, on ühisturuga kokkusobiv vastavalt ühenduse suunistele raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta.

Selleks et abikava saaks pidada ühisturuga kokkusobivaks vastavalt määrusele nr 2204/2002, mis käsitleb EÜ […] artiklite 87 ja 88 kohaldamist tööhõivealase riigiabi suhtes, ei piisa sellest, kui selles kehtestatud tingimused on täidetud teatavatel võimalikel kohaldamise juhtudel. Vaja on ka, et selle kava alusel antav abi vastaks neile tingimustele kõigil mõeldavatel juhtudel.

Põhjendamiskohustus kujutab endast vorminõuet, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis puudutab vaidlusaluse akti sisulist õiguspärasust. EÜ artikli 253 kohaselt nõutavad põhjendused sõltuvad asjassepuutuva akti laadist ning nendest peavad selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja pädev kohus saaks teostada kontrolli. Põhjendamiskohustuse täitmisele hinnangu andmisel tuleb lähtuda konkreetsetest asjaoludest, eelkõige akti sisust, esitatud põhjenduste laadist ning huvist saada selgitusi, mis võib olla akti adressaatidel ja teistel isikutel, keda kõnealune akt otseselt ja isiklikult puudutab. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleksid esitatud kõik faktilised ja õiguslikud asjaolud, sest seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata mitte üksnes akti sõnastuse, vaid ka selle konteksti ja kõigi asjassepuutuvat valdkonda reguleerivate õigusnormide põhjal.

Nimetatud põhimõtetest tuleneb, et komisjon on kohustatud tõendama, et tegemist on riigiabiga ja et see abi on ühisturuga kokkusobimatu. Teisest küljest ei ole ta kohustatud punkthaaval vastama puudutatud liikmesriikide ametiasutuste või menetlusse astunud kolmandate isikute poolt esitatud asjassepuutumatutele argumentidele.

Juhul kui ka riigiabi andmise tingimustest lähtudes võib järeldada, et see abi võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust või kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, peab komisjon oma otsuse põhjendustes vähemalt need asjaolud ära tooma.

Sellele vaatamata ei ole komisjon kohustatud tõendama tegelikku mõju, mida ebaseaduslik abi on avaldanud konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubavahetusele. Komisjoni niisugune tõendamiskohustus asetaks soodsamasse olukorda need liikmesriigid, kes on toetuste maksmisel rikkunud EÜ artikli 88 lõikes 3 ette nähtud teatamiskohustust, seades halvemasse olukorda riigid, kes teatavad abikavadest juba kavandamise etapis. EÜ artikli 87 lõike 1 sõnastusest tulenevalt ei ole ühisturuga kokkusobimatu mitte üksnes niisugune abi, mis „kahjustab” konkurentsi, vaid ka abi, mis „ähvardab” seda kahjustada.

(vt punktid 117–119, 126 ja 127)