ET
Koh tulahend itekogumik
ECLI:EU:F:2010 :121 1AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OT SUS (esimene ko da)
30. september 2010
Kohtuasi F-43/09
Carlo van H euckelom
versus
Euroopa Po litseiamet (Europol)
Avalik teenistus — Europoli personalieeskirjad — Artikkel 29 — Hindamisaruannete alusel kõrgemale 
palgajärgule tõusmine — Palgaastme j a — järgu kindlaksmääramise poliitika ke htestanud otsuse 
õiguspärasuse vaidlustamine — Europoli direktori ja juhatuse vastav pädevus — Europoli direktori 
kaalutlusõigus — Piirid
Ese: Euroopa Liidu lepingu artiklil K.3 põhineva kon ventsiooni Euroopa Politseiameti loomise 
kohta (Europoli kon ventsioon) artikli 40 lõike 3 ja Europoli personalieeskirjade artikli 93 
lõike 1 alusel esitatud hagi, milles C. van Heuckelom nõ uab, et kohus tühistaks E uropoli 
direktori 14. juuli 2008 . aasta otsuse, millega hageja tõusis alates 1. aprillist 2008 ü ksnes 
sama palgaastme ü he järgu võrra, ning 19. jaanuari 2009 . aasta otsuse, millega jäeti 
rahuldamata hageja kaebus 14. juuli 2008 . aasta otsuse peale.
Otsus: Jätta hageja hagi rahuldamata. Pooled ka nnavad ise oma ko htukulud.
Kokkuvõte
1. Tühistamishagi — Põhjendatud huvi — Füüsilised j a juriidilised i sikud
(ELTL artikli 263 l õik 4)
2. Ametnikud — Hagi — Eelnev halduskaebus — Kaebuse ja hagi vastavus — Eseme ja aluse 
samasus — Õigusvastasuse väide, mis on seotud mõ ne muu õ igusliku alusega kui kaebuses es itatu — 
Vastuvõetavus
(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)
3. Ametnikud — Europoli ametnikud — Palgajärgu tõus iga kahe aa sta järel
(Europoli personalieeskirjad, artiklid 28 ja 29)
4. Ametnikud — Europoli ametnikud — Palgajärgu tõus iga kahe aa sta järel
(Europoli personalieeskirjad, artikkel 29)
1. Füüsilise või juriidilise isiku e sitatud tühistamishagi on v astuvõetav üksnes siis, ku i hagejal on 
vaidlustatud akti tühistamiseks h uvi. Selline huvi ee ldab, et akti tühistamise tulemus võib hagi 
esitanud isikule kasu tuua.
2 ECLI:EU:F:2010 :121KOKKUVÕTE–KOHTUASIF-43/09
VANHEUCKELOMVS.EUROPOL
(vt punkt 31)
Viited:
Euroopa Kohus: 24. juuni 1986 , kohtuasi 53/85: AKZO Ch emie ja AKZO Ch emie UK vs. komisjon ( EKL 1986 , 
lk 1965 , punkt 21).
Üldkohus: 14. september 1995 , liidetud ko htuasjad T-480/93 j a T-483/93: Antillean Rice M ills jt vs. ko misjon 
(EKL 1995 , lk II-2305 , punktid 59 j a 60 n ing seal viidatud ko htupraktika); 20. juuni 2001 , ko htuasi T-188/99: 
Euroalliages vs. ko misjon ( EKL 2001 , lk II-1757 , punkt 26); 28. september 2004 , ko htuasi T-310/00: MCI vs. 
komisjon, (EKL 2004 , lk II-3253 , punkt 44).
2. Kaebuse ja hagi vastavuse reegel nõ uab, et hagi ese ja alus ning ka ebuse ese ja alus oleksid 
vastavuses. Seda reeglit tuleb tõlgendada p aindlikult. Vastavuse nõ uet saab ko haldada ai nult juhul, kui 
kohtule esitatud hagis muudetakse ka ebuse eset või alust, ku sjuures mõistet „alus” tuleb tõlgendada 
laialt. N iisuguse tõlgenduse ko haselt tuleb tühistamisnõuete puhul „vaidluse aluse” all m õista 
vaidlustatud akti sisemise seaduslikkuse vaidlustamist hageja poolt, või teise võimalusena selle välise 
seaduslikkuse vaidlustamist.
Õigusvastasuse väidete puhul, isegi ku i need on s eotud m õne m uu õ igusliku a lusega ku i kaebuses 
esitatu, rikuks n ende vastuvõtmata jätmine vastavuse nõ ude eiramise tõttu tasakaalu ametniku 
menetluslike õ iguste kai tsmise ja ko htueelse me netluse ee smärgi vahel ning oleks a metniku j aoks 
ebaproportsionaalseks j a ebaõiglaseks kari stuseks. Kuna õigusvastasuse väide on j uba iseenesest 
õiguslik, nagu seda on ka ar utluskäik, m ille abil asjaomane isik sellise õigusvastasuse avastab ja esile 
toob, siis ei saa ka ebuse esitanud ametnikult või teenistujalt, ke llel ei tarvitse olla asjakohaseid 
õigusteadmisi, nõuda s ellise väite sõnastamist kohtueelses me netluses, tunnistades selle vastasel juhul 
hiljem v astuvõetamatuks. Seda e riti arvestades, et õigusvastasuse väite esitamine ko htueelse me netluse 
etapis päädib väga ebatõenäoliselt ka ebuse esitaja võiduga selles etapis, ku na ei ole tõenäoline, et 
administratsioon j ätab ko haldamata jõusoleva sätte, mis ehk rikub kõ rgemat õigusnormi, üksnes 
eesmärgiga saavutada v aidluse ko htuväline lahendus.
(vt punktid 43 ja 44)
Viited:
Avaliku T eenistuse Kohus: 1. juuli 2010 , kohtuasi F-45/07: Mandt vs. parlament (punktid 109, 115 j a 119 n ing seal 
viidatud ko htupraktika, ja punkt 121).
3. Europolis ke htiv palgaastmetele ja –järkudele m ääramise süsteem n äeb ette ka ks e raldiseisvat 
menetlust: esiteks h indamise, mida kä sitleb Europoli personalieeskirjade artikkel 28 n ing mis kuu lub 
hindaja pädevusse, ja teiseks p algajärgu tõusu, mida kä sitleb nimetatud ee skirjade artikkel 29 n ing mis 
kuulub Europoli direktori pädevusse.
Kõnealused Europoli personalieeskirjad n äevad o ma artikli 29 e simese lõigu esimeses lauses ette, et 
Europoli direktori otsused iga kahe aasta järel toimuva palgajärgule määramise ko hta tehakse niisuguse 
„hindamise” põhjal, mis ar vestab asjaomase ametniku t eeneid. Sellest järeldub, et ku i Europoli 
personalieeskirjade ar tikli 29 e simese lõigu ko lmas lause näeb ette, et „hindamismenetluse täpsed
ECLI:EU:F:2010 :121 3KOKKUVÕTE–KOHTUASIF-43/09
VANHEUCKELOMVS.EUROPOL
 eeskirjad ke htestab haldusnõukogu”, siis see säte viitab me netlusele, millele vastavalt Europoli ametnike 
teeneid h innatakse. Seega ei nõ ua see s äte, et Europoli haldusnõukogu ke htestaks kõ rgemale 
palgajärgule määramise me netluskorra.
(vt punktid 48–50)
Viited:
Üldkohus: 22. märts 2006 , liidetud ko htuasjad T-209/02 ja T-210/04: Mausolf vs. Europol (EKL AT 2006 , lk I-A-2-79 
ja II-A-2-335, punkt 37).
4. Europoli personalieeskirjade artikli 29 ko haselt võib dir ektor tõsta palgajärku kõ ige rohkem ka he 
võrra ka heaastase ajavahemiku ee st, lähtudes hindamisest ning võttes arvesse huvitatud isiku t eeneid. 
Selle artikli kohaldamine kuu lub valdkonda, kus Europoli dir ektoril on s uur hindamisruum sarnaselt 
sellega, mis ametisse nimetaval asutusel on a metnike pe rsonalieeskirjade artikli 45 a lusel.
Europoli dir ektori p oolt v astuvõetud õ igusakti E uropoli a metnike p algaastme j a – järgu 
kindlaksmääramise poliitika ar tikli 5 lõige 1 ke htestab p algajärkudesse m ääramise kri teeriumid. 
Tuginedes ka hele viimasele iga-aastase hindamise ar uandele m äärab dir ektor ka he järgu võrra 
kõrgemale palgajärgule ametnikud, ke s ületavad p idevalt või sageli oo tusi, ta ei tõsta niisuguste 
ametnike p algajärku, kes on oo tustele vastanud üksnes osaliselt või ei ole üldse oo tustele vastanud, 
ning määrab ühe järgu võrra kõ rgemale palgajärgule kõ ik ülejäänud ametnikud.
Nimetatud artikli 5 lõikest 1 ilmneb, et dir ektor tõstab ka he järgu võrra kõ rgemale palgajärgule üksnes 
need ametnikud, ke lle teened on e riti silmapaistvad n ing ke s ei ole piirdunud üksnes oo tustele 
vastamisega v aatlusaluse ajavahemiku m õlema aa sta jooksul. N ende, tõsi kü ll, väga ra ngete 
kriteeriumide ee smärk on h üvitada ke stev p ingutus. Ei saa e itada, et Europoli dir ektori poolt talle 
Europoli personalieeskirjade artikli 29 a lusel antud kaa lutlusõiguse alusel vastu võetud poliitika, mille 
eesmärk on e rgutada a metnikke oo tuste ületamiseks jätkuvalt pingutama, järgib teenistuse huve.
Kuna dir ektoril ei ole mingit kaa lutlusõigust eespool nimetatud poliitika ar tikli 5 lõike 1 ko haldamisel 
ning ta pe ab jäigalt kinni pidama selles sättes ke htestatud kri teeriumidest, siis võimaldavad j ust 
raamid, mille need kri teeriumid tema pädevusele palgajärkude tõstmise vallas seavad, direktoril tagada, 
et ka ndida tuure kon trollitakse tähelepanelikult, õiglaselt ja võrdse ko htlemise põhimõttest ki nni 
pidad es.
(vt punktid 59 ja 61–63)
Viited:
Üldkohus: eespool viidatud ko htuotsus Mausolf vs. Europol, punkt 67.