ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/13

Euroopa Kohtu (esimene koda) 23. aprilli 2009. aasta otsus (Tribunale di Bergamo (Itaalia) eelotsusetaotlus) — Luigi Scarpelli versus NEOS Banca SpA

(Kohtuasi C-509/07) (1)

(Direktiiv 87/102/EMÜ - Tarbijakaitse - Tarbijakrediit - Müügilepingu täitmata jätmine)

2009/C 141/21

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Bergamo

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Luigi Scarpelli

Kostja: NEOS Banca SpA

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Tribunale di Bergamo — Nõukogu 22. detsembri 1986. aasta direktiivi 87/102/EMÜ tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 42, lk 48; ELT eriväljaanne 15/01, lk 326) artikli 11 lõike 2 tõlgendamine — Tarbijakrediit — Tarbija õigus nõuda parandusmeetmete võtmist krediidiandjalt juhul, kui ei ole täidetud nende kaupade müügilepingut, mille ostmiseks krediiti anti

Resolutsioon

Nõukogu 22. detsembri 1986. aasta direktiivi 87/102/EMÜ tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta artikli 11 lõiget 2 tuleb tõlgendada sellises tähenduses, et tarnija ja krediidiandja vaheline leping, mille alusel on nimetatud krediidiandjal tarnija klientidele krediidi andmise ainuõigus, ei kujuta endast vajalikku tingimust selleks, et nendel klientidel oleks juhul, kui nimetatud tarnija ei ole täitnud oma kohustustusi, õigus esitada krediidiandja vastu laenulepingu lõpetamise ja krediidiandjale juba makstud summade hüvitamise nõudeid.

(1) ELT C 37, 9.2.2008.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/15

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 23. aprilli 2009. aasta otsus (Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu eelotsusetaotlus — Poola Vabariik) — Uwe Rüffler versus Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

(Kohtuasi C-544/07) (1)

(EÜ artikkel 18 - Tulumaksu käsitlevad õigusaktid - Tulumaksu vähendamine maksustavas liikmesriigis tehtud ravikindlustusmaksete alusel - Vähendamisest keeldumine teistes liikmesriikides tehtud maksete alusel)

2009/C 141/24

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Uwe Rüffler

Kostja: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poola) — EÜ asutamislepingu artikli 12 lõike 1 ja artikli 39 lõigete 1 ja 2 tõlgendamine — Tulumaksualane siseriiklik säte, mis piirab ravikindlustusmaksete mahaarvamise maksustatavast tulust üksnes asjaomases liikmesriigis tasutud ravikindlustusmaksetega

Resolutsioon

EÜ artikli 18 lõikega 1 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt seatakse tasutud ravikindlustusmaksete alusel tulumaksu vähendamise õiguse tingimuseks see, et need maksed oleksid tehtud selles liikmesriigis siseriikliku õiguse sätete alusel, ja mille tulemusel keeldutakse niisugust maksusoodustust võimaldamast juhul, kui maksed, mis võivad kuuluda mahaarvamisele selles liikmesriigis tasumisele kuuluvast tulumaksust, on makstud teise liimesriigi kohustusliku ravikindlustussüsteemi alusel.

(1) ELT C 37, 9.2.2008.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/9

Euroopa Kohtu (esimene koda) 2. aprilli 2009. aasta otsus (Corte d'appello di Milano (Itaalia) eelotsusetaotlus) — Marco Gambazzi versus DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company

(Kohtuasi C-394/07) (1)

(Brüsseli konventsioon - Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine - Keeldumispõhjused - Selle riigi, kus kohtuotsuse täitmist taotletakse, avaliku korra rikkumine - Kostja menetlusest kõrvaldamine kohtu korralduse täitmata jätmise tõttu selle riigi kohtus, kus otsus on tehtud)

2009/C 141/13

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte d'appello di Milano

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Marco Gambazzi

Kostjad: DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Corte d'appello di Milano — Brüsseli konventsiooni artikli 26 ja artikli 27 punkti 1 tõlgendamine — Otsus, mille tunnustamine on vastuolus selle riigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse — Otsus, mis keelab ühel poolel ennast kaitsta („debarment”) kohtu määruse järgimata jätmise tõttu

Resolutsioon

27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta, 26. mai 1989. aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta ning 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta, artikli 27 punkti 1 tuleb tõlgendada järgmiselt:

kohtuotsuse täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus võib nimetatud artiklis viidatud avaliku korra klausli puhul võtta arvesse asjaolu, et selle riigi kohus, kus otsus on tehtud, tegi otsuse hageja nõuete osas, kuulamata ära kostjat, kes ilmus ettenähtud korras kohtusse kuid kõrvaldati menetlusest, kuna ta ei täitnud temale eelnevalt sama menetluse käigus tehtud määrusega pandud kohustusi, kui menetluse igakülgse hindamise tulemusena ja kõiki asjaolusid arvestades selgub, et kõrvaldamise meede kujutab endast kostja õiguse olla ära kuulatud ilmset ja ebaproportsionaalselt rikkumist.

(1) ELT C 283, 24.11.2007.
1.

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) artikli 29 lõiget 1 ja lõike 3 punkti a ning komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93 (millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, mida on muudetud komisjoni 11. märtsi 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 444/2002) artikli 145 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et kui pärast kaupade vabasse ringlusesse lubamist ilmneb, et kaubad olid defektsed ja tõendatakse, et defektsus esines juba enne vabasse ringlusse lubamist ning see kuulub hiljem lepingujärgse garantiikohustuse alusel müüja-tootja poolt ostjale hüvitamisele, kusjuures aluseks võetakse ostjale tema turustajate poolt esitatud parandusarved, võib nende hüvitistega kaasneda nende kaupade tehinguväärtuse vähenemine ja seega ka nende kaupade müüja-tootja ning ostja vahel algselt kokku lepitud hinna alusel deklareeritud tolliväärtuse vähenemine.
1.

Nõukogu 29. jaanuari 1985. aasta direktiivi 85/73/EMÜ veterinaarinspektsiooni ja kontrolli rahastamise kohta, mida hõlmavad direktiivid 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ, 90/675/EMÜ ja 91/494/EMÜ, mida on muudetud ja konsolideeritud nõukogu 26. juuni 1996. aasta direktiiviga 96/43/EÜ, A lisa I peatüki punkti 4 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei luba liikmesriikidel kõrvale kalduda selle A lisa I peatüki punktis 1 ja punkti 2 alapunktis a sätestatud lõivude tariifistruktuurist ega kehtestada lõivu, mille määr sõltub ettevõtte suurusest ja alaneb astmeliselt sõltuvalt tapetud loomade arvust loomaliigi kaupa; Direktiivi 85/73, mida on muudetud ja konsolideeritud direktiiviga 96/43, A lisa I peatüki punkti 4 alapunkti b tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik ei ole kohustatud järgima sama peatüki punktis 1 ja punkti 2 alapunktis a sätestatud lõivude tariifistruktuuri ja võib kehtestada lõivu, mille määr sõltub ettevõtte suurusest ja tapetud loomade arvust loomaliigi kaupa, kui on tõendatud, et nendel teguritel on asjakohaste ühenduse õiguse sätetega ette nähtud veterinaarinspektsioonide ja kontrollide käigus tekkivate tegelike kulude suhtes tegelik mõju.
1.

Kuna Itaalia Vabariik võttis vastu peaministri 10. juuni 2004. aasta dekreedi (mis puudutab 31. mai 1994. aasta dekreetseaduse nr 332, mis on muudetud kujul üle võetud 30. juuli 1994. aasta seadusesse nr 474, artiklis 2 ette nähtud erivolituste teostamise kriteeriumide määratlust –decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge 31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge 30 luglio 1994, n. 474) artikli 1 lõike 2 sätted, on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, — mis tulenevaid EÜ artiklitest 43 ja 56, kuivõrd need sätted on kohaldatavad selle dekreetseaduse, mida on muudetud 24. detsembri 2003. aasta seadusega nr 350 ühe ja mitme aasta riigieelarve koostamise kohta (2004. aasta riigieelarve seadus) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)), artikli 2 lõike 1 punktides a ja b ette nähtud erivolitustele; — EÜ artiklist 43 tulenevaid kohustusi niivõrd, kuivõrd nimetatud sätted on kohaldatavad artikli 2 lõike 1 punktis c ette nähtud erivolitustele.
1.

