ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Heakskiidetud seemendusjaamadele liikmesriigi poolt antud piirkondlik ainuõigus osutada konkreetses piirkonnas veiste kunstliku seemendamise teenust, piirates nende ettevõtjate üldarvu, kellel on lubatud asjaomase riigi territooriumil selliseid jaamu asutada ja hallata, ning niisuguse ainuõiguse andmine määramata tähtajaks takistab teiste ettevõtjate, sealhulgas teistest liikmesriikidest pärit ettevõtjate juurdepääsu seemendamise turule. Asjaolu, et sellist ainuõigust omavaid geograafilisi piirkondi on võimalik kohandada või osadeks jaotada, seda hinnangut ei muuda.

Kui liikmesriik nõuab, et piiriülesed teenuseosutajad, kes soovivad tegeleda selle riigi territooriumil veiste kunstliku seemendamisega, peavad saama selleks seemendaja tunnistuse, ning et pärast sellise tunnistuse saamist võivad need ettevõtjad tegeleda veiste seemendamisega vaid pädeva piirkondliku seemendusjaama alluvuses, kujutab see endast kõnealuse tunnistuse väljastamise tingimustest olenemata teenuste osutamise vabaduse piirangut, sest seesugused nõuded võivad takistada teistes liikmesriikides asuvatel ja seal juba õiguspäraselt tegutsevatel ettevõtjatel seemendamise teenuse osutamist või muuta selle vähem atraktiivseks.

Liikmesriik, kes annab veiste kunstliku seemendamise teenuse osutamise õiguse piirkondlikku ainuõigust omavatele heakskiidetud seemendusjaamadele ning isikutele, kellel on seemendaja tunnistus, mille väljastamiseks tuleb sõlmida leping ühe sellise jaamaga, rikub EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi.

Selleks et kandidaadil oleksid vajalikud oskused seemendaja ülesannete täitmiseks, on küll õiguspärane, et liikmesriik nõuab seemendamisega tegelemiseks tunnistust. Mis puutub teatud kutsealal tegutsemise lubamise korda, peab liikmesriik oma õigusnormide kohaldamisel võtma arvesse teadmisi ja oskusi, mis huvitatud isik on teises liikmesriigis varem omandanud. Lisaks peavad eelneva loa andmise halduseeskirjad põhinema objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja varem teadaolevatel kriteeriumidel, nii et ametiasutuste kaalutlusõiguse teostamine oleks piiritletud ja seda ei saaks meelevaldselt kasutada.

Isegi kui õigusnormid — mille kohaselt tuleb seemendaja tunnistuse väljastamiseks sõlmida leping seemendusjaamaga, kes on seemendusturul selle sama ettevõtja potentsiaalne konkurent, kelle seemendamise oskusi ta peab kontrollima, ning mille kohaselt on vastava lepingu sõlmimine seemendusjaama juhi otsustuspädevuses, kes ei ole kohustatud lepingut sõlmima isegi juhul, kui kandidaadi oskused vastavad objektiivsetele nõuetele, mis ei ole diskrimineerivad ja on varem ette teada — oleksid loomade tervise kaitse ja seemendamisega tegeleva ettevõtja tervise kaitse tagamiseks kohased, lähevad need kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 91–95, 97, 108 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-51/05 P

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl jt

„Apellatsioonkaebus — Veinituru ühine korraldus — Destilleerimisabi — Kahju hüvitamise hagi — Ühenduse lepinguväline vastutus — Aegumistähtaeg — Tähtaja algus”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 22. novembril 2007 I - 5343

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 17. juuli 2008 I - 5373

Kohtuotsuse kokkuvõte

Kahju hüvitamise hagi – Aegumistähtaeg – Tähtaja algus

(EÜ artikkel 235 ja EÜ artikli 288 teine lõik; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 46)

Ühenduse lepinguvälise vastutusega seotud asjade viieaastane aegumistähtaeg, mis on ette nähtud Euroopa Kohtu põhikirjas, hakkab kulgema siis, kui on täidetud kõik hüvitamiskohustuse eelduseks olevad tingimused ja eriti kui hüvitamisele kuuluv kahju on muutunud konkreetseks. Seega juhtudel, kui ühenduse vastutuse aluseks on õigustloov akt, hakkab aegumistähtaeg kulgema siis, kui on tekkinud selle akti kahjulikud tagajärjed ja seega kui huvitatud isikutel tekkis kindel kahju.

