KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PRIIT PIKAMÄE

esitatud 9. juulil 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑342/19 P

Fabio De Masi,

Yanis Varoufakis

versus

Euroopa Keskpank (EKP)

Apellatsioonkaebus – Tutvumine Euroopa Keskpanga (EKP) dokumentidega – EKP põhitegevusega seotud dokument – Otsus 2004/258/EÜ – Artikli 4 lõiked 2 ja 3 – Kohaldamisala – Asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumine – Dokumendi seotus poolelioleva või lõppenud otsustamisprotsessiga

I. Sissejuhatus

1. Apellatsioonkaebusega paluvad Fabio De Masi ja Yanis Varoufakis tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 12. märtsi 2019. aasta kohtuotsuse De Masi ja Varoufakis vs. EKP ( 2 ), millega Üldkohus jättis rahuldamata tühistamishagi Euroopa Keskpanga (EKP) 16. oktoobri 2017. aasta otsusele, millega keelduti apellantidele 23. aprilli 2015. aasta dokumendiga „Vastused küsimustele, mis puudutavad protokolli EKPSi ja EKP põhikirja kohta artikli 14.4 tõlgendamist“ tutvumise võimaldamisest.

2. Erinevalt vaidlustest, mis puudutavad määruse nr 1049/2001 ( 3 ) kohaldamist, on Euroopa Kohus EKP valduses olevate dokumentidega tutvumist puudutavate vaidluste kohta teinud vaid mõned kohtuotsused ning käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse oma kohtupraktikat selles spetsiifilises valdkonnas täpsustada.

3. Euroopa Kohtu palvel keskendub käesolev ettepanek apellatsioonkaebuse kolmandale väitele, mis puudutab konkreetsemalt seda, kuidas suhestuvad omavahel otsuses 2004/258/EÜ ( 4 ) sätestatud erandid dokumendiga tutvumise õigusest ning milline on otsuse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus nimetatud asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumente puudutava erandi ulatus.

II. Õiguslik raamistik

A. Esmane õigus

4. ELTL artiklis 15 on sätestatud: „1. Hea valitsemistava edendamiseks ja kodanikuühiskonna osalemise tagamiseks teevad liidu institutsioonid, organid ja asutused oma tööd võimalikult avalikult. 2. Euroopa Parlamendi istungid on avalikud, samuti nõukogu istungid, kui see arutab ja hääletab seadusandlike aktide eelnõusid. 3. Igal liidu kodanikul ja igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes elab või kelle registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis, on õigus pääseda ligi liidu institutsioonide, organite ja asutuste mis tahes andmekandjal säilitatavatele dokumentidele põhimõtete ning tingimuste alusel, mis määratletakse kooskõlas käesoleva lõikega. Euroopa Parlament ja nõukogu määravad määruste abil seadusandliku tavamenetluse kohaselt kindlaks dokumentidele ligipääsu reguleerivad üldpõhimõtted ja piirangud, lähtudes avalikest ja erahuvidest. Iga institutsioon, organ või asutus tagab oma töö läbipaistvuse ja täpsustab oma kodukorras konkreetsed sätted ligipääsu kohta tema dokumentidele vastavalt teises lõigus osutatud määrusele. Euroopa Liidu Kohus, Euroopa Keskpank ja Euroopa Investeerimispank kohaldavad käesolevat lõiget ainult oma haldusülesannete täitmisel. Euroopa Parlament ja nõukogu tagavad seadusandlike menetlustega seotud dokumentide avaldamise teises lõigus osutatud määrustega kehtestatud tingimuste kohaselt.“

B. Otsus 2004/258

5. Otsuse 2004/258 põhjendused 1–3 on sõnastatud järgmiselt: „(1) Euroopa Liidu lepingu artikli 1 teises lõikes sisalduv avatuse idee sätestab, et leping tähistab uut etappi Euroopa rahvaste üha tihedama liidu loomises, kus otsused tehakse nii avalikult kui võimalik ja nii kodanikulähedaselt kui võimalik. Avatus suurendab halduse õiguspärasust, efektiivsust ja usaldusväärsust, seega tugevdades demokraatia põhimõtteid. (2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) seonduvas ühisdeklaratsioonis kutsuvad Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon teisi liidu asutusi ja organeid üles vastu võtma määruses sätestatud põhimõtteid ja piiranguid arvestavaid siseeeskirju üldsuse juurdepääsu kohta. Seetõttu tuleb läbi vaadata EKP dokumentidele juurdepääsu kord, mis on sätestatud 3. novembri 1998. aasta otsuses EKP/1998/12 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele ja arhiividele. (3) EKP dokumentidele tuleb võimaldada suurem juurdepääs, samas kaitstes [ELTL] artiklis 108 ja [Euroopa Keskpankade Süsteemi ja EKP põhikirja käsitleva protokolli] artiklis 7 sätestatud EKP ja riikide keskpankade (RKPd) iseseisvust ning teatud EKP ülesannete täitmise konfidentsiaalsust. Otsustamismenetluse, sh sisekonsultatsioonid ja ettevalmistus, tulemuslikkuse tagamiseks on EKP otsuseid tegevate organite koosolekute läbiviimine konfidentsiaalne, kui vastav organ ei otsusta oma arutluse tulemusi avalikustada.“

6. Selle otsuse artiklis 2 on sätestatud: „1. Igal liidu kodanikul ja igal füüsilisel või juriidilise isikul, kes elab või kelle registreeritud asukoht on liikmesriigis, on õigus juurdepääsule EKP dokumentidele, võttes arvesse käesolevas otsuses määratletud tingimusi ja piiranguid. 2. EKP võib samadel tingimustel ja piirangutel võimaldada juurdepääsu EKP dokumentidele igale füüsilisele või juriidilisele isikule, kes ei ela või kellel ei ole registreeritud asukohta liikmesriigis. […]“.

7. Otsuse 2004/258 artiklis 4 on sätestatud: „[…] 2. EKP keeldub juurdepääsu võimaldamisest dokumentidele, mille avalikustamine võiks kahjustada järgmise kaitset: […] – kohtumenetlus ja õigusabi, […] kui puudub ülekaalukas üldine huvi avalikustamiseks. 3. Juurdepääsust EKP koostatud või saadud sisekasutuses olevale dokumendile, mis on osa EKP-sisestest arutlustest või eelkonsultatsioonidest ning EKP seisukohtade vahetustest RKPdega, riiklike pädevate asutustega või riiklike määratud asutustega, tuleb keelduda ka pärast otsuse vastuvõtmist, kui puudub ülekaalukas üldine huvi avalikustamiseks. Juurdepääsust dokumentidele, mis kajastavad EKP seisukohtade vahetust muude asjaomaste asutustega, tuleb keelduda ka pärast otsuse vastuvõtmist, kui dokumendi avaldamine võiks oluliselt kahjustada EKP ülesannete tulemuslikku teostamist, kui puudub ülekaalukas üldine huvi avalikustamiseks. […] 5. Juhul kui ainult osa soovitud dokumendist on mõne erandiga hõlmatud, tuleb avalikustada dokument ülejäänud osas. […]“.

III. Vaidluse taust

8. Vaidluse tausta on Üldkohus kirjeldanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–6 ja käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib selle kokku võtta järgmiselt.

9. Olles saanud EKP-lt teada 23. aprilli 2015. aasta õigusliku arvamuse „Vastused küsimustele, mis puudutavad protokolli Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta artikli 14.4 tõlgendamist“ (edaspidi „vaidlusalune dokument“) olemasolust, esitasid F. De Masi ja Y. Varoufakis (edaspidi „apellandid“) 7. juuli 2017. aasta kirjas EKP-le taotluse selle dokumendiga tutvumiseks.

