ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-298/07

Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV

versus

deutsche internet versicherung AG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof)

„Direktiiv 2000/31/EÜ — Artikli 5 lõike 1 punkt c — Elektrooniline kaubandus — Interneti teel teenuste osutaja — Elektronpost”

Kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek, esitatud 15. mail 2008 I ‐ 7843

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 16. oktoober 2008 I ‐ 7855

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Elektrooniline kaubandus – Direktiiv 2000/31 – Interneti teel teenuste osutaja

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31, artikli 5 lõike 1 punkt c)

Direktiivi 2000/31 infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul artikli 5 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et teenuseosutaja on kohustatud esitama teenuse saajatele enne viimatinimetatutega lepingu sõlmimist lisaks elektronposti aadressile muud teavet, mis võimaldab kiirelt ühendust võtta ning otse ja asjalikult suhelda. See teave ei pea ilmtingimata hõlmama telefoninumbrit. Selleks teabeks võib olla elektrooniline kontaktivorm, mille abil teenuse saajad saavad pöörduda Internetis teenuseosutaja poole ja millele viimatinimetatu vastab elektronposti teel, välja arvatud olukorras, kus teenuse saaja, kellel ei ole pärast teenuseosutajaga elektroonilisel teel ühenduse võtmist juurdepääsu elektroonilisele võrgule, küsib teenuseosutajalt võimalust kasutada mitte-elektroonilist suhtlusvahendit.

(vt punkt 40 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-304/07

Directmedia Publishing GmbH

versus

Albert-Ludwigs-Universität Freiburg

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof)

„Direktiiv 96/9/EÜ — Andmebaaside õiguskaitse — Sui generis õigus — Mõiste „väljavõtte tegemine” andmebaasi sisust”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 10. juulil 2008 I ‐ 7567

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 9. oktoober 2008 I ‐ 7587

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Andmebaaside õiguskaitse – Direktiiv 96/9

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/9, artikkel 7)

Andmete ülekandmine kaitstud andmebaasist teise andmebaasi – pärast esimesest andmebaasist monitorile kuvatud päringuga tutvumist ja sellest saadud andmete ükshaaval hindamist – võib endast kujutada „väljavõtte tegemist” direktiivi 96/9 andmebaaside õiguskaitse kohta artikli 7 tähenduses, eeldusel et see toiming vastab kaitstud andmebaasi sisu kvalitatiivselt või kvantitatiivselt olulise osa ülekandmisele või mitteoluliste osade ülekandmisele, mis oma korduva ja süstemaatilise laadi tõttu toovad kaasa selle sisu olulise osa taasloomise.

Mõistet „väljavõtte tegemine” nimetatud direktiivi artikli 7 tähenduses tuleb mõista nii, et see hõlmab kõiki toiminguid, millega ilma loata omastatakse andmebaasi kogu sisu või selle osa. Määravaks kriteeriumiks on asjaolu, kas on sooritatud kõnealuse andmebaasi kogu sisu või selle osa „ülekandmine” teisele andmekandjale, mis võib olla samalaadne kui nimetatud andmebaasi andmekandja või ka erinev. Selline ülekandmine eeldab, et andmebaasi kogu sisu või selle osa lülitatakse muule andmekandjale kui algse andmebaasi andmekandja, sõltumata kasutatud toimingu viisist või vormist.

(vt punktid 34–36, 60 ja resolutsioon)
1.

Kuna Madalmaade Kuningriik ei ole avaldanud teavet helistaja asukoha kohta hädaolukordadega tegelevale asutusele kõigi Euroopa ühtsele hädaabinumbrile 112 saabunud kõnede puhul, kui see on tehniliselt teostatav, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) artikli 26 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
Kohtuasi C-239/07

Põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus,

mille algatasid

Julius Sabatauskas jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas)

„Elektrienergia siseturg — Direktiiv 2003/54/EÜ — Artikkel 20 — Edastus- ja jaotusvõrgud — Kolmandate isikute juurdepääs — Liikmesriikide kohustused — Kolmandate isikute vaba juurdepääs elektrienergia edastus- ja jaotusvõrkudele”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 12. juunil 2008 I ‐ 7525

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 9. oktoober 2008 I ‐ 7539

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Meetmed, mille eesmärk on elektri siseturu rajamine ja toimimine – Direktiiv 2003/54 – Kolmandate isikute juurdepääs elektrienergia edastus- ja jaotusvõrkudele

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/54, artikkel 20)

Direktiivi 2003/54 (mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92) artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et see säte määrab kindlaks liikmesriikide kohustused vaid seoses kolmandate isikute juurdepääsuga elektrienergia edastus- ja jaotusvõrkudele, mitte seoses nende isikute ühendamisega nimetatud võrkudesse; nimetatud säte ei näe ette seda, et võrkudele juurdepääsu süsteem, mille liikmesriigid peavad looma, peaks võimaldama vabatarbijal oma äranägemisel valida, millisesse võrku ta soovib end ühendada.

Direktiivi artiklit 20 tuleb tõlgendada ka nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis sätestavad, et tarbija elektripaigaldisi võib ühendada edastusvõrku ainult siis, kui jaotusvõrgu haldur keeldub tema tegevuspiirkonnas tegutseva tarbija elektripaigaldisi tehnilistel või käitamisega seotud põhjustel jaotusvõrku ühendamast. Siseriiklik kohus peab siiski kontrollima, et selle süsteemi loomine ja rakendamine toimuks objektiivsete kriteeriumide alusel ja võrgukasutajate vahel vahet tegemata.

(vt punkt 49 ja resolutsioon)
Personalieeskirjade ja muude teenistujate teenistustingimuste sätetest tulenevalt on ühelt poolt abiteenistujate ning teiselt poolt ametnike ja ajutiste teenistujate haldusliku staatuse, töölevõtmise nõuete ja töösuhte sõlmimise tingimuste vahel erinevused. Nendest erinevustest nähtuvalt ei võeta abiteenistujaid tööle alaliste ülesannete täitmiseks ühenduste institutsioonides. Vastupidi, abiteenistuja lepingu eritunnuseks on tema teenistussuhte ajaline ajutisus, arvestades seda, et sellist lepingut võib kasutada ainult ajutise asendamise tagamiseks või ajutiste või erivajadusest tingitud või täpsemalt määratlemata haldusülesannete täitmise võimaldamiseks. Abiteenistujad moodustavad seega teenistujate erikategooria, kes täidavad neid tööle võtnud institutsioonide erivajadusi.

(vt punktid 42 ja 48)
Kohtuasi C-372/07

Nicole Hassett

versus

South Eastern Health Board

ja

Cheryl Doherty

versus

North Western Health Board

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court)

„Kohtualluvus — Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Artikli 22 punkt 2 — Menetlused, millega on vaidlustatud äriühingute organite otsuste õiguspärasus — Äriühingu asukohariigi kohtute ainupädevus — Arstide kutseliit”

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 2. oktoober 2008 I ‐ 7405

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 44/2001 – Ainupädevus – Menetlused, mis käsitlevad äriühinguid ja juriidilisi isikuid

(Nõukogu määrus nr 44/2001, artikli 22 punkt 2)

Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 22 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et sellise menetluse puhul, mille raames üks pool väidab, et äriühingu organi poolt vastu võetud otsus rikub õigusi, mis nimetatud poolel selle äriühingu põhikirja alusel väidetavalt on, ei ole tegemist äriühingu organi otsuste õiguspärasuse vaidlustamisega nimetatud sätte tähenduses.

Määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 2 kohaldamiseks ei piisa, et kohtumenetlusel on äriühingu organi otsusega mis tahes seos. Selles sättes ettenähtud pädevuse üldnormist äriühingu asukoha liikmesriigi kohtule tehtava ainupädevuse erandi eesmärk on tsentraliseerida kohtualluvus, et vältida vastuoluliste otsuste tegemist seoses äriühingute olemasolu ja nende organite otsuste õiguspärasusega. Kui kõik menetlused, mis käsitlevad äriühingute organite otsust, kuuluksid selle artikli kohaldamisalasse, tähendaks see seda, et äriühingu vastu algatatud kohtuasjad alluksid sõltumata sellest, kas tegemist on lepingute, lepinguvälise vastutuse või muude asjadega seotud vaidlustega, peaaegu alati selle äriühingu asukoha liikmesriigi kohtutele.

Lisaks antaks sellise tõlgenduse tagajärjel artikli 22 punktiga 2 kehtestatud erandlikku kohtualluvusse ühtaegu nii kohtuasjad, mille pinnalt ei teki äriühingu organite otsuste õiguspärasuse kohta vastuoluliste otsuste tegemise ohtu, kui ka kohtuasjad, mis ei nõua äriühingut puututavate formaalsete registritoimingute kontrollimist. Sellise tõlgendusega muudetaks määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 2 kohaldamisala laiemaks, kui nõuab selle punkti eesmärk. Seega kuuluvad selle sätte kohaldamisalasse üksnes menetlused, millega üks pooltest vaidlustab äriühingu organi otsuse õiguspärasuse kohaldatava äriühinguõiguse või selle äriühingu organite toimimist puudutavate põhikirjasätete seisukohalt.

(vt punktid 19, 20, 22–26 ja resolutsioon)
Kui Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ei suuda tõendada, et dokument edastati nõuetekohaselt või kui temapoolse teatamise suhtes kehtivaid sätteid ei ole järgitud, kuid kõnealune dokument on saaja kätte jõudnud, tuleneb määruse nr 2868/95 (millega rakendatakse nõukogu määrus 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta) eeskirjast 68, et ühtlustamisametil on võimalik esitada tõendeid teate kättesaamise kuupäeva kohta ning et dokumendist teatamine loetakse toimunuks sellel kuupäeval.

(vt punkt 23)
Kohtuasi C-411/07

X BV

versus

Staatssecretaris van Financiën

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Ühine tollitariifistik — Kombineeritud nomenklatuur — Tariifne klassifitseerimine — Rubriigid 8541, 8542 ja 8543 — Optronid”

Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 2. oktoober 2008 I ‐ 7421

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – Optronid

(Nõukogu määrus nr 2658/87, I lisa, rubriigid 8541, 8542 ja 8543; komisjoni määrus nr 1832/2002)

Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas (mida on muudetud määrusega nr 1832/2002) sisalduvat kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et optron kuulub rubriiki 8541 sõltumata sellest, kas ta sisaldab võimendilülitust või mitte. Nimelt ei tohiks optronite tariifne klassifitseerimine erineda sõltuvalt asjaolust, kas optron sisaldab integreeritud võimendilülitust või mitte, sest selle eesmärgiks on vaid tagada tõhus signaalide edastamine ja see ei muuda oluliselt optroni iseloomu ega omadusi valgustundliku pooljuhtseadisena. Selline klassifitseerimine tundub spetsiifiline ning sobiv.

(vt punktid 23–25 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-453/07

Hakan Er

versus

Wetteraukreis

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Giessen)

„EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping — Assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80 — Artikli 7 esimese lõigu teine taane — Türgi päritolu töötaja täisealise lapse elamisõigus — Mittetöötamine — Omandatud õiguste kaotamise tingimused”

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 25. september 2008 I - 7301

Kohtuotsuse kokkuvõte

Rahvusvahelised lepingud – EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping – EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu – Otsus nr 1/80 – Perekonna taasühinemine

(EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80, artikli 7 esimene lõik)

Türgi kodanik, kellel on lapsena lubatud perekonna taasühinemiseks siseneda liikmesriigi territooriumile ja kes on Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta artikli 7 esimese lõigu teise taande alusel omandanud õiguse vabaks juurdepääsuks kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul, ei kaota vaba juurdepääsu õigusega kaasnevat riigis elamise õigust ka mitte siis, kui ta ei ole 23-aastaseks saanuna teinud palgalist tööd pärast kooliskäimise lõpetamist 16-aastaselt ning on osalenud riiklikes tööhõiveabi programmides, neid siiski lõpetamata.

(vt punkt 35 ja resolutsioon)
EÜ artiklis 234 sätestatud menetluses on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama.

EÜ artiklis 234 sätestatud menetluses siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotlusele saab Euroopa Kohus vastamata jätta vaid siis, kui on ilmne, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele.

EÜ artikli 18 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel viimane keeldub maksmast sõjaohvrite leskedele ette nähtud hüvitist üksnes põhjusel, et nende elukoht on teatavate kindlaksmääratud liikmesriikide territooriumil.

On tõsi, et nii soov maksta väljaspool asjassepuutuvat riiki elavatele isikutele asjakohast hüvitist, võttes arvesse erinevusi elukalliduses, sissetulekutes ning selles liikmesriigis ja õigustatud isiku elukohaks olevas riigis makstavate sotsiaaltoetuste keskmises suuruses, kui ka vajadus kontrollida õigustatud isikute tööalast ja sotsiaalset olukorda, eelkõige nende sissetulekuid, on objektiivsed, üldise huviga seotud kaalutlused, millega saab õigustada seda, et kõnesolevate hüvitiste maksmise tingimused või kord võivad mõjutada liikumisvabadust.

Siiski ei saa niisugust elukohatingimust pidada taotletud eesmärkidega proportsionaalseks, kui see sõnaselgelt piirab kõnesolevate toetuste peatamise kohaldamist ainult selliste õigustatud isikutega, kelle elukoht või tavaline viibimiskoht on teatavate liikmesriikide territooriumil, võtmata arvesse siseriiklikus regulatsioonis mainimata riike, kus elukallidus on madalam kui seal nimetatud liikmesriikides. Samuti tuleb õigustatud isikute tööalase ja sotsiaalse olukorra kontrollimise vajadust kohaldada ühetaoliselt kõikides liikmesriikides, olenemata sellest, kas neid on siseriiklikus regulatsioonis mainitud või mitte.

Selles osas, milles nende õigusnormidega üksnes peatatakse nendes ette nähtud hüvitiste maksmine, ei ole õige väita, et need on sobivad hüvitiste kohandamiseks, et võtta arvesse asjassepuutuva riigi ja õigustatud isiku elukohaks oleva riigi vahelisi erinevusi elukalliduses, sissetulekutes ning sotsiaaltoetuste keskmises suuruses.

Kuigi on tõsi, et sissetulekust olenevate hüvitiste puhul võib õigustatud isikute tööalase ja sotsiaalse olukorra kontrollimine vajalikuks osutuda, on hüvitiste peatamine siiski meede, mis läheb kontrolli teostamiseks vajalikust kaugemale.

(vt punktid 38, 39, 41–44, 46–48 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-151/07

Theologos-Grigorios Chatzithanasis

versus

Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis

ja

Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Symvoulio tis Epikrateias)

„Direktiiv 92/51/EMÜ — Diplomite tunnustamine — Koolitus, mis läbiti „vabaõppekeskuses”, mida vastuvõtvas liikmesriigis ei tunnustata õppeasutusena — Optik”

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 4. detsember 2008 I ‐ 9015

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Töötajad – Diplomite tunnustamine – Direktiiv 92/51

(Nõukogu direktiiv 92/51, artikli 1 punkt a, artiklid 3 ja 4)

Nõukogu direktiivi 92/51 direktiivi 89/48 täiendava tööalase koolituse tunnustamise teise üldsüsteemi kohta, muudetud direktiiviga 2001/19, artikli 1 punkti a ja artikleid 3 ning 4 tuleb tõlgendada nii, et vastuvõtva liikmesriigi pädevad asutused on selle direktiivi artikli 3 alusel kohustatud sama direktiivi artikli 4 kohaldamise võimalusega arvestades tunnustama teises liikmesriigis pädeva asutuse väljastatud diplomit isegi siis, kui see diplom on väljastatud koolituse alusel, mis on täies ulatuses või osaliselt läbitud vastuvõtvas liikmesriigis asuvas haridusasutuses, mida viimati nimetatud riigi õigusnormide kohaselt ei tunnustata õppeasutusena.

