KOHTUJURISTI SEISUKOHT

JULIANE KOKOTT

esitatud 28. märtsil 2012 ( 1 )

Kohtuasi C-92/12 PPU

Health Service Executive

versus

S. C.

ja

A. C.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Ireland (Iirimaa))

„Eelotsuse kiirmenetlus — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 2201/2003 — Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine vanemliku vastutusega seotud kohtuasjades — Lapse paigutamine teises liikmesriigis asuvasse kinnisesse hooldeasutusse — Vastuvõtva liikmesriigi nõusolek — Täidetavaks tunnistamine”

I – Sissejuhatus

1. Käesolev eelotsuse kiirmenetluse taotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000. ( 2 )

2. Nimetatud määruse artikkel 56 sätestab laste piiriülese paigutamise hooldeasutustesse või kasuperekondadesse. Iiri High Court otsustas, et 17-aastane laps ( 3 ) (S. C.) paigutatakse Inglismaal asuvasse kinnisesse hooldeasutusse. Iirimaal ei leidunud sobivat asutust. Seejuures ei võimaldanud olukord lapse huvidest lähtudes edasilükkamist, mistõttu S. C. toimetati viivitamata hooldeasutusse.

3. Seda arvestades soovib High Court esmalt teada, kas kinnisesse asutusse paigutamine, mis toimub lapse kaitseks, kuulub üldse määruse esemelisse kohaldamisalasse. Seoses kiireloomulisusega on High Court’i järgmiste küsimuste eesmärk peamiselt teada saada, kas otsus, mille alusel laps kinnisesse asutusse paigutatakse, tuleb määruse artikli 28 kohaselt tunnistada täidetavaks, ja millised õiguslikud tagajärjed on nimetatud otsusel teises liikmesriigis enne täidetavaks tunnistamist. Peale selle küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, millistele nõuetele peab vastama määruse artikli 56 lõike 2 kohane nõusoleku andmise menetlus.

II – Õiguslik raamistik

4. Käesoleva kohtuasja lahendamisel on eriti olulised määruse nr 2201/2003 järgmised sätted: „Artikkel 1 Kohaldamisala 1. Käesolevat määrust kohaldatakse järgmisi valdkondi käsitlevate tsiviilasjade suhtes igat liiki kohtutes: […] b) vanemliku vastutuse tekkimine, teostamine, piiramine või äravõtmine. 2. Artikli 1 lõikes b osutatud küsimused võivad käsitleda eelkõige järgmist: [...] d) lapse paigutamine kasuperekonda või hooldeasutusse; [...]” „Artikkel 28 Täitmisele pööratavad kohtuotsused 1. Lapse suhtes vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust, mis on tehtud liikmesriigis ja on selles liikmesriigis täitmisele pööratav ning kätte antud, täidetakse teises liikmesriigis siis, kui see on huvitatud poole taotlusel kuulutatud seal täitmisele pööratavaks. 2. Ühendkuningriigis täidetakse sellist kohtuotsust Inglismaal ja Walesis, Šotimaal või Põhja-Iirimaal siis, kui see on huvitatud poole taotlusel registreeritud täitmiseks Ühendkuningriigi vastavas osas.” „Artikkel 56 Lapse paigutamine hooldeasutusse või kasuperekonda teises liikmesriigis 1. Kui kohus, kellel on pädevus vastavalt artiklitele 8–15, arutab lapse paigutamist hooldeasutusse või kasuperekonda ja kui selline paigutamine peab toimuma teises liikmesriigis, konsulteerib ta esmalt keskasutuse või muu viimases riigis pädeva asutusega, kui selles liikmesriigis on siseriiklikel lapse hooldeasutusse või kasuperekonda paigutamise juhtudel nõutav ametivõimude sekkumine. 2. Lõikes 1 nimetatud hooldeasutusse või kasuperekonda paigutamist käsitleva kohtuotsuse võib teha taotlevas riigis ainult juhul, kui taotluse saanud riigi pädev asutus on paigutamisega nõustunud. 3. Lõigetes 1 ja 2 nimetatud konsulteerimise või nõusoleku korda reguleerib taotluse saanud liikmesriigi siseriiklik õigus.”

III – Asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

5. S. C. on Iiri kodanik ja ta elas Iirimaal. Tema hooldusõigust teostab High Court. S. C. anti 2000. aastal Health Service Executive’i (Iirimaal riigi hoolduses olevate laste eest vastutav ametiasutus; edaspidi „HSE”) hoole alla. Sellest ajast alates on S. C. olnud paigutatud nii kasuperekondadesse kui ka hooldeasutustesse. HSE esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule ajutiste meetmete kohaldamise taotluse ( 4 ) eesmärgiga paigutada S. C. Inglismaal asuvasse kinnisesse ravi- ja kasvatusasutusse (edaspidi „kinnine asutus”). ( 5 ) Enne seda oli S. C. paigutatud Iirimaal asuvasse kinnisesse asutusse. Lähiminevikus oli S. C. korduvalt püüdnud endalt elu võtta. Iirimaal ei leidunud sobivat asutust. Vastustajad on S. C. ja tema ema A. C.

6. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rahuldas HSE 2. detsembri 2011. aasta taotluse ja nägi S. C. kaitseks ette tema paigutamise Inglismaal asuvasse suletud eraõiguslikku asutusse. Kõik menetlusosalised peale S. C. pooldavad Inglismaal asuvasse asutusse paigutamist, kuna see vastab kõige rohkem lapse huvidele. Esmalt nähti ette paigutamine üheks kuuks, mida tuleb iga kuu kontrollida ja vajadusel uuendada.

7. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates nõudsid lapse huvid viivitamata tegutsemist, toimetati S. C. vahetult pärast kohtuotsuse tegemist Inglismaal asuvasse hooldeasutusse. Põhikohtuasja esemeks on lapse hooldeasutusse paigutamise ja selle jätkamise seaduslikkus. High Court esitas 16. veebruari 2012. aasta eelotsusetaotlusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. veebruaril 2012, järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas kohtuotsus, mis näeb ette lapse kinnipidamise teatud ajavahemikul teises liikmesriigis asuvas asutuses, mis pakub ravialast ja kasvatuslikku hooldust, kuulub [määruse] esemelisse kohaldamisalasse? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis millised kohustused, kui üldse, tekivad nõukogu määruse nr 2201/2003 artikli 56 alusel seoses konsulteerimise ja nõusoleku mehhanismiga, et tagada kirjeldatud viisil kinnisesse asutusse paigutatud lapse tõhus kaitse? 3. Kui liikmesriigi kohus kavatseb paigutada lapse teatud ajaks teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse ja on saanud sellelt liikmesriigilt nõukogu määruse nr 2201/2003 artikli 56 kohase nõusoleku, siis kas lapse teatud ajaks teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse paigutamise kohta tehtud kohtuotsuse tunnustamine ja/või täidetavaks tunnistamine on lapse hooldeasutusse paigutamise eeltingimus? 4. Kas kohtuotsusel, millega laps paigutatakse teatud ajaks teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse, mille kohta on see teine liikmesriik nõukogu määruse nr 2201/2003 artikli 56 kohaselt nõusoleku andnud, on õiguslikud tagajärjed selles teises liikmesriigis enne otsuse tunnustamist ja/või täidetavaks tunnistamist selleks ette nähtud menetluse lõppedes? 5. Kui sellise kohtuotsuse kehtivust, millega laps paigutatakse määruse nr 2201/2003 artikli 56 kohaselt teatud ajaks teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse, pikendatakse teatud ajaks, siis kas artikli 56 kohane teise liikmesriigi nõusolek tuleb saada igakordsel kehtivuse pikendamisel? 6. Kui sellise kohtuotsuse kehtivust, millega laps paigutatakse määruse nr 2201/2003 artikli 56 kohaselt teatud ajaks teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse, pikendatakse teatud ajaks, siis kas peab see kohtuotsus olema igakordsel kehtivuse pikendamisel teises liikmesriigis tunnustatud ja/või täidetavaks tunnistatud?”

8. Samal päeval tehtud järgmise määrusega taotles eelotsusetaotluse esitanud kohus otsuse tegemist kiirmenetluses Euroopa Kohtu kodukorra artikli 104b alusel. Euroopa Kohtu teine koda otsustas 29. veebruaril 2012 kohaldada käesoleva eelotsusetaotluse suhtes kiirmenetlust.

9. Euroopa Kohtus toimunud menetluses esitasid kirjalikud märkused HSE, S. C., keda esindas talle kohtumenetluseks määratud eestkostja, A. C., Iirimaa valitsus ja komisjon. 26. märtsil 2012 toimunud kohtuistungil osalesid nimetatud menetlusosalised ning peale selle Saksamaa valitsus ja Ühendkuningriigi valitsus.

IV – Õiguslik hinnang

A – Esimene eelotsuse küsimus: määruse nr 2201/2003 esemeline kohaldamisala

10. High Court of Ireland tahab kõigepealt teada, kas kohtuotsus, millega laps paigutatakse ravialast ja kasvatuslikku hooldust pakkuva hooldeasutuse kinnisesse osakonda, et kaitsta teda enda elu ohtu seadmise eest, kuulub määruse nr 2201/2003 esemelisse kohaldamisalasse.

11. Määruse esemeline kohaldamisala on määratletud selle artiklis 1. Vastavalt nimetatud artikli lõike 1 punktile b kohaldatakse määrust igat liiki kohtutes tsiviilasjade suhtes, mis käsitlevad vanemliku vastutuse tekkimist, teostamist, piiramist või äravõtmist.

