ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nõukogu ja liikmesriikide valitsuste esindajate otsus, millega antakse luba liidul ja selle liikmesriikidel ühiselt osaleda läbirääkimistel rahvusvahelise lepingu üle, sisaldab läbirääkimiste pidamise luba, mis on antud esiteks komisjonile ning teiseks liikmesriikidele ja nõukogu eesistujale. Sellest järeldub vältimatult, et nõukogu osales nii ühe kui ka teise loa andmisel. Seega, isegi kui hagi on osaliselt esitatud otsuse peale, mille on vastu võtnud liikmesriikide esindajad kui oma valitsuse esindajad, mitte kui nõukogu liikmed, on see vastuvõetav kogu vaidlustatud otsuse osas.

Liidu ainuvälispädevuseks põhjust andev oht, et rahvusvahelised kohustused võivad mõjutada liidu ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala, esineb juhul, kui need kohustused kuuluvad kõnealuste eeskirjade kohaldamisalasse või vähemalt valdkonda, mis on juba suures osas selliste eeskirjadega hõlmatud.

Ringhäälinguorganisatsioonidele kuuluvate autoriõigusega kaasnevate õiguste kaitset käsitleva Euroopa Nõukogu konventsiooni üle peetavate läbirääkimiste sisu, nagu see on piiritletud 2002. aasta soovituse, 2008. aasta memorandumi ja 2010. aasta aruandega, kuulub valdkonda, mis on suures osas liidu ühiseeskirjadega hõlmatud. Direktiivist 93/83 teatavate satelliitlevile ja kaabli kaudu taasedastamisele kohaldatavaid autoriõigusi ja sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta, direktiivist 2001/29 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas, direktiivist 2004/48 intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta, direktiivist 2006/115 rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas ning direktiivist 2006/116 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta nähtub nimelt, et need õigused on liidu õiguses hõlmatud ühtlustatud õiguslikku raamistikku, mille eesmärk on eelkõige tagada siseturu nõuetekohane toimimine ja millega on kehtestatud kõrgetasemeline ja ühtlane kaitse ringhäälinguorganisatsioonidele.

Niisiis võivad need läbirääkimised liidu ühiseeskirju mõjutada või nende reguleerimisala muuta. Seega kuuluvad need läbirääkimised liidu ainupädevusse.

(vt punktid 68, 70, 79 ja 102)
Dumpinguvastase tollimaksu kehtestavad määrused võivad nimelt vaatamata sellele, et nad on oma olemuselt ja ulatuselt normatiivset laadi, puudutada otseselt ja isiklikult neid vaatlusaluse toote tootjaid ja eksportijaid, kellele nende äritegevust käsitlevaid andmeid kasutades pannakse süüks dumpingut.

Kohtuasja poole võimalus tugineda asja lahendavas kohtuinstantsis liidu õigusaktide sätete tühisusele eeldab, et sellel poolel puudus õigus esitada ELTL artikli 263 alusel nende sätete peale hagi. Kui selline hagi peab igal juhul olema vastuvõetav, siis on kehtivust puudutav eelotsuse küsimus vastuvõetamatu.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimuste analüüsimisel ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada määruse nr 1279/2007, millega kehtestatakse teatavate Venemaa Föderatsioonist pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja tunnistatakse kehtetuks teatavate Taist ja Türgist pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes kehtivad dumpinguvastased meetmed, kehtivust.

Kuigi üldjuhul tuleb läbivaatamismenetluses tõesti kasutada seda dumpingumarginaali arvutamise meetodit, mida kasutati esialgses uurimises, mille tulemusena kehtestati dumpinguvastane tollimaks, näeb dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 11 lõige 9 sellegipoolest ette erandi, mis võimaldab kasutada erinevat meetodit juhul, kui asjaolud on muutunud.

Seega on asjaomastel institutsioonidel õigus rakendada läbivaatamismenetluses erinevat meetodit sellest, mida kasutati esialgses uurimises, esiteks kui asjaolud on muutunud esialgse uurimisega võrreldes tulenevalt kolmanda riigi ettevõtja, kelle toodetele kohaldatakse dumpinguvastast tollimaksu, ekspordi osas võetud hinnakohustustest, ja teiseks, kui esialgses uurimises kasutatud meetod ei ole läbivaatamismenetluse jaoks usaldusväärne.

Läbivaatamismenetluses ei tee nõukogu sobimatut või põhjendamatut valikut, kui ta otsustab võtta nende ekspordihindade kindlaksmääramisel, mida ettevõtja, kelle toodetele kohaldatakse dumpinguvastast tollimaksu, ühendusse müügil hinnakohustuse puudumisel kasutaks, aluseks ekspordihinnad, mida ettevõtja kasutas kolmandatesse riikidesse ekspordil.

On tõesti tõsi, et hinnakohustuse olemasolu ei ole eespool viidatud dumpinguvastase algmääruse artikli 2 lõikes 9 nende asjaolude hulgas selgelt nimetatud, mis võivad õigustada sama artikli lõikes 8 ette nähtud meetodist erineva meetodi rakendamist. Siiski, kuna asjaolude loetelu ei ole ammendav, õigustab selle artikli kohaldamist ka see, et ekspordihinnad ei ole selle hinnakohustuse tõttu usaldusväärsed, juhul kui hinnad on kujundatud mõistlikul alusel.

(vt punktid 40, 41, 49, 59–61 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Riigi osalusega äriühingud ja ettevõtjad, kellele liikmesriigid annavad eri- või ainuõigused – Turgu valitsev seisund – Riiklik meede, mis võib panna kõnealuseid ettevõtjaid turgu valitsevat seisundit kuritarvitama – Lubamatus sõltumata sellest, kas kuritarvitus on tegelik

(EÜ artikkel 82 ja EÜ artikli 86 lõige 1)

2. Konkurents – Riigi osalusega äriühingud ja ettevõtjad, kellele liikmesriigid annavad eri- või ainuõigused – Turgu valitsev seisund – Turgu valitseva seisundi ilma objektiivse põhjenduseta laiendamine riikliku meetme tõttu – Per se kokkusobimatus EÜ artikli 86 lõikega 1 koostoimes EÜ artikliga 82

(EÜ artikkel 82 ja EÜ artikli 86 lõige 1)

Summary

1. EÜ artikli 86 lõikes 1 on sätestatud, et riigi osalusega äriühingute ja nende ettevõtjate puhul, kellele liikmesriigid annavad eri‑ või ainuõigused, ei jõusta ega säilita liikmesriigid mingeid meetmeid, mis on vastuolus EÜ asutamislepingu eeskirjadega, eelkõige nendega, mis on sätestatud EÜ artiklis 82. Viimati mainitu kohaselt on ühisturul või selle olulises osas turgu valitseva seisundi kuritarvitamine keelatud niivõrd, kui see võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

EÜ artikli 86 lõike 1 koostoimes EÜ artikliga 82 rikkumine võib aset leida sõltumata sellest, kas kuritarvitamine on tegelikult toimunud. Oluline on üksnes see, et komisjon tuvastaks võimaliku või tegeliku konkurentsivastase tagajärje, mis võib olla tingitud asjaomasest riiklikust meetmest. Sellist rikkumist saab tuvastada siis, kui asjaomased riiklikud meetmed mõjutavad turu struktuuri, luues ettevõtjate vahel ebavõrdsed konkurentsitingimused, võimaldades riigi osalusega ettevõtjal või ettevõtjal, kellele on antud eri- või ainuõigused, säilitada, näiteks takistades uute konkurentide sisenemist sellele turule, tugevdada või laiendada oma valitsevat seisundit mõnel muul turul, piirates nii konkurentsi, kusjuures ilma et oleks vaja tõendada tegelikku kuritarvitust.

(vt punktid 39, 40 ja 46)

2. Turgu valitseva seisundi laiendamine riigi osalusega ettevõtjate või ettevõtjate poolt, kellele liikmesriigid on andud eri- või ainuõigused, ilma objektiivse põhjenduseta on „sellisena” EÜ artikli 86 lõike 1 alusel koostoimes EÜ artikliga 82 keelatud, kui selline laiendamine tuleneb riiklikust meetmest. Kuna konkurentsi ei tohi sel viisil kõrvaldada, ei tohi seda ka moonutada.

(vt punkt 67)
Et Euroopa Kohus saaks esitada liidu õiguse tõlgenduse, millest oleks siseriiklikule kohtule kasu, näeb Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punkt c ette, et eelotsusetaotlus peab sisaldama selgitust, millistel põhjustel siseriiklik kohus tõstatas liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse ning millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vahel näeb. Kui eelotsusetaotlus ei võimalda mõista põhjuseid, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb põhikohtuasjas kohaldatavate õigusnormide kooskõlas liidu õigusega, ega sisalda teavet, mis aitaks Euroopa Kohtul anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule liidu õiguse tõlgenduse, mida see kohus vajab tema käsitletava õigusliku probleemi lahendamiseks, tuleb eelotsuse küsimus tunnistada vastuvõetamatuks, sest Euroopa Kohtule ei ole teada eelotsuse küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud.

(vt punktid 17, 19–21)
Määruse nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta) artikli 100 lõigetest 1 ja 5 tuleneb, et kui liikmesriik ei aktsepteeri komisjoni esialgseid järeldusi, peab viimane saatma kirjaliku ärakuulamiskutse ning selline ärakuulamine peab toimuma selleks, et finantskorrektsiooni kohaldamise menetlus oleks õiguspärane; nendest toimingutest alates arvestatakse ka tähtaega, mille jooksul komisjon peab tegema otsuse sellise korrektsiooni kohaldamise kohta. Pealegi on nii asjaomase liikmesriigi kui ka komisjoni huvides, et finantskorrektsiooni kohaldamise menetluse lõpetamise aeg oleks ette aimatav; see eeldab lõpliku otsuse tegemiseks eelnevalt määratletud tähtaja paikapanemist. Sellise otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaja möödalaskmine ei ole hea halduse põhimõttega kooskõlas. Neil tingimustel ei saa komisjon vabaneda oma kohustusest võtta finantskorrektsiooni kohaldavad otsused vastu eelnevalt määratletud tähtaja jooksul seeläbi, et ta jätab tegemata toimingud, millest alates seda tähtaega arvestatakse. Asjaolu, et komisjon ei ole võtnud nende fondidega seotud finantskorrektsiooni kohaldavat otsust vastu eespool nimetatud määruses kehtestatud tähtaja jooksul, kujutab endast seega oluliste menetlusnormide rikkumist, mille eiramine Üldkohtu poolt kujutab endast õigusnormide rikkumist.

Välja arvatud sellistel erijuhtudel nagu eelkõige need, mis on ette nähtud liidu kohtute kodukordades, ei või liidu kohus tugineda kohtuotsuses omal algatusel tõstatatud õigusväitele, isegi kui see on avalikul huvil põhinev väide, ilma et ta oleks eelnevalt palunud pooltel esitada selle väite kohta oma seisukohad. Sellise erijuhuga, mil ei ole vaja paluda pooltel esitada väite kohta oma seisukohad, on tegemist siis, kui esiteks on komisjonil olnud piisavalt võimalusi esitada sisuliselt samu fakti- ja õigusküsimusi käsitlevate varasemate kohtuasjade puhul võistleva menetluse raames väiteid ja argumente määruse nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta) artikli 100 lõikes 5 kehtestatud tähtaja ulatuse kohta ja kui teiseks tuleb sellele sättele kõnealustes kohtuasjades antud tõlgendust pidada väljakujunenuks, sest Euroopa Kohus on seda nimetatud kohtuasjadest hilisemates kohtuasjades kinnitanud.

(vt punktid 93, 94, 96 ja 97)
Määruse nr 2252/2004 liikmesriikide poolt väljastatud passide ja reisidokumentide turvaelementide ja biomeetria standardite kohta, mida on muudetud määrusega nr 444/2009, artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et määrus ei kohaldu liikmesriigi poolt oma kodanikele väljastatavale isikutunnistusele, sõltumata isikutunnistuse kehtivusajast ja võimalusest kasutada seda väljaspool kõnesolevat riiki reisimisel.

Määruse nr 2252/2004 liikmesriikide poolt väljastatud passide ja reisidokumentide turvaelementide ja biomeetria standardite kohta, mida on muudetud määrusega nr 444/2009, artikli 4 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta liikmesriike oma õigusaktides tagama, et nimetatud määruse kohaselt kogutud ja salvestatud biomeetrilisi andmeid ei koguta, töödelda ega kasutata muul otstarbel kui passi või reisidokumendi väljaandmiseks, sest see aspekt ei kuulu määruse kohaldamisalasse.

Igasuguse muu andmete kasutamise ja säilitamise kohta nähtub määruse nr 2252/2004 artikli 4 lõikest 3 – mis käsitleb üksnes andmete kasutamist „määruse kohaldamisel” – koostoimes määruse nr 444/2009 põhjendusega 5, et niisugust muud andmete kasutamist ja säilitamist määrus nr 2252/2004 ei reguleeri. Mainitud põhjenduses on nimelt kirjas, et määruse nr 2252/2004 kohaldamine ei piira andmete liikmesriigi siseriikliku õiguse kohast mis tahes muud kasutamist või salvestamist ning sama määrusega ei nähta ette õiguslikku alust nende andmete salvestamiseks mõeldud andmebaaside loomiseks või pidamiseks liikmesriikides, sest seda reguleerib rangelt siseriiklik õigus.

