ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 17. septembri 2020. aasta määrus –

Super Bock Bebidas

(kohtuasi C‑837/19) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Käibemaks – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Kuues direktiiv 77/388/EMÜ – Artikli 17 lõige 6 – Direktiiv 2006/112/EÜ – Artiklid 168 ja 176 – Mahaarvamisõiguse välistamine – Teenuste ostmine seoses majutuse, toitlustuse, jookide, autorendi, kütuse ja kiirteemaksuga – Standstill-tingimus – Euroopa Liiduga ühinemine

1. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Mahaarvamisõiguse piirangud – Nende mahaarvamisõiguse erandite jõussejätmine, mis kehtisid Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeval – Hilisem muutmine, mis mõjutab erandite ulatust – Lubatavus – Tingimused (Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 6 teine lõik; nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 176 teine lõik) (vt punktid 28–31)

2. Uute liikmesriikide ühinemine – Ühinemisaktide protokollid ja lisad – Kuulumine esmase õiguse sätete õigusliku regulatsiooni alla – Nende sätete tõlgendamine lähtuvalt nende rakendamiseks vastu võetud teisese õiguse sätetest – Lubamatus (1985. aasta ühinemisakt, artikkel 395 ja XXXVI lisa; nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 6 teine lõik; nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 176 teine lõik) (vt punkt 38)

3. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Mahaarvamisõiguse piirangud – Nende mahaarvamisõiguse erandite jõussejätmine, mis kehtisid Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeval – Tingimused – Piisavalt täpsed erandid (Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 6 teine lõik; nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 176 teine lõik) (vt punktid 39–42)

4. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Mahaarvamisõiguse piirangud – Nende mahaarvamisõiguse erandite jõussejätmine, mis kehtisid Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeval – Riigisisesed õigusnormid, mis jõustusid liiduga ühinemise kuupäeval – Erandid, mis kehtivad ka maksustatavate tehingute tarbeks tehtud kulutuste suhtes – Lubatavus (Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 6 teine lõik; nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 176 teine lõik) (vt punktid 43 ja 44 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 17 lõiget 6 ning nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 168 punkti a ja artiklit 176 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis jõustusid liikmesriigi Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeval ja mille kohaselt on käibemaksu mahaarvamise õigus välistatud muu hulgas majutus-, toitlustus-, joogi-, autorendi‑, kütuse- ja teemaksukulude puhul ka siis, kui on tõendatud, et need kulud kanti selliste kaupade ja teenuste soetamiseks, mida kasutati maksustatavate tehingute tarbeks.

( 1 ) ELT C 54, 17.2.2020.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 3. septembri 2020. aasta määrus –

Crewprint

(kohtuasi C‑611/19) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtted – Käibemaksu mahaarvamise õigus – Keeldumine – Pettus – Tõendamine – Alltöövõtjate ahel

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Keeldumine, mis põhineb asjaolul, et toimepandud pettuste ja eeskirjade rikkumiste tõttu ei ole kaubatarnet tegelikult toimunud – Alltöövõtjate ahel – Riigisisene tava, mille raames keeldutakse andmast mahaarvamisõigust põhjendusel, et maksukohustuslase ja arved väljastanud isiku tegevust käsitatakse pettusena – Neutraalse maksustamise, tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtete mittejärgimine – Lubamatus – Piirid – Liikmesriigi kohtu teostatav kontroll

(Nõukogu direktiiv 2006/112)

(vt punktid 30–38 ja 41–45 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, koostoimes neutraalse maksustamise, tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtetega, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene tava, mille raames maksuhaldur keeldub andmast maksukohustuslasele sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust põhjendusel, et asjaomase maksukohustuslase ja arved väljastanud isiku tegevus kujutab endast pettust, kuna esiteks ei ole nende lepingud asjaomaste majandustehingute tegemiseks vajalikud ja neid saab õiguslikult kvalifitseerida teisiti kui nemad seda tegid, teiseks kasutas arved väljastanud isik ilma vajaduse või majandusliku põhjenduseta alltöövõtjaid, kellest osal ei olnud vajalikke töötajaid ega vahendeid, ja kolmandaks oli kõnealune maksukohustuslane selle arved väljastanud isiku ja ühe tema alltöövõtjaga töötajate osas või organisatsiooniliselt seotud. Sellise keeldumise põhjendamiseks tuleb muul moel kui eelnevalt kindlaks määratud kriteeriumidel põhinevate eeldustega tõendada, et sama maksukohustuslane osales aktiivselt pettuses või et ta teadis või oleks pidanud teadma, et asjaomased tehingud on seotud pettusega, mille pani toime arved väljastanud isik; seda asjaolu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima.

