Euroopa Kohtu (viies koda) 28. veebruari 2013. aasta määrus – Forvards V

(kohtuasi C-563/11)

„Kodukorra artikkel 99 — Maksustamine — Käibemaks — Kuues direktiiv — Mahaarvamisõigus — Keeldumine — Fiktiivseks peetava äriühingu poolt väljastatud arve”

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamine — Keeldumine põhjusel, et kaupa ei olnud pettuste ja õigusrikkumiste tõttu tegelikult tarnitud — Lubamatus — Piirid — Tingimused — Arve saaja, kes oli pettusest teadlik või oleks pidanud sellest teadlik olema — Siseriikliku kohtu ülesandeks olev kontrollimine (nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 2 punkt a) (vt punktid 29, 34, 35, 38–44 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus – Augstākās tiesas Senāts – Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 17 lõike 2 punkti a tõlgendamine – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Maksukohustuslane, kes täidab kaupade ostmisel tasutud maksu mahaarvamiseks siseriiklikes õigusnormides kehtestatud tingimused ja kellega seoses ei ole tuvastatud mingit kuritarvitamist – Käibemaksu mahaarvamise õiguse tunnustamisest keeldumine, kui on tõendatud, et tehingu teine pool ei suuda tarnida tooteid, mis on märgitud vormiliselt nõuetekohasel arvel

Resolutsioon

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (muudetud nõukogu 10. aprilli 1995. aasta direktiiviga 95/7/EÜ) artikli 17 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui keeldutakse tunnustamast arve saaja õigust sisendkäibemaks maha arvata seetõttu, et arvestades selle arve väljastaja poolt toimepandud pettuste ja õigusrikkumistega arvatakse, et tehingut tegelikult ei tehtud; see ei kehti juhul, kui objektiivsete asjaolude alusel ning asjaomase arve saajalt selliseid kontrolle nõudmata, mille läbiviimise kohustust tal ei ole, tõendatakse, et arve saaja teadis või oleks pidanud teadma, et kõnealune tehing oli osaks käibemaksupettusest – selle peab välja selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohus.

Euroopa Kohtu (viies koda) 28. veebruari 2013. aasta määrus – Forvards V

(kohtuasi C-563/11)

„Kodukorra artikkel 99 — Maksustamine — Käibemaks — Kuues direktiiv — Mahaarvamisõigus — Keeldumine — Fiktiivseks peetava äriühingu poolt väljastatud arve”

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamine — Keeldumine põhjusel, et kaupa ei olnud pettuste ja õigusrikkumiste tõttu tegelikult tarnitud — Lubamatus — Piirid — Tingimused — Arve saaja, kes oli pettusest teadlik või oleks pidanud sellest teadlik olema — Siseriikliku kohtu ülesandeks olev kontrollimine (nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 2 punkt a) (vt punktid 29, 34, 35, 38–44 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus – Augstākās tiesas Senāts – Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 17 lõike 2 punkti a tõlgendamine – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Maksukohustuslane, kes täidab kaupade ostmisel tasutud maksu mahaarvamiseks siseriiklikes õigusnormides kehtestatud tingimused ja kellega seoses ei ole tuvastatud mingit kuritarvitamist – Käibemaksu mahaarvamise õiguse tunnustamisest keeldumine, kui on tõendatud, et tehingu teine pool ei suuda tarnida tooteid, mis on märgitud vormiliselt nõuetekohasel arvel

Resolutsioon

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (muudetud nõukogu 10. aprilli 1995. aasta direktiiviga 95/7/EÜ) artikli 17 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui keeldutakse tunnustamast arve saaja õigust sisendkäibemaks maha arvata seetõttu, et arvestades selle arve väljastaja poolt toimepandud pettuste ja õigusrikkumistega arvatakse, et tehingut tegelikult ei tehtud; see ei kehti juhul, kui objektiivsete asjaolude alusel ning asjaomase arve saajalt selliseid kontrolle nõudmata, mille läbiviimise kohustust tal ei ole, tõendatakse, et arve saaja teadis või oleks pidanud teadma, et kõnealune tehing oli osaks käibemaksupettusest – selle peab välja selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohus.