KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JULIANE KOKOTT

esitatud 3. märtsil 2005( )

Kohtuasi C-240/03 P

Comunità montana della Valnerina

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon,

menetlusse astuja

Itaalia Vabariik

Apellatsioonkaebus – EAGGF – Metsa- ja põllumajanduse ning toiduainete tootmisega seotud katse- ja esitluskava – Abi tühistamine

I. Sissejuhatus

1. Käesolev apellatsioonkaebus puudutab ühenduse abi tagastamise nõuet seoses katse- ja esitluskavaga metsa- ja põllumajanduse ning toiduainete tootmise valdkonnas( ). Komisjon andis Comunità montana della Valnerina (Itaalia, edaspidi „Valnerina”) ja Prantsusmaa ühingu „La Route des Senteurs” ühise kava kulude katteks abi 50% kogusummast kuni 908 558 eküüd. Komisjon maksis avansina välja 70% abi maksimaalmäärast. Pärast seda, kui komisjon kulutuste kohta esitatud andmete kontrollimisel tuvastas eeskirjade eiramise, nõudis ta Valnerinalt juba üle kantud abi tagastamist täies ulatuses.

2. Nimetatud otsuse peale esitas Valnerina tühistamishagi Esimese Astme Kohtule. Kohus tühistas komisjoni otsuse selle osa, milles kohustati Valnerinat tagastama abi, mis on üle kantud La Route des Senteurs’ile. Apellatsioonkaebuses vaidlustab Valnerina komisjoni otsuse selle osa, milles teda kohustatakse tagastama temale jäänud abi. Komisjoni vastuapellatsioonkaebus vaidlustab kohtuotsuse selle osa, milles tühistati komisjoni otsus.

II. Õiguslik raamistik

3. Määruse (EMÜ) nr 4253/88( ) artikkel 24 määrusega (EMÜ) nr 2082/93( ) muudetud redaktsioonis sätestab ühenduse abi vähendamise, peatamise ja tühistamise kohta järgmist:

„1. Kui ettevõtmine või meede ei õigusta osa või kogu eraldatud abi, vaatab komisjon juhtumi asjakohasel viisil partnerluse raames läbi, nõudes eelkõige seda, et liikmesriik või liikmesriigi poolt ettevõtmise rakendamiseks määratud ametiasutused esitaksid omapoolsed märkused kindlaksmääratud aja jooksul.

2. Pärast uurimist võib komisjon asjaomasele ettevõtmisele või meetmele antavat abi vähendada või selle peatada, kui uurimise käigus ilmneb eeskirjade eiramine või ettevõtmise või meetme rakendamise tingimusi mõjutav oluline muudatus, mille kohta ei ole taotletud komisjoni heakskiitu.

3. Iga alusetult makstud summa makstakse komisjonile tagasi. Hilinenud tagasimaksetele lisatakse viivis, järgides finantsmääruse sätteid ning kooskõlas tingimustega, mille peab kehtestama komisjon vastavalt VIII jaotises nimetatud korrale.”

III. Asjaolud ja menetlus

A. Asjaolud ja kohtueelne menetlus

4. Esimese Astme Kohus andis asjaolude ja kohtueelse menetluse kohta järgmise ülevaate( ):

5. Valnerina taotles 1993. aasta juunis komisjonilt ühenduse abi metsa‑ ja põllumajanduse ning toiduainete tootmisega seotud katse- ja esitluskavale, mis puudutas mäestikupiirkonda (kava nr 93.IT.06.016; edaspidi „kava”).

6. Vastavalt kirjeldusele oli kava üldeesmärk metsa- ja põllumajanduse ning toiduainete tootmisega seotud katsekava elluviimine ja esitlemine kahes piirkonnas – Valnerina (Itaalia) alal Valnerina ja Drôme provençale’i (Prantsusmaa) alal ühingu La Route des Senteurs’i poolt – selleks, et lisaks tavapärasele põllumajandustegevusele käivitada ja arendada alternatiivset majandustegevust nagu näiteks maaturismi. Kava nägi eelkõige ette kahe turismiarendus- ja koordineerimiskeskuse loomist, tüüpiliste kohalike toiduainete nagu trühvlite, okasnisu ja ravimtaimede arendamist ja tootmist, paremat integratsiooni asjaomastes piirkondades tegutsevate erinevate tootjate vahel, samuti nende piirkondade keskkonna väärtustamist ja keskkonnaseisundi taastamist.

7. Komisjon eraldas Valnerinale ja La Route des Senteurs’ile adresseeritud 10. novembri 1993. aasta otsusega K (93) 3182 kavale abi Euroopa Põllumajanduse Arendus‑ ja Tagatisfondi (EAGGF) arendusrahastust (edaspidi „abi andmise otsus”).

8. Vastavalt abi andmise otsuse artikli 1 lõikele 2 vastutasid kava eest Valnerina ja La Route des Senteurs. Abi andmise otsuse artiklis 2 määrati kava teostamise kestuseks kolmkümmend kuud alates 1. oktoobrist 1993 kuni 31. märtsini 1996.

9. Abi andmise otsuse artikli 3 lõike 1 kohaselt ulatus kava abikõlbulik kogumaksumus 1 817 117 eküüni ning ühtlasi kehtestati ühenduse maksimaalseks rahaliseks osaluseks 908 558 eküüd.

10. Abi andmise otsuse I lisa sisaldab kava kirjeldust. Selle lisa punktis 5 nimetati Valnerinat seoses abi saamisega „abisaajaks” ja La Route des Senteurs’i „teiseks kava eest vastutavaks isikuks”( ). Kava I lisa punkt 8 sisaldas rahastamiskava, tuues välja kava kõikide meetmete kulud eraldi. Kava meetmed ja nendele vastavad kulud olid jagatud nelja osasse, Valnerina ja La Route des Senteurs olid kumbki kohustatud rakendama neist neljast osast kahe osa kõiki meetmeid.