10. EKP keeldus 3. augusti 2017. aasta kirjaga vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest, tuginedes esiteks õigusnõustamist kaitsvale erandile, mis on sätestatud otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teises taandes, ja teiseks asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumente kaitsvale erandile, mis on sätestatud sama otsuse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus.

11. Apellandid esitasid 30. augusti 2017. aasta kirjaga kordustaotluse vaidlusaluse dokumendiga tutvumiseks, tuginedes selle otsuse artikli 7 lõikele 2.

12. EKP jättis 16. oktoobri 2017. aasta kirjaga vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse muutmata, tuginedes samadele eranditele, millele ta oli tuginenud 3. augusti 2017. aasta otsuses.

IV. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus

13. Hagiavalduses, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 8. detsembril 2017, esitasid apellandid hagi 16. oktoobri 2017. aasta otsuse tühistamiseks.

14. Apellandid tuginesid hagis sisuliselt kahele väitele, mis puudutasid vastavalt otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teise taande rikkumist ning selle otsuse artikli 4 lõike 3 esimese lõigu rikkumist.

15. EKP palus hagi rahuldamata jätta.

16. Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus apellantide hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Teise väite analüüsi tulemusena leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74, et EKP võis otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erandile tuginedes vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest põhjendatult keelduda. Seetõttu leidis Üldkohus, et käsitleda ei ole vaja esimest väidet, mis puudutas sama otsuse artikli 4 lõike 2 teises taandes sätestatud erandit tutvumise õigusest.

17. Seejuures leidis Üldkohus, et kõnealuse otsuse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erandi puhul ei ole otsustamisprotsessi ränga kahjustamise tõendamine nõutav ning märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 30, et selle sätte alusel dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumine eeldab üksnes seda, et esiteks on tõendatud, et vaidlusalune dokument on mõeldud asutusesiseseks kasutamiseks EKP nõupidamiste ja eelkonsultatsioonide käigus või seisukohtade vahetamiseks EKP ja asjaomaste riiklike asutuste vahel ning teiseks, et ei esine ülekaalukat üldist huvi, mille tõttu selle dokumendi avalikustamine oleks põhjendatud. Samuti tõi Üldkohus esile, et EKP leidis põhjendatult, et vaidlusalune dokument oli mõeldud asutusesiseseks kasutamiseks kõnealuse otsuse artikli 4 lõike 3 esimese lõigu tähenduses, kuna EKP leidis, et dokument pidi andma EKP nõukogule teavet ja toetama tema arutelu seoses pädevusega, mis on talle antud protokolli nr 4 „Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta“ (edaspidi „EKPSi ja EKP protokoll“) artikliga 14.4.

18. Apellantide esitatud argumente analüüsides lükkas Üldkohus esimesena tagasi väite, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erand ei ole vaidlusaluse dokumendi suhtes kohaldatav, kuna see on õiguslik arvamus, mis kuulub nimetatud otsuse artikli 4 lõike 2 teises taandes sätestatud õigusnõustamist kaitsva erandi kohaldamisalasse.

19. Teisena lükkas Üldkohus tagasi apellantide argumendi, mille kohaselt ei olnud nimetatud otsuse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud tingimused täidetud, kuna vaidlusalune dokument ei ole oma laadilt asutusesisene ega ka seotud ühegi konkreetse menetlusega.

20. Kolmandaks analüüsis Üldkohus põhjendamiskohustuse rikkumisega seotud väidet ning lükkas selle tagasi.

21. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 62–73 käsitles Üldkohus teise väite teist osa, mis puudutas vaidlusaluse dokumendi avalikustamist õigustavat ülekaalukat üldist huvi ning otsustas selle tagasi lükata.

V. Poolte nõuded

22. Apellatsioonkaebuses paluvad apellandid Euroopa Kohtul: – vaidlustatud kohtuotsus täielikult tühistada ning esimeses kohtuastmes esitatud nõuded rahuldada, ning – mõista kohtukulud välja vastustajalt vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 184 koosmõjus kodukorra artikliga 137 ja järgmiste artiklitega.

23. EKP palub: – jätta apellatsioonkaebus rahuldamata, ning – mõista kohtukulud välja apellantidelt.

VI. Õiguslik analüüs

24. Apellandid põhjendavad apellatsioonkaebust nelja väitega, mis puudutavad esiteks ELL artikli 10 lõike 3, ELTL artikli 15 lõike 1 ja artikli 298 lõike 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 42 rikkumist, teiseks põhjendamiskohustuse rikkumist, kolmandaks otsuse 2004/258 artikli 4 lõigete 2 ja 3 rikkumist, neljandaks esmast õigust seoses sellega, et Üldkohus keeldus tunnustamast vaidlusaluse dokumendi avalikustamist õigustava ülekaaluka avaliku huvi olemasolu.

25. Käesolev ettepanek puudutab üksnes kolmandat väidet, mis jaguneb kaheks osaks. Esiteks leitakse selles, et Üldkohus on eiranud vastavalt otsuse 2004/258 artikli 4 lõigete 2 ja 3 kohaldamisala ning teiseks kohaldanud õigust vääralt, leides, et dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumine oli selle otsuse artikli 4 lõike 3 alusel põhjendatud, kuigi vaidlusalune dokument ei olnud mõeldud asutusesiseseks kasutamiseks selle sätte tähenduses.

26. Mulle näib, et enne eelnimetatud väite analüüsimist tuleb täpsustada analüüsi õiguslikku raamistikku, võttes arvesse, et nii Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses kui apellandid apellatsioonkaebuses on viidanud lahendustele, mida Euroopa Kohus on kasutanud määrust nr 1049/2001 puudutavas kohtupraktikas.

A. Analüüsi õiguslik raamistik

27. Vaidlus puudub selles, et EKP valduses olevate dokumentidega tutvumise taotlused tuleb esitada üksnes vastavalt otsusele 2004/258, mille alusel apellantide taotlus rahuldamata jäeti.

28. Tuleb märkida, et otsuse 2004/258 vastu võtmisele eelnes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) seotud ühisdeklaratsioon ( 5 ), milles Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon palusid teistel liidu institutsioonidel ja organitel kehtestada üldsusele dokumentidega tutvumise võimaldamist reguleerivad sise-eeskirjad, mis võtavad arvesse nimetatud määruses määratletud põhimõtteid ja piiranguid.

29. Otsuse 2004/258 põhjenduses 3 märgitu kohaselt on selle otsuse eesmärk avardada EKP dokumentidega tutvumise võimalusi võrreldes nendega, mis tulenesid Euroopa Keskpanga 3. novembri 1998. aasta otsusest 1999/284/EÜ üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele ja arhiividele ( 6 ) (EKP/1998/12), kaitstes samas ELTL artiklis 108 ning EKP ja RKPSi protokolli artiklis 7 sätestatud EKP ja riikide keskpankade iseseisvust ning teatud EKP ülesannete täitmise konfidentsiaalsust. ( 7 )

30. Otsuse 2004/258 artikli 3 punkti a kohaselt tuleb selles otsuses käsitletud dokumendina mõista EKP koostatud või tema valduses olevat dokumenti, mis „seondub selle poliitika, tegevuse või otsustega“, milline määratlus on väga üldine. Nagu EKP nii Üldkohtule kui ka Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes avaldustes sõnaselgelt märgib, ei puuduta selle otsusega antud tutvumise õigus mitte üksnes neid dokumente, mis on seotud haldusülesannetega, vaid see laieneb üldiselt kõigile „EKP dokumentidele“.

