Kohtuasi C-132/06

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Itaalia Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artikkel 10 — Kuues käibemaksudirektiiv — Siseriikliku süsteemi järgsed kohustused — Maksustatavate tehingute kontroll — Maksuamnestia”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 25. oktoobril 2007 I - 5460

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 17. juuli 2008 I - 5479

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksukohustuslaste kohustused

(EÜ artikkel 10; nõukogu direktiiv 77/388, artiklid 2 ja 22)

Liikmesriik rikub direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artiklitest 2 ja 22 ja EÜ artiklist 10 tulenevaid kohustusi, kui siseriiklikus õigusnormis on sätestatud üldine ja diferentseerimata loobumine rea maksustamisperioodide vältel teostatud maksustatavate tehingute kontrollimisest, kui

— maksukohustuslane, kes ei ole täitnud oma kohustusi nimetatud siseriikliku õigusnormi vastuvõtmisele eelnenud ühe kuni nelja aasta jooksul ehk teatud juhul vaid üks aasta enne selle normi vastuvõtmist, võib pääseda mis tahes kontrollist, tingimusel et tema täiendavas käibemaksudeklaratsioonis — mis esitatakse selleks, et parandada juba esitatud deklaratsioone — deklareeritud käibemaksusumma on kahekordne võrreldes esialgu deklareerituga,

— maksukohustuslane, kes ei ole esitanud maksudeklaratsioone nimetatud siseriikliku õigusnormi vastuvõtmisele eelnenud ühe kuni nelja aasta jooksul, võib pääseda mis tahes kontrollist, kui ta tasub 2% kaupade ja teenuste müügi käibemaksusummast ja 2% sama perioodi jooksul mahaarvatavast kaupade ja teenuste sisendkäibemaksusummast, arvestades, et kui käibemaks või sisendkäibemaks ületab 200000 eurot, on see määr 1,5% ja kui käibemaks või sisendkäibemaks on üle 300000 euro, on see määr 1%.

Asendades pärast maksukohustuslastele ette nähtud tavapärase käibemaksu tasumise tähtaja möödumist kuuenda direktiivi artiklitest 2 ja 22 tulenevad maksukohustuslaste kohustused väga lühikese aja jooksul teiste kohustustega, mis selliste summade tasumist ei nõua, on asjassepuutuvate õigusnormidega muudetud kuuenda direktiivi ühise käibemaksusüsteemi aluseks olevad artiklid sisutühjaks ning on mõjutatud selle maksu struktuuri. Oluline erinevus tegelikult tasuda tulnud summa ja selle summa vahel, mida maksavad need maksukohustuslased, kes taotlevad maksuamnestia kohaldamist, on käsitatav peaaegu et maksuvabastusena.

Tuleb järeldada, et need õigusnormid kahjustavad oluliselt ühise käibemaksusüsteemi nõuetekohast toimimist. Need sätted rikuvad neutraalse maksustamise põhimõtet, lubades maksukohustuslaste väga erinevat kohtlemist asjassepuutuval territooriumil. Samal põhjusel rikuvad need sätted kohustust tagada maksude kogumine ühtlustatud viisil kõikides liikmesriikides.

Arvestades seda, et neutraalse maksustamise põhimõtte eesmärk on saavutada ühisturg, mis võimaldab ausat konkurentsi, nagu on märgitud ka kuuenda direktiivi põhjenduses 4, mõjutavad need õigusnormid ka ühisturu toimimist, kuna asjassepuutuvas liikmesriigis võivad maksukohustuslased loota, et nad ei pea maksma suurt osa tasumisele kuuluvatest maksudest.

Võitlus maksudest kõrvalehoidumisega on kuuenda direktiivi üks tunnustatud ja julgustatud eesmärke. Nii kutsutakse kuuenda direktiivi artikli 22 lõikes 8 liikmesriike pettuse vältimiseks üles kehtestama vajaduse korral täiendavaid kohustusi. Asjassepuutuvatel õigusnormidel on aga vastupidine efekt, kuna nendega antakse pettusi toimepanevatele maksukohustuslastele soodustusi.

Kehtestades aga maksuamnestia väga lühikese aja jooksul pärast selle tähtaja möödumist, mil maksukohustuslased oleksid pidanud käibemaksu tasuma ja nõudes väga väikse käibemaksusumma maksmist võrreldes tegelikult võlgnetava maksusummaga, võimaldavad need õigusnormid maksukohustuslastel jätta oma käibemaksukohustus lõplikult täitmata, samas kui siseriiklik maksuhaldur oleks võinud avastada vähemalt osa nendest maksukohustuslastest nelja aasta jooksul, enne kui aegub üldjuhul tasumisele kuuluva maksuvõla nõue. Need õigusnormid seavad kahtluse alla iga liikmesriigi kohustuse tagada maksude nõuetekohane kogumine.

(vt punktid 9, 40–47, 52, 53 ja resolutsioon)