Liidetud kohtuasjad T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04

Prantsuse Vabariik jt

versus

Euroopa Komisjon

Riigiabi – France Télécomi kasuks rakendatud finantsmeetmed – Aktsionärilaenu projekt – Prantsuse valitsuse liikme avalikud avaldused – Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks ning ei kohustata seda tagasi nõudma – Tühistamishagi – Põhjendatud huvi – Vastuvõetavus – Mõiste „riigiabi” – Eelis – Riigi ressursid – Põhjendamiskohustus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Tühistamishagi – Liikmesriikide hagid – Hagi komisjoni otsuse peale, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks – Põhjendatud huvi tõendamine ei ole vastuvõetavuse tingimus

2. Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Põhjendatud huvi – Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks

3. Riigiabi – Mõiste – Liikmesriigi valitsuse liikme avalikud avaldused, millega väljendatakse liikmesriigi soovi võtta asjakohaseid meetmeid teatava ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks – Eelis, mis on antud riigi ressursse üle kandmata – Välistamine – Ettevõtjale krediidiliini andmise projekt

(EÜ artikli 87 lõige 1)

4. Riigiabi – Mõiste – Riigi poolt eelise andmine riigi ressurssidest – Liikmesriigi valitsuse liikme avalikud avaldused, millega väljendatakse liikmesriigi soovi võtta asjakohaseid meetmeid teatava ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks – Eelis, mis on antud riigi ressursse üle kandmata – Välistamine

(EÜ artikli 87 lõige 1)

5. Riigiabi – Komisjoni otsus – Kohtulik kontroll

6. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253)

1. EÜ asutamislepingus tehakse selgelt vahet ühelt poolt ühenduse institutsioonide ja liikmesriikide õigusel esitada tühistamishagi ja teiselt poolt füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusel niisuguse hagi esitamiseks; igal liikmesriigil on õigus tühistamishagi esitamise teel vaidlustada komisjoni otsuste õiguspärasus, ilma et selle õiguse teostamiseks tuleks põhjendada põhjendatud huvi olemasolu. Selleks et hagi oleks vastuvõetav, ei pea liikmesriik seega tõendama, et vaidlustatav komisjoni õigusakt tekitab tema suhtes õiguslikke tagajärgi. Põhjendatud huvi viitab ainult füüsiliste ja juriidiliste isikute, mitte institutsioonide või liikmesriikide esitatud hagidele.

Lisaks ei tohi põhjendatud huvi mõistet segamini ajada vaidlustatava akti mõistega, mille kohaselt selleks, et akti peale saaks tühistamishagi esitada, peab kõnealune akt olema vastu võetud niisuguste õiguslike tagajärgede tekitamise eesmärgil, mis võivad huve kahjustada ja selle peab kindlaks tegema selle sisust lähtudes.

Komisjoni otsus, millega tunnistatakse riigiabi ühisturuga kokkusobimatuks, tekitab selliseid siduvaid õiguslikke tagajärgi ning selle puhul on seega tegemist vaidlustatava aktiga.

(vt punktid 118 ja 119)

2. Tühistamishagi vastuvõetavuse tingimus on, et selle esitanud füüsilisel või juriidilisel isikul on tekkinud ja jätkuv huvi vaidlustatud akti tühistamiseks. Selline huvi eeldab, et asjaomase akti tühistamine ise võib tingida õiguslikud tagajärjed või teise vormeli kohaselt, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu. Seega akt, millega rahuldatakse täielikult kaebuse esitaja nõuded, ei saa määratlusest tulenevalt seda isikut kahjustada ning sellel isikul ei ole huvi nõuda selle tühistamist.

Komisjoni otsuse puhul, millega komisjon on tunnistanud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuks, on abisaaja ettevõtjaga konkureeriv ettevõtja siiski põhjendanud tekkinud ja jätkuvat huvi selle otsuse tühistamiseks, kui ta väidab, et riik on võtnud täiendavaid abimeetmeid, mis sisaldavad eraldiseisvaid eeliseid abisaaja ettevõtja kasuks ning mis kahjustavad rohkem tema turuseisundit.

Abi olemasolu ning selle kokkusobimatus ühisturuga ei välista a priori siiski teiste kokkusobimatute abimeetmete olemasolu, mis hoolimata sellest, et neile komisjoni otsuses ei viidatud, on samuti nimetatud otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluse esemeks ning mis pealegi võivad märkimisväärselt mõjutada abisaaja teatud konkurentide turuseisundit.

Pealegi, kui hageja väidab, et vaatamata sellele, et vaidlustatud akt on talle osaliselt soodus, ei kaitse see ometigi vajalikul määral tema õiguslikku olukorda, siis tuleb tunnustada tema põhjendatud huvi olemasolu selles osas, et kohus kontrolliks, kas see otsus on õiguspärane.

(vt punktid 116, 127 ja 128, 130 ja 131)

3. Selleks et meedet saaks kvalifitseerida riigiabina EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, peab see eelkõige esiteks sisaldama eelist, mis võib olla erinevas vormis („ükskõik missugusel kujul”), ning teiseks peab see eelis tulenema otse või kaudselt avalikest ressurssidest („igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest” antud). Eelise mõiste tähendab, et riigi sekkumise tulemus peab olema majandusliku ja/või rahalise olukorra parandamine, sh eelisesaaja rikastumine näiteks vähendades ettevõtja eelarvel tavaliselt lasuvaid kulutusi.

Mis puudutab liikmesriigi valitsuse liikme selliste avalike avalduste mõju, millega väljendatakse soovi võtta asjakohaseid meetmeid ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks, siis tuleb tunnistada, et need avaldused võivad tuua kaasa arvestatava eelise selle ettevõtja kasuks osas, milles need võimaldasid finantsturgude usalduse taastada, tegid võimalikuks, lihtsamaks ning vähem kulukaks ettevõtja ligipääsu uuele krediidile, mis oli vajalik tema lühiajalise tähtajaga võlakoorma refinantseerimiseks ning andsid kindlalt oma panuse sellise väga hapra rahalise olukorra stabiliseerumisse. Sellised avaldused võivad otsustavalt mõjutada reitinguagentuuride reaktsioone, aidata kaasa ettevõtja imago ümberhindamisele investorite ja võlausaldajate silmis ning olla otsustavad nende finantsturgudel osalejate tegevuse suhtes, kes hiljem osalevad asjaomase ettevõtja refinantseerimises.

Pealegi nende põhimõtete alusel, mis reguleerivad krediidi andmist ja refinantseerimist kapitaliturgudel, on ettevõtja reitingutase – ning seega talle antud krediidiga seotud maksejõuetuse risk – otsustav selleks, et hinnata refinantseerimiskulutusi, mida see ettevõtja peab kandma eelkõige uute võlakirjade emiteerimise puhul viivitusintressi osas. Sellest tuleneb, et mida väiksem on see maksejõuetuse risk, seda lihtsam ning vähem kulukas on asjaomaste krediitide refinantseerimine kapitaliturgudel. Teisisõnu, igasugune positiivne mõju ettevõtja reitingule, olgu see kas või siis tänu avalikele avaldustele, mis võivad luua või tugevdada investorite usaldust, mõjutab kohe tema selliste kulutuste taset, mida ta peab kandma, et ennast kapitaliturgudel refinantseerida.

Lisaks peab komisjon selleks, et meedet abina kvalifitseerida, objektiivsetest teguritest lähtudes tuvastama, et kõik abi mõiste kumulatiivsed tingimused, sealhulgas eelise olemasolu EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses on täidetud, võttes arvesse asjaomase meetme majanduslikke tagajärgi.

Komisjon ei saa pelgalt teatud summas krediidiliini andmise kohta tehtud riigi ühepoolse pakkumise põhjal eeldada, et see pakkumus toob selle saajale kaasa soodsad majanduslikud tagajärjed, ilma et ta võtaks tingimata arvesse tingimusi, mis reguleerivad asjaomase krediidilepingu täitmist ning eelkõige neid, mis on seotud nimetatud krediidi saamise ning tagasimaksmisega ning seda veel vähem, kui saaja ei ole seda pakkumist heaks kiitnud, vaid on piirdunud refinantseerimisega turul valitsevatel tingimustel. Kui see oleks teisiti, siis isegi krediidilepingud, mis sisaldavad objektiivselt ebasoodsaid tingimusi, nagu turul pakutavast kõrgem intressimäär ning rangemad tagasimaksmise tingimused, peaks kvalifitseerima eeliseks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning seda ainult põhjusel, et avalik-õiguslik võlausaldaja tunnistas ennast olevat valmis saajale teatud summa andma.

(vt punktid 215, 231, 234, 237 ja 238, 253, 255)

4. Riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses saab pidada vaid neid eeliseid, mis on otseselt või kaudselt antud riigi ressurssidest. Asjaolu, et selles sättes tehakse vahet „liikmesriigi poolt” antaval abil ja „riigi ressurssidest” antaval abil, ei tähenda, et kõik riigi poolt tagatavad eelised kujutavad endast abi, olgu see siis riigi ressurssidest rahastatud või mitte, vaid tähendab üksnes seda, et selle mõiste alla kuuluvad nii vahetult riigi antud eelised kui ka need eelised, mida antakse riigi poolt määratud või asutatud avalik-õigusliku või eraõigusliku isiku kaudu.

Selles kontekstis eeldab erainvestori kriteeriumi kohaldamine tingimata seda, et riigi poolt ettevõtja kasuks võetud meetmed annavad riigi ressurssidest tuleneva eelise.

Pealegi, mis puudutab kohtuliku kontrolli ulatust, siis tuleb meenutada, et abi mõiste on objektiivne mõiste ning et teatava meetme riigiabina kvalifitseerimine, mis asutamislepingu kohaselt on nii komisjoni kui ka kohtu ülesanne, ei saa põhimõtteliselt õigustada komisjoni ulatuslikku kaalutlusõigust, kui puuduvad asjaomase riikliku meetme keerukusest tingitud konkreetsed asjaolud. Komisjonil on ulatuslik kaalutlusõigus alles etapis, mil ta peab analüüsima riigi poolt võetud meetmete võimalikku kokkusobivust ühisturuga EÜ artikli 87 lõike 3 alusel ning mille raames ta peab arvesse võtma keerulisi majanduslikke, sotsiaalseid, piirkondlikke ja sektoraalseid hinnanguid. Asutamislepingus määratletud riigiabi mõiste on õigusliku tähendusega ning seda tuleb tõlgendada objektiivsetest teguritest lähtudes. Seetõttu peab kohus, võttes arvesse nii talle esitatud vaidluse konkreetseid asjaolusid kui ka komisjoni kaalutluste tehnilist või kompleksset laadi, põhimõtteliselt teostama täieliku kontrolli, et otsustada, kas meede kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.

Eelis peab tulenema riigi ressursside ülekandmisest. See tuvastatud eelise ning riigi ressursside kaasamise vahelise seose nõue eeldab põhimõtteliselt, et nimetatud eelis on otseselt seotud riigieelarvel lasuva vastava kohustusega või sellele eelarvele piisavalt konkreetse majandusliku riski tekitamisega riigi poolt võetud õiguslikult siduvate kohustuste alusel.

Mis puudutab liikmesriigi valitsuse liikme avalikke avaldusi, millega väljendatakse liikmesriigi soovi võtta asjakohaseid meetmeid teatava ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks, siis liikmesriigi poolt endale võetud konkreetne, tingimusteta ning tühistamatu kohustus avalike ressursside kaasamiseks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses eeldab, et nendes avaldustes on sõnaselgelt ära näidatud kas investeeritav summa, konkreetsed garanteeritavad võlad või vähemalt kindlaksmääratud finantsraamistik nagu krediidiliin teatud summa ulatuses ning ka kavandatud abi andmise tingimused.

Pelgalt asjaolu, et liikmesriik kasutas oma erilist mainet finantsturgudel, ei ole piisav selleks, et tõendada, et tema ressurssidele tekkis oht, mida võib pidada selliseks, mis kujutab endast riigi ressursside ülekandmist EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning mis oleks piisavalt seotud ettevõtjale liikmesriigi valitsuse liikme avalike avaldustega antud eelisega. Ei ole piisav, et selle asemel, et kaasata riigi ressursse otse või kaudselt, kasutab liikmesriik ära finantsturgude toimimist reguleerivaid erieeskirju, et tasakaalustada ettevõtja majanduslikku olukorda lühiajaliselt ning seda just eesmärgiga, et täita ärilised ja rahalised tingimused, mis on hädavajalikud konkreetsemate toetusmeetmete võtmiseks, mis peavad aset leidma hiljem.

(vt punktid 214, 217–219, 262, 280, 282, 297)

5. Ühenduse riigiabi puudutavates kohtuvaidlustes on Üldkohus faktiliste asjaolude ning tõendite hindamisel vaba. Lisaks tähendab selles kontekstis küsimus, kas ja mil määral käsitletavale asjale siseriiklikku õigusnormi kohaldatakse, kohtu poolt faktiliste asjaolude hindamist ning sellele kehtivad tõendite hankimise ja tõendamiskoormise jagamise eeskirjad.

(vt punkt 269)

6. EÜ artikliga 253 nõutav põhjendus peab vastama asjaomase akti olemusele, sellest peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli. Pealegi kujutab otsuse põhjendamise kohustus endast vorminõuet, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis puudutab vaidlusaluse akti sisulist õiguspärasust. Otsuse põhjendamine tähendab väljendada formaalselt neid põhjendusi, millele see otsus tugineb. Kui neis põhjendustes on tehtud viga, siis mõjutab see otsuse sisulist õiguspärasust, mitte aga selle otsuse põhjendatust, mis võib olla piisav ka juhul, kui on esitatud valed põhjendused.

