ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

— Kuna Poola Vabariik ei ole taganud, et Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) Izba Dyscyplinarna (distsiplinaarkolleegium), kelle ülesanne on kontrollida kohtunike suhtes distsiplinaarmenetlustes tehtud otsuseid, on sõltumatu ja erapooletu (8. detsembri 2017. aasta kõrgeima kohtu seaduse (ustawa o Sądzie Najwyższym) 2019. aasta Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejs (jrk nr 825) avaldatud konsolideeritud redaktsiooni § 3 punkt 5, § 27 ja § 73 lõige 1 koostoimes 12. mai 2011. aasta riikliku kohtute nõukoja seaduse (ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa), mida on muudetud 8. detsembri 2017. aasta seadusega riikliku kohtute nõukoja seaduse ja teiste seaduste muutmise kohta (ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw), § -ga 9 bis); — on teinud võimalikuks selle, et kohtulahendite sisu saab kvalifitseerida üldkohtute kohtunike distsiplinaarsüüteoks (27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych) redaktsiooni, mis tuleneb 2019. aasta Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejs (jrk nr-d 52, 55, 60, 125, 1469 ja 1495) avaldatud järjestikustest muudatustest, § 107 lõige 1 ning kõrgeima kohtu seaduse 2019. aasta Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejs (jrk nr 825) avaldatud konsolideeritud redaktsiooni § 97 lõiked 1 ja 3); — on Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) Izba Dyscyplinarna (distsiplinaarkolleegium) esimehele andnud kaalutlusõiguse määrata distsiplinaarkohus, kes on pädev esimeses astmes üldkohtute kohtunikke puudutavates asjades (üldkohtute korralduse seaduse redaktsiooni, mis tuleneb 2019. aasta Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejs (jrk nr-d 52, 55, 60, 125, 1469 ja 1495) avaldatud järjestikustest muudatustest, § 110 lõige 3 ja § 114 lõige 7), ja seega on jätnud tagamata, et distsiplinaarasju vaatab läbi „seaduse alusel moodustatud“ kohus, ning — on jätnud tagamata, et üldkohtute kohtunike distsiplinaarasjad vaadatakse läbi mõistliku aja jooksul (selle seaduse § 112b lõike 5 teine lause), ja on ette näinud, et toimingutel, mis on seotud kaitsja määramisega, ja kaitsetoimingutel, mida viimane teeb, ei ole distsiplinaarmenetlust peatavat toimet (seaduse § 113a) ning et distsiplinaarkohus jätkab menetlust isegi siis, kui kutse saanud menetlusalune kohtunik või tema esindaja puudub põhjendatult (seaduse § 115a lõige 3), ja seega on jätnud tagamata menetlusaluste üldkohtu kohtunike kaitseõigused, on Poola Vabariik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi.
3.

Liidu õigus ei nõua, et liidu akti peale esitatud õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavus liikmesriigi kohtus sõltuks tingimusest, et see akt puudutaks otseselt ja isiklikult õigussubjekti, kes sellele väitele tugineb.
Euroopa Kohtu (teine koda) 15. juuli 2021. aasta otsus (Riigikohtu eelotsusetaotlus – Eesti) – XX versus Tartu Vangla

(Kohtuasi C-795/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel - Direktiiv 2000/78/EÜ - Puude alusel diskrimineerimise keeld - Artikli 2 lõike 2 punkt a - Artikli 4 lõige 1 - Artikkel 5 - Riigisisesed õigusnormid, milles on kehtestatud nõuded vanglateenistuse ametniku kuulmise tasemele - Alla minimaalselt nõutud taset jääv kuulmisvõime - Täielik välistamine vanglateenistusest)

(2021/C 349/07)

Kohtumenetluse keel: eesti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Riigikohus

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: XX

Vastustaja: Tartu Vangla

Menetluses osalesid: justiitsminister, tervise- ja tööminister, õiguskantsler

Resolutsioon

Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõike 2 punkti a, artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis sätestavad, et vanglateenistusest on täielikult välistatud ametnik, kelle kuulmine ei vasta nendes õigusnormides kuulmise miinimumtasemele kehtestatud nõuetele, ilma et need õigusnormid annaks võimaluse kontrollida, kas see ametnik on võimeline täitma oma teenistuskohustusi vajaduse korral pärast mõistlike abinõude võtmist direktiivi artikli 5 tähenduses.

(1) ELT C 19, 20.1.2020.
2.

Määruse nr 883/2004 (muudetud määrusega nr 988/2009) artikli 11 lõike 3 punkti e tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikli 7 lõike 1 punkti b arvestades tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad õiguse olla liidetud vastuvõtva liikmesriigi riikliku ravikindlustussüsteemiga selle riigi rahastatavate ravihüvitiste saamiseks majanduslikult mitteaktiivsete liidu kodanike jaoks, kellel on teise liikmesriigi kodakondsus ja kellele vastavalt määruse nr 883/2004 (muudetud määrusega nr 988/2009) artikli 11 lõike 3 punktile e kohaldatakse vastuvõtva liikmesriigi õigusakte ning kes kasutavad oma õigust elada selle liikmesriigi territooriumil vastavalt nimetatud direktiivi artikli 7 lõike 1 punktile b. Määruse nr 883/2004 (muudetud määrusega nr 988/2009) artiklit 4 ja artikli 11 lõike 3 punkti e ning direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkti b ja artiklit 24 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole aga vastuolus, kui selliste liidu kodanike liitmine selle süsteemiga ei ole tasuta, et vältida seda, et need kodanikud koormavad põhjendamatult vastuvõtva liikmesriigi eelarvet.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 15. juuli 2021. aasta otsus (Protodikeio Athinoni eelotsusetaotlus – Kreeka) – OH versus ID

(Kohtuasi C-758/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - ELTL artiklid 268, 270, 340 ja 343 - Protokoll (nr 7) Euroopa Liidu privileegide ja immuniteetide kohta - Artiklid 11, 17 ja 19 - Euroopa Komisjoni endine liige - Kohtulik puutumatus - Lepinguvälise vastutuse hagi - Puutumatuse äravõtmine - Euroopa Liidu Kohtu pädevus)

(2021/C 349/06)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Protodikeio Athinon

Põhikohtuasja pooled

Hageja: OH

Kostja: ID

Resolutsioon

Mitte liikmesriikide kohtud, vaid ainult Euroopa Kohus on pädev lahendama Euroopa Komisjoni endise ajutise teenistuja lepinguvälise vastutuse hagi, mis on esitatud õigusvastase käitumise tõttu, mille see teenistuja omistab institutsiooni liikmele, kelle teenistuses ajutine teenistuja oli, ja mis viis selleni, et komisjon lõpetas teenistujaga töösuhte. Selline hagi tuleb esitada mitte komisjoni liikme, vaid liidu vastu, keda esindab komisjon.

(1) ELT C 19, 20.1.2020.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 1 lõiget 3 tuleb ELL artikli 4 lõiget 2 arvestades tõlgendada nii, et kaitseväelase valvetegevus ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse: — kui see tegevus toimub tema esialgse koolituse, lahinguväljaõppe või kitsamas tähenduses sõjalise operatsiooni raames või — kui see tegevus on niivõrd eriline, et see ei sobi kokku töötajate rotatsioonisüsteemiga, mis võimaldaks tagada kõnealuse direktiivi nõuete täitmise, või — kui kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid arvestades ilmneb, et seda tegevust viiakse ellu selliste erakorraliste sündmuste raames, mille tõsidus ja ulatus nõuavad elu, tervise ja üldsuse ohutuse kaitseks hädavajalike meetmete võtmist ja mille nõuetekohane rakendamine satuks ohtu, kui järgida tuleks kõiki kõnealuses direktiivis sätestatud reegleid, või — kui kõnealuse direktiivi kohaldamine sellisele tegevusele nii, et asjasse puutuvatele asutustele pannakse kohustus luua rotatsiooni- või tööaja planeerimise süsteem, saaks toimuda ainult kitsamas tähenduses sõjaliste operatsioonide nõuetekohase läbiviimise arvel.
2.

Direktiivi 96/71 artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 6 koostoimes selle artikliga 5 tuleb tõlgendada nii, et neis on nõutud, et ühest liikmesriigist lähetatud töötajad peavad saama tugineda selle liikmesriigi kohtus – juhul kui sellel kohtul on pädevus asja arutada – selles liikmesriigis asutatud tööandja vastu sellele, et ta on rikkunud teise liikmesriigi miinimumtöötasu käsitlevaid sätteid.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 8. juuli 2021. aasta otsus (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) eelotsusetaotlus – Portugal) – Rádio Popular – Electrodomésticos, SA versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-695/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2006/112/EÜ - Käibemaks - Maksuvabastused - Artikli 135 lõike 1 punkt a - Mõisted „kindlustustehingud“ ja „nendega seotud teenused, mida osutavad kindlustusmaaklerid ja kindlustusagendid“ - Artikli 174 lõige 2 - Mahaarvamisõigus - Mahaarvatav osa - Elektriliste kodumasinate, arvutikaupade ja telekommunikatsiooniseadmete garantii pikendamine - Mõiste „finantstehingud“)

(2021/C 338/03)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Rádio Popular – Electrodomésticos, SA

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 174 lõike 2 punkte b ja c koostoimes selle direktiivi artikli 135 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad vahendustehingutele, mis seisnevad garantii pikendamise müügis ja mida maksukohustuslane teeb oma põhitegevuse raames, milleks on elektriliste kodumasinate, arvutikaupade ja telekommunikatsiooniseadmete müük tarbijatele, mistõttu ei või nende tehingutega seotud käibe summat jätta nimetatud direktiivi artikli 174 lõikes 1 sätestatud mahaarvatava osa arvutamisel kasutatava murdarvu nimetajast kõrvale.

(1) ELT C 406, 2.12.2019.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 8. juuli 2021. aasta otsus (Amtsgericht Kölni eelotsusetaotlus – Saksamaa) – KA

(Kohtuasi C-937/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Määrus (EÜ) nr 1072/2009 - Artikli 1 lõike 5 punkt d - Artikkel 8 - Veoste rahvusvaheline autovedu ühest liikmesriigist teise - Rahvusvahelisele veole järgnevad kabotaažveod teise liikmesriigi territooriumil - Piirangud - Ühenduse tegevusloa ja olenevalt olukorrast veoloa omamise nõue - Erandid - Rahvusvahelisele veole järgnev kabotaažvedu enda jaoks - Tingimused)

(2021/C 338/05)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Köln

Põhikohtuasja pooled

Hageja: KA

Menetluses osales: Staatsanwaltschaft Köln, Bundesamt für Güterverkehr

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrust (EÜ) nr 1072/2009 rahvusvahelisele autoveoturule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta tuleb tõlgendada nii, et vedajal, kes on teostanud ühest liikmesriigist teise veose rahvusvahelise autoveo enda jaoks selle määruse artikli 1 lõike 5 punkti d tähenduses, on õigus selle määruse artikli 8 lõike 6 alusel teha sellele rahvusvahelisele veole järgnev kabotaažvedu selle teise liikmesriigi territooriumil, kuid tingimusel, et täidetakse määruse artikli 8 lõigetes 2–4 sätestatud tingimusi.

(1) ELT C 95, 23.3.2020.
2.

ELTL artiklit 63 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimisega võitlemise eesmärgil ühelt poolt keelavad füüsilistel ja juriidilistel isikutel teha riigi territooriumil sularahamakset, kui selle summa on võrdne kindlaksmääratud piirmääraga või sellest suurem, ning nõuavad, et selleks kasutataks ülekandeid või sissemakseid maksekontole, kaasa arvatud juhul, kui tegemist on äriühingu dividendide jaotamisega, ning näevad teiselt poolt selle keelu rikkumise eest ette sanktsioonisüsteemi, mille raames kohaldatav trahv määratakse ja arvutatakse kindlaksmääratud protsendimäära põhjal, mida kohaldatakse nimetatud keeldu rikkudes tehtud makse kogusummale, ilma et seda trahvi võidakse vähendada vastavalt konkreetse juhtumi asjaoludele, tingimusel et need õigusnormid on nimetatud eesmärkide saavutamiseks sobivad ega lähe nende saavutamiseks vajalikust kaugemale.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 16. septembri 2021. aasta otsus (Supreme Court of the United Kingdomi eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – The Software Incubator Ltd versus Computer Associates (UK) Ltd

(Kohtuasi C-410/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevad kaubandusagendid - Direktiiv 86/653/EÜ - Artikli 1 lõige 2 - Mõiste „kaubandusagent“ - Klientidele arvutitarkvara elektrooniliselt tarnimine - Tähtajatu kasutuslitsentsi andmine - Mõisted „müük“ ja „kaubad“)

(2021/C 471/04)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: The Software Incubator Ltd

Vastustaja: Computer Associates (UK) Ltd

Resolutsioon

Nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõikes 2 kasutatud mõistet „kaupade müük“ tuleb tõlgendada nii, et see võib hõlmata ka kliendile tasu eest arvutitarkvara elektrooniliselt tarnimist, kui sellega koos antakse kliendile ka selle tarkvara tähtajatu kasutuslitsents.

(1) ELT C 255, 29.7.2019.
3)

Jätta põhiapellatsioonkaebusega seotud FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE – Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o.,Photon SPV 1 s. r. o.,Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o.,Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrli, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH ja WA Investments-Europa Nova Ltd kohtukulud nende endi kanda.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, artikli 2 punkti j kolmandat taanet tuleb tõlgendada nii, et kui varjupaigataotleja, kes on saabunud vastuvõtvasse liikmesriiki, kus on tema alaealine laps, kes ei ole abielus, soovib selle lapse täiendava kaitse seisundist tulenevalt saada varjupaigaõigust riigisisese õiguse alusel, mis annab direktiivi 2011/95 artikli 2 punkti j kolmanda taande kohaldamisalasse kuuluvatele isikutele niisuguse õiguse, siis on asjakohane kuupäev tuvastamaks, kas rahvusvahelise kaitse saaja on selle sätte mõttes „alaealine“, et otsustada selle varjupaigataotleja esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse üle, see kuupäev, mil viimane esitas, isegi kui ta tegi seda mitteametlikult, oma varjupaigataotluse.
2.

Liidu õiguse esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriigi kohus, kes teeb otsuse pärast seda, kui kõrgema astme kohus on tema otsuse tühistanud, on riigisisese menetlusõiguse kohaselt selle kõrgema astme kohtu õiguslike hinnangutega seotud, kui need hinnangud ei ole liidu õigusega kooskõlas.
2.

Direktiivi 2014/24 artikli 58 lõiget 3 koostoimes artikli 60 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui hankija on nõudnud, et ettevõtjatel oleks teatav minimaalne aastakäive kõnealuse riigihankelepinguga hõlmatud valdkonnas, võib ettevõtja tugineda oma majandusliku ja finantsseisundi tõendamisel tulule, mille on saanud selline ajutine ettevõtjate ühendus, millesse ta kuulus, ainult juhul, kui ta on konkreetse riigihankelepingu täitmisel tegelikult osalenud selle ühenduse tegevuses, mis on sarnane tegevusega selles riigihankes, mille jaoks nimetatud ettevõtja oma majanduslikku ja finantsseisundit tõendada püüab.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85, artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sõidukijuht, kes teeb selle määruse kohaldamisalasse kuuluvaid autovedusid, peab kontrolliametniku igal nõudmisel esitama juhikaardi, salvestuslehed ning kontrollipäeval ja sellele eelnenud 28 päeva jooksul koostatud teabe vastavalt nõukogu 20. detsembri 1985. aasta määruse (EMÜ) nr 3821/85 autovedudel kasutatavate sõidumeerikute kohta (muudetud määrusega nr 561/2006) artikli 15 lõigetele 2, 3 ja 7, isegi kui selle ajavahemiku jooksul on see sõidukijuht sama sõidukiga tegelenud regulaarse reisijateveoga, mille liini pikkus ei ületa 50 kilomeetrit.
2.

Määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selles sättes nimetatud „seoste tekitamine“ ühelt poolt ei nõua eeltingimusena, et kaitstud päritolunimetusega toode ja vaidlusaluse tähisega hõlmatud toode või teenus oleksid identsed või sarnased, kuid teiselt poolt peab olema tõendatud, et toote nimetus loob Euroopa keskmisel tarbijal, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas, piisavalt otsese ja ühemõttelise seose selle nimetuse ja kaitstud päritolunimetuse vahel. Sellise seose olemasolu võib tuleneda mitmest elemendist, eelkõige kaitstud nimetuse osalisest integreerimisest, nende kahe nimetuse foneetilisest ja visuaalsest seosest ning sellest tulenevast sarnasusest, ja isegi kui need elemendid puuduvad, kaitstud päritolunimetuse ja asjaomase nimetuse kontseptuaalsest sarnasusest või ka selle kaitstud päritolunimetusega hõlmatud toodete ja sama nimetusega hõlmatud toodete või teenuste sarnasusest. Selle hindamise raames peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma arvesse kõiki kõnealuse nimetuse kasutamisega seotud asjakohaseid elemente.
C 431/21

ET

Euroopa Kohtu (suurkoda) 2. septembri 2021. aasta otsus (Cour d’appel de Paris eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – Moldova Vabariik versus äriühing Komstroy, äriühingu Energoalians õigusjärglane

(Kohtuasi C-741/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Energiaharta leping - Artikkel 26 - Kohaldamatus liikmesriikide vahel - Vahekohtu otsus - Kohtulik kontroll - Liikmesriigi kohtu pädevus - Kolmanda riigi ettevõtja ja kolmanda riigi vaheline vaidlus - Euroopa Kohtu pädevus - Energiaharta lepingu artikli 1 punkt 6 - Mõiste „investeering“)

(2021/C 431/20)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Paris

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Moldova Vabariik

Kostja: äriühing Komstroy, äriühingu Energoalians õigusjärglane

Resolutsioon

Lissabonis 17. detsembril 1994 alla kirjutatud energiaharta lepingu, mis on Euroopa ühenduste nimel heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 23. septembri 1997. aasta otsusega 98/181/EÜ, ESTÜ, Euratom, artikli 1 punkti 6 ja artikli 26 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui ühe lepinguosalise ettevõtja omandab elektrivarustuslepingust tuleneva nõude, mis ei ole investeeringuga seotud ja kuulus ühele selle lepingu välise riigi ettevõtjale teise lepinguosalise avaliku ettevõtja suhtes, ei kujuta see endast „investeeringut“ nende sätete tähenduses.

(1) ELT C 413, 9.12.2019.
3.

Direktiivi 2014/23 artikli 43 lõiget 4 ja nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 2014/23, artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja võib esitada kaebuse kontsessiooni uuendamise otsuse peale seetõttu, et algse kontsessioonilepingu täitmise tingimusi muudeti oluliselt, samas kui ta ei osalenud selle kontsessiooni andmise algses menetluses; seda tingimusel, et tal on hetkel, mil peaks toimuma kontsessiooni uuendamine, tõepoolest selle kontsessiooni saamise huvi.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrust (EL) nr 1177/2010, mis käsitleb meritsi ja siseveeteedel reisijate õigusi ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004, tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav juhul, kui vedaja tühistab reisijateveoteenuse – teatades sellest ette mitu nädalat enne algul kavandatud väljumist – põhjusel, et laeva, mis selle teenuse pidi tagama, kättetoimetamine hilines ja seda ei saanud asendada.
C 431/14

ET

Euroopa Kohtu (neljas koda) 2. septembri 2021. aasta otsus – Euroopa Komisjon versus Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

(Kohtuasi C-57/19 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Riigiabi - Abikava - ELTL artikli 108 lõiked 2 ja 3 - Määrus (EÜ) nr 659/1999 - Artikli 4 lõiked 3 ja 4 - Mõiste „kahtlus teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta“ - Otsus jätta vastuväited esitamata - Ametliku uurimismenetluse algatamata jätmine - Keskkonna- ja energiaalase riigiabi suunised aastateks 2014 – 2020 - Parimate tavade juhend riigiabi kontrollimenetluste teostamiseks - Teatise esitamisele eelnevad kontaktid - Huvitatud isikute menetlusõigused - Ühendkuningriigi elektrivõimsuse turg)

(2021/C 431/13)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: É. Gippini Fournier ja P. Němečková)

Teised menetlusosalised: Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd (esindajad: avocats J. Derenne ja D. Vallindas ja Rechtsanwalt C. Ziegler), Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (esindajad: F. Shibli, S. McCrory ja Z. Lavery, hiljem F. Shibli ja S. McCrory, keda abistasid G. Facenna, QC, ja barrister D. Mackersie)

Hageja toetuseks menetlusse astuja: Poola Vabariik (esindaja: B. Majczyna)

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus Tempus Energy ja Tempus Energy Technology vs. komisjon (T-793/14, EU:T:2018:790).

2. Jätta rahuldamata hagi kohtuasjas T-793/14.

3. Jätta Tempus Energy Ltd ja Tempus Energy Technology Ltd kohtukulud nende endi kanda ning mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud Euroopa Liidu Üldkohtus ja Euroopa Kohtus.

4. Jätta Poola Vabariigi ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi kohtukulud nende endi kanda.

(1) ELT C 148, 29.4.2019.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 2. septembri 2021. aasta otsus (Verwaltungsgericht Gera eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Toropet Ltd. versus Landkreis Greiz

(Kohtuasi C-836/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Rahvatervis - Muuks otstarbeks kui inimtoiduks ette nähtud loomsete kõrvalsaaduste tervise-eeskirjad - Määrus (EÜ) nr 1069/2009 - Artikli 9 punkt d ja artikli 10 punktid a ja f - Toodete liigitamine - Lagunemine, riknemine ja võõrkehade esinemine materjalis - Mõju esialgsele liigitamisele)

(2021/C 431/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Gera

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Toropet Ltd.

Kostja: Landkreis Greiz

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1774/2002 (loomsete kõrvalsaaduste määrus), artikli 7 lõiget 1, artikli 9 punkti h ning artikli 10 punkte a ja f tuleb lähtuvalt selle määruse artikli 4 lõikest 2 tõlgendada nii, et loomsed kõrvalsaadused, mis on algul selle määruse artikli 10 punktide a ja f kohaselt liigitatud 3. kategooria materjaliks ja mis on muutunud lagunemise või riknemise tõttu või segunenud võõrkehadega, nagu krohvitükid või saepuru, mistõttu see materjal ei ole enam kõlblik inimtoiduks ja/või ei ole inimeste või loomade tervisele täiesti ohutu, ei vasta selle liigitusega seotud riskitasemele ja tuleb seega liigitada madalamasse kategooriasse.

(1) ELT C 87, 16.3.2020.