ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 103/12

29. detsembril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-625/10)

2011/C 103/21

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: J.-P. Keppenne ja H. Støvlbæk)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et esimese raudteepaketi rakendamiseks võetud meetmete puudulikkuse tõttu on Prantsuse Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad: — muudetud direktiivi 91/440/EMÜ (1) artikli 6 lõikest 3 ja II lisast ning direktiivi 2001/14/EÜ (2) artikli 14 lõikest 2; — direktiivi 2001/14/EÜ artikli 6 lõigetest 2–5; — direktiivi 2001/14/EÜ artiklist 11;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab hagi põhjendamiseks kaks etteheidet.

Esiteks heidab ta kostjale ette seda, et viimane ei ole respekteerinud kõiki kohustusi, mis on kehtestatud esimeses raudteepaketis, mis ei näe ette ainult seda, et rongiliikluse korraldamise eest vastutavad üksused (Prantsusmaal SNCF) peavad olema erinevad raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjast (Prantsusmaal RFF), vaid ka seda, et raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, kasutustasude kogumise ja litsentside väljastamise nn „peamisi” ülesandeid täidavad sõltumatud asutused. SNCF aga vastutab teatavate peamiste ülesannete täitmise eest rongiliinide eraldamise valdkonnas, mida ta teostab Direction des Circulations Ferroviaire’i (DCF) kaudu. See eriasutus ei ole SNCF-ist sõltumatu ei õiguslikult, organisatsiooniliselt ega oma otsustes.

Teiseks väidab komisjon, et siseriiklik õigus ei võta nõuetekohaselt ja täielikult üle neid direktiivi 2001/14/EÜ nõudeid, mis puudutavad toimivusskeemi kehtestamist tasude osas raudteeinfrastruktuuridele juurdepääsu eest. Prantsuse õigusnormid ei ole kooskõlas kas selles suhtes, et need ei näe piisavalt ette stiimuleid vähendada infrastruktuuri käigushoidmise kulusid ega kasutustasusid.

(1) Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiiv 91/440/EMÜ ühenduse raudteede arendamise kohta (EÜT L 237, lk 25; ELT eriväljaanne 07/01, lk 341).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta (EÜT L 75, lk 29; ELT eriväljaanne 07/05, lk 404).
2.

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt: Kas määruse nr 1408/71 artikli 14 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et mittepädeval liikmesriigil, mille territooriumile töötaja lähetatakse, on õigus määrata perehüvitisi ainult siis, kui on selge, et töötajal ei ole õigust saada samaväärset perehüvitist teises liikmesriigis?
1.

Kas direktiivi 91/439/EMÜ (1) artikli 1 lõiget 2 ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 –võttes eelkõige arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 2 lõiget 1 ja artikli 3 lõiget 1 — tuleb tõlgendada nii, et need lubavad liikmesriigil (vastuvõttev liikmesriik) jätta tunnustamata B-kategooria juhiluba, mille on teine liikmesriik (juhiloa väljastanud liikmesriik) andnud direktiivi 91/439/EMÜ artikli 7 lõike 1 punktis b sätestatud elukohanõuet rikkudes, kusjuures rikkumine nähtub juhiloast endast, isikule, kelle suhtes vastuvõttev liikmesriik on varem võtnud meetmeid direktiivi 91/439/EMÜ artikli 8 lõike 2 tähenduses, kui see isik on saanud juhiloa väljastanud liikmesriigis hiljem C-kategooria juhiloa, ilma et asjaomasest juhiloast nähtuks elukohanõude rikkumist?
3.

Kas omaalgatusliku ja ab limine litis kohtuliku kontrolli võib välistada, kui hageja määrab hagis selgelt kindlaks viivisintressimäära, võla summa, sh põhisumma ja intressid; leppetrahvid ja kulud, intressimäära ja ajavahemiku, mille eest kõnealuseid intresse nõutakse (või viite, et põhisummale tuleb omal algatusel lisada päritoluliikmesriigi õiguse alusel seaduslik intress); hagi aluse, sealhulgas võla aluseks olevate asjaolude kirjelduse ning nõutava intressi, ning täpsustab, kas tegemist on seadusjärgse intressiga, lepingulise intressiga, liitintressidega või laenu intressimääraga, kas selle on arvutanud hageja ja mitme protsendipunkti võrra on see kõrgem keskpanga baasmäärast, nagu näeb ette ühenduse määrus Euroopa maksekäsumenetluse kohta (3)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/8

Dieter C. Umbachi 23. detsembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 21. oktoobri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-474/08: Dieter C. Umbach versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-609/10 P)

2011/C 89/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Dieter C. Umbach (esindaja: advokaat M. Stephani)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 21. oktoobri 2010. aasta otsuse kohtuasjas T-474/08: Umbach vs. Euroopa Komisjon resolutsiooni punkt 1.