12. Artikli 2 punkti 7 kohaselt hõlmab „vanemlik vastutus” eelkõige hooldusõigust, mille alla kuulub artikli 7 punkti 9 kohaselt õigus määrata lapse elukoht. Vastavalt artikli 2 punktile 8 on vanemliku vastutuse kandja „iga isik, kellel on lapse suhtes vanemlik vastutus”. Niisiis ei ole seejuures oluline, kui – nagu käesolevas asjas – vanematel puudub hooldusõigus.

13. Vastavalt artikli 1 lõike 2 punktile d hõlmavad vanemlikku vastutust käsitlevad tsiviilasjad eelkõige lapse paigutamist kasuperekonda või hooldeasutusse.

14. Euroopa Kohus on leidnud, et esiteks tuleb tsiviilasja mõistet tõlgendada nii, et see võib hõlmata ka selliseid lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis liikmesriigi siseriikliku õiguse alusel kuuluvad avaliku õiguse valdkonda. ( 6 ) Teiseks sedastas Euroopa Kohus, et – kuigi seda ei ole määruses sõnaselgelt mainitud – lapse perekonnast eraldamine lapse kaitseks võetava meetmena kuulub määruse kohaldamisalasse. ( 7 ) Seoses sellega mainis Euroopa Kohus sõnaselgelt ühe liikmesriigi seisukohta, et lapse perekonnast eraldamise otsus võib teatud asjaoludel isegi võtta lapselt vabaduse. ( 8 ) Küsimust, kas ka hooldeasutuse kinnisesse osakonda paigutamine kuulub määruse kohaldamisalasse, ei ole Euroopa Kohus veel käsitlenud.

15. Määruse artikli 1 lõike 2 punktis d kasutatud mõiste „hooldeasutus” all tuleb mõista asutust, kus elavad lapsed ja alaealised ning kus nendega tegelevad pedagoogid. Vastavalt tavatähendusele võib see mõiste hõlmata ka asutusi, kuhu lapsed on nende kaitseks paigutatud nii, et neid hoitakse seal kinnises osakonnas.

16. Erandid määruse kohaldamisalast on sätestatud artikli 1 lõikes 3. Punkti g kohaselt ei kohaldata määrust laste toime pandud kriminaalkuritegude tulemusel võetud meetmete suhtes. Nimetatud erand osutab a contrario sellele, et määruse andja hinnangul kuulub ka kinnisesse asutusse paigutamine põhimõtteliselt määruse kohaldamisalasse. Üksnes nii on võimalik seletada asjaolu, et ta pidas vajalikuks sätestada, et määrus ei hõlma alaealiste suhtes kohaldatavaid karistusõiguslikke sanktsioone, mille hulka võib eelkõige kuuluda vangistus.

17. Sellele osutab ka Paul Lagarde’i selgitav aruanne ( 9 ) vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitleva 19. oktoobri 1996. aasta Haagi konventsiooni kohta (edaspidi „1996. aasta Haagi konventsioon”). ( 10 ) See selgitav aruanne võib määruse nr 2201/2003 ettevalmistavaid materjale arvesse võtva ja süstemaatilise tõlgendamise raames omada kaudset tõendusjõudu selle kohta, kuidas tõlgendada määruse vastavaid sätteid. Seda seetõttu, et määruse hooldusõigust käsitlevad sätted põhinevad 1996. aasta Haagi konventsiooni ettevalmistavatel materjalidel ja vastavad neile suures osas, ( 11 ) samuti määruse kohaldamisala käsitlevad sätted, mida käesolevas asjas tõlgendada tuleb. ( 12 ) Määruse sätteid ja vastavaid konventsiooni sätteid tuleb tõlgendada võimalikult ühetaoliselt ka seetõttu, et vältida erinevaid tulemusi olenevalt sellest, kas asjaolud on seotud muu liikmesriigi või kolmanda riigiga. ( 13 )

18. Lagarde’i selgitav aruanne nimetab lapse kasuperekonda või hooldeasutusse paigutamist klassikaliseks kaitsemeetmeks. Tema hinnangul kuulub see enesestmõistetavalt konventsiooni kohaldamisalasse, kui see ei ole sõnaselgelt välistatud, nagu asutusse paigutamine lapse toimepandud kuriteo tõttu. ( 14 ) Konventsiooni ese on laste kaitse, mistõttu peaksid olema välistatud üksnes alaealiste suhtes kohaldatavad karistused. ( 15 )

19. Ka määruse raames peaks iga vanemlikku vastutust puudutav kohtuotsus kuuluma määruse kohaldamisalasse, kui ei kohaldata ühtegi artikli 1 lõikes 3 loetletud erandit. ( 16 ) Kinnisesse asutusse paigutamine, mis toimub lapse kaitseks enda elu ohtu seadmise või enesetapu eest ning mille eesmärk on pedagoogiline ja ravialane hooldus, kuulub seega määruse teksti, ettevalmistavate materjalide ja konteksti kohaselt selle kohaldamisalasse.

20. See tõlgendamise tulemus vastab ka määruse eesmärgile, mis on sõnastatud selle põhjenduses 5. ( 17 ) Selle järgi hõlmab määrus kõigi laste võrdsuse tagamiseks kõiki vanemlikku vastutust reguleerivaid otsuseid, sealhulgas meetmeid lapse kaitseks.

21. Kui lapse kaitse võib nõuda tema paigutamist kinnisesse asutusse ja määruse eesmärk on tagada kõigi laste võrdsus seoses vanemlikku vastutust käsitlevate otsustega, ei oleks võimalik seletada, miks peaksid just kinnisesse asutusse paigutamist käsitlevad kohtuotsused olema määruse kohaldamisalast välja jäetud. Lõpuks riivab sedalaadi paigutamine kõige rohkem asjaomaste isikute põhiõigusi. Just selles tundlikus valdkonnas on otsustava tähtsusega, et määrusega lapse huvides kehtestatud kohtualluvus ( 18 ) ning selliste kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine oleksid ühetaoliselt reguleeritud.

22. Määruse kohaldamisalasse arvamine väldib lõpuks ka konkreetsel juhul tekkida võivaid piiritlemisprobleeme. Paigutamise eri vormid lähevad nimelt tavaliselt sujuvalt üksteiseks üle. Kinnisesse osakonda paigutamine on alati ultima ratio ja toimub üksnes ajavahemikuks, mis on tingimata vajalik. Pärast kinnisesse osakonda paigutamise lõppu jääb laps aga tavaliselt võimaluse korral samasse hooldeasutusse, ilma et teda hoitaks kinnises osakonnas. Nii on see ka põhikohtuasjas: S. C. paigutatakse kinnisesse osakonda ainult nii kauaks, kuni see on tingimata vajalik, kuid pärast selle meetme peatset leevendamist jääb ta samasse hooldeasutusse. Üksnes selline regulatsioon, mis allutab igat laadi paigutamise ühtsele kohtualluvus- ja kohtuotsuste tunnustamise normile, võib siinjuures vastata lapse huvidele. Kui hooldeasutusse paigutamine, mis on seotud kinnises osakonnas hoidmisega, ei kuuluks määruse kohaldamisalasse, võiks see paigutamise vormist sõltuvalt viia erinevate kohtualluvusteni. See ei oleks asjakohane.

23. Seega tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 2201/2003 esemelisse kohaldamisalasse kuulub ka kohtuotsus, mille alusel toimub lapse paigutamine teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse ning seal kinnises osakonnas hoidmine lapse huvides.

B – Teine eelotsuse küsimus: pädeva asutuse eelneva nõusoleku nõue

24. Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised kohustused tekivad seoses sellise paigutamisega määruse nr 2201/2003 artikli 56 alusel seoses konsulteerimise ja nõusoleku mehhanismiga.

25. Eelotsusetaotluses esitatud andmetest tuleneb kontekst, millesse see küsimus on asetatud.

26. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel ei olnud tal nimelt võimalik kahtlusteta välja selgitada, missugune Ühendkuningriigi asutus on pädev andma määruse nr 2201/2003 artikli 56 lõike 2 kohast nõusolekut. Official Solicitor ja Central Authority for England and Wales ( 19 ) edastasid kõigepealt eraõigusliku asutuse teabe, milles viimane teatas, et saab S. C. vastu võtta. Seejärel High Courtile esitatud kinnituses märkis Central Authority for England and Walesi (edaspidi „keskasutus”) ametnik, et see asutus ei ole pädev asutus artikli 56 tähenduses ja ei ole olemas asutust, mis oleks pädev asutus selle määruse tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule on seetõttu jäänud mulje, et olemas oli ainult selle eraõigusliku asutuse nõusolek, kuhu S. C. pidi paigutatama, ning et seda asutust loetakse pädevaks asutuseks.

27. Kohtuistungil esitatud järelepärimise peale selgitas Ühendkuningriigi valitsus seevastu, et asutuse puhul, kuhu laps paigutati, ei ole tegemist eraõigusliku asutusega. Hooldeasutus kuulub hoopis Peterborough’ linnale, kes seda haldab, mistõttu on nimetatud asutus avalik-õiguslik institutsioon. Eelotsusetaotlusele tuleb põhimõtteliselt vastata tuvastatud faktiliste asjaolude alusel, millest lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teisele küsimusele antav tarvilik vastus peab Ühendkuningriigi esitatud andmeid arvesse võttes aga selgitama ka küsimust, kas avalik-õigusliku hooldeasutuse nõusolek vastab artikli 56 lõike 2 nõuetele.

1. Hooldeasutus pädeva asutusena

28. Vastavalt artikli 56 lõikele 2 võib lapse teises liikmesriigis hooldeasutusse või kasuperekonda paigutamist käsitleva kohtuotsuse teha ainult juhul, kui taotluse saanud riigi pädev asutus on paigutamisega nõustunud. Artikli 56 lõikes 1 on sätestatud eelnev konsulteerimismenetlus: kui kohus arutab lapse paigutamist hooldeasutusse ja kui selline paigutamine peab toimuma teises liikmesriigis, konsulteerib ta esmalt keskasutuse või muu vastuvõtvas riigis pädeva asutusega.