11. Abi andmise otsuse II lisas kehtestati abi andmise tingimused. Muuhulgas oli selles sätestatud, et abisaajad peavad juhul, kui nad soovivad I lisas kirjeldatud meetmeid oluliselt muuta, teavitama sellest eelnevalt komisjoni ja saama tema nõusoleku (punkt 1). Vastavalt II lisa punktile 2 oli abi andmise eelduseks kõigi abi andmise otsuse I lisas kirjeldatud meetmete rakendamine. Lisaks nägi II lisa ette, et abi makstakse välja Valnerinale kui abisaajale, kes maksab omakorda La Route des Senteurs’ile (punkt 4); et komisjonil on õigus nõuda iga rahalise kulutuse kontrollimiseks kõiki originaaldokumente või nende tõestatud ärakirju ning teostada kohapealset kontrolli või nõuda välja asjassepuutuvad dokumendid (punkt 5); et abisaajad on kohustatud säilitama viie aasta jooksul pärast komisjoni viimase makse tegemist kõiki kuludokumente ning vajaduse korral esitama need komisjonile (punkt 6); et komisjonil on igal ajal õigus abisaajatelt nõuda aruande esitamist tööde seisukorra ja/või tehniliste saavutuste kohta (punkt 7) ja et abisaajad on kohustatud tagama kava teostamise tulemuste komisjonile kättesaadavuse, ilma et sellega kaasneksid täiendavad maksed (punkt 8). Lõpetuseks sätestab II lisa punkt 10 põhiliselt seda, et komisjonil on õigus abi peatada, vähendada või tühistada ja nõuda juba makstud abi tagastamist juhul, kui ei ole täidetud ühte selles lisas nimetatud tingimustest või kui on võetud meetmeid, mis ei ole ette nähtud I lisas, ning et sellisel juhul on abisaajal õigus eelnevalt esitada vastavasisulisi põhjendusi komisjoni poolt kindlaksmääratud tähtaja jooksul.

12. Komisjon maksis 2. detsembril 1993 Valnerinale esimese avansi, mis moodustas umbes 40 % ettenähtud ühenduse abist; Valnerina omakorda kandis La Route des Senteurs’ile üle summad viimase poolt rakendatavate kava meetmete kulude katteks.

13. Valnerina saatis 27. detsembri 1994. aasta kirjaga komisjonile esimese aruande kava edusammude ja ettenähtud meetmete iga tehtud kulutuse kohta. Ühtlasi taotles ta teise avansi maksmist, lisades muuhulgas juurde tõendid tehtud kulutuste kohta ning selle kohta, et juba rakendatud meetmed vastavad abi andmise otsuse I lisas kirjeldatule.

14. Komisjon maksis 18. augustil 1995 Valnerinale teise avansi, mis moodustas umbes 30% ühenduse abist, ja Valnerina omakorda kandis La Route des Senteurs’ile üle summad viimase poolt rakendatavate kava meetmete kulude katteks.

15. Valnerina saatis 1997. aasta juunis komisjonile lõpuaruande kava elluviimise kohta. Ühtlasi taotles ta veel maksmata ühenduse abi ülekandmist, lisades uuesti juurde tõendi, mis põhiliselt vastas punktis 13 osutatud tõendile.

16. Komisjon teatas 12. augustil 1997 Valnerinale, et ta on alustanud üldise tehnilise ja raamatupidamisliku kontrolliga, mis puudutab kõiki määruse nr 4256/88 artikli 8 alusel rahastatud kavasid, sealhulgas kõnealust kava, ja nõudis abi andmise otsuse II lisa punkti 5 alusel, et Valnerina esitaks nimekirja dokumentidest, mis tõendavad kava elluviimise raames tehtud tegelikke abikõlbulikke kulutusi, ja iga dokumendi tõestatud ärakirja.

17. Valnerina saatis 25. augustil 1997 komisjonile nii teatud dokumendid kui ka lõpuaruande kokkuvõtte kava elluviimise kohta.

18. Komisjon teavitas 6. märtsi 1998. aasta kirjas Valnerinat oma kavatsusest läbi viia kohapealne kontroll kava elluviimise kohta.

19. Kohapealne kontroll leidis aset Valerina juures 23. kuni 25. märtsini 1998 ja La Route des Senteurs’i juures 4. kuni 6. maini 1998.

20. Valerina saatis 6. aprillil 1998 komisjonile teatud dokumendid, mida viimane oli kohapealse kontrolli läbiviimisel nõudnud.

21. Valerina ja La Route des Senteurs taotlesid 5. novembril 1998 komisjonilt kava lõplikku heakskiitmist ja veel maksmata ühenduse abi ülekandmist.

22. Komisjon teavitas 22. märtsi 1999. aasta kirjas Valnerinat, et ta viis määruse nr 4253/88 (muudetud redaktsioonis) artikli 24 alusel läbi kava rahastamise kontrolli, mille käigus tulid ilmsiks teatud eeskirjade eiramised, mistõttu ta otsustas algatada kõnealuses artiklis 24 ja abi andmise otsuse II lisa punktis 10 sätestatud menetluse. Selles kirjas, mille koopia komisjon saatis La Route des Senteurs’ile, tõi ta eraldi välja, mil määral vastutasid Valnerina ja La Route des Senteurs asjassepuutuvate meetmete eest.

23. Valerina esitas 17. mai 1999. aasta kirjas oma arvamuse komisjoni kahtluste kohta ning edastas temale teatud dokumendid.

24. Itaalia Vabariigile ja Valnerinale adresseeritud 14. augusti 2000. aasta otsuses, millest viimast teavitati 21. augustil 2000, tühistas komisjon määruse nr 4253/88 (muudetud redaktsioonis) artikli 24 lõike 2 alusel kavale antud abi ning kohustas Valnerinat tagastama makstud abi täies ulatuses (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

25. Vaidlustatud otsuse üheksandas põhjenduses loetles komisjon üles üksteist eeskirja eiramist määruse nr 4253/88 (muudetud redaktsioonis) artikli 24 lõike 2 mõttes, millest viis olid seotud La Route des Senteurs’i ja kuus Valnerina poolt rakendatud meetmetega.

26. Valnerina nõudis 14. septembri ja 2. oktoobri 2000. aasta kirjades, et La Route des Senteurs tagastaks summad, mille Valnerina kava elluviimise raames temale maksis ja mille eest La Route des Senteurs vastutas. Ühtlasi tegi ta La Route des Senteurs’ile ettepaneku edastada talle ühtse kaitsestrateegia loomise eesmärgil teave selliste asjaolude kohta, mis tõendaksid vaidlustatud otsuse puudulikkust ja õigusvastasust.