(vt punktid 47, 53 ja resolutsiooni punkt 2)
ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi esemeks võivad olla nende laadist ja vormist olenemata kõik liidu institutsioonide võetud meetmed, kui nende eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi. Nõukogu ja liikmesriikide valitsuste esindajate otsust, mis puudutab ühinemislepingule ja kõrvallepingule liidu nimel alla kirjutamist ning nende lepingute ajutist kohaldamist esiteks liidu ja teiseks selle liikmesriikide poolt, kui nõukogu osales neis kõigis küsimuses tehtud otsuste tegemisel, tuleb vaadelda kui nõukogu õigusakti, mille peale saab esitada tühistamishagi.

Vastavalt ELL artikli 13 lõikele 2 tegutseb iga institutsioon talle aluslepingutega antud volituste piires ning vastavalt nendes sätestatud korrale, tingimustele ja eesmärkidele. Selles osas kehtestatakse liidu institutsioonide tahte formuleerumist puudutavad eeskirjad aluslepinguga, mitte liikmesriikide või institutsioonide endi poolt.

Mis puudutab otsust, millega antakse luba liidu ja kolmandate riikide või rahvusvaheliste organisatsioonide vahelisele lepingule alla kirjutada ja vajaduse korral neid ajutiselt kohaldada, siis vastavalt ELTL artikli 218 lõikele 5 puudub liikmesriikidel igasugune pädevus, kuna lepingu peab vastu võtma nõukogu. Seega tuleb tühistada nõukogu ja liikmesriikide valitsuste esindajate otsus, millega antakse luba liidu nimel segalepingule alla kirjutada ja seda ajutiselt kohaldada, ja mis tegelikkuses ühendab kaht eraldi akti, nimelt esiteks liidu nimel nimetatud lepingu allkirjastamist ja tema poolt selle ajutist kohaldamist puudutav akt ning teiseks liikmesriikide poolt nende lepingu ajutist kohaldamist puudutav akt, ilma et oleks võimalik eristada, milline akt väljendab nõukogu ja milline liikmesriikide tahteavaldust. Seeläbi osales nõukogu kui liidu institutsioon selle akti vastuvõtmisel, mis puudutab segalepingu ajutist kohaldamist liikmesriikide poolt, samas kui niisugune tegevus kuulub kõigepealt iga liikmesriigi enda õiguse ja seejärel rahvusvahelise õiguse alla. Lisaks, kuna ELTL artikli 218 lõige 8 näeb ette, et nõukogu teeb liidu nimel otsuseid kvalifitseeritud häälteenamusega, ei saa neid kahte erinevat akti, mis vaidlustatud otsuses on ümber liigitatud, seega õiguspäraselt vastu võtta ühtse menetluse raames. Liikmesriikide poolt segalepingu ajutist kohaldamist puudutav akt viitab nende liikmesriikide esindajate konsensusele ning seega nende ühehäälsele nõusolekule.

Lisaks, kuigi segalepingute valdkonnas vastab tõele, et on oluline tiheda koostöö tagamine liikmesriikide ja liidu institutsioonide vahel nii läbirääkimiste käigus kui ka lepingu sõlmimisel ja sellest tulenevate kohustuste täitmisel, ei saa selle põhimõttega õigustada seda, et nõukogu hoidub kõrvale menetlusnormide järgimisest ja ELTL artiklis 218 ette nähtud hääletuskorrast.

(vt punktid 41, 42, 44, 48–50, 52, 54 ja 55)
—

tasu maksjad on salvestustasu maksmisest vabastatud, kui nad tõendavad, et nad on tarninud mobiiltelefoni mälukaardid muudele kui füüsilistele isikutele eesmärgil, mis ilmselgelt erineb isiklikuks tarbeks reprodutseerimisest, arvestades asjaolu, et seda vabastust ei saa piirata tarnimisele üksnes äriklientidele, kes on salvestustasusid haldavas organisatsioonis registreeritud;
EÜ artikli 300 lõike 7 alusel (nüüd ELTL artikli 216 lõige 2) seovad liidu sõlmitud rahvusvahelised lepingud liidu institutsioone ja on seega ülimuslikud institutsioonide aktide suhtes. Sellise rahvusvahelise lepingu sätetele, mille pool liit on, saab liidu teisese õiguse akti peale esitatud tühistamishagi või sellise akti õigusvastasusel põhineva vastuväite toetuseks tugineda siiski üksnes tingimusel, et esiteks selle lepingu laad ja ülesehitus seda ei välista ning teiseks, et lepingu sätted on oma sisult tingimusetud ja piisavalt täpsed.

Keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 ei sisalda ühtegi tingimusetut ja piisavalt täpset kohustust, mis mõjutaks otseselt eraõiguslike isikute õiguslikku olukorda, ning see ei vasta seetõttu nimetatud tingimustele. Sellest tulenevalt ei saa liidu kohtus tugineda sellele sättele, et hinnata määruse nr 1367/2006 (Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes) artikli 10 lõike 1 õiguspärasust.

On küll tõsi, et Euroopa Kohus on leidnud ka seda, et juhul, kui liit on soovinud rakendada Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames sõlmitud lepingute raames võetud konkreetset kohustust või kui asjaomane liidu õigusakt viitab sõnaselgelt selliste lepingute konkreetsetele sätetele, on Euroopa Kohus pädev kontrollima asjaomase õigusakti ja selle rakendamiseks võetud õigusaktide õiguspärasust nende lepingute eeskirjade alusel. Need kaks erandit on siiski õigustatud ainult nende kohaldamise aluseks olnud lepingute eripära tõttu ja neid ei saa sellise eripära puudumisel pidada asjakohasteks selle väljaselgitamisel, kas Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 saab liidu kohtus tugineda, et hinnata määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 õiguspärasust.

(vt punktid 52, 54–58, 68)
EÜ artikli 300 lõike 7 alusel (nüüd ELTL artikli 216 lõige 2) seovad liidu sõlmitud rahvusvahelised lepingud liidu institutsioone ja on seega ülimuslikud institutsioonide aktide suhtes. Sellise rahvusvahelise lepingu sätetele, mille pool liit on, saab liidu teisese õiguse akti peale esitatud tühistamishagi või sellise akti õigusvastasusel põhineva vastuväite toetuseks tugineda siiski üksnes tingimusel, et esiteks selle lepingu laad ja ülesehitus seda ei välista ning teiseks, et lepingu sätted on oma sisult tingimusetud ja piisavalt täpsed.

Keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 ei sisalda ühtegi tingimusetut ja piisavalt täpset kohustust, mis mõjutaks otseselt eraõiguslike isikute õiguslikku olukorda, ning see ei vasta seetõttu nimetatud tingimustele. Sellest tulenevalt ei saa liidu kohtus tugineda sellele sättele, et hinnata määruse nr 1367/2006 (Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes) artikli 10 lõike 1 õiguspärasust.

On küll tõsi, et Euroopa Kohus on leidnud ka seda, et juhul, kui liit on soovinud rakendada Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames sõlmitud lepingute raames võetud konkreetset kohustust või kui asjaomane liidu õigusakt viitab sõnaselgelt selliste lepingute konkreetsetele sätetele, on Euroopa Kohus pädev kontrollima asjaomase õigusakti ja selle rakendamiseks võetud õigusaktide õiguspärasust nende lepingute eeskirjade alusel. Need kaks erandit on siiski õigustatud ainult nende kohaldamise aluseks olnud lepingute eripära tõttu ja neid ei saa sellise eripära puudumisel pidada asjakohasteks selle väljaselgitamisel, kas Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 saab liidu kohtus tugineda, et hinnata määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 õiguspärasust.

(vt punktid 44, 46–50, 60)
Direktiivi 2003/96, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (muudetud direktiiviga 2004/74) artikli 2 lõike 4 punkti b tuleb tõlgendada nii, et energiatoote „kahese kasutamisega” selle sätte tähenduses ei ole tegemist olukorras, kus sütt kasutatakse kütteainena suhkru tootmisel ja kus selle energiatoote kütteainena kasutamisel tekkinud süsihappegaasi kasutatakse keemilise väetise saamiseks.

Seevastu on „kahese kasutamisega” tegemist juhul, kui esiteks kasutatakse sütt kütteainena suhkru tootmisel ja teiseks kasutatakse selle energiatoote põletamisel saadud süsihappegaasi selle sama tootmisprotsessi läbiviimiseks, kui on selge, et suhkru tootmise protsessi ei ole võimalik läbi viia söe põletamisel saadud süsihappegaasita.

(vt punkt 28 ja resolutsiooni punkt 1)
Ühte maksukohustuslast, kelle ettevõtte asukoht on ühes liikmesriigis ja kellele teises liikmesriigis asutatud teine maksukohustuslane osutab teenuseid, tuleb selleks, et teha kindlaks koht, kus neid teenuseid maksustatakse, käsitada nii, et tal on teises liikmesriigis „püsiv tegevuskoht” direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (muudetud direktiiviga 2008/8) artikli 44 mõttes, kui seda tegevuskohta iseloomustab inimeste ja tehniliste vahendite poolest piisavalt püsiv ja sobiv struktuur, mis võimaldab sellel tegevuskohal saada ja seal kasutada sellele tegevuskohale vajalikke teenuseid, mis tuleb välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

Direktiivi 2006/112 artikli 44 sõnastus on sarnane kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 9 lõike 1 sõnastusega. Lisaks on direktiivi 2006/112 artikkel 44 ja kuuenda direktiivi artikli 9 lõige 1 sätted, mis määravad kindlaks teenuste maksustamise koha ja millel on ühesugune eesmärk, mistõttu saab Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 1 tõlgendamist, põhimõtteliselt mutatis mutandis üle kanda eespool nimetatud artikli 44 tõlgendamisele. Seda järeldust toetab rakendusmäärus, mille eesmärk on selle määruse põhjenduse 4 kohaselt tagada käibemaksusüsteemi ühtlane kohaldamine direktiivi 2006/112 rakendusmeetmete kehtestamise kaudu eelkõige seoses maksukohustuslaste, kaupade tarnimise ja teenuste osutamise ning maksustatavate tehingute kohaga.

Asjaomase teenuse osutamise suhtes kohaldatava maksuõiguse määratlemiseks sobivaim ja seega esmane juhindumisalus on maksukohustuslase ettevõtte asukoht. Asjaolu, et sellist majandustegevust, mida teostab ühe liikmesriigi äriühing ja mis seisneb elektroonilise enampakkumissüsteemi haldamises, hõlmates teise liikmesriigi äriühingule enampakkumisega müügiks internetiportaali kättesaadavaks tegemist ning bid’ide väljastamist ja müümist viimati nimetatud liikmesriigi klientidele, saab läbi viia ilma, et tal oleks selleks viimati nimetatud liikmesriigis olemas tegelik tööjõud ja materiaalne baas, ei ole määrava tähtsusega. Vaatamata sellisele eriomasusele on niisuguse majandustegevuse teostamiseks vaja vähemalt sobivat struktuuri, eeskätt osas, mis puudutab tööjõudu ja selliseid tehnilisi vahendeid nagu IT‑varustus, serverid ja kohandatud tarkvara.

Muud asukohta võib arvesse võtta üksnes siis, kui selle asukoha kui juhindumisaluse kohaldamine ei vii maksustamise mõttes ratsionaalse tulemuseni või tekitab konflikti teise liikmesriigiga.

(vt punktid 43, 44, 53, 58, 60, 65 ja resolutsioon)
Liikmesriikidel tuleb määruse nr 2419/2001 (millega sätestatakse määrusega nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad) artikli 15 ja artikli 22 lõike 1 alusel võtta meetmed, mida nad peavad kontrolli tõhususe ja järelikult kaugseire abil mõõtmise täpsusastme tagamiseks sobivaks. Komisjon ei saa liikmesriikidel lasuva täpsusnõude järgimise kontrolli raames olla kohustatud kasutama üksnes meetodit, mida on kasutanud liikmesriik, seda enam, kui komisjon leiab, et muu meetod pakub suuremat täpsuse tagatist. See, kui kohustada komisjoni kasutama siinkohal mõõtmismeetodit, mida on kasutanud vastava liikmesriigi ametiasutused, võib tuua kaasa kontrollisüsteemi nõrgenemise kahel määrusega nr 2419/2001 ette nähtud tasandil.

Seetõttu on komisjonil üksnes siis, kui ta on vaba valima siseriiklike ametiasutuste võetud meetmete kontrollimiseks meetodi, mis näib talle täpsuse saavutamiseks kõige sobivam, võimalik siseriiklike kontrollisüsteemide usaldusväärsust tõhusalt uurida.

(vt punktid 42 ja 45–47)