— Tühistada Euroopa Komisjoni 2. septembri 2008. aasta otsus (asi SG.E.3/MV/psi D(2008) 6991).

— Mõista Euroopa Komisjonilt välja esimese kohtuastme ja apellatsiooniastme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellant palub tühistada Üldkohtu (seitsmes koda) 21. oktoobri 2010. aasta otsuse kohtuasjas T-474/08, millega keelati tal täielik juurdepääs TACIS-lepinguga seotud dokumentidele teda puudutavas osas.

Apellant leiab, et juba esmasest õigusest tulenevate kohustuste, eelkõige põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti b alusel tuleb tagada otsene õigus tutvuda teda puudutavate dokumentidega, iseäranis kui Euroopa Komisjon nõuab temalt liikmesriigi kohtus summa tasumist ning tal on enda kaitsmiseks vajalik selles menetluses tutvuda Euroopa Komisjoni tõendite ja dokumentidega.

Euroopa Komisjon leiab omalt poolt, et kohaldamisele kuulub üksnes määrus (EÜ) nr 1049/2001 ning et tal on õigus lubada dokumentidega tutvuda üksnes piiratult või sellest üldse keelduda.

Tuginedes määrusele (EÜ) nr 1049/2001, väidab apellant, et kui see määrus kuulub kohaldamisele, on komisjoni hindamispädevus piiratud, arvestades apellandi põhiõigusi, mis teisese õiguse kohaldamisel viib samale tulemusele kui esmase õiguse puhul põhiõiguste harta eespool nimetatud sätte kohaldamisel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik) 14. detsembril 2010 — Littlewoods Retail Ltd and others versus Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Kohtuasi C-591/10)

2011/C 89/12

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Littlewoods Retail Ltd and others

Kostja: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas juhul, kui maksukohustuslane on maksnud enam käibemaksu, mille liikmesriik pidas kinni vastolus EL käibemaksualastes õigusnormides sätestatud nõuetega, on liikmesriigi poolt antav õiguskaitsevahend kooskõlas EL õigusega, kui see õiguskaitsevahend tagab üksnes (a) enammakstud põhisummade ja (b) nendelt summadelt tasumisele kuuluva lihtintressi tagastamise selliste siseriiklike õigusnormide alusel nagu 1994. aasta käibemaksuseaduse § 78?

2. Juhul kui see nii ei ole, siis kas EL õiguse kohaselt peab liikmesriigi poolt antav õiguskaitsevahend hõlmama (a) enammakstud põhisummade tagastamist ja (b) liitintressi maksmist liikmesriigi käsutuses olnud enammakstud summade kasutusväärtuse ulatuses ja/või selles ulatuses, milles maksukohustuslasel ei olnud võimalik selle raha väärtust kasutada?

3. Kui vastus nii esimesele kui ka teisele küsimusele on eitav, siis mida peab liikmesriigi poolt antav õiguskatsevahend EL õiguse kohaselt lisaks enammakstud põhisumma tagastamisele hõlmama osas, mis puudutab enammakstud summa ja/või intressi kasutusväärtust?
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola Vabariik) 14. detsembril 2010 — Minister Finansów versus Kraft Foods Polska SA

(Kohtuasi C-588/10)

2011/C 89/10

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Minister Finansów

Vastustaja: Kraft Foods Polska SA

Eelotsuse küsimus

Kas võttes arvesse asjaolu, et direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 90 lõike 1 kohaselt juhul, kui hinda alandatakse pärast tarne toimumist, vähendatakse maksustatavat väärtust sellele vastavalt ning liikmesriikide poolt kindlaksmääratud tingimustel, sisaldub nimetatud tingimuste mõistes selline tingimus, nagu on ette nähtud käibemaksuseaduse artikli 29 lõikes 4a, mis seab maksubaasi vähendamise õiguse võrreldes väljastatud arvel kindlaksmääratud alusega sõltuvusse sellest, et maksukohustuslasel on enne maksudeklaratsiooni esitamise tähtaja möödumist selle maksustamisperioodi eest, mil kaupade ostja või teenuse saaja sai kätte korrigeeritud arve, kaupade ostja või teenuse saaja poolt väljastatud kinnitus esitatud arvet puudutava korrigeeritud arve kättesaamise kohta, ja kas see on kooskõlas ka käibemaksu neutraalsuse põhimõttega ja proportsionaalsuse põhimõttega?