29. Artikli 56 lõikes 2 kasutatud mõistet „pädev asutus” tuleb mõista lõikes 1 kasutatud mõistete „keskasutus” või „pädev asutus” koondmõistena. Seda seetõttu, et seal kasutatud sõnastusest „või muu pädev asutus” tuleneb, et keskasutust loetakse samuti pädevaks asutuseks.

30. Sellist tõlgendust toetavad ka õigusnormi ettevalmistavad materjalid. Määruse varasemates eelnõudes kasutati ka lõikes 2 samamoodi kui lõikes 1 väljendit „keskasutus või muu pädev asutus”. ( 20 ) Alles õigusloomeprotsessi väga hilises staadiumis otsustati jätta lõikes 2 keskasutus mainimata. ( 21 ) Nõukogu läbirääkimiste dokumentidest ei nähtu, et mõiste „keskasutus” väljajätmisega lõikest 2 taotleti sisulist muudatust.

31. Järelikult peab artikli 56 kohaselt nõusoleku andma kas keskasutus või muu kõnealuses küsimuses pädev asutus. Kuna iga liikmesriik võib artikli 53 kohaselt määrata ühe või mitu keskasutust, välistab määruse süsteem võimaluse, et ei ole olemas ühtegi pädevat asutust artikli 56 lõike 2 tähenduses. ( 22 ) Artikkel 53 kohustab keskasutust, kes ei ole pädev, edastama teate pädevale (kesk)asutusele.

32. Jääb üle kontrollida, kas pädeva asutuse all artikli 56 lõike 2 tähenduses võib olla mõeldud ka eraõiguslikku või avalik-õiguslikku asutust, kuhu laps paigutatakse.

33. Artikli 56 lõige 3 sätestab küll, et lõigetes 1 ja 2 nimetatud konsulteerimise või nõusoleku korda reguleerib taotluse saanud liikmesriigi siseriiklik õigus. Küsimus, kas ka eraõiguslik asutus, mis võtab lapse vastu, võib olla pädev asutus artikli 56 tähenduses, ei ole aga küsimus, mis puudutab nõusoleku korra üksikasju, vaid põhiotsus, mis puudutab nõusolekut ennast. Seda ei või tõlgendada siseriikliku õiguse kohaselt, vaid liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest tuleneb, et seda tuleb kogu liidu piires tõlgendada autonoomselt. ( 23 )

34. Saksakeelses versioonis nähtub juba mõiste „Behörde” (ametiasutus) kasutamisest selgelt, et vajalik on avalik-õigusliku asutuse nõusolek. Ka määruse teistes keeleversioonides kasutatakse mõisteid, mis viitavad nõusolekut andva asutuse avalik-õiguslikule iseloomule: nii on prantsuskeelses versioonis kasutatud mõistet „autorité compétente” ja ingliskeelses versioonis mõistet „competent authority”. Neis keeleversioonides saab avalik-õigusliku asutuse osalemise nõue selgeks nimelt ka seoses artikli 56 lõike 1 viimase osalausega, kus on juttu ametivõimude („autorité publique”, „public authority”) sekkumisest samalaadsete siseriiklike juhtude korral.

35. Seega järeldub juba artikli 56 sõnastusest, et ei piisa selle eraõigusliku asutuse nõusolekust, kuhu laps paigutatakse. Sama selge ei ole sõnastus küsimuse osas, kas avalik-õigusliku hooldeasutuse nõusolekust piisab, et artikli 56 lõike 2 nõuded oleksid täidetud. Kui käsitada asutuse mõistet laias tähenduses, võiks selle alla kuuluda ka avalik-õiguslik hooldeasutus.

36. Seda, et selle hooldeasutuse nõusolek, kuhu laps paigutatakse – sõltumata sellest, kas see on eraõiguslik või avalik-õiguslik asutus –, ei ole kehtiv nõusolek artikli 56 lõike 2 tähenduses, kinnitavad aga nõusoleku nõude mõte ja eesmärk. See saab selgemaks, kui võtta arvesse Lagarde’i selgitavat aruannet 1996. aasta Haagi konventsiooni kohta, mille artikli 33 lõige 2 sisaldab määruse nr 2201/2003 artikliga 56 identset sätet laste paigutamise kohta. Ka selles on sätestatud vastuvõtva riigi eelneva nõusoleku nõue. ( 24 ) Lagarde’i selgitavas aruandes on selle kohta märgitud, et nimetatud eelnev nõusolek peab võimaldama eelnevalt reguleerida lapse viibimise tingimusi vastuvõtvas liikmesriigis, nimelt arvestades seal kehtivaid immigratsiooniseadusi ( 25 ) või ka hooldeasutusse paigutamise meetme täitmisega seotud kulude jagamist. ( 26 )

37. Seega peab nõusoleku nõue tagama, et juba enne asutusse paigutamist oleksid võimalikult suurel määral välja selgitatud kõik küsimused, mis võivad tuleneda hooldeasutusse paigutamisest vastuvõtvas liikmesriigis. Seega tuleb eelkõige ka lapse huvides tagada, et administratiivsed või muud raskused ei muutuks oluliseks alles hiljem, kui laps on juba hooldeasutusse paigutatud, ning need tekitaksid halvimal juhul vajaduse laps tagasi tuua.

38. Kui vastuvõttev liikmesriik kontrollib uuesti küsimust, kas hooldeasutusse paigutamine vastab lapse huvidele, ei oleks see kooskõlas määruse süsteemiga. Seda seetõttu, et nimetatud kontrolli on juba läbi viinud last hooldeasutusse paigutav kohus, keda loetakse määruse alusel pädevaks kohtuks. Vastuvõtva liikmesriigi ametiasutused võivad aga tähelepanu juhtida sellele, kui nende arvates võivad nende ordre public’i osas tekkida raskused, mida võib artikli 23 kohaselt kasutada hooldeasutusse paigutamise otsuse tunnustamise või täidetavaks tunnistamise vastu. Lõpuks võimaldab konsulteerimise ja nõusolekumenetlus selle liikmesriigi ametiasutusel, kus paigutamine toimub, tähelepanu juhtida sellele, kui esineb probleeme seoses konkreetselt välja valitud asutusega. Vastuvõtva liikmesriigi ametiasutus tunneb nimelt kohapealseid hooldeasutusi üldjuhul paremini kui päritoluliikmesriigi kohus. Lõpetuseks tuleb märkida, et nõusoleku nõue peab eelkõige tagama, et pädevatele ametivõimudele teatatakse varakult, et laps tuleb nende pädevusalasse, selleks et see ei toimuks avalik-õiguslikest asutustest mööda minnes ja ilma kontrollimise võimaluseta.

39. Nõusoleku nõude eesmärkide täitmiseks ei piisa sellest, kui nõusoleku annab see eraõiguslik asutus ise, kuhu laps paigutatakse. Eraõiguslik institutsioon ei saa nimelt teha siduvat avaldust paigutamise administratiivsete aspektide kohta, mida vastuvõttev liikmesriik peab hiljem järgima. Seda nõusoleku nõude aspekti saab küll järgida avalik-õiguslik hooldeasutus. Asjaomase isiku paigutamiseks konkreetselt välja valitud asutusega seotud probleemide kontrollimise aspekt räägib siiski ka avalik-õigusliku hooldeasutuse puhul selle vastu, et asutuse enda antud nõusolekut võiks pidada piisavaks. Seetõttu nõuab nõusoleku nõude mõte ja eesmärk, et nõusoleku peab andma avalik-õiguslik asutus, mis ei tohi olla hooldeasutus ise. Asjaolu, et hooldeasutust haldab või juhatab pädev ametiasutus, ei oma tähtsust. Siiski peab olema tagatud, et nõusoleku andmise otsus on pädeva ametiasutuse iseseisev otsus. Nimetatud avalik-õiguslik asutus võib ja peab oma otsuse tegemisel loomulikult arvestama selle hooldeasutuse hinnangut, kuhu laps paigutatakse. Viimase hinnang ei või aga asendada ametiasutuse nõusolekut.

40. Euroopa Kohtus toimunud menetluses väitis Ühendkuningriik, et Inglismaal on pädev asutus artikli 56 lõike 2 tähenduses kohalik asutus, kelle pädevusalas asub hooldeasutus, kuhu laps paigutatakse. ( 27 ) Käesolevas asjas on see Peterborough City Council.

41. Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu järelepärimise peale artikli 56 lõike 2 kohase nõusoleku kohta edastas keskasutus esmalt selle hooldeasutuse rühmajuhi kirja, kuhu laps kavatseti paigutada. Kirja päises olid märgitud nii City Council kui ka hooldekodu nimi. ( 28 ) Ühendkuningriik seletas topeltpäist sellega, et hooldekodu haldab Peterborough City Council. Toimikust ilmneb aga samuti, et keskasutus edastas hiljem pädevale Iiri asutusele hooldeasutuse täpsustava kirja, mille päises oli üksnes hooldeasutuse nimi. ( 29 )

42. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on ammendavalt välja selgitada, kas käesolevas asjas oli olemas Peterborough City Councili otsus või ainult selle hooldeasutuse otsus, kuhu laps tuli paigutada.

2. Pädeva asutuse nõusoleku puudumise tagajärjed

43. Järgnevalt tuleb seega uurida, missugused tagajärjed on sellel, kui põhikohtuasjas peaks kinnitust leidma asjaolu, et nõusoleku andja ei ole olnud pädev asutus.

