25. veebruaril 2021 esitatud hagi – Mariani jt versus parlament

(Kohtuasi T-124/21)

(2021/C 138/68)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hagejad: Thierry Mariani (Pariis, Prantsusmaa) ja veel 22 hagejat (esindaja: advokaat F. Wagner)

Kostja: Euroopa Parlament

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. detsembri 2020. aasta määruse (EL, EURATOM) nr 2020/2223, millega muudetakse määrust (EL, Euratom) nr 883/2013 seoses Euroopa Prokuratuuriga tehtava koostöö ja Euroopa Pettustevastase Ameti juurdluste tulemuslikkusega (ELT 2020, L 437, lk 49), artikkel 1, eriti aga muudetud määrusesse lisatud artikli 3 lõige 11, artikli 4 lõike 2 punktid a ja b, artikli 5 a osa lõige 1, artikli 7 b osa lõige 3a ja artikli 9a lõiked 1–4;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad esitavad oma hagi põhjendamiseks ühe väite, mille kohaselt on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste hartat (edaspidi „harta“), Euroopa inimõiguste konventsiooni, kohtupraktikas tunnustatud üldpõhimõtteid, parlamendiliikmete privileegide ja immuniteetide protokolli, Euroopa Parlamendi kodukorda ja parlamendiliikmete põhimäärust.

Hagejate väitel võimaldab vaidlustatud määrus Euroopa Pettustevastasel Ametil (edaspidi „OLAF“) saada viivitamata ja ette teatamata juurdepääs kogu teabele ning parlamendiliikmete ja nende assistentide tööruumidele ilma sõltumatu kohtuasutuse sanktsioonita, mis on aga kõikides demokraatlikes riikides reeglina nõutav.

Hagejad kritiseerivad vaidlustatud määrust ka seetõttu, et nende sõnul võimaldab see OLAFil saada juurdepääs parlamendiliikmete ja nende assistentide isiklikele seadmetele, pangaväljavõtetele ja –kontodele.

Hagejad leiavad, et OLAF võib algatada niisuguseid menetlustoiminguid pelgalt anonüümse vihje põhjal ning kardavad, et parlamendiliikmetele, eriti kui nad kuuluvad opositsiooni, võidakse avaldada survet, rakendada väljapressimist või neid muul moel hirmutada, mis võib anda võimaluse teistel isikutel nende tegevust parlamendiliikmena mõjutada.

Hagejad väidavad lisaks, et menetluslike tagatiste kontrolör ei ole igal juhul sõltumatu organ, nagu seda on eeluurimiskohtunik kriminaalpolitsei uurijate puhul, kuna sellise kontrolöri nimetab ametisse komisjon, kellest ta rahaliselt sõltub. Hagejad leiavad, et niisugune süsteem ei paku mingisugust tagatist opositsiooni kuuluvatele valitud parlamendiliikmetele, kelle suhtes OLAF võib juurdlust läbi viia.

Veel seab vaidlustatud määrus hagejate sõnul kahtluse alla harta artiklitega 7 ja 8 kehtestatud liidu õiguse üldpõhimõtted, kuna see võimaldab OLAFil saada juurdepääs teabele, mis teda ei puuduta ja mis veel vähem puudutab parlamenti või mis tahes muud Euroopa institutsiooni.

Lõpuks leiavad hagejad, et vaidlustatud määrus seab kahtluse alla parlamendiliikmete privileegide ja immuniteetide protokolli artiklitega 8 ja 9 kehtestatud liidu õiguse üldpõhimõtted, kuna vaidlustatud määrus võimaldab OLAFil rikkuda parlamendiliikmete immuniteeti, ilma et kohtuasutus oleks eelnevalt taotlenud või veel vähem saanud loa neilt parlamendiliikme puutumatuse äravõtmiseks ja ilma et tegu oleks erakorralise toiminguga. Hagejate hinnangul võimaldab vaidlustatud määrus OLAFil ja seega ka seda taotlenud Euroopa Parlamendil moonutada parlamendiliikmete immuniteeti ja õigust oma seisukohtade puutumatusele, et saada enda kätte materjale, millele muidu OLAFil juurdepääsu ei oleks.