( 1 ) ELT C 95, 23.3.2020.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 4. juuni 2020. aasta määrus –

FU

(kohtuasi C‑554/19) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Määrus (EL) 2016/399 – Schengeni piirieeskirjad – Artiklid 22 ja 23 – Kontrolli kaotamine Schengeni ala sisepiiridel – Liikmesriigi territooriumil toimuvad kontrollid – Piiril toimuvate kontrollidega samaväärse toimega meetmed – Isiku tuvastamise Schengeni ala sisepiiri läheduses – Kontrollivõimalused sõltumata asjaomase isiku käitumisest või eriasjaolude olemasolust – Kontrollide intensiivsust, sagedust ja selektiivsust reguleeriv riiklik raamistik

1. Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad – Piirikontrolli kaotamine sisepiiridel – Territooriumil toimuvad kontrollid – Liikmesriigi õigusnormid, mis annavad politseile pädevuse kontrollida kõiki isikuid alal, mis jääb liikmesriigi ja Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni osalisriikide maismaapiiri ja sealt 30 kilomeetri kaugusel oleva piirjoone vahele – Lubatavus – Tingimused – Kontrollimine liikmesriigi kohtu poolt (ELTL artikli 67 lõige 2; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2016/399, artiklid 22 ja 23) (vt punktid 26, 27, 38, 40, 53–57 ja resolutsioon)

2. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Kontrollimine, kas siseriiklik õigus on liidu õigusega kooskõlas – Välistamine – Eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõikide liidu õiguse tõlgendamise juhtnööride andmine – Hõlmamine (ELTL artikkel 267) (vt 28–31)

Resolutsioon

ELTL artikli 67 lõiget 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määruse (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad), artikleid 22 ja 23 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, mis annavad asjaomase liikmesriigi politseiasutustele pädevuse kontrollida kõiki isikuid – olenemata isiku käitumisest ja eriasjaolude olemasolust – alal, mis jääb selle liikmesriigi ja teiste Schengeni riikide maismaapiiri ja sealt 30 kilomeetri kaugusel oleva piirjoone vahele, et ennetada või takistada ebaseaduslikku sisenemist selle liikmesriigi territooriumile või ebaseaduslikku viibimist selle liikmesriigi territooriumil või hoida ära teatavaid piiri puutumatuse vastu suunatud süütegusid, kui seda pädevust reguleerib õiguslik raamistik, mis tagab ja piiritleb piisavalt täpselt kontrollide intensiivsuse, sageduse ja selektiivsuse, tagades, et selle pädevuse praktilisel teostamisel ei oleks samaväärset toimet kontrolliga piiril – seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

( 1 ) ELT C 357, 21.10.2019.
1.

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Küsimused, mis on esitatud kontekstis, mis välistab tarviliku vastuse – Ilmselge vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94) (vt punktid 19–28, 33, 35–38 ja resolutsioon)
Euroopa Kohtu (kuues koda) 28. mai 2020. aasta määrus – Wallonische Region (mitteresidendist äriühingu sõiduki registreerimine)

(kohtuasi C‑757/19)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – ELTL artikkel 49 – Asutamisvabadus – Maanteeliiklus – Mootorsõidukite registreerimine – Ühes liikmesriigis elukohta omav juht – Teises liikmesriigis registreeritud sõiduk – Selles teises liikmesriigis asutatud äriühingu juhi ja osaniku käsutusse antud sõiduk – Kohustus kanda alati sõidukis kaasas tõendit selle sõiduki õiguspärase kasutamise kohta – Proportsionaalsus

Asutamisvabadus – Piirangud – Riigi territooriumil elukohta omav isik, kes on teises liikmesriigis asutatud äriühingu juht ja osanik – Välisriigi numbrimärgiga sõiduki kasutamine – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad trahvi ähvardusel ette kohustuse esitada kohe tõend sõiduki kasutamise õiguspärasuse kohta – Lubamatus – Põhjendatus – Puudumine – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(ELTL artikkel 49)

(vt punktid 23, 27–31 ja 33–35 ning resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt saab selles liikmesriigis alalist elukohta omav isik sellise sõiduki puhul, mille on tema käsutusse andnud teises liikmesriigis, kus see sõiduk on registreeritud, asutatud äriühing, mille juht ja osanik ta on, tugineda mõnele erandile sõidukite registreerimise kohustusest vaid juhul, kui selle erandi tingimuste täidetust tõendavad dokumendid on tal alati sõidukis kaasas.
60

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2016/343 artikleid 4 ja 6 koostoimes direktiivi põhjendusega 16 tuleb tõlgendada nii, et süütuse presumptsioonist tulenevate nõuetega ei ole vastuolus see, et kui pädev kohus kontrollib vahistamisotsuse seaduslikkuse üle otsustamiseks, kas on piisav alus kahtlustada, et kahtlustatav või süüdistatav on talle ette heidetava kuriteo toime pannud, siis kaalub see kohus talle esitatud süüstavaid ja süüst vabastavaid tõendeid ning põhjendab oma otsust nii, et lisaks arvesse võetud asjaolude äramärkimisele võtab ta ka seisukoha asjaomase isiku kaitsja esitatud vastuväidete kohta, tingimusel et selles otsuses ei osutata vahistatule kui süüdlasele.
15

Nendel asjaoludel otsustas Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluj (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [EL] lepingu sätteid ja eelkõige selle artikli 6 lõiget 1, mille kohaselt tunnustab [Euroopa] Liit […] hartas sätestatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid, millel on aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud, ning harta sätteid, eelkõige selle artiklit 20, mille järgi on kõik seaduse ees võrdsed, ja artiklit 47, milles on ette nähtud, et igaühel on õigus õiglasele asja arutamisele, tuleb tõlgendada nii, et Rumeenia kohus peab: – lahendama kõik poolte taotlused ja õiguskaitsevahendid, kontrollides neid tõhusalt, pooltel on õigus saada konkreetne ja selge vastus väidetele, mis on vaidlusaluse kohtuasja lahendamisel otsustavad, ja – lähtuma sellest, et juriidiline pretsedent, mille puhul on tegemist sama kohtu või mõne muu Rumeenia kohtu jõustunud otsusega, on siduv kohtuasjas, milles asja arutav riigisisene kohus leiab, et seda pretsedenti tuleb kohaldada ja asub seisukohale, et kohtuasjad on „õiguslikult sarnased“, ning see siduvus tähendab, et kohus, mis tuvastab sellise „õigusliku sarnasuse“, võib teha teistsuguse lahendi ainult siis, kui ta põhjendab seda seadusega veelgi rohkem kooskõlas oleva kohaldamisega?“
45