(1) ELT L 347, lk 1.
—

tuvastada, et Rootsi Kuningriik on rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta direktiivi 2008/1/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (1) artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohtutusi, jättes võtmata vajalikud meetmed tagamaks, et pädevad asutused hoolitsevad artiklite 6 ja 8 kohaste lubade abil või tingimuste uuesti läbivaatamise või vajaduse korral nende ajakohastamise abil selle eest, et olemasolevad käitised tegutsevad vastavuses artiklite 3, 7, 9, 10 ja 13, artikli 14 punktide a ja b ning artikli 15 lõike 2 nõuetega mitte kauem kui 30. oktoobrini 2007;
1.

Kas nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes artiklit 10 tuleb, tuginedes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 21 ja artikli 20 lõike 2 kohasele Euroopa Liidu liikmesriikides vaba liikumise ja elamise põhimõttele, tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusaktide alusel saadavaid rahalisi vanadushüvitisi ei tohi mingil viisil vähendada, muuta, peatada, tühistada või konfiskeerida seetõttu, et nende saaja on elanud samaaegselt kahe liikmesriigi territooriumil (tal on olnud kaks samaväärset alalist elukohta), millest üks ei ole see liikmesriik, kus asub vanaduspensioni maksmise eest vastutav asutus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) 21. detsembril 2010 — Football Dataco Limited, Football Association Premier League Ltd, Football League Limited, Scottish Premier League Limited, Scottish Football League, PA Sport UK Limited versus Yahoo UK Limited, Stan James (Abingdon) Limited, Stan James PLC, Enetpulse APS

(Kohtuasi C-604/10)

2011/C 89/14

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Football Dataco Limited, Football Association Premier League Ltd, Football League Limited, Scottish Premier League Limited, Scottish Football League, PA Sport UK Limited

Kostjad: Yahoo UK Limited, Stan James (Abingdon) Limited, Stan James PLC, Enetpulse APS

Eelotsuse küsimused

1. Mida tähendab direktiivi 96/9/EÜ andmebaaside õiguskaitse kohta artikli 3 lõikes 1 kasutatud mõiste „sisu valiku või korralduse poolest autori intellektuaalseks loominguks [olevad] andmebaas[id]”, ja täpsemalt: a) kas intellektuaalne pingutus ja oskus andmete loomisel tuleb jätta arvesse võtmata? b) kas sõnastus „valik või korraldus” hõlmab olulise lisanduse tegemist varem olemas olnud andmeüksusesse (näiteks jalgpallimatši kuupäeva kindlaksmääramine)? c) kas mõiste „autori intellektuaalne looming” eeldab autorilt rohkemat kui olulist vaeva ja oskust ja kui, siis mida?
1.

Kas nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (1) lisas toodud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 5 lõikega 1 on vastuolus, kui sellist siseriiklikku sätet nagu Teilzeit- und Befristungsgesetzi (osalise tööaja ja tähtajalise töö seadus, edaspidi „TzBfG”) § 14 lõike 1 teise lause punkti 3, mis näeb ette, et töölepingu korduvaks pikendamiseks on objektiivne alus juhul, kui töötaja võetakse tööle teise töötaja asendamiseks, tõlgendada ja kohaldada nii, et objektiivne alus on olemas ka püsiva asendamisvajaduse korral, kuigi asendada saaks ka nii, et asjaomasel töötajal oleks tähtajatu tööleping ning talle kantakse vastavalt üle pidevalt äraoleva töötaja ülesanded, kuid tööandja on jätnud endale õiguse otsustada iga kord uuesti, kuidas ta järjekordset töötaja äraolekut kompenseerib?
3.

Kas menetluses eelmise küsimuse tähenduses esitatakse määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 kohaldamiseks tühisuse vastuväitele selles mõttes vorminõudeid, et määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 kohaldatakse üksnes juhul, kui määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 kohaselt pädevale kohtule on juba esitatud tühistamishagi või see esitatakse kohtu poolt määratud tähtaja jooksul, et selleks on igal juhul patendi omanik kohtusse kutsutud või kutsutakse, või piisab üksnes tühisuse vastuväite esitamisest, ja kui see on nii, siis kas asjaomase vastuväite sisule esitatakse selles mõttes nõudeid, et see peab olema piisavalt põhjendatud ja/või et selle vastuväite esitamist ei saa pidada õiguse kuritarvitamiseks?
3.