44. Vastavalt artikli 56 lõikele 2 võib hooldeasutusse paigutamist käsitleva kohtuotsuse teha ainult juhul, kui vastuvõtva riigi pädev asutus on paigutamisega nõustunud. Seega peab nõusolek olema antud enne seda, kui päritoluliikmesriigi kohus teeb paigutamise kohta otsuse. Nõusoleku kohustuslikku iseloomu rõhutab asjaolu, et artikli 23 punktis b on sätestatud, et vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust ei tunnustata või ei tunnistata täitmisele pööratavaks, kui ei järgita artiklis 56 sätestatud menetlust.

45. Seetõttu nõustun ma põhimõtteliselt komisjoniga, et pädeva asutuse nõusolek on eelduseks, et kohus saaks teha otsuse hooldeasutusse paigutamise kohta. See tuleneb imperatiivselt ka nõusoleku nõude eespool kirjeldatud mõttest ja eesmärgist. Hooldeasutusse paigutamise vastu rääkivate põhjuste eelnev väljaselgitamine peab nimelt vältima olukorda, kus vastasel juhul võib hiljem tekkida vajadus laps tagasi tuua.

46. Sellest hoolimata tuleb käesoleva asjaga sarnastel erandjuhtudel, mida iseloomustavad keskasutuse vastuolulised ütlused, erandkorras kaaluda nõusoleku tagantjärele saamist. Lõpuks on eelotsusetaotluse esitanud kohus teinud suuri pingutusi nõuoleku saamiseks. Ja teiseks ei olnud tegemist sellega, et nõusolekut ei oleks üldse antud, vaid Ühendkuningriigi keskasutus edastas kõigepealt nõusoleku, kuid täpsustas hiljem, et ta ei ole pädev asutus. Seeläbi aga keskasutus just nimelt ei vaidlustanud hooldeasutusse paigutamist. Sellises olukorras oleks lapse huvidega vastuolus, kui viia veel kord läbi kogu hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemise menetlus, et teha seejärel uuesti – pärast kehtiva nõusoleku saamist ja märkimisväärse aja möödumist – hooldeasutusse paigutamise otsus.

47. Seega näib olevat õigustatud, et sellisel erandjuhul, kui hooldeasutusse paigutamisega tegeleval kohtul, kes on pingutustest hoolimata saanud üksnes nõusoleku, mis tagantjärele osutub määruse artikli 56 lõike 2 mõttes ebapiisavaks, lubatakse saada nõusolek tagantjärele. ( 30 ) Tagantjärele antud nõusoleku lubamisega rangelt piiritletud tingimustel ei kaasne nõusoleku nõudest kõrvalehiilimise ohtu.

48. Ühendkuningriigi pädev asutus omalt poolt peab tagantjärele antud nõusoleku kontrollimisel arvesse võtma seda, et lapse ilma piisava nõusolekuta hooldekodusse paigutamine Ühendkuningriigis oli tingitud ka Ühendkuningriigi keskasutuse – kes õigupoolest on artikli 53 järgi kohustatud järelepärimise pädevale asutusele edastama – arusaamatusi tekitavatest ütlustest. Seejuures peaks lapse huvide järgimine käesolevas asjas viima selleni, et määruse nr 2201/2003 artikli 56 kohase nõusoleku andmisest võib keelduda ainult äärmiselt mõjuvatel põhjustel, mis seda välistavad.

3. Muud nõusolekumenetlusele esitatavad nõuded

49. Eelotsusetaotluse esitanud kohus käsitleb oma eelotsusetaotluses ka küsimust, missugust teavet peab taotluse esitanud kohus saatma vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele nõusoleku kontrollimiseks. Ka mõned menetlusosalised avaldasid oma märkustes arvamust selle kohta, millistele muudele nõuetele peab nõusolekumenetlus vastama.

50. Selle kohta tuleb märkida, et määruse artikli 56 lõike 3 kohaselt reguleerib nõusoleku andmise üksikasju taotluse saanud liikmesriigi siseriiklik õigus. Tõhususe põhimõttest tuleneb siiski, et liikmesriigid on kohustatud artikli 56 kohase nõusoleku kohta sätestama selged õigusnormid ja menetlused, et tagada õiguskindlus ja kiirus. Vastavalt artiklile 53 peab keskasutus, kes ei ole pädev, edastama teate pädevale asutusele. Seega kui keskasutus teatab teise liikmesriigi nõusolekut taotlevale kohtule üksnes seda, et ta ei ole pädev, jättes nimetamata tegelikult pädeva asutuse, on määrusest tulenevaid kohustusi rikutud, sest ajakaotus ja ebaselgus pädeva asutuse otsimisel aeglustavad tarbetult hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemist ja on järelikult vastuolus lapse huvidega, mille tagamine on määruse eesmärk.

51. Leian, et käesolevas menetluses ei ole vaja põhjalikumalt käsitleda küsimust, kas liidu õigusest tuleneb lisaks veel nõudeid nõusolekumenetlusele, mis puudutavad näiteks nõutavaid dokumente. Puuduvad nimelt pidepunktid selle kohta, et selliseid küsimusi oleks põhikohtuasjas tegelikult üles kerkinud. Eelotsusetaotluse muude andmete kohaselt oli küsitav üksnes see, kas ka eraõiguslik asutus võib olla pädev asutus artikli 56 lõike 2 tähenduses. Just eelotsuse kiirmenetluses, kus liikmesriikide osalemisvõimalus on piiratud kohtuistungiga, peab Euroopa Kohus olema eelotsuse küsimuste asjakohasuse hindamisel ettevaatlik. ( 31 )

52. Samuti ei tule käesoleva menetluse raames selgitada küsimust, millal võib artikli 56 lõike 1 viimases osalauses sätestatu kohaselt loobuda artikli 56 lõikes 2 ette nähtud nõusolekust. Vastavalt artikli 56 lõikele 1 langeb konsulteerimise kohustus ära, kui liikmesriigis, kus hooldeasutusse paigutamine toimub, ei ole siseriiklikel lapse hooldeasutusse paigutamise juhtudel ametivõimude sekkumine nõutav. Artikli 56 lõikes 2 ei ole nõusoleku nõude osas samasugust erandit ette nähtud. Määruse sõnastusest ei nähtu selgelt, kas – eriti hooldeasutusse paigutamise korral – langeb sarnaselt lõikes 1 sätestatud konsulteerimise nõudega ära ka nõusoleku nõue, kui siseriiklikel lapse hooldeasutusse paigutamise juhtudel ei ole nõutav ametivõimude sekkumine. Seoses hooldeasutusse paigutamisega, kui on üldse mõeldav, et liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt on hooldeasutusse paigutamine võimalik ilma ametivõimude sekkumiseta, näib mulle siiski, et nõusoleku nõudest loobumine ei ole vastuvõetav. Seda ei ole määrusega ilmselt kavatsetud, kuna muidu oleks määruses selle jaoks sätestatud vähemalt pädevale asutusele teatamise kohustus nii nagu lapse kasuperekonda paigutamise juhtudel vastavalt artikli 56 lõikele 4.

53. Käesoleval juhul sätestab aga – nagu näitas Ühendkuningriigile esitatud järelepärimine ja mida oli seoses kinnisesse osakonda paigutamisega ka oodata – Ühendkuningriigi õigus, et vaidluse esemeks oleva hooldeasutusse paigutamisega sarnastel siseriiklikel lapse hooldeasutusse paigutamise juhtudel on nõutav ametivõimude või kohtu sekkumine.

4. Vahekokkuvõte

54. Seega tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata, et avalik-õiguslik asutus peab andma nõusoleku vastavalt määruse nr 2201/2003 artikli 56 lõikele 2 enne hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemist. Ainult selle asutuse nõusolek, kuhu laps paigutatakse, ei ole piisav. Kui tagantjärele ilmneb, et paigutamise üle otsustav kohus ei ole pingutustest hoolimata saanud pädeva asutuse nõusolekut ja see on tingitud keskasutuse arusaamatusi tekitavatest või ebapiisavatest ütlustest, tuleb lubada nõusoleku tagantjärele saamist ilma uue hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemiseta.

C – Kolmas ja neljas eelotsuse küsimus

55. Kolmanda eelotsuse küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas lapse vastu tema enda tahtmist teises liikmesriigis asuvasse kinnisesse hooldeasutusse paigutamise kohta tehtud kohtuotsus tuleb vastuvõtvas liikmesriigis tunnistada täidetavaks enne seda, kui toimub lapse tegelik paigutamine. Neljanda küsimuse eesmärgiks on teada saada, missugused õiguslikud tagajärjed on hooldeasutusse paigutamise otsusel vastuvõtvas liikmesriigis enne nimetatud otsuse täidetavaks tunnistamist.

1. Eelotsuse küsimuste vastuvõetavus

56. Eelotsusetaotlusest nähtub, et S. C. oli juba paigutatud Inglismaal kinnisesse asutusse, kuigi hooldeasutusse paigutamise otsust ei olnud seal täidetavaks tunnistatud. Kuna hooldeasutusse paigutamine on juba aset leidnud, ei saa kolmanda eelotsuse küsimuse tähenduses enam olla oluline, kas täidetavaks tunnistamine peab eelnema tegelikule hooldeasutusse paigutamisele. Peale selle nähtub Ühendkuningriigi poolt Euroopa Kohtu menetluses esitatud teabest, et vahepeal, 8. märtsil 2012, oli Iiri otsus hooldeasutusse paigutamise kohta HSE taotlusel Inglismaal registreeritud ja seega täidetavaks tunnistatud. Seetõttu võib mõlema küsimuse asjakohasus ja seega vastuvõetavus olla kaheldav.

57. Täitmisotsuse peale apellatsioonkaebuse esitamise tähtaeg ei ole siiski veel lõppenud. Nii kaua on neljas küsimus igal juhul veel asjakohane. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus on lisaks märkinud, et ta annab hooldeasutusse paigutamise korraldused ajutiselt ja iga kord neljaks nädalaks, on küsimus sellise otsuse õiguslike tagajärgede kohta S. C. kogu hooldeasutuses viibimise aja kestel enne välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse lõppu järgmiste otsuste jaoks asjakohane. Selles mõttes on eelotsusetaotluse esitanud kohtule eelkõige tähtis, kas – juhul kui S. C. hooldeasutusest põgeneb – saab eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsus ilma selleta, et see oleks tunnistatud täidetavaks, olla selliste riiklike meetmete õiguslikuks aluseks, mis võimaldavad lapse hooldeasutusse tagasi tuua. Seega on küsimus, kas selline hooldeasutusse paigutamise korraldus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb tunnistada täidetavaks, eelotsusetaotluse esitanud kohtu jaoks endiselt oluline ja seega vastuvõetav. Käsitlen seda küsimust järgnevalt.

2. Täidetavaks tunnistamise nõue

58. Määruse nr 2201/2003 artikkel 21 sätestab põhimõtte, et ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsust tunnustatakse teistes liikmesriikides automaatselt.

59. Täidetavaks tunnistamist reguleerib määruse artikkel 28. Selle kohaselt täidetakse lapse suhtes vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust, mis on tehtud liikmesriigis ja on selles liikmesriigis täitmisele pööratav ning kätte antud, teises liikmesriigis siis, kui see on huvitatud poole taotlusel kuulutatud seal täitmisele pööratavaks. Ühendkuningriigis täidetakse sellist kohtuotsust vastavalt määruse artikli 28 lõikele 2 Inglismaal ja Walesis, Šotimaal või Põhja-Iirimaal ainult siis, kui see on huvitatud poole taotlusel registreeritud täitmiseks vastavalt sellele, kus otsuse täitmine peab toimuma. Sisulist erinevust täidetavaks tunnistamisest sellest ei tulene.

60. Kohtuotsus, mis näeb ette lapse paigutamise kinnisesse hooldeasutusse, on, nagu eespool kirjeldatud, vanemlikku vastutust käsitlev otsus. Sellist liigitust ei muuda ka vaidlusaluse hooldeasutusse paigutamise otsuse ajutine iseloom. ( 32 ) Seda otsust on ka võimalik täita, st sellel on täitmisele pööratav sisu. ( 33 ) Seda seetõttu, et oma otsusega määras eelotsusetaotluse esitanud kohus, et S. C. tuleb paigutada eraõiguslikku kinnisesse asutusse. ( 34 )

61. Täidetavaks tunnistamise menetlus (exequatur) on välismaiste täitedokumentide täitmiseks loa saamise menetlus. ( 35 ) Täidetavaks tunnistamine või registreerimine erinevalt üksnes automaatsest tunnustamisest vastavalt määruse artiklile 21 on järelikult vajalik siis, kui otsus tuleb pöörata täitmisele. Täitmine tähendab, et otsuse sisu tuleb täide viia riikliku sunni abil.

62. Põhikohtuasjas vaidlustab laps kohtuotsuse, mille alusel ta paigutatakse kinnisesse asutusse. Kinnisesse asutusse paigutamise toimingu läbiviimiseks on seega vajalikud täitetoimingud. Seda kinnitavad S. C. Iirimaalt Inglise hooldeasutusse üleviimise faktilised asjaolud: asutuse töötajad ja Iiri politseiametnikud lendasid koos S. C-ga Londonisse, kus viimase võtsid vastu Briti politseiametnikud ja kindlustasid eraõigusliku ettevõtja kaudu tema transpordi hooldeasutusse. Hooldeasutuses hoitakse teda sellest ajast saadik tema tahte vastaselt kinnises osakonnas.

63. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab lisaks, et juhul kui S. C. peaks kinnisest asutusest põgenema, osutub vajalikuks Ühendkuningriigi ametivõimude abi, et S. C. tema enda kaitseks tema tahte vastaselt sundi kasutades hooldeasutusse tagasi tuua. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib selle kohta, et niipea kui see on pedagoogilises mõttes võimalik, peaks S. C. osalema hooldeasutuse väljasõitudes. Neis osalemine on programmi edukaks elluviimiseks otsustava tähtsusega, olgugi et see on seotud kõrgendatud põgenemisohuga.

64. Kõik need kinnisesse osakonda paigutamise ja vabaduse piiramisega seotud meetmed kujutavad endast otsese sunni kasutamist hooldeasutusse paigutamise otsuse elluviimiseks.

65. Seejuures ei pruugi kõigis siseriiklikes õiguskordades tegemist olla klassikaliste tsiviilmenetluslike täitemeetmetega. Aga samamoodi kui Euroopa Kohus tõlgendab määruse kohaldamisala laialt ning hõlmab sellega ka avalik-õiguslikud meetmed, ( 36 ) tuleb ka täidetavaks tunnistamist eeldavate täitetoimingute määratlemisel lähtuda laiast tõlgendusest. Täitmise mõiste autonoomne määratlemine liidu õiguses ei ole vastuolus ka määruse artikli 47 lõikega 1, mis sätestab, et täitmismenetlust reguleerib kohtuotsuse täitmise liikmesriigi õigus. Seda seetõttu, et siinjuures ei ole tegemist täitemenetluse küsimustega, vaid selle kindlaksmääramisega, missuguste asjaolude esinemisel on täidetavaks tunnistamise menetlus vajalik. See peab ühetaoliselt kehtima kogu liidu territooriumil.

66. Täitmine selles tähenduses on igasugune vanemlikku vastutust käsitleva kohtuotsuse riiklik või riiklikult seadustatud täideviimine.

67. Neil kaalutlustel on põhimõtteliselt ka lapse kinnisesse asutusse paigutamist käsitleva kohtuotsuse sundtäitmiseks vajalik otsuse täidetavaks tunnistamine.

68. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ja kõik põhikohtuasja pooled muretsevad seevastu ajakaotuse pärast, mis kaasneb välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse läbiviimisega. Nad rõhutavad asjaolu, et põhikohtuasja iseloomustab eriline kiireloomulisus. Alternatiivsete hooldeasutusse paigutamise võimaluste puudumise tõttu Iirimaal tuli kõne alla üksnes Inglismaa hooldeasutusse paigutamine ning seda ei olnud võimalik enesevigastamise akuutse ohu tõttu edasi lükata. Seetõttu käsitlevad esitatud argumendid seda, et kiireloomulisuse tõttu ja lapse huvides ei tohiks otsuse täidetavaks tunnistamine olla välismaal asuvasse hooldeasutusse paigutamise teostamise tingimus. Täidetavaks tunnistamise nõue kahjustab piiriülese hooldeasutusse paigutamise tõhusust.

69. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud praktilised probleemid lapse kiireloomulise piiriülese hooldeasutusse paigutamise läbiviimise korral on tõepoolest olemas. Seetõttu mõistan ma menetlusosaliste kahtlusi. On ka arusaadav, et laste piiriülest hooldeasutusse paigutamist iseloomustab sageli eriline kiireloomulisus.

70. Määruse nr 2201/2003 artikli 31 lõige 1 näeb küll ette, et täidetavaks tunnistamise otsus tuleb teha viivitamata. Ühendkuningriigi valitsus selgitas järelepärimise peale, et selle otsuse võib teha ka vähem kui nädala jooksul. Teiselt poolt sätestab aga artikli 33 lõige 5, et täitmisotsuse peale apellatsioonkaebuse esitamise tähtaeg on üks kuu või kaks kuud.

71. Ainuüksi erilise kiireloomulisuse põhjused ei saa aga viia selleni, et teises liikmesriigis tuginetakse täitetoimingute korral kinnisesse asutusse paigutamise otsusele, ilma et seda oleks täidetavaks tunnistatud.

72. Seda seetõttu, et määrus nr 2201/2003 on just kiireloomulisuse tõttu kuulutanud kaht liiki kohtuotsuste täidetavaks tunnistamise sõnaselgelt mittevajalikuks, nimelt esiteks suhtlusõigust käsitlevate kohtuotsuste ( 37 ) ja teiseks lapse tagasitoomist nõudvate kohtuotsuste ( 38 ) korral. Teatud määral asendab täitmisotsust tõend, mis neil juhtudel peab kaasnema kohtuotsusega, et välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse võiks ära jätta. Nimetatud tõendiga tõendab otsuse teinud kohus, et ta järgib määrusega ette nähtud nõudeid, mille hulka kuulub eelkõige lapse ärakuulamine.

73. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlusest loobumine kahe viimati nimetatud konkreetse kohtuotsuse liigi suhtes, kui nendega kaasneb tõend, võimaldab teha vastupidise järelduse, et muude vanemlikku vastutust käsitlevate kohtuotsuste korral tuleb välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlus – ka kiireloomulistel juhtudel – ilma eranditeta läbi viia. Kui ka hooldeasutusse paigutamist käsitlevate kohtuotsuste korral tahetaks asja kiireloomulisuse tõttu nimetatud menetlusest loobuda, siis ei oleks selle asenduseks isegi otsuse teinud kohtu tõendit.

74. Kohtuotsuse täitmine väljaspool otsuse teinud riiki, ilma et otsust oleks eelnevalt täidetavaks tunnistatud, tekitaks sel juhul ka üsna märkimisväärseid praktilisi probleeme. Siseriiklikud sundtäitmist teostavad organid ei ole tõenäoliselt suutelised hindama neile esitatud välisriigi kohtuotsuseid, eelkõige kontrollima otsuse täitmisele pööramise eeldusi ning tuletama asjaomasest kohtuotsusest täitmisele pööramise laadi ja ulatust. Ka selleks, et sellist ebakindlust vältida, on määruses sätestatud just täidetavaks tunnistamise menetlus. Ilma täitmisotsuseta toimuva täitmise praktilised raskused ei pruugi olla põhikohtuasjas asjaomaste õiguskordade sarnasuse ja sama keele kasutamise tõttu ilmselged. Aga sama küsimus täidetavaks tunnistamise nõude kohta võib loomulikult kerkida ka olukordades, kus sundtäitmist teostavad organid peavad tegelema neile täiesti võõrana näiva täitedokumendi täitmisega.

75. Seega ei saa kiireloomulisus tingida täidetavaks tunnistamise nõude osas erandi tegemist.

76. S. C-d kohtumenetluses esindav eestkostja esitas veel ühe argumendi vaidluse esemeks oleva otsuse täidetavaks tunnistamise vastu. Tema arvates ei näe määrus üldiselt ette, et lapse suhtes kasutatav sunnimeede tuleb täidetavaks tunnistada – see on vajalik üksnes otsuse sundtäitmisel täiskasvanute suhtes. Põhikohtuasjas on aga nii HSE kui ka menetluses osalev S. C. ema lapse hooldeasutusse paigutamisega nõus. Sellega sarnase argumendi esitas kohtuistungil Saksamaa valitsus, kelle arvates ei kujuta endast lapse tahte vastaselt võetavad otsuse täideviimise meetmed sundtäitmist.

77. Kindlasti on klassikaline juhtum, millele vanemlikku vastutust käsitlevate kohtuotsuse täitmisel mõeldakse, see, kui üks vanem soovib otsuse täitmist teise vanema suhtes. Määruse kohaldamisala hõlmab aga ka laste hooldeasutusse paigutamist käsitlevaid kohtuotsuseid. Määruses puuduvad pidepunktid selle kohta, et nimetatud kohtuotsuste suhtes, mis tuleb lapse tahte vastaselt ellu viia, ei kehti täidetavaks tunnistamise nõue.

78. Eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetab küll määruse artikli 39 kohaselt väljastatavas tõendis täitmise vastustajatena keskasutust ja Peterborough City Councili. Ka S. C. eestkostja on arvamusel, et kohtuotsus ei sisalda lapsele suunatud tegutsemis- või tegevusest hoidumise nõuet, vaid see on pigem suunatud ainult hooldeasutusele, kuhu laps paigutatakse. Ometi sisaldab hooldeasutusse paigutamise otsus S. C-le antud korraldust taluda hooldekodusse viimist ning seal viibimist.

79. Kinnisesse asutuse paigutamise otsuse sundtäitmine piirab muuhulgas hooldeasutusse paigutatava isiku põhiõigusena garanteeritud õigust vabadusele, millele on põhiõiguste harta artikli 6 kohaselt õigus igaühel, seega ka alaealisel. ( 39 ) Arvamus, et lapse kohta tehtud hooldeasutusse paigutamise otsuse sundtäitmine ei eelda täidetavaks tunnistamist, viib lõpuks selleni, et lapse suhtes täitetoimingute tegemine ei eelda täitmise puhul põhimõtteliselt ettenähtud ning vabaduse riivet õigustavat õiguslikku alust täitmisotsuse vormis, millega välisriigi kohtuotsus võetakse vastu täitmist teostava riigi õiguskorda. Nii muutuks laps pelgalt riikliku sunni objektiks.

80. Selline käsitlus ei oleks kooskõlas lapse põhiõigustega. Määruse põhjendusest 33 ilmneb aga, et määruses tunnustatakse põhiõigusi ja peetakse kinni harta põhimõtetest ning eeskätt püütakse tagada harta artiklis 24 sätestatud lapse põhiõiguste austamist. ( 40 )

81. Kinnisesse asutusse paigutamine, mis on käesoleva vanemlikku vastutust käsitleva kohtuotsuse ese, ja selle sundtäitmine on lapse õiguste eriti raske riive. Kui lähtuda sellest, et käesolevas asjas ei ole täidetavaks tunnistamine vajalik, põhineksid hooldeasutusse paigutamise otsuse täitmiseks võetavad sunnimeetmed üksnes kohtuotsuse tunnustamisel vastavalt määruse artiklile 21. Nagu komisjon õigesti märkis, koormaks see last või tema eestkostjat lisaks kohustusega taotleda vastavalt artikli 21 lõikele 3 otsust hooldeasutusse paigutamise otsuse tunnustamata jätmise kohta, et võtta täitemeetmetelt õiguslik alus. Sedalaadi olukorras ei vasta see piisaval määral lapse huvidele.

82. Lõpuks on ka ÜRO lapse õiguste konventsiooni artiklis 20 rõhutatud, et lapsel, kes on ajutiselt või alaliselt ilma jäetud perekondlikust miljööst või kellel tema enese huvides ei ole lubatud jääda sellesse keskkonda, on õigus riigi erilisele kaitsele ja abile.

83. Täidetavaks tunnistamise menetluses kontrollib kohus omal algatusel exequatur’i andmise kontrolli raames, kas esineb kohtuotsuse tunnustamata jätmise põhjus vastavalt määruse artiklile 23. Siia kuulub peale artiklis 56 sätestatud menetluse järgimise eelkõige artikli 23 punktis a sätestatud ordre public, kusjuures võetakse arvesse lapse huve. Kohtuotsuse tunnustamisest keeldumise põhjusena tuleb seoses sellega eriti rõhutada ka olukorda, kus last ei ole vastavalt artikli 23 punktile b ära kuulatud.

84. Määruse nr 2201/2003 vastuvõtmisega lepiti kokku teatud ühtsetes menetlusstandardites, näiteks kohtuotsuste täitmisele pööramise nõude põhimõttelises säilitamises. Seda tehti ka menetlusosaliste huvide kaitseks. Määruse mõttega ei oleks kooskõlas, kui jätta nimetatud menetlusstandardid tunnustamata alaealiste puhul, kes vastustavad kinnisesse asutusse paigutamise otsused, sel põhjusel, et nad on alaealised.

85. Nõusoleku andmise menetlus, mis on sätestatud määruse artikli 56 lõikes 2, ei saa asendada kohtuotsuse täidetavaks tunnistamist. See tuleneb kõigepealt artikli 56 paiknemisest määruse peatükis, mis käsitleb keskasutuste koostööd, ja mitte peatükis, mis käsitleb kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist. Lisaks on mõlemal menetlusel erinevad eesmärgid. Nagu eespool kirjeldatud, on nõusoleku andmise eesmärk selgitada enne hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemist välja administratiivsed raskused, mis võivad olla takistuseks piiriülesele paigutamisele. Täidetavaks tunnistamise eesmärk on seevastu võimaldada hooldeasutusse paigutamise otsuse alusel läbi viia sundtäitmist. Määrus ei sisalda andmeid nõusoleku andmise menetluse kujundamise kohta, pigem sätestab artikli 56 lõige 3, et selle määrab kindlaks siseriiklik õigus. Ka sel põhjusel ei saa nõusolek piisaval määral asendada välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlust, mis on määruses täpselt reguleeritud.

86. Seega tuleb lapse kinnisesse asutusse paigutamise otsus täidetavaks tunnistada ka siis, kui seda tuleb täita lapse suhtes.

3. Vahekokkuvõte

87. Kolmandale ja neljandale eelotsuse küsimusele tuleb vastata, et kohtuotsus lapse kinnisesse asutusse paigutamise kohta tuleb määruse nr 2201/2003 artikli 28 kohaselt täidetavaks tunnistada, kui teises liikmesriigis otsuse sisu täideviimiseks võetavad riiklikud meetmed tuginevad sellele otsusele.

4. Erakordset kiireloomulisust puudutavad kaalutlused

88. Käesolevas asjas esinevat olukorda iseloomustas erakordne kiireloomulisus, sest laps oli iseenda jaoks ohtlik ning Iirimaal puudusid tema hooldeasutusse paigutamiseks sobivad alternatiivsed võimalused. Seetõttu tahan ma järgnevalt teha veel mõned põgusad märkused kohtuistungil arutatud küsimuse kohta, millised võimalused on jõuda eriti kiireloomulise piiriülese hooldeasutusse paigutamise korral pragmaatiliste tulemusteni.

89. Üks võimalus oleks see, et käesolevas asjas kohaldaksid Inglise kohtud hooldeasutusse paigutamise täideviimiseks ajutisi meetmeid vastavalt määruse artikli 20 lõikele 1 kuni välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse lõpuleviimiseni. Sellise tegutsemisviisi valis ka High Court.

90. Määruse nr 2003/2201 artikli 20 kohaldamiseks peavad olema täidetud kolm kumulatiivset tingimust: esiteks peavad asjaomased meetmed vastavalt lõikele 1 olema edasilükkamatud, teiseks peavad need olema võetud isikute suhtes, kes viibivad selle kohtu asukohariigis, kes tahab tugineda artiklile 20, ja kolmandaks peavad need meetmed olema lõike 2 tähenduses ajutist laadi, st et neid meetmeid ei kohaldata enam sel juhul, kui kohus, kelle pädevuses on asja sisuline arutamine, on „meetmed võtnud.” ( 41 )

91. Edasilükkamatuse tingimus on käesolevas asjas kahtlemata täidetud. Ka teine tingimus, mille kohaselt peab isik viibima kohtu asukohariigis, on käesolevas asjas täidetud. Minu arvates võiks eriti kiireloomulise juhtumi korral viia lapse kõigepealt ka hooldeasutusse paigutamise otsuse täitmiseks võetavate siseriiklike meetmete alusel teise liikmesriiki, et luua seal sellega kuni välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse lõpuleviimiseni ajutiselt hooldeasutusse paigutamise eeldused vastavalt artiklile 20. Selleks et tagada lapse kaitseks võetavate meetmete sujuv haakumine, võivad ja peavad kohtud sellisel juhul artikli 55 punkti c kohaselt eelnevalt suhtlema.

92. Enamik menetlusosalisi esitasid artikli 20 kohasele tegutsemisele vastuväite, et seejuures ei tee otsust määruse kohaselt tegelikult pädev kohus. Artikli 20 lõige 2 ise sätestab, et meetmeid ei kohaldata enam, kui kohus, kelle pädevuses on asja sisuline arutamine, on „meetmed võtnud”. Käesolevas asjas on aga kohus, kes on pädev asja sisuliselt arutama, juba otsuse teinud ja nüüd on küsimus ainult selles, kas otsusel on juba õiguslikud tagajärjed.

93. Seetõttu käsitleti kohtuistungil küsimust, kas määruse artikli 20 kohase tegutsemise alternatiivina ei võiks täitmine põhineda täidetavaks tunnistamise otsusel juba enne seda, kui selle täitmisotsuse edasikaebamise tähtaeg on möödunud või edasikaebemenetlus on lõppenud. See tähendaks, et niipea kui pädev kohus on vastavalt artikli 31 lõikele 1 teinud täitmisotsuse, saab täitetoimingute tegemiseks sellele tugineda. Kaebuse esitamisel ei oleks siis peatavat toimet. Vastavalt määruse artikli 31 lõikele 1 toimub täidetavaks tunnistamine viivitamata, Inglismaal peab see toimuma mõne päeva jooksul.

94. Ühendkuningriigi valitsuse esitatud õigusaktidest ja kirjalikust vastusest ühele Euroopa Kohtu küsimusele nähtub siiski, et Inglise õiguse kohaselt ei või kuni täitmisotsuse edasikaebamiseks määruses sätestatud tähtaja lõppemiseni tugineda täitetoimingute tegemiseks välisriigi kohtuotsusele. ( 42 )

95. Seega kerkib küsimus, kas käesoleva asjaga sarnastel juhtudel nõuab määrus, et teatud asjaoludel peavad täitetoimingud olema lubatud, seda ka juhul, kui otsuse täidetavaks tunnistamine ei ole siseriikliku õiguse kohaselt veel jõustunud.

96. Määruses nr 2201/2003 ei ole küll sätet, mis sarnaneks määruse nr 44/2001 (Brüsseli I määrus) ( 43 ) artikliga 47. Viimases on sõnaselgelt sätestatud, et enne välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse lõpuleviimist on lubatud esialgse õiguskaitsega seotud täitetoimingud.

97. Määruse sõnastusega ei ole siiski vastuolus selline tõlgendus, mille kohaselt võib täitetoimingud läbi viia niipea, kui välisriigi kohtuotsus on täidetavaks tunnistatud. Seda seetõttu, et määruse artikli 28 lõike 1 kohaselt täidetakse vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust juhul, kui see on tunnistatud täidetavaks. Artikli 31 kohase kohtuotsusega kaasneb täidetavaks tunnistamine. Määruse sõnastuse kohaselt ei ole see teisiti ka juhul, kui vastavalt artiklile 33 esitatakse täitmisotsuse peale apellatsioonkaebus.

98. Määruse kohaldamisel ja tõlgendamisel tuleb põhiõiguste harta artiklit 24 arvestades eelkõige juhinduda lapse huvidest. Lapse huvid võivad nõuda, et erakordselt kiireloomulise piiriülese hooldeasutusse paigutamise juhtudel tuleb välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse ajal võimaldada paindlikku lahendust, kui piiriülese hooldeasutusse paigutamise otsus ei saa aja möödumise tõttu muidu oma eesmärki täita.

99. Arvestades lapse huvide parimal võimalikul viisil arvesse võtmist ja elluviimist, räägib sellise lahenduse poolt ka asjaolu, et kui täitmine on võimalik niipea, kui välisriigi kohtuotsust on tunnustatud, aidatakse sellega kaasa määruse süsteemi kohaselt pädeva kohtu otsuse täitmisele, selle asemel et otsida üleminekuajaks abi üksnes teisena pädeva kohtu kiirmeetmetest. Esmajoones pädevaks kohtuks loeb määrus nimelt lapse alalise elukoha järgset kohut, kuna lähtutakse sellest, et see kohus teeb lapse lähedal asumise tõttu asjakohasemaid otsuseid. ( 44 ) Lisaks on kohus juba täidetavaks tunnistamisega otsustanud, et vastuvõtvas liikmesriigis tuleb lubada täitmist täitedokumendi alusel.

100. Otsuse viivitamata täitmisega loodaks küll määruse artiklis 33 sätestatud apellatsioonimenetluse ajaks lõplikud asjaolud, kuna pädeva kohtu otsust on vähemalt selle ajavahemiku suhtes tagasipöördumatult järgitud. Käesolevas asjas on siiski ülekaalus lapse huvide kaitse. Ilma lapse hooldeasutusse paigutamiseta on apellatsioonimenetluse ajal samuti olemas palju raskemate tagajärgedega lõplike faktiliste asjaolude esinemise oht, nimelt lapse tervise või isegi elu kahjustamise oht. Seda arvestades pidas juba pädev kohus pärast kõigi arvesse tulevate asjaolude kaalumist hooldeasutusse paigutamise otsust vajalikuks meetmeks. Määruses ette nähtud kohtualluvuse süsteemiga ja vastastikuse usalduse põhimõttega oleks vastuolus, kui vastuvõtva liikmesriigi kohus kontrolliks kaudselt seda hinnangut apellatsioonimenetluse ajaks kiirmeetmete võtmise raames veel kord.

101. Seega eelistaksin ma lahendust, kus eriti kiireloomulistel piiriülese hooldeasutusse paigutamise juhtudel, mil kiireloomulisus tuleneb kohtuotsusest endast, täidetakse pädeva kohtu otsus juba enne välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise jõustumist.

102. Kui vastupidi sellele soovitakse lubada üksnes määruse artikli 20 kohast tegutsemist, viib eespool esitatud käsitlus minu arvates selleni, et kaitsemeetmed peavad kuni välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse lõpuleviimiseni sisuliselt nii suures ulatuses kui võimalik täitma pädeva kohtu otsust.

103. Nende ajutiste meetmete ja kaitsemeetmete puhul on nimelt tegemist asjaomase liikmesriigi õiguses ette nähtud meetmetega. Seega on üldjuhul siseriikliku seadusandja ülesanne sätestada meetmed, mida siseriiklikud ametiasutused peavad võtma lapse huvide kaitsmiseks, ja kehtestada nende meetmete täideviimiseks vajalikud menetlusnormid. ( 45 )

104. Käesoleva asjaga sarnastel juhtudel, kui asi on üksnes üleminekuajas kuni välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse lõpetamiseni jõustunud otsusega, peaksid vastuvõtva liikmesriigi kohtud kasutama siseriikliku õiguse kohaselt nende käsutuses olevaid võimalusi igal juhul nii palju kui võimalik selleks, et oma kiirmeetmete abil pädeva kohtu otsus sisuliselt täide viia. See tuleneb ka hooldeasutusse paigutamise otsuse tunnustamise toimest vastavalt määruse artiklile 21.

D – Viies ja kuues eelotsuse küsimus

105. Viienda ja kuuenda eelotsuse küsimuse eesmärk on teada saada, kas uute kohtuotsuste korral, millega lapse hooldeasutuses viibimist pikendatakse, on iga kord vajalik artikli 56 lõikes 2 ette nähtud nõusoleku andmine ja artiklis 28 ette nähtud täidetavaks tunnistamine. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seda, arvestades asjaolu, et ta tahab ajutise meetmega määrata lapse paigutamise iga kord ainult võimalikult lühikeseks ajavahemikuks, milleks on neli nädalat, et siis hooldeasutusse paigutamise otsust vajaduse püsimise korral jälle lühikesteks ajavahemikeks uuendada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et korduv nõusoleku andmine ja korduvad välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlused ei ole praktiliselt teostatavad.

106. Selleks et täita eespool kirjeldatud eesmärke, peab hooldeasutusse paigutamise kavandatav kestus olema vastavuses artikli 56 lõike 2 kohase nõusolekuga. Seega ei saa ainult üheks kuuks antud nõusolek omada piiramatut mõju tuleviku suhtes, välja arvatud juhul, kui see anti sõnaselgelt ka hooldeasutusse paigutamise otsuse võimaliku pikendamise kohta või määramata ajaks.

107. Täitetoimingute tegemisel saab täidetavaks tunnistatud kohtuotsusele tugineda üksnes sellises ulatuses, nagu tuleneb otsusest. Kui otsuses on ette nähtud hooldeasutusse paigutamine ainult teatud ajavahemikuks, ei saa ka täidetavaks tunnistatud kohtuotsus olla õiguslik alus selleks, et sunniviisiliselt kohaldada hooldeasutusse paigutamist pikema ajavahemiku vältel kui otsuses märgitud. Pikema ajavahemiku jaoks puudub täitmisele pööratavus. Pikemaks ajavahemikuks kui kohtuotsuses ette nähtud paigutamise aeg puuduks välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise tingimus – kohtuotsuse täitmisele pööratavus kohtuotsuse teinud liikmesriigis. ( 46 ) Seega on edasiste hooldeasutusse paigutamise otsuste jaoks vajalik nende uus täidetavaks tunnistamine. Arvestades seda, et kinnisesse asutusse paigutamine on alati ultima ratio, on arusaadav, et asjaomane isik paigutatakse hooldeasutusse ainult nii kauaks, kuni see on tingimata vajalik. Võimaluse korral võib hooldeasutusse paigutamise üle otsustav kohus siiski kaaluda, kas ta näeb paigutamise esmalt ette pikemaks ajavahemikuks (ja see tunnistatakse täidetavaks) ning kontrollib seejärel lühikeste ajavahemike järel, kas hooldeasutusse paigutamise korraldus tuleks tühistada.

108. Seega tuleb viiendale ja kuuendale eelotsuse küsimusele kokkuvõttes vastata, et määruse nr 2201/2003 artikli 56 lõike 2 kohane nõusolek, mis anti konkreetseks ajavahemikuks, ei laiene otsustele, millega hooldeasutusse paigutamist pikendatakse, vaid see tuleb uuesti saada. Täitetoimingute tegemiseks saab täidetavaks tunnistatud kohtuotsusele tugineda üksnes selle ajavahemiku jooksul, milleks hooldeasutusse paigutamine kohtuotsusega määrati.

V – Ettepanek

109. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Iirimaa High Courti esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Määruse (EÜ) nr 2201/2003 esemelisse kohaldamisalasse kuulub ka kohtuotsus, mille alusel toimub laps paigutamine teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse ja seal kinnises osakonnas hoidmine lapse kaitseks. 2. Määruse nr 2201/2003 artikli 56 lõike 2 kohase nõusoleku peab andma avalik-õiguslik asutus enne hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemist. Ei piisa ainult selle asutuse nõusolekust, kuhu laps paigutatakse. Kui tagantjärele ilmneb, et paigutamise üle otsustav kohus ei ole pingutustest hoolimata saanud pädeva asutuse nõusolekut ja see on tingitud keskasutuse arusaamatusi tekitavatest või ebapiisavatest ütlustest, tuleb lubada nõusoleku tagantjärele saamist ilma uue hooldeasutusse paigutamise otsuse tegemiseta. 3. Kohtuotsus lapse kinnisesse asutusse paigutamise kohta tuleb määruse nr 2201/2003 artikli 28 kohaselt täidetavaks tunnistada, kui teises liikmesriigis otsuse sisu täideviimiseks võetavad riiklikud meetmed tuginevad sellele otsusele. 4. Määruse nr 2003/2201 artikli 56 lõike 2 kohane nõusolek, mis anti konkreetseks ajavahemikuks, ei laiene otsustele, millega hooldeasutusse paigutamist pikendatakse, vaid see tuleb uuesti saada. Täitetoimingute tegemiseks saab täidetavaks tunnistatud kohtuotsusele tugineda üksnes selle ajavahemiku jooksul, milleks hooldeasutusse paigutamine kohtuotsusega määrati.

( 1 ) Algkeel: saksa.

( 2 ) ELT L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243, muudetud nõukogu 2. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2116/2004 (ELT L 367, lk 1), nimetatud ka Brüsseli IIa määruseks (edaspidi „määrus nr 2201/2003” või ka ainult „määrus”).

( 3 ) Vanust silmas pidades oleks korrektsem kasutada sõna „alaealine”. Ma kasutan siiski ka järgnevalt määruse terminoloogiat, mis räägib ainult lapsest. Erinevalt vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitlevast 19. oktoobri 1996. aasta Haagi konventsioonist (viidatud 10. joonealuses märkuses) ei sisalda määrus mõiste „laps” määratlust. Sellekohased märkused ei ole aga käesolevas asjas vajalikud, kuna isikuline kohaldatavus ei ole menetluse ese ja ka ükski menetlusosaline ei ole seda teemat tõstatanud.

( 4 ) „Interlocutory application”.

( 5 ) Iiri õiguses tähistatakse seda mõistega „secure care” (hooldus kinnises asutuses).

( 6 ) 27. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-435/06: C (EKL 2007, lk I-10141, punkt 53) ja 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-523/07: A (EKL 2009, lk I-2805, punkt 27).

( 7 ) Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C, punktid 25–36.

( 8 ) Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C, punkt 43.

( 9 ) Edaspidi „Lagarde’i seletuskiri”, mille saksakeelne redaktsioon on kättesaadav aadressil http://hcch.e-vision.nl/upload/expl34d.pdf.

( 10 ) Ka saksakeelses tõlkes kättesaadav Haagi konverentsi koduleheküljel http://hcch.e-vision.nl/upload/text34d.pdf.

( 11 ) Vt selle kohta J. Pirrung, „Auslegung der Brüssel IIa-Verordnung in Sorgerechtssachen”, teoses Festschrift für Jan Kropholler, 2008, lk 399, 407.

( 12 ) Vastavalt 1996. aasta Haagi konventsiooni artikli 3 punktile e puudutab see lapse paigutamist kasuperekonda või hooldeasutusse või lapse hooldamist kafalah või samalaadse institutsiooni poolt. Vastavalt 1996. aasta Haagi konventsiooni artikli 4 punktile i ei kohaldata määrust laste poolt toime pandud kriminaalkuritegude tulemusel võetud meetmete suhtes.

( 13 ) Või Taaniga, kelle suhtes määrus nr 2201/2003 ei kehti. Vt selle kohta ka minu 20. septembri 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-435/06: C (EKL 2007, lk I-10141, ettepaneku punkt 50).

( 14 ) Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud Lagarde’i selgitav aruanne, punkt 23.

( 15 ) Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud Lagarde’i selgitav aruanne, punkt 35.

( 16 ) Vt selle kohta ka minu ettepanek eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses C, ettepaneku punkt 43.

( 17 ) Vt selle kohta 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C, punkt 48 jj.

( 18 ) Vt määruse põhjendus 12.

( 19 ) Lord Chancellor, kes delegeeris selle ülesande International Child Abduction and Contact Unit’ile (ICACU). ICACU on Central Authority for England and Walesina märgitud ka Euroopa Komisjoni internetilehekülgedel, vt http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/rc_jmm_centralauthorities_uk_en.htm. Vastavalt Ühendkuningriigi internetilehekülgedel märgitud andmetele asub ICACU Official Solicitori juures.

( 20 ) Vt nõukogu 30. aprilli 2003. aasta dokument nr 8281/03, lk 29.

( 21 ) Nõukogu 29. septembri 2003. aasta dokument nr 12992/03, lk 37. Itaaliakeelses versioonis on isegi mainitud keskasutust: „l’autorità centrale o un’altra autorità competente dello Stato richiesto”.

( 22 ) Arvestamata lõike 1 viimases osalauses sätestatud erandit, mida ma käsitlen käesoleva ettepaneku punktis 48.

( 23 ) Vt selle kohta ainult 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-66/08: Kozłowski (EKL 2008, lk I-6041, punkt 42) ja 14. veebruari 2012. aasta otsus kohtuasjas C-204/09: Flachglas Torgau (punkt 37).

( 24 ) 1996. aasta Haagi konventsiooni artikli 33 lõige 2 sätestab: „Paigutamise või hooldamise otsuse võib teha taotluse esitanud riigis üksnes siis, kui keskasutus või muu taotletava riigi pädev asutus on paigutamise või hooldamisega nõus, võttes arvesse lapse parimad huvid.”

( 25 ) Määruse kontekstis saab see kehtida üksnes tingimusel, et on olemas liidu kodakondsusest tulenev elamisõigus.

( 26 ) Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud Lagarde’i selgitav aruanne, punkt 143.

( 27 ) „Relevant local authority”. Alla 13-aastaste laste kinnisesse asutusse paigutamisel peab nõusoleku heaks kiitma Secretary of State for Education.

( 28 ) 21. oktoobri 2011. aasta kiri.

( 29 ) 7. novembri 2011 aasta kiri.

( 30 ) Vt selle kohta 9. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-296/10: Purrucker (EKL 2010, lk I-11163, punktid 82 ja 86).

( 31 ) Välja arvatud liikmesriik, kelle kohus esitab eelotsusetaotluse.

( 32 ) Vt selle kohta ka kohtujurist Sharpstoni 20. mai 2010. aasta ettepanek kohtuasjas C-256/09: Purrucker (EKL 2010, lk I-7353, ettepaneku punkt 132 jj).

( 33 ) Õiguskirjanduses on esindatud seisukoht, et võimaluse korral tuleb täidetavaks tunnistada ka hooldusõigust käsitlevad kohtuotsused, millel puudub täitmisele pööratav sisu, et mitte võimaldada hooldusõiguse üleandmise isetäitmist sel teel, et laps viiakse ilma täitmisotsuseta teise liikmesriiki, vt Th. Rauscher teoses Europäisches Zivilprozess- und Kollisionsrecht, Kommentar Brüssel IIa-VO (väljaandja Th. Rauscher), München, 2010, artikkel 28, punkt 8.

( 34 ) Sõnastuses: Orders „that S. C., a Minor, be detained in the custody of the Director of […].”

( 35 ) Vt Brüsseli konventsiooni kohta 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-267/97: Coursier (EKL 1999, lk I-2543, punkt 28).

( 36 ) Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused C ja A.

( 37 ) Määruse artikli 40 lõike 1 punkt a, määruse artikkel 41.

( 38 ) Määruse artikli 40 lõike 1 punkt b, määruse artikkel 42.

( 39 ) Vt alaealiste põhiõiguste kohta seoses EIÕK-s sätestatud õigusega vabadusele Euroopa Inimõiguste Kohtu 28. novembri 1988. aasta otsus (A seeria, nr 144, lk 58).

( 40 ) 23. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-403/09 PPU: Detiček (EKL 2009, lk I-12193, punktid 53–55).

( 41 ) Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus A, punkt 47; eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Detiček, punkt 39, ja eespool 30. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Purrucker, punkt 77.

( 42 ) Vt Family Procedure Rules 2010, artikkel 31.17.

( 43 ) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).

( 44 ) Pädevuse ülekandmine Inglise kohtutele vastavalt määruse artiklile 15 asjaolu alusel, et S. C. ema elab Londonis, ei ole võimalik, kuna vaatamata sellele faktile ei saa rääkida sellest, et Inglise kohtud oskavad juhtumit paremini hinnata.

( 45 ) Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus A, punkt 51.

( 46 ) Vt selle kohta eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Purrucker, ettepaneku punkt 148 jj.