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2016/343 artikli 7 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et see ei reguleeri küsimust, kas selleks, et kohus kiidaks heaks karistuse kokkuleppe – mis on kõne all põhikohtuasjas –, mis on sõlmitud kuritegelikku ühendusse kuulumises süüdistatava isiku ja prokuröri vahel, peab olema täidetud tingimus, et teised isikud, keda sellesse kuritegelikku ühendusse kuulumises süüdistatakse, annavad selle kokkuleppe sõlmimiseks nõusoleku.
Mis puudutab kolmandana ja viimasena käesoleva kohtumääruse punktides 11 ja 12 välja toodud argumente, mille kohaselt on apellatsioonkaebuses tõstatatud uusi õigusküsimusi Euroopa Kohtu praktika seisukohast, siis tuleb nentida, et käesolevas apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses ei ole ka täpsustatud, millist liidu õiguse sätet või kohtupraktikat Üldkohus rikkus, kui ta otsustas, et tuleb tugineda mootorsõidukitele üldiselt, et tuvastada eristatavus vastavalt selle toote kirjeldusele, mida asjaomane disainilahendus endast kujutab. Lisaks ei tähenda see, et Euroopa Kohus ei ole mõnda õigusküsimust analüüsinud seda, et see küsimus on tingimata oluline liidu õiguse edasiarendamise seisukohast, kuna apellant peab olulisust alati tõendama, esitades täpsed selgitused nii selle küsimuse uudsuse kui ka põhjuste kohta, miks see küsimus on selle õiguse edasiarendamise seisukohast oluline (30. septembri 2019. aasta kohtumäärus All Star vs. EUIPO, C‑461/19 P, ei avaldata, EU:C:2019:797, punkt 16). Antud juhul kinnitab aga apellant üksnes seda, et nendes argumentides esitatud õigusküsimuste huvi seisneb liidu õiguse edasiarendamises, viidates sellega seoses Euroopa Kohta praktika puudumisele, kuid esitamata siiski muud selgitust.
Mis puudutab kolmandana ja viimasena käesoleva kohtumääruse punktides 13 ja 14 välja toodud argumente, mille kohaselt on apellatsioonkaebuses tõstatatud uusi õigusküsimusi Euroopa Kohtu praktika seisukohast, siis tuleb nentida, et käesolevas apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses ei ole ka täpsustatud, millist liidu õiguse sätet või kohtupraktikat Üldkohus rikkus, kui ta otsustas, et tuleb tugineda mootorsõidukitele üldiselt, et tuvastada eristatavus vastavalt selle toote kirjeldusele, mida asjaomane disainilahendus endast kujutab. Lisaks ei tähenda see, et Euroopa Kohus ei ole mõnda õigusküsimust analüüsinud seda, et see küsimus on tingimata oluline liidu õiguse edasiarendamise seisukohast, kuna apellant peab olulisust alati tõendama, esitades täpsed selgitused nii selle küsimuse uudsuse kui ka põhjuste kohta, miks see küsimus on selle õiguse edasiarendamise seisukohast oluline (30. septembri 2019. aasta kohtumäärus All Star vs. EUIPO, C‑461/19 P, ei avaldata, EU:C:2019:797, punkt 16). Antud juhul kinnitab aga apellant üksnes seda, et nendes argumentides esitatud õigusküsimuste huvi seisneb liidu õiguse edasiarendamises, viidates sellega seoses Euroopa Kohta praktika puudumisele, kuid esitamata siiski muud selgitust.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 7 punkti 1 alapunkti b teist taanet tuleb tõlgendada nii, et lennu puhul, mida iseloomustab ühtne kinnitatud broneering kogu reisi jaoks ja mis on jagatud mitmeks lennusegmendiks, võib „kohustuse täitmise koht“ selle sätte tähenduses olla esimese lennu väljumiskoht, kui lennusegmente teostasid kaks erinevat lennuettevõtjat ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, alusel esitatud hüvitise maksmise hagi aluseks on viimase lennu tühistamine ja see hagi on esitatud selle viimase lennusegmendi eest vastutanud lennuettevõtja vastu.
Kontrollitavate juriidiliste isikutega sõlmitud riigihankelepingute suhtes ei tuleks kohaldada käesolevas direktiivis sätestatud menetlusi, kui avaliku sektori hankija teostab asjaomase juriidilise isiku üle kontrolli, mis sarnaneb kontrolliga, mida ta teostab oma osakondade üle, tingimusel et kontrollitava juriidilise isiku tegevusest moodustab rohkem kui 80% nende ülesannete täitmine, mida talle on andnud kontrolliv avaliku sektori hankija või nimetatud avaliku sektori hankija poolt kontrollitavad muud juriidilised isikud, olenemata sellest, kes on lepingu täitmise puhul kasusaaja.

Erandit ei tuleks laiendada nendele olukordadele, kus eraettevõtjal on otsene osalus kontrollitava juriidilise isiku kapitalis, kuna sellisel juhul annaks lepingu sõlmimine ilma konkurentsipõhise hankemenetluseta asjaomasele eraettevõtjale põhjendamatu eelise oma konkurentide ees. Pidades silmas kohustusliku liikmesusega riigiasutuste, näiteks teatavate avalike teenuste haldamise või osutamise eest vastutavate organisatsioonide eripära, ei tuleks seda siiski kohaldada juhtudel, kus konkreetse eraettevõtja osalus kontrollitava juriidilise isiku kapitalis on kooskõlas aluslepingutega tehtud kohustuslikuks mõne siseriikliku seadusesättega, tingimusel et selline osalus ei ole kontrolliv ega blokeeriv ning sellel ei ole kontrollitava juriidilise isiku otsuste üle otsustavat mõju. Samuti tuleks selgitada, et otsustavaks asjaoluks on ainult otsene erasektori osalus kontrollitavas juriidilises isikus. Sellest tulenevalt, kui kontrollival avaliku sektori hankijal või kontrollivatel avaliku sektori hankijatel on erakapitali osalus, ei välista see riigihankelepingute sõlmimist kontrollitava juriidilise isikuga ilma käesolevas direktiivis sätestatud menetlusi kohaldamata, kuna selline osalus ei mõjuta negatiivselt ettevõtjate vahelist konkurentsi.

Samuti tuleks selgitada, et sellised avaliku sektori hankijad nagu avalik-õiguslikud isikud, kellel võib olla erakapitali osalus, peaksid saama kasutada horisontaalse koostöö erandit. Seetõttu, kui kõik muud horisontaalse koostööga seotud tingimused on täidetud, peaks horisontaalse koostöö erand laienema sellistele avaliku sektori hankijatele, kui leping on sõlmitud ainult avaliku sektori hankijate vahel.“
3

Taotlus on esitatud seoses liikmesriigi kohustuste rikkumise hagiga, mille esitas komisjon ELTL artikli 258 alusel 25. oktoobril 2019 (edaspidi „liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi“) ja milles ta palus tuvastada, et Poola Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad: – ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust, kuna ta: – on teinud võimalikuks selle, et kohtulahendite sisu saab kvalifitseerida üldkohtute kohtunike distsiplinaarsüüteoks (27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych) (Dz. U. nr 98, jrk nr 1070), mida on muudetud (Dz. U. 2019, jrk nr 1495) (edaspidi „üldkohtute korralduse seadus“), § 107 lõige 1 ning Poola kõrgeima kohtu seaduse § 97 lõiked 1 ja 3), – ei ole taganud, et distsiplinaarkolleegium, kelle ülesanne on kontrollida kohtunike suhtes distsiplinaarmenetlustes tehtud otsuseid, on sõltumatu ja erapooletu (Poola kõrgeima kohtu seaduse § 3 punkt 5, § 27 ja § 73 lõige 1 koostoimes 12. mai 2011. aasta riikliku kohtute nõukoja seaduse (ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa) (Dz. U. nr 126, jrk nr 714), mida on muudetud 8. detsembri 2017. aasta seadusega riikliku kohtute nõukoja seaduse ja teatavate teiste seaduste muutmise kohta (ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw) (Dz. U. 2018, jrk nr 3) (edaspidi „KRSi seadus“), §‑ga 9 bis); – on distsiplinaarkolleegiumi esimehele andnud kaalutlusõiguse määrata distsiplinaarkohus, kes on pädev esimeses astmes üldkohtute kohtunikke puudutavates asjades (üldkohtute korralduse seaduse § 110 lõige 3 ja § 114 lõige 7), ja seega on jätnud tagamata, et distsiplinaarasju vaatab läbi „seaduse alusel moodustatud“ kohus, ning – on justiitsministrile andnud pädevuse nimetada ametisse justiitsministri distsiplinaarametnik (üldkohtute korralduse seaduse § 112 b) ja seega on jätnud tagamata, et üldkohtute kohtunike distsiplinaarasjad vaadatakse läbi mõistliku aja jooksul, ning on ette näinud, et toimingutel, mis on seotud kaitsja määramisega, ja kaitsetoimingutel, mida viimane teeb, ei ole distsiplinaarmenetlust peatavat toimet (üldkohtute korralduse seaduse § 113 a) ning et distsiplinaarkohus jätkab menetlust isegi siis, kui menetlusalune kohtunik või tema esindaja põhjendatult kohal ei viibi (üldkohtute korralduse seaduse § 115 a lõige 3), ja seega on jätnud tagamata menetlusaluste üldkohtu kohtunike kaitseõigused; – ELTL artikli 267 teisest ja kolmandast lõigust, kuna ta on teinud võimalikuks selle, et kohtute õigust pöörduda eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole piirab võimalus, et algatatakse distsiplinaarmenetlus.
25

Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Gardinia Home Decor väidab kaebuse põhjendamiseks, et importis põhikohtuasjas vaidluse all olevad kaubad koos nende juurde kuuluvate tarvikute ehk otstükkide, kandurite ja rõngastega, ja see võimaldas hõlpsalt kindlaks teha, et need on mõeldud kasutamiseks kardinapuudena. See äriühing leiab, et tähtsust ei ole sellel, et tarvikute kogus ei vasta imporditud varbade arvule, sest see erinevus tuleneb moodulsüsteemi müügimudelist. Ta lisab, et nende varbade kasutusotstarve nähtub üheselt mõistetavalt ka nende etiketist, mis on kinnitatud neist igaühe pakendile. Ta osutab sellele, et KNi rubriiki 8302 puudutavas selgitavas märkuses on sõnaselgelt öeldud, et sellesse rubriiki kuuluvad metalltorudest valmistatud kardinapuud, ja väidab, et käesoleval juhul ei oma tähtsust, et selles märkuses on välistatud üksnes sobivasse pikkusesse lõigatud torud, kuivõrd vaidlusalused torud on varustatud sobivate plastist otstükkidega.
10

Direktiivi 2014/24 artikli 56 lõikes 1 on sätestatud: „Lepingud sõlmitakse artiklite 67–69 kohaselt sätestatud kriteeriumite alusel, tingimusel et avaliku sektori hankija on vastavalt artiklitele 59–61 kontrollinud, et täidetud on kõik järgmised tingimused: a) pakkumus vastab hanketeates, huvi kinnitamise ettepanekus ja hankedokumentides esitatud nõuetele, tingimustele ja kriteeriumitele, võttes vajadusel arvesse artiklit 45; b) pakkumuse on teinud pakkuja, keda ei ole artikli 57 alusel kõrvale jäetud ning kes vastab avaliku sektori hankija poolt kooskõlas artikliga 58 kehtestatud kvalifitseerimise tingimustele ning artiklis 65 osutatud mittediskrimineerimise eeskirjadele ja kriteeriumitele, kui see on otstarbekas. Avaliku sektori hankijad võivad otsustada mitte sõlmida lepingut pakkujaga, kes esitas majanduslikult kõige soodsama pakkumuse, kui nad on kindlaks teinud, et kõnealune pakkumus ei vasta artikli 18 lõikes 2 osutatud kohaldatavatele kohustustele.“
13

Eelotsusetaotlused esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas põhikohtuasjas kõne all olevad Itaalia õigusnormid on kooskõlas liidu õigusega, kuna esiteks võib kõnealuse maksu ümberarvutuse lubamisest keelduda üksnes põhjusel, et taotluse esitaja sai abi, mille komisjon on tunnistanud siseturuga kokkusobimatuks, ilma et oleks vaja, et taotlejale oleks ametlikult antud korraldus abi tagasi maksta, ning teiseks ei ole tegemist pelgalt uue abi maksmise peatamisega, vaid selle andmisest lõpliku keeldumisega. Sellega seoses tekib eelotsusetaotlused esitanud kohtul ka küsimus, kas riigisisene õigus on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.