Kas määrust tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja vabaneb artikli 5 lõike 3 alusel oma kohustustest nii erakorraliste asjaolude tõttu tühistatud lennu reisijate kui ka järgnevate lendude reisijate ees selle tõttu, et selliselt toimides on lennuettevõtja püüdnud jagada tegevuse käigus esinenud erakorralise asjaolu — näiteks streigi — negatiivse mõju laiemale reisijate ringile kui tühistatud lennu reisijad, korraldades lennud ümber nii, et ühegi reisija reis ei lükkuks edasi ebaproportsionaalselt pika ajavahemiku võrra. Teisisõnu — kas lennuettevõtja võib tugineda erakorralistele asjaoludele ka sellise ajaliselt hilisema lennu reisija puhul, kelle reisi kõnealused asjaolud vahetult ei mõjuta? Kas selles küsimuses omab tähtsust see, kas reisija õiguslikku olukorda ja õigust hüvitisele hinnatakse lennust mahajätmist käsitleva määruse artikli 4 alusel või lennu tühistamist käsitleva artikli 5 alusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 80/15

Euroopa Komisjoni poolt 11. jaanuaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 27. oktoobri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-24/05: Alliance One International, Inc. (varem Standard Commerial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-14/11 P)

2011/C 80/28

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon

Teised menetlusosalised: Alliance One International, Inc. (varem Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (esindajad: F. Castillo de la Torres, E. Gippini Fournier, R. Sauer)

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 1;

— tühistada Üldkohtu otsus tervikuna;

— mõista käesoleva menetluste kohtukulud välja TCLT-lt ja esimese astme kohtukulud välja kolmelt hagejalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud kohtuotsus tuleks tühistada järgmistel põhjustel:

1. Üldkohus kohaldas vääralt võrdse kohtlemise põhimõtet ja jättis ka tähelepanuta kindlalt väljakujunenud kohtupraktika, mille kohaselt tuleb iga äriühingu vastutus kindlaks teha tema enda poolt toimepandud rikkumise alusel.

2. Üldkohus rikkus õigusnormi, asudes seisukohale, et see, kuidas komisjon kohtles teatud emaettevõtjaid, määras ära õigusliku standardi teiste emaettevõtjate vastutuse määratlemiseks, isegi kui see standard oli ulatuslikum kohtupraktikaga kehtestatust.

3. Kuna Üldkohus ei lubanud esitada vastuargumente diskrimineerimise väitele, rikkus ta komisjoni õigust võistlevale menetlusele ning tõlgendas vääralt põhjendamiskohustust.
3.

Kui vastus teisele küsimusele on eitav, siis kas artiklid 5 ja 9 on kehtetud niivõrd, kui need rikuvad proportsionaalsuse põhimõtet, mittediskrimineerimise põhimõtet, Montréali konventsioonis ette nähtud „huvide õiglase tasakaalu” põhimõtet ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 16 ja 17?
ET Euroopa Liidu Teataja C 80/16

25. jaanuaril 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Tšehhi Vabariik

(Kohtuasi C-37/11)

2011/C 80/31

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: Z. Malůšková, H. Tserepa-Lacombe)

Kostja: Tšehhi Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et sätestades määruse nr 77/2003 Coll. pargrahvi 1 lõike 2 punktis q, et „määrdevõi” (pomazánkové máslo) tähendab hapukoorest valmistatud piimatoodet, millele on lisatud piimapulbrit või hapupiima, ja mis sisaldab vähemalt 13 % piimarasva ja 42 % kuivainet, ja lubades seda toodet turustada tootenimetuse all „määrdevõi”, on Tšehhi Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad määruse (EÜ) nr 1234/2007 (1) artiklist 155 koosmõjus määruse (EÜ) nr 1234/2007 XV lisa punkti I punkti 2 esimese ja teise alapunktiga ning XV lisa liite A osa punktidega 1 ja 4;

— mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikkel 155 koosmõjus määruse (EÜ) nr 1234/2007 XV lisa punkti I punkti 2 esimese ja teise alapunktiga ning XV lisa liite A osa punktidega 1 ja 4 sätestab, et tootenimetusega „või” võib tähistada tooteid, mille piimarasva sisaldus on vähemalt 80 % ja mille veesisaldus ei ületa 16 %. Tšehhi Vabariigis lubati põllumajandusministri 6. märtsi 2003. aasta määrusega turule tuua toode tootenimetusega „määrdevõi”. See toode on tahke, kergesti töödeldav õli-vee emulsioon, mis saadakse peamiselt hapukoorest ja mis sisaldab vähemalt 31 % piimarasva ja 42 % kuivainet. Kuna selle toote piimarasva sisaldus on lubatust madalam, ei täida „määrdevõi”-toode tootenimetuse „või” kasutamiseks kehtestatud tingimusi, ja seetõttu on rikutud eespool viidatud EL õigusnorme.

