Keywords

Summary



Keywords

1. Transport – Lennutransport – Direktiiv 2009/12 – Lennujaamatasud – Kohaldamisala – Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine – Puudumine

(EÜ artikli 80 lõige 2, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/12)

2. Transport – Lennutransport – Direktiiv 2009/12 – Lennujaamatasud – Kohaldamisala – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine – Puudumine

(EÜ artikli 5 kolmas lõik, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/12)

3. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Subsidiaarsuse põhimõte – Kohaldamine lennutranspordi valdkonnas

(EÜ artikli 5 teine lõik ja artikkel 80)

Summary

1. Erinevate olukordade võrreldavust hinnatakse kõiki neid iseloomustavaid asjaolusid arvesse võttes. Need asjaolud tuleb kindlaks teha ning neile tuleb anda hinnang, arvestades eeskätt selle liidu akti eset ja eesmärki, mis kõnealuse vahetegemise sätestab. Lisaks tuleb arvestada selle valdkonna põhimõtteid ja eesmärke, kuhu vastav akt kuulub.

Direktiivi 2009/12 lennujaamatasude kohta aluseks on EÜ artikli 80 lõige 2, mis sätestab, et nõukogu võib otsustada, kas, mil määral ja millise menetlusega võib kehtestada kohaseid sätteid mere- ja lennutranspordi kohta. Niisiis, andes nõukogule pädevuse otsustada nii oma mere- ja lennutranspordialase sekkumise aja kui ka sisu ja kestuse üle, annab asutamisleping talle ulatusliku seadusandliku pädevuse asjakohaste ühiseeskirjade vastuvõtmisel. Viies läbi kohtulikku kontrolli niisuguse pädevuse teostamise üle, ei saa liidu kohus asendada liidu seadusandja hinnangut omaenda hinnanguga, vaid peab piirduma kontrollimisega, kas seadusandja hinnangus esines ilmne kaalutlusviga või kas tegemist on võimu kuritarvitamisega või kas kõnealune organ on ilmselgelt ületanud oma seadusandliku pädevuse piire.

Igal juhul on seadusandjal kategooriate kasutamine lubatud vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja tuginedes üldistele hinnangutele, et olla suuteline kehtestama üldise ja abstraktse regulatsiooni. Seda enam on see nii, kui seadusandja poolt ühise poliitika rakendamine eeldab vajadust hinnata keerulist majanduslikku olukorda, nagu see lennutranspordi valdkonnas üldreeglina on.

Nendes tingimustes ei ole liidu seadusandja oma pädevuse teostamisel direktiivi 2009/12 vastu võttes teinud ilmset hindamisviga ega pädevust kuritarvitanud ning ta ei ole ilmselgelt ületanud laia seadusandliku pädevuse piire, mis tal lennutranspordi valdkonnas on, kui ta järeldas, et liikmesriikide teisejärgulised lennujaamad ei ole võrreldes lennujaama kasutajatega samas olukorras kui põhilennujaamad. Liikmesriikides, kus ükski lennujaam ei ulatu direktiivis 2009/12 sätestatud minimaalse künniseni, tuleb aastas suurima reisijate hulgaga lennujaama pidada asjaomase liikmesriigi piiriületuskohaks, mis asetab lennujaama privilegeeritud seisu võrreldes lennujaamade kasutajatega. Seevastu lennujaamu, mis ei kuulu direktiivi 2009/12 kohaldamisalasse, ei saa, olenemata nende aastasest konkreetsest reisijate hulgast, pidada nende asukoha liikmesriikide põhilennujaamadeks. Niisuguseid lennujaamu saab pidada liikmesriikide teisejärgulisteks lennujaamadeks, millel põhimõtteliselt on lennuettevõtjate jaoks teistsugune strateegiline tähtsus kui põhilennujaamadel, mis asetab nad lennujaamatasude osas erinevasse olukorda võrreldes lennujaama kasutajatega.

(vt punktid 32–35, 47, 48 ja 50)

2. Mis puudutab kohtulikku kontrolli proportsionaalsuse põhimõttest tulenevate nõuete täidetuse üle valdkondades, kus liidu seadusandjal on lai seadusandlik pädevus, nagu seda on lennutranspordi valdkond, siis selle valdkonna meetme seaduslikkust saab mõjutada vaid see, kui kõnealune meede on pädeva institutsiooni taotletud eesmärgi saavutamiseks ilmselgelt ebasobiv. Siiski peab liidu seadusandja ka niisuguse kaalutlusõiguse olemasolul võtma tehtava valiku puhul aluseks objektiivsed kriteeriumid. Lisaks peab ta erinevate võimalike meetmetega seotud piiranguid hinnates uurima, kas meede, mille ta on otsustanud võtta, võib taotletavaid eesmärke arvestades õigustada ka arvestatavate negatiivsete majanduslike tagajärgede tekkimist osadele ettevõtjatele.

Direktiiv 2009/12 lennujaamatasude kohta ei riku proportsionaalsuse põhimõtet, hõlmates oma kohaldamisalasse need lennujaamad, mis asuvad liikmesriigis, kus ühegi lennujaama vedude maht ei ulatu direktiivis sätestatud minimaalse künniseni ja mille aastane reisijate hulk on konkreetsest reisijate arvust olenemata liikmesriigi suurim.

Mis puudutab küsimust, kas riiklikul tasandil lennujaamatasude kehtestamiseks ühiste põhimõtete järgimist sätestava õigusliku raamistiku vastuvõtmine, mis on direktiivis 2009/12 lõpuks valitud lahendus, saab nimetatud direktiivi eesmärki ellu viia, siis kui esineb oht, et lennujaama juhtorganid on lennujaama kasutajatega võrreldes privilegeeritud seisus ja sellest tuleneb ka nimetatud positsiooni kuritarvitamise oht lennujaamatasude kindlaksmääramisel, siis niisuguse raamistikuga saab põhimõtteliselt selle ohu realiseerumist takistada.

Nimetatud direktiivi proportsionaalsuse osas ei võimalda miski tõdeda, et sellega kehtestatud korrast tulenevad tasud asjaomastele lennujaamadele või liikmesriikidele on ilmselgelt ebaproportsionaalsed võrreldes sellest tulenevate eelistega.

(vt punktid 62–64, 66, 68 ja 69)

3. Kui liidu seadusandja kasutab EÜ artiklit 80 õigusliku alusena, kuulub subsidiaarsuse põhimõte kohaldamisele niivõrd, kuivõrd see säte ei anna ühendusele ainupädevust lennutranspordi valdkonnas eeskirjade vastuvõtmiseks.

(vt punkt 79)