31. Seega võeti otsus 2004/258 vastu enne 1. detsembrit 2009, mil jõustus Lissaboni leping, millega muutus esmase õiguse tasandil liidu institutsioonide dokumentidega tutvumise õiguslik raamistik, kuna EÜ asutamislepingu artikli 255 asemel hakkas kehtima ELTL artikkel 15, mis laiendas läbipaistvuse põhimõtte kohaldamisala liidu õiguses. Nimelt, erinevalt EÜ artiklist 255, mille kohaldamisala piirdus parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidega, näeb ELTL artikli 15 lõige 3 praegu ette õiguse tutvuda liidu institutsioonide, organite ja asutuste dokumentidega, sealhulgas Euroopa Liidu Kohtu, Euroopa Keskpanga ja Euroopa Investeerimispanga dokumentidega, mis on seotud nende haldusülesannete täitmisega. ( 8 )

32. ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu kohaselt kehtib sama sätte esimeses lõigus ette nähtud institutsioonide dokumentidega tutvumise regulatsioon EKP suhtes üksnes siis, kui ta täidab oma haldusülesandeid. Järelikult ei saa tingimusi, mis reguleerivad õigust tutvuda selle institutsiooni käsutuses olevate nende dokumentidega, mis on seotud tema põhitegevusega, kehtestada ELTL artikli 15 lõike 3 teise lõigu alusel vastu võetud määrustega. ( 9 )

33. Ilmneb niisiis, et lahendusi, mida Euroopa Kohus kasutas määrust nr 1049/2001 puudutavas kohtupraktikas, ei saa seda kohtupraktikat analoogia alusel kohaldades üle kanda neile juhtumitele, kus taotlus ja tutvumise võimaldamisest keeldumine puudutavad EKP põhitegevusega seotud dokumenti ( 10 ), kuna see määrus ei ole EKP-le siduv. Mulle näib, et nii on see ka vaidlusaluse dokumendi puhul, millega tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuses märgitakse, et tegemist on õigusliku arvamusega, kus hinnatakse EKP nõukogule EKPSi ja EKP protokolli artiklist 14.4 tulenevaid volitusi ning analüüsitakse samme, mida nimetatud nõukogu peaks astuma, kui funktsioonid, mida riikide keskpangad täidavad väljaspool EKPSi, võivad häirida EKPSi eesmärkide ja ülesannete täitmist. Seda dokumenti kirjeldatakse dokumendina, mis on mõeldud rikastama EKP otsuseid tegevate organite sisearutelusid ning toetama nende arutelusid ja konsultatsioone erakorralise likviidsusabi andmise küsimuses. Seega saab asuda seisukohale, et vaidlusalune dokument on seotud EKP põhitegevusega, puudutades eelkõige EKP pädevust rahapoliitika ja finantssüsteemi stabiilsuse valdkonnas. ( 11 )

B. Otsuse 2004/258 artikli 4 lõigete 2 ja 3 kohaldamisala eiramine

34. Tuleb tähele panna, et vaidluse all oleva tutvumise võimaldamisest keeldumise aluseks oli esiteks otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teises taandes sätestatud erand, mis puudutab õigusnõustamise kaitset, ning teiseks selle otsuse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erand, mis seondub asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumentide kaitsega. Vaidlustatud kohtuotsuses analüüsis Üldkohus ainult ühte neist kahest tühistamishagi väitest ehk väidet, mis puudutas eespool teisena nimetatud sätte rikkumist, ning olles leidnud, et EKP võis vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumisel põhjendatult tugineda otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erandile, leidis Üldkohus, et esimest väidet, mis puudutas nimetatud otsuse artikli 4 lõike 2 teise taande rikkumist, ei ole vaja käsitleda ( 12 ).

35. Enne selle järelduse tegemist märkis Üldkohus, viidates kahele Euroopa Kohtu otsusele, milles tõlgendati määrust nr 1049/2001, et dokumendiga tutvumise taotlust läbi vaadates võib EKP arvesse võtta otsuse 2004/258 artiklis 4 sätestatud mitut keeldumise alust ning täpsustas, et erandid, millega põhjendatakse vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumist, „on mõlemad iseseisvad keeldumise alused“, kuna õigusnõustamist kaitsev erand ei ole asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumente kaitsva erandi suhtes erinormiks ( 13 ).

36. Esimesena leiavad apellandid, et Üldkohus kohaldas õigust vääralt, leides, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teine taane, mis puudutab õigusalaste hinnangute kaitset, ei ole erinorm (lex specialis) selle otsuse artikli 4 lõike 3 suhtes. Nimetatud sätetest esimesel on blokeeriv mõju, mis toob kaasa teise sätte mittekohaldatavuse. Selle väite põhjendusena märgivad apellandid üksnes seda, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 sisalduv väljend „arvamused EKP sisekasutuseks“ saab puudutada üksnes muid kui õigusalaseid arvamusi, kuna vastasel juhul muutuks mõttetuks selle otsuse artikli 4 lõike 2 teine taane, mis puudutab õigusnõustamise kaitset.

37. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses õigesti märgib ( 14 ), kehtivad kõigile liidu kodanikele ning kõigile füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kelle elukoht või registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis, otsuse 2004/258 artikli 2 lõikest 1 tuleneva EKP dokumentidega tutvumise õiguse suhtes teatud piirangud tulenevalt avalikust või erahuvist. Täpsemalt on otsuse 2004/258 artiklis 4 kooskõlas põhjendusega 4 ette nähtud erandlikud alused, mis lubavad EKP-l dokumendiga tutvumise võimaldamisest keelduda, kui selle avalikustamine kahjustaks mõnd selle artikli lõikega 1 või 2 kaitstud huvi või kui dokument on mõeldud sisesekasutuseks EKP nõupidamiste ja eelkonsultatsioonide käigus või seisukohtade vahetamiseks EKP ja riikide keskpankade, riiklike pädevate asutuste või määratud asutuste vahel või kajastab seisukohtade vahetamist EKP ja muude asjaomaste asutuste ja organite vahel.

38. Tuleb tõdeda, et formaalselt on otsuse 2004/258 artikli 4 lõigetes 1–3 üksteise järel sätestatud erinevad tutvumise võimaldamisest keeldumise alused, mis asetsevad lihtsalt kõrvuti, ilma et oleks viiteid mis tahes vahekorrale kõnealuste sätete vahel. See, kuidas otsuse 2004/258 artikli 4 lõiked 1–3 esitatud on, toetab Üldkohtu järeldust, et iga tutvumise võimaldamisest keeldumise alus on eraldiseisev ja autonoomne ning EKP võib tugineda kas ühele neist või mitmele korraga. Otsuse 2004/258 artikli 4 ülesehitusest tulenevalt on tutvumise taotluse rahuldamata jätmine põhjendatud, kui selles artiklis sätestatud eranditest ühes ette nähtud tingimused on täidetud. Ka selle otsuse artikli 4 lõike 2 teise taande – ega artikli 4 lõike 3 – sõnastus ei toeta kuidagi apellantide väidet, et esimene säte on teise suhtes erinorm.

39. Lisaks ja eelkõige osutatakse otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 5 taotletud dokumendi osalisele avalikustamisele järgmiselt: „juhul kui ainult osa soovitud dokumendist on mõne erandiga hõlmatud, tuleb avalikustada dokument ülejäänud osas“. See sõnastus tähendab vaieldamatult võimalust kohaldada nimetatud artikli lõigetes 1–3 sätestatud erinevaid erandeid ühe ja sama dokumendi suhtes samal ajal.

40. See võimalus on selgitatav raskustega, mis võivad taotluse saanud institutsioonil tekkida nõutud dokumendi kvalifitseerimisel lähtuvalt selle sisust ja tutvumise võimaldamisest keeldumise lubatud põhjustest. Oma keeruka laadi tõttu võib sama dokument a priori kuuluda mitme tutvumise õigusest tehtud erandi kohaldamisalasse ( 15 ) ning mulle näib ebamõistlik sundida seda institutsiooni valima üht neist, samas kui tema põhjendused suure tõenäosusega vaidlustatakse ja nende õiguspärasust kontrollitakse. Nii ei kahjusta see kuidagi avalikkuse õigust dokumentidega tutvuda ega selle soovitavat toimet, kuna tutvumise taotlejal on võimalus vaidega ja seejärel kohtus vaidlustada tutvumise võimaldamisest keeldumine, mille põhjendatust hindab lõpuks kohus.

41. Sellist olukorda näitlikustab käesoleval juhul suurepäraselt vaidlusalune dokument, mille puhul on tegemist EKP poolt oma sisearutelude tarbeks kolmandalt isikult tellitud õigusliku hinnanguga, mille puhul vaidlustavad apellandid nii selle kvalifitseerimise asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud arvamusena kui ka – nagu me edaspidi näeme – õigusnõustamise raames antud arvamusena.

42. Apellantide väite kohta, et Üldkohtu valitud tõlgendus muudaks tarbetuks otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teise taande, tuleb rõhutada, et tutvumise võimaldamisest keeldumise põhjuste kattumist automaatselt ei teki, kuna võib esineda konkreetseid olukordi, kus õiguslik arvamus on kaitstud üksnes selles sättes ette nähtud erandi alusel. Pealegi, kui Üldkohus oleks asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumentide kaitset puudutavat erandit põhjendamatuks pidanud, oleks tal tulnud tutvumise võimaldamisest keeldumise õiguspärasust hinnata otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teises taandes ette nähtud õigusnõustamisega seotud põhjusest lähtudes.

43. Viimaks näib mulle kasulik juhtida tähelepanu lahendusele, mida Euroopa Kohus kasutas 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsuses EKP vs. Espírito Santo Financial (Portugal) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117). Selles kohtuasjas tühistas Üldkohus EKP otsuse keelduda täielikult tutvumise võimaldamisest protokollidega, kus kajastusid EKP nõukogu otsused erakorralise likviidsusabi andmise kohta ühele Portugali krediidiasutusele, eelkõige, mis puudutas asjaomase krediidi summaga seotud teavet. Olles tuvastanud, et põhjendamiskohustusele hinnangu andmisel kohaldas Üldkohus õigust vääralt, ning tühistanud seetõttu vaidlustatud kohtuotsuse, lahendas Euroopa Kohus ise vaidluse lõplikult, käsitledes eelnimetatud vormipuudustega seotud väidet ning ainult ühte hageja sisulist väidet, mis puudutas EKP otsuseid tegevate organite menetluste konfidentsiaalsust käsitleva otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a rikkumist. Euroopa Kohus lükkas need kaks väidet tagasi, leides, et tutvumise võimaldamisest keeldumise otsus oli õiguslikult piisavalt põhjendatud ning eelnimetatud sätte alusel sellise otsuse tegemine õiguspärane. Ta ei võtnud niisiis arvesse ega andnud hinnangut hageja esitatud teisele sisulisele väitele, mis puudutas otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 esimese taande rikkumist, leides seega, et kõik selles otsuses ette nähtud tutvumise võimaldamisest keeldumise põhjused on eraldiseisvad ja autonoomsed. ( 16 )

44. Apellandid väidavad teisena, et kuigi vaidlusaluse dokumendi näol on tõepoolest tegemist õigusalase hinnanguga, mis iseenesest kuulub sellisena otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teise taande kohaldamisalasse, ei vasta see kaitse saamiseks nõutavatele tingimustele selles mõttes, et tegemist on abstraktse õigusteadusliku arvamusega, mis käsitleb niisuguse teksti tõlgendamist, mida ei saa pidada õigusnõustamise raames antud arvamuseks selle sätte tähenduses. Apellantide sellekohase argumentatsiooni kohta on Üldkohus aga põhjendamatult jätnud seisukoha võtmata.

45. Tuleb tõdeda, et see etteheide on faktiliselt põhjendamata, kuna Üldkohus pidas apellantide argumentatsiooni sisu vastuoluliseks ( 17 ) ja lükkas selle tagasi, sest selles väideti ühtaegu nii seda, et vaidlusalune dokument on otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 2 teises taandes sätestatud erandi kohaldamist silmas pidades käsitatav õigusliku arvamusena, kui ka seda, et see seda ei ole. Igal juhul ei tule apellantide sellise ainetu argumendi osas seisukohta võtta, kuna Üldkohus jättis kehtima EKP keeldumise, mis tugines üksnes selle otsuse artikli 4 lõikele 3, ega võtnud seisukohta küsimuses, kas vaidlusalune dokument on käsitatav õigusliku arvamusena kõnealuse otsuse artikli 4 lõike 2 teise taande tähenduses.

C. Otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu rikkumine

46. Kolmanda väite teises osas leiavad apellandid, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 sätestatud kaitsel on samasugune eesmärk nagu määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus sätestatul, ehk kaitsta konkreetse haldusmenetlusega seotud asutusesisese otsustamisprotsessi puutumatust.

47. Selline abstraktset õigusküsimust puudutav sõltumatu eksperthinnang, mille EKP tellis ja millega tutvumise võimaldamisest keelduti, ei kujuta endast aga otsustamisprotsessi ega mõne lõpliku otsusega seotud dokumenti. Pigem on tegemist dokumendiga, milles määratletakse institutsiooni otsustusvabaduse piirid ja mis jääb niisiis kaitstud otsustamisprotsessist väljapoole.

48. Lisaks sellele väidavad apellandid, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 kasutatud sõnastus „ka pärast otsuse vastuvõtmist“ näitab, et asjaomast dokumenti tuleb pidada asutusesiseseks kasutamiseks mõelduks konkreetses haldusmenetluses, millist lahendust kinnitab ka Euroopa Kohtu praktika, mis puudutab sarnase struktuuriga sätet, nimelt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teist lõiku, ning mille vastu Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuses eksinud.

49. EKP leiab, et kolmanda väite teine osa ei ole ei vastuvõetav ega põhjendatud.

1. Vastuvõetavus

50. Tuleb tähele panna, et Euroopa Kohus ei ole pädev tuvastama fakte ega põhimõtteliselt hindama tõendeid, millele Üldkohus on nende faktide tuvastamisel tuginenud. Kui need tõendid on saadud õiguspäraselt ning kui on kinni peetud õiguse üldpõhimõtetest ja tõendamiskohustusele ning tõendite kogumisele kohaldatavatest menetlusnormidest, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõendamisväärtust. Niisugune hinnang ei kujuta endast seega küsimust, mis alluks Euroopa Kohtu kontrollile, välja arvatud juhul, kui tõendeid on moonutatud. ( 18 )

51. EKP leiab selle väljakujunenud kohtupraktika alusel, et väide, mille kohaselt ei saa vaidlusaluse õigusliku arvamuse näol olla tegemist asutusesisese otsustamisprotsessiga seotud dokumendiga, on vastuvõetamatu, kuna sisuliselt puudutab see Üldkohtu poolt tõenditele antud hinnangut ilma, et apellandid oleksid ära näidanud, et tõendeid oleks moonutatud.

52. See argumentatsioon põhineb minu meelest ekslikul eeldusel ehk kolmanda väite – milles tegelikult ei vaidlustata Üldkohtu poolt faktide või tõendite hindamist – vääral tõlgendamisel.

53. Olles viidanud tutvumise võimaldamisest keeldumist puudutava EKP otsuse põhjendustele ning leidnud, et vaidlusaluse dokumendi sisu analüüs neile vastu ei räägi, asus Üldkohus seisukohale, et kõnealune dokument kujutas endast sõltumatu nõustaja õigusalast eksperthinnangut seoses EKP nõukogu volitustega, mis tulenevad EKPSi ja EKP protokolli artiklist 14.4, ning kuna see ei olnud seotud konkreetse menetlusega, ei olnud see dokument, millega EKP oleks võtnud konkreetses asjas lõpliku seisukoha. ( 19 )

54. Oluline on aga rõhutada, et apellatsioonkaebuse kolmandas väites ei vaidlusta apellandid seda Üldkohtu poolt vaidlusalusele dokumendile antud tõlgendust. Seevastu kritiseerivad apellandid sõnaselgelt seda, et lähtudes vaidlustatud kohtuotsuses sellele antud tõlgendusest, kvalifitseeris Üldkohus õiguslikult selle eksperthinnangu asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumendina otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 tähenduses, mille puhul on tegemist Euroopa Kohtu kontrollile alluva õigusliku hinnanguga.

55. Seega tuleb EKP esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.

2. Sisulised küsimused

56. Apellandid leiavad, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõiget 3 ei võinud käesoleval juhul kohaldada, väites esimesena, et tulenevalt asutusevälisest päritolust ja sisust ehk sellest, et tegu oli eksperthinnanguga konkreetsete sätete tõlgendamisega seotud abstraktses õigusküsimuses, ei saa vaidlusalust dokumenti käsitada asutusesisese otsustamisprotsessiga seotud dokumendina.

57. Selle, üksnes vaidlusaluse dokumendi sisu laadile tugineva argumentatsiooniga ei saa minu meelest nõustuda, kuna selles jäetakse tähelepanuta otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 sätestatud erandi ese, mis on seotud asjaomase dokumendi otstarbega, pidades silmas, et EKP võib olla sellise dokumendi kas koostanud või ka lihtsalt „saanud“.

58. Asjaolu, et vaidlusaluse dokumendi koostas sõltumatu õigusnõustaja, kellelt EKP selle konkreetselt tellinud oli, ega see, et see kajastab EKP pädevuse õiguslikke raame täpsustava normi tõlgendamist käsitlevat eksperthinnangut, ei ole iseenesest vastuolus asutusesisese kasutamise otstarbega. Lisaks sellele ei saa selles eksperthinnangus käsitletud õiguslikku problemaatikat ilmselgelt pidada – nagu apellandid seda ekslikult teevad – „asutuseväliseks õiguslikuks olukorraks“.

59. Teisena väidavad apellandid, et vaidlusalune dokument ei kuulu otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 määratletud erandi kohaldamisalasse, kuna sel puudub igasugune seos konkreetse otsustamisprotsessiga – argumentatsioon, mille puhul tekib küsimus selle erandi ulatusest.

60. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osaks säte on. ( 20 )

a) Mõiste „asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokument“ tõlgendamine

61. Otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 sõnastuse kohta tuleb märkida, et kuigi seal on nimetatud dokumente, mis on asutusesiseseks kasutamiseks „arutluste“ raames, viidatakse seal ka „konsultatsioonidele“ või isegi lihtsalt EKP ja teiste üksuste vahelisele „seisukohtade vahetusele“, ning kaks viimati nimetatud mõistet ei näi otsustamisprotsessiga seonduvat. Niisiis tuleb seda sätet tõlgendada tervikuna, võttes arvesse ka väljendi „ka pärast otsuse vastuvõtmist“ kasutamist, mis viitab ilmselgelt mõistele „otsustamisprotsess“, mis on tutvumise taotluse esitamise ajal kas pooleli või lõppenud.

62. Tekib küsimus, kas see väljend on seotud kõigi otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 käsitletud olukordadega või üksnes „arutlustega“ või hoopis ainult EKP ja teiste üksuste vahelise „seisukohtade vahetusega“, eristades seeläbi teistest täielikult neid olukordi, mis on seotud puhtalt EKP-siseselt kasutatavate dokumentidega. Eelnimetatutest esimene hüpotees on täielikult kooskõlas selle väljendi paiknemisega esimeses lõigus, mida kinnitavad selle teksti teised keeleversioonid peale prantsuskeelse. ( 21 ) See on kooskõlas ka sõnale „konsultatsioonid“ lisatud liitega „eel-“, mis viitab millelegi, mis eelneb või valmistab ette midagi muud – sündmust või akti – mida peetakse tähtsamaks.

63. Võib küsida, kas sõnastust „ka pärast otsuse vastuvõtmist“ (pr k „même après que la décision a été prise“) saab mõista nii, et see lihtsalt täpsustab soovitud kaitse ajalist horisonti selliselt, et see kaitse ei lõpe otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 kohase otsuse vastuvõtmisega, kuivõrd sellise otsuse vastuvõtmise korral lähtutakse vaikimisi sellest täpsustusest. Peale selle, et see oleks raskesti ühildatav määrava artikli „la“ kasutamisega eelnimetatud sõnastuse prantsuskeelses versioonis, on selline kaudsele tähendusele tuginev põhjendus sedavõrd nõrk, et ei sea minu meelest kahtluse alla tõlgenduslikku analüüsi, mille kohaselt on vajalik vaidlusaluse dokumendi seotus otsustamisprotsessiga, ning mida toetavad kontekstist lähtuv ja teleoloogiline tõlgendus.

64. Kontekstist lähtuva tõlgenduse puhul tuleb tähele panna, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõige 3 koosneb kahest lõigust, kusjuures teises lõigus käsitletakse dokumente, mis „kajastavad EKP seisukohtade vahetust muude asjaomaste asutustega […] ka pärast otsuse vastuvõtmist, kui dokumendi avaldamine võiks oluliselt kahjustada EKP ülesannete tulemuslikku teostamist“.

65. Otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 teine lõik lisati seda otsust muutva otsusega 2015/529, mille põhjenduses 8 on täpsustatud, et EKP-l võib esineda vajadus suhelda riiklike asutustega, liidu institutsioonide, asutuste, ametite ja ametkondadega, rahvusvaheliste organisatsioonidega, järelevalveasutustega ja haldusorganitega kolmandates riikides vastavalt ELTL artikli 127 lõigetele 1 ja 5 ning nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määrusele (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga ( 22 ). Järgmisena on märgitud, et „[s]elleks, et EKP saaks teha tulemuslikku koostööd, on oluline jätta vaba ruumi avatud ja konstruktiivsele mõtte- ja teabevahetusele nende asutuste, institutsioonide ja organite vahel. Seetõttu peaks EKP-l olema õigus kaitsta dokumente, mida vahetatakse osana koostööst riikide keskpankadega, riiklike pädevate asutustega, riiklike määratud asutustega ja muude asjaomaste asutustega“.

66. Isegi kui silmas on peetud ainult EKP ja otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus mainimata üksuste vahelise „seisukohtade vahetusega“ seotud dokumentide kaitset, tuleb tõdeda, et nimetatud otsuse artikli 4 lõike 3 teise lõiku on otsustatud lisada väljend „ka pärast otsuse vastuvõtmist“, mis on samasugune nagu see, mis on kasutusel esimeses lõigus ning mis viitab selgelt seotusele otsustamisprotsessiga. Neil asjaoludel võib küsida, mille poolest on EKP ning esimeses lõigus nimetatud riikide keskpankade, riiklike pädevate asutuste või määratud asutuste vaheline „seisukohtade vahetus“ selline, et see õigustab teistsugust tõlgendust, mille kohaselt ei ole eelnimetatud seotus nõutav, ning millises osas ei ole viimati nimetatud tõlgendus asjakohane kogu kõnealuse sätte puhul? ( 23 )

67. Mis puudutab teleoloogilist tõlgendamist, siis nagu ka Üldkohus õigesti rõhutas, on otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu eesmärk eelkõige kaitsta EKP-sisest mõtlemisruumi, kus toimub konfidentsiaalne mõttevahetus institutsiooni otsuseid tegevate organite vaheliste arutluste ja eelkonsultatsioonide käigus. Niisiis jääb üle kindlaks teha selle ruumi „ümbermõõt“, kui jätkata geomeetria-alaste mõistete kasutamist.

68. Sellega seoses tuleb tähele panna otsuse 2004/258 põhjenduse 3 sõnastust, mille kohaselt selle otsuse eesmärk on „võimaldada [EKP dokumentidele] suurem juurdepääs“, kaitstes samas EKP iseseisvust ning teatud tema ülesannete täitmisega seotud küsimuste konfidentsiaalsust. Kõnealuse põhjenduse teises pooles on antud selle akti eesmärgi mõistmise seisukohast oluline selgitus, mille kohaselt „[o]tsustamismenetluse, sh sisekonsultatsioonid ja ettevalmistus, tulemuslikkuse tagamiseks on EKP otsuseid tegevate organite koosolekute läbiviimine konfidentsiaalne, kui vastav organ ei otsusta oma arutluse tulemusi avalikustada“. Kuigi kõnealune põhjendus kajastab tutvumisõiguse varieerumist, on kasutatud sõnastuses esile toodud EKP „otsustamisprotsessi“ tõhususe kaitse eesmärk ning seostatud asutusesisesed ettevalmistused sõnaselgelt nimetatud protsessiga. Konsultatsioonide ja esialgsete mõttevahetuste kaitse ei näi olevat lahutatav arutlemise protsessist ega selle viimasest etapist, mis on suunatud konkreetse asjaga seotud toimiku kohta sisulise otsuse tegemisele.

69. Seega tuleb just otsuse 2004/258 põhjendusest 3 lähtudes tõlgendada ka selle otsuse artikli 4 lõike 3 esimest lõiku, mis puudutab erandit õigusest tutvuda EKP siseseks kasutamiseks mõeldud dokumentidega, mille all peetakse minu meelest silmas üksnes neid dokumente, mis on koostatud või saadud tutvumise taotluse esitamise ajal kas poolelioleva või lõppenud konkreetse otsustamisprotsessi raames.

70. Märgin seejuures, et vastustaja vastuses sisalduvad erinevad EKP seisukohad on eelnimetatud teleoloogilise tõlgendusega täielikult kooskõlas. Nii väidab EKP, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimene lõik lähtub üldreeglist (eeldusest), et asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumentidega tutvumise võimaldamine võib „kahjustada EKP otsustamisprotsessi“ ning et seetõttu on need dokumendid mõtlemisruumi kaitse huvides põhimõtteliselt konfidentsiaalsed. Samuti on seal märgitud, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimene lõik kaitseb EKP‑sisest mõtlemisruumi „kolmandatele isikutele adresseeritavate otsuste ettevalmistamisel“ või et otsuses 2004/258 tunnustatakse seda, et „kolmandatele isikutele adresseeritavate EKP otsuste“ tegemisele peab eelnema asutusesisene mõtlemisruum, mis võimaldab tõhusat, mitteametlikku ja eelkõige konfidentsiaalset mõttevahetust vaadete, ideede, tõlgenduste ja lahendusettepanekute üle. ( 24 )

71. Välja pakutud tõlgendus ei võta asjaomaselt erandilt soovitavat toimet ning omistab sellele ulatuse, mis tagab minu meelest otsusega 2004/258 soovitud tasakaalu avalikkusele EKP valduses olevate dokumentidega tutvumise õiguse ning selle institutsiooni – kes peab ELTL artikli 130 kohaselt saama tulemuslikult taotleda oma ülesannetega seotud eesmärkide saavutamist tänu sellele, et ta teostab sõltumatult talle sel otstarbel aluslepingu ja EKPS põhikirjaga antud eripädevust ( 25 ) – eripära arvesse võtmise vahel.

72. Sellise läbipaistvuse ja konfidentsiaalsuse vahelise tasakaalu otsimisel võib viimati nimetatud kaalutlus mõistagi olla märkimisväärse tähtsusega eelkõige seoses nõukogu arutluste tulemusega, nagu tuleneb ka 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsusest EKP vs. Espírito Santo Financial (Portugal) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117).

73. Selles kohtuotsuses tõlgendas Euroopa Kohus otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punktis a sätestatud erandit – mis puudutab EKP otsuseid tegevate organite arutluste konfidentsiaalsust – lähtuvalt EKPSi ja EKP protokolli artikli 10 lõike 4 teisest lausest – kus on sätestatud, et nõukogu pädevuses on otsustada, kas oma arutluste tulemus avalikustada – tuginedes seejuures väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt tuleb liidu teisese õiguse norme nii palju kui võimalik tõlgendada kooskõlas aluslepingute sätetega. Euroopa Kohus leidis seal, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a koostoimes EKPSi ja EKP protokolli artikli 10 lõike 4 teise lausega tuleb tõlgendada nii, et see kaitseb EKP nõukogu arutluste tulemuse konfidentsiaalsust, ilma et oleks vaja, et seda tulemust sisaldavate dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumine oleks seatud sõltuvusse tingimusest, et nende avalikustamine kahjustab avaliku huvi kaitset. ( 26 )

74. Vaidlustatud kohtuotsuses ( 27 ) viitas ka Üldkohus otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu tõlgendamisel EKPSi ja EKP protokolli artikli 10 lõike 4 teisele lausele ning selle protokolli artiklile 14.4 – kus on sätestatud nõukogu pädevus keelata riikide keskpankadel riigisiseste funktsioonide täitmine – ning leidis, et vaidlusalune dokument oli mõeldud asutusesiseseks kasutamiseks, kuna see „pidi andma EKP nõukogule teavet ja toetama tema arutelu seoses“ pädevustega, mis on talle antud EKPSi ja EKP protokolli artikliga 14.4. Tuues vaidlusaluse dokumendi eesmärgina esile EKP nõukogu arutlused, toetab tõlgendus, mille Üldkohus asjasse puutuvatele sätetele andis, minu meelest otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu tõlgendust, mille kohaselt on nõutav, et asjaomane dokument oleks seotud konkreetset asja puudutava poolelioleva või lõppenud otsustamisprotsessiga.

75. Selles kontekstis tuleb nüüd anda hinnang vaidlusaluse dokumendi kvalifitseerimisele asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumendina otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu tähenduses.

b) Vaidlusaluse dokumendi kvalifitseerimine

76. Kõigepealt tuleb tähelepanu juhtida ühele osale vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumist käsitlenud EKP otsuse põhjendustest, mis on sõnastatud järgmiselt: „Kuivõrd selles õiguslikus arvamuses käsitletakse EKPSi põhikirja artikli 14.4. tõlgendamise ja kohaldamisega seotud üldisi küsimusi, ei hinnata konkreetset Kreeka pankadele erakorralise likviidsusabi andmise juhtumit ega anta hinnangut ka EKP nõukogu poolt EKPSi põhikirja artikli 14.4 alusel tehtud muude konkreetsete otsuste – sealhulgas erakorralise likviidsusabi andmist puudutava liikmesriigi keskpanga ettepanekuga mittenõustumise või sellega nõustumise kohta tehtud otsuste – õiguspärasusele […]. Juhatus täpsustab, et käesoleval juhul esitatud taotluse ese on õiguslik arvamus, mis on tellitud EKP otsuseid tegevatele organitele sisearutelude ja mõttetöö tarbeks parima õigusliku teabe andmiseks ning et see arvamus on iseenesest kaitstud ka otsuse [2004/258] artikli 4 lõike 3 esimese lõigu alusel […]. Õiguslik arvamus pidi andma õigusalase eksperthinnangu, mis võimaldab täpsustada õigusraamistikku, rikastada otsuseid tegevate organite sisearutelusid ning toetada arutelusid ja konsultatsioone, mis puudutavad [erakorralist likviidsusabi] mitte ainult 2015. aastal, vaid ka edaspidi. Õiguslik arvamus iseenesest on kasutatav iga olemasoleva või tulevikus tekkiva olukorra analüüsimiseks, kui sellele laieneb EKPSi põhikirja artikkel 14.4 (säte, mis puudutab riikide keskpankade riigisiseseid funktsioone – näiteks erakorralise likviidsusabi ettenägemist – ning seda, milliseid õigusnorme ja tingimusi võib EKP riikide keskpankadele selles osas kehtestada) […].“

77. Seda põhjendust silmas pidades ning vaidlusaluse dokumendi sisu uurides leidis Üldkohus, et vaidlusalune dokument ei olnud seotud konkreetse menetlusega ega olnud järelikult dokument, millega EKP oleks võtnud konkreetses asjas lõpliku seisukoha, mis aga ei välistanud selle dokumendi paigutamist otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erandi kohaldamisalasse ning seda kahel põhjusel. ( 28 )

78. Otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu ja määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 võrdleva tõlgendusanalüüsi põhjal rõhutas Üldkohus esiteks, et esimesena nimetatud sättes ette nähtud erandi kohaldamiseks ei ole nõutav, et EKP tõendaks, et vaidlusaluse dokumendi avalikustamine kahjustaks oluliselt tema otsustamisprotsessi, ning seega ei ole asjaolu, et vaidlusalune dokument ei ole seotud konkreetse menetlusega, piisav selle erandi kohaldamise välistamiseks.

79. See hinnang, mis tugineb sõnastuslikule erinevusele võrreldes EKP põhitegevust puudutavate õigusnormidega, mis vaidlusaluse dokumendi laadi arvestades kohaldatavasse õiguslikku raamistikku ei kuulu, näib olevat asjassepuutumatu. ( 29 ) Tuleb tõdeda, et Üldkohus ei kasutanud otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu enda sõnastusest – ja konkreetsemalt väljendist „ka pärast otsuse vastuvõtmist“ – lähtuvat grammatilist tõlgendamist ega võtnud arvesse ka selle akti põhjenduse 3 sõnastust. Tõdemus, et tutvumise õigusest eelnimetatud sättes ette nähtud erandi kohaldamise tingimusena ei pea olema tõendatud, et asjaomase dokumendi avalikustamisel oleks mis tahes ebasoodne mõju, ei vasta küsimusele, kas kõnealune dokument on hõlmatud asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud dokumendi definitsiooniga, lähtudes selle dokumendi seotusest otsustamisprotsessiga, ning kas see kuulub seega kõnealuse erandi kohaldamisalasse.

80. Teiseks leidis Üldkohus, et vaidlusalune dokument oli siiski üldjoontes määratud toetama EKP nõukogu arutelu seoses otsuste vastuvõtmisega EKPSi ja EKP protokolli artikli 14.4 alusel 2015. aasta jooksul ja hiljem, ning et järelikult oli tegemist „ettevalmistava dokumendiga EKP organite võimalike otsuste vastuvõtmist silmas pidades“.

81. Sellest põhjendusest tuleneb, et lühemas või pikemas perspektiivis on mõeldav selle dokumendi asutusesisene kasutamine mingisuguse akti andmisel mõne konkreetse olukorraga seotud menetluses. Niisiis on võimalus, et see dokument hakkab seonduma mõne tulevase ja hüpoteetilise haldusmenetlusega, Üldkohtu hinnangul piisav selleks, et käsitada seda dokumenti „ettevalmistavana“ ning paigutada see tutvumise õigusest otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus tehtud erandi kohaldamisalasse.

82. Mulle näib, et sellise hinnangu näol on tegemist mõiste „ettevalmistav“ ning seeläbi ka selle erandi kohaldamisala liialt avara tõlgendamisega, kuna see võimaldab EKP-l keelduda tutvumise võimaldamisest mis tahes dokumendiga, mille puhul on kõne all selle potentsiaalne asutusesisene kasutamine tulevikus. Selline lähenemine võimaldas käesoleval juhul muuta konfidentsiaalseks dokumendi, mille ainus eesmärk oli elavdada mõttevahetust üldist laadi õigusküsimustes.

83. Mõistagi võib diskuteerida selle üle, milline ulatus on mõistel dokumendi „seotus“ poolelioleva või lõppenud haldusmenetlusega. Kas tegemist peab olema dokumendiga, mis on selle menetlusega seotud seetõttu, et see on osaks seda menetlust puudutavast toimikust või täiesti mõeldava laiema tõlgenduse puhul dokumendiga, mis on lihtsalt seotud selles menetluses käsitletavate küsimustega ehk dokumendiga, kus neid küsimusi puudutatakse ilma, et see dokument oleks konkreetselt koostatud või saadud nimetatud menetluse raames?

84. See diskussioon eeldab aga konkreetse olukorraga seotud sisulise üksikotsuse tegemisega päädiva asutusesisese arutlusprotsessi toimumist. Sellega seoses on oluline rõhutada, et Üldkohtule esitatud kostja vastuse punktis 28 märkis EKP selgelt, et „EKPSi põhikirja artikli 14.4 alusel tehtud EKP otsused on alati üksikotsused“, mis puudutavad EKP suhteid erakorralist likviidsusabi andvate riikide keskpankadega.

85. Kuigi tutvumise võimaldamisest keeldumist puudutav EKP otsus on tehtud 16. oktoobril 2017 ehk kaks aastat pärast 23. aprilli 2015. aasta kuupäeva kandva vaidlusaluse dokumendi koostamist, ei ole selle põhjendustes esile toodud ühtki konkreetset olukorda või üksikotsust puudutavat pooleliolevat arutlusprotsessi, millega see dokument oleks otseselt seotud põhjusel, et selle sisu seondub seal käsitletavate küsimustega. Nagu juba osutatud, on tutvumise võimaldamisest keeldumist puudutavas otsuses ilma muid täpsustusi lisamata üksnes ära märgitud, et dokument on mõeldud toetama „arutelusid ja konsultatsioone, mis puudutavad [erakorralist likviidsusabi] mitte ainult 2015. aastal, vaid ka edaspidi“, ning on kasutatav iga „olemasoleva või tulevikus tekkiva“ olukorra analüüsimiseks, kui sellele laieneb EKPSi põhikirja artikkel 14.4.

86. Kokkuvõttes, kuigi EKP‑sisest mõtlemisruumi tuleb kahtlemata kaitsta, tuleb seda tehes lähtuda selle eesmärgist, milleks on konkreetsete haldusmenetlustes vastu võetavate ja kolmandatele isikutele adresseeritavate otsuste ettevalmistamine, mis tagab selle institutsiooni sõltumatuse oma ülesannete täitmisel.

87. Sellest järeldub, et Üldkohus kohaldas minu meelest õigust vääralt, kui ta leidis, et EKP võis sellistel asjaoludel vaidlusaluse dokumendiga tutvumise võimaldamisest keelduda.

88. Kui Euroopa Kohus minu ettepanekule vastavalt leiab, et kolmanda väite teine osa on vastuvõetav ja põhjendatud, tuleb apellatsioonkaebus rahuldada ning vaidlustatud kohtuotsus tühistada. Minu hinnangul tuleks kohtuasi Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu alusel suunata tagasi Üldkohtule, kuna menetlusstaadium ei luba asjas lõplikku otsust teha. Nimelt, kuivõrd tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse peale esitatud tühistamishagi jäeti rahuldamata üksnes põhjusel, et peeti põhjendatuks otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erandi kohaldamist, tuleb kohtuasi suunata tagasi Üldkohtule, et viimane võtaks seisukoha apellantide tühistamishagi esimese väite kohta, mille kohaselt on rikutud selle otsuse artikli 4 lõike 2 teist taanet, mis näeb ette õigusnõustamise kaitse.