Sellega seoses saavad EÜ artikli 288 teises lõigus märgitud kahju hüvitamise kohustuse tingimused ja seega selle kahju hüvitamise nõuete aegumist käsitlevad eeskirjad tugineda üksnes objektiivsetele tingimustele. Vastupidisel juhul rikutaks nende eeskirjade aluseks olevat õiguskindluse põhimõtet, mis nõuab, et ühenduse õigusnormid oleksid selged ja täpsed, selleks et huvitatud isikud saaksid ühenduse õiguskorda kuuluvates olukordades ja õigussuhetes nendest juhinduda.

Ühenduse lepinguvälise vastutuse hagi aegumistähtaja kulgemise takistamine kuni hetkeni, kui väidetavalt kahju kannatanud isik on isiklikult veendunud, et talle on kahju tekkinud, muudab selle hagi aegumise hetke lisaks sõltuvaks iga poole isiklikust teadlikukssaamisest kahju konkreetsusest; see on aga vastuolus õiguskindluse nõudega, mis on vajalik nende aegumistähtaegade kohaldamiseks. Arusaam asjaoludest ei ole nende asjaolude hulgas, mis peavad esinema aegumistähtaja kulgemiseks. Kahju tegelikkuse subjektiivset hindamist ei saa seega arvesse võtta kõnealuse aegumistähtaja alguse kindlaksmääramisel.

(vt punktid 54, 59–61)
Liikmesriigi vastu esitatud kohustuste rikkumise hagi raames ei saa see riik toetuda res judicata põhimõttele varasema kohtuotsuse alusel, kuna käesoleva vaidluse ese ning asja, milles tehti nimetatud varasem kohtuotsus, vaidluse ese on erinevad, eelkõige teabe osas, mida see liikmesriik esitas komisjonile käesoleva vaidluse raames.

(vt punkt 27)
Sellest tuleneb, et Euroopa Kohus on pädev läbi vaatama ühenduse institutsiooni poolt EÜ artikli 230 alusel esitatud hagi, milles palutakse tühistada EL lepingu V jaotise raames vastu võetud õigusakt, ning uurima EÜ artikli 241 alusel esitatud väiteid EÜ artikli 47 rikkumise kohta.

Euroopa Kohtu ülesanne on jälgida, et õigusaktid, mis nõukogu väitel tuginevad EL lepingu V jaotisele ja võivad oma laadist tulenevalt kaasa tuua õiguslikke tagajärgi, ei tungiks EÜ asutamislepingu sätetega ühendusele antud pädevusalale.

EL artikli 46 punktist f nähtub, et Euroopa Kohtu volitusi ja nende volituste kasutamist käsitlevad EÜ asutamislepingu sätted on kohaldatavad EL artikli 47 suhtes. Viimatinimetatud sätte kohaselt ei mõjuta miski Euroopa Liidu lepingus EÜ asutamislepingut.

Kui EL artikli 47 rikkumine tuleneb asjaolust, et õiguslike tagajärgedega akti, mille liit võttis vastu EL lepingu alusel, oleks võinud vastu võtta ühendus, siis ei puutu asjasse ka küsimus, kas — arvestades, et tegemist on valdkonnaga, mis ei kuulu ühenduse ainupädevusse ja mille raames ei ole järelikult liikmesriikidel takistatud kas eraldi või ühiselt oma pädevust teostada — liikmesriigid oleksid saanud sellise akti vastu võtta neile kuuluva pädevuse raames.

EL lepingu V jaotise alusel vastu võetud akt, mis toob kaasa õiguslikke tagajärgi, mõjutab EÜ asutamislepingu sätteid EL artikli 47 mõttes juhul, kui selle oleks saanud vastu võtta EÜ asutamislepingu alusel, ilma et oleks vaja uurida, kas see akt takistab või piirab ühenduse pädevuse teostamist. Kui EL lepingu V või VI jaotise raames vastu võetud akti sätete peamine eesmärk lähtuvalt nii nende eesmärgist kui ka sisust on EÜ asutamislepingu alusel ühenduse pädevusalasse kuuluva poliitika rakendamine ning need oleks saanud õiguspäraselt vastu võtta nimetatud lepingu alusel, siis nimetatud sätete vastuvõtmisel on rikutud EL artiklit 47.

Kuigi ühenduse praeguse arengukoostööpoliitika eesmärgid ei tohiks piirduda meetmetega, mille eesmärk on otsene võitlus vaesuse vastu, peab meede siiski selleks, et see saaks kuuluda nimetatud poliitikavaldkonda, aitama kaasa kõnealuse poliitika majanduslike ja sotsiaalsete eesmärkide saavutamisele. Selle kohta nähtub paljudest Euroopa Liidu institutsioonide ja Euroopa Ülemkogu dokumentidest, et teatud meetmed, mille eesmärk on toetada arengumaid, sh meetmed, mis on vastu võetud väike- ja kergrelvade leviku vastase võitluse raames, võivad aidata kaotada või vähendada nende maade majanduslikku ja sotsiaalset arengut takistavaid tegureid.

Samas — selleks et ühendus saaks arengukoostöö poliitika raames võtta vastu väike- ja kergrelvade vastast võitlust käsitleva konkreetse meetme, peab see meede nii eesmärgi kui ka sisu poolest kuuluma EÜ asutamislepinguga ühendusele selles valdkonnas antud volituste rakendamise alasse. Nii ei ole see juhul, kui sellise meetme peamine eesmärk on liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika elluviimine, isegi kui see aitab kaasa arengumaa majanduslikule ja sotsiaalsele arengule.

(vt punktid 67, 68, 71 ja 72)
Kohtuasi C-167/05

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Rootsi Kuningriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artikli 90 teine lõik — Teiste liikmesriikide toodete suhtes kohaldatavad riigimaksud — Teiste toodete kaudset kaitset võimaldavad maksud — Keeld diskrimineerida imporditud tooteid võrreldes konkureerivate kodumaiste toodetega — Aktsiisimaks — Õlle ja veini erinev maksustamine — Tõendamiskoormis”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 18. juulil 2007 I - 2129

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 8. aprill 2008 I - 2150

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Riigimaks – Teiste toodete kaudset kaitset võimaldavad maksud

(EÜ asutamislepingu artikli 95 teine lõik (muudetuna EÜ artikli 90 teine lõik))

Siseriiklik maksusüsteem, milles kohaldatakse peamiselt teistest liikmesriikidest imporditavale veinile kõrgemat aktsiisimäära kui õllele, mis on peamiselt kodumaine toode, ning mille aluseks on veini ja õlle maksustamine etanoolisisalduse mahuprotsentide järgi, ei võimalda kodumaise õlle kaudset kaitset ega ole järelikult vastuolus asutamislepingu artikli 95 teise lõiguga (muudetuna EÜ artikli 90 teine lõik), kui kange õlle ja sellega konkureeriva keskmise kategooria veini müügihindade erinevus on selline, et nende toodete erinev maksustamine ei mõjuta asjaomases sektoris tarbija käitumist, ning kui kaitsva mõju esinemist ei kinnita ka asjaomaste toodete müüki käsitlevad statistilised andmed.