Kuna Itaalia Vabariik on hoidnud jõus 29. detsembri 1990. aasta seaduse nr 428 artikli 47 lõiked 5 ja 6, mille kohaselt ei ole „ettevõtte kriisiolukorra” korral 12. augusti 1977. aasta seaduse nr 675 artikli 2 viienda taande punkti c tähenduses tagatud kriisis olevaks tunnistatud ettevõtte üleminekul töötajate õigused, mis on tunnustatud nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõigetes 1, 3 ja 4 ning artiklis 4, siis on Itaalia Vabariik rikkunud talle sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 153/10

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 7. mai 2009. aasta otsus (Raad van State’i (Madalmaad) eelotsusetaotlus) — College van burgemeester en wethouders van Rotterdam versus M. E. E. Rijkeboer

(Kohtuasi C-553/07) (1)

(Üksikisikute kaitse isikuandmete töötlemisel - Direktiiv 95/46/EÜ - Eraelu puutumatuse kaitse - Andmete kustutamine - Õigus tutvuda andmetega ja teabega andmete vastuvõtjate kohta - Andmetega tutvumise õiguse kasutamise tähtaeg)

2009/C 153/19

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad van State

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: College van burgemeester en wethouders van Rotterdam

Vastustaja: M. E. E. Rijkeboer

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Raad van State (Madalmaad) — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355; edaspidi „direktiiv”) artikli 6 lõike 1 punkti e ja artikli 12 punkti a tõlgendamine — Siseriiklikud õigusnormid, mille alusel on õigus tutvuda töödeldud andmetega piiratud teabetaotluse esitamisele eelnenud ühe aastaga — Proportsionaalsuse põhimõte

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 12 punkti a kohaselt on liikmesriikidel kohustus näha ette õigus tutvuda teabega andmete vastuvõtjate või vastuvõtjate kategooriate kohta ja neile edastatud teabe sisuga mitte ainult oleviku, vaid ka mineviku osas. Liikmesriikide ülesanne on kehtestada selle teabe säilitamise tähtaeg ja sellele vastav õigus teabega tutvuda, mis väljendab õiglast tasakaalu ühelt poolt andmesubjekti huvi vahel kaitsta oma eraelu puutumatust, kasutades eelkõige direktiivis 95/46 ette nähtud sekkumisvõimalusi ja õiguskaitsevahendeid, ning teiselt poolt koormuse vahel, mis selle teabe säilitamise kohustuse tõttu vastutava töötleja jaoks kaasneb.

Õigusnormid, millega on kehtestatud andmete vastuvõtjaid või vastuvõtjate kategooriaid ning edastatud andmete sisu käsitleva teabe säilitamise tähtajaks üks aasta ja piiratud vastavalt selle teabega tutvumise õigust, samas kui põhiandmeid säilitatakse oluliselt kauem, ei väljenda asjaomaste huvide ja kohustuste õiglast tasakaalu, välja arvatud siis, kui tõendatakse, et juhul kui seda teavet säilitataks kauem, koormaks see vastutavat töötlejat liiga palju. Siseriiklikul kohtul tuleb läbi viia vajalik kontroll.

(1) ELT C 64, 8.3.2008.
1.

Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, artikli 29 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et see ei takista liikmesriigil nägemast ette muid kui selles sättes sisalduvaid kõrvaldamise põhjuseid selleks, et tagada võrdse kohtlemise põhimõtte ja läbipaistvuse põhimõtte järgimine eeldusel, et sellised meetmed ei ületa selle eesmärgi saavutamiseks vajalikku.
1.

Kuna Portugali Vabariik ei ole sätestatud tähtajaks varustanud kogumissüsteemidega nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ artikli 3 kohaselt järgmisi linnastuid: Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, ning ei ole nimetatud direktiivi artiklis 4 sätestatud tähtajaks taganud Alverca, Bacia do Rioa Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lissaboni, Matosinhose, Milfontese, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira ja Vila Real de Santo António linnastutest pärineva asulareovee bioloogilist puhastust või muud sellega võrdväärset puhastust, siis on Portugali Vabariik rikkunud selle direktiivi artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi.
4.

Määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 2 alusel ei või keelduda tagaseljaotsuse tunnustamisest või täitmisele pööramisest juhul, kui kostjal oli võimalus tagaseljaotsus edasi kaevata ja kui see kaebus võimaldas tal väita, et menetluse algatamist käsitlevat dokumenti või võrdväärset dokumenti ei toimetatud talle kätte piisavalt aegsasti ja viisil, et ta oleks saanud end kaitsta.
1.

