KOHTUJURISTI ETTEPANEK

L. A. GEELHOED

esitatud 18. novembril 2004( )

Kohtuasi C‑335/03

Portugali Vabariik

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Komisjoni 15. mai 2003. aasta otsuse 2003/364/EÜ, millega jäetakse ühendusepoolsest rahastamisest välja teatavad Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPATF) tagatisrahastust hüvitatavad liikmesriikide kulutused (ELT L 124, lk 45), tühistamine – Kindla määraga korrektsioonid, mida kohaldatakse Portugali deklareeritud 1999. kalendriaasta kulutustele – Ammlehmade eest makstav lisatasu ning veise- ja vasikalihatootjatele makstav erilisatasu

I. Sissejuhatus

1. Käesolev kohtuasi käsitleb Portugali Vabariigi hagi komisjoni 15. mai 2003. aasta otsuse 2003/364/EÜ, millega jäetakse ühendusepoolsest rahastamisest välja teatavad Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPATF) tagatisrahastust hüvitatavad liikmesriikide kulutused,( ) tühistamiseks. Kohtuasi puudutab komisjoni keeldumist maksta Portugali Vabariigile kokku 2 446 684,20 euro suurune summa.

II. Õiguslik raamistik

2. Ühise põllumajanduspoliitika rahastamise ja EPATFi raamatupidamisarvestuse kontrolliga seonduvat õiguslikku raamistikku on korduvalt ja põhjalikult käsitletud mitmes ettepanekus ja otsuses. Kõnealuse õigusliku raamistiku üksikasjalik kirjeldus on muu hulgas toodud kohtujurist F. G. Jacobsi 22. jaanuari 2004. aasta ettepanekus ja kohtuasjas Saksamaa v. komisjon tehtud kohtuotsuses.( )

III. Asjaolud ja kohtueelne menetlus

3. Komisjon korraldas 18.–22. septembril 2000 Portugalis mitu kontrollreidi, et hinnata vastavust kohaldatavate ühenduse õigusnormidega. Kontrolliti mitut Alentejo’s loomakasvatusega tegelevat põllumajandusettevõtet.

4. Tuginedes nendele kontrollidele, teatas komisjon Portugali ametiasutustele 20. märtsi 2001. aasta kirjas, et oli algatanud määruse nr 1663/95( ) artikli 8 lõike 1 kohase uurimise, kuna veise- ja vasikalihasektor ei ole täielikult vastavuses määruste nr 805/68( ), nr 3886/92( ), nr 3508/92( ) ja 3887/92( ) ning määruste nr 1254/1999( ) ja nr 2342/1999( ) sätetega.

5. Komisjon jõudis sellele seisukohale järgmiste järelduste põhjal. Esiteks oli kohapealsete kontrollide määr ooteajal 4,4%, kuigi ühenduse õiguses on määruse nr 3887/92( ) artiklis 6 vastava perioodi jaoks ette nähtud 5%-ne kontrollide alammäär. Portugali tootjad kasutasid ka erinevat tüüpi eraldusmärke. Kasutati tavalisi oranže kõrvamärke, vanu metallist kõrvamärke, kollaseid kõrvamärke ja rohelisi kõrvamärke, mida kasutatakse komisjoni IDEA-projektis ühenduse loomade registreerimiseks ja jälgimiseks elektroonilise märgistamissüsteemi abil. Lisaks oli mitme looma küljele kantud põletusmärk ja/või tätoveering. Ametlikult välja jagatud kõrvamärgid puudusid suurel hulgal loomadel, kes olid selle asemel märgistatud tootjate käsitsi kirjutatud märkidega.

6. Portugali ametiasutused vaidlustasid 28. mai 2001. aasta kirjas täheldatud eeskirjade eiramise. Portugali valitsus väidab esiteks, et kõnealusel aastal järgiti 5%-list kontrollide alammäära. Teiseks annab Portugali valitsus üksikasjalikumat teavet erinevat tüüpi kõrvamärkide kasutamise kohta. Vanu metallist kõrvamärke kasutatakse loomadel, kes olid identifitseeritud enne 1998. aasta septembrit/oktoobrit ja märke ei ole vahetatud. Kollaseid kõrvamärke kasutasid teatavad tootjad ettevõttesisese kontrolli eesmärgil. Küljele kantud põletusmärgiga või tätoveeringuga märgistatud loomad on võitlushärjad. Võitlushärgade eraldusmärgid peavad olema loetavad ka kaugemalt. Portugali ametiasutuste sõnul kasutati käsitsi kirjutatud märke seetõttu, et originaalmärgid olid ära tulnud ning need on samaväärsed ametlike identifitseerimisnumbritega.