(vt punktid 57–60)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 4 lõiget 5 ja D lisa punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud lisas loetletud veevarustuse alla kuulub kinnistu ühendamine ühisveevärgiga, mis seisneb sellise torustiku paigaldamises, mis võimaldab ühendada kinnistu torustiku ühisveevärgi püsivõrkudega, arvestades, et esiteks on kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 kolmanda lõigu eesmärk tagada, et D lisas mainitud teatava tähtsusega majandustegevuse kategooriaid, mille hulgas on veevarustus, ei vabastataks käibemaksust üksnes seetõttu, et tarnija on avalik-õiguslik isik, ja teiseks, et veevarustust iseloomustab vee elanikkonnale kättesaadavaks tegemine ning kinnistu ühendamine ühisveevärgiga on möödapääsmatu vee kättesaadavaks tegemiseks. Järelikult on avaliku võimu organina tegutsev avalik-õiguslik organisatsioon selle tegevuse osas maksukohustuslane.

(vt punktid 35, 37 ja resolutiivosa punkt 1)
Kohtuasi C-398/05

AGST Draht- und Biegetechnik GmbH

versus

Hauptzollamt Aachen

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Düsseldorf)

„Ühine kaubanduspoliitika — Tasakaalustav tollimaks — Subsiidiumidevastased meetmed — Määrus (EÜ) nr 1599/1999 — Roostevaba terastraat — Kahju ühenduse tööstusharule — Põhjuslik seos”

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 28. veebruar 2008 I - 1059

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine kaubanduspoliitika – Kolmandate riikide poolse subsideerimise vastased meetmed – Kahju – Põhjusliku seose kindlaksmääramine – Institutsioonide kohustused – Muude tegurite kui subsiidiumide arvessevõtmine

(Nõukogu määrus nr 2026/97, artikli 8 lõige 7)

Nõukogu ja komisjon on kohustatud kahju kindlaksmääramisel uurima, kas subsiidiumidevastase menetluse raames ühenduse tootmisharule tekitatud kahju, millele nad kavatsevad oma järeldused rajada, tuleneb tegelikult subsideeritud impordist, ja välistama kogu teistest teguritest põhjustatud kahju, eelkõige selle kahju, mille põhjuseks on ühenduse tootjate enda käitumine.

Kui institutsioonid on seda kohustust järginud ja teinud järelduse, et ühenduse tootjate konkurentsivastasest käitumisest tuleneval teguril on asjaomase toote lõpliku hinna seisukohalt vaid vähene osakaal, millest tulenevalt võib seda hinda pidada usaldusväärseks näitajaks ühenduse tööstusharule subsideeritud impordi tõttu tekkinud kahju tuvastamiseks, siis peab pool, kes väidab, et tasakaalustava tollimaksu kehtestav määrus on kehtetu, esitama tõendid selle kohta, et see tegur võis olla nii olulise mõjuga, et toote lõplikku hinda ei saanud enam kasutada nimetatud kahju ning selle kahju ja subsideeritud impordi vahelise põhjusliku seose tuvastamiseks.

(vt punktid 35, 51 ja 54)
„Mõjuvälja jääva” kasutaja või ettevõtja mõistet direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 4 lõike 1 tähenduses, mis annab kasutajatele ja selliseid võrke ja/või selliseid teenuseid pakkuvatele ettevõtjatele õiguse esitada kaebus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale, mis teda mõjutab, ning „mõjutatud” isiku mõistet direktiivi artikli 16 lõike 3 tähenduses, mis annab viimasele juhul, kui otsusega tühistatakse kohustused, mis kehtivad ettevõtja suhtes, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, õiguse olla tühistamisest piisavalt vara informeeritud, tuleb tõlgendada nii, et need võivad tähendada mitte ainult ettevõtjat, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, kelle suhtes riigi reguleeriv asutus on sama direktiivi artiklis 16 nimetatud turuanalüüsi menetluses teinud otsuse ja kes on otsuse adressaat, vaid ka kasutajaid ja märkimisväärse turujõuga ettevõtjaga konkureerivaid ettevõtjaid, kes ise ei ole selle otsuse adressaadid, kuid kelle õigusi otsus ebasoodsalt mõjutab.

(vt punktid 43 ja 48, resolutiivosa punkt 1)
Kohtuasi C-380/05

Centro Europa 7 Srl

versus

Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le garanzie nelle comunicazioni

ja

Direzione generale per le concessioni e le autorizzazioni del Ministero delle Comunicazioni

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato)

„Teenuste osutamise vabadus — Elektrooniline side — Teleringhäälingutegevus — Uus ühine reguleeriv raamistik — Raadiosageduste eraldamine programmide edastamiseks”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 12. septembril 2007 I - 352

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 31. jaanuar 2008 I - 368

Kohtuotsuse kokkuvõte

EÜ artikli 234 alusel toimuva Euroopa Kohtu ja siseriikliku kohtu vahelise koostöö toimimiseks peavad eelotsusetaotluses olema välja toodud täpsed põhjused, miks siseriiklikul kohtul on ühenduse õiguse tõlgendamise küsimus tekkinud ja miks ta on pidanud vajalikuks Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused esitada. Selles kontekstis on möödapääsmatu, et siseriiklik kohus selgitaks vähemalt mingilgi määral põhjusi, miks ta on ühenduse õigusnormid, mille tõlgendamist ta taotleb, välja valinud, ja milline on tema hinnangul seos nende ühenduse õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vahel. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus on vastuvõetamatu, kui selles ei tooda välja ühtegi ühenduse õiguse sätet, mille tõlgendamist ta palub, ega selgitata, milline on tema hinnangul seos nende sätete ja põhikohtuasja või selle eseme vahel. (vt punktid 54–56)

Vajadus anda ühenduse õiguse tõlgendus, millest oleks küsimuse esitanud siseriiklikule kohtule kasu, eeldab, et siseriiklik kohus on määratlenud faktilise ja õigusliku raamistiku, millega seoses eelotsusetaotluse küsimused on esitatud, või vähemalt selgitab faktilisi hüpoteese, millel need küsimused põhinevad. Eriti peavad need nõuded olema täidetud konkurentsiõiguse valdkonnas, kus on tihti tegemist faktiliselt ja õiguslikult keerukate olukordadega. Vastuvõetamatud on küsimused, mis puudutavad kaudselt EÜ artikli 86 lõiget 1 koosmõjus EÜ artikliga 82, kui eelotsusetaotlus ei sisalda ühtegi viidet asjaomase turu määratlusele, sellel turul tegutsevate erinevate operaatorite turuosade arvutustele ja eeldatava turgu valitseva seisundi kuritarvitamisele. (vt punktid 57–59 ja 61–63)

Kui eelotsuse küsimuse seisukohast on vaidluse kõik asjaolud seotud ainult olukorraga ühe liikmesriigi sees, võib vastus olla eelotsusetaotluse esitanud kohtule siiski vajalik, kui siseriiklik õigus nõuab, et selle liikmesriigi kodanikule peavad laienema samad õigused, mis samas olukorras tekivad mõne teise liikmesriigi kodanikule ühenduse õiguse alusel. (vt punktid 64 ja 69)
Põhjendatud arvamus peab sisaldama asjakohast ning üksikasjalikku ülevaadet põhjustest, millele toetudes komisjon leiab, et asjaomane riik on rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi. Seevastu ei ole üksikasjalikkuse nõuded märgukirja suhtes sama ranged ning märgukiri võib sisaldada ainult etteheidete esialgset lühikest kokkuvõtet. Seega ei takista miski komisjonil põhjendatud arvamuses üksikasjalikult esitada etteheiteid, mida ta on märgukirjas palju üldisemalt juba maininud.

Liikmesriik, kes jätab oma siseriiklikus õiguses neile isikutele, kelle tulu maksustatakse terves ulatuses tulumaksuga, antava eramutoetuse saajate hulgast välja teises liikmesriigis asuva eluaseme omanikud, rikub EÜ artiklitest 18, 39 ja 43 tulenevaid kohustusi.

See siseriiklik õigusakt avaldab pärssivat mõju isikutele, kelle tulu maksustatakse terves ulatuses tulumaksuga asjaomases liikmesriigis, kellel on EÜ artiklite 18, 39 ja 43 alusel õigus vabalt liikuda ja kes soovivad ehitada või omandada isiklikku eluaset teises liikmesriigis. Sellist piirangut ei õigusta eesmärk julgustada asjaomase liikmesriigi territooriumil eluasemeehitust selleks, et tagada seal piisav kinnisvara pakkumine, kuna see tingimus läheb kaugemale, kui on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 24, 27 ja 31, resolutiivosa punkt 1)
Kuigi liikmesriikide ülesanne on kehtestada asjakohased meetmed riigi sise- ja välisjulgeoleku tagamiseks, ei järeldu sellest siiski, et niisugused meetmed ei kuulu üldreeglina ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Sõnaselged erandid, mida saab kohaldada riigi julgeolekut mõjutada võivates olukordades, on nähtud ette üksnes EÜ artiklites 30, 39, 46, 58, 64, 296 ja 297, mis käsitlevad selgelt määratletud erandjuhtusid. Nendest artiklitest ei saa tuletada seda, et asutamisleping kätkeb endas üldist erandit, millega välistatakse ühenduse õiguse kohaldamisalast kõik riigi julgeoleku kaalutlustel võetavad meetmed. Kui nõustuda, et niisugune erand on olemas, olenemata asutamislepingus sätestatud erinõuetest, võib see kahjustada ühenduse õiguse siduvat laadi ja selle ühetaolist kohaldamist.

Pealegi tuleb EÜ artiklites 296 ja 297 ette nähtud erandeid – nagu põhivabadustest tehtavad erandid – tõlgendada kitsalt. Konkreetselt EÜ artiklit 296 puudutavas osas tuleb märkida, et kuigi selles artiklis on mainitud meetmeid, mida liikmesriik võib pidada vajalikuks, et kaitsta riigi olulisi julgeolekuhuve või teavet, mille avalikuks saamine on tema hinnangul vastuolus riigi huvidega, ei tule seda artiklit tõlgendada siiski nii, et sellega on antud liikmesriikidele õigus üksnes nendele huvidele viidates asutamislepingu sätetest kõrvale kalduda. Järelikult peab EÜ artiklile 296 tugineda sooviv liikmesriik tõendama, et riigi oluliste julgeolekuhuvide kaitsmiseks on vajalik kasutada selles artiklis ette nähtud erandit.

(vt punktid 50–52, 54)
Kuigi liikmesriikide ülesanne on kehtestada asjakohased meetmed riigi sise- ja välisjulgeoleku tagamiseks, ei järeldu sellest siiski, et niisugused meetmed ei kuulu üldreeglina ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Sõnaselged erandid, mida saab kohaldada riigi julgeolekut mõjutada võivates olukordades, on nähtud ette üksnes EÜ artiklites 30, 39, 46, 58, 64, 296 ja 297, mis käsitlevad selgelt määratletud erandjuhtusid. Nendest artiklitest ei saa tuletada seda, et asutamisleping kätkeb endas üldist erandit, millega välistatakse ühenduse õiguse kohaldamisalast kõik riigi julgeolekuga seotud põhjustel võetavad meetmed. Kui nõustuda, et niisugune erand on olemas, olenemata asutamislepingus sätestatud erinõuetest, võib see kahjustada ühenduse õiguse siduvat laadi ja selle ühetaolist kohaldamist.

Pealegi tuleb EÜ artiklites 296 ja 297 ette nähtud erandeid sarnaselt põhivabadustest tehtavate eranditega tõlgendada kitsalt. Konkreetsemalt EÜ artiklit 296 puudutavas osas tuleb märkida, et kuigi selles artiklis on mainitud meetmeid, mida liikmesriik võib pidada vajalikuks, et kaitsta riigi olulisi julgeolekuhuve või teavet, mille avalikuks saamine on tema hinnangul vastuolus riigi huvidega, ei tule seda artiklit siiski tõlgendada nii, et sellega on liikmesriikidele antud õigus üksnes nendele huvidele viidates asutamislepingu sätetest kõrvale kalduda. Järelikult peab EÜ artiklile 296 tugineda sooviv liikmesriik tõendama, et riigi oluliste julgeolekuhuvide kaitsmiseks on vajalik kasutada selles artiklis ette nähtud erandit.

(vt punktid 43–45, 47)
Kuigi liikmesriikide ülesanne on kehtestada asjakohased meetmed riigi sise- ja välisjulgeoleku tagamiseks, ei järeldu sellest siiski, et niisugused meetmed ei kuulu üldreeglina ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Sõnaselged erandid, mida saab kohaldada riigi julgeolekut mõjutada võivates olukordades, on nähtud ette üksnes EÜ artiklites 30, 39, 46, 58, 64, 296 ja 297, mis käsitlevad selgelt määratletud erandjuhtusid. Nendest artiklitest ei saa tuletada seda, et asutamisleping kätkeb endas üldist erandit, millega välistatakse ühenduse õiguse kohaldamisalast kõik riigi julgeolekuga seotud põhjustel võetavad meetmed. Kui nõustuda, et niisugune erand on olemas, olenemata asutamislepingus sätestatud erinõuetest, võib see kahjustada ühenduse õiguse siduvat laadi ja selle ühetaolist kohaldamist.

Pealegi tuleb EÜ artiklites 296 ja 297 ette nähtud erandeid sarnaselt põhivabadustest tehtavate eranditega tõlgendada kitsalt. Konkreetsemalt EÜ artiklit 296 puudutavas osas tuleb märkida, et kuigi selles artiklis on mainitud meetmeid, mida liikmesriik võib pidada vajalikuks, et kaitsta riigi olulisi julgeolekuhuve või teavet, mille avalikuks saamine on tema hinnangul vastuolus riigi huvidega, ei tule seda artiklit siiski tõlgendada nii, et sellega on antud liikmesriikidele õigus üksnes nimetatud huvidele viidates asutamislepingu sätetest kõrvale kalduda. Järelikult peab EÜ artiklile 296 tugineda sooviv liikmesriik tõendama, et riigi oluliste julgeolekuhuvide kaitsmiseks on vajalik kasutada selles artiklis ette nähtud erandit.

(vt punktid 45–47, 49)
Kuigi liikmesriikide ülesanne on kehtestada asjakohased meetmed riigi sise- ja välisjulgeoleku tagamiseks, ei järeldu sellest siiski, et niisugused meetmed ei kuulu üldse ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Sõnaselged erandid, mida saab kohaldada riigi julgeolekut mõjutada võivates olukordades, on nähtud ette üksnes EÜ artiklites 30, 39, 46, 58, 64, 296 ja 297, mis käsitlevad selgelt määratletud erandjuhtusid. Sellest ei saa tuletada seda, et asutamisleping kätkeb endas üldist erandit, millega välistatakse ühenduse õiguse kohaldamisalast kõik riigi julgeolekuga seotud põhjustel võetavad meetmed. Kui nõustuda, et niisugune erand on olemas, olenemata asutamislepingus sätestatud erinõuetest, võib see kahjustada ühenduse õiguse siduvat laadi ja selle ühetaolist kohaldamist.

Pealegi tuleb EÜ artiklites 296 ja 297 ette nähtud erandeid tõlgendada kitsalt, nii nagu tuleb tõlgendada erandeid põhivabadusest. Täpsemalt tuleb EÜ artikli 296 osas märkida, et kuigi selles artiklis on mainitud meetmeid, mida liikmesriik võib pidada vajalikuks, et kaitsta riigi olulisi julgeolekuhuve või teavet, mille avalikuks saamine on tema hinnangul vastuolus riigi huvidega, ei tule seda artiklit siiski tõlgendada nii, et sellega on antud liikmesriikidele õigus lihtsalt nimetatud huvidele viidates asutamislepingu sätetest kõrvale kalduda. Järelikult peab EÜ artiklile 296 tugineda sooviv liikmesriik tõendama, et riigi oluliste julgeolekuhuvide kaitsmiseks on vajalik kasutada selles artiklis ette nähtud erandit

(vt punktid 51–53, 55)