(vt punkt 315)

ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)

21. mai 2010( )

Riigiabi – France Télécomi kasuks rakendatud finantsmeetmed – Aktsionärilaenu projekt – Prantsuse valitsuse liikme avalikud avaldused – Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks ning ei kohustata seda tagasi maksma – Tühistamishagi – Põhjendatud huvi – Vastuvõetavus – Mõiste „riigiabi” – Eelis – Riigi ressursid – Põhjendamiskohustus

Liidetud kohtuasjades T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04,

Prantsuse Vabariik, esindajad: G. de Bergues, R. Abraham ja S. Ramet, seejärel E. Belliard, G. de Bergues ja S. Ramet, ning lõpuks E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini ja J.‑C. Niollet,

hageja kohtuasjas T‑425/04,

France Télécom SA, asukoht Pariis (Prantsusmaa), esindajad: advokaadid A. Gosset‑Grainville ja S. Hautbourg, hiljem S. Hautbourg,

hageja kohtuasjas T‑444/04,

Bouygues SA, asukoht Pariis,

Bouygues Télécom SA, asukoht Boulogne-Billancourt (Prantsusmaa),

esindajad: advokaadid J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile ja J. Blouet Gaillard,

hagejad kohtuasjas T‑450/04,

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom), asukoht Pariis, esindajad: advokaadid O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys ja L. Eskenazi,

hageja kohtuasjas T‑456/04,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: C. Giolito ja J. Buendía Sierra, hiljem C. Giolito ja D. Grespan,

kostja,

keda toetavad

Prantsuse Vabariik, esindajad: kohtuasjas T‑450/04 E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini ja J.‑C. Niollet ning kohtuasjas T‑456/04 G. de Bergues,

menetlusse astuja kohtuasjades T‑450/04 ja T‑456/04,

Bouygues SA, asukoht Pariis,

ja

Bouygues Télécom SA, asukoht Boulogne-Billancourt,

esindajad: advokaadid J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile ja J. Blouet Gaillard,

menetlusse astujad kohtuasjas T‑444/04,

ja

France Télécom SA, asukoht Pariis, esindajad: advokaadid A. Gosset-Grainville ja S. Hautbourg, hiljem S. Hautbourg,

menetlusse astuja kohtuasjades T‑450/04 ja T‑456/04,

mille ese on nõue tühistada komisjoni 2. augusti 2004. aasta otsus 2006/621/EÜ seoses riigiabiga, mis Prantsusmaa andis France Télécomile (ELT L 257, lk 11),

ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: koja esimees J. Azizi (ettekandja), kohtunikud E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen ja K. O’Higgins,

kohtusekretär: E. Coulon,

arvestades kirjalikus menetluses ja 21. aprilli 2009. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

I – France Télécomi rahaline olukord ajavahemikus 2001–2004

1 Kuni 1990. aastani tegutses France Télécom SA (edaspidi „FT”) Prantsuse posti- ja telekommunikatsiooniministeeriumi alluvuses. FT asutati 1991. aastal juriidilise isiku staatust omava avalik-õigusliku isikuna ning tal on alates 31. detsembrist 1996 aktsiaseltsi staatus. FT on koteeritud börsil alates 1997. aasta oktoobrist. Käesoleva vaidluse esemeks oleva otsuse vastuvõtmise ajal tegutses FT kontsern peamiselt Prantsusmaal telekommunikatsioonivõrkude ja -teenuste tarnijana, eelkõige tavatelefoni sektoris ning oma filiaalide – äriühingud Orange, Wanadoo ja Equant – kaudu mobiiltelefoni-, Interneti-, andmeedastuse ning muude teabeteenuste sektoris. 2002. aastal kuulus FT kapitali põhiosa riigile 56,45 % ulatuses.

2 31. detsembril 2001 näitas FT 2001. aasta kohta avaldatud raamatupidamisaruannetes netovõlga 63,5 miljardit eurot ning kahjumit 8,3 miljardit eurot.

3 30. juunil 2002 ulatus FT netovõlg 69,69 miljardi euroni, millest 48,9 miljardit eurot võlakirjadest tulenevat võlga kuulus tasumisele aastatel 2003–2005. See võlakirjadest tulenev võlg on seotud peamiselt FT poolt alates 1999. aastast teostatud omandamistega mobiilside valdkonna arendamise eesmärgil ning milleks on näiteks Suurbritannia operaatori Orange tagasiostmine ning teatava osa omandamine Saksa operaatori Mobilcom kapitalist.

4 FT rahalise olukorraga seoses teatas Prantsuse majandus-, rahandus- ja tööstusminister (edaspidi „majandusminister”) ajalehes Les Echos 12. juulil 2002 avaldatud intervjuus (edaspidi „12. juuli 2002. aasta avaldus”) järgmist:

„Me oleme enamusaktsionärid 55% kapitali osas […] Riik aktsionäri[na] käitub aruka investorina ja kui [FT‑l] peaks esinema raskusi, võtame asjakohased meetmed […] Ma kordan, et kui [FT‑l] on rahastamisprobleeme, millega ei ole antud juhul tegemist, teeb riik vajalikud otsused nende lahendamiseks. Te annate uut hoogu kuulujutule kapitali suurendamisest […] Ei, kindlasti mitte! Ma kinnitan lihtsalt, et me võtame sobival ajal tarvitusele adekvaatseid abinõusid. Kui see osutub vajalikuks […]” [täpsustatud tõlge]

5 12. septembril 2002 avaldatud poolaasta raamatupidamisaruannete kohaselt oli FT käibe kasv 10% võrreldes 2001. aasta majandusaasta sama perioodiga, ärikasum enne kulumit ja amortisatsiooni (edaspidi „Ebitda”) 6,87 miljardit eurot ehk 13,3% varasemate andmete põhjal ja 9,8% pro forma andmete põhjal ning tegevuskasum 3,18 miljardit eurot, mis kujutab endast 15% tõusu pro forma andmete põhjal. Tulemus pärast finantseerimiskulusid (1,75 miljardit eurot), kuid enne maksu, osalust ja vähemusosalust oli – erakorralisi toiminguid arvestamata – 718 miljonit eurot võrreldes 271 miljoni euroga 30. juunil 2001. Põhitegevuse vabad rahavood olid 3,6 miljardit eurot, mis kujutab endast 15% tõusu võrreldes 2001. aasta esimese poolaastaga. Samas kinnitas FT, et tema konsolideeritud omakapital läks 30. juunil 2002 kahjumisse 440 miljoni euro ulatuses.

6 Prantsuse ametivõimud teatasid 12. septembril 2002 avalikult, et nad nõustusid FT tegevdirektori (edaspidi „FT endine tegevdirektor”) tagasiastumisega.

7 Prantsuse ametivõimud teatasid 13. septembri 2002. aasta pressiteates FT rahalise olukorra kohta järgmist:

„Pärast esimesel poolaastal täheldatud erakordset kahjumit on [FT‑l] raske omakapitali puudujääk. Selline rahaline olukord nõrgendab [FT] potentsiaali. [Prantsuse v]alitsus on seega kindlalt valmis võtma täieulatuslikult oma vastutust […] Võttes teadmiseks raamatupidamisnäitajate tugevast halvenemisest tekkinud uut olukorda, esitas [endine FT tegevdirektor] tagasiastumisavalduse [Prantsuse] valitsusele, kes selle vastu võttis. Tagasiastumine otsustati lõplikult haldusnõukogul, mis toimus kohe järgnevatel nädalatel ja mille käigus esitati uus [direktor] […] Uus [direktor] esitab nõukogule kiiresti raamatupidamise saneerimise kava, mis võimaldab [FT] võlgadest vabastamist ja selle kapitali struktuuri taastamist, säilitades selle strateegilised trumbid. [Prantsuse r]iik toetab FT‑d selle kava elluviimisel ja aitab omalt poolt kaasa [FT] omakapitali väga olulisele tugevdamisele turutingimustest lähtuvalt määratud graafikuga ja korras. Seni võtab [Prantsuse] riik vajadusel meetmed, mis võimaldavad vältida [FT] finantseerimisprobleeme”. [täpsustatud tõlge]

8 FT uus tegevdirektor (edaspidi „FT uus tegevdirektor”) nimetati ametisse 2. oktoobril 2002. Pressiteade, millega see ametisse nimetamine teatavaks tehti, oli järgmine:

„FT nõukogu ettepanekul otsustas ministrite nõukogu nimetada [ametisse FT uue tegevdirektori] […] Selleks käivitab uus [direktor] otsekohe [FT] vastuvõtuakti koostamise, mille tulemused teatatakse nõukogule järgnevatel nädalatel ja millele toetub saneerimis- ja strateegiline arenduskava, mis võimaldab vähendada [FT] võlga, tugevdades selle trumpe. Selle raames on [FT uuel tegevdirektoril] riigi kui aktsionäri toetus, kes on kindlameelne võtma kogu oma vastutuse. [Prantsuse r]iik toetab saneerimistegevuse elluviimist ja aitab omalt poolt kaasa [FT] omakapitali tugevdamisele korras, mis määratakse tihedas koostöös [FT] [direktori] ja haldusnõukoguga. Nagu juba nimetatud, võtab [Prantsuse] riik seni vajadusel meetmed, mis võimaldavad vältida [FT] mis tahes finantseerimisprobleeme”. [täpsustatud tõlge]

9 Prantsuse ametivõimud saatsid komisjonile 19. novembril 2002 „teatise”, mis esiteks kirjeldas FT selle ajahetke rahalist olukorda, rõhutades et „tema tegevusnäitajad on suurepärased” ning teiseks tõi välja nende kavatsuse osaleda FT rekapitaliseerimises turutingimustel, täpsustades seda, kuidas nad osalevad FT saneerimiskavas. Selles teatises täpsustasid Prantsuse ametivõimud eelkõige järgmist:

„Andmaks [FT‑le] tegutsemisruumi, mis on vajalik turule parimatel tingimustel ning kõige sobivamal ajal ligi pääsemiseks, on [Prantsuse] riik valmis osalema kapitali suurendamises aktsionärilaenu kaudu, mis muudetakse kapitaliks uute väärtpaberite emissiooni ajal. Selle laenu summa vastab [Prantsuse] riigi osalusele tulevases kapitali suurendamises kas täies ulatuses või osana sellest ning võib olla kuni 9 [miljardit eurot]. Nimetatud laen on ajutine ning selle muutmine väärtpaberiteks on kohustuslik. See on järk‑järgult seotud ainult [FT] vajadustega. Sealhulgas makstakse see välja kehtivatel turutingimustel ning intressid lisatakse kapitalile.

Selleks et ellu viia oma osalemist [FT] saneerimiskavas, kavatseb [Prantsuse] riik kasutada ERAP‑d, avalik-õiguslikku tööstus- ja kaubandusasutust, kes annab [FT‑le] aktsionärilaenu ning saaks [FT] oluliseks aktsionäriks laenu muutmise korral kapitaliks. Kui see avalik-õiguslik asutus omab oma aktivas avalikku osalust [FT‑s], siis tema passivas oleks võlakirjadest tulenevad võlad. ERAP valik näitab [Prantsuse] riigi tahet selgelt tuvastada heakskiidetud varaline koormus, eraldades see sel eesmärgil loodud struktuuri alla”.

10 FT uued juhid esitasid 4. detsembril 2002 FT haldusnõukogule tegevuskava „FT ambitsioon 2005” (edaspidi „Ambitsioonikava 2005”), mille eesmärk oli põhiliselt FT bilansi tasakaalustamine 15 miljardi euro mahus omakapitali tugevdamise kaudu.

11 Ambitsioonikava 2005 esitamisega kaasnes majandusministri 4. detsembri 2002. aasta pressiteade, mis oli järgmine:

„Majandus[…]minister […] kinnitab [Prantsuse] riigi toetust tegevuskavale, mille [FT] nõukogu võttis vastu 4. detsembril [2002]. 1)[FT] grupp moodustab ühtse tööstusliku terviku, mille tegevusnäitajad on märkimisväärsed. [FT] peab siiski täna toime tulema tasakaalustamata kapitali struktuuriga, omakapitali ja keskmise tähtajaga võlakohustuse finantseerimise vajadustega. See olukord tuleneb halvasti juhitud ja kõige kõrgema spekulatiivse „finantsseebimulli” järgi minevikus teostatud investeeringute ebaõnnestumisest ja turgude suunamuutusest üldisemalt. [FT] suutmatus rahastada oma arengut muul viisil kui võlastumise teel süvendas seda olukorda. 2)[Prantsuse r]iik põhiaktsionärina taotles uutelt juhtidelt, et nad taastaks [FT] finantstasakaalu, säilitades grupi terviklikkuse […] 3)Võttes arvesse juhtide välja töötatud tegevuskava ja investeeringute tasuvuse väljavaateid, osaleb [Prantsuse] riik 15 miljardi euro omakapitali tugevdamises võrdeliselt oma osaga kapitalis ehk 9 miljardi euro investeeringuga. [Prantsuse r]iik kui aktsionär peab kohaseks nii toimida aruka investorina. [FT] hooleks jääb määratleda omakapitali tugevdamise täpne kord ja graafik. [Prantsuse v]alitsus soovib, et selle operatsiooni läbiviimisel arvestataks rohkem [FT] individuaalsete aktsionäride ja palgatöötajatest aktsionäride olukorda. Andmaks [FT‑le] võimaluse rahastamisvahendi kasutamiseks kõige sobivamal hetkel, on [Prantsuse] riik valmis maksma oma osaluse omakapitali tugevdamises aktsionäri ajutise [laenuna], mis makstakse [FT‑le] välja turutingimustel. 4)[Prantsuse r]iigi osalus FT‑s] kantakse tervikuna üle ERAP‑le, avalik-õiguslikule tööstus- ja kaubandusasutusele. See võtab võlgu rahaturgudelt, finantseerimaks [Prantsuse] riigi osa [FT] omakapitali tugevdamises”. [täpsustatud tõlge]

12 FT viis 11. detsembril ja 12. detsembril 2002 läbi kaks järjestikust võlakirjade emissiooni kogusummas 2,9 miljardit eurot.

13 Entreprise de recherches et d’activités pétrolières (ERAP) edastas 20. detsembril 2002 FT‑le aktsionärilaenu lepingu parafeeritud ja allkirjastatud projekti. FT seda projekti ei allkirjastanud ning aktsionärilaenu kunagi ei antud.

14 FT võttis 15. jaanuaril 2003 toimunud võlakirjade emissioonide kaudu laene kogusummas 5,5 miljardit eurot. Neid võlakirjalaene ei tagatud riiklike tagatiste või garantiidega.

15 FT pikendas 15 miljardi euro suuruse sündikaatlaenu tasumisele kuuluvat osa 10. veebruaril 2003.

16 Ambitsioonikavas 2005 ette nähtud omakapitali tugevdamise operatsioon käivitati 4. märtsil 2003. FT suurendas 24. märtsil 2003 kapitali 15 miljardi euro võrra. Prantsuse riik osales selles toimingus võrdeliselt oma osaga FT kapitalis ehk 9 miljardi euroga. 6 miljardi euro suurune summa tagati 21 pangast moodustatud pangakonsortsiumi garantiiga. See tegevus viidi lõpule 11. aprillil 2003.

