KOHTUJURISTI ETTEPANEK

GIOVANNI PITRUZZELLA

esitatud 17. septembril 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑490/19

Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier (Sektoritevaheline Morbier’ juustu kaitse ühing)

versus

Société Fromagère du Livradois SAS

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa))

Eelotsusetaotlus – Põllumajandus – Põllumajandustooted ja toit – Geograafilised tähised ja päritolunimetused – Nimetuse registreerimise kaitse – Kolmanda isiku poolt kasutamise keeld või keeld esitleda toodet viisil, mis võib tarbijat eksitada, ilma nimetust kasutamata

I. Sissejuhatus

1. Käesolevas kohtujuristi ettepanekus käsitletava eelotsusetaotlusega esitas Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa) Euroopa Kohtule küsimuse määruse (EÜ) nr 510/2006 ( 2 ) ja määruse (EL) nr 1151/2012 ( 3 ) artikli 13 lõike 1 tõlgendamise kohta.

2. See küsimus tõstatati ühingu syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier (sektoritevaheline Morbier’ juustu kaitse ühing; edaspidi „ühing“) ja ettevõtja Société Fromagère du Livradois SAS (edaspidi „SFL“) vahelises kohtuvaidluses seoses viimati nimetatud ühingu väidetavate kõlvatu ja parasiitliku konkurentsina käsitatavate tegude eest, millega eirati kaitstud päritolunimetust (KPN) „Morbier“.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

3. Euroopa Liit kehtestas põllumajandustoodete ja toiduainete kaitstud päritolunimetuste (KPN) ja kaitstud geograafiliste tähiste (KGT) kaitse nõukogu 14. juuli 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2081/92, ( 4 ) mis tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega nr 510/2006. Viimati nimetatud määruse artikli 13 lõikes 1 on sätestatud: „Registreeritud nimetusi kaitstakse a) nende otsese või kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise eest registreerimisega hõlmamata toodete puhul, juhul kui asjaomased tooted on võrreldavad selle nimetuse all registreeritud toodetega või kui nimetuse kasutamisel kasutatakse ära kaitstud nimetuse mainet; b) väärkasutuse, jäljendamise või seoste tekitamise eest, isegi kui on viidatud toote tegelikule päritolule või kui kaitstud nimetus on tõlgitud või kui seda on täiendatud sõnadega „viis“, „tüüp“, „meetod“, „toodetud nagu“, „imitatsioon“ või muu samalaadse väljendiga; c) muude toote lähtekohta, päritolu, laadi või olulisi omadusi käsitlevate valede või eksitavate märgete eest, mis esitatakse asjaomase toote sise- või välispakendil, reklaammaterjalides või asjaomase tootega seotud dokumentides, ning selliste pakendite kasutamise eest, mis võivad anda vale mulje toote päritolust; d) muu tegevuse eest, mis võib tarbijat eksitada toote tegeliku päritolu osas. […]“.

4. Määrus nr 510/2006 tunnistati alates 4. jaanuarist 2013 kehtetuks ja asendati määrusega nr 1151/2012. Viimati nimetatud määruse artikli 13 lõige 1 on sisuliselt identne määruse nr 510/2006 vastava sättega, välja arvatud asjaolu, et seda kohaldatakse ka kaitstud nimetusega hõlmatud toodete suhtes juhul, kui neid kasutatakse koostisainetena, ja „teenuste“ puhul. Määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikega 1 analoogilised sätted on sätestatud liidu kehtestatud eri kvaliteedikavades ( 5 ).

5. Vastavalt määrusele nr 2081/92 vastu võetud komisjoni 10. juuli 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 1241/2002 ( 6 ) kanti nimi „Morbier“ kaitstud päritolunimetuste registrisse. Kaitstud päritolunimetusega „Morbier“ seotud tootespetsifikaadis, mida muudeti komisjoni 7. novembri 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 1128/2013, ( 7 ) mida kohaldatakse põhikohtuasja kohtuvaidluse suhtes, on kirjeldatud toote Morbier välimust järgmiselt: „„Morbier“ on lehma toorpiimast valmistatud, pressitud, kuumtöötlemata juust; toode on lameda silinderja ketta kujuline, selle läbimõõt on 30–40 cm ja kõrgus 5–8 cm, juustu kaal jääb vahemikku 5–8 kg ning ketas on tasaste külgede ja kergelt kumera põhjaga. Juustumassi keskel asub kogu ketast läbiv pidev must horisontaaljoon. Juustu koorik on naturaalne, soolveega hõõrutud, ühtlase välimusega, õrna mikroobikihiga kaetud ja vormi sisepinna jälgedega. Koorik on beežist kuni oranži värvusega, milles on oranžikas-, punakas- ja roosakaspruunid nüansid. Sisu on elevandiluuvalge kuni helekollase värvusega ja selles on tihedalt väikesi ebaühtlasi sõstramarja suuruseid augukesi või väikesi lamedaid mullikesi. […]“.

6. Määrusega (EL) nr 1129/2011, ( 8 ) mis jõustus 1. juunil 2013, on sõnaselgelt lubatud kasutada KPN juustu „Morbier“ puhul taimset sütt E153 ( 9 ).

B. Prantsuse õigus

7. 29. oktoobri 2007. aasta võltsimisvastase seaduse nr 2007-1544 alusel kehtestatud intellektuaalse omandi seadustiku ( 10 ) artiklis L. 722-1, mida kohaldatakse põhikohtuasja faktiliste asjaolude suhtes, on sätestatud: „Geograafilise tähise mis tahes kahjustamisel kohaldatakse rikkuja suhtes tsiviilvastutust. Käesoleva peatüki kohaldamisel tähendab mõiste „geograafiline tähis“: […] b) kaitstud päritolunimetusi ja kaitstud geograafilisi tähiseid, mis on sätestatud ühenduse õigusnormidega põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta; […]“.

III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus

8. Riiklik päritolu- ja kvaliteediinstituut (Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)) tunnustas 18. juulil 2007 eespool nimetatud ühingut Morbier’ juustu kaitse asutusena. SFL, asukohaga Puy-de-Dôme’is (Prantsusmaa), on juustu valmistav ja turustav äriühing.

9. „Morbier“ on juust, millel on kontrollitud päritolunimetus alates 22. detsembri 2000. aasta dekreedist, mille artiklis 8 nähti ette üleminekuperiood ettevõtjatele, kes asuvad väljaspool selle dekreediga määratletud geograafilist piirkonda ning kes tootsid ja turustasid juuste Morbier’ nime all, et võimaldada neil jätkata selle nime kasutamist ilma tähiseta „kontrollitud päritolunimetus“ seniks, kuni on möödunud viieaastane tähtaeg, mis hakkas kulgema pärast seda, kui Euroopa Komisjon oli avaldanud päritolunimetuse „Morbier“ registreerimise kaitstud päritolunimetusena (KPN) vastavalt määruse nr 2081/92 artiklile 6 ( 11 ). Kõnealune dekreet kuulutati kehtetuks 20. aprilli 2011. aasta dekreediga nr 2011-441.

10. Vastavalt 22. detsembri 2000. aasta dekreedi artiklile 8 lubati ettevõtjal SFL, kes ei asu nimetusega „Morbier“ seotud geograafilises piirkonnas ja kes valmistas Morbier’ juustu 1979. aastast, kasutada nime „Morbier“ ilma kontrollitud päritolunimetuse tähiseta kuni 11. juulini 2007, mil see ettevõtja asendas selle nime nimega „Montboissié du Haut Livradois“. Ettevõtja SFL esitas lisaks 5. oktoobril 2001 Ameerika Ühendriikides Ameerika kaubamärgi Morbier du Haut Livradois taotluse, mida ta pikendas 2008. aastal kümneks aastaks, ning 5. novembril 2004 Prantsuse kaubamärgi Montboissier taotluse.

11. Ühing süüdistas ettevõtjat SFL kaitstud nimetuse kahjustamises ning kõlvatu ja parasiitliku konkurentsina käsitatavates tegudes, kuna ettevõtja toodab ja turustab juustu, mis on väliselt sarnane kaitstud päritolunimetusega tootega „Morbier“ ja on sellega segiaetav ning kasutab selle juustuga seotud kuvandi tuntust, olemata samas seotud selle tootespetsifikaadiga, ning esitas 22. augustil 2013 kaebuse tribunal de grand instance de Paris’le (Pariisi esimese astme kohus, Prantsusmaa), paludes kohustada ettevõtjat lõpetama kaitstud päritolunimetuse „Morbier“ mis tahes otsese või kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise ning kaitstud päritolunimetuse väärkasutuse, jäljendamise või sellega seoste tekitamise, muude toote lähtekohta, päritolu, laadi või olulisi omadusi käsitlevate valede või eksitavate märgete tegemise mis tahes viisil, mis võib luua vale mulje toote päritolust, muu tegevuse, mis võib tarbijat eksitada seoses toote tegeliku päritoluga, iseäranis juustu kaht poolt eraldava musta joone kasutamise; ning mõista temalt välja hüvitis ühingule tekitatud kahju eest.

12. Tribunal de grande instance de Paris (Pariisi esimese astme kohus) jättis 14. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega rahuldamata kõik ühingu nõuded. Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) jättis nimetatud otsuse 16. juuni 2017. aasta otsusega muutmata. Selles kohtuotsuses leidis Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) muu hulgas, et ei saa käsitada rikkumisena sellise juustu turustamist, millel on üks või mitu Morbier’ juustu toote spetsifikaadis esitatud omadust ning mis on seetõttu selle juustuga sarnanev. Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) märkis kõigepealt, et kaitstud päritolunimetust käsitlevate õigusnormide eesmärk ei ole kaitsta toote välisilmet või selle spetsifikaadis kirjeldatud tunnuseid, vaid selle nime, mistõttu need ei keela valmistada toodet samu meetodeid kasutades, nagu on määratletud geograafilise tähise suhtes kohaldatavates normides, ning tuletas meelde, et ainuõiguse puudumisel kuulub toote välisilme ülevõtmine kaubandus- ja tööstusvabaduse alla, ning sedastas seejärel, et tunnused, millele ühing tugines, eelkõige horisontaalne sinine joon, kuuluvad ajaloolise traditsiooni alla, kujutades endast vanast ajast pärinevat võtet, mida kasutatakse muude juustude puhul ja mida ettevõtja SFL kasutas juba enne kaitstud päritolunimetuse saamist ning mis ei ole seotud ühingu või selle liikmete tehtud investeeringutega. Apellatsioonikohus leidis, et kuna õigus kasutada taimset sütt on antud ainult kaitstud päritolunimetusega juustule „Morbier“, siis pidi SFL Ameerika õigusnormide täitmiseks asendama selle viinamarjadest saadava polüfenooliga, mistõttu neid kaht juustu ei saa selle tunnuse alusel segi ajada. See kohus märkis, et SFL oli esile toonud muid erinevusi juustude Montboissier ja Morbier vahel, mis seisnesid eelkõige selles, et esimese puhul kasutati pastöriseeritud piima ja teise puhul toorpiima, ning järeldas, et need kaks juustu on teineteisest erinevad ning ühing üritas laiendada nimetuse „Morbier“ kaitset õigusvastastes ärihuvides, mis on vastuolus vaba konkurentsi põhimõttega.

13. Ühing esitas cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Ühing väidab, et kui cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) märkis, et ainult nime „Morbier“ kasutamine võis kujutada endast kaitstud päritolunimetuse „Morbier“ rikkumist, siis kinnitas see kohus analüüsi, mis on vastuolus määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 sätetega, ega vastanud küsimusele, kas juustu Montboissier kujundus võis tarbijat eksitada. SFL väidab omalt poolt, et kaitstud päritolunimetus kaitseb määratletud piirkonna tooteid, mis võivad ainsana kuuluda kaitstud nimetuse alla. See päritolunimetus ei keela teistel tootjatel toota ja turustada sarnaseid tooteid, kui selle turustamisega ei kaasne tegevust, mis võib põhjustada segiajamist, eelkõige kaitstud päritolunimetuse väärkasutuse või sellega seoste loomise teel. SFL väidab samuti, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktis d nimetatud „tegevus, mis võib tarbijat eksitada toote tegeliku päritolu osas“ peab tingimata käima toote „päritolu“ kohta, seega peab see olema tegevus, mille tulemusena tarbija mõtleb, et tegemist on asjaomase kaitstud päritolunimetusega tootega. Ettevõtja leiab, et selline „tegevus“ ei saa tuleneda ainuüksi toote välisilmest kui sellisest, ilma mingi märketa pakendil, mis viitaks kaitstud päritolule.

14. Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas […] määruse nr 510/2006 artikli 13 lõiget 1 ning […] määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad üksnes registreeritud nimetuse kasutamist kolmanda isiku poolt, või tuleb neid tõlgendada nii, et need keelavad päritolunimetusega kaitstud toote kujunduse, iseäranis seda iseloomustava kuju või välimuse jäljendamist, mis võib tarbijat eksitada toote tegeliku päritolu osas, isegi kui registreeritud nimetust ei ole kasutatud?“

15. Käesolevas kohtuasjas esitasid kirjalikud märkused ühing, SFL, Prantsuse valitsus, Kreeka valitsus ning komisjon. Need huvitatud isikud peale Kreeka valitsuse esitasid oma seisukohad suuliselt kohtuistungil, mis peeti Euroopa Kohtus 18. juunil 2020.

IV. Analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

16. Cour de cassationi (kassatsioonikohus) esitatud eelotsuse küsimuse võib jagada kaheks osaks. Selle küsimuse esimese osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega keelatakse üksnes registreeritud nimetuse kasutamine kolmanda isiku poolt, kel pole selleks vastavat luba.

17. Eelotsuse küsimuse teise osaga, millele palutakse vastust eeldusel, et esimesele osale on vastatud eitavalt, soovitakse seevastu teada saada, kas juhul, kui kaitstud nimetust ei kasutata, on samuti keelatud kasutada ainult registreeritud nimetusega toodet iseloomustavat kuju või välimust, kui see võib tarbijat eksitada seoses sellise kuju või välimusega toote tegeliku päritoluga.

18. Kuigi eelotsuse küsimus puudutab kõnealuste määruste artikli 13 lõiget 1 tervikuna, on küsimusega, nagu järeldub selle sõnastusest ning eelotsusetaotluse põhjendustest, silmas peetud konkreetsemalt kõnealuse artikli 13 lõike 1 punktis d esitatud sätet, mis nimetab „mis tahes muud tegevust, mis võib tarbijat eksitada seoses toote tegeliku päritoluga“. Samas, nagu ilmneb järgnevast analüüsist, on peaaegu kõik Euroopa Kohtule kirjalikke seisukohti esitanud puudutatud isikud analüüsinud eelotsuse küsimust ka lähtuvalt määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktist b, mis muu hulgas keelab igasuguste „seoste loomise“ kaitstud päritolunimetusega. Lisaks sellele hõlmas üks suulist vastust eeldav kirjalik küsimus, mille Euroopa Kohus puudutatud isikutele kohtuistungil esitas, kõnealuse artikli 13 lõike 1 punktides b ja d sisalduvate sätete erinevust. Seetõttu tuleb täielikkuse huvides käsitleda eelotsuse küsimust lähtuvalt nii eespool nimetatud punktist b kui ka punktist d.

B. Ülevaade poolte seisukohtadest

19. Ühing märgib, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse esimene osa on juba vastuse saanud Euroopa Kohtu praktikast, eeskätt 7. juuni 2018. aasta kohtuotsusest Scotch Whisky Association ( 12 ) (edaspidi „Scotch Whisky kohtuotsus“) ja 2. mai 2019. aasta kohtuotsusest Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego ( 13 ) (edaspidi „Queso Manchego kohtuotsus“), milles täpsustati, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikes 1 sätestatud keeldu võib kohaldada ka sellise tegevuse suhtes, mis ei seisne kaitstud päritolunimetuse kasutamises. Seoses eelotsuse küsimuse teise poolega märgib ühing, et keeldu kasutada registreeritud päritolunimetusega kaitstud tootele iseloomulikku välimust saab käsitada tulenevana nii määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktist b kui ka kõnealuse sätte punktist d. Seejuures on ühing seisukohal, et tootele iseloomuliku välimuse kasutamine on määruse nr /2006 artikli 13 lõike 1 punkti b kohaselt keelatud üksnes juhul, kui vaidlusalune välimus võib tarbijale otseselt tekitada ettekujutuse kaitstud nimetusega tootest. Seevastu kõnealuse artikli 13 lõike 1 punkti d kohaselt on selline kasutamine keelatud juhul, kui see välimus võib tarbijat eksitada toote päritolu osas. Seoses Morbier’ juustul oleva musta joonega rõhutab ühing, et tegemist on juustu tunnusmärgiga, selle „allkirjaga“, millele tugineb juustu identiteet vähemalt juhul, kui on täidetud muud juustu värvust ja tekstuuri hõlmavad tingimused.

20. SFL märgib, et kaitstud päritolunimetus kaitseb juba olemuslikult toote „nimetust“, mis võimaldab toodet seostada teatud piirkonna ja tootmisviisiga. Seevastu ei piira see sellise tootmisviisi kasutamist üksnes kõnealuse nimetusega kaitstavate toodetega ega võimalda nõuda nende toodetega sama välimusega toote turustamise keelamist. Nii laiaulatuslik kaitse tekitaks püsiva kasutusmonopoli nimetuse tootespetsifikaadis kirjeldatud ühele või mitmele iseloomulikule omadusele, mida ei ole niisugustena võimalik intellektuaalomandiga seotud õigusnormide abil kaitsta. SFL rõhutab, et Scotch Whisky kohtuotsus ja Queso Manchego kohtuotsus hõlmasid toote pakendil esitatud visuaalseid elemente või toote nime, mille asendamine on hõlbus ega takista toote enda turustamist, erinevalt toote välimust hõlmavatest elementidest, nagu SFLi toodetud juustude keskel olev joon, mis lisaks sellele tuleneb endisaegsest tootmisviisist ( 14 ). SFL osutab samuti Euroopa Kohtu praktikale seoses samaväärse toimega meetmetega, millest tuleneb, et teatud konkreetse pakendi kuju kasutamist ei saa teatud osa tootjaid ainuõiguse või pakendil oleva teksti puudumisel endale haarata, kui selle pakendi kuju kasutamine teiste poolt on aus ja tavapärane. Lisaks sellele märgib SFL ühelt poolt, et ei ole keelatud toota selliseid juustusid, nagu feta, mozzarella või parmesan, mille välimus ja isegi pakend on samasugused kui vastavate kaitstud nimetustega toodete omad, ( 15 ) ning teiselt poolt, et eri kaitstud päritolunimetused võivad kaitsta sama kujuga tooteid. SFL osutab samuti „nõuetele mittevastavatele“ toodetele, st toodetele, mida ei saa kaitstud päritolunimetusega kaitsta nende välimuse mittevastavuse tõttu KPN tootespetsifikaadile, kuid mida on siiski võimalik turustada selliste kutseühingute, nagu kõnesolev ühing, loa alusel. Viimasena märgib SFL, et musta joone näol on tegemist iseloomuliku tunnusega mitme Prantsusmaal ja välisriikides valmistatud toote puhul (näiteks Cendré des Près’, Douanier’, Ratoureux’ jt juustude puhul). SFL järeldab, et eelotsuse küsimusele tuleks vastata nii, et kaitstud päritolunimetusest tulenev kaitse hõlmab üksnes toote nimetust ning et sellest ei tulene keeldu, mille järgi ei võiks tootel, millel kaitstud päritolunimetust ei ole, olla sarnane iseloomulik kuju.

21. Komisjon märgib sissejuhatavalt, et päritolunimetus ei kaitse sellega hõlmatud tooteid ega nende toodete mis tahes füüsikalisi või muid omadusi, nii, nagu neid on kirjeldatud tootespetsifikaadis või nagu need on ära näidatud kõnealuse geograafilise tähise kaitse all turustatud toodetel. Kaitse hõlmab üksnes registreeritud nimetust. Sellegipoolest leiab komisjon üldises plaanis, et kaitstud nimetusega toote kuju või välimuse kasutamise puhul ei saa prima facie välistada, et selle näol võib olla tegemist kõnealuse nimetuse kahjustamisega, kuid sellist võimalust tuleb käsitada erandina. Osundades Scotch Whisky kohtuotsusele ja Queso Manchego kohtuotsusele märgib komisjon, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõiget 1 tuleks tõlgendada nii, et selle alusel ei ole keelatud mitte üksnes registreeritud nimetuse kasutamine kolmanda isiku poolt, vaid ka mis tahes muu tegevus, eeskätt nimetuse alusel kaitstavat toodet iseloomustava kuju või välimuse jäljendamine, kui see tegevus hõlmab omadusi, mis on selgelt nähtavad, mis on iseloomulikud ainult sellele tootele, ning kui sellise tegevuse ja kaitstud nimetuse vahel on piisavalt otsene ja ühemõtteline kontseptuaalne sarnasus, mis võib tarbijat eksitada toote tegeliku päritolu osas, isegi kui registreeritud nimetust ei ole kasutatud. Samas, selleks et käsitletaval juhul saaks teha järelduse, et selline tegevus on olemas, peaks jäljendatava objekti kuju või välimus olema kaitstud nimetusega toodetele iseloomulik ning tarbijad peaksid seda tajuma nende toodete unikaalse ja „eristava“ omadusena.

22. Prantsuse valitsus märgib eelotsuse küsimuse esimese osa kohta, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 tekstist, mõttest ja eesmärkidest ning Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et selle sättega antakse registreeritud nimetustele laiaulatuslik kaitse, mis hõlmab väga erinevaid kahjustamise aspekte ning seetõttu ei ole keelatud üksnes selle nimetuse kasutamine kolmanda isiku poolt. Seoses eelotsuse küsimuse teise osaga märgib Prantsuse valitsus, et kaitstud päritolunimetusega kaitstud tootele iseloomuliku kuju või iseäranis suure eristusvõimega tunnuse jäljendamise puhul võib ühelt poolt olla tegemist määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkti b sätteid rikkuva „seoste tekitamisega“ ning teiselt poolt võib olla tegemist keelatud tegevusega kõnealuse artikli lõike 1 punkti d tähenduses, kui selle tulemusel võib tarbijal otseselt tekkida kujutlus kõnealusest tootest.

23. Kreeka valitsus märgib samuti, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 sõnastusest ja eesmärkidest ilmneb, et need sätted hõlmavad kaitstud nimetuste kahjustamise aspektide maksimaalselt laia valikut. Mis puudutab konkreetselt kõnealuste määruste artikli 13 lõike 1 punkti d, siis on Kreeka valitsus seisukohal, et see säte on sellele eelnenud sätetest oma ulatuse poolest laiem tegevuse liiki ja laadi puudutavas, ent mitte tagajärje osas, milleni tegevus peab viima, milleks on tarbija eksitamine. Kuid toote kuju või välimus võivad Kreeka valitsuse väitel tarbijat eksitada ja tuletada talle otseselt meelde kaitstud nimetusega hõlmatavat toodet, seda isegi juhul, kui sellele tootele ei ole otseselt viidatud. Seetõttu võib kaitstud nimetusega toote välimuse jäljendamise puhul kohaldada määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikes 1 sätestatud piiranguid, kui see jäljendamine ei ole juhuslik, vaid on soovitud ära kasutada kaitstud nimetuse mainet.

C. Õiguslik hinnang

24. Sissejuhatavalt tuleb veel kord analüüsida komisjoni nii kirjalikes kui ka suulistes märkustes esitatud väidet, mille kohaselt nähakse määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikega 1 ette kaitsemehhanism registreeritud nimetuse enda ja mitte selle nimetusega hõlmatud toote jaoks.

25. See väide vastab kahtlemata tõele. Vaadeldaval juhul hõlmab kaitse nimetust „Morbier“ ja mitte, vähemalt mitte otseselt, selle nimetuse tootespetsifikaadis sätestatud tingimustel valmistatud toodet, ( 16 ) millel on selles spetsifikaadis kirjeldatud füüsikalised ja organoleptilised omadused, ega ka mitte kõnealuse toote müügivorme, välimust või teisi omadusi. Minu hinnangul tuleb sellist väidet aga käsitleda konteksti arvestades.

26. Esiteks märgin, et kuigi ei ole kahtlust selles, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikes 1 sätestatud kaitset kohaldatakse registreeritud nimetuse suhtes, ei või samuti silmist lasta tõika, et liidu seadusandja on geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse süsteemi kehtestades soovinud ühelt poolt „teatavate omadustega toodete edendamise“ ( 17 ) teel sekkuda maaelu toetamisse eelkõige vähem soodsate tingimustega või kõrvalistes piirkondades, ja teiselt poolt säilitada liidu „põllumajandus[…]toodete […] kvaliteedi[…] ja mitmekesisuse […]“, mis on „[l]iidu põllumajandustootmise üks olulisi tugevusi, mis annab liidu tootjatele konkurentsieelise ning olulise panuse liidu elavasse kultuuri- ja kulinaariapärandisse“ ( 18 ). Seega on kaitstud geograafiliste tähiste ja kaitstud päritolunimetuste valdkonnas kohaldatavate õigusnormide eesmärk lõppkokkuvõttes kaitsta „geograafilise päritoluga seostatavate teatavate kindlate omadustega“ traditsioonilisi tooteid. Kõnealuste märgete suhtes kohaldatav kaitse on vaid üks vahend selle eesmärgi täitmiseks ning selle ulatust tuleb seetõttu tõlgendada seda eesmärki silmas pidades ( 19 ).

27. Teiseks, arendades edasi minu eelnevaid tähelepanekuid, märgin, et määruse nr 1151/2012 artikli 5 lõike 1 punktide a ja b kohaselt on „„päritolunimetus“ nimetus, mis osutab sellele, et toode on pärit teatavast kohast, piirkonnast või erandjuhul riigist“ ning mille „kvaliteet või omadused tulenevad peamiselt või eranditult teatavast geograafilisest keskkonnast ning selle iseloomulikest looduslikest ja inimteguritest“ ( 20 ). Seega on kaitstud päritolunimetused kaitstud seetõttu, et nad tähistavad tooteid, millel on teatav „kvaliteet“ või teatavad „omadused“, st füüsikalised parameetrid, nagu maitse, lõhn ja välimus, mis on sellele tootele omased ning mis on seotud selle toote geograafilise päritoluga. Üldisemas plaanis on seega kaitstud päritolunimetustega tagatava kaitse aluseks seos piirkonnaga kui tegur, mis võib teatud toodet kvalitatiivselt eristada kõikidest teistest turul pakutavatest toodetest. Kaitstud päritolunimetuse registreerimise menetlus, mis praegu on sätestatud määruse nr 1151/2012 artiklites 49–52, ongi mõeldud kontrollimiseks, kas täidetud on sätestatud päritolunimetuste suhtes kohaldatavad tingimused, nii nagu need on ette nähtud kõnealuse määruse artiklis 5. Selleks peab registreerimistaotlus sama määruse artikli 8 kohaselt hõlmama asjaomase toote tootespetsifikaati, milles on muu hulgas esitatud „toote, sealhulgas asjakohasel juhul tooraine kirjeldus, samuti toote peamised füüsikalised, keemilised, mikrobioloogilised või organoleptilised omadused“, geograafilise piirkonna määratlus ning seos toote kvaliteedi ja omaduste ning kõnealuse piirkonna vahel ( 21 ). Taotlus peab samuti hõlmama koonddokumenti, milles on ära toodud muu hulgas „tootespetsifikaadi põhielemendid: toote nimetus ja kirjeldus, sealhulgas asjakohasel juhul pakendamisele ja märgistamisele kohaldatavad erieeskirjad“ ning „kirjeldus, mis selgitab toote seost […] geograafilise keskkonna või geograafilise päritoluga, […], sealhulgas asjakohasel juhul seost tõendavaid toote kirjelduse või tootmise meetodi konkreetseid elemente“ ( 22 ). Samuti on ette nähtud vastuväite esitamise menetlus, mis võimaldab kolmandal isikul esitada registreerimisele vastuväiteid ennekõike juhul, kui ta tõendab, et kaitstud päritolunimetuse suhtes kohaldatavad nõuded, nii nagu need on määratletud määruse nr 1151/2012 artiklis 5 või kõnealuse määruse artikli 7 lõikes 1 sätestatud tingimused tootespetsifikaadi kohta ei ole täidetud ( 23 ).

28. Viimasena tuleb rõhutada, juhuks kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et registreeritud nimetusega hõlmatavat toodet eristava omaduse jäljendamine võib rikkuda määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõiget 1, siis kaitse objekt ei oleks kõnealune omadus kui selline ega ka mitte toode, millega see seostub. Nimelt oleks selline jäljendamine keelatud üksnes juhul, kui selle näol oleks käsitletaval juhul tegemist kaitstud nimetusega seoste loomisega või tegevusega, mis takistab sellise nimetusega hõlmatud toodete tootjaid või põllumajandusettevõtjaid „teavitada kliente ja tarbijaid oma toodete omadustest ausa konkurentsi tingimustes“ ja „oma tooteid turul korrektselt tähistada“, ( 24 ) kuna see takistab kaitstud päritolunimetuste ja kaitstud geograafiliste tähiste kaitsega seotud konkreetsete eesmärkide täitmist. Need eesmärgid on määratletud määruse nr 1151/2012 põhjenduses 18 ja neid on kirjeldatud kõnealuse määruse artiklis 4 ning need on ennekõike suunatud sellele, et tagada tootjatele ja põllumajandusettevõtjatele geograafilise piirkonnaga seotud toodete kvaliteedile vastav õiglane tulu ning võimaldada tarbijaid selgelt teavitada selliste toodete omadustest.

29. Samuti tuleb endiselt sissejuhatavalt märkida, et kuigi geograafiliste nimetuste näol on tegemist tööstusomandi õigustega, kohaldatakse nende suhtes sui generis õigusnorme, mille puhul avaliku õiguse elemendid segunevad eraõiguse elementidega ja domineerivad nende üle. Selles aspektis erinevad need nimetused ka kaubamärkidest, mille näol on tegemist tööstusomandi õigustega, mis on kõige lähedasemad geograafilistele tähistele. Järelikult, esiteks on kaitstud päritolunimetuse (nagu ka kaitstud geograafilise tähise) olemasoluks vajalik normatiivakti (komisjoni määruse) olemasolu. Selles aktis määratakse üksikasjaliselt kindlaks „toote peamised füüsikalised, keemilised, mikrobioloogilised või organoleptilised omadused“ ning toote saamismeetod ning asjakohasel juhul ka pakendamistingimused. Teiseks kehtestatakse järelevalvesüsteem, mis võimaldab kontrollida vastavust kaitstud päritolunimetuste suhtes kohaldatavatele nõuetele. See süsteem põhineb liikmesriigi määratud kontrolliasutuse tehtavatel ametlikel kontrollitoimingutel, mille eesmärk on tagada – muu hulgas „kinnitusega, et toode vastab asjaomasele tootespetsifikaadile“ ( 25 ) – vastavus registreeritud nimetuse all turustatavate toodete kvaliteedistandarditele ( 26 ). Kolmandaks, registreeritud nimetustega seotud õigusnormid on väga tihedalt seotud tarbijate huvide kaitse eesmärgiga, mida tuleb arvestada nii seoses nende nimetustega hõlmatavate toodete kvaliteeditasandiga seotud ootustega, kui ka seoses tarbijate õigusega saada teavet tõeste kaubanduslike tähiste kaudu ja õigusega sellele, et neid ei eksitataks ostuvalikute tegemisel ( 27 ). Neljandaks, kuigi registreeritud geograafilised nimetused annavad ainuõiguse, ei ole see õigus individuaalne, vaid kõikidel vastava geograafilise piirkonna tootjatel on õigus kasutada seda nimetust üksnes eeldusel, et ta järgib vastava tootespetsifikaadi nõudeid ( 28 ). Ka sel juhul on olemas avalik huvi selle vastu, et registreeritud geograafilisi nimetusi saaksid vabalt kasutada kõik tootjad, kes vastavad kehtivatele nõuetele. Viimasena tuleb märkida, et registreeritud geograafiliste nimetustega antava ainuõiguse eesmärk ei ole innovatsiooni, leidlikkuse või lihtsamalt individuaalse ettevõtlussuutlikkuse hüvitamine. Samuti ei ole selle eesmärk kõnealuseid nimetusi kasutavate ettevõtjate tehtud investeeringute hüvitamine, vastupidi sellele, mida cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) on otsustanud põhikohtuasja menetluse raames tehtud kohtuotsuses. Kõnealuste tootjate tegevus piirneb juba määratluse kohaselt kohaliku traditsioonilise, kohati väga iidse ning tootmispiirkonna looduskeskkonna ja inimteguritega seotud tootmisviisi jätkamises; tegemist on teguritega, mis ei sõltu ettevõtjate initsiatiivist ja nende ettevõtlusalastest valikutest. Nagu käesolevas ettepanekus on juba märgitud, lähtuvad registreeritud geograafiliste nimetuste kaitsega seotud õigusnormid põllumajanduspoliitika, tarbijakaitse ja ühise kultuuripärandi kaitsega seotud eesmärkidest. Nende õigusnormide abil edendatakse seega ettevõtjate innustamise mudelit, mis on nende eesmärkidega otseselt seotud ja erineb mudelist, mis on suunatud konkurentsil põhinevale innovatsioonile.

30. Olles esitanud eelnevad selgitused, asun ma käsitlema eelotsuse küsimuse esimest osa, millega eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult, kas määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikega 1 keelatakse üksnes registreeritud nime kasutamine kolmanda isiku poolt.

31. Nagu on märkinud kõik käesoleva menetluse käigus seisukohti esitanud huvitatud isikud, tuleneb vastus sellele küsimusele juba Euroopa Kohtu praktikast.

32. Scotch Whisky kohtuotsuses, mis on hilisem eelotsusetaotluse esitanud kohtus menetletava kassatsioonkaebuse aluseks olnud cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) otsusest, on Euroopa Kohus selgelt eristanud registreeritud geograafilise nimetuse otsese või kaudse kasutamise juhtumeid, millele on osutatud määruse nr 110/2008 artikli 16 punktis a, ( 29 ) mille sõnastus on sisuliselt identne määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 omaga, juhtumitest, mis on eeskätt reguleeritud kõnealuse artikli 16 punktis b. Kui esimese sättega keelatakse Euroopa Kohtu hinnangul „ettevõtjatel kasutada registreeritud geograafilist tähist kaubanduslikul eesmärgil toodete puhul, mida ei ole selle geograafilise tähise all registreeritud, eeskätt sellest geograafilisest tähisest alusetult kasu saamise eesmärgil“ ( 30 ) ning see hõlmab olukordi, kus vaidlusaluses tähises on kasutatud registreeritud geograafilist tähist „identsel või vähemalt foneetiliselt ja/või visuaalselt äärmiselt sarnasel kujul“, ( 31 ) siis kõnealuse artikli punkt b hõlmab „olukordi, kus vaidlusaluses tähises ei kasutata geograafilist tähist kui sellist, kuid viidatakse sellele niimoodi, et tarbija näeb piisavat lähedast seost selle tähise ja registreeritud geograafilise tähise vahel“ ( 32 ).

33. Scotch Whisky kohtuotsuses on Euroopa Kohus samuti täpsustanud, et ei „kaitstud geograafilise tähise ühe osa sisaldumine vaidlusaluses tähises“ ega „vaidlusaluse nime ja kaitstud geograafilise tähise foneetilise ja visuaalse sarnasuse tuvastamine“ ( 33 ) ei ole imperatiivne tingimus määruse nr 110/2008 artikli 16 punkti b kohaldamiseks, ning selleks, et hinnata, kas tegemist on „seoste tekitamisega“ selle sätte tähenduses, „peab liikmesriigi kohus […] kontrollima, kas tarbijal tekib asjaomase toote nimega seoses kujutlus kaubast, mille jaoks kaitstud geograafiline tähis on registreeritud“. Osundades 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsuse Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35) punktile 35, on Euroopa Kohus märkinud, et vajaduse korral tuleb samuti arvesse võtta eri keeltes esinevat terminite „kontseptuaalse sarnasuse“ kriteeriumi, kuivõrd selline sarnasus võib samuti tekitada tarbijas kujutluse tootest, mille geograafiline tähis on kaitstud, kui tegemist on vaidlusalust nime kandva võrreldava tootega, ( 34 ) ning järeldas, et sellise „seoste tekitamise“ peab välja selgitama liikmesriigi kohus, „võttes vajaduse korral arvesse kaitstud geograafilise tähise ühe osa sisaldumist vaidlusaluses nimes, nime ja geograafilise tähise foneetilist ja/või visuaalset sarnasust ning ka nime ja geograafilise tähise kontseptuaalset sarnasust“ ( 35 ). Need põhimõtted leidsid kinnitust Queso Manchego kohtuotsuses, kus Euroopa Kohus märkis, et määruse nr 510/2006 artikli 13 lõike 1 punkti b üldist sõnastust „võib mõista nii, et see ei viita mitte üksnes sõnadele, mis võivad registreeritud nimetusega seoseid tekitada, vaid ka kõigile kujutismärkidele, mis võivad tarbijates tekitada kujutispildi seda nimetust kandvatest toodetest“ ning et sõna „mis tahes“ kasutamine viitab liidu seadusandja tahtele „kaitsta registreeritud nimetusi, pidades silmas, et seoste tekitamine saab toimuda sõnalise elemendi või kujutismärgi abil“ ( 36 ). Euroopa Kohtu väitel „ei saa põhimõtteliselt välistada, et tarbijal võib kujutismärkide kontseptuaalse sarnasuse tõttu registreeritud nimetusega tekkida kohe kujutlus sellise nimetusega hõlmatud toodetest“ ( 37 ).

34. Seoses määruse nr 110/2008 artikli 16 punktiga c täpsustas Euroopa Kohus, et see punkt „laiendab kaitse ulatust, hõlmates sellega ka „muu[d] mär[ked]“, see tähendab tarbijatele antava teabe, mis on esitatud asjaomase toote kirjeldamisel, esitlemisel või märgistamisel ning mis kvalifitseeritakse „vale[ks] või eksitava[ks] toote sidemete põhjal asjaomase tähisega vaatamata sellele, et see ei tekita kaitstud geograafilise tähisega seoseid“ ning et selles sättes kasutatud väljend „muu[d] mär[ked]“„hõlmab asjaomase toote kirjeldamisel, esitlemisel või märgistamisel kasutatavat teavet, mis võib toote päritolu, laadi või oluliste omaduste kohta teavet anda ja olla esitatud mis tahes vormis, eeskätt aga teksti, pildi või anuma vormis“ ( 38 ).

35. Üldises plaanis on Euroopa Kohus otsustanud, et määruse nr 110/2008 artikli 16 punktides a–d ( 39 ) on osutatud mitmesugustele juhtudele, mille korral viidatakse toote turustamisel geograafilisele tähisele sõnaselgelt või kaudselt tingimustel, mis võivad kas avalikkust eksitada või vähemalt tekitada tarbijas assotsiatsioone seoses toote päritoluga või võimaldada ettevõtjal kõnealuse geograafilise tähise mainest alusetult kasu saada.

36. Neid põhimõtteid kohaldatakse samuti määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktide a–d suhtes. Selle artikliga on seega sätestatud laiaulatuslik kaitse, mis hõlmab ühelt poolt kaitstud nimetuse kasutamist, väärkasutamist ja sellega seoste tekitamist ning üldisemalt mis tahes parasiitlikku praktikat, mille eesmärk on ära kasutada selle nimetuse mainet sellega seoste loomise teel ning teiselt poolt mis tahes tegevust, mis tekitab segiajamise ohu sellise nimetusega toodete ning tavapäraste toodete vahel ( 40 ). Selle artikli eesmärk on takistada kaitstud geograafiliste tähiste väärkasutamist ja seda mitte üksnes ostjate huvides, vaid ka tootjate huvides, kes on pingutanud selle nimel, et tagada eeldatavad omadused selliseid tähiseid seaduslikult kandvate toodete puhul ( 41 ).

37. Seega tuleb vastata eelotsuse küsimuse esimesele osale, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikega 1 ei keelata üksnes registreeritud nimetuse kasutamist kolmanda isiku poolt.

38. Eelotsuse küsimuse teise poolega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõikega 1 keelatakse samuti registreeritud nimetusega hõlmatud toodet iseloomustava kuju või välimuse jäljendamine. Nagu ma juba käesoleva ettepaneku punktis 18 märkisin, analüüsin seda küsimust nii kõnealuse sätte punkti b kui ka punkti d vaatenurgast, kuigi eelotsuse küsimuses on osutatud vaid viimati nimetatud punktile.

39. Nagu ka komisjon, olen seisukohal, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkt b ei võimalda üldjuhul tõlgendust, mille kohaselt võib olla tegemist registreeritud nimetusega „seoste loomisega“ selle sätte tähenduses üksnes sellise nimetusega hõlmatava toote kuju või välimuse jäljendamise tõttu.

40. Vastab muidugi tõele, et lähtuvalt käesoleva ettepaneku punktides 32 ja 33 viidatud kohtupraktikast, mille kohaselt on võimalik tekitada ka ainult kontseptuaalseid seoseid registreeritud nimetustega, ei saa välistada, et teatavatel erandjuhtudel võivad sellised seosed tekkida, kui tarbija puutub kokku tavapärase tootega, mille kuju või välimus jäljendab osaliselt või terviklikult kaitstud nimetusega võrreldava toote kuju või välimust.

41. Selline olukord võib esineda näiteks juhul, kui kaitstud nimetus hõlmab selget viidet sellega tähistatud toote tüüpilisele kujule ( 42 ). Sellisel juhul võib toote kuju või välimus tekitada üldsuse jaoks kõnealuse nimetusega „otsese ja ühemõttelise“ seose, ( 43 ) nagu Euroopa Kohus on otsustanud Queso Manchego kohtuasjas seoses tavapärase toote märgisele paigutatud kujutiselementidega, mis viitasid geograafilisele piirkonnale, millega oli seotud kaitstud päritolunimetus, mille põhielement oli viide kõnealusele geograafilisele piirkonnale ( 44 ).

42. Samuti peab minu arvates selleks, et sellist assotsiatsiooni saaks käsitada „seoste loomisena“ määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 tähenduses, olema täidetud kolm tingimust.

43. Esiteks peab jäljendatav element olema esitatud registreeritud nimetuse tootespetsifikaadis kui kõnealuse nimetusega hõlmatud toote eristav omadus. Selline nõue võimaldab ühelt poolt tagada, et kõnealune element kuulub tõepoolest registreeritud nimetusega hõlmatava kohaliku tootmistraditsiooni hulka ning teiselt poolt aitab kaasa õiguskindluse eesmärgi saavutamisele.

44. Teiseks, nagu on minu arvates õigustatult toonitanud komisjon, ei pea jäljendatud element olema olemuslikult seotud mõne tootmistoiminguga, mis peaks sellisena olema kõikide tootjate vabas kasutuses.

45. Viimasena ja kooskõlas lähenemisviisiga, mille pakkusin välja oma ettepanekus Queso Manchego kohtuotsuse (C‑614/17, EU:C:2019:11) aluseks olnud kohtuasjas (punktis 29), tuleb seoste loomise olemasolu hinnata juhtumipõhiselt, võttes seejuures arvesse, lisaks vaidlusalusele elemendile, milleks vaadeldaval juhul oli kaitstud nimetusega hõlmatud toote jäljendatud kuju või välimuse element, ka kõiki muid asjakohaseks peetavaid tegureid, kas seetõttu, et tegemist on võimaliku seoseid tekitava asjaoluga või vastupidi, seetõttu, et see tegur piirab võimalust või välistab selle, et tarbija saab otseselt ja ühemõtteliselt seostada tavapärase toote kaitstud nimetusega hõlmatava tootega ( 45 ). Ka parasiitliku kavatsuse olemasolu tuleb minu arvates tõendada ( 46 ).

46. Menetluse selles etapis pean vajalikuks täpsustada, et eelnevates punktides soovitatud määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkti b tõlgenduse puhul ei eeldata üldisemas plaanis, et tavapärase toote kuju, välimust või pakendit ei saa konteksti moodustavate teguritena arvesse võtta, selleks et anda üldine hinnang seoste loomise kohta määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkti b tähenduses ning eeskätt selleks, et tuvastada parasiitliku kavatsuse olemasolu; sellega on nõustunud ka Euroopa Kohus oma 4. märtsi 1999. aasta kohtuotsuses Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola ( 47 ) ja 26. veebruari 2008. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Saksamaa, ( 48 ) samuti olen seda märkinud Queso Manchego kohtuasjas (C‑614/17, EU:C:2019:11) esitatud ettepaneku punktis 29.

47. Kuigi määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkti b sätteid saab seda tüüpi toimingute suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kohaldada vaid erandjuhul, siis teatavail juhtudel võivad need aga sõltuvalt olukorrast jääda selle artikli punkti d alla.

48. Nagu Euroopa Kohus kinnitas seoses määruse nr 110/2008 artikliga 16, ( 49 ) sisaldab ka määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõige 1 ( 50 ) keelatud tegude astmelist loetelu, seetõttu tuleb iga selle loetelu punkti eristada eelnevatest ( 51 ). Nagu märkisin käesoleva ettepaneku punktides 32–34, on Euroopa Kohtul juba olnud juhust teha otsuseid määruse nr 110/2008 artikli 16 punktide a, b ja c omavaheliste seoste kohta. Seevastu ei ole Euroopa Kohus siiani kordagi tõlgendanud kõnealuse artikli punkti d ega ka määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõiget 1, kus on sätestatud kvaliteedikavade kehtestamise määruste sätetega samalaadsed sätted.

49. Nagu on märkinud kõik käesolevas menetluses osalevad huvitatud isikud, sisaldab määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkt d ( 52 )„kõikehõlmavat“ (catch-all) sätet, mille eesmärk on sulgeda registreeritud nimetuste kaitse süsteem. See ilmneb ennekõike selle punkti sõnastusest, milles osutatakse „muule tegevusele“, st tegudele, mida ei ole juba hõlmatud sama artikli teiste sätetega.

50. Kõnealuse sätte eesmärk ilmneb ühemõtteliselt selle sõnastusest: vältida tarbija eksitamist toote tegeliku päritolu osas.

51. Erinevalt määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktist b, milles ei käsitleta segiajamise ohu esinemist ( 53 ) ja millega keelatakse eeskätt parasiitlik käitumine, ( 54 ) hõlmab kõnealuse artikli punkt d seega tavasid, mis võivad tarbijat eksitada ning selle eesmärk on samal ajal vältida olukordi, kus tarbija võib eksida ostuvalikute tegemisel ning kaitsta registreeritud nimetust kasutavaid põllumajandusettevõtjaid ja tootjaid võimalike klientuuri ülevõtmiste eest.

52. Sellega seoses tuleb rõhutada ühelt poolt, et määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktis d esitatud väljendist „tegevuse eest, mis võib“ tuleneb, et selle sättega nõutakse vaid vaidlustatud tegevusega tarbija eksitamise „ohu“ tõendamist, ning teiselt poolt, et rikkumine peab olema seotud toote „päritoluga“, kusjuures seda väljendit tuleb mõista nii „geograafilise päritoluna“ kui ka „tootmisviisi päritoluna“, seega peab tarbija olema viidud eksiarvamusele, et asjaomane toode pärineb registreeritud nimetuse geograafilisest piirkonnast või et see on valmistatud registreeritud nimetusega hõlmatava tootmisviisi abil.

53. Eesmärk, mille kohaselt tuleb vältida tarbija eksitamist toote tegeliku päritolu osas, on ainus määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktis d sätestatud tingimus. Seega ei määratleta selles sättes keelatud tegusid, vaid piirdutakse nende kvalifitseerimisega, lähtudes nende tagajärjest.

54. Sellest järeldub, et seda keeldu võib kohaldada mis tahes tegevuse suhtes, sealhulgas põhimõtteliselt ka registreeritud nimetusega hõlmatud toote kuju või välimuse või selle toote iseloomuliku ja eristava omaduse jäljendamise suhtes, tingimusel, et sellega võidakse eksitada tarbijat.

55. Eksitamise ohu olemasolu tuleb samuti hinnata juhtumipõhiselt ning arvesse tuleb võtta kõiki asjakohaseid tegureid. Nii tuleb näiteks niisuguse tegevuse puhul, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all, mis seisneb registreeritud nimetusega hõlmatud toote välimuse teatud elemendi jäljendamises, võtta muu hulgas arvesse kõnealuse elemendi olulisust asjaomase toote identifitseerimisel tarbija poolt. Eksitamise ohu hindamine võib varieeruda sõltuvalt sellest, kas jäljendamise objekt on registreeritud nimetusega hõlmatava toote unikaalne või iseäranis suure eristusvõimega omadus, või on tegemist omadusega, mida kasutatakse kõnealuses põllumajandussektoris tavapäraselt.

56. Niisuguses kontekstis tuleb toote välimust hinnata ka terviklikult. Nagu on õigustatult märgitud kohtumenetluse käigus, ei pruugi ka registreeritud nimetusega hõlmatud toote vormi või välimuse iseloomuliku või unikaalse omaduse jäljendamine tarbijat eksitada, kui tavapärase toote välimus erineb üldises plaanis kõnealuse nimetusega hõlmatud toote omast.

57. Samamoodi tuleb arvesse võtta kõnealuse toote avalikkusele esitlemise vorme, mis võimaldab hinnata ühelt poolt seda, kas tarbija on konkreetselt kokku puutunud vaidlusaluse omadusega ostuvalikut tehes, ( 55 ) ning teiselt poolt seda, kas nende esitlemise vormidega seotud muud tegurid võivad suurendada tarbija eksitamise ohtu ( 56 ).

58. Üldisemas plaanis tuleb rõhutada, et erinevalt määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktist c, mille kohaldamisel ei võeta arvesse konteksti, milles „valed või eksitavad märked“ esitatakse, ( 57 ) nõuavad kõnealuse artikli punkti d sätted selle konteksti hindamist, et tuvastada konkreetsel juhul tarbija eksitamise ohu olemasolu.

59. Üksnes riigisisesel kohtul on õigus sellise hinnangu andmiseks ja ta peab lähtuma piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepaneliku ja aruka keskmise Euroopa tarbija arusaamast ( 58 ).

60. Kõikidest esitatud põhjendustest lähtudes tuleb eelotsuse küsimuse teisele poolele vastata, et registreeritud nimetusega hõlmatud toodet iseloomustava kuju või välimuse jäljendamise näol võib olla tegemist määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktis d osutatud keelatud tegevusega, kui selle tulemusel eksitatakse tarbijat toote päritolu osas.

V. Ettepanek

61. Kõikide eelnevate põhjenduste alusel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) eelotsuse küsimusele järgmiselt: Nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 510/2006 (põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei keelata üksnes registreeritud nimetuse kasutamist kolmanda isiku poolt. Registreeritud nimetusega hõlmatud toodet iseloomustava kuju või välimuse jäljendamise näol võib olla tegemist määruse nr 510/2006 ja määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punktis d osutatud keelatud tegevusega, kui see võib tarbijat eksitada toote tegeliku päritolu osas. Riigisisene kohus peab asjakohaste tegurite alusel hindama juhtumipõhiselt sellise tegevuse õigusvastasust, lähtudes piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepaneliku ja aruka keskmise Euroopa tarbija arusaamast.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määrus põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (ELT 2006, L 93, lk 12).

( 3 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määrus põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (ELT 2012, L 343, lk 1).

( 4 ) Määrus põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (EÜT 1992, L 208, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 4).

( 5 ) Veinisektori kohta vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013 (millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671)) artikkel 103; aromatiseeritud jookide sektori kohta vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta määruse (EL) nr 251/2014 (aromatiseeritud veinitoodete määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning nõukogu määruse (EMÜ) nr 1601/91 kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 84, lk 14)) artikkel 20; ja piiritusjookide sektori kohta vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määruse (EÜ) nr 110/2008 (piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89 (ELT 2008, L 39, lk 16)) artikkel 16.

( 6 ) Määrus, millega täiendatakse määruse (EÜ) nr 2400/96 (teatavate nimede kandmise kohta kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste registrisse, mis on ette nähtud nõukogu määrusega (EMÜ) nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ning päritolunimetuste kaitse kohta) lisa (Gailtaler Speck, Morbier, Queso Palmero või Queso de la Palma, Thrapsano ekstra neitsioliiviõli, Turrón de Agramunt või Torró d’Agramunt) (EÜT 2002, L 181, lk 4; ELT eriväljaanne 03/36, lk 177).

( 7 ) ELT 2013, L 302, lk 7.

( 8 ) Komisjoni 11. novembri 2011. aasta määrus, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1333/2008 II lisa ja kehtestatakse Euroopa Liidu toidu lisaainete loetelu (ELT 2011, L 295, lk 1).

( 9 ) Vt määruse nr 1129/2011 lisa, E osa, punkt 01.7.2.

( 10 ) JORF30.10.2007, dokument nr 2.

( 11 ) Esitatud kirjalikes märkustes väidab SFL, et Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) jättis 5. novembri 2003. aasta kohtuotsusega 22. detsembri 2000. aasta dekreedi vastu esitatud kaebuse rahuldamata. Selle kohtuotsuse aluseks olnud menetluse käigus väitsid INAO ja Prantsuse rahandusminister, et „[22. detsembri 2000. aasta] dekreet ei takista mingil viisil ka seda, et väljaspool nimetuse piirkonda tegutsevad ettevõtjad jätkavad oma toodete valmistamist ja turustamist. See dekreet ei luba neil lihtsalt seejuures jätkuvalt kasutada nimetust „Morbier“, kui nad ei vasta täielikult selle nimetuse kasutamise õiguse jaoks nõutavatele geograafilistele ja tehnilistele kriteeriumidele. Kohtuotsuses märkis Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) väidetavalt, „et nii riigisisestel kui ka ühenduse normidel, mis reguleerivad päritolunimetuste kaitset, on eesmärk väärtustada registreeritud nimega toodete kvaliteeti, eelkõige nõudes, et nende toodete tootmine, töötlemine ja valmistamine toimuks määratletud piirkonnas“, ning „et need eeskirjad ei takista teiste toodete vaba liikumist, millel seda kaitset ei ole“.

( 12 ) C‑44/17, EU:C:2018:415.

( 13 ) C‑614/17, EU:C:2019:344.

( 14 ) SFL märgib esitatud kirjalikes märkustes, et Morbier’ juustu, mille tootmispiirkond oli suurem kui praegune kaitstud päritolunimetuse geograafiline piirkond, valmistati traditsiooniliselt ühe päeva jooksul kogutud piimast: hommikusest lüpsist pärinev piim kaeti õhukese söekihiga, mis kaitses piima seni, kuni lisati õhtusest lüpsist pärinev piim. Pärast laagerdumist oli juustu keskel näha must joon, mis vastas juustu sees olevale söekihile. Kohtumenetluse dokumentidest ilmneb, et SFLi turustatud juustu keskel olev joon on punaka varjundiga ning selle tekitab viinamarjavirre, mitte taimne süsi.

( 15 ) SFL osutab muu hulgas 25. oktoobri 2005. aasta kohtuotsusele Saksamaa ja Taani vs. komisjon (C‑465/02 ja C‑466/02, EU:C:2005:636) ning 26. veebruari 2008. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Saksamaa (C‑132/05, EU:C:2008:117).

( 16 ) Mis aga puudutab veine, vt määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõige 2, ja mis puudutab aromatiseeritud jooke, vt määruse nr 251/2014 artikli 20, lõige 2, kus on sätestatud, et asjaomase tootespetsifikaadiga kooskõlas kaitstud nimetust kasutavat vastavat toodet ennast kaitstakse kõnealuste sätete alusel seadusvastase tegevuse eest.

( 17 ) Vt määruse nr 510/2006 põhjendus 2, vt samuti määruse nr 1151/2012 põhjendus 4.

( 18 ) Vt määruse nr 1151/2012 põhjendus 1.

( 19 ) Vt 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus Scotch Whisky, punkt 37.

( 20 ) Praktiliselt identne määratlus oli esitatud määruse nr 510/2006 artikli 2 lõike 1 punktis a.

( 21 ) Vt määruse nr 1151/2012 artikