ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Uus õigusnorm on kohaldatav alates selle õigusakti jõustumisest, milles norm sisaldub, ja seda ei kohaldata varasema õigusakti kehtivusajal tekkinud ja lõplikult väljakujunenud õiguslikele olukordadele; õigusnormi kohaldatakse nende olukordade tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes ja ka uute õiguslike olukordade suhtes. Teisiti on üksnes siis, kui uue õigusnormiga kaasnevad erisätted, mis määravad konkreetselt kindlaks selle ajalise kohaldamise tingimused, kui õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõttest ei tulene teisiti.

Menetlusõiguse norme kohaldatakse üldiselt alates päevast, mil need jõustuvad, erinevalt materiaalõiguse normidest, mida tõlgendatakse tavaliselt nii, et need on enne nende jõustumist tekkinud olukordade suhtes kohaldatavad üksnes siis, kui selline võimalus nähtub selgelt nende sõnastusest, eesmärgist või ülesehitusest.

(vt punktid 32 ja 33)
Määrust nr 1408/71 (muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, muudetud määrusega nr 307/1999) tuleb tõlgendada nii, et töötaja, kes on selle liikmesriigi kodanik, kus ta elab ja kus ta maksab tulumaksu, töötab kolmanda riigi lipu all sõitvas torupaigalduslaevas maailma erinevates paikades, eeskätt teatavate liikmesriikide mandrilava kohal ning kes varem töötas oma elukohajärgses liikmesriigis asutatud ettevõttes, siis vahetas tööandjat ja töötab nüüd Šveitsi Konföderatsiooni, mis on liikmesriigiga määruse nr 1408/71 tähenduses samastatud riik, territooriumil asutatud ettevõttes, elades ikka samas liikmesriigis ja sõites samal laeval, jääb selle määruse isikulisse kohaldamisalasse.

Nimelt ei piisa pelgalt asjaolust, et töötaja töötab väljaspool liidu territooriumi, selleks, et välistada liidu õigusnormide kohaldamine töötajate vaba liikumise suhtes, kui töösuhtel on liidu territooriumiga piisavalt tihe seos.

Selles osas tuleb märkida, et asjaomase töösuhte ja liidu territooriumi piisavalt tihe seos tuleneb eeskätt asjaolust, et liidu kodaniku, kes elab ühes liikmesriigis, on tööle võtnud teises liikmesriigis asuv ettevõtja, kelle heaks ta töötab.

(vt punktid 42, 43, 45 ja resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ, mille ülevõtmise tähtaeg möödus 3. märtsil 2011, täpsemalt selle direktiivi artikli 41 lõikesse 17 lisatud uusi sätteid tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad kaebuse suhtes, mis on esitatud reguleeriva asutuse otsuse peale, kui see otsus on vastu võetud enne ülevõtmistähtaja möödumist ning kui kõnealune kaebus oli selle tähtaja möödumisel veel menetluses.

(vt punkt 35 ja resolutsiooni punkt 1)
Mõistet „töötaja” direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõike 2 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et sellega võib olla hõlmatud niisugusesse töökeskusesse vastu võetud isik, kes ei ole oma puude tõttu võimeline tavatingimustel töökohal töötama. Tegevused, millega puuetega isikud nendes keskustes tegelevad, on sellised, et neid ei saa pidada üksnes kõrval‑ või lisategevuseks ehk tegevuseks, mis on loodud üksnes eesmärgiga pakkuda huvitatud isikutele kasvõi kunstlikku ajaviidet, vaid need loovad puuetega inimeste võimetega kohandatud teenuste kaudu ka teatavat majanduslikku kasu. Need tegevused võimaldavad soodustada raske puudega isikute kas või väikest tootlikkust ja tagada samal ajal nende sotsiaalkaitse.

Sellega seoses peab liikmesriigi kohus eelkõige välja selgitama, kas huvitatud isiku poolt tegelikult osutatud teenused on käsitatavad tavaliselt tööturule kuuluva tööna. Selleks võib peale asjassepuutuva vastuvõtukeskuse põhikirja ja praktika arvesse võtta tema sotsiaalabi kava eesmärgi erinevaid tahke, aga ka kõnealuste teenuste laadi ja nende osutamise viisi.

(vt punktid 39, 40, 42, 43 ja resolutsioon)
Ühelt poolt keelab töötajate vaba liikumine liikmesriigil võtta meetmeid, mis eelistavad tema territooriumil elavaid töötajaid, kui need toovad kaasa selle riigi kodanike eelistamise ja põhjustavad niiviisi diskrimineerimise kodakondsuse alusel. Pidades silmas ELTL artikli 45 lõike 2 sõnastust, milles on ette nähtud igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamine, koostoimes ELTL artikliga 26, keelab kõnealune vabadus teiselt poolt ka ühtede mitteresidendist töötajate diskrimineerimise võrreldes teistega, kui see toob kaasa teatud liikmesriikide kodanike põhjendamatu eelistamise teiste ees.

ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, milles liikmesriik on ette näinud, et enne tema territooriumil tööleasumist teises liikmesriigis elanud töötajatele tehakse maksusoodustus, mis seisneb piiriüleste kulude eest makstavale hüvitisele kohaldatavas kindla määraga maksuvabastuses kuni 30% ulatuses maksustatavast summast, tingimusel et need töötajad elasid enam kui 150 kilomeetri kaugusel tema piirist, välja arvatud juhul, kui need piirid on kehtestatud nii, et selle maksuvabastuse tulemusel süstemaatiliselt hüvitatakse tegelikult kantud piiriüleseid kulusid selgelt ülemäära.

Pelga asjaolu näol, et kehtestatakse piirid seoses vahemaaga töötajate elukohast ja kohaldatava maksuvabastuse ülemmääraga, millest esimene lähtub töökoha liikmesriigi piirist ja teine maksustatavast summast – isegi kui see on vältimatult ligikaudse väärtusega –, ei saa iseenesest olla tegemist kaudse diskrimineerimisega ega töötajate vaba liikumise takistamisega. See kehtib seda enam sellises olukorras, kus kindla määraga kord soodustab neid töötajaid, kelle suhtes seda kohaldatakse, kuivõrd see vähendab märkimisväärselt haldusformaalsusi, mida töötajad peavad piiriüleste kulude eest makstavalt hüvitiselt maksuvabastuse saamiseks täitma.

Sellisele kindla määraga maksusoodustuse andmisele, mis peaks hõlmama olukordi, kus selle soodustuse saamiseks nõutavad sisulised tingimused on vaieldamatult täidetud, on omane, et esineb muidki olukordi, milles need tingimused on erinevatel põhjustel samuti täidetud, kusjuures neis muudes olukordades tekib selle soodustuse saamise õigus asjakohaste tõendite esitamisel.

Kuigi sellega seoses vastab tõele, et halduslike kaalutlustega ei saa põhjendada seda, kui liikmesriik kaldub liidu õigusnormidest kõrvale, ei saa liikmesriikidelt võtta võimalust saavutada õiguspäraseid eesmärke niisuguste õigusnormide kehtestamisega, mis on pädevate asutuste jaoks hõlpsasti hallatavad ja kontrollitavad.

(vt punktid 32–34 ja 36 ning resolutsioon)
Direktiiviga 96/71 töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus see, kui teise liikmesriigi territooriumile töötajaid lähetanud ettevõtja asukoha liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on töösuhtest tulenevate nõuete loovutamine keelatud, võivad takistada ametiühingut esitamast teisena nimetatud liikmesriigis, milles tööd tehti, hagi lähetatud töötajate poolt talle loovutatud töötasunõuete, mis puudutavad töötasu alammäära direktiivi 96/71 tähenduses, sissenõudmiseks, kui nimetatud loovutamine on kooskõlas viimasena nimetatud liikmesriigi kehtiva õigusega.

Direktiivi 96/71 töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega artikli 3 lõikeid 1 ja 7 tuleb koostoimes ELTL artiklitega 56 ja 57 tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline tunni‑ ja/või tükitööpõhine töötasu alammäära arvutus, mis rajaneb töötajate liigitamisel töötasu gruppidesse, nagu see on ette nähtud vastuvõtva liikmesriigi asjaomastes kollektiivlepingutes, tingimusel et selle arvutuse ja liigitamise aluseks on imperatiivne ja läbipaistev kord, mida peab kontrollima liikmesriigi kohus.

(vt punktid 40–45 ja resolutsiooni punkti 2 esimene taane)
Määruse nr 273/2004 narkootikumide lähteainete kohta artikli 2 punkti a ja määruse nr 111/2005, millega kehtestatakse ühenduse ja kolmandate riikide vahelise narkootikumide lähteainetega kauplemise järelevalve eeskirjad, artikli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et direktiivi 2001/83 inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud määrusega nr 1901/2006) artikli 1 punktis 2 määratletud ravimit kui sellist ei saa kvalifitseerida kui „nimekirjas loetletud lähteainet”, isegi kui see ravim sisaldab määruse nr 273/2004 I lisas ja määruse nr 111/2005 lisas loetletud lähteaineid, mida on võimalik lihtsalt kasutada või käepäraste vahenditega või majanduslikult tasuval viisil ekstraheerida.

Nimelt ei ilmne ühestki määruse nr 273/2004 sättest, et sellega soovitakse ravimitele, mille koostises esinevad I lisas viidatud lähteained sellisel viisil, et neid ei ole võimalik lihtsalt kasutada või käepäraste vahenditega või majanduslikult tasuval viisil ekstraheerida, kehtestada täiendavat loa andmise ja kontrolli korda lisaks sellele, mida ravimite suhtes kohaldatakse direktiivi 2001/83 alusel. Mis puudutab määrust nr 111/2005, siis kuigi on tõsi, et see näeb ette täpsete reeglite kogumi, millele direktiivis 2001/83 ei leidu vastet ravimite kohta, ei saa sellest ainsast asjaolust tuletada, et liidu seadusandja kavatses allutada ravimid, mille koostises esinevad nimetatud määruse lisas loetletud lähteained sellisel viisil, et neid ei ole võimalik lihtsalt kasutada või käepäraste vahenditega või majanduslikult tasuval viisil ekstraheerida, mitte ainult direktiivile 2001/83, vaid ka sellele määrusele. Liidu seadusandja on just sellel põhjusel otsustanud määruse nr 1259/2013, millega muudetakse määrust nr 111/2005, raames kohaldada liidu ja kolmandate riikide vahel narkootikumide lähteainete kaubanduse kontrolli üksnes neile ravimitele, mis sisaldavad kahte nimekirjas loetletud lähteainet.

(vt punktid 59, 61, 62, 65, 67 ja resolutsioon)
Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 2009/31, I lisa punkti 14 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaldamisalasse ei kuulu proovipuurimine, mille käigus kavandatakse teostada maagaasi ja nafta prooviammutamist, et selgitada välja maardla majanduslik otstarbekus.

Kuigi selline puurimine on põhimõtteliselt küll ärilise eesmärgiga tegevus, tuleneb siiski punkti 14 kontekstist ja eesmärgist, et selle sätte kohaldamisalasse ei kuulu proovipuurimine. Nimelt on selle sättega mõeldud teatava kestusega projekte, mis võimaldavad suhteliselt suures koguses süsivesinike kestvat ammutamist. Sellega seoses ei ole proovipuurimisele punktis 14 sätestatud kriteeriumide kohaldamine kui selline väga mõttekas, kuna see säte näeb ammutamisele ette kindlad päevased piirmäärad, millega proovipuurimiseks ette nähtud piir ei ole seotud. Peale selle ei saa enne proovipuurimist süsivesinike tegelikku olemasolu kindlalt välja selgitada. Seega saab ainult proovipuurimise põhjal teha kindlaks koguse, kui palju süsivesinikke saab päevas ammutada. Lisaks on süsivesinike kogus, mille ammutamine on sellise katse raames plaanitud, ja katse kestus piiratud tehniliste vajadustega, mis tulenevad eesmärgist teha kindlaks maardla otstarbekus.

Seda tõlgendust toetab ka direktiivi 85/337 ülesehitus. Nimelt võib direktiivi II lisa punkti 2 alapunkti d kohaldada proovipuurimisele, nii et kogu proovipuurimine ei jää kohe algusest peale selle direktiivi kohaldamisalast välja.

(vt punktid 22–26 ja 32 ning resolutsiooni punkt 1)
Viivitusintressi maksmine on tühistava kohtuotsuse täitmiseks vajalik meede ELTL artikli 266 esimese lõigu tähenduses, kuna selle eesmärk on hüvitada kindlasummaliselt asjaolu, et isik ei saanud komisjoni võlakohustusele vastavat summat kasutada, ja ärgitada võlgnikku täitma tühistavat kohtuotsust niipea kui võimalik. Tasandusintressi maksmine seevastu ei ole mitte tühistava kohtuotsuse täitmise meede ELTL artikli 266 esimese lõigu tähenduses, vaid kuulub ELTL artikli 266 teise lõigu kohaldamisalasse, kus on viidatud ELTL artiklile 340, st vaidlustele liidu lepinguvälise vastutuse valdkonnas. Seda liiki intressi eesmärk on nimelt korvata aeg, mis möödus, kuni kohus hindas ära kahju summa, sõltumata viivitusest, mida võib pidada võlgniku süüks.

Komisjoni kohustus maksta põhivõlg koos intressiga ei põhine mitte komisjoni otsuse täitmisel, vaid Üldkohtu otsuse täitmisel, ainult viivitusintressi võib maksta ELTL artikli 266 esimese lõigu alusel.

(vt punktid 30, 31, 37 ja 38)
Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et väljenditega „lepingu põhiobjekt” ja „hinna ja tasu sobivus vastusooritusena pakutavate teenuste või kauba eest” ei ole põhimõtteliselt hõlmatud müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud krediidilepingutes sisalduvad lepingutingimused, mis esiteks võimaldavad laenuandjal muuta teatavatel tingimustel ühepoolselt intressimäära ja teiseks näevad ette viimasele makstava „riskitasu”. Siiski on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne laenulepingu laadi, üldist ülesehitust ja tingimusi ning selle juriidilist ja faktilist konteksti arvesse võttes kontrollida nendele lepingutingimustele antud kvalifikatsiooni.

Lepingutingimusi, mis kuuluvad „lepingu põhiobjekti” mõiste alla direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses, tuleb mõista tingimustena, mis määravad kindlaks lepingu põhikohustused ja mis lepingut sellisena iseloomustavad. Seevastu tingimused, millel on lepingulise suhte enda laadi määratlevate tingimustega võrreldes täiendav iseloom, ei saa kuuluda „lepingu põhiobjekti” mõiste alla. Direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 sõnastusest ilmneb, et teine kategooria tingimusi, mille puhul ei saa kontrollida nende võimalikku ebaõiglast olemust, on piiratud ulatusega, sest see kategooria puudutab ainult ette nähtud hinna või tasu sobivust vastusooritusena pakutavate teenuste või kauba eest ja see erand on seletatav asjaoluga, et ei ole olemas mingit skaalat või õiguslikke kriteeriume, mis võimaldaksid kehtestada sobivuse kontrolli raamistiku või anda selleks juhiseid.

Järelikult ei kuulu lepingutingimused vastusoorituse kohta, mida tarbija võlgneb laenuandjale, või tingimused, mis mõjutavad tarbija poolt laenuandjale makstavat tegelikku hinda, põhimõtteliselt kõnealusesse teise tingimuste kategooriasse, välja arvatud need, mis käsitlevad küsimust, kas vastusoorituse summa või lepingus ette nähtud hind on sobiv vastusooritusena laenuandja poolt osutatud teenuse eest.

(vt punktid 54–56, 78 ja resolutsioon)
Direktiivi 85/374 liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta artiklit 1 ja artikli 9 esimese lõigu punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellise puudusega toote nagu südamestimulaatori või siiratava kardioverter-defibrillaatori asendamise kirurgilise operatsiooniga põhjustatud kahju on „surma või terviskahjustuse põhjustatud kahju”, mille eest tootja vastutab, kui see operatsioon on toote puuduse kõrvaldamiseks vajalik. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas siiratavaid kardioverter-defibrillaatoreid kasutavate patsientide eriti haavatavat seisundit arvestades on asjaomane deaktiviseerimine toote sellise puuduse kõrvaldamiseks piisav, mis seisneb kahju ebatavalises tõenäosuses, mida toote kasutamine võib asjaomastele patsientidele tekitada, või on puuduse kõrvaldamiseks vajalik asjaomase toote asendamine.

(vt punktid 54, 55 ja resolutsiooni punkt 2)
Kolmanda direktiivi 78/855, mis käsitleb aktsiaseltside ühinemist lähtuvalt asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktist g (muudetud direktiiviga 2009/109), artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et „ühinemine ühendamise teel” selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses hõlmab ühendavale äriühingule ka sellise trahvi tasumise kohustuse üleminekut, mis on määratud enne ühinemist jõustunud otsusega ühendatava äriühingu poolt enne ühinemist toimepandud tööõigusalaste rikkumiste eest.

Nimelt, kui tööõigusalane vastutus ei lähe ühendavale äriühingule üle ühendatava äriühingu ühe kohustusena, siis see vastutus lõpeb. Selline vastutuse lõppemine oleks vastuolus direktiivi 78/855 artikli 3 lõikes 1 määratletud ühendamise teel toimuva ühinemise enda iseloomuga, kuivõrd selline ühinemine seisneb nimetatud sätte kohaselt ühendatava äriühingu lõpetamises ilma likvideerimismenetluseta selle vara ja kohustuste üleminekul ühendavale äriühingule.

Ka on nende kolmandate isikute hulgas, kelle huvide kaitset direktiiv taotleb, ettevõtjad, keda ei saa ühinemise toimumise päeval veel kvalifitseerida „võlausaldajateks” või „isikuteks, kellel on muid nõudeid”, vaid keda võib sellisena kvalifitseerida pärast ühinemist enne selle toimumist aset leidnud sündmuste tõttu, nagu tööõigusalase rikkumise toimepanemine, mis on tuvastatud otsusega alles pärast ühinemist. Kui ühendavale äriühingule ei läheks üle ühendatava äriühingu tööõigusalane vastutus, mis seisneb selle rikkumise eest trahvi maksmises, ei oleks kaitstud selle liikmesriigi huvi, mille pädev ametiasutus oli trahvi määranud. Olukorras, kus vastutuse selline üleminek oleks välistatud, kujutaks ühinemine endast äriühingule võimalust mööda hiilida enda toimepandud rikkumise tagajärgedest asjaomase liikmesriigi või teiste võimalike huvitatud isikute kahjuks.

(vt punktid 28, 29, 32, 33, 35 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑667/13

Estado português

versus

Banco Privado Português SA

ja

Massa Insolvente do Banco Privado Português SA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal do Comércio de Lisboa)

„Eelotsusetaotlus — Riigiabi — Riigigarantii laenule — Otsus 2011/346/EL — Küsimused kehtivuse kohta — Vastuvõetavus — ELTL artikli 107 lõige 1 — Põhjendused — Liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamine — ELTL artikli 107 lõike 3 punkt b — Tõsine häire mõne liikmesriigi majanduses”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 5. märts 2015

Vt otsuse tekst. (vt punktid 28–30)

Liidu akti kehtivust käsitleva eelotsuse küsimuse vastuvõetavust ei ole seatud sõltuvusse asjaolust, et on esitatud sellise akti täitmise peatamise taotlus ELTL artikli 278 alusel. Sellise küsimuse võimalik vastuvõetamatus ei sõltu nimelt selle liidu akti täidetavusest, mille kehtivus vaidlustatakse, vaid tugineb ohule, et selle akti lõplikust laadist hoitakse kõrvale. (vt punkt 31)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 34–36, 41 ja 42)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 44–48, 62–64)

Kui garantii annab eelise pangale, kes sai laenu parematel finantstingimustel, kui see oli turul tavapäraselt võimalik sarnases olukorras olevatel äriühingutel sellisel ebatõenäolisel juhul, et sellised laenud oleks üldse olnud kättesaadavad, tuleb riigiabi valdkonnas asuda seisukohale, et see eelis võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust, võttes arvesse sellise panga tegevust ja positsiooni liikmesriigi turul ning rahvusvahelistel turgudel. Nimelt oleksid tänu garantii olemasolule toimunud kapitalisüstideta selle panga kliendid tõenäoliselt otsustanud konkureeriva panga kasuks alates hetkest, mil ilmnesid panga finantsraskused. Liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamise oht kaob sellega seoses alles siis, kui tühistatakse selle panga krediidiasutuse tegevusluba, kellele garantii anti. Nimelt võib pank kuni krediidiasutuse tegevusloa tühistamiseni oma tavapärase majandustegevuse taastada. (vt punktid 46, 49, 51, 52 ja 54)

Abimeede, mida rakendatakse ELTL artikli 108 lõikest 3 tulenevaid kohustusi eirates, on ebaseaduslik. Komisjoni otsus abi kokkusobivuse kohta ei mõjuta selle ebaseaduslikkust, mis tuleneb ELTL artikli 108 lõike 3 viimases lauses kehtestatud keelu eiramisest. Neil tingimustel ei viita asjaolu, et teatavas otsuses nimetatakse eri kuupäevi, millest alates riigiabi tuleb esiteks pidada ebaseaduslikuks ja teiseks siseturuga kokkusobimatuks, mingile vastuolule otsuse aluseks olevates põhjendustes. Seega võib abi käsitada ebaseaduslikuna alates kuupäevast, mis on hilisem kuupäevast, mil see tunnistati siseturuga kokkusobimatuks. Nii on see eeskätt siis, kui abimeede on tunnistatud siseturuga esialgselt kokkusobivaks ning see tunnistatakse siseturuga lõplikult kokkusobimatuks põhjendusel, et abi heakskiitmise tingimused ei olnud täidetud. (vt punktid 56, 57, 59–61 ja 63)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 66 ja 67)
Määruse nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta artikli 3 punkte a ja c tuleb tõlgendada nii, et kui aluspatendi ühes nõudluses on nimetatud toimeaine, mis ainsana on sellise leiutise ese ja mille kohta asjaomase patendi omanik on juba saanud täiendava kaitse tunnistuse, ning aluspatendi hilisemas nõudluses on nimetatud toode, mis sisaldab mainitud toimeaine ja muu aine kombinatsiooni, siis on selle sättega vastuolus patendiomanikule teise täiendava kaitse tunnistuse andmine selle kombinatsiooni kohta.

Nimelt ei saa lubada, et kehtiva aluspatendi omanik võib saada uue – ka pikema kehtivusajaga – täiendava kaitse tunnistuse iga kord, kui ta viib liikmesriigi turule ravimi, mis sisaldab ühelt poolt toimeainet, mis sellisena on selle aluspatendiga kaitstud ja on selle aluspatendiga kaitstud leiutise ese, ning teist toimeainet, mis ei ole aluspatendiga kaitstud leiutise ese. Järelikult peab selleks, et aluspatent kaitseks määruse nr 469/2009 artikli 1 punkt c ja artikli 3 punkti a tähenduses toimeainet „kui sellist”, olema asjaomane toimeaine selle patendiga kaitstud leiutise ese.

(vt punktid 37–39 ja resolutsioon)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 9 ja 193 ning artikli 199 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, mis sundtäitmise käigus võõrandatud kinnisasja müügi korral paneb müügi korraldanud kohtutäiturile kohustuse arvutada, kinni pidada ja määratud tähtpäevaks tasuda käibemaks selle tehingu tulemilt.

Kuna siseriiklike õigusnormide eesmärk on ära hoida, et maksukohustuslane oma rahanduslikku olukorda arvestades käibemaksu tasumise kohustust rikub, siis võivad need õigusnormid tagada käibemaksu täpse kogumise ja kuuluda seega direktiivi 2006/112 artikli 273 kohaldamisalasse. Peale selle, kuigi on tõsi, et direktiivi 2006/112 artikkel 193 ja artikli 199 lõike 1 punkt g näevad ette, et maks saab kuuluda tasumisele ainult maksukohustuslase poolt, kelle kaubatarned on maksustatavad, või teatud asjaoludel kinnisasja omandaja poolt, ei kuulu kohtutäituri kui maksu kinnipidamise eest vastutava vahendaja ülesanne nende sätete kohaldamisalasse. Tema ülesanne piirdub nimelt maksusumma kinnipidamise tagamise ja määratud tähtpäevaks maksuhaldurile ülekandmisega maksukohustuslase nimel, kes on kohustatud selle tasuma, ega ole mitte maksukohustus, kuna see koormab alati üksnes maksukohustuslast.

(vt punktid 38, 39, 41, 42, 45 ja resolutsiooni punkt 1)