ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke meetmeid selleks, et siseriiklikku õigusse nõuetekohaselt üle võtta kohustused, mis tulenevad nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ (1) looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikest 4 ning artiklitest 12 ja 13 (koosmõjus IV lisaga), siis on ta rikkunud nimetatud sätetest tulenevaid kohustusi;
5.

Kui ettevõtja kasutab tähist, mis on sarnane maineka registreeritud kaubamärgiga ja see tähis ei ole kaubamärgiga sarnane segiajamist põhjustaval määral, nii et a) registreeritud kaubamärgi peamist ülesannet tagada päritolu ei nõrgendata ega ohustata, b) registreeritud kaubamärki või selle mainet ei halvustata ega hägustata ning selline oht puudub, c) kaubamärgi omaniku läbimüük ei vähene ja d) kaubamärgi omanikku ei jäeta ilma oma kaubamärgi müügi edendamise, säilitamise ja võimendamise tulemist, e) kuid ettevõtja saab majanduslikke eeliseid oma tähise kasutamisest selle tõttu, et see tähis on sarnane registreeritud kaubamärgiga, kas siis on tegemist registreeritud kaubamärgi maine „ebaõiglaselt ära kasutamisega” kaubamärgidirektiivi artikli 5 lõike 2 tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/27

Philip Morris Products SA 16. novembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (teine koda) 12. septembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-140/06: Philip Morris Products versus Siseturu Ühtlustamise Amet

(Kohtuasi C-497/07 P)

(2008/C 22/52)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Philip Morris Products SA (esindajad: advokaadid T. van Innis ja C. S. Moreau)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Hageja nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab oma hagis, et Esimese Astme Kohus on rikkunud nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artiklit 4 ja artikli 7 lõike 1 punkti b. Selles osas heidab hageja Esimese Astme Kohtule esiteks ette seda, et kohus tugines oma hinnangus ebasoodsale eelarvamusele selle kaubamärgiliigi suhtes, kuhu taotletav kaubamärk kuulub. Leides, et tarbijad tavaliselt ei oska kaupade kuju või pakendi põhjal arvata, milline on nende kaupade päritolu, tegi Esimese Astme Kohus järelduse faktiliste asjaolude kohta, mis ei ole tõendatud ning kõnealune järeldus moonutab seda, kuidas inimesed tähiseid üldiselt ning eriti kujusid tajuvad.

Teiseks heidab hageja Esimese Astme Kohtule ette, et sellele, kuidas asjaomane avalikkus kaubamärki tajub, antud õiguslik hinnang oli väär. Nimetatud viga tuleneb esiteks sellest, et Esimese Astme Kohus käsitles kaubamärgi kasutamist üksnes olukorras, kus kaubamärk on sigaretipaki osa, samas kui teatava kauba pakendi kuju võib olla avalikkusele esitatud paljudel eri viisidel nagu näiteks kaubamärgi kujutamine graafiliselt või ruumiliselt reklaammaterjalidel. Teiseks tuleneb kõnealune kaalutlusviga asjaolust, et Esimese Astme Kohus kitsendas kaubamärgi mõistet üksnes sellele osale, mida võimalik ostja tajub vahetult enne ostu tegemist, samas kui kaubamärgi asjaomane avalikkus koosneb kõigist nendest inimestest, kes võivad seda kaubamärgi tavapärase kasutuse käigus märgata, mis võib aset leida nii seoses kauba reklaamimisega enne omandamist, kasutamise ajal või kauba tarbimisel pärast omandamist.

Kolmandaks ja lõpuks tugineb hageja sellele, et vaidlusaluse otsuse põhjendused on vastuolus.

(1) EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146.
5.

