Neljanda väitega, et on rikutud ühenduse õigust ning vääralt tõlgendatud määruse nr 1972/2003 artiklit 3, peab Poola Vabariik konkreetsemalt silmas vaidlustatud kohtuotsuse punkte 186–193, milles Üldkohus sedastas järgmist:

„186 On tõsi, et komisjon ei saa [2003. aasta] ühinemisakti sõnastust muuta väljaspool selleks ühinemislepingu ja [2003. aasta] ühinemisaktiga kindlaks määratud õigusraamistikku. Ometi, nagu komisjon õigesti märgib, annab ühinemisakti artikkel 41 talle õiguse võtta vajalikke meetmeid selleks, et hõlbustada uute liikmesriikide üleminekut nendes liikmesriikides kehtivalt korralt ühise põllumajanduspoliitika rakendamisest tulenevale korrale.

187 Samuti on oluline meenutada, nagu tuleneb ka eelnevalt käesolevas kohtuotsuses esitatud kaalutlustest, et 1. mail 2004 uutes liikmesriikides vabas ringluses olevate kaupade ülemääraste varude suhtes kehtestatud maksusüsteem, mis on sätestatud määruse nr 1972/2003 artiklis 4 ja mis hõlmab eelkõige üksikettevõtjate käes olevate ülemääraste varude maksustamist, on vaid üks üleminekumeede, mille komisjon võib [2003. aasta] ühinemisakti artikli 41 esimese lõigu alusel võtta.

188 Järelikult peavad selle maksusüsteemi tõhusa mõju kaitsmiseks vajalikud meetmed olema samuti hõlmatud selle viimase sättega, kuna vastasel juhul ei ole võimalik kõne all oleva süsteemi abil, mis on vajalik selleks, et hõlbustada uute liikmesriikide üleminekut nendes liikmesriikides kehtivalt korralt ühise põllumajanduspoliitika rakendamisest tulenevale korrale, saavutada ühenduse turul taotletavaid eesmärke.

189 Järelikult tuleb kontrollida, kas […] peatamismenetlusele allutatud või pärast ekspordiformaalsuste täitmist laienenud ühenduse piires transportimisel olevate toodete maksustamine nende vabasse ringlusesse lubamise päeval kohaldatava erga omnes imporditollimaksuga vastavalt määruse nr 1972/2003 artiklile 3 on hädavajalik selleks, et tagada nimetatud määruse artikli 4 kasulik mõju.

190 Sellega seoses on oluline meenutada, et komisjoni pädevus seoses ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas meetmete võtmisega on ulatuslik (Euroopa Kohtu 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 265/87: Schräder HS Kraftfutter, EKL 1989, lk 2237, punkt 22, ja 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-445/00: Austria vs. nõukogu, EKL 2003, lk I-8549, punkt 81). Seega saab määruse nr 1972/2003 artikli 3 õigusvastasuse tuvastada üksnes siis, kui leitakse, et selles sätestatud meede on nimetatud määruse artikli 4 kasuliku mõju kaitsmiseks ilmselgelt ebavajalik.

191 Nagu on märkinud komisjon, saavad määruse nr 1972/2003 artiklis 3 osutatud meetmete puudumise korral uutes liikmesriikides asuvad ettevõtjad kõne all olevate toodete ülemääraseid varusid kunstlikult vähendada, allutades need enne 1. maid 2004 ühes või mitmes uues liikmesriigis peatamismenetlusele. Seda tehes ei ole nimetatud ettevõtjatel kohustust tasuda määruse nr 1972/2003 artiklis 4 sätestatud maksu nende päritoluriigis, kui nad ei oma 1. mail 2004 ülemääraseid varusid.

192 Peatamismenetlusele allutatud tooted oleks nende käsutuses teistes liikmesriikides ja ettevõtjad saaksid need 1. mail 2004 laienenud ühenduses vabasse ringlusesse lasta, ilma et nad peaksid nende eest tasuma vaidlusalust maksu, millisel juhul kaotaks oma sisu aga määruse nr 1972/2003 artikkel 4.

193 Seega tuleb asuda seisukohale, et sellised meetmed, nagu on sätestatud määruse nr 1972/2003 artiklis 3, on vajalikud selleks, et kaitsta nimetatud määruse artikli 4 kasulikku mõju.”