Eeltoodust tuleneb, et sellised maksud, nagu nõuti sisse põhikohtuasjas käsitletavate riigisiseste õigusnormide alusel, kuuluvad osas, milles need puudutavad kinnisvaralt saadud tulu ja hoone võõrandamisest saadud kasu, mille on saanud füüsiline isik, kes on selle riigi kodanik, kuid elab kolmandas riigis, mis ei ole EMP liikmesriik ega Šveitsi Konföderatsioon, „kapitali liikumise“ mõiste alla ELTL artikli 63 tähenduses.

Seoses ELTL artikli 63 esemelise kohaldamisalaga olgu märgitud, et kuigi EL toimimise leping ei määratle „kapitali liikumise“ mõistet, nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, et selline liikumine kõnealuse artikli tähenduses hõlmab muu hulgas tehinguid, millega mitteresidendid teevad liikmesriigi territooriumil kinnisvarainvesteeringuid (vt selle kohta 11. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus,Stefan, C‑464/98 , EU:C:2001:9 , punkt 5 ; 5. märtsi 2002. aasta kohtuotsus, Reisch jt, C‑515/99, C‑519/99–C‑524/99 ja C‑526/99–C‑540/99 , EU:C:2002:135 , punkt 30 , ja 8. septembri 2005. aasta kohtuotsus, Blanckaert, C‑512/03 , EU:C:2005:516 , punkt 35 ).

Sellest järeldub, et ELTL artiklis 63 sätestatud kapitali vaba liikumise territoriaalne kohaldamisala ei ole piiratud liikmesriikidevahelise kapitali liikumisega, vaid see hõlmab ka kapitali liikumist liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.

ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille alusel kõnealuse liikmesriigi kodanik, kes elab kolmandas riigis, mis ei ole Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) liikmesriik ega Šveitsi Konföderatsioon, ja kes on seal sotsiaalkindlustusskeemis kindlustatud, peab kõnealuse liikmesriigi loodud sotsiaalkindlustusskeemi maksega seoses maksma selles liikmesriigis kapitalitulult maksu, samas kui Euroopa Liidu kodanik, kes on kindlustatud teise liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemis, on sellest maksust sotsiaalkindlustuse valdkonnas üksnes ühe liikmesriigi õigusaktide kohaldamise põhimõtte alusel vabastatud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta artiklile 11.

Sotsiaalkindlustuse valdkonnas üksnes ühe liikmesriigi õigusaktide kohaldamise põhimõtte eesmärk on vältida seoses liidus liikuvate liidu kodanikega probleeme, mis võivad tuleneda mitme riigisisese õigusakti samaaegsest kohaldamisest, ja välistada ebavõrdne kohtlemine, mis tuleneks kohaldatavate õigusaktide osalisest või täielikust samaaegsest kohalduvusest (vt selle kohta 26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus, de Ruyter, C‑623/13, EU:C:2015:123, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).

Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et tõepoolest on objektiivne erinevus olemas ühelt poolt asjassepuutuva liikmesriigi sellise kodaniku olukorra, kes elab kolmandas riigis, mis ei ole EMP liikmesriik ega Šveitsi Konföderatsioon, ja on kindlustatud sealses sotsiaalkindlustusskeemis, ning teiselt poolt sellise liidu kodaniku olukorra vahel, kes on kindlustatud teise liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemis, kuna ainult viimati nimetatu saab liidus liikumisel tugineda sotsiaalkindlustuse valdkonnas üksnes ühe liikmesriigi õigusaktide kohaldamise põhimõttele, mis on ette nähtud määruse nr 883/2004 artiklis 11.

Eeltoodust järeldub, et sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võivad olla ELTL artikli 65 lõike 1 punkti a seisukohast põhjendatud objektiivselt erineva olukorra tõttu, mis esineb liikmesriigi kodanikust füüsilise isiku, kes elab kolmandas riigis, mis ei ole EMP liikmesriik ega Šveitsi Konföderatsioon, ja kes on kindlustatud sealses sotsiaalkindlustusskeemis, ning liidu kodaniku vahel, kes elab teises liikmesriigis, mille sotsiaalkindlustusskeemis ta on ka kindlustatud.

Kuna aga EL toimimise leping ei sisalda ühtegi sätet, mis laiendaks töötajate vaba liikumise isikutele, kes asuvad elama kolmandasse riiki, tuleb vältida, et ELTL artikli 63 lõike 1 tõlgendamine lubaks seoses suhetega kolmandate riikidega, mis ei ole EMP liikmesriigid ega Šveitsi Konföderatsioon, sellest kasu saada isikutel, kes ei kuulu töötajate vaba liikumise territoriaalsesse kohaldamisalasse (vt selle kohta 13. novembri 2012. aasta kohtuotsus, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, punkt 100).

(vt punktid 41, 42, 44, 46 ja 47 ning resolutsioon)