17 FT lõpetas 2002. majandusaasta ligi 21 miljardi euro suuruse kahjumi ja peaaegu 68 miljardi euro suuruse netovõlaga. FT poolt 5. märtsil 2003 avaldatud 2002. aasta majandusaasta raamatupidamisaruanded näitavad käibe tõusu 8,4%, ärikasumit enne amortisatsiooni 21,1% ning ärikasumit 30,9%. 14. aprillil 2003 kuulus Prantsuse riigile FT kapitalist 58,9%, millest 28,6% ERAP kaudu.

18 Prantsuse valitsus võttis 31. juulil 2003 ministrite nõukogus vastu seaduseelnõu, millega kaotati nõue, et riik peab omama FT kapitalis enamusosalust. Prantsuse Rahvuskogu võttis selle seaduseelnõu vastu ning see jõustus 31. detsembril 2003.

19 Prantsuse riik müüs 1. septembril 2004 FT kapitalist 10% 5,2 miljardi euro eest, vähendades nii oma osalust FT kapitalis 42,25%‑ni.

II – Haldusmenetlus

20 Prantsuse Vabariik teavitas Euroopa Ühenduste Komisjoni 4. detsembril 2002 finantsmeetmetest, mis on ette nähtud Ambitsioonikavas 2005, sh aktsionärilaenu projektist vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3 ning nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [EÜ] artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artiklile 2.

21 Kaks Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühingut Bouygues SA ja Bouygues Télécom SA (edaspidi koos „äriühingud Bouygues”), millest viimane tegutseb Prantsuse mobiilsideturul, esitasid 22. jaanuaril 2003 komisjonile kaebuse, mis puudutas teatavat Prantsuse riigi poolt FT‑le ja Orange’ile FT refinantseerimise raames antud abi. Nimetatud kaebuses käsitleti täpsemalt esiteks Prantsuse riigi avaldust 9 miljardi euro investeerimise kohta ning teiseks Prantsuse ametivõimude poolt alates 2002. aasta juulist tehtud avalikke avaldusi FT kasuks (edaspidi „alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused”).

22 Komisjon teatas 31. jaanuari 2003. aasta kirjaga Prantsuse ametivõimudele oma otsusest algatada EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlik uurimismenetlus FT kasuks võetavate finantsmeetmete suhtes.

23 Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati 12. märtsil 2003 Euroopa Liidu Teatajas (ELT C 57, lk 5). Komisjon kutsus huvitatud pooli üles esitama märkusi asjaomaste abimeetmete kohta.

24 Prantsuse ametivõimud esitasid oma märkused algatamisotsuse kohta ning vaidlustasid komisjoni väljendatud kahtluste põhjendatuse 4. aprilli 2003. aasta kirjaga.

25 Äriühingud Bouygues esitasid komisjonile märkused 11. aprilli 2003. aasta menetlusdokumendiga, tuletades siiski meelde, et nende 22. jaanuari 2003. aasta kaebust tuleb pidada käesolevas menetluses esitatud seisukoha lahutamatuks osaks. Lisaks esitasid komisjonile märkusi palju teisi huvitatud isikuid, sh Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom, edaspidi „AFORS”) ja FT. Haldusmenetluse käigus esitasid FT ja äriühingud Bouygues mitmeid majandusanalüüse ning õiguslikke arvamusi.

26 Komisjon avaldas 30. mail 2003 hanketeate seoses lepinguga „abiteenuste osutamiseks Prantsuse riigi poolt FT‑le antud rahalise abi kokkusobivuse hindamiseks turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega ja FT saneerimiskava võimalikuks analüüsiks”. Hankeleping sõlmiti 24. septembril 2003 konsultandiga, kes esitas oma majandusaruande 28. aprillil 2004 (edaspidi „28. aprilli 2004. aasta aruanne”).

27 28. aprilli 2004. aasta aruandele oli lisatud 22. märtsi 2004. aasta õiguslik aruanne (edaspidi „22. märtsi 2004. aasta aruanne”). Komisjon saatis oma 3. mai 2004. aasta kirjaga need kaks aruannet Prantsuse ametivõimudele ning kutsus neid esitama märkusi.

III – Vaidlustatud otsus

A – Vaidlustatud otsuse teatavakstegemine

28 Komisjon teavitas 3. augustil 2004 Prantsuse ametivõime 2. augusti 2004. aasta otsusest 2006/621/EÜ seoses riigiabiga, mis Prantsusmaa andis France Télécomile (ELT L 257, p. 11, edaspidi „vaidlustatud otsus”).

29 Komisjon saatis 30. augustil 2004 vaidlustatud otsuse koopia FT‑le ja äriühingutele Bouygues.

30 Komisjon saatis vaidlustatud otsuse koopia AFORS‑ile 3. septembril 2004.

B – Vaidlustatud otsuse resolutsioon

31 Vaidlustatud otsuse artikkel 1 näeb ette, et „[a]ktsi[onäri]laen, mille [P]rantsuse [Vaba]riik määras [FT‑le] 2002. aasta detsembris 9 miljardi euro suuruse krediidiliini näol, moodustab alates […] 2002 [.aasta juulist tehtud] [avalduste] kontekstis riigi[abi], mis ei sobi kokku ühisturu[ga]”. [täpsustatud tõlge]

32 Vaidlustatud otsuse artikli 2 kohaselt „[ei kuulu a]rtiklis 1 kirjeldatud toetus […] tagasimaksmisele”.

C – Komisjoni järeldused FT rahalise olukorra kohta juunist 2002 märtsini 2003

33 Vaidlustatud otsuse 3. jaotises „Asjaolude kirjeldus ajalises järjestuses ning [FT] rahaline olukord” tegi komisjon põhiliselt järgmised järeldused.

34 Esiteks, mis puudutab FT rahalist olukorda, leidis komisjon, et alates 2002. aasta juunist oli FT „raskete struktuuriliste probleemide ja tasakaalustamata bilansiga” (vaidlustatud otsuse põhjendus 17). Sellega seoses tõi komisjon esiteks välja FT reitingu kiire alanemise 2002. aasta esimeses pooles, mida näitavad selliste reitinguagentuuride nagu Standard & Poor’s (edaspidi „S & P”), Moody’s ja Fitch Ratings avaldused (vaidlustatud otsuse põhjendused 20–27), ning teiseks pärast FT credit spreads’ide (krediidi hinnavahe) analüüsimist viitas ta spread inversion’ile, st tema väga lühiajalise tähtajaga laenudega seotud riskide suurenemisele eelkõige 2002. aasta juulikuu alguses, võrreldes tema keskmise ja pikaajalise tähtajaga laenudega seotud riskide tähtsusega. Ettevõtja võlaga seotud spreads’id peegeldavad turu poolt sellise riski hindamist, mis on seotud selle ettevõtja suutlikkusega täita intresside maksmise ja võla tähtaegse tasumise kohustusi, ning tavaliselt on need pikaajalise võlakohustuse puhul kõrgemad kui lühiajalise võlakohustuse puhul. Need spreads’id mõjutavad nii võlakirjade hindamist kui ka uute võlakirjade emissiooniks nõutavat intressitaset. Komisjoni arvates kinnitas seda riski suurenemist FT võlakirjade hinna langus 2002. aasta juunis ja juulis, mis peegeldab FT võla vähimat väärtust, võttes arvesse turu poolt täheldatava maksejõuetuse riski suurenemist (vaidlustatud otsuse põhjendused 28–31). Lisaks täheldas komisjon FT aktsia kursi olulist langemist 2002. aasta esimesel poolel, mis saavutas oma madalaima taseme esimest korda 27. juunil 2002 (7,79 eurot) ja teist korda 30. septembril 2002 (6,01 eurot) (vaidlustatud otsuse põhjendus 35).

35 Teiseks tuvastas komisjon, et 12. juuli 2002. aasta avalduse kuupäeval oleks FT võlareitingu täiendava langusega kaasnenud tema reitingu kaotus investeerimisjärgus „usaldusväärne” (investment grade) ning reitinguagentuurid S & P ja Moody’s olid valmis seda alandama junk bond’i (spekulatiivne võlakiri, edaspidi „rämpsvõlakiri”) tasemele (vaidlustatud otsuse põhjendus 37).

36 S & P märkis oma 12. juuli 2002. aasta pressiteates (vaidlustatud otsuse põhjendused 37 ja 38) järgmist:

„FT‑l võib esineda teatavaid raskusi oma [võlakirjalaenude] refinantseerimisega, mille maksetähtaeg on 2003. aastal. Ometi toetab [Prantsuse] riigi ütlus FT reitingu püsimist investeerimisjärgus [usaldusväärne]. […] Prantsuse riik – kes omab 55% FT‑st – nimetas selgelt [S & P‑le], et ta käitub aruka investorina ja võtab asjakohased meetmed juhul, kui FT‑l peaks esinema raskusi. [FT] pikaajalise võlakohustuse reiting on langenud tasemele BBB- […]”.

37 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 212 täpsustas komisjon, et 24. juunil 2002 langetas Moody’s FT reitingut kuni tasemeni, millest allapoole jäi ainult rämpsvõlakiri. Nimetatud otsuse põhjenduses 221 ning 142. joonealuses märkuses tugines komisjon Deutsche Banki 22. juuli 2002. aasta aruandele, mille järgnevaid lõike ta tsiteeris ja kommenteeris:

„12. juulil 2002 S & P langetas [FT] reitingut BBB miinuseni […] Agentuur ei oota enam, et [FT] saavutaks oma eesmärgi 3,5 × puhasvõlg/EBITDA aastal 2003, kuid eeldab stabiilset perspektiivi miinus kolme B reitingule. Tundub, et stabiilset perspektiivi toetab [S & P pressiteate järgnev sõnastus:] „[P]rantsuse riik – kelle käes on 55% [FT‑st] – ütles selgelt [S & P‑le], et ta käitub [aruka] investorina ja võtab tarvitusele adekvaatseid meetmeid, kui FT peaks raskustesse sattuma””. Rõhutame, et S & P oli eelnevalt öelnud, et ta ei kavatse arvestada reitingu koostamisel Prantsuse valitsuse erakorralist toetust, kuna ta alandas juunis [FT] reitingut miinus BBB-ni. Paistab, et agentuur muutis pärast seda meelt, deklareerides, et krediidijälgimise järeldused „tulenevad ettevõtte likviidsuse analüüsist aasta 2003 lõpus ja Prantsuse riigi võimaliku osaluse läbivaatamisest Prantsuse telekommunikatsiooniturul” (lk 19). „[FT] sai kasu turu kasvavast usaldusest, et valitsus toetab krediiti ühel või teisel viisil” (lk 20). „Me ei saa eirata tõsiasja, et FT enamusomanik on Prantsuse riik ja Prantsuse rahandusministeeriumi viimased kommentaarid on andnud investeerijatele rahustava sõnumi, et likviidsus tagatakse.” (lk 54). „Sellegipoolest […] arvame, et [FT] leiab lõpuks finantse, mida tal vaja on, läbi „[Prantsuse] riigi vaikiva toetuse”. See võib võtta laenu vormi turu tingimustel, saadud läbi pankade või [Prantsuse] valitsuse (lk 21). Kuid „mis on turuhind näiteks uue 10 miljardi suurusele laenule miinus BBB puhul? Milline on reaalne maksumus 10 miljardi euro suuruse võla puhul ettevõt[ja] jaoks, mis ei ole tegelikult miinus BBB tasemel ja keda peetakse selleks ainult valitsuse toetuse pärast? […] Arvame, et neile küsimustele ei ole head vastust, sest kui FT tegutseks reaalses maailmas, ei oleks ta meie arvates positsioonis, kus ta saaks end refinantseerida ilma võlga kapitaliks muutmata. (lk 33, samal teemal vt ka lk 54). Ja lisaks, „Pressis mainiti, et Prantsuse valitsus toetab [FT‑d], viidates, et ta on nõus olema [FT] “võlausaldaja viimase abinõuna”. See teade parandas [võlakirjade] ja aktsiate hinda märgatavalt, aktsiad võitsid kahe nädala jooksul 90% ja [võlakirjad] 137 [baaspunkti] nimelt seetõttu, et börsimaaklerid kaitsesid oma positsiooni.” (lk 28). Rõhutame, et S & P deklareeris oma viimase telefonivestluse ajal seoses FT krediidilangusega, et üldiselt ettevõt[ja], kes loob rahakäivet, kui tema võla suhe EBITDA‑ga võrreldes on neljakordne, kvalifitseeruks kui miinus BBB krediidi omanik, investeerimis[järgu] [usaldusväärne] viimasel real. FT tegelik reiting, miinus BBB, paistab rajanevat pigem [Prantsuse] valitsuse lubadusel tagada likviidsus, kui tema põhiväärtustel”.

Deutsche Banki arvutuste kohaselt oleks FT võla/EBITDA suhe pidanud olema 2002. aasta teisel poolaastal 4,9 ja 31. detsembril 2002 5,20”. [täpsustatud tõlge]

38 Komisjon järeldas sellest, et 2002. aasta juulis tabas FT‑d usalduskriis.

39 FT endine tegevdirektor teatas 16. septembril 2002 pressis, et „reitingu langus on takistuseks [FT] kavandatavatele refinantseerimistele” ning „,[…] Moody’s[e] poolt FT võla[…] [reitingu langetamine 2002. aasta juuni lõpus], sulges meie jaoks ligipääsu turule” (131. joonealune märkus, mis vastab vaidlustatud otsuse põhjendusele 212, vt samuti nimetatud otsuse põhjendus 248) [täpsustatud tõlge]. Muu hulgas nähtub vaidlustatud otsuse 176. joonealusest märkusest, mis vastab põhjendusele 252, et FT audiitorite ärakuulamisel uurimiskomisjoni ees kinnitas FT endine tegevdirektor järgmist:

„Kuid on fakt, et must stsenaarium ei olnud integreeritud: kui väärtpaberiturg oleks meile suletud. Me ei näinud seda võimalust ette, kuna arvasime, et [Prantsuse] riigi kui enamusaktsionäri olemasolu ei laseks turul eeldada [FT] pankrotti, isegi ilma vajaduseta, et [Prantsuse] riik avalikult oma toetust väljendaks. Seda arvamust jagasid peaaegu kõik turu tegijad, kuni päevani, mil üks kolmest reitinguagentuurist – vaid üksainus – otsustas, et [FT] on maksujõuetuse äärel ja vaatas tema reitingu üle, sulgedes talle järgmisel päeval igasuguse juurdepääsu turule [...] Kui see ainus reitinguagentuur [2002. aasta] juunis oma seisukohast teatas ja kui meile suleti ligipääs turule, teadsin ma, et kui meil ei ole võimalik uut võlga võtta, tekivad [FT‑l] makseraskused aasta hiljem, 2003. aasta esimese poolaasta lõpu paiku”.

40 Esiteks kinnitas usalduskriisi FT uus tegevdirektor Rahvuskogu majanduskomitees 11. detsembril 2002 toimunud ärakuulamisel; ärakuulamise protokoll (vaidlustatud otsuse 32. joonealune märkus, mis vastab põhjendusele 39) sisaldab järgmist:

„[FT uus tegevdirektor] märkis, et teostatud finantseerimisplaan ei õnnestunud ja oli olukorda raskendanud 2001. aasta alguses nii, et likviidsuskriis oli eeldatav 2003. aasta suvel […] [Ta] teatas, et maksete peatamise ohu ette seatult oli [FT] šokiseisundis […] selle suure võlastumise tõttu, kuna ta pidi leidma käibevara, hüvitamaks 15 miljardit eurot 2003. aastal, seejärel 2004. aastal, ja 20 miljardit eurot 2005. aastal […]”.

41 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 248 on täpsustatud, et ärakuulamisel Prantsuse Senati rahanduskomitee ees 5. detsembril 2002 kinnitas FT uus tegevdirektor, et „[…] hiiglasliku võlakoormaga silmitsi olles ei võtnud [FT] tarvitusele abinõusid, mida oleks pidanud tegema ettevõt[ja], kes nägi oma noteeringut langemas ja kellel ei olnud enam ligipääsu väärtpaberiturule”.

42 Prantsuse Senat tuvastas majandus- ja plaanikomitee nimel 21. novembril 2002 esitatud arvamuses, et FT reitingu langemine madalamale tasemele oleks süvendanud tema lühiajalise võla haldamise kriisi (vaidlustatud otsuse põhjendus 39) järgmiselt:

„[…] 2003. [aasta] juuni alguses [võisid] FT finantseerimisprobleemid muutuda otsustavaks, koguni „lahendamatuks”. Kui [FT] ei ole vahepeal taastanud juurdepääsu turgudele (tagasilööki andva reitingu tõttu), seisab [Prantsuse] riik vajaduse ees leida vahendid, mis aitaksid [FT‑l] võlaga toime tulla”. [täpsustatud tõlge]

43 Vaidlustatud otsuse põhjendustest 245 ja 246 nähtub samuti, et vastavalt JP Morgani 2. detsembri 2002. aasta aruandele ei oleks FT ilma riigi toetuseta suutnud turult uut kapitali leida, et oma võlga refinantseerida. Sellega seoses täpsustas aruanne järgmist:

„Valdkonnas risk/kompensatsioon näeme FT‑d jätkuvalt mitteatraktiivsena, oodates strateegilise revideerimise tulemust. […] Isegi siis, kui näeksime FT puhul olulisi võimalusi kulusid kahandada ja väga märkimisväärset tulu teenida ning hoolimata sellest, et [tegevdirektoril] on soliidne reputatsioon, on [Prantsuse] valitsuse roll FT‑le vajaliku paindlikkuse andmiseks keskne. Selle aja jooksul kestab likviidsuse kriis ja meie meelest on kapitali suurendamine ainult aja küsimus. […] [Prantsuse v]alitsuse roll on refinantseerimises ja võla kahandamises veelgi kesksem. Kuid silmitsi pettumust valmistavate luhtumistega refinantseerimise osas aastaks 2003 on FT ja reitinguagentuurid keskendunud lühiajaliselt [FT] likviidsusriskidele ja refinantseerimisele. See oleks ilma [Prantsuse] valitsuse sekkumiseta võimatu – isegi [FT] tunnistas seda kolmanda kvartali telefonivestluses”. [täpsustatud tõlge]

44 Sellises olukorras säilitasid reitinguagentuurid siiski FT reitingu investeerimisjärgus „usaldusväärne”, võttes arvesse Prantsuse riigi avaldusi (vaidlustatud otsuse põhjendus 39). Lisaks nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 222, et 11. ja 12. septembril 2002 Prantsuse riigi ja rekapitaliseerimises osaleva pangakontserni allkirjastatud protokolli ühe tingimuse kohaselt „[lisatakse] [FT] pikaajalise võla [vähemalt] praeguse reitingu säilitamine (investeerimisjärk [usaldusväärne]) reitinguagentuuride Moody’s ja [S & P] poolt […][tingimusena] uuesti […] garantii- ja väärtpaberite emiteerimislepingus[sse]”. [täpsustatud tõlge] Üks osalevatest pankadest, Morgan Stanley, teatas 12. septembril 2002 seoses tema osalemisega FT kapitali suurendamises (vaidlustatud otsuse 147. joonealune märkus, mis vastab põhjendusele 222), järgmist:

„Me leiame, et kavandatav toiming oleks praegustes tingimustes keeruline ja turgude positiivne reaktsioon nädala lõpus avaldatavatele [avaldustele] ja teatistele oleks üks võtmeelemente, et nimetatud toimingu teostamiseks vajalikke tingimusi luua”. [täpsustatud tõlge]

45 Kolmandaks, võttes arvesse FT rahanduslikku olukorda 2002. aasta septembris (vaidlustatud otsuse põhjendused 40–49) ning Prantsuse ametivõimude 13. septembri (vt eespool punkt 7) ning 2. oktoobri 2002. aasta (vt eespool punkt 8) pressiteateid, muutsid reitinguagentuurid oma hinnangut FT võla haldamise kohta ning viitasid turu usalduse tõusule.

46 Lähtuvalt FT toetuse lubaduse kinnitusest Prantsuse riigi poolt muutis Moody’s FT võlakohustuse väljavaate negatiivsest stabiilseks (vaidlustatud otsuse põhjendus 52 ning 45. joonealune märkus) 13. septembri 2002. aasta pressiteates, mis on sõnastatud järgmiselt:

„Moody’se usaldust tugevdas [Prantsuse] valitsuse avaldus, kus valitsus veel kord kinnitas oma tugevat toetust [FT‑le]. Isegi kui Moody’se murelikkus seoses finantsriski globaalse tasemega ja konkreetsemalt seoses FT likviidsuse hapra olukorraga püsis, muutus Moody’s usaldavamaks seoses asjaoluga, et Prantsuse valitsus toetab [FT‑d], kui [tal] peaks esinema raskusi oma võla hüvitamisel”.

47 Samamoodi täpsustas S & P 17. detsembril 2002, et esiteks alates 2002. aasta juulist oli Prantsuse ametivõimude toetus olnud üheks võtmeteguritest FT reitingu säilitamisel investeerimisjärgus „usaldusväärne”. Teiseks kinnitas valitsuse teade aktsionärilaenu kohta ja lubadus osaleda rahaliselt 15 miljardi euro rekapitaliseerimise operatsioonis oma osalusega võrdelisel määral seda toetust ning andis märkimisväärse kaitse FT võlausaldajatele (vaidlustatud otsuse põhjendus 58 ning 52. ja 53. joonealune märkus).

48 Komisjon täheldas lisaks, et pärast FT kapitali suurendamist 2003. aasta veebruaris ja märtsis ei pidanud reitinguagentuurid Prantsuse riigi toetust FT reitingu võtmeelemendiks, kuigi see toetus näis S & P‑le olevat väga tähtis 17. septembril 2002 ja Moody’sele veebruaris 2003. Nii andis Moody’s teada järgmist (vaidlustatud otsuse põhjendus 61 ja 54. joonealune märkus):

„Prantsuse valitsus kinnitas pidevalt oma toetust [FT‑le] ja oma kavatsust anda vajadusel rahalist toetust, ületamaks võimalikke likviidsusprobleeme. Seda toetust tõendas […] [FT‑le] 18 kuu perioodiks 9 miljardi euro krediidiliini avamine, mis sisaldas intresse, kuid oli hüvitatav üksnes [FT] aktsiates. Moody’s võtab riigi toetust arvesse oma reitingus Baa3 […] [FT] võlastumisega seonduv märkimisväärne finantsrisk ei vasta tema investeerimiskvaliteedile (mida korvavad head tegevusnäitajad ja Prantsuse valitsuse sõnaselge toetus)”.

49 Muu hulgas põhines S & P poolt 14. mail 2003, st pärast FT kapitali suurendamist FT‑le antud reiting selgelt FT finantsandmetel (vaidlustatud otsuse põhjendus 61 ja 54. joonealune märkus).

50 Vaidlustatud otsuse põhjenduse 247 kohaselt kinnitas just Global Equity Researchi 20. veebruari 2003. aasta aruanne, et alles pärast Prantsuse ametivõimude poolset avalduste seeriat lubas väärtpaberiturg FT‑l end sobivatel tingimustel refinantseerida. Selle aruande kohaselt on „[v]ahetud likviidsusprobleemid […] lahendatud: alates eeldusest, et ta osaleb kapitali suurendamises 15 miljardi euro võrra 9 miljardi euro suuruse krediidiliini kujul, on FT‑l jälle võimalus väärtpaberiturule ligi pääseda, et oma vahetuid likviidsuspiiranguid vähendada”.

D – Vaidlustatud otsuse ese

51 Vaidlustatud otsuse 6. jaos „Käesoleva otsuse ese” meenutas komisjon kõigepealt Prantsuse Vabariigi teatist, mis käsitles selle aktsionärilaenu projekti, mida Prantsusmaa kavatses anda Ambitsioonikava 2005 raames. Ta märkis seejärel, et „[o]tsustamaks kõnesolevate meetmete asutamislepinguga kokkusobivuse üle, uuris [ta] selle[st] [projektist] teatamisega seotud sündmusi, sealhulgas valitsuse avaldusi 2002. aasta juulist kuni detsembrini” ning et „teatatud meetmeid ei saa analüüsida, võtmata arvesse [neid] avaldusi”. Tõepoolest, nende avaldustega väljendasid Prantsuse ametivõimud soovi võtta asjakohased meetmed FT rahaliste raskuste lahendamiseks. Nii kujutab aktsionärilaenu projekt endast varem väljendatud kavatsuste materialiseerimist. Sisuliselt ei ole mingit õiguslikku alust piirata oluliste asjaolude uurimist ainult nende asjaoludega, mida Prantsuse riik otsustas teatises märkida. Abi mõiste on objektiivne mõiste ja põhineb majanduslikul tegelikkusel. Sellest johtub, et kui komisjon on teadlik eelnevatest asjaoludest, mis on objektiivselt olulised, peab ta need oma analüüsi hõlmama (vaidlustatud otsuse põhjendus 185). Komisjon lisas, et ta täheldas algatamisotsuse punktis 70 ning selle 40. joonealuses märkuses, et tema uurimine võis hõlmata alates 2002. aasta juulist tehtud avaldusi (vaidlustatud otsuse 105. joonealune märkus).

52 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 186 ja järgmised võttis komisjon oma lähenemise kokku järgmiselt:

(186) Antud juhul täheldab komisjon, et 2002. [aasta] detsembri meetmetele, millest teatati, olid eelnenud mitmed Prantsuse ametivõimude avaldused ja meetmed alates juulist [2002]. Ühelt poolt, need avaldused ja meetmed võimaldavad paremini mõista [2002. aasta] detsembri meetmete põhjusi ja ulatust. Teiselt poolt oli nendel eelnevatel avaldustel ja meetmetel kindlasti olnud mõju arusaamisele, mis oli turgudel ja majanduses osalejatel FT olukorrast detsembris [2002]. Majanduses osalejate käitumine oli ise mõjutatud riigi käitumisest, see ei kujuta objektiivset näitajat, hindamaks seejärel riigi käitumist. Neid eelnevaid sekkumisi tuleb arvesse võtta detsembri meetmete analüüsimisel abi olemasolu seiskohalt.

(187) On tõepoolest võimalik analüüsida Prantsuse ametivõimude järjestikuseid avaldusi ja meetmeid alates 2002. aasta juulist tervikuna, mille konkretiseerimise hetk oleks [2002. aasta] detsembri meetmed (aktsionäri[laenu] kasutusse andmine), meetmed, mis olid sellised, nagu oli teatatud […]

(188) Antud juhtumi analüüs vihjab esmapilgul ajavahele ettevõt[ja] eeliste vahel, mis oleks olnud eriti märgatavad [2002. aasta] juulikuus, ja potentsiaalsele riigiressursside kaasamisele, mis näib kõige selgemini tuvastatav [2002. aasta] detsembrikuus. Tõepoolest võiks lugeda majandus[…]ministri avaldusi abiks niivõrd, kuivõrd sellised avaldused avaldasid selgelt mõju turgudele ja andsid [FT‑le] eelise. Ei ole siiski kerge määratleda ilma võimaliku kahtluseta, kas [12. juuli] 2002. aasta […] avaldused olid seda laadi, et kaasata vähemalt potentsiaalselt riigiressursse. Selles osas analüüsis komisjon põhjalikult arvukaid juriidilisi argumente, mille eesmärk on tõendada ühelt poolt, et sellised avalikud avaldused olid võrdväärsed riikliku garantiiga juriidilisest seisukohast ja teiselt poolt, et need panid mängu riigi maine seoses majanduslike kulutustega täitmatajätmise korral. Tervikuna võttes võis neid elemente tõepoolest mõista võimelistena seadma ohtu riigiressursse (kas [tuues kaasa] riigi vastutuse […] investorite suhtes või riigi tulevaste tehingute maksumuse suurendamisega). Tees, mille järgi [12. juuli] 2002. aasta […] avaldused on abi, on seega uuenduslik tees, kuid tõenäoliselt mitte alusetu.

(189) Ometi ei ole antud juhul komisjonil piisavalt elemente, et tõestada ümberlükkamatult abi olemasolu selle uuendusliku teesi alusel. Seevastu ta hindab, et ta võib tõestada abielementide olemasolu, järgides traditsioonilisemat lähenemisviisi detsembri meetmetest lähtuvalt, mis olid olnud teatise esemeks.

(190) Tõepoolest, ühelt poolt riigiressursside kaasamise olemasolu on selge [2002. aasta] detsembrikuus. Teiselt poolt, eelise olemasolu [FT] jaoks detsembrikuus on ka ilmne, kui arvestada eelnevate avalduste ja meetmete mõju turgudele.

(191) Selles osas ei saaks kasutada „turumajanduse [tingimustes tegutseva] erainvestori põhimõtet”, õigustamaks seda [2002. aasta] detsembri sekkumist, nagu seda väidavad Prantsuse ametivõimud, sest majanduses osalejate käitumised detsembris olid selgelt mõjutatud valitsuse eelnevate tegutsemiste ja avalduste tõttu alates juulist [2002]. Kui saab kahelda, et [alates 2002. aasta juulist tehtud] avaldused olid üsna konkreetsed, et kujutada abi iseenesest, ei jäta mingit kahtlust, et sellised avaldused olid enam kui piisavad turgude arusaama „nakatamiseks” ja majanduses osalejate hilisema käitumise mõjutamiseks. Kui sellega on tegu, ei või võtta seda majanduses osalejate käitumist neutraalseks võrdluskohaks, et hinnata seejärel [Prantsuse] riigi käitumist. „Turumajanduse [tingimustes tegutseva] erainvestori põhimõttel” põhinev eeldus ei saa seega toetuda turu olukorrale, nagu see toimus detsembris [2002], vaid peaks loogiliselt põhinema eelnevate avalduste mõjust nakatamata turu olukorral”. [täpsustatud tõlge]

E – EÜ artikli 87 artikli 1 ning turumajanduse tingimustes tegutseva aruka erainvestori põhimõtte kohaldamine

53 Vaidlustatud otsuse 7. jaos „Hinnang kõnesolevale meetmele seoses [EÜ] artikli 87 lõikega 1”, märkis komisjon eelkõige (vaidlustatud otsuse põhjendus 194) järgmist:

„[A]ktsi[onäri]laen (mis eeldab [Prantsuse] riigi osalemist [FT] rekapitaliseerimises) annab FT‑le eelise, sest see võimaldab tal suurendada oma finantseerimisvahendeid ja rahustada turgu seoses oma võimega tähtaegadest kinni pidada. Isegi kui [aktsionärilaenu] [lepingut] ei ole allkirjastatud, võib turule laenu olemasolu kohta antud mulje tuua endaga kaasa eelise FT jaoks, sest turg eeldas, et [FT] turusituatsioon on tugevam […]. See võis mõjutada FT laenutingimusi”. [täpsustatud tõlge]

54 Seejärel tõdes komisjon (vaidlustatud otsuse põhjendus 195) järgmist:

„[T]õsiasi, et eelis tuleneb riikliku kohustuse määramisest, mis toob endaga kaasa võimaliku, kuid mitte viivitamatu ressursside ülekandmise, ei välista, et see eelis määratakse riiklike ressursside kaudu. „Sellega seoses oleks oluline mainida […], et vastavalt [väljakujunenud kohtupraktikale] ei ole vaja kõigi juhtumite puhul konstateerida, et toimunud on riigi ressursside ülekandmine, selleks et ühele või mitmele ettevõtjale antud eelist võiks käsitleda riigipoolse abina [EÜ] artikli 87 lõike 1 […] tähenduses” [113. joonealune märkus: Euroopa Kohtu 16. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑482/99: Prantsusmaa vs. komisjon, EKL 2002, lk I‑4397, punkt 36; vt ka Euroopa Kohtu 15. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑387/92: Banco Exterior de España, EKL 1994, lk I‑877, punkt 14, ja 19. mai 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑6/97: Itaalia vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑2981, punkt16]. Seega, isegi riigi võimaliku lisakohustuse kaudu antud eelis moodustab riigipoolse abi, kui ta mõjutab konkurentsi ja liikmesriikidevahelist [kaubandust] [114. joonealune märkus: Euroopa Kohtu 1. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑200/97: Ecotrade, EKL 1998, lk I‑7907, punkt 43; Üldkohtu 13. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑204/97 ja T‑270/97: EPAC vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2267, punkt 80]”. [täpsustatud tõlge]

55 Selline „võimalik [lisa]kohustus” riigi ressurssidele „loodi aktsi[onäri]laenu andmise teatega, millega käis kaasas nimetatud laenuandmisega seotud eeltingimuste täitmine […], turule mulje jätmisega, et laen tõesti määrati […] ja lõpuks ERAP poolt parafeeritud ja allkirjastatud laenulepingu saatmisega FT‑le”. Isegi kui FT ei kirjutanud kunagi sellele lepingule alla, ei tähenda see nagu ei oleks olnud tegemist võimaliku riigi ressursside kaasamisega. Komisjon leiab esiteks, et „arvestades seda, et nimetatud dokument kujutas endast lepingulist pakkum[u]st ja et senikaua, kuni see ei olnud tühistatud, oleks FT võinud sellele suvalisel hetkel alla kirjutada, saades seega õiguse lasta endale viivitamatult 9 miljardi euro suurune summa üle kanda” ning teiseks „[Prantsuse r]iik, kes ei saanud sellest mitte teadlik olla, pidi seega hoidma FT käsutuses läbi ERAP vastavate ressursside summat” (vaidlustatud otsuse põhjendus 196). Komisjon peab seega uurima, kas FT‑le antud eelis vastab aruka erainvestori põhimõttele ja kas see mõjutab konkurentsi ning liikmesriikidevahelist kaubandust (vaidlustatud otsuse põhjendus 197).

56 Pärast seda, kui komisjon tuvastas, et FT‑le antud eelis rikub või ähvardab rikkuda konkurentsi ning võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust (vaidlustatud otsuse põhjendused 198–201), asus ta 8. jaos „[Turumajanduse tingimustes tegutseva aruka] erainvestori põhimõte […]”analüüsima seda, kas nimetatud põhimõtet järgiti, kui võtta arvesse aktsionärilaenu projektile eelnevate kuude jooksul Prantsuse ametivõimude tehtud kõiki avaldusi (vaidlustatud otsuse põhjendus 202 ja järgmised). [täpsustatud tõlge]

57 Seoses 12. juuli 2002. aasta avaldusega (vt eespool punkt 4) ja Prantsuse ametivõimude 13. septembri, 2. oktoobri ning 4. detsembri 2002. aasta pressiteadetega (vt eespool punktid 7, 8 ja 11) jõudis komisjon sisuliselt järeldusele, et „[n]eid [avaldusi] võib üheskoos arvestada kui avalikkuse teavitamist [Prantsuse] riigi kavatsusest, et kui [FT‑l] oleks rahastamisprobleeme või finantsraskusi, astuks [ta] vajalikke samme nende ületamiseks” ning kui tema sellekohase kohustuse väljendust. [täpsustatud tõlge] Sellised avalikud, korduvad, üksteisega kattuvad ning Prantsuse riigile omistatavad avaldused on piisavalt selged, täpsed ja kindlad, et väljendada riigipoolse tõsiseltvõetava kohustuse olemasolu, eelkõige finants- ja tööstuskogukonna suhtes, kes neid nii mõistis (vaidlustatud otsuse põhjendused 206–213 ja 217). Peale avalike avalduste võtsid Prantsuse ametivõimud ühendust ka „turu peamiste tegijatega”, nagu S & P (eespool punktid 35 ja 37), et teavitada neid oma kavatsustest ning kiiresti turgu veenda ja vältida FT reitingu langemist rämpsvõlakirja tasemele (vaidlustatud otsuse põhjendus 212).

58 Sellised avaldused on täielikult käsitletavad turu jaoks usutavana ja nad loovad seega turu ootuse, et Prantsuse riik „teeb kõik, mis võimalik, et FT rahanduslikke raskusi lahendada”. Komisjon arvab, et „[k]ui [Prantsuse] riik ei oleks seda ootust täitnud, oleks see otseselt kahjustanud tema mainet omanikuna, aktsionärina või noteeritud või mittenoteeritud ettevõt[ja] haldurina, ning samuti riigivõla finantseerimise obligatsioonide väljastajana”. Seega väljendavad need avaldused strateegiat, mis rajaneb riigi reputatsioonil (vaidlustatud otsuse põhjendus 217). Seetõttu võib neid elemente „vaadelda kui tõelist riski riigi ressurssidele” ning „[v]äide, mille kohaselt [alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused] olid riigipoolne toetus, on uuenduslik, kuid ilmselt mitte ilma aluseta” (vaidlustatud otsuse põhjendus 218). [täpsustatud tõlge]

59 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 219 jõudis komisjon siiski järeldusele, et „ei ole võimalik sel alusel [ümberlükkamatult] väita riigi toetuse olemasolu”. Ta arvab „vastupidi, et on suuteline näitama riigi toetuse elementide olemasolu traditsioonilisemal viisil alates detsembri 2002 meetmetest, millest teavitati ametlikult”. Sellega seoses piisab „tõestamisest, et eelnevatel [avaldustel] oli reaalne mõju turu arvamusele detsembris, ilma et oleks vajadust kvalifitseerida neid […] [avaldusi] riigi[abina]”. [täpsustatud tõlge]

60 Toetudes eelkõige 28. aprilli 2004. aasta aruandele, mis andis tunnistust FT aktsiate (vahemikus 37,8%–43,8%) ja võlakirjade väärtuse (vahemikus 3,2%–9,7%) ebanormaalsest ja märkimisväärsest kasvust pärast 12. juuli 2002. aasta avaldust, sama kuupäevaga pressiteatele (vt eespool punkt 35) ning Deutsche Banki 22. juuli 2002. aasta aruandele (vt eespool punkt 37), jõudis komisjon järeldusele, et „turg käsitle[s] neid [avaldusi] riigi usaldusväärse kohustusstrateegiana FT‑d toetada” (vaidlustatud otsuse põhjendused 220–222). [täpsustatud tõlge]

61 Prantsuse ametivõimude avaldused olid määrava tähtsusega FT reitingu säilimisel investeerimisjärgus „usaldusväärne”, kuna märge „rämpsvõlakiri” oleks muutnud aktsionärilaenu ebatõenäolisemaks ja kindlasti palju kulukamaks (vaidlustatud otsuse põhjenduse 225 lõpp). Selles osas moodustab Prantsuse ametivõimude otsus näha ette FT rekapitaliseerimine krediidiliini määramisega nende avalduste materialiseerimise (vaidlustatud otsuse põhjendus 226).

62 Komisjoni arvates ei ole otsustav, et aprillis 2003 toiminud FT rekapitaliseerimise operatsioon oli edukas ja et aktsionärilaenu ei võetud. Aruka erainvestori kriteeriumi rakendamisel tuleb tugineda elementidele, mis on investoril sel hetkel, kui ta võtab vastu otsuse investeerida. Seega ei saa arvesse võtta selle operatsiooni edukust 2003. aasta aprillis, et hinnata Prantsuse riigi käitumist detsembris 2002. Kuna Prantsuse ametivõimude avaldused mõjutasid turgu ja majandustegevuses osalejate käitumist, ei saa komisjon „tugineda teiste majandus[tegevuses osalejate] käitumisele, selleks et riigi käitumist hinnata ja rakendada seega koostoime kriteeriumi”. Komisjon arvab, et „[Prantsuse r]iigi [avaldused], mille kohaselt ta teeks kõik vajaliku, et võimaldada FT finantsprobleeme ületada, mis väljastati juulis ja mida hiljem korrati, rikuvad koostoime ideed, kuna erainvestoreid ei saa siis veel käsitleda lähtuvana FT olukorrast, ning seda eraldiseisvana küsimusest, kas need [avaldused] varjavad endas riigi[…]abi või mitte”. Aruka erainvestori põhimõtte kohaldamine ei saa tugineda turu 2002. aasta detsembrikuu seisule, vaid see peab loogika kohaselt tuginema „turusituatsioonile, mis ei ole eelnevate[st] [avaldustest] ja sekkumiste[st] [nakatatud]” (vaidlustatud otsuse põhjendus 227). [täpsustatud tõlge]

63 „Paistab”, et asjaomased investeerimisotsused, kui neid analüüsida lähtuvalt situatsioonist enne juulit 2002, st arvestades sellel ajahetkel FT‑d raputanud finants- ja usalduskriisi ning kui puudusid kõik Prantsuse ametivõimude meetmed ja avaldused, ei ole kooskõlas aruka erainvestori põhimõttega (vaidlustatud otsuse põhjendus 228). Neil tingimustel on „ebatõenäoline, et erainvestor oleks alates juulist 2002 Prantsuse valitsuse tehtud [avalduste] sarnastesse avaldustesse suhtunud puhtalt majanduslikust seisukohast kui sellistesse, millega ta paneks tõsiselt mängu oma usaldusväärsuse ja reputatsiooni ning juriidilisest seisukohast kohustuks sellest kuupäevast alates toetama FT‑d raha[liselt] igas olukorras”. Seda tehes oleks iga investor võtnud endale väga suure ainuriski seoses FT‑ga ja ilma et oleks ette nähtud mingit kompensatsiooni. Isegi põhiaktsionär, kelle käsutuses oleks sama informatsioon, nagu Prantsuse ametivõimudel sel ajal oli, ei oleks FT kasuks 2002. aasta juulis toetusavaldusi teinud eelnevalt tema finantsseisu ja vajalike saneerimismeetmete kohta põhjalikku auditit teostamata, et hinnata sellise sammuga võetavaid riske. Sellisel põhiaktsionäril oleks finantsturgude osalust igal juhul vaja, et FT olukorda normaliseerida. Asjaomased turud „ei paistnud sel perioodil olevat valmis FT‑sse investeerima või talle suurt krediiti andma” (vaidlustatud otsuse põhjendus 229). [täpsustatud tõlge]

64 Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et „[turumajanduse tingimustes tegutseva aruka] erainvestori [kriteeriumi] […] ei täidetud” ning „[s]eega eelis, mis anti FT‑le aktsi[onärilaenu] andmise projekti kaudu – uurituna Prantsuse ametivõimude eelnevate [avalduste] ja sekkumiste valguses – o[li] riigi[abi], isegi kui eelise ulatust o[li] raske arvestada” (vaidlustatud otsuse põhjendus 230). [täpsustatud tõlge]

F – Abi kokkusobivus ühisturuga

65 Vaidlustatud otsuse 9. jaos „Toetuse [kokkusobivus]” märkis komisjon, et esiteks tuleb FT‑d pidada raskustes olevaks ettevõtjaks vastavalt komisjoni teatise – ühenduse suunised raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta (EÜT 1999, C 288, lk 2; ELT eriväljaanne 08/01, lk 322) punktidele 4–6 ning teiseks ei saa abimeetmeid kvalifitseerida abina raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks, kuna need ei täida suunistes ettenähtud heakskiitmise nõudeid (vaidlustatud otsuse põhjendused 231–255). [täpsustatud tõlge] Arvestades EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c ja suuniseid, jõudis komisjon seega järeldusele, et need meetmed on ühisturuga kokkusobimatud (vaidlustatud otsuse põhjendus 256).

G – Abi tagastamine

66 Vaidlustatud otsuse 10. jaos „Abi tagastamine”, märkis komisjon, et ta ei ole võimeline selles etapis asuma kõnesoleva abi täpset suurust määratlema selle tagastamiseks vastavalt määruse nr 659/1999 artiklile 14 (vaidlustatud otsuse põhjendused 257–259).

67 Komisjon märgib, et „[h]oolimata kõigist oma jõupingutustest ei suutnud [ta] saada mõistlikku hinnangut nimetatud meetmete „neto” finantstagajärgedest, mis peaks olema üles ehitatud teoreetilistele arvutustele ja mis eristaks selgelt [avaldusi] ja tegusid, mida [Prantsuse] riigile süüks pannakse, kõigist teistest sündmustest, mis võisid mõjutada FT situatsiooni või sellesse situatsiooni suhtumist turgudel”. Ta lisas, et „[s]amuti ei tundu olevat võimalik integreerida [vaidlustatud] otsusesse piisavalt täpseid arvulisi näitajaid, et teostada [vaidlustatud] otsuse täideviimise etapi ajaks lõplikku kalkulatsiooni”. Komisjon järeldas sellest, et „[n]ende erakorraliste tingimuste juures võib liikmesriigi kaitseõiguste järgimine luua tagasimaksmisele takistuse vastavalt määruse […] nr 659/1999 artikli 14 lõikele 1, mille kohaselt „komisjon ei nõua abi tagastamist, kui [see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega]”” (vaidlustatud otsuse põhjendus 261). [täpsustatud tõlge]

68 Komisjoni arvates õigustab seda järeldust ka abisaajate õiguspärase ootuse kaitse põhimõte (vaidlustatud otsuse põhjendus 262). Sellega seoses täpsustas ta vaidlustatud otsuse põhjendustes 263 ja 264 järgmist:

„(263) Komisjon võttis arvesse [Prantsuse] valitsuse [avaldusi], hinnates kõnesoleva meetme vastavust rii[gi]abi reeglitele. Eraldivõetuna ei oleks aktsi[onäri]laenu projekti ilmselt [asutamis]lepingukohaseks abiks loetud. Kuid komisjon jõudis järeldusele, et [avalduste] tagajärjeks oli taastada turul usaldus seoses [FT‑ga], välistades seega [aruka] erainvestori põhimõtte kasutamist ja muutes aktsi[onäri]laenu FT‑le määratud abi täideviimiseks. Komisjon tunnistab, et see on esimene kord, mil tal tuleb uurida küsimust, kas sellist tüüpi käitumine on käsitletav abiandmisena. Arvestades, et abi sõltub käitumisest, mis [aktsionäri]laenu projektile eelnes, oleks [hoolas ettevõtja] võinud uskuda, et kõnesoleva liikmesriigi tegevus on seaduslik, kuna viimane oli omakorda projektist eelnevalt ametlikult teatanud. Nagu ütles kohtujurist M. Darmon oma [ettepanekus] kohtuasjas C‑5/98[: komisjon vs. Saksamaa, milles Euroopa Kohus tegi otsuse 20. septembril 1990 (EKL 1990, lk I‑3437, lk 9)] „ei osata arvestada kõhklusi, mis võivad tabada teatud ettevõt[jaid] „ebatüüpiliste” toetusevormide puhul, seoses sellega, kas neist tuleb ametlikult teatada või mitte”. [täpsustatud tõlge]

(264) Lõpetuseks võtab komisjon kokku, et FT võis seaduslikult uskuda, et Prantsuse [Vaba]riigi käitumine ei hõlmanud riigipoolset toetust. Eelneva valguses leiab komisjon, et käesoleval juhul oleks abi tagastamine vastuolus [ü]henduse õiguse [üldpõhimõttega].” [täpsustatud tõlge]

Menetlus ja poolte nõuded

I – Kohtuasjad T‑425/04 ja T‑444/04

69 Prantsuse Vabariik esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 13. oktoobril 2004 ja registreeriti numbri T‑425/04 all.

70 FT esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 5. novembril 2004 ja registreeriti numbri T‑444/04 all.

71 Prantsuse Vabariik ja FT paluvad Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

72 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– teise võimalusena jätta hagid põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt ja FT‑lt.

73 Äriühingud Bouygues esitasid 25. oktoobril 2007 Üldkohtu kantseleile avalduse menetlusse astumiseks kohtuasjas T‑444/04 komisjoni nõuete toetuseks.

74 Komisjon märkis 20. novembril 2007 Üldkohtu kantseleisse esitatud dokumendis, et ta ei vaidle vastu tema nõuete toetuseks äriühingute Bouygues menetlusse astumise avalduste rahuldamisele. Ta täpsustas siiski, et ta ei võta veel seisukohta osas, mis puudutab äriühingute Bouygues selle menetlusse astumise raames esitatud argumentide ühtsust võrreldes nende argumentidega, mis nad esitasid oma hagi põhjenduseks kohtuasjas T‑450/04 (vt punkt 78 ja järgmised).

75 Üldkohtu kantseleisse 21. novembril 2007 saabunud dokumendiga palus FT Üldkohtul tunnistada see menetlusse astumise avaldus vastuvõetamatuks ning mõista kohtukulud välja äriühingutelt Bouygues, ning teise võimalusena lubada menetlusse astumist suulises menetluses.

76 Üldkohtu kantseleisse 4. detsembril 2007 saabunud dokumendiga palus FT kohtuasja T‑444/04 raames esitatud hagiavalduse ning repliigi mõningate osade konfidentsiaalset käsitlemist äriühingute Bouygues suhtes.

77 Üldkohtu kolmanda koja esimehe 30. jaanuari 2008. aasta määrusega anti äriühingutele Bouygues luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks kohtuasja suulise menetluse raames ning kohustati menetlusse astujatele edastama kohtuistungi ettekande esialgne mittekonfidentsiaalne versioon, jättes siiski FT esitatud konfidentsiaalsena kohtlemise taotluse põhjendatuse üle otsustamise edaspidiseks. Ükski pool ei esitanud vastuväiteid kohtuistungi ettekande mittekonfidentsiaalse versiooni sisu kohta.

II – Kohtuasi T‑450/04

78 Äriühingud Bouygues esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 9. novembril 2004 ning registreeriti numbri T‑450/04 all.

79 Äriühingud Bouygues paluvad Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

80 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõue vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ning teise võimalusena jätta see põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 2 tühistamise nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja äriühingutelt Bouygues.

81 FT ja Prantsuse Vabariik esitasid 25. ja 29. märtsil 2005 Üldkohtu kantseleile avalduse menetlusse astumiseks kohtuasjas T‑450/04 komisjoni nõuete toetuseks. Üldkohtu kolmanda koja esimehe 25. mai 2005. aasta määrusega anti neile luba astuda menetlusse. Menetlusse astujad esitasid menetlusse astuja seisukohad ning äriühingud Bouygues ja komisjon märkused nende seisukohtade kohta ettenähtud tähtaja jooksul.

82 Prantsuse Vabariik palub Üldkohtul:

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 2 tühistamise nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja äriühingutelt Bouygues.

83 FT palub Üldkohtul:

– jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja äriühingutelt Bouygues.

III – Kohtuasi T‑456/04

84 AFORS esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 12. novembril 2004 ning registreeriti numbri T‑456/04 all.

85 AFORS palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 2;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

86 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõue vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 2 tühistamise nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja AFORS‑ilt.

87 FT ja Prantsuse Vabariik esitasid 25. ja 29. märtsil 2005 Üldkohtu kantseleile avalduse menetlusse astumiseks kohtuasjas T‑456/04 komisjoni nõuete toetuseks. Üldkohtu kolmanda koja esimehe 12. ja 25. mai 2005. aasta määrusega anti neile luba astuda menetlusse. Menetlusse astujad esitasid menetlusse astuja seisukohad ning AFORS esitas märkused nende seisukohtade kohta ettenähtud tähtaja jooksul.

88 Prantsuse Vabariik palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja AFORS‑ilt.

89 FT palub Üldkohtul:

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõue vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– jätta vaidlustatud otsuse artikli 2 tühistamise nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja AFORS‑ilt.

IV – Menetlust korraldavad meetmed, kohtuasjade määramine laiendatud kohtukoosseisule ja kohtuasjade liitmine

90 Üldkohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames kohtuasjades T‑425/04, T‑444/04 ja T‑450/04 palus Üldkohus 11. detsembri 2007. aasta kirjaga komisjonil esiteks esitada teatud dokumendid ning teiseks esitas kirjalikult küsimused Prantsuse Vabariigile, FT‑le ja komisjonile, paludes neil küsimustele kirjalikult vastata. Nimetatud pooled täitsid neile menetlust korraldavate meetmete raames esitatud nõuded ettenähtud tähtaja jooksul.

91 Esimese Astme Kohus otsustas 13. veebruaril 2008 kodukorra artikli 14 alusel ja kolmanda koja ettepanekul, olles pooled ära kuulanud vastavalt nimetatud kodukorra artiklile 51, anda kõnealused neli kohtuasja lahendamiseks laiendatud koosseisule.

92 Üldkohtu kantseleisse 15. aprillil 2008 saabunud dokumendiga taotlesid äriühingud Bouygues kohtuasja T‑450/04 raames kohtuasjade T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04 liitmist vastavalt kodukorra artikli 50 lõikele 1. Nende kohtuasjade teised pooled esitasid oma märkused selle taotluse kohta ettenähtud tähtaja jooksul.

93 Üldkohtu kantseleisse 14. mail 2008 saabunud dokumendiga palus FT kodukorra artikli 50 lõike 2 alusel kohtuasja T‑444/04 raames esitatud hagiavalduse ja repliigi mõningate osade ning hagiavalduse teatud lisade konfidentsiaalset käsitlemist kohtuasjade T‑425/04, T‑450/04 ja T‑456/04 teiste poolte suhtes ning esitas nende menetlusdokumentide mittekonfidentsiaalsed versioonid.

94 Üldkohtu kolmanda koja (laiendatud kooseisus) esimehe 17. veebruari 2009. aasta määrusega liideti kohtuasjad T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04 vastavalt kodukorra artiklile 50 suulise menetluse ja kohtuotsuse huvides. Lisaks määras kolmanda koja (laiendatud koosseisus) esimees esiteks seda, et liidetud kohtuasjades oleks menetlusdokumentidega tutvumine piiratud menetlusdokumentide mittekonfidentsiaalsete versioonidega ning teiseks, et pooltele edastataks kohtuistungi ettekannete mittekonfidentsiaalsed esialgsed versioonid, jättes siiski FT esitatud konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse põhjendatuse üle otsustamise edaspidiseks. Pooled ei esitanud selle kohta vastuväiteid.

V – Suuline menetlus

95 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Üldkohus (kolmas koda laiendatud koosseisus) alustada suulist menetlust.

96 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära 21. aprilli 2009. aasta kohtuistungil.

97 Kohtuistungil loobus komisjon kohtuasjas T‑456/04 oma nõuete esimesest osast, milles paluti Üldkohtul jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata AFORS‑i nõue tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1; see kanti kohtuistungi protokolli.

Õiguslik käsitlus

I – Vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõue

A – Kohtuasjade T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04 raames esitatud asja läbivaatamist takistavad asjaolud

1. Poolte argumendid

98 Komisjon väidab, et kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 on hagid ning kohtuasjas T‑450/04 vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõue vastuvõetamatud, kuna puudub põhjendatud huvi.

99 Seoses Prantsuse Vabariigi ja FT hagidega väidab komisjon, et nende hagejate hagid on rahuldatud ning neil puudub põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse tervikuna tühistamiseks, kuna isegi kui nimetatud otsus tunnistab kõnesoleva abi ühisturuga kokkusobimatuks, ei kohusta see seda abi tagastama.

100 Kuigi liikmesriik on asutamislepingu tähenduses priviligeeritud hageja ning ta ei pea tõendama, et vaidlusalusel aktil on tema suhtes õiguslikud tagajärjed, peab tal siiski olema tekkinud ja jätkuv huvi selle akti tühistamiseks. Seetõttu saab liikmesriik esitada hagi ainult tema huve kahjustavate aktide peale, st nende peale, mis muudavad selgelt tema õiguslikku olukorda. Selleks et teha kindlaks, kas akt tekitab õiguslikke tagajärgi, tuleb lähtuda selle sisust. Need tingimused on samuti seda enam kohaldatavad teiste hagejate nagu FT ja äriühingud Bouygues suhtes.

101 Äriühingute Bouygues hagide suhtes väidab komisjon, et need hagejad nõustuvad oma esimese tühistamisväite raames arutluskäiguga, mis on vaidlustatud otsuses esitatud kuni eelkõige põhjenduseni 219. Tegelikult ei vaidlusta nad nimetatud otsust osas, milles see kvalifitseerib teatatud meetmed kokkusobimatu abina, kuna selline kvalifitseerimine on nende huvides ning vastab nende soovidele. Nad vaidlustavad selle üksnes osas, milles komisjon ei tuvastanud, et alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused üheskoos või eraldi on riigiabi. Vaidlustatud otsuse artikkel 1 rahuldab äriühingute Bouygues nõude ning nad ei ole põhjendanud tekkinud ja jätkuvat huvi selle tühistamiseks.

102 Komisjoni arvates tekitab õiguslikke tagajärgi ning seega kahjustab huve ainult akti resolutsioon. Vaidlustatud otsuse põhjendustes sisalduvad hinnangud saavad iseenesest olla tühistamishagi esemeks ning ühenduste kohus saab nende õiguspärasust kontrollida ainult siis, kui nad huve kahjustava akti põhjendustena osutavad vajalikku tuge selle akti resolutsioonile. Tuleb tunnistada, et hageja kasuks tehtud otsus tema huve ei kahjusta ning see ei kahjusta kolmandate isikute õigusi esitada selle otsuse peale tühistamishagi.

103 Sellega seoses meenutab komisjon Euroopa Kohtu 28. jaanuari 2004. aasta määrust kohtuasjas C‑164/02: Madalmaad vs. komisjon (EKL 2004, lk I‑1177, punktid 18–25), mille kohaselt on põhjendatud huvi puudumise tõttu vastuvõetamatu sellise liikmesriigi hagi, kellele on adresseeritud riigiabi valdkonnas tehtud otsus, mis on soodus osas, milles see tunnistab teatud abimeetmed ühisturuga kokkusobivaks. Euroopa Kohtu arvates ei tekita selle otsuse resolutsioon siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, kuna see ei muuda tõsiselt ja ilmselt tema õiguslikku olukorda. On kindel, et selle kohtumääruse aluseks olnud olukord erineb mõneti käesoleva kohtuvaidluse aluseks olnud olukorrast osas, milles FT kasuks osutatud meetmed tunnistati ühisturuga kokkusobimatuks abiks. On siiski tõsi, et tuvastades esiteks selle abi tagasinõudmise võimatuse, tehti vaidlustatud otsus Prantsuse Vabariigi ja TF‑i kasuks ning oma olemuse poolest ei saa see nende õiguslikku olukorda muuta või nende huve kahjustada. Teiseks osas, milles vaidlustatud otsuse artikkel 1 kvalifitseerib FT‑le osutatud meetmed kokkusobimatu abina, on see tehtud äriühingute Bouygues kasuks ning samuti ei saa see nende õiguslikku olukorda muuta või huve kahjustada. Tegelikult ei sea äriühingud Bouygues kahtluse alla seda resolutsiooni, vaid piirduvad nõudega tühistada hinnang, et aktsionärilaen alates 2002. aasta juulist tehtud avalduste kontekstis kujutab endast riigiabi. Igal juhul ei ole neil neljal hagejal tekkinud ja jätkuvat huvi käesoleva kohtuvaidluse lahendamiseks, kuna isegi siis, kui nende nõudeid põhjendatuks pidada, jääks nende õiguslik olukord pärast artikli 1 tühistamist muutumatuks ning seda sõltumata seda tühistamist õigustavatest põhjendustest.

104 Komisjon, keda toetab Prantsuse Vabariik, lisab, et kuigi ta ei vaidlusta äriühingute Bouygues põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse artikli 2 tühistamiseks, leiab ta siiski, et nende seisukoht on vastuoluline. Juhul kui äriühingute Bouygues nõue tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 on põhjendatud, ei saa Üldkohus teha otsust nende nõude kohta nimetatud otsuse artikli 2 tühistamiseks. Sellisel juhul ei ole aktsionärilaen enam artiklis 1 viidatud abi, mida tuleb vaidlustatud otsuse artikli 2 kohaldamiseks arvestada. See vastuolu ainult tugevdab komisjoni väidet, et äriühingutel Bouygues ei ole õigust nimetatud otsuse artiklit 1 vaidlustada.

105 Pealegi ei too vaidlustatud otsusel tuginev Prantsuse Vabariigi võimalik kohustus teatada tulevikus kõikidest abimeetmetest, mis on sarnased käesoleval juhul abina kvalifitseeritud abiga, – isegi kui see tähendab teatavaid menetluslikke kohustusi – kaasa muutust tema või FT õiguslikus olukorras, mis oleks piisav nende tekkinud ja jätkuva põhjendatud huvi tunnustamiseks. Seda kinnitab eespool punktis 103 viidatud kohtumäärus Madalmaad vs. komisjon, milles Euroopa Kohus ei kinnitanud hagejaks oleva riigi tekkinud ja jätkuvat huvi, kuigi viimane selle argumendi esitas. Kui hageja toetub huvile, mis on seotud tulevikus tekkiva õigusliku olukorraga, peab ta tõendama, et sellele olukorrale tekkiv kahju on juba kindel. Samamoodi juhul, kui liikmesriigi kohus peab arvesse võtma vaidlustatud otsust ning tal on kahtlus selle ulatuses, on sellel kohtul võimalus EÜ artikli 234 alusel esitada eelotsusetaotlus Euroopa Kohtusse, mistõttu igal juhul ei ole hagejatelt võimaliku vaidluse korral võetud võimalust nõuda oma õigusi liikmesriigi kohtus.

106 Komisjon lükkab tagasi FT argumendi, et vaidlustatud otsus tekitab talle ohu, et vaidlusalune abi tuleb hüvitada, arvestades eriti hagisid kohtuasjades T‑450/04 ja T‑456/04. Käesolevas asjas ei saa pelk viide kolmandate isikute hagidele iseenesest selle hageja põhjendatud huvi õigustada. Komisjoni arvates on esiteks võimalikud siseriiklikul tasemel esitatud hagid puhtalt oletuslikud. Kuigi abimeetmete rakendamine oli õigusvastane enne seda, kui võeti vastu vaidlustatud otsus, mis sisaldab otsust jätta asjaomane abi tagastamata, ning kuigi liikmesriigi kohtud peavad kaitsma õigussubjektide õigusi, on siiski selge, et käesolevas asjas selliseid hagisid enne selle otsuse tegemist ei esitatud. Teiseks, mis puudutab kohtuasjades T‑450/04 ja T‑456/04 esitatud hagisid, siis komisjon täpsustab, et isegi kui eeldada, et need on põhjendatud, võiks FT huve kahjustada ainult uus komisjoni otsus, mis võetaks vastu kohtuotsuse täitmiseks EÜ artikli 233 kohaselt. Seni, kuni sellist uut otsust ei ole olemas, ei ole hageja võimalikku kokkusobimatut abi kohustatud tagastama.

107 Komisjon järeldab sellest, et kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 ei ole ei Prantsuse Vabariigil ega FT‑l õigust nõuda vaidlustatud otsuse tühistamist. Kohtuasjas T‑450/04 jõuab ta järeldusele, et äriühingute Bouygues nõue nimetatud otsuse artikli 1 tühistamiseks on vastuvõetamatu.

108 Prantsuse Vabariik, FT ja äriühingud Bouygues paluvad komisjoni esitatud asja läbivaatamist takistavad asjaolud tagasi lükata.

109 Äriühingud Bouygues leiavad, et nende nõue tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 on vastuvõetav osas, milles see artikkel koostoimes sellele vajalikku tuge osutavate põhjendustega sisaldab kaudselt, kuid tingimata komisjoni õiguslikult siduvat keeldumist nõustuda äriühingute Bouygues väitega, et alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused kujutavad iseenesest riigiabi.

110 Lõpuks, mis puudutab AFORS‑i esitatud hagi kohtuasjas T‑456/04, leiab FT, et vaidlustatud otsuse artikli 1 võimalik tühistamise nõue on vastuvõetamatu. Sellega seoses täpsustab AFORS, et tema hagi käsitleb ainult nimetatud otsuse artiklit 2.

2. Üldkohtu hinnang

a) Sissejuhatavad märkused

111 Kõigepealt tuleb tõdeda, et kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 vaidlustab komisjon Prantsuse Vabariigi ja FT põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse kui terviku vastu, ilma et ta teeks sellega seoses vahet nimetatud otsuse artiklil 1 ja artiklil 2. Seevastu kohtuasjas T‑450/04 teeb komisjon sellist vahet, kuna ta seab kahtluse alla ainult äriühingute Bouygues põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 ja mitte selle otsuse artikli 2 vaidlustamiseks.

112 Komisjoni arvates on vaidlustatud otsuse artiklid 1 ja 2 osalise tühistamise jaoks teineteisest eraldatavad.

113 Üldkohus leiab, et käesolevas asjas see tegelikult nii ei ole.

114 Vaidlustatud otsuse artikli 2, mis tõdeb, et artiklis 1 ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi ei kuulu tagastamisele, võib eraldi tühistada, ilma et see tooks kaasa artikli 1 ulatuse või selle põhiliseks aluseks olnud põhjenduste muutmist (vt selle kohta Euroopa Kohtu 27. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑540/03: parlament vs. nõukogu, EKL 2006, lk I‑5769, punktid 27 ja 28 ning seal viidatud kohtupraktika).

115 Lisaks asjaolu, et vaidlustatud otsuse artikli 1 võimalik täielik tühistamine Prantsuse Vabariigi ja FT esitatud väidete alusel muudab tingimata kehtetuks artikli 2, ei sea kahtluse alla viimati nimetatud artikli eraldatavuse tingimust, kuna see kehtetus ei mõjuta selle sisu ning on eraldiseisev küsimusest, kas see artikkel kohustab abi tagastama või mitte. Pealegi, nagu märkisid äriühingud Bouygues kohtuistungil, siis juhul kui äriühingute Bouygues poolt kohtuasjas T‑450/04 esitatud väidete alusel vaidlustatud otsuse artikkel 1 osaliselt tühistatakse, mis jätab kehtima abi ühisturuga kokkusobimatuse järelduse, on artiklit 2 alati võimalik eraldi tühistada.

116 Mis puudutab põhjendatud huvi, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on tühistamishagi vastuvõetavuse tingimuseks, et selle esitanud füüsilisel või juriidilisel isikul on tekkinud ja jätkuv huvi vaidlustatud akti tühistamiseks. Selline huvi eeldab, et asjaomase akti tühistamine ise võib tingida õiguslikud tagajärjed või teise vormeli kohaselt, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu. Seega akt, millega rahuldatakse täielikult kaebuse esitaja nõuded, ei saa määratlusest tulenevalt seda isikut kahjustada ning sellel isikul ei ole huvi nõuda selle tühistamist (vt selle kohta Üldkohtu 11. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑354/05: TF1 vs. komisjon, EKL 2009, lk II‑471, punktid 84 ja 85 ning seal viidatud kohtupraktika).

117 Neid põhimõtteid arvestades tuleb analüüsida, kas Prantsuse Vabariigil, FT‑l ja äriühingutel Bouygues on põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamiseks.

b) Prantsuse Vabariigi ja FT põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamiseks

118 Esiteks tuleb seoses Prantsuse Vabariigi põhjendatud huviga meenutada, et asutamislepingus tehakse selgelt vahet ühelt poolt ühenduse institutsioonide ja liikmesriikide õigusel esitada tühistamishagi ja teiselt poolt füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusel niisuguse hagi esitamiseks; igal liikmesriigil on õigus tühistamishagi esitamise teel vaidlustada komisjoni otsuste õiguspärasus, ilma et selle õiguse teostamiseks tuleks põhjendada põhjendatud huvi olemasolu. Selleks et hagi oleks vastuvõetav, ei pea liikmesriik seega tõendama, et vaidlustatav komisjoni õigusakt tekitab tema suhtes õiguslikke tagajärgi (Euroopa Kohtu 27. novembri 2001. aasta määrus kohtuasjas C‑208/99: Portugal vs. komisjon, EKL 2001, lk I‑9183, punktid 22 ja 23; Üldkohtu 10. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑233/04: Madalmaad vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑591, punkt 37, ning 22. oktoobri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ja T‑336/04: TV 2/Danmark jt vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑2935, punkt 63). See järeldus tuleneb samuti niisuguse põhjendatud huvi määratlusest kohtupraktikas (vt eespool punkt 116), mis käsitleb ainult füüsiliste ja juriidiliste isikute ja mitte institutsioonide või liikmesriikide esitatud hagisid.

119 Lisaks vastupidi sellele, mida arvab komisjon, ei tohi põhjendatud huvi mõistet segamini ajada vaidlustatava akti mõistega, mille kohaselt selleks, et akti peale saaks tühistamishagi esitada, peab kõnealune akt olema vastu võetud niisuguste õiguslike tagajärgede tekitamise eesmärgil, mis võivad huve kahjustada, ja selle peab kindlaks tegema selle sisust lähtudes (vt selle kohta Euroopa Kohtu 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑147/96: Madalmaad vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑4723, punktid 25 ja 27; eespool punktis 118 viidatud kohtumäärus Portugal vs. komisjon, punkt 24; eespool punktis 103 viidatud kohtumäärus Madalmaad vs. komisjon, punktid 18 ja 19; eespool punktis 118 viidatud kohtuotsus TV 2/Danmark jt vs. komisjon, punkti 63). Sellega seoses tuleb tõdeda, et võttes arvesse vaidlustatud otsuse sisu, on sellise akti puhul tegemist vaidlustatava aktiga, mis tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi.

120 Võttes arvesse asutamislepingu sätteid ning eespool punktides 118 ja 119 meenutatud kohtupraktikat, on Prantsuse Vabariigil kui liikmesriigil õigus esitada tühistamishagi vaidlustatud otsuse artikli 1 peale ilma, et ta peaks tõendama sellekohast põhjendatud huvi.

121 Teiseks, mis puudutab FT põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamiseks, tuleb esiteks tõdeda, et ka see artikkel on vastu võetud FT suhtes siduvate õiguslike tagajärgede tekitamise eesmärgil, kuna ta on ainuke selles artiklis ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abimeetmete alusel abi saaja.

122 Sellega seoses viitab komisjon valesti kohtupraktikale, mille kohaselt tekitab õiguslikke tagajärgi ning seega kahjustab huve ainult akti resolutsioon (vt Üldkohtu 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑213/00: CMA CGM jt vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑913, punkt 186 ja seal viidatud kohtupraktika). Vaidlustatud otsuse artiklist 1 nähtub, et komisjon kvalifitseeris aktsionärilaenu alates juulist 2002 tehtud avalduste kontekstis riigiabina, mis ei sobi kokku ühisturuga EÜ artikli 87 tähenduses. Just selle järelduse – koostoimes sellele vajalikku tuge osutavate põhjendustega – vaidlustab FT oma hagis põhjendusel, et see mõjutab tema õiguslikku olukorda ning kahjustab tema huve. Samuti tuleb tagasi lükata komisjoni argument, et vaidlustatud otsus on FT-le soodus, kuna see argument ajab omavahel segamini nimetatud otsuse artikli 1 õiguslikud tagajärjed nende õiguslike tagajärgedega, mis on artiklil 2, mis sätestab, et puudub vajadus nõuda kõnesoleva abi tagastamist.

123 Komisjon ei saa pealegi õiguspäraselt väita, et FT‑l puudub huvi käesoleva kohtuvaidluse lahendamiseks, kuna tema õiguslik olukord ei muutu isegi siis, kui eeldada, et tema hagi on põhjendatud. Esiteks oleks FT poolt esitatud väidete põhjal vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise tagajärg see, et abimeetme – mis on tema kasuks võetud üksikmeede – tunnistamine õigusvastaseks tühistataks, mis kujutab endast õiguslikku tagajärge, mis muudab tema õiguslikku olukorda ning annab talle eelise. Teiseks, vastupidi sellele, mida väidab komisjon, kinnitab seda FT tekkinud ja jätkuvat huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamiseks hüpotees, mille puhul äriühingute Bouygues ja AFORS‑i nõuded selle otsuse artikli 2 tühistamiseks kohtuasjades T‑450/04 ja T‑456/04 tuleb rahuldada, kuna sellise tühistamise tagajärg on see, et komisjon peab FT kahjuks nõudma tagasi artiklis 1 viidatud ebaseadusliku abi.

124 Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et FT-l on tekkinud ja jätkuv huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamiseks.

125 Seega tuleb tagasi lükata komisjoni poolt kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 esitatud asja läbivaatamist takistavad asjaolud osas, milles need käsitlevad Prantsuse Vabariigi ja FT poolt vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõuete vastuvõetavust.

c) Äriühingute Bouygues põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamiseks

126 Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et nii vormilt kui sisult kujutab vaidlustatud akt endast siduvate õiguslike tagajärgede tekitamise eesmärgil võetud akti. Pealegi osas, milles vaidlustatud otsuse artikkel 1 tuvastab FT kasuks antava abi ning tunnistab selle ühisturuga kokkusobimatuks, vastab see artikkel äriühingute Bouygues nõudele ja huvidele, nagu need on esitatud nende 22. jaanuari 2003. aasta kaebuses.

127 Vaidlustatud otsuse artiklis 1 tehtud järeldus, et on olemas abi ning see on kokkusobimatu ühisturuga, ei välista a priori siiski teiste kokkusobimatute abimeetmete olemasolu, mis hoolimata sellest, et neile nimetud artiklis ei viidatud, on samuti nimetatud otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluse esemeks ning mis pealegi võivad märkimisväärselt mõjutada abisaaja teatud konkurentide turuseisundit (vt selle kohta Euroopa Kohtu 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑78/03 P: komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, EKL 2005, lk I‑10737, punkt 37). See võib kehtida äriühingute Bouygues seisundi puhul võrreldes FT seisundiga Prantsuse mobiilside turul.

128 Sellega seoses viitab komisjon veel kord valesti kohtupraktikale, mille kohaselt tekitab õiguslikke tagajärgi ning kahjustab huve ainult akti resolutsioon (vt eespool punktis 122 viidatud kohtuotsus CMA CGM jt vs. komisjon, punkt 186 ja seal viidatud kohtupraktika). Käesoleval juhul nähtub vaidlustatud otsuse artiklist 1 ning selle seletuseks nimetatud otsuse põhjendustes 185–230 välja toodud põhjendustest selgelt, et komisjon piirdub aktsionärilaenu enda, nagu seda on analüüsitud alates 2002. aasta juulist esitatud avalduste kontekstis, kvalifitseerimisega riigiabiks, mis ei ole kokkusobiv ühisturuga EÜ artikli 87 tähenduses. See järeldus, mis sisaldub nii nimetatud otsuse resolutsioonis kui ka põhjendustes, on just see, mida äriühingud Bouygues oma hagiga vaidlustavad põhjendusel, et see mõjutab nende õiguslikku olukorda ning kahjustab nende huve osas, milles selles järelduses nähakse ette ainult üks abimeede, samas kui nende arvates võttis Prantsuse riik alates 2002. aasta juulist tehtud avaldustega täiendavaid abimeetmeid, mis sisaldavad eraldiseisvaid eeliseid FT kasuks ning mis kahjustavad rohkem nende turuseisundit. Selles kontekstis toovad äriühingud Bouygues õigustatult välja, et komisjoni üldine lähenemine, nagu see nähtub eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustest 187–191 ja 203–228, tähendab tingimata tema keeldumist kvalifitseerida alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused iseenesest abimeetmeteks. Seetõttu ei ole komisjonil alust väita, et äriühingud Bouygues ei vaidlusta tegelikult vaidlustatud otsuse artiklit 1 ning nõustuvad selle aluseks olnud arutluskäiguga.

129 Samamoodi ei ole komisjonil alust väita, et vaidlustatud otsuse artikkel 1 on äriühingutele Bouygues soodus ning et neil ei ole tekkinud ja jätkuvat huvi käesoleva kohtuvaidluse lahendamiseks põhjendusel, et isegi kui nende hagi lugeda põhjendatuks, jääks nende õiguslik olukord muutumatuks. Äriühingute Bouygues esitatud väidete alusel vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise tagajärg on see, et järeldus, et on olemas ühisturuga kokkusobimatu abimeede, tunnistatakse kehtetuks ainult osas, milles selles järelduses viidatakse alates 2002. aasta juulist tehtud avaldustele kui nimetatud meetme lahutamatule osale, selle asemel et kvalifitseerida need eraldi abimeetmetena, mis täidavad EÜ artikli 87 lõike 1 tingimused üksinda. Nagu toovad välja äriühingud Bouygues, on selline artikli 1 tühistamine ainult osaline ning jätab kehtima järelduse, et on olemas ebaseaduslik abi aktsionärilaenu vormis. Selline osaline tühistamine võib oluliselt muuta äriühingute Bouygues õiguslikku olukorda.

130 Kohtupraktikas on muu hulgas tunnistatud, et kui hageja väidab, et vaatamata sellele, et vaidlustatud akt on talle osaliselt soodus, ei kaitse see ometigi vajalikul määral tema õiguslikku olukorda, siis tuleb tunnustada tema põhjendatud huvi olemasolu selles osas, et kohus kontrolliks, kas see otsus on õiguspärane (vt selle kohta eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus TF1 vs. komisjon, punkt 86).

131 Seega tuleb jõuda järeldusele, et äriühingud Bouygues on põhjendanud tekkinud ja jätkuvat huvi vaidlustatud otsuse artikli 1 osaliseks tühistamiseks eespool punktis 129 kirjeldatud osas.

132 Lõpuks väidavad äriühingud Bouygues õigesti, et nende nõude tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 ning nõude tühistada artikkel 2 vahel ei ole mingit vastuolu, kuna ei ole välistatud, et nende artiklite puhul on tegemist kahe eraldiseisva rikkumisega, millest üks on see, et ei nõutud tagasi artiklis 1 tuvastatud õigusvastast abimeedet ning teine see, et ei nõutud selliste võimalike muude abimeetmete tagastamist, millele ei ole viimati nimetatud artiklis viidatud, nagu alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused.

133 Seetõttu tuleb komisjoni poolt kohtuasjas T‑450/04 esitatud asja läbivaatamist takistav asjaolu tagasi lükata.

d) Vaidlustatud otsuse artikli 1 suhtes AFORS‑i väidetavalt esitatud tühistamisnõude vastuvõetavus

134 Mis puudutab FT poolt kohtuasjas T‑456/04 esitatud asja läbivaatamist takistavat asjaolu vaidlustatud otsuse artikli 1 suhtes AFORS‑i väidetavalt esitatud tühistamisnõude peale, siis piisab, kui esiteks tõdeda, et hagiavalduses ei nõudnud AFORS ametlikult selle artikli tühistamist ning teiseks, et repliigis ta kinnitas, et ta viitas oma hagis ainult nimetatud otsuse artiklile 2. Seega ei ole vaja selle asja läbivaatamist takistava asjaolu suhtes otsust teha.

B – Vaidlustatud otsuse artikli 1 õiguspärasus

1. Poolte argumendid

a) Tühistamisväidete kokkuvõte

135 Kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 esitavad Prantsuse Vabariik ja FT vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõude põhjenduseks neli väidet, st esiteks oluliste menetlusnormide ja kaitseõiguste rikkumine, teiseks õigusnormi rikkumine EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses abi mõiste ning täpsemalt aruka erainvestori kriteeriumi kohaldamisel, kolmandaks ilmne viga alates 2002. aasta juulist tehtud avalduste sisu ja/või väidetavate tagajärgede hindamisel ning neljandaks põhjenduse puudumine EÜ artikli 253 tähenduses.

136 Kohtuasjas T‑450/04 esitavad äriühingud Bouygues vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõude põhjenduseks esimese väite, et on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1, kuna komisjon keeldus alates 2002. aasta juulist tehtud avaldusi eraldi või koos riigiabina kvalifitseerimast, ning teise väite, et põhjendused on vastuolulised või ebapiisavad, mis on vastuolus EÜ artikliga 253.

137 Üldkohus peab asjakohaseks kõigepealt analüüsida kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 esitatud teist ja kolmandat väidet ning kohtuasjas T‑450/04 vaidlustatud otsuse artikli 1 peale esitatud esimest ja teist väidet osas, milles need väited sisuliselt puudutavad komisjoni poolt EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses abi mõiste kohaldamise õiguspärasust.

b) Prantsuse Vabariigi ja FT argumendid

Sissejuhatavad märkused

138 Sissejuhatuseks tuleb märkida, et teatavad järgnevates punktides esitatud argumendid on Prantsuse Vabariik ja FT esitanud samuti menetlusse astuja seisukohtades kohtuasjas T‑450/04.

Prantsuse Vabariigi ja FT teine väide

139 Kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 esitatud teine väide on jagatud kaheks osaks. Esimese osaga väidavad Prantsuse Vabariik ja FT, et komisjon kohaldas valesti turumajanduse tingimustes tegutseva aruka erainvestori kriteeriumi. Teise osaga nad väidavad, et komisjon tuvastas valesti abi olemasolu tulenevalt kahest eraldiseisvast sündmusest, mis toimusid erineval ajal ning mille kohta komisjon tunnistab ise, et eraldi võetuna ei oleks ükski nendest sündmustest piisanud selleks, et seda järeldust põhjendada. Prantsuse Vabariik täpsustab, et kuigi komisjon kinnitab, et ta võttis arvesse kõiki alates 2002. aasta juulist tehtud avaldusi (vaidlustatud otsuse põhjendused 203, 218 ja 229), analüüsis ta ainult 12. juuli 2002. aasta avalduse väidetavaid tagajärgi turule, mida kinnitavad eelkõige viited 28. aprilli 2004. aasta aruandele ja finantsanalüütikute kommentaaridele (vaidlustatud otsuse põhjendus 221).

Prantsuse Vabariigi ja FT kolmas väide

140 Kohtuasjades T‑425/04 ja T‑444/04 esitatud kolmanda väitega märgivad Prantsuse Vabariik ja FT sisuliselt, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta asus seisukohale, et alates 2002. aasta juulist tehtud avaldustest võisid turud aru saada kui Prantsuse riigi toetusest ning et neil on mõju turuolukorrale detsembris 2002. Lisaks toob FT välja, et ilmne hindamisviga on tehtud komisjoni arutluskäigus, mille kohaselt aktsionärilaenu projekt annab FT‑le eelise, mis ei vasta aruka erainvestori kriteeriumile.

141 Prantsuse Vabariik ja FT väidavad, et 12. juuli 2002. aasta avalduse ajal ei olnud veel otsustatud nende meetmete olemus, mida Prantsuse riik kavatses võtta FT suhtes, ning konkreetselt ei olnud tehtud ühtegi investeerimisotsust, mida oleks võinud kvalifitseerida Prantsuse riigi kindla kohustusena. Seda väga üldist tingimuslikku avaldust, mis ei olnud õiguslikult siduv ning mis väljendab eelkõige tahet tegutseda aruka investorina ning eitada kuulujutte hiljem otsustatud FT kapitali suurendamisest, ei saa kvalifitseerida Prantsuse riigi selge, täpse ja tühistamatu kohustusena, mis on pealegi meede, mida majandusminister ei saa võtta. Seega tegi komisjon ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et 12. juuli 2002. aasta avaldusest võivad turud aru saada kui Prantsuse riigi tõsiseltvõetavast kohustusest.

142 Pealegi vaidlustavad Prantsuse Vabariik ja FT selle, et alates 2002. aasta juulist tehtud avaldused mõjutasid turul tegutsejate arusaama detsembris 2002 ning tõid kaasa FT aktsiate ja võlakirjade väärtuse ebanormaalse ning märkimisväärse kasvu (vaidlustatud otsuse põhjendused 217–222 ja eelkõige põhjendus 221). Nad vaidlustavad samuti selle, et see mõju väljendus peamiselt selles, et kuni detsembrini 2002 püsis FT reiting investeerimisjärgus „usaldusväärne”, selle asemel, et langeda rämpsvõlakirja tasemele. FT järeldab sellest, et seda vähem on võimalik järeldada, et 12. juuli 2002. aasta avaldus annab FT‑le eelise (otsuse põhjendus 188). Lisaks põhinevad 28. aprilli 2004. aasta aruande järeldused ebasobival analüüsimeetodil ning on ilmselgelt ebapiisavad, et tuvastada nii FT aktsia kursi märkimisväärselt ebanormaalne areng juulis 2002 ning põhjuslik seos 12. juuli 2002. aasta avalduse ja sellise arengu vahel. Seetõttu tegi komisjon ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et 12. juuli 2002. aasta avaldus mõjutas finantsturgude olukorda ning andis sel ajal FT‑le eelise.

143 Sellega seoses ei nõustu Prantsuse Vabariik ja FT järeldusega, et 28. aprilli 2004. aasta aruanne näitab, et „[alates 2002. aasta juulist tehtud avaldustel] oli reaalne mõju turu arvamusele detsembris [2002]” (vaidlustatud otsuse põhjendused 186 ja 219), kuna see aruanne viitas ainult 12. juuli 2002. aasta avalduse väidetavale mõjule turgudele juulis 2002. [täpsustatud tõlge] Tegelikult piirdus see aruanne analüüsimisega, milline on iga alates 2002. aasta juulist tehtud avalduse mõju eraldi vastavalt turgudele juulis, septembris, oktoobris ja detsembris 2002, ning ei analüüsinud, milline oli nende kõikide avalduste mõju turule detsembris 2002. Prantsuse Vabariik arvab, et kuna komisjonil ei olnud alust järeldada, et 12. juuli 2002. aasta avaldus mõjutas sel ajal turge ning sisaldas eelise andmist FT‑le, siis seda vähem oli tal alust seda teha seoses turgude olukorraga detsembris 2002. Lisaks sellele ei oleks 28. aprilli 2004. aasta aruanne saanud analüüsida 12. juuli 2002. aasta avalduse eeldatavaid tagajärgi turu olukorrale detsembris 2002, kuna võimatu oli eristada selle avalduse tagajärgi nendest tagajärgedest, mis olid juulist kuni detsembrini 2002 toimunud muudel sündmustel. 2002. aasta detsembris mõjutasid turgude arusaama FT head tegevusnäitajad ja tegevusväljavaated 2002. aasta teise poolaasta jooksul, Mobilcomi olukorra lahendamine, uue tegevjuhi ametisse nimetamine ning tasakaalustamise plaani esitamine (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 186 ja 260).

144 FT arvates tegi komisjon ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et tuleb hinnata, kas aktsionärilaenu projektiga antud eelis vastab aruka erainvestori kriteeriumile, samas kui ta ise tunnistab, et see kava iseenesest FT‑le eelist ei anna (vaidlustatud otsuse põhjendused 190 ja 263). Tegelikult aktsionärilaenu projekti kasutusele ei võetud, nii et Prantsuse riigi poolt krediidiliini avamise kohustust ellu ei viidud. Arvestades selles projektis ettenähtud tingimusi, eelistas FT sellele projektile jätta alla kirjutamata ning võtta detsembris 2002 ja jaanuaris 2003 uuesti laene võlakirjaturgudelt.

145 FT arvates on välistat