27. La Route des Senteurs vastas 20. oktoobri 2000. aasta kirjas, et ta ei pea vaidlustatud otsust õiguspäraseks.

B. Menetlus Esimese Astme Kohtus

28. Valnerina palus Esimese Astme Kohtul vaidlustatud otsus tühistada. Hagi esimese õigusliku alusega vaidlustas Valnerina asjaolu, et komisjon nõudis temalt kogu makstud abi tagastamist selle asemel, et piirduda tagastamisnõudes Valnerinale jäänud abi osaga. Hagi muud õiguslikud alused puudutasid iga üksikut komisjoni poolt tuvastatud eeskirja eiramist, tagastamisnõude proportsionaalsust ning komisjoni kaalutlusõiguse teostamist.

29. Valnerina toetuseks astus menetlusse Itaalia.

C. Esimese Astme Kohtu ostus

30. Kohus tühistas vaidlustatud otsuse selles osas, milles komisjon ei piirdunud abi tagastamisnõudes nende summadega, mis vastasid kava sellele osale, mille eest vastavalt abi andmise otsusele vastutas hageja.

31. Esimese Astme Kohtu väitel oleks komisjon pidanud kindlaks määrama põhivastutaja, kes rikkumiste esinemise korral oleks kohustatud abi kogusumma tagastama. Vastavalt Esimese Astme Kohtu arvamusele oleks siiski tulnud arvestada asjaoluga, et võimalik abi tagastamise kohustus võib asjassepuutuvatele isikutele kaasa tuua tõsiseid tagajärgi. Õiguskindluse põhimõte nõuab, et lepingu täitmisele kohaldatav õigus oleks piisavalt arusaadav ja selge, mis võimaldaks abisaajatel ühemõtteliselt aru saada oma õigustest ja kohustusest ning võtta tarvitusele ettevaatusabinõusid – antud juhul sõlmida enne abi saamist sobivaid eraõiguslikke kokkuleppeid – kindlustamaks oma finantshuve teineteise suhtes. Käesoleva juhtumi puhul ei väljenda abi andmise otsuse sõnastus siiski selgelt seda, et Valnerina oleks pidanud arvestama ainuvastutusega avansi tagastamise osas. Seetõttu on Valnerinale kogusumma ulatuses esitatud tagastamisnõue vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.

32. Muus osas jättis kohus hagi rahuldamata ning määras, et pooled kannavad oma kohtukulud ise. Komisjon on Valnerinalt õigustatult nõudnud kulude tõendamist ning võis seega nõuda Valnerinale jäänud avansiosa tagastamist.

IV. Poolte nõuded

33. Valnerina palub kohtul:

– tühistada Esimese Astme Kohtu otsus selles osas, milles jäeti jõusse Euroopa Ühenduste Komisjoni 14. augusti 2000. aasta otsus nr 2388, ning lahendada lõplikult käesolev vaidlus vaidlustatud otsuse tühistamisega täies ulatuses;

– jätta kohtukulud kostja kanda.

34. Komisjon palub kohtul:

– jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;

– tühistada Esimese Astme Kohtu 13. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑340/00 selles osas, millega tühistati komisjoni 14. augusti 2000. aasta otsus K(2000)2388, „selles osas, milles komisjon ei piirdunud abi tagastamisnõudes nende summadega, mis vastasid kava sellele osale, mille eest vastavalt abi andmise otsusele vastutas hageja”;

– jätta kohtukulud hageja kanda.

35. Itaalia ei esitanud apellatsioonimenetluses oma märkusi.

V. Õiguslik hinnang

36. Valnerina tugineb apellatsioonkaebuses viiele õiguslikule alusele.

37. Apellatsioonkaebuse esimese õigusliku alusega väidab Valnerina, et kohus ei arvestanud, et abi andmise otsuse esemeks ei ole mitte üks ühine kava, vaid kaks kava, mida tuleb käsitleda täiesti eraldi.

38. Apellatsioonkaebuse teise õigusliku alusega väidab Valnerina, et seoses eespool mainituga oleks kava kumbagi osa pidanud hindama eraldi. Pärast seda, kui Esimese Astme Kohus oli piiritlenud tagastamisnõude Valnerinale makstud summade osas, oleks ta pidanud tühistama vaidlustatud otsuse, kuna komisjon ei kontrollinud, kas väidetavad eeskirja eiramised, milles Valnerinat süüdistatakse, õigustavad tagastamisnõuet temale makstud abi täies ulatuses tagastamiseks.

39. Apellatsioonkaebuse kolmas õiguslik alus puudutab erinevate eeskirjade eiramiste, mida komisjon Valnerinale ette heitis, tuvastamist.

40. Apellatsioonkaebuse neljas õiguslik alus on suunatud komisjonipoolsele väidetavale menetlusnormi rikkumisele kontrolli läbiviimisel, millega Valnerina arvates on rikutud tema õigust kaitsele.

41. Lõpuks heidab Valnerina apellatsioonkaebuse viienda õigusliku alusega komisjonile ette, et ta nõudis abi tagastamist täies ulatuses selle asemel, et piirduda tagastamisnõudes nende summadega, mis vastavad tuvastatud eeskirja eiramistele.

42. Oma vastuapellatsioonkaebuses piirdub komisjon ühe apellatsioonkaebuse õigusliku alusega. Ta väidab, et Valnerinal oli seoses kavaga rahaline ainuvastutus. Seega tegi Esimese Astme Kohus õigusliku vea, kui ta tühistas tagastamisnõuet käsitleva otsuse selles osas, mis puudutas La Route des Senteurs’ile makstud abi tagastamist.

A. Ühise kava jaotamine kaheks kavaks

43. Nii Valnerina apellatsioonkaebuse esimene ja teine õiguslik alus kui ka komisjoni vastuapellatsioonkaebus tõstatavad küsimuse, kas Esimese Astme Kohus hindas õigesti abi andmise otsust, kui ta tühistas vaidlustatud otsuse selles osas, mis puudutas Valnerina kohustust tagastada see osa abist, mille ta oli maksnud La Route des Senteurs’ile. See hinnang sisaldab küll faktilisi asjaolusid, kuid põhiliselt on tegemist abi andmise otsuse tingimuste normatiivse sisu kindlaksmääramisega. Selles suhtes on Euroopa Kohtul võimalik kontrollida Esimese Astme Kohtu poolt tuvastatud asjaolusid.( )

44. Järgnevalt tuleks ennekõike anda hinnang komisjoni vastuapellatsioonkaebusele, kuna see tõstatab põhimõttelise küsimuse, kas Valnerinal on rahaline ainuvastutus abi tagastamise osas või tuleb eristada Valnerina ja La Route des Senteurs’i vastutust. Järgnevalt käsitletakse vastutuse jagamise võimalusi ja piire seoses Valnerina poolt esitatud apellatsioonkaebuse kahe esimese õigusliku alusega.

1. Vastuapellatsioonkaebus: Valnerina rahaline ainuvastutus

45. Komisjoni arvamuse kohaselt Esimese Astme Kohus ei arvestanud, et tegelikult saab komisjon abi tagastamist nõuda ainult abi andmise otsuses kindlaksmääratud abisaajalt – Valnerinalt. Tegemist on abi andmise otsuse ebaõige tõlgendamisega, mis puudutab otsusega määratletud abisaaja õigusi ja kohustusi. Kuigi Esimese Astme Kohus sõnastas oma järeldused tagastamisnõude proportsionaalsuse kontrollimise sildi all, hindas ta tegelikult abi andmise otsust õiguskindluse põhimõttest lähtuvalt. Komisjon leiab, et kuna temal puudub kaalutlusõigus otsustada, kas nõue tuleb esitada Valnerina või La Route des Senteurs’i vastu, langeb ära ka proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamise võimalus.

46. Kui kohus oleks nõustunud komisjoni arvamusega, et õiguslikult on ainult Valnerinale – kui abi andmise otsuses ametlikult ja selgesõnaliselt nimetatud abisaajale – võimalik esitada tagastamisnõuet, siis oleks välistatud igasugune vastutuse jagamine tagastamisnõude osas. Sellisel juhul oleks Esimese Astme Kohtu seisukoht viinud järeldusele, et abi teatud osa ei saa komisjon enam tagasi nõuda.

47. Jääb siiski arusaamatuks, miks komisjon arvab, et ta ei saa La Route des Senteurs’ilt abi osalist tagastamist nõuda. Esimese Astme Kohus väidab õigesti, et kui antakse abi kavale, mille täideviimisega on seotud mitu osalejat, siis määruse nr 4253/88 artiklis 24 ei ole täpsustatud, milliselt kavas osalejalt peab komisjon abi tagastamist nõudma juhul, kui kava täideviimise käigus eiravad eeskirju kas üks või mitu osalejat( ). Määruse nr 4253/88 artikli 24 lõike 3 esimene lause näeb ainult ette, et iga alusetult makstud summa makstakse komisjonile tagasi. Selles väljendub üldine põhimõte alusetult saadud tulu tagastamiseks. Väljend „makstakse tagasi” viitab tegelikult sellele, et kohustatud isikule on varem ülekanne tehtud. Mitte mingil juhul ei välista see kava koordinaatori poolt jaotatud summade tagastamise kohustust. Käsitlus, mida pooldab komisjon, et tagastamisnõuet saab esitada ainult ühele kavas osalejale, võib viia kuritarvituseni: oleks võimalik kasutada fiktiivseid abisaajaid, et teised osalejad saaksid ühenduse abi endale jätta.

48. Väidetav Valnerina rahaline ainuvastutus ühises kavas tuleks ainult siis kõne alla, kui see oleks selgesõnaliselt kirjas abi andmise otsuses. Komisjon väidab, et abi andmise otsuse erinevatest sätetest järeldub nende koostoimes, et abisaajal – Valnerinal – on komisjoni ees rahaline ainuvastutus. Samas selgitab Esimese Astme Kohus veenvalt edasikaevatud kohtuotsuse punktides 58–64, et abi andmise otsus tervikuna ei ole piisavalt selge. Liiatigi on selles vastuolulisi sätteid, millest antud juhul ei saa kindlasti mitte järeldada, et Valnerinal on rahaline ainuvastutus.

49. II lisa sätete kohaselt on abisaajad komisjoni koostööpartnerid( ), kuid kuna abi on üheselt arusaadavalt jaotatud mõlema osaleja vahel ning rahalise ainuvastutuse kohustust ei ole sõnaselgelt sätestatud, siis puudub ka alus lugeda üht osapoolt komisjoni ees rahaliselt ainuvastutavaks. Kui La Route des Senteurs’il puudub rahaline vastutus, jääb ebaselgeks, milles üleüldse seisneb abi andmise otsusega temale seoses kavas osalemisega määratud vastutus.

50. Komisjoni arvamus, et tema otsuse proportsionaalsust saab hinnata ainult sel määral, mil määral ta kasutab oma kaalutluspädevust, on ebaõige ja käesolevas kohtuasjas ebaoluline. Proportsionaalsuse põhimõtet tuleb kohaldada mitte ainult komisjoni kaalutlusõiguse teostamisel, vaid ka ühenduse õiguse tõlgendamisel. Täpselt seda Esimese Astme Kohus käesoleva juhtumi puhul tegigi.

51. Seega tuleb vastuapellatsioonkaebus jätta rahuldamata.

2. Apellatsioonkaebuse kaks esimest õiguslikku alust: ühise kava jaotamine kaheks kavaks ja üldhinnang eeskirjade eiramisele

52. Nagu vastuapellatsioonkaebus nii puudutavad ka apellatsioonkaebuse mõlemad õiguslikud alused küsimust, mil määral tuleb mõlemat kava koos käsitleda. Seoses apellatsioonkaebuse esimese õigusliku alusega väidab Valnerina, et tegelikult on tegemist kahe täiesti eraldi käsitletava kavaga. Valnerina seisukoht, mis seondub apellatsioonkaebuse teise õigusliku alusega, seisneb selles, et tagastamisnõude otsus oleks pidanud tuginema vähemalt kumbagi kava eest vastutava isiku eeskirjade eiramisele antud eraldi hinnangutele. Mõlemat apellatsioonkaebuse õiguslikku alust tuleb käsitleda koos, kuna Valnerina vaidlustas oma vastutuse kava selle osa eest, mille pidi teostama La Route des Santeurs.

53. Apellatsioonkaebuse esimeses õiguslikus aluses märgib Valnerina, et Esimese Astme Kohus ei käsitlenud piisavalt õiguslikku alust mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise kohta. Kohus piirdus rahalise aspekti uurimisega ega kontrollinud, kas ühenduse abi tegelikult ei antud kahele erinevale kavale. Valnerina selgitab, et kaudselt koosnes abi andmise otsus kahest otsusest, mida tuleb õiguslikust seisukohast käsitleda eraldi.

54. Komisjoni seisukohaga, et apellatsioonkaebuse esimene õiguslik alus on vastuvõetamatu, kuna otsus ei puuduta Valnerina huve, võiks nõus olla. Kuid Esimese Astme Kohus tühistas komisjoni otsuse osas, mis puudutas Valnerina kohustust tagastada La Route des Senteurs’le makstud summa, tuginedes muudele põhjendustele.

55. Apellatsioonkaebuse teisest õiguslikust alusest siiski nähtub, et Esimese Astme Kohtu kaalutlused viivad järeldusele, et komisjoni otsus kahjustas Valerina huve. Apellatsioonkaebuses selgitab Valnerina, et kohus, olles tuvastanud, et Valnerinat ei saa kohustada tagastama La Route des Senteurs’le makstud summasid, ei tühistanud otsust täielikult. Seoses La Route des Senteurs’i vastutuse eristamisega oleks nimelt pidanud uuesti hindama Valnerina vastutust, eriti mis puudutas tuvastatud eeskirjade eiramise eest määratud sanktsioonide proportsionaalsust.

56. Igatahes kinnitas Esimese Astme Kohus selgesõnaliselt, et põhimõtteliselt on komisjonil lubatud nõuda kogu avansi tagastamist.( ) Järelikult hindas Esimese Astme Kohus kava ühe tervikuna ning piirdus ainult summade, mida Valnerina maksma pidi, tagastamise õiguslike tagajärgedega.

57. Apellatsioonkaebuse teist õiguslikku alust saab mõista ainult apellatsioonkaebuse esimese õigusliku aluse eelduse valguses, millest lähtudes anti abi tegelikult kahele täiesti eraldiseisvale kavale, mida tuleb hinnata eraldi. Kui lähtutud oleks sellest eeldusest, siis ei oleks Esimese Astme Kohus tohtinud piirduda ainult Valnerina tagastamiskohustuse piiritlemisega. Pigem oleks ta pidanud käsitlema ja kontrollima tagastamisnõuet seoses Itaalia kavale antud abiga kui iseseisvat ostust. Kõnealune otsus oleks ainult sellisel juhul olnud õiguspärane, kui komisjon oleks oma kaalutlusõiguse teostamisel kaalunud, kas Valnerina kavaga seotud eeskirjade eiramised oleksid õigustanud tagastamisnõuet tema kavale antud abi osas.

58. Järelikult tuleb kontrollida, kas vaidlustatud otsuse esemeks on tegelikult ühine terviklik kava või tuleb Itaalia ja Prantsusmaa kavasid käsitleda eraldi.

59. Valnerinaga tuleb nõustuda, et vaidlustatud otsuse esemeks on kaks kavaosa, mille täideviimine on selgesõnaliselt määratud kahele erinevale vastutavale isikule. Igatahes on abi andmise otsuses need kaks kava kokku võetud ühise kavana. Sellel ühendamisel on kaks eesmärki. Ühest küljest arendab ühine kava erinevates liikmesriikides paiknevate piirkondade vahelist koostööd ning teisest küljest koondab see teatud haldustoimingud ühele kava eest vastutavale isikule, nimelt Valnerinale.

60. Itaalia ja Prantsusmaa osapoolte vaheline koostöö vastab EÜ artiklis 158 (abi andmise otsuse langetamise ajal EÜ asutamislepingu artikkel 130a) sätestatud struktuurifondide strateegia peamisele eesmärgile – tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust selleks, et edendada oma igakülgset harmoonilist arengut. Valnerina selgituste kohaselt seadis komisjon koostöö abi andmise eeltingimuseks. Määruse nr 4253/88 artikli 11 lõike 1 uues, määrusega nr 2082/93 muudetud redaktsioonis, mis veel ei ole abi andmise otsusele kohaldatav, on selgesõnaliselt sätestatud, et piiriüleseid huve puudutavad meetmed on ühtlasi ühenduse erihuvi. Vastavalt määruse nr 2082/93 kaheksandale põhjendusele on piiriülene koostöö vajalik, et õigustada ühenduse meetmeid subsidiaarsuse põhimõtte valguses. Neil asjaoludel ei oleks kahele eraldiseisvale kavale ühenduse abi antudki.

61. Ühe koostööpartneri – Valnerina – määramine on õigustatud abi saanud kava juhtimise hõlbustamiseks. Mitte midagi ei oleks saanud ette heita juhul, kui komisjon oleks koostööpartnerile määranud täieliku rahalise ainuvastutuse eeldusel, et ta oleks seda väljendanud arusaadaval viisil selliselt, et koostööpartner oleks saanud teadlikult otsustada, kas ta soovib võtta seda vastutust ja kuidas vajaduse korral ennast kaitsta. Vastavalt Esimese Astme Kohtu väitele oleks selline süsteem õigustatud nii ühenduse tõhusa toimimise, hea halduse tava kui ka ühenduse eelarveliste vahendite finantsjuhtimise huvides.( )

62. Seetõttu lähtuski Esimese Astme Kohus õigustatult sellest, et abi andmise otsus puudutab mitte kahte eraldiseisvat kava, vaid ainult ühte. Samuti ei olnud komisjon seoses tagastamisnõudega kohustatud hindama mõlemat kava eraldi, vaid võis oma otsuses tugineda eeskirjade eiramise üldhinnangule. Kindlasti ei ole tagastamisnõude proportsionaalsuse hindamisel käesoleval juhul, kus kava kaht küllaltki erinevat osa on vaadeldud koos, välistatud erinevate lepingupoolte vastutuse arvestamine eeskirja iga rikkumise ning kava elluviimise eest.

63. Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimene ja teine õiguslik alus tagasi lükata.

B. Apellatsioonkaebuse muud õiguslikud alused

64. Apellatsioonkaebuse muud õiguslikud alused puudutavad eeskirjade eiramist kava selles osas, mille eest vastutab Valnerina, tema osalemist nimetatud rikkumiste tuvastamisel ning kogu Valnerinale jäänud abi hõlmava tagastamisnõude proportsionaalsust.

1. Apellatsioonkaebuse kolmas õiguslik alus: erinevad eeskirja eiramised

65. Apellatsioonkaebuse kolmanda õigusliku alusega väidab Valnerina, et Esimese Astme Kohus, hinnates talle iga komisjoni poolt tuvastatud eeskirja eiramise suhtes esitatud vastuväiteid, kohaldas vääralt määruse nr 4253/88 artiklit 24 ja abi andmise otsust, rikkus põhjendamiskohustust ja esitas ebaloogilisi kaalutlusi.

a) Esimene eeskirja eiramine: filmi tootmine äriühingu Romana Video poolt

66. Vaidlustatud otsuse üheksanda põhjenduse kuuendas taandes on sedastatud:

„[Valnerina] tegi raamatupidamisarvestuses vastava kande ja teatas, et on maksnud äriühingule Romana Video videofilmi tootmiseks kava raames 98 255 000 ITL [Itaalia liiri] (50 672 eküüd). Kohapealse kontrolli ajal (25. ja 26. märts 1998) oli veel jäänud maksta 49 000 000 Itaalia liiri. [Valnerina] selgitas, et seda summat üle ei kanta, kuna see oli hind videofilmi õiguste müügi eest seda tootnud äriühingule. [Valnerina] väitis, et tegelikult tehtud kulutused ületavad 49 000 000 Itaalia liiri.”

67. Esimese Astme Kohus tuvastas selles osas, et nii määrus nr 4253/88 kui ka abi andmise otsus keelavad abisaajatel abiga saavutatud eesmärkide täitmisel kasumit teenida.( ) Igatahes oli komisjonil tehingute samaaegsuse tõttu ning tulenevalt hageja ja äriühingu Romana Video poolt juba kava teostamise ajal tehtud tasaarvestusest võimalik järeldada, et abi kasutamisest saadud tulult kasumi teenimise asemel hageja pigem kulutas tasaarvestuse tulemusena saadud summa ära kava selle meetme elluviimise eest tasumiseks. Esimese Astme Kohus leidis, et tegemist on eeskirja eiramisega.( )

68. Valnerina asus siiski seisukohale, et tal oli õigus kanda need tasud raamatupidamisarvestuses kava kuludesse ja hilisema tehinguga selle filmi õigused edasi müüa.

69. Komisjon väitis vastu, et igal ühenduse abisaajal on kohustus tõendada kõiki abikõlbulikke kulutusi. Valnerina seda filmi tootmise osas ei teinud.

70. Nagu Esimese Astme Kohus tuvastas, oli Valnerinal õigus, kui ta väitis, et mitte ükski säte ei keela teenida kasumit abiga saadud tulemuste pealt. Igatahes ei vaidlusta ka Valnerina seda, et vastavalt abi andmise otsuse artikli 3 lõikele 2 on abi saamine õiguspärane üksnes sel määral, mil määral tehtud kulutused on abikõlbulikud. Kasumi teenimist, mis ei vähenda kulusid, saab lubada ainult turutingimustele vastava müügitegevuse tulemusena saadud tulu teenimisel ning mitte näiliste tehingute puhul, mille ainus eesmärk on kulusid paisutada.

71. Kas tegemist on tegeliku müügitehinguga või näilise tehinguga, sõltub asjaolude tuvastamisest. Apellatsioonimenetluses saab Euroopa Kohus tuvastada ainult seda, kas esitatud tõendeid on hindamisel moonutatud või mitte.( ) Tõendite moonutamisele Valnerina tegelikult ei viita.

72. Seejärel tuleb Euroopa Kohtul kontrollida, kas Esimese Astme Kohus rikkus põhjendamiskohustust. Valnerina märkus viitab asjaolule, et Esimese Astme Kohtu põhjendused on vastuolulised selles, et kuigi kohus tunnistas abiga saadud tulemuste pealt kasumi teenimise lubatavust, toetas ta komisjoni väidet, et filmiõiguste müümist tuleb käsitleda kulude vähendamisena. Esimese Astme Kohus selgitas siiski, miks ta leiab, et tegelikku müügitehingut ei ole toimunud – kuna komisjon võis tulenevalt toimingute samaaegsusest teha järelduse, et kulud on vastavalt vähenenud.( ) Säärane selgitus on usutav. Nimelt ei saa veel võimalusest, et äritehingu pealt on lubatud teenida, järeldada, et ka vaidlusaluse tehingu puhul oli tegelikult tegemist sellise äritehinguga.

b) Teine eeskirjade eiramine: töötajatega seotud kulud

73. Vaidlustatud otsuse üheksanda põhjenduse seitsmes taane sätestab:

„[Valnerina] tegi raamatupidamisarvestuses kanded tehtud kulutuste kohta 202 540 668 Itaalia liiri (104 455 eküüd) suuruses summas, mille ta kava raames maksis turismialase informatsiooniga seotud teenuse eest, mis puudutas viite isikut. Selle kulutuse kohta ei esitanud [Valnerina] ühtegi tõendit (töölepinguid, tehtud tööde üksikasjalikku kirjeldust).”

74. Vaidlustatud otsuse üheksanda põhjenduse üheksas taane sätestab:

„[Valnerina] arvestas 152 340 512 Itaalia liiri (78 566 eküüd) töötajatega seotud kulude katteks muude teenuste eest, mis ei olnud seotud turismialase informatsiooniga. [Ta] ei esitanud ühtegi dokumenti, mis oleks tõendanud, et kõnealuseid teenuseid oleks tegelikult osutatud ning et need oleksid olnud vahetult seotud kavaga.”

75. Siinkohal kinnitas Esimese Astme Kohus, et selles suhtes oli komisjoni seisukoht õigustatud, kuna hageja ei esitanud ühtegi tõendit, mis oleks tõendanud, et kava raames tehtud töötajatega seotud kulud oleksid olnud vahetult seotud kava elluviimisega ning asjakohased.( )

76. Valnerina leiab, et ta on esitanud piisavalt tõendeid tabeli kujul, mis sisaldab asjaomaste isikute nimesid; hinnangut nende isikute tööaja kohta kava raames; andmeid palkade ning kulude kohta, mis kava elluviimisega kaasnesid. Samuti on need kulud õigustatud juba ainuüksi seetõttu, et kava on täide viidud.

77. Selle punkti juures tuleb samuti viidata ühenduse abi põhimõttele, mille kohaselt saab ühendus anda abi ainult tegelike tehtud kulude osas. Lisaks viitab Esimese Astme Kohus õigustatult abi andmise otsuse II lisa punktile 3, mille kohaselt „peavad töötajatega seotud kulud […] olema otseselt seotud meetme rakendamisega ja selles suhtes eesmärgipärased.”( ) Asjaolu, et kava on täide viidud, ei ole piisav eriabi õigustamiseks. Liiatigi peab ühenduse abisaaja tõendama töötajatega seotud konkreetseid kulusid, mis vastavad abi tingimustele.

78. Küsimus, kas Valnerina poolt esitatud tõendid töötajatega seotud kulude kohta on piisavad, puudutab faktide tuvastamist, mis aga ei allu Euroopa Kohtu kontrollile.( )

79. Põhjust, miks Esimese Astme Kohus jõudis järeldusele, et töötajatega seotud tegelikud kulutused ei olnud piisavalt tõendatud, on ta piisavalt selgitanud punktides 91–93. Nimetatud punktide kohaselt ei ole Valnerina poolt esitatud tõenditega tõendatud, et töötajatega seotud kulutused olid otseselt seotud kava täideviimisega, samuti ei ole nende põhjal võimalik hinnata kulutuste eesmärgipärasust.

c) Kolmas eeskirja eiramine: üldkulud

80. Vaidlustatud otsuse üheksanda põhjenduse kümnes taane sätestab:

„[Valnerina] tegi raamatupidamisarvestuses kanded kava üldkulude (kahe büroo üürimine, küte, elekter, vesi ja koristusteenus) kohta 31 500 000 Itaalia liiri (26 302 eküü) suuruses summas. Need kulud ei ole ühegi dokumendiga tõendatud.”

81. Siinkohal Esimese Astme Kohus täpsustas, et komisjoni poolt tuvastatud eeskirja eiramine seoses üldkuludega puudutas ainult osa Valnerina poolt tehtud vastavatest kulutustest. Nimelt ainult neid kulutusi, mis puudutasid ruumide, mida hageja kasutas juba enne abi saamist, kasutamist seoses kava täideviimisega.( ) Esimese Astme Kohus leidis, et see asjaolu võimaldas komisjonil jõuda järelduseni, et Valerina oleks kandnud kõnealuseid kulutusi kavast sõltumata. Nende arvestamine kava kulude hulka oli seega eeskirjade eiramisega.( )

82. Valnerina piirdub oma vastuväites sellega, et Esimese Astme Kohus pidas komisjoni seisukohta piisavaks, kuigi ta oleks pidanud nõudma tõendeid selle kohta, et tegelikult kulusid ei tekkinud. See väide on igal juhul samuti seotud faktide tuvastamise ja hindamisega, mida apellatsioonimenetluses kontrollida ei saa. ( )

d) Neljas eeskirja eiramine: konsultatsioonileping Mauro Brozziga

83. Komisjon väidab vaidlustatud otsuse üheksanda põhjenduse kaheksandas taandes:

„[Valnerina] tegi raamatupidamisarvestuses kande 85 000 000 Itaalia liiri (43 837 eküü) suuruses summas, mille ta kava raames maksis konsultatsiooniteenuse eest äriühingule Mauro Brozzi Associati S.A.S. Nimetatud kulu kohta ei esitanud Valnerina ühtegi dokumenti, mis oleks tõendanud, et seda teenust tegelikult osutati ja milles see teenus täpselt seisnes.”

84. Sellega seoses tuvastas Esimese Astme Kohus, et hoolimata komisjoni otsesest palvest esitada soovitud tõendid, Valnerina seda ei teinud. Komisjon tegi sellest õige järelduse, et tegemist oli eeskirja eiramisega.( )

85. Valnerina leiab siiski, et sellest ei saa teha järeldust, et tegemist on eeskirja olulise eiramisega.

86. Sellega seoses ei mõista Valnerina, et – nagu eespool juba selgitatud – kulud on vastavalt II lisa punktile 3 ainult sellisel juhul abikõlbulikud, kui need on otseselt seotud meetmete rakendamisega ja selles suhtes eesmärgipärased.( ) Kava kulude hulka arvatud kulutuste kohta tõendite mitteesitamine on seega eeskirjade eiramine.

e) Viies eeskirja eiramine: niisutussüsteem

87. Komisjon väidab vaidlustatud otsuse üheksanda põhjenduse üheteistkümnendas taandes:

„Meetme „okasnisu ja trühvlite kasvatamine” raames oli [abi andmise otsusega] ette nähtud investeering summas 41 258 eküüd trühvlite kasvatamiseks vajamineva niisutussüsteemi parendamiseks. Kõnealust investeeringut ei tehtud ning komisjonile ei antud selle kohta mingeid selgitusi.”

88. Siinkohal tuvastas Esimese Astme Kohus, et Valneria ei esitanud tõendeid vastavate kulude kohta, seega ei oleks ta tohtinud neid kava kulude hulka arvata.

89. Selles suhtes väitis Valnerina, et kohus ei võtnud arvesse ühte Valnerina poolt esitatud uuringut. Samuti ei oleks Esimese Astme Kohus tohtinud teha Valnerinale etteheiteid selle eest, et too pärast aastate möödumist ei suutnud enam tõendada kulutusi kolmandate isikute poolt kuivadel suvedel läbiviidud katsetele seoses varuniisutussüsteemiga.

90. Esimese Astme Kohtule esitatud uuring puudutas ainult seda, et selle erikava raames kasutatud mõistet „varuniisutussüsteem” tuleb mõista Valnerina poolt selgitatud tähenduses, ning teiseks, ettenähtud kulud olid asjakohased, kui silmas pidada tavalist hinda seoses EAGGF-i abi andmisega. Kuid küsimus ei seisne selles. Esimese Astme Kohus on jätnud lahtiseks küsimuse, milliseid meetmeid abi andmise otsuse alusel tuli rakendada.

91. Esimese Astme Kohtu otsus tugines ainult asjaolule, et väidetavalt rakendatud meetmeid ei ole tõendatud. Nagu juba eespool selgitatud, on ainult nõuetekohaselt tõendatud kulud abikõlbulikud.( ) Tõendamisega seotud raskuste suhtes tuleb viidata abi andmise otsuse II lisa punktile 6, mille kohaselt on abisaajad kohustatud säilitama kõiki kuludokumente ning vajaduse korral esitama need komisjonile. Juhul kui Valnerinal ei olnud võimalik vajalikke tõendeid esitada, siis ei oleks ta tohtinud neid ka kava kulude hulka arvestada.

f) Vahejäreldus apellatsioonkaebuse kolmanda õigusliku aluse kohta

92. Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse kolmas õiguslik alus tagasi lükata.

2. Apellatsioonkaebuse neljas õiguslik alus: kaitseõiguste rikkumine

93. Kõnealuse õigusliku alusega toob Valnerina esile, et Esimese Astme Kohus rikkus õigust kaitsele, kuna ta ei rakendanud sanktsioone komisjoni poolt kohapealse kontrolli läbiviimisel toimepandud menetlusnormide väidetavate rikkumiste eest. Kontrolli läbiviimisel ei koostatud protokolli ega paljundatud dokumentide loetelu.

94. See apellatsioonkaebuse õiguslik alus on vastuvõetamatu, kuna ei selgu, millist Esimese Astme Kohtu otsuse punkti Valnerina vaidlustab, sest ta esitab ainult neid väiteid, mida ta esitas Esimese Astme Kohtus. Esimese Astme Kohus lükkas kõnealuse hagi aluse tagasi, kuna Valnerinal oli sõltumata kontrollist piisav võimalus avaldada oma seisukohta komisjoni etteheidete suhtes. Nende asjaolude tuvastamist apellatsioonkaebus ei käsitle.

3. Apellatsioonkaebuse viies õiguslik alus: tagastamisnõude proportsionaalsus

95. Apellatsioonkaebuse viienda õigusliku alusega märkis Valnerina, et Esimese Astme Kohus jättis tähelepanuta määruse nr 4253/88 artikli 24 lõikes 2 sisalduva nõude kohaldada sanktsioone astmeliselt vastavalt õigusrikkumise iseloomule. Väidetavalt on eeskirjade eiramised, milles Valnerinat süüdistatakse, formaalsed. Need olid vaevalt tõendatud. Valnerinat ei saa süüdistada valeandmete esitamises ega asjaolude varjamises, vaid üksnes väidetavalt ebapiisavate tõendite esitamises. Seega on abi andmise otsuse tühistamine ja tagastamisnõue kogu antud abi kohta ebaproportsionaalne. Sellise arvamuse esitas Valnerina ka seoses apellatsioonkaebuse kolmanda õigusliku alusega.

96. Siinkohal kinnitas Esimese Astme Kohus, et abi põhimõtete elluviimise seisukohast on õigustatud ranged formaalsed nõuded arvestuse pidamiseks kavaga seotud tegelike kulutuste kohta ning et sellel alusel tuvastatud eeskirjade eiramise korral on õigustatud Valnerinale tagastamisnõude esitamine selle abi kohta, mis jäi Valnerinale.( )

97. Esimese Astme Kohus tugineb nimetatud asjaoludega seoses asjakohastele õiguslikele põhjendustele. Määruse nr 4253/88 artikli 24 lõige 2 näeb sõnaselgelt ette, et komisjon võib asjaomasele ettevõtmisele või meetmele antavat abi vähendada või selle peatada, kui uurimise käigus ilmneb eeskirjade eiramine või ettevõtmise või meetme rakendamise tingimusi mõjutav oluline muudatus, mille kohta ei ole taotletud komisjoni heakskiitu. Järelikult ei ole komisjon kohustatud nõudma kogu antud abi tagastamist, vaid ta peab oma kaalutlusõigust teostades otsustama, kas üldse ja kui, siis millises summas ta abi tagastamist nõuab. Pidades silmas proportsionaalsuse põhimõtet, on komisjon kohustatud teostama oma kaalutlusõigust selliselt, et abi, mille tagastamist ta nõuab, oleks proportsionaalne eeskirjade eiramise ulatuse suhtes. Igatahes ei ole komisjon kohustatud piirduma ainult selle abi tagastamise nõudega, mis ei ole õigustatud eeskirjade eiramise seisukohast lähtuvalt. Liiatigi saab eelkõige ühenduse abi tõhusa haldamise ja pettuste ärahoidmise eesmärgist lähtuvalt õigustada ka abi selle osa tagastamist, mis ainult osaliselt on eeskirjade eiramisega seotud.( )

98. Kas käesolevas kohtuasjas – kus eeskirjade eiramine vastab 30%-le ettenähtud kuludest – saab komisjoni õigustada selles, et ta nõudis Valnerinalt kogu antud abi tagastamist, sõltub õigusrikkumiste laadist ja ulatusest. Seega tõusetub taas küsimus faktiliste asjaolude tuvastamisest ja nendele hinnangu andmisest, mida apellatsioonimenetluses kontrollida ei ole võimalik.( )

99. Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse viies õiguslik alus tagasi lükata.

VI. Kohtukulud

100. Vastavalt kohtu kodukorra artiklile 122 koostoimes artikliga 118 ja artikli 69 lõikega 3 võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või otsustada, et kumbki pool kannab ise oma kulud juhul, kui osa taotlusi rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Käesolevas kohtuasjas jäeti rahuldamata mõlema poole nõuded. Mõlemad kaebused on üldjoontes samaväärsed. Seetõttu kannavad pooled oma kohtukulud ise.

VII. Ettepanek

101. Neil asjaoludel teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:

1. Jätta apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Jätta kohtukulud kummagi poole kanda.