VII. Ettepanek

89. Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada kolmanda väite teine osa vastuvõetavaks ja põhjendatuks ning seetõttu apellatsioonkaebus rahuldada.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Kohtuotsus T‑798/17, ei avaldata, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2019:154.

( 3 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).

( 4 ) Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2004. aasta otsus üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele (ELT 2004, L 80, lk 42; ELT eriväljaanne 01/05, lk 51), mida on muudetud Euroopa Keskpanga 21. jaanuari 2015. aasta otsusega (EL) 2015/529 (edaspidi „otsus 2004/258“).

( 5 ) EÜT 2001, L 73, lk 5.

( 6 ) EÜT 1999, L 110, lk 30.

( 7 ) Otsust 2004/258 on muudetud EKP 9. mai 2011. aasta otsusega 2011/342/EL (EKP/2011/6) (ELT 2011, L158, lk 37) ning EKP 21. jaanuari 2015. aasta otsusega (EL) 2015/529 (EKP/2015/1) (ELT 2015, L 84, lk 64). Viimati nimetatud otsusega tehti muudatus otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus, mille alusel tehti vaidluse all olev keelduv otsus, ning lisati kõnealusesse lõikesse teine lõik.

( 8 ) Vt 18. juuli 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Breyer (C‑213/15 P, EU:C:2017:563, punktid 50 ja 51).

( 9 ) Vt analoogia alusel 18. juuli 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Breyer (C‑213/15 P, EU:C:2017:563, punkt 48).

( 10 ) Eelkõige tuleneb see ka tutvumise õiguse erandite kitsa tõlgendamise põhimõttest, mille Euroopa Kohus on sõnastanud, võttes arvesse määruse nr 1049/2001 põhjenduse 4 ja artikli 1 sõnastust, mille kohaselt on selle määruse eesmärk anda avalikkusele kõige ulatuslikumad võimalused asjaomaste institutsioonide dokumentidega tutvumiseks (13. juuli 2017. aasta kohtuotsus Saint-Gobain Glass Deutschland vs. komisjon, C‑60/15 P, EU:C:2017:540, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 11 ) Märgin, et kuigi Üldkohus sõnaselgelt ei leidnud, et vaidlusalune dokument on seotud EKP põhitegevusega, tuleneb see ilmselgelt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 33, 34 ja 36 antud hinnangutest.

( 12 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 4, 18 ja 74.

( 13 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 44 ja 45.

( 14 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 16 ja 17.

( 15 ) 28. juuli 2011. aasta kohtuotsuses Office of Communications (C‑71/10, EU:C:2011:525), mis puudutas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2003, L 41, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07, lk 375), tõlgendas Euroopa Kohus nimetatud direktiivi artikli 4 lõiget 2, kus on loetletud erandid, mille liikmesriigid võivad ette näha teabe avalikustamise üldreeglist, mistõttu need lubavad tutvumise taotluse saanud avalikul asutusel võtta arvesse samal ajal mitut selles sättes ette nähtud keeldumise alust. Seejuures märkis Euroopa Kohus nimetatud kohtuotsuse punktis 30, et asjaolu, et huvid, mis õigustavad avalikustamisest keeldumist ja need, mis õigustavad avalikustamist, on direktiivi 2003/4 artikli 4 lõikes 2 sätestatud eraldi, ei välista seda, et avalikustamise üldreeglist tehtud erandeid võetakse arvesse ühekorraga, kuna mõnikord võivad huvid, mis õigustavad avalikustamisest keeldumist, samas olukorras ja samadel asjaoludel kattuda.

( 16 ) Pean veel märkima, et kumulatiivselt on Euroopa Kohus tutvumise võimaldamisest keeldumise põhjusi kohaldanud ka tõlgendades määrust nr 1049/2001 (vt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 viidatud Euroopa Kohtu otsused), mis sisaldab ka artiklit 4, kus on sätestatud erandid tutvumise õigusest ning mis on üles ehitatud samamoodi nagu vastav säte otsuses 2004/258. Käesoleva ettepaneku analüüsi õiguslikku raamistikku puudutavas osas esitatud kaalutlustel aga ei viita ma sellele kohtupraktikale selleks, et seda analoogia alusel käesolevas kohtuasjas kohaldada.

( 17 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 47.

( 18 ) Vt 26. mai 2005. aasta kohtuotsus Tralli vs. EKP (C‑301/02 P, EU:C:2005:306, punkt 78).

( 19 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 33, 34, 36 ja 50.

( 20 ) Vt 10. septembri 2014. aasta kohtuotsus Ben Alaya (C‑491/13, EU:C:2014:2187, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 21 ) Näiteks ingliskeelses versioonis „Access to a document drafted or received by the ECB for internal use as part of deliberations and preliminary consultations within the ECB, or for exchanges of views between the ECB and NCBs, NCAs or NDAs, shall be refused even after the decision has been taken, unless there is an overriding public interest in disclosure“, hispaaniakeelses „El acceso a documentos redactados o recibidos por el BCE para su uso interno en el marco de deliberaciones y consultas previas en el BCE o para intercambios de opinión entre el BCE y los BCN, las ANC o las AND, se denegará incluso después de adoptada la decisión de que se trate, salvo que la divulgación de los documentos represente un interés público superior“, itaaliakeelses „L'accesso a un documento elaborato o ricevuto dalla BCE per uso interno, come parte di deliberazioni e consultazioni preliminari in seno alla BCE stessa, o per scambi di opinioni tra la BCE e le BCN, le ANC o le AND, viene rifiutato anche una volta adottata la decisione, a meno che vi sia un interesse pubblico prevalente alla divulgazione“ ja eestikeelses „Juurdepääsust EKP koostatud või saadud sisekasutuses olevale dokumendile, mis on osa EKP-sisestest arutlustest või eelkonsultatsioonidest ning EKP seisukohtade vahetusest RKP-dega, riiklike pädevate asutustega või riiklike määratud asutustega, tuleb keelduda ka pärast otsuse vastuvõtmist, kui puudub ülekaalukas avalik huvi avalikustamiseks“.

( 22 ) ELT 2013, L 287, lk 63.

( 23 ) Märgin kohe ära, et otsuse 2004/258 artikli 4 lõikes 3 kajastatud kahe olukorra erinevus väljendub asjaolus, et teises lõigus mainitud dokumentide konfidentsiaalsuse tingimusena peab olema tõendatud nende dokumentide avalikustamise negatiivne mõju EKP ülesannete tulemuslikule täitmisele.

( 24 ) EKP vastuse punktid 48, 59 ja 78.

( 25 ) Vt selle kohta 10. juuli 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. EKP (C‑11/00, EU:C:2003:395, punkt 134).

( 26 ) Vt 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus EKP vs. Espírito Santo Financial (Portugal) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, punktid 40 ja 43).

( 27 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 38–41.

( 28 ) Oluline on rõhutada, et vastustaja vastuse punktis 76 märgib EKP – olles enne juhtinud tähelepanu Üldkohtu hinnangu aluseks olnud asjaoludele –, et Üldkohtu seisukohad on „õiguslikult vaieldamatud“, väljendades seeläbi oma täielikku nõustumist Üldkohtu analüüsiga.

( 29 ) Nii on see ka seoses apellantide viitega 13. juuli 2017. aasta kohtuotsusele Saint-Gobain Glass Deutschland vs. komisjon (C‑60/15 P, EU:C:2017:540), mis seondub määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud erandiga tutvumise õigusest, ning puudutab otsustamisprotsessi kaitset konkreetselt keskkonnaalase teabega tutvumise taotluse kontekstis.