Seetõttu on komisjon seisukohal, et Kreeka Vabariik on rikkunud direktiivist 96/34/EÜ tulenevaid kohustusi ja täpsemalt sellele direktiivile lisatud lapsehoolduspuhkuse raamlepingu klausli 1 punkti 2, klausli 2 punkti 1 alapunkti b, klausli 2 punkti 3 alapunkte e ja f ning klausli 2 punkte 4 ja 6.
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/32

21. novembril 2007 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-510/07)

(2008/C 22/58)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: G. Rozet ja B. Schima)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole võtnud kõiki kohaseid õigus- ja haldusnorme ühenduse territooriumil naftatoodete varude säilitamiseks jätkuvalt artiklis 2 loetletud teise naftatootekategooria puhul, siis on Belgia Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 20. detsembri 1968. aasta direktiivi 68/414/EMÜ, millega EMÜ liikmesriike kohustatakse säilitama toornafta ja/või naftatoodete miinimumvarusid, (1) artikli 1 lõikest 1;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon heidab oma hagis kostjale ette, et ta ei ole jätkuvalt täitnud oma naftatoodete varude säilitamise kohustust, mis on ette nähtud direktiivis 68/414/EMÜ, muudetud ja hiljem kodifitseeritud nõukogu 24. juuli 2006. aasta direktiiviga 2006/67/EÜ (2), selles osas, mis puudutab selles direktiivis ette nähtud teist kategooriat, s.o gaasiõli, diisliõli, petrool ja petroolipõhine reaktiivkütus. Komisjon väidab selles osas eelkõige, et asjaomaste toodete sisetarbimise kohta kostja kuuaruannetes esitatud arvude ja nende arvude vahel, mis on komisjonile teada Eurostati kaudu, esineb kohati olulisi kõrvalekaldeid.

(1) EÜT L 308, lk 14; ELT eriväljaanne 12/01, lk 29.

(2) ELT L 217, lk 8.
3.

Nimetatud keeld kujutab endast koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet, mis kohaldub kaupade vabale liikumisele ja on vastuolus EÜ artikliga 28, arvestades, et tegelikult on tegemist piiranguga kaubelda Kreekas aknakiledega, mis on õiguspäraselt toodetud ja ringluses teistes liikmesriikides.
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/34

Euroopa Ühenduste Komisjoni 22. novembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (neljas koda laiendatud kooseisus) 12. septembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-196/02: MTU Friedrischshafen GmbH versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-520/07 P)

(2008/C 22/62)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: K. Gross ja B. Martenczuk)

Teised menetluspooled: MTU Friedrichshafen GmbH

Apellandi nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu 12. septembri 2007. aasta vaidlustatud otsus kohtuasjas T-196/02: MTU Friedrischshafen GmbH versus Euroopa Ühenduste Komisjon;

— teha asjas uus otsus ja jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

— mõista nii apellatsioonikohtu kui ka kohtuasjas T-196/02 esimeses astmes toimunud menetluse kulud põhikohtuasja hagejalt.

Väited ja peamised argumendid

Esimese Astme Kohus on ekslikult lähtunud sellest, et riigiabi tegeliku saaja tuvastamisel ei saa kasutada võimalust otsustada kättesaadava teabe põhjal. Riigiabi tegeliku saaja tuvastamine on tavapäraselt osa komisjoni otsustest, milles nõutakse õigusvastaselt saadud riigiabi tagastamist. Selle tuvastamine on nimelt hädavajalik õigusvastaselt saadud riigiabi tagastamise tagamiseks. Seetõttu on määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 13 lõikega 1 vastuolus, kui välistada võimalus tuvastada riigiabi tegelik saaja kättesaadava teabe põhjal.

Teiseks on Esimese Astme Kohus lähtunud ekslikult sellest, et komisjoni otsuse aluseks oli üksnes oletus, mis ei vastanud kättesaadava teabe põhjal tehtava otsuse nõuetele. Esiteks ei ole kättesaadava teabe põhjal tehtava otsuse puhul nõutav absoluutne selgus. Teiseks tugines komisjoni otsus SKL-M-i pankrotihalduri edastatud informatsioonile oskusteabe arenduskulude kohta. Komisjonil oli seega piisav alus arvata, et MTU sai kasu oskusteabe andmisest tema käsutusse.
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/26

Eelotsusetaotlus, mille esitas Landesgericht für Strafsachen Wien (Austria) 31. okroobril 2007 — Kriminaalmenetlus, milles süüdistatav on Vladimir Turansky

(Kohtuasi C-491/07)

(2008/C 22/49)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht für Strafsachen Wien