Määruse (EÜ) nr 1234/2007 XV lisa punkti I teine alapunkt koosmõjus XV lisa liite A osa punktiga 4 kohaselt tuleb piimatoodetel, mille piimarasva sisaldus on väiksem kui 39 %, kasutada tootenimetust „Piimarasvavõi, X %”. „Määrdevõid” selle tootenimetuse all ei turustata ja seetõttu on rikutud eespool viidatud EL õigusnorme.

Erandina võib toodet turustada tootenimetusega „või” isegi juhul, kui toode ei vasta eespoolnimetatud kriteeriumidele, kui määruse (EÜ) nr 1234/2007 XV lisa punkti I punkti 2 kolmandas alapunktis sätestatud tingimused on täidetud. Selliste toodete ammendav loetelu on ära toodud komisjoni määruse (EÜ) nr 445/2007 (2) I lisas kehtestatud toodete nimekirjas. „Määrdevõid” selles nimekirjas ei ole, kuna selle toote puhul ei ole täidetud määruse (EÜ) nr 1234/2007 XV lisa punkti I punkti 2 kolmandas alapunktis a sätestatud tingimused. Seetõttu ei saa „määrdevõile” nimetatud erandit kohaldada.

(1) ELT L 299, 16.11.2007, lk 1.

(2) ELT L 106, 24.4.2007, lk 24.
4.

Kas selleks, et ravimi müügiloas nimetatud toimeainete kombinatsioon saaks täiendava kaitse tunnistuse, ja võttes arvesse määruse artikli 4 sõnastust, sõltub tingimuse, et „toodet kaitseb aluspatent” määruse artiklite 1 ja 3 tähenduses, täitmine sellest, kas aluspatent sisaldab üht (või mitut) patendinõudlust, milles on konkreetselt nimetatud 1) ühendite klassi, mis hõlmab üht kõnealuse toote toimeainet, ja 2) täiendavate toimeainete klassi, mis võib olla täpsemalt kindlaks määramata, kuid hõlmab teist kõnealuse toote toimeainet, kombinatsioon; või piisab sellest, kui aluspatent sisaldab üht (või mitut) patendinõudlust, 1) milles on nimetatud nende ühendite klass, mis hõlmavad üht kõnealuse toote toimeainet, ja 2) milles on kasutatud konkreetset sõnastust, mis siseriikliku õiguse kohaselt laiendab kaitse ulatust täiendavatele täpselt kindlaksmääramata toimeainetele, sealhulgas kõnealuse toote teisele toimeainele?
1.

Kas nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määruse (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (1), artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab, et liikmesriik võtab endale vastutuse varjupaigataotluse läbivaatamise eest, kui varjupaigataotleja puhul puuduvad isiklikud asjaolud, mis põhjendavad selle määruse artiklis 15 sätestatud humanitaarklausli kohaldamist, ja kui määruse artikli 3 lõike 1 kohaselt vastutav liikmesriik ei ole vastanud määruse (EÜ) nr 343/2003 artikli 20 lõike 1 kohasele tagasivõtmispalvele, kusjuures see määrus ei sisalda sätteid solidaarsuspõhimõtte järgimise kohta vastavalt ELTL artiklile 80?
3.

Juhul kui vastus teisele küsimusele on eitav: kas toetust maksev asutus võib sellistel asjaoludel, nagu on kujunenud põhikohtuasjas, võtta ekspordideklaratsiooni lahtrisse 2 tehtud kannet sõna-sõnalt ja eksporditoetuse taotluse tagasi lükata, viidates sellele, et toetuse taotleja ei ole asjaomaste kaupade eksportija, või on toetust maksev asutus juhul, kui eksportija kohta ekspordideklaratsiooni lahtrisse 2 tehtud kanne ja lahtris 40 osutatud eeldokumendile tehtud kanne ja/või ekspordilitsentsi omaniku kohta lahtrisse 44 tehtud kanne on vastuolus, kohustatud esitama toetuse taotlejale järelepärimise ja kannet ekspordideklaratsiooni lahtris 2 vajaduse korral omal algatusel parandama?