Nõukogu 26. juuni 1969. aasta määrust (EMÜ) nr 1191/69 raudtee-, maantee- ja siseveetranspordis osutatavate avalike teenuste kontseptsioonist tulenevaid kohustusi puudutavate liikmesriikidepoolsete meetmete kohta, mida on muudetud nõukogu 20. juuni 1991. aasta määrusega (EMÜ) nr 1893/91, tuleb tõlgendada selliselt, et see lubab liikmesriikidel panna avaliku teenindamise kohustuse riigi osalusega ettevõtjale, kes osutab teatud omavalitsusüksuses ühistransporditeenust, ning et see näeb ette sellest kohustusest tulenevate finantskohustustega seotud hüvituse, mille suurus määratakse kindlaks vastavalt nimetatud määruse sätetele.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/3

Euroopa Kohtu (esimene koda) 23. aprilli 2009. aasta otsus (Rechtbank van koophandel te Antwerpen’i (Belgia) eelotsusetaotlus) — VTB-VAB NV (C-261/07), Galatea BVBA (C-299/07) versus Total Belgium NV (C-261/07), Sanoma Magazines Belgium NV (C-299/07)

(Liidetud kohtuasjad C-261/07 ja C-299/07) (1)

(Direktiiv 2005/29/EÜ - Ebaausad kaubandustavad - Tarbijatele seotud pakkumiste tegemist keelavad siseriiklikud õigusnormid)

2009/C 141/05

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van koophandel te Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: VTB-VAB NV (C-261/07), Galatea BVBA (C-299/07)

Kostjad: Total Belgium NV (C-261/07), Sanoma Magazines Belgium NV (C-299/07)

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ELT L 149, lk 22) tõlgendamine — Siseriiklik õigusnorm, mis keelab tarbijatele seotud pakkumiste tegemise

Resolutiivosa

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on vaatluse all põhikohtuasjades, mis — teatud erandid välja arvatud ja juhtumiga seotud asjaolusid arvesse võtmata — keelavad kõik müüja poolt tarbijale tehtavad seotud pakkumised.

(1) ELT C 199, 25.8.2007.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/7

Euroopa Kohtu (teine koda) 23. aprilli 2009. aasta otsus (High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) eelotsusetaotlus — Ühendkuningriik) — TNT Post UK Ltd, The Queen versus The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-357/07) (1)

(Kuues käibemaksudirektiiv - Maksuvabastused - Artikli 13 A osa lõike 1 punkt a - Riiklike postiteenistuste teenused)

2009/C 141/10

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: TNT Post UK Ltd, The Queen

Kostja: The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

Menetluses osales: Royal Mail Group Ltd

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 13 A osa lõike 1 punkti a tõlgendamine — Riiklike postiteenistuste teenuste osutamine — Mõiste „riiklikud postiteenistused” — Postiteenuseid osutava äriühingu hõlmatus

Resolutiivosa

1. Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas) artikli 13 A osa lõike 1 punktis a sisalduvat mõistet „riiklikud postiteenistused” tuleb tõlgendada nii, et see viitab avalik-õiguslikele või eraettevõtjatele, kes võtavad endale kohustuse tagada universaalse postiteenuse osutamine liikmesriigis täielikult või osaliselt, nii nagu see on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ (ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiiviga 2002/39/EÜ) artiklis 3.

2. Kuuenda direktiivi 77/388 artikli 13 A osa lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastus laieneb riiklike postiteenistuste teenustele, välja arvatud reisijateveo- ja telekommunikatsiooniteenused, ja nendega seotud kaubatarnetele, mida riiklikud postiteenistused osutavad ise ehk tulenevalt nende staatusest ettevõtjana, kes võtab endale kohustuse tagada universaalse postiteenuse osutamine liikmesriigis täielikult või osaliselt. See ei laiene niisuguste teenuste osutamisele ega nendega seotud kaubatarnetele, mille tingimuste üle on läbi räägitud individuaalselt.

(1) ELT C 247, 20.10.2007.
2.

Komisjoni 22. detsembri 1999. aasta määruse (EÜ) nr 2790/1999 asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes artikli 5 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandi kohaldamiseks on nõutav, et tarnija omandisse kuuluks nii teenindusjaam, mille ta annab edasimüüjale rendile, kui ka maatükk, millele on teenindusjaam ehitatud, või juhul, kui ta ei ole teenindusjaama ja maatüki omanik, rendiks ta need kolmandatelt isikutelt, kes ei ole edasimüüjaga seotud.
1.

Kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et kõrvaldada veterinaarkontrolli eest vastutavates asutustes valitsevat personali puudus, siis on Kreeka Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (ELT L 165, lk 1), artikli 4 lõike 2 punktist c tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Hispaania Kuningriik: — kehtestas nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (muudetud nõukogu 9. aprilli 1973. aasta direktiiviga 73/79/EMÜ, nõukogu 9. aprilli 1973. aasta direktiiviga 73/80/EMÜ ja nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiviga 85/303/EMÜ) artikli 7 lõike 1 punktis b loetletud tehingute kapitalimaksust vabastamisele tingimused, mis on sätestatud ettevõtte tulumaksu seaduse artiklis 96 selle seaduse konsolideeritud versiooni teise lisasätte sõnastuses (Disposición Adicional Segunda del texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades), mis on kinnitatud kuninga 5. märtsi 2004. aasta dekreetseadusega nr 4/2004; — kehtestas kapitalimaksu selliste äriühingute juhtimise tegeliku keskuse või registrijärgse asukoha Hispaaniasse üleviimisele, keda nende päritoluriigis sarnase maksuga ei maksustata, ja — kehtestas kapitalimaksu kapitalile, mida kasutatakse Hispaania territooriumil sellises teises liikmesriigis asutatud äriühingu filiaali või püsiva tegevuskoha kaudu tehtavateks äritehinguteks, kus Hispaanias kehtestatud kapitalimaksuga sarnast maksu ei kohaldata, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivist 69/335, mida on muudetud direktiividega 73/79, 73/80 ja 85/303.
1.

Kuna Kreeka Vabariik ei ole kuupäevaks, mil möödus põhjendatud arvamuses määratud tähtaeg, võtnud meetmeid selleks, et täita Euroopa Kohtu 12. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-415/03: komisjon vs. Kreeka, mis puudutab ebaseaduslikuks ning ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi tagastamist vastavalt komisjoni 11. detsembri 2002. aasta otsuse 2003/372/EÜ (Kreeka poolt Olympic Airwaysile antud abi kohta) artiklile 3, siis on Kreeka Vabariik rikkunud sellest otsusest ja EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
3.

Määrusega nr 111/2001 muudetud määruse nr 2777/2000 artikli 2 lõiget 2 ning nõukogu 29. jaanuari 1985. aasta direktiivi 85/73/EMÜ veterinaarinspektsiooni ja -kontrolli rahastamise kohta, mida hõlmavad direktiivid 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ, 90/675/EMÜ ja 91/496/EMÜ (muudetud ja konsolideeritud nõukogu 26. juuni 1996. aasta direktiiviga 96/43/EÜ), artiklit 4 ja artikli 5 lõike 4 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et need sätted ei keela liikmesriikidel kehtestada veiste spongioosse entsefalopaatia testide kulude rahastamiseks mõeldud riiklikke lõive. Veiste inimtoiduks tapmisega seotud lõivude kogusumma peab olema kehtestatud vastavuses ühenduse lõivude põhimõtetega, mille kohaselt esiteks ei tohi see summa ületada palga- ja sotsiaalkindlustuskulusid ning halduskulusid hõlmavaid kulusid, mis on selliste testide tegemisega seotud, ja teiseks on keelatud igasugune selliste lõivude otsene või kaudne tagasinõudmine.
2.

Määrust nr 1347/2001 tuleb tõlgendada nii, et see ei kahjusta kolmandatele isikutele kuuluvate niisuguste varasemate kaubamärkide kehtivust ja nõukogu 14. juuli 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2081/92 (põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) artiklis 13 osutatud olukordadele vastavat kasutatavust, mis sisaldavad sõna „Bavaria” ning mis on registreeritud heas usus enne kaitstud geograafilise tähise „Bayerisches Bier” registreerimistaotluse esitamise kuupäeva, tingimusel et neid kaubamärke ei ole alust kehtetuks tunnistada või tühistada vastavalt nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõike 1 punktides c ja g ning artikli 12 lõike 2 punktis b sätestatud põhjustele.