Põhikohtuasjas toimuva kriminaalmenetluse pool

Vladimir Turansky

Eelotsuse küsimus

Kas 19. juunil 1990. aastal Schengenis (Luksemburg) allakirjutatud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (1), artiklis 54 sisalduvat sama teo eest mitmekordse karistamise keeldu tuleb tõlgendada selliselt, et Austria Vabariigis ei tohi kahtlustatava suhtes teostada jälitusmenetlust seoses asjaoludega, mille kohta on Slovaki Vabariigis pärast selle ühinemist Euroopa Liiduga lõpetatud menetlus selliselt, et politseiasutus on pärast asjaolude uurimist jätnud muud sunnivahendid rakendamata ja teinud eeluurimismenetluse peatamise korralduse, mis on jõustunud?

(1) EÜT L 239, lk 19; ELT eriväljaanne 19/02, lk 9.
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas kõnealust sätet tuleb tõlgendada nii, et selle alusel lubatakse kohaldada korda, millest tulenevalt määratakse loomade arv ühe koha kohta kindlaks liikide lõikes, et arvestada lämmastiku kogust, mida erinevad liigid tegelikult tekitavad?
b)

Lõpuks väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et suulises menetluses taotletava kaubamärgi eristusvõime tõendamiseks esitatud toodete pilte, mille esitamist ühtlustamisametis toimunud menetluses lubati ja, millel on eriti oluline tähendus taotletava kaubamärgi eristusvõime osas, ei mainita ei vaidlustatud kohtuotsuses ega neid ei ole arvesse võetud eristusvõime hindamisel. Ka see on õiguse olla ära kuulatud rikkumine.
f)

Võttes arvesse Euroopa Kohtu poolt 24. juuli 2003. aasta otsuses kohtuasjas Altmark (2) sedastatud tingimusi, mille korral tuleb abi EÜ artikli 87 lõike 1 (endine artikli 92 lõige 1) kohaselt lugeda riigiabiks („Esiteks peab esinema sekkumine riigi poolt või riigi vahenditest. Teiseks peab see sekkumine potentsiaalselt kahjustama liikmesriikidevahelist kaubandust. Kolmandaks peab see soodustama abisaajat. Neljandaks peab see kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi”), siis mis on väljendite (i) antav abi, mis (ii) kahjustab konkurentsi, tähendus ja ulatus olukorras, kus abisaajatele on antud ainuõiguslik kontsessioon ühistranspordi avaliku teenuse pakkumiseks Lissabonis ning Portos, kuid kes tegutsevad ka neid linnu teiste sihtkohtadega ühendavatel liinidel piirkondades, kus tegutsevad ka teised ettevõtjad? Teisisõnu, milliseid kriteeriume tuleb kohaldada järeldamaks, et antav abi kahjustab konkurentsi? Kas sellega seoses on asjakohane teha kindlaks protsent ettevõtjate kuludest, mida võib omistada neile transpordiliinidele, millel nad tegutsevad väljaspool ainuõigusega hõlmatud piirkonda? Lühidalt, kas on vaja, et abi mõjutab oluliselt tegevust, mida teostatakse väljaspool ainuõigusega hõlmatud piirkonda (Lissabon ja Porto)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/23

Eelotsusetaotlus, mille esitas Landgericht Berlin (Saksamaa) 29. oktoobril 2007 — M.C.O. Congres versus suxess GmbH

(Kohtuasi C-476/07)

(2008/C 22/44)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Berlin

Põhikohtuasja pooled

Hageja: M.C.O. Congres

Kostja: suxess GmbH

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (1), viimati muudetud 22. oktoobri 1999. aasta direktiiviga (EÜT 1999, L 277, lk 34; ELT eriväljaanne 09/01, lk 330), artikli 9 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et juhul, kui vastavalt Code Général des Impots artikli 259 A punktile 4a on tegemist spordi- ja kultuuritegevusega seotud muude teenuste osutamisega viisil, et kliendil on lubatud reklaamida pindadel, ürituste toimumiskohtades ja T-särkidel, on see reklaamiteenuste osutamine nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ artikli 9 lõike 2 tähenduses, millest tulenevalt tuleb teenuste osutamise kohana käsitleda kohta, kus on selle kliendi tegevuskoht, kellele eelnimetatud teenuseid osutati?

(1) EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23.
1

Euroopa Kohus määratles 18. novembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas C-216/01 tingimused selle kohta, millal kaitstakse nimetust kui geograafilist tähist, mis päritoluriigis ei ole ei koha- ega piirkonnanimi, nii, et see on kooskõlas EÜ artikliga 28, ja nimelt peab selline nimetus — tegelikel asjaoludel ja — päritoluriigis levinud kontseptuaalse arusaama kohaselt tähistama selle riigi piirkonda või kohta, — ja selle kaitse peab artiklis 30 sätestatud kriteeriumite kohaselt olema põhjendatud. Kas need tingimused tähendavad, 1.1 et nimetus ise peab sisaldama endas täpset geograafilist viidet konkreetsele kohale või piirkonnale, või piisab sellest, kui nimetus koos sellega märgistatud tootega on sobiv selleks, et anda tarbijale teada, et sellega märgistatud toode on pärit päritoluriigi konkreetsest kohast või piirkonnast; 1.2 et neid kolme tingimust tuleb hinnata eraldi ja nad peavad olema täidetud kumulatiivselt; 1.3 et päritoluriigis levinud kontseptuaalse arusaama kindlakstegemiseks tuleb läbi viia tarbijaküsitlus ja, kui vastus on jaatav, et nimetuse kaitsmiseks on vajalik madal, keskmine või kõrge tuntuse- ja liigitusaste; 1.4 et nimetust on päritolumaal tegelikult geograafilise tähisena kasutanud mitte ainult üks, vaid mitu ettevõtjat ja nimetuse kasutamine kaubamärgina ainult ühe ettevõtja poolt välistab kaitse?
ET Euroopa Liidu Teataja C 8/7

Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG 28. augustil 2007 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (teine koda) 5. novembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-46/06: Galileo Lebensmittel Gmbh & Co. KG versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-483/07)

(2008/C 8/13)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (esindaja:advokaat K. Bott)

Teine menetluspool: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

1. tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu teise koja 28. augusti 2007. aasta otsus;

2. tühistada kostja otsus reserveerida domeeninimi galileo.eu;

3. kostjalt välja mõista apellatsioonimenetluse ja Esimese Astme Kohtu menetluse kulud;

4. teise võimalusena punkti 2 ja 3 nõuetele saata asi tagasi Esimese Astme Kohtule uueks arutamiseks ja mõista apellatsioonimenetluse kulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant viitab käesoleva apellatsioonikaebusega ühenduse õiguse (Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 punkti 1 2 lause EÜ artikkel 230 lõige 4 rikkumisele. Apellandi seisukohast on Esimese Astme Kohus pannud toime just sellise õigusrikkumise sellega, et ta on jätnud hagi läbi vaatamata vastuvõetamatuse tõttu, kuna kostja otsus domeeninime galileo.de mitte registreerida ei puuduta hagejat isiklikult. Hageja leiab, et komisjoni otsus domeeninimi galileo.de endale reserveerida, puudutab teda isiklikult Euroopa Kohtu praktika mõttes, kuna tal on õigus Saksa kaubamärgile Galileo, kuna komisjoni määrus (EÜ) nr 874/2004 annab talle õiguse registreerimismenetluses osaleda; ja kuna domeeninimi on vabalt kaubeldav majandushüve ja seda saab ainult ükskord anda.
1.

Kas see, kui aluspatendi omanikule antakse välja tunnistus toote kohta, mille kohta on tunnistusetaotluse esitamise ajaks antud juba ühele või mitmele aluspatendi omanikule välja üks või mitu tunnistust, on vastuolus nõukogu 18. juuni 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta (1), selle kehtivas redaktsioonis, eelkõige määruse artikli 3 lõike 1 punktiga c?
1.

Kas kuuenda käibemaksudirektiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 19 lõike 1 teine punkt nõuab maksukohustuslase poolt artikli 17 lõike 5 alusel mahaarvatava osa kindlaks määramist aasta kohta, mis on määratud protsendina ja ümardatakse arvuni, mis ei ole suurem järgmisest ühikust, kui a. see osa on osa, mis on kindlaks määratud maksukohustuslase ühe tegevusvaldkonna kohta kas vastavalt artikli 17 lõike 5 kolmanda alapunkti punktile a või punktile b; ja/või b. see osa on osa, mis on kindlaks määratud kas kõikide või osade maksukohustuslase poolt kasutatavate kaupade ja teenuste alusel vastavalt artikli 17 lõike 5 kolmanda alapunkti punktile c; ja/või c. see osa on osa, mis on kindlaks määratud seoses kõikide maksukohustuslase poolt kasutatavate kaupade ja teenustega kõikide artikli 17 lõike 5 esimeses punktis nimetatud tehingute kohta vastavalt eespool viidatud kolmanda alapunkti punktile d?
1.

Kas direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta (1), artikli 15 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see säte pakub kaitset vaid sellises olukorras, millele saab kohaldada ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 3 sellele Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas antud tõlgenduse kohaselt või pakub esimesena nimetatud säte konventsiooni artikliga 3 võrreldes täiendavat või teistsugust kaitset?
3.

Kas tolliseadustiku artikli 221 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et tollimaksu summat ei saa nõuda juhul, kui tollimaksu summast on tolliasutus võlgnikule sobival viisil teatanud, kuid selle summa kohta ei ole tolliasutus enne selle võlgnikule teatamist teinud arvestuskannet, nii et tolliasutus saab tollimaksu summa tasumist tagantjärele nõuda ainult siis, kui sellest on võlgnikule uuesti sobival viisil teatatud pärast arvestuskande tegemist ja ainult ettenähtud aegumistähtaja jooksul?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: 2.1. Kas teenuseid osutatakse igas kohas liikmesriigis, kus on õiguse kasutamine lepingu kohaselt lubatud ning ka tegelikult toimub? 2.2. Või osutatakse teenust litsentsiandja elukohas või juhatuse asukohas? 2.3. Kas juhul, kui vastus küsimusele 2.1 või küsimusele 2.2 on jaatav, kuulub asjaomase kohtu pädevusse ka otsuse tegemine litsentsitasude kohta, mis tulenevad õiguste kasutamisest teises liikmesriigis või kolmandas riigis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/7

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunale di Bergamo (Itaalia) 21. novembril 2007 — Luigi Scarpelli versus NEOS Banca SpA

(Kohtuasi C-509/07)

(2008/C 37/08)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Bergamo

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Luigi Scarpelli

Kostja: NEOS Banca SpA

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 87/102/EMÜ (1) artikli 11 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et tarnija ja krediidiandja vaheline leping, mille alusel on nimetatud krediidiandjal tarnija klientidele krediidi andmise ainuõigus, kujutab endast vajalikku tingimust selleks, et tarbijal oleks õigus nõuda parandusmeetmete võtmist krediidiandjalt juhul, kui tarnija ei ole täitnud oma kohustust, ka siis, kui tarbija nõuab a) üksnes krediidilepingu lõpetamist või b) selle lepingu lõpetamist ja sellest tulenevat krediidiandjale juba makstud summade hüvitamist?

(1) EÜT L 42, lk 48; ELT eriväljaanne 15/01, lk 326.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/18

Imagination Technologies Ltd 30. novembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 20. septembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-461/04: Imagination Technologies Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-542/07 P)

(2008/C 37/25)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Imagination Technologies Ltd (esindaja: barrister M. Edenborough)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu otsus;

— otsustada Euroopa Kohtule esitatud apellatsioonkaebuse kulude ja sellega seonduvate kulude ning Esimese Astme Kohtusse esitatud hagi kulude üle.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et ühenduse kaubamärgi registreerimise taotlus nr 2 396 075 sõnamärgi „PURE DIGITAL” jaoks (edaspidi „taotlus”) ei riku nõukogu määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b ega punkti c, sest see sõnamärk on omandanud pärast taotluse esitamist eristusvõime. Ta väidab, et Esimese Astme Kohus tegi vea asjaomaste õigusnormide analüüsimisel, eelkõige rikkus ta õigusnormi seetõttu, et ei sedastanud, et omandatud eristusvõime hindamisel on asjakohane ka kaubamärgi kasutamine pärast taotluse esitamise kuupäeva.

Järelikult eksis Esimese Astme Kohus, kui jättis talle esitatud hagi rahuldamata. Seetõttu väidab apellant, et apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu otsuse peale tuleks rahuldada ja see otsus tühistada. Apellant taotleb ka apellatsioonkaebuse menetluse Esimese Astme Kohtu menetluses tekkinud kohtukulude hüvitamist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/10

23. novembril 2007 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Madalmaade Kuningriik

(Kohtuasi C-521/07)

(2008/C 37/12)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: P. van Nuffel ja R. Lyal)

Kostja: Madalmaade Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Madalmaade Kuningriik ei ole Madalmaades asuvate äriühingutega samadel tingimustel vabastanud maksustamisest Norras ja Islandil asuvatele äriühingutele makstavaid dividende, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud EMP lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Madalmaade Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Madalmaade maksuseaduste kohaselt ei maksustata dividende, kui Madalmaades asuv äriühing maksab dividende teisele Madalmaades asuvale äriühingule, millele kuulub vähemalt 5 % sellest äriühingust, mis dividende maksab. Seevastu maksustatakse dividendid, kui äriühing, kes dividende saab, asub Norras või Islandil, välja arvatud juhul, kui dividende saavale äriühingule kuulub vähemalt 25 % (Norra) või 10 % (Island) sellest Madalmaade äriühingust, mis dividende maksab.

Komisjon leiab, et Madalmaade maksuseadused kohtlevad sellega ebavõrdselt äriühinguid, mis asuvad Norras või Islandil ning neid, mis asuvad Madalmaades. See on kapitali vaba liikumise piiramine Madalmaade ning Norra ja Islandi vahel, mis rikub Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (1) (EMP lepingu) artiklit 40 kapitali vaba liikumise kohta, sätet, mis on olulises osas kooskõlas EÜ artikliga 56. Norra ning Islandi äriühingute, millele kuulub osalus Madalmaade äriühingus, olukord on objektiivselt võrreldav Madalmaade äriühinguga, millele kuulub samasugune osalus. Madalmaade regulatsioon ei ole õigustatud. Liikmesriigid võivad küll võtta meetmeid kuritarvituste ärahoidmiseks, kuid need meetmed peavad olema soovitud eesmärgi suhtes proportsionaalsed, millega käesoleval juhul tegemist ei ole.

(1) EÜT 1994 L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3.
1)

Kui määruse 2309/93 (1) lisa reguleerimisalast välja jääv ravim on liikmesriigi (Austria) turule viidud siseriikliku müügiloa andmise menetluse kohaselt enne selle liikmesriigi ühinemist EMP või EÜ-ga, ja: a) see liikmesriik on pärast seda ühinenud EMP-ga ja seejärel ka EÜ-ga ning ühinemistingimuste ühe osana on siseriiklikkusse õigusesse üle võtnud direktiivi 65/65 (nüüd direktiiv 2001/83 (2)) müügiloa andmist puudutavad sätted, kusjuures üleminekusätteid selles osas ei kohaldatud; b) kõnealune ravim on jäänud liikmesriigi turule veel mõneks aastaks pärast EMP ja EÜ-ga ühinemist; c) pärast selle liikmesriigi ühinemist EMP ja EÜ-ga on kõnealuse ravimi müügiluba uue näidustuse lisamisega muudetud ning nimetatud muudatust pidasid selle liikmesriigi ametiasutused ühenduse õigusnormidega kooskõlas olevaks; d) kõnealuse ravimi toimikut ei ole pärast selle liikmesriigi ühinemist EMP ja EÜ-ga direktiivi 65/65 (nüüd direktiiv 2001/83) kohaselt ajakohastatud; ja e) sama toimeainet sisaldav ravim on pärast seda saanud müügiloa vastavalt direktiivi 2001/83 artiklile 6 ning see on viidud EÜ-s turule; siis kas see ravim on direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 1 tähenduses „originaalravim, millel on või on olnud luba artikli 6 alusel […] liikmesriigi[s]”, ja kui see on nii, siis milline/millised mainitud asjaolu/asjaolud on selles osas määravaks?