7. Komisjon kutsus seejärel oma 31. oktoobri 2001. aasta kirjaga Portugali ametiasutusi osalema kahepoolsel arutelul. Komisjon teatas samas, et kaalub Portugali deklareeritud ammlehmade pidamise eest makstava lisatasuga seonduvate 1999. kalendriaasta kulude osas 2% kindla määraga korrektsiooni tegemist ning Portugali deklareeritud veiselihatootjatele makstava erilisatasuga seonduvate sama kalendriaasta kulude osas 5% kindla määraga korrektsiooni tegemist.

8. 21. novembril 2001 toimus Brüsselis kahepoolne arutelu. 20. veebruaril 2002 avaldas komisjon kahepoolse arutelu tulemusena tehtud järelduste kohta ametliku teatise. Seejärel teavitas komisjon oma järeldustest ametlikult Portugali ametiasutusi 30. mai 2002. aasta kirjaga, milles ta viitas otsusele 94/442/EÜ( ). Portugali ametiasutused taotlesid seejärel lepitusmenetluse alustamist. Menetlus ei aidanud siiski poolte seisukohti lähendada. Pärast menetluse tulemusteta lõppemist tegi komisjon 15. mail 2003 nüüdseks vaidlustatud otsuse.

9. Otsusega 2003/364/EÜ jättis komisjon liikmesriikide teatavad kulutused fondi rahastamisest välja. Komisjoni otsuse 2003/364/EÜ artikli 1 ja selle otsuse lisa kohaselt ei rahasta ühendus järgmisi 1999. eelarveaastal Portugali Vabariigi tehtud kulutusi:

– ammlehmade pidamise eest makstav lisatasu summas 909 773,86 eurot, sealhulgas täiendav lisatasu,

– veise- ja vasikalihatootjatele makstav erilisatasu summas 1 087 047,53 eurot,

– ekstensiivistamistoetus summas 376 870,71 eurot,

– Poseima tootjatele makstud otsetoetused summas 72 992,11 eurot.

10. Portugali Vabariik esitas 31. juulil 2003 hagiavalduse, milles palus EÜ artikli 230 lõike 1 alusel tühistada vaidlustatud otsus ja mõista kohtukulud välja kostjalt. Komisjon palus Euroopa Kohtul jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja hagejalt.

IV. Hagi

11. Hageja esitab hagiavalduse toetuseks kolm väidet: määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 väärast kohaldamisest tulenev rikkumine, viga faktiliste asjaolude hindamisel, mis on seotud Portugali ametiasutuste poolt 1999. kalendriaasta kohta ammlehmade pidamise eest makstava lisatasuga seoses deklareeritud kulutustega ja EÜ artikli 253 kohase põhjendamiskohustuse rikkumine.

A. Esimene väide: määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 väärast kohaldamisest tulenev rikkumine

Poolte argumendid

12. Portugali valitsus kinnitab, et tegi kõnealusel aastal kontrolle määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 5 ette nähtud kontrollide alammäära ulatuses. Määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 5 räägib „loomadega seotud minimaalsetest kontrollidest”. Portugali valitsuse sõnul tuleb loomapidamistoetuste taotlusi ja vastavaid kontrolle tõlgendada ja hinnata põllumajandusettevõtte kui terviku seisukohast lähtudes, st arvestades kõiki loomapidamistoetuste kavasid tervikuna. Seega, erinevalt komisjoni argumendist, ei tulene määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikest 5, et iga toetuskava tuleb kontrollida eraldi.

13. Portugali ametiasutused on seisukohal, et põllumajandusettevõtted peavad EPATF tagatisrahastu eri loomapidamistoetuste saamiseks esitama ühistaotluse ning ka kontrollid toimuvad ühiselt. Kõnealusel aastal kontrolliti taotlusi loomade ooteajal kohapeal määruses ette nähtud minimaalne arv kordi.

14. Portugali valitsus leiab, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 5, sellisena nagu see kehtis asjaolude asetleidmise ajal, ei eristata toetuskavasid seoses kohustusega kontrollida ooteajal 5% loomapidamistoetuste taotlustest ja seega oli Portugali ametiasutuste tegevus, vastupidi komisjoni väitele, asjaomase sättega vastavuses. Portugali valitsus viitab ka artikli 6 lõikele 5, mida on muudetud määrusega nr 1678/98( ) ja milles on sätestatud, et „[k]äesolevale määrusele vastavat kohapealset kontrolli võib teha samal ajal teiste ühenduse õigusaktides sätestatud kontrollidega”.( )

15. Portugali valitsus kinnitab, et loomapidamistoetuste taotlusi on kontrollitud rohkem kui 5% ulatuses. Veise- ja vasikalihasektori lisatasukavaga seotud kontrollide määr oli ooteajal tõepoolest 4,4%. Kui arvestada veiseliha tootmise eest makstava lisatasu kava, ammlehmade pidamise eest makstava lisatasu kava ning lamba- ja kitselihatootjatele makstava lisatasu kava raames tehtavate kontrollide keskmisi määrasid, on kontrollide tegelik määr siiski 6,3%.

16. Portugali valitsus viitab lisaks määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 hilisemale, määrusega nr 2801/1999( ) muudetud sõnastusele. Kõnealune säte kõlab järgmiselt: „Loomapidamistoetuste kohapealsed kontrollid peavad hõlmama kõiki loomi, keda tuleb toetuskava kohaselt kontrollida. Vähemalt 50% loomade minimaalsetest kontrollidest tuleb teha nende ooteajal. [...] Käesoleva määruse kohaseid kohapealseid kontrolle tuleb vajaduse korral teha samal ajal teiste ühenduse õigusaktides sätestatud kontrollidega.” Selles määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 versioonis eristatakse selgelt mitmesuguseid toetuskavasid, mida käsitletakse üksteisest eraldi, kuid kõnealune määrus jõustus alles 1. jaanuaril 2000.

17. Portugali valitsus leiab, et komisjon on tagasiulatuvalt kohaldanud hilisemat õigusnormi, kohaldades määruse nr 3887/92 artikli 6 lõiget 5 määrusega nr 2801/1999 muudetud sõnastuses, mitte asjaolude asetleidmise ajal kehtinud sõnastuses, eirates seeläbi liikmesriikidele ühiseid üldisi õiguspõhimõtteid.

18. Komisjon on arvamusel, et Portugali valitsuse seisukoht tuleneb määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigete 3 ja 5 mõtte ja sõnastuse ebaõigest tõlgendamisest. Portugali valitsuse seisukoht on nende sätetega taotletud eesmärgiga võrreldes täiesti vastupidine. Määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud: „Haldus- ja kohapealset kontrolli tuleb teha nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine.” Kui nõustuda Portugali valitsuse seisukohaga, oleks piisav, kui kontrollida näiteks 10% abitaotlustest, mis on seotud ammlehmade pidamise eest makstava lisatasu kavaga, ja 10% abitaotlustest, mis on seotud lamba- ja kitselihatootjate lisatasukavaga. Nii saavutataks 6,66%-ne kontrollide määr, ilma et oleks kontrollitud ühtegi abitaotlust, mis on seotud veise- ja vasikalihasektori lisatasukavaga.

19. Selline tõlgendus on täielikult vastuolus määruse nr 3508/92 artikliga 7, milles on sõnaselgelt sätestatud, et „[ü]htne kontrollisüsteem hõlmab kõiki esitatud abitaotlusi, eelkõige nende halduskontrolli, kohapealset kontrolli ja vajaduse korral kontrollimist õhust või satelliidilt kaugseire teel.”

Hinnang

20. Määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 3 on sätestatud: „Kohapealne kontroll peab hõlmama märkimisväärse osa abitaotlustest. See osa on vähemalt […] 10% loomapidamistoetuse taotlustest või osalusteatistest”. Sama artikli lõikes 5 on sätestatud: „[...] Loomadega seotud minimaalsetest kontrollidest tehakse vähemalt 50% ooteajal. [...]” Neist sätetest tuleneb, et kontrollide alammäär peab loomade ooteajal olema vähemalt 5%.

21. Pooled tõlgendavad „loomadega seotud minimaalseid kontrolle” erinevalt. Portugali valitsus leiab, et kõiki loomapidamistoetuste taotlustega seotud kontrolle tuleb vaadelda koos. Seetõttu on kontrollide keskmine arv otsustav, kui kontrollida, kas on järgitud määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigetes 3 ja 5 ette nähtud 5% alammäära nõuet. Komisjon on teistsugusel seisukohal. Nimelt leiab komisjon, et 5% alammäära nõuet tuleb järgida iga kava puhul eraldi.

22. Mulle tundub, et mõistet „loomadega seotud minimaalsed kontrollid” tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigetes 3 ja 5 ette nähtud alammäära tuleb järgida iga toetuskava puhul eraldi. Portugali valitsuse seisukohaga nõustumine kahjustaks oluliselt kõnealuse sätte mõjusust. Kõigist teistest määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigete 3 ja 5 tõlgendustest, välja arvatud eespool esitatust, tuleneks, et Portugali valitsus võib kontrollida vaid abitaotlusi, mis on esitatud seoses ammlehmade pidamise eest makstava lisatasu kavaga ning abitaotlusi, mis on esitatud seoses lamba- ja kitselihatootjate lisatasukavaga. Sellisel juhul võib tekkida olukord, kus ei ole vaja kontrollida ühtegi abitaotlust, mis on esitatud seoses veise- ja vasikalihasektori lisatasukavaga. Seetõttu ei saa nõustuda määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigete 3 ja 5 sellise tõlgendusega.

23. Kui lähtuda sellest, et veiselihasektori lisatasukavaga seotud kontrollide määr loomade ooteajal oli 4,4% ja et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikeid 3 ja 5 on võimalik vaid ühtemoodi tõlgendada, tuleb järeldada, et Portugali valitsus ei järginud määruses nr 3887/92 ette nähtud 5%-st kontrollide alammäära nõuet.

24. Eeltoodut arvestades leian, et Portugali valitsuse esimene väide ei ole põhjendatud.

B. Teine väide: faktiliste asjaolude hindamise viga Portugali ametiasutuste deklareeritud kulutustes, mis on seotud 1999. kalendriaastal ammlehmade pidamise eest makstava lisatasuga.

Poolte argumendid

25. Portugali ametiasutuste esitatud teine väide koosneb kolmest osast. Esimene puudutab kuupäeva, mil tuvastati eeskirjade eiramine. Teine on seotud järelduste asjakohasusega ja kolmas seondub valimi esindavusega.

26. Portugali valitsus on esimese punkti osas arvamusel, et loomade identifitseerimise eeskirjade eiramine, mis komisjoni väitel tuvastati septembris 2000 Alentejo piirkonna põllumajandusettevõtetes tehtud kontrollreidide käigus, ei saa olla aluseks kindla määraga korrektsioonide kohaldamisele 1999. kalendriaasta kulutuste osas. Komisjon viis Portugalis 18.–22. septembrini 2000 läbi mitu kontrollreidi, nii et nende kontrollide tulemusi tuleks arvesse võtta 2000. aasta müügihooaja puhul ja mitte 1999. aasta müügihooaja puhul.

27. Komisjon viitab oma vastuväites määruse nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, mida on muudetud nõukogu 22. mai 1995. aasta määrusega nr 1287/95,( ) artikli 5 lõike 2 punktile c, milles on sätestatud, et „[r]ahastamisest keeldumine ei või kehtida nende kulude osas, mis on tehtud varem kui 24 kuud enne komisjonilt asjaomasele liikmesriigile kontrollide tulemuste kohta kirjaliku teate saatmist. […]”

28. Portugali ametiasutused vaidlustavad selle ja märgivad, et komisjon ei tee vahet kahe eri küsimuse vahel. Esiteks on küsimus tähtajas, mille jooksul tuleb kontrolli tulemuste tagajärgedest teatada, ja teiseks selles, millist eelarveaastat kontrollid puudutavad.

29. Portugali valitsus vaidlustab oma väite teises osas komisjoni sedastatud eeskirjade eiramise tõelevastavuse. Portugal on nimelt järginud ja järgib edaspidi veiste identifitseerimiskava( ), ka käsitsi kirjutatud numbrite puhul. Käsitsi kirjutatud identifitseerimisnumbrid on kasutusel vaid ajutiselt. Seda ajutist lahendust kasutatakse, et loomad oleksid varustatud ametlike identifitseerimisnumbritega seni, kuni pädev asutus on tarninud asenduskõrvamärgid. Portugali valitsus märgib, et käsitsi kirjutatud identifitseerimisnumbrid vastavad asjaomaste loomade passi kantud ametlikele identifitseerimisnumbritele, mistõttu loomade identifitseerimine ei tekita probleeme.

30. Komisjon vaidlustab selle ja viitab kokkuvõtvale aruandele, milles esitatakse loomade identifitseerimisega seoses tuvastatud puudused. Ilmselt aktsepteerivad kohalikud inspektorid käsitsi kirjutatud identifitseerimisnumbreid selles probleemi nägemata. Selline tava ei vasta määruse nr 3887/92( ) artikli 6 lõikele 1, milles on sätestatud: „Haldus- ja kohapealset kontrolli tuleb teha nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste tõhus täitmine.”

31. Portugali valitsus kinnitab oma väite kolmandas osas, et komisjon on asjaomaseid fakte ebaõigesti hinnanud, kuna ei arvestanud tegelikku olukorda. Komisjon põhjendab finantskorrektsiooni tegemist sellega, et mõnedel loomadel olid tootjate kinnitatud kõrvamärgid ja tootjate kasutatud identifitseerimisnumbrid, mis erinesid pädevate asutuste välja antud numbritest. Komisjon leiab, et selline tegutsemisviis suurendab ohtu, et sama looma eest makstakse rohkem kui üks lisatasu. Portugali valitsuse sõnul oleks komisjon pidanud oma hinnangus arvestama olukorda, milles selline tegevus aset leidis. See puudutas vaid kuut ühe piirkonna tootjat. Väidetavalt iseloomustavad kõnealust piirkonda asjaolud, mis eristavad seda ülejäänud territooriumist. Alentejos on karjakasvatus ekstensiivne, mistõttu tootjatel on väidetavalt raskem loomi kontrollida. Kasutatud valimit ei saa seetõttu lugeda esindavaks.

32. Komisjon rõhutab, et kuigi mõnel piirkonnal võib tõesti olla erijooni, tuleb siiski järgida ühenduse eeskirju.

Hinnang

33. Portugali valitsus seab teise väite esimeses osas kahtluse alla aasta, mille osas kindla määraga finantskorrektsioone tehti. Ta väidab, et kontrollide tulemusi oleks tulnud arvestada 2000. aasta müügihooaja, mitte 1999. aasta müügihooaja puhul.

34. Vastupidi Portugali valitsuse väitele annab määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkt c komisjonile õiguse keelduda nende kulude rahastamisest, mis on tehtud 24 kuu jooksul enne komisjonilt asjaomasele liikmesriigile kontrollide tulemuste kohta kirjaliku teate saatmist. Seega võis komisjon võtta tehtud kontrollide tulemused arvesse 1999. aasta müügihooaja puhul.

35. Pealegi ei eitanud Portugali valitsus ei oma hagiavalduses ega vastuses seda, et mitmed loomad olid märgistatud vaid käsitsi kirjutatud identifitseerimisnumbritega. See on vastuolus määruse nr 820/97 artikli 4 lõikega 1. Kõnealune säte näeb ette, et „[k]õik põllumajandusettevõttes peetavad pärast 1. jaanuari 1998 sündinud või pärast seda kuupäeva ühendusesiseseks kauplemiseks ette nähtud loomad identifitseeritakse mõlemasse kõrva kinnitatava kõrvamärgiga, mille on heaks kiitnud pädev asutus”. Ma ei leia, et Portugali valitsuse esitatud põhjendus, mille kohaselt käsitsi kirjutatud identifitseerimisnumber on vaid ajutine lahendus, tõendab veenvalt, et loomade identifitseerimine on piisavalt tagatud.

36. Portugali valitsus väidab ka, et Alentejo piirkonnas tuvastatud puudused on eriomased sellele piirkonnale ja neid ei saa ekstrapolatsiooni teel laiendada teistele piirkondadele.

37. Väljakujunenud kohtupraktika põhjal on selge, et põllumajandusturgude ühise korralduse eeskirjade rikkumise olemasolu tõendamiseks ei pea komisjon mitte ammendavalt ära näitama, et siseriiklike ametiasutuste poolt tehtud kontrollid on ebapiisavad või et edastatud arvandmed ei vasta tegelikkusele, vaid esitama nende kontrollide või arvandmete suhtes tekkinud tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta tõendid. Sellist komisjoni tõendamiskohustuse vähendamist selgitab asjaolu, et liikmesriigil on EPATF raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumiseks ja kontrollimiseks parimad eeldused, ning järelikult on liikmesriigi kohustus esitada kontrollide toimumise ja arvandmete, ning kui see on asjakohane, siis ka komisjoni väidete ebatäpsuse kohta võimalikult üksikasjalikke ja täielikke tõendeid.( )

38. Liikmesriigid vastutavad põllumajandusturgude ühise korralduse eeskirjade rikkumise eest, nagu ilmneb määruse nr 729/70 artikli 8 lõikest 1, milles liikmesriikidele pannakse üldine kohustus võtta vajalikke meetmeid, et olla kindlad EPATFist rahastatavate meetmete tegelikus ja nõuetekohases rakendamises, hoida ära ja kõrvaldada eeskirjade eiramisi ning nõuda tagasi eeskirjade eiramiste või hooletuse tõttu kaotatud rahasummad.

39. Teatud piirkonna andmete ekstrapolatsiooni teel laiendamine teistele piirkondadele ei ole seetõttu põhimõtteliselt keelatud. Seda tuleb siiski faktidega põhjendada.

40. Siinkohal tuleb märkida, et Portugali valitsus ei ole nõuetekohaselt vaidlustanud komisjoni väiteid loomade ebapiisava identifitseerimise kohta. Eespool viidatud kohtupraktika kohaselt on Portugali valitsuse ülesanne tõendada komisjoni kahtluste põhjendamatust, esitades oma kontrollide ja arvandmete tõelevastavuse kohta üksikasjalikke ja täielikke tõendeid. Kõigest viide sellele, et iga piirkonna olukord on erinev, ei ole piisav.

41. Tuginedes eelnevale leian, et hageja argumentidega, mis seonduvad teatavate kulutuste tagasilükkamisega ammlehmade pidamise eest makstavate lisatasude kava raames, ei saa nõustuda.

C. Kolmas väide: EÜ artikli 253 kohase põhjendamiskohustuse rikkumine

42. Portugali valitsus väidab, et komisjoni otsuses ei ole märgitud, millist Portugali ametiasutuste käitumist peeti ühenduse õigusega vastuolus olevaks ja milliseid ühenduse õigusnorme sellega rikuti. Portugali ametiasutuste sõnul ei vasta otsus seega neile miinimumnõuetele, mille järgimist põhjendamiskohustuse täitmine eeldab. Need miinimumnõuded on isegi rangemad, kui tegemist on otsustega, millega kehtestatakse sanktsioone või millel on eelkõige rahastamise osas negatiivsed tagajärjed, nagu on käesolevas asjas. Sellises olukorras on põhjendamiskohustuse järgimine oluline, et tagada meetme negatiivsetest tagajärgedest mõjutatud isiku või organi õigus kaitsele.

43. Komisjoni sõnul näitab Portugali Vabariigi ja komisjoni vaheline tihe kirjavahetus, et Portugali Vabariigi esitatud väide ei ole põhjendatud. Vaidlustatud otsuses on toodud ka õiguslike aluste ja põhjenduste ülevaade. Selle seitsmendas põhjenduses on lisaks märgitud, et „[k]äesolevas otsuses käsitletud juhtumitel on komisjon teatanud liikmesriikidele nende summade hinnangulise suuruse, mis tuleb ühenduse eeskirjade eiramise tõttu välja jätta, ning need summad on toodud asjaomases kokkuvõtvas aruandes.” Kokkuvõtvas aruandes on üksikasjalikult esitatud komisjoni põhjendused kindla määraga korrektsioonide tegemiseks.

Hinnang

44. Portugali valitsuse kolmanda väitega, mille kohaselt põhjendati otsust ebapiisavalt, ei saa nõustuda. Euroopa Kohus on juba sedastanud, et: „[r]aamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduvate otsuste väljatöötamise eritingimusi arvestades tuleb otsuse põhjendusi lugeda piisavaks, kui riik, kellele otsus on suunatud, on tihedalt seotud selle otsuse väljatöötamise menetlusega ja kui talle olid teada põhjused, mille tõttu komisjon keeldus vaidlusalust summat EPATF kuludesse kandmast.”( )

45. Portugali ametiasutused olid tihedalt seotud vaidlustatud otsuse väljatöötamisega. Komisjoni järelduste põhjused esitati nii komisjoni kirjavahetuses Portugali ametiasutustega kui eespool märgitud kokkuvõtvas aruandes ning neid selgitati Portugali valitsusele ka lepitusmenetluse käigus. Eeltoodut arvestades leian, et viimase väitega ei saa nõustuda.

V. Ettepanek

46. Tuginedes eelnevale teen Euroopa Kohtule ettepaneku:

1. jätta hagi rahuldamata;

2. mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.