Esiteks ei sisalda direktiiv 92/51 piiranguid seoses liikmesriigiga, kus taotleja peab oma kutsekvalifikatsiooni omandanud olema, ja teiseks on üksnes reguleeritud kutsealadel tegevuse alustamiseks vajalikke diplomeid välja andvad pädevad asutused õigustatud oma liikmesriigi tööalase koolituse süsteemis kehtivate õigusnormide alusel kontrollima, kas on täidetud diplomite väljaandmise tingimused, eeskätt need tingimused, mis seonduvad õppeasutusega, kus diplomi omanik koolituse läbis. Selline tõlgendus ei sea kahtluse alla vastuvõtva liikmesriigi pädevust õpetuse sisu ja haridussüsteemide korralduse osas, kui kõnealune diplom kuulub nimetatud direktiivi seisukohast mitte vastuvõtva liikmesriigi haridussüsteemi alla, vaid sellise liikmesriigi haridussüsteemi alla, mille pädev asutus selle diplomi väljastas. Seega peab kõnealuse koolituse kvaliteedi tagama viimati nimetatud asutus.

Lisaks sellele ei saa asjaolu, et reguleeritud kutsealal tegutseda sooviv liikmesriigi kodanik otsustab alustada tegevust oma äranägemise kohaselt valitud liikmesriigis, iseenesest pidada direktiiviga 92/51 kehtestatud tunnustamise üldsüsteemi kuritarvitamiseks; liikmesriigi kodanike õigus valida liikmesriik, kus nad soovivad omandada oma kutsekvalifikatsiooni, on EÜ asutamislepinguga tagatud põhivabaduste kasutamisele ühtsel turul sisemiselt omane.

(vt punktid 30–32, 34 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-391/07

Glencore Grain Rotterdam BV

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg)

„Määrus (EÜ) nr 800/1999 — Põllumajandustoodete eksporditoetused — Artikkel 16 — Diferentseeritud toetus — Impordiga seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamine — Veokirjade koopia või valguskoopia esitamine — Määrus (EÜ) nr 1501/95 — Eksporditoetuste määramine teraviljaturul — Artikkel 13 — Erand määruse nr 800/1999 artiklist 16”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 18. septembril 2008 I ‐ 9119

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 4. detsember 2008 I ‐ 9138

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Eksporditoetused – Diferentseeritud toetus

(Komisjoni määrus nr 1501/95, muudetud määrusega nr 1259/97, artikkel 13 ja määrus nr 800/1999, artikli 16 lõige 3)

Määruse nr 1501/95, millega kehtestatakse teravilja eksporditoetuste andmist ja teraviljaturu häirete korral võetavaid meetmeid käsitleva määruse nr 1766/92 teatavad üksikasjalikud rakenduseeskirjad, muudetud määrusega nr 1259/97, artiklit 13 (mille alusel ettevõtja ei pea sõlmitud lepingutes toetuste kinnitamise korral esitama tõendit tarbimiseks ringlusse lubamise tolliformaalsuste täitmise kohta siis, kui ta esitab tõendi selle kohta, et vähemalt 1500 tonni teraviljatoodet on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal) tuleb tõlgendada nii, et see, kui eksportija esitab niisuguse tõendi, ei vabasta teda määruse nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artikli 16 lõikes 3 ette nähtud kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia.

(vt punkt 50 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-403/07

Metherma GmbH & Co. KG

versus

Hauptzollamt Düsseldorf

(eelotsusetaotlus, mille esitas Bundesfinanzhof)

„Ühine tollitariifistik — Kombineeritud nomenklatuur — Tariifne klassifitseerimine — Rubriigid 8101 ja 8102 — „Üksnes paagutamise teel saadud” volframi- ja molübdeenikangide purustamine ja tükeldamine — Survetöötlemata volfram ja molübdeen, sh üksnes paagutamise teel saadud kangid — Jäätmed ja jäägid”

Euroopa Kohtu otsus (seitsmes koda), 27. november 2008 I ‐ 8923

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – „Üksnes paagutamise teel saadud” volframi- ja molübdeenikangid

(Nõukogu määrus nr 2658/87; komisjoni määrus nr 2388/2000)

Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas esitatud kombineeritud nomenklatuuri 2001. aastal kohaldatavas versioonis, mis tuleneb määrusest nr 2388/2000, tuleb tõlgendada nii, et „üksnes paagutamise teel saadud” volframi- või molübdeenikangid kuuluvad vastavalt KN-i alamrubriikidesse 81019110 ja 81029110. Neid kange, mis kuuluvad kõnealuste survetöötlemata metallide hulka ja mitte metalltoodete hulka, ei või töödelda tükeldamise või purustamise teel jääkideks või jäätmeteks, mis vastavad nimetatud KN-i versiooni alamrubriikidele 81019190 ja 81029190.

Nähtuvalt Maailma Tolliorganisatsiooni selgitavatest märkustest harmoneeritud süsteemi rubriikide 81.01 ja 81.02 kohta, „üksnes paagutamise teel saadud” volframi- ja molübdeenikangid saadakse „pulbri pressimisel kompaktseks ja vastupidavaks massiks ilma kange lagundamata”. Kui neid kange enam ei töödelda, siis asjaolu, et volfram või molübdeen pärast paagutamist esineb mitte enam pulbri kujul, vaid vastupidava massina, ei too iseenesest kaasa seda, et neid metalle ei käsitleta metallina survetöötlemata kujul, vähemalt mitte kombineeritud nomenklatuuri kohaldamise mõttes. Lisaks tuleneb nii kombineeritud nomenklatuuri alamrubriikide 81019110 kui 82019110 sõnastusest, et kõnealused metallid survetöötlemata kujul hõlmasid kombineeritud nomenklatuuri tähenduses „üksnes paagutamise teel saadud kange”. Sellest järeldub, et kuna „üksnes paagutamise teel saadud” volframi- ja molübdeenikangid vastavad nende metallide survetöötlemata kujule, mis kuuluvad vastavalt kombineeritud nomenklatuuri rubriikidesse 8101 ja 8102, ei saa selliseid kange pidada mõiste „tooted” alla kuuluvaks nimetatud rubriikide mõttes ja et järelikult ei saa neid muuta lõplikult kasutamiskõlbmatuks purustamise või katkilõikamise teel.

(vt punktid 52–56 ja resolutsioon)
Liikmesriigi kodanikust õppija, kes on läinud teise liikmesriiki õpingute eesmärgil ja katkestanud sel perioodil igasuguse töötamise, et jätkata õpinguid, loobumata siiski plaanist siduda oma tööelu viimati mainitud liikmesriigiga, kus ta on säilitanud oma elukoha, ei või toimetulekutoetuse saamiseks tugineda määruse nr 1251/70 töötajate õiguse kohta jääda elama liikmesriigi territooriumile pärast selles riigis töötamist artiklile 7, mis sätestab, et töötajal, kes on liikmesriigi kodanik, on teise liikmesriigi territooriumil „samad sotsiaalsed ja maksusoodustused kui selle riigi kodanikest töötajatel”.

Tingimused, mis annavad töötajale õiguse jääda vastuvõtva liikmesriigi territooriumile, on määruse nr 1251/70 artiklis 2 ammendavalt loetletud. Kuna kõnesoleva õppija olukord ei vasta ühelegi selles artiklis loetletud tingimustest, ei saa teda pidada määruse nr 1251/70 artikli 1 mõttes „liikmesriigi [kodanikuks], kes on olnud palgalisel tööl teise liikmesriigi territooriumil”, mistõttu ei ole see määrus kohaldatav.

(vt punktid 27 ja 29–33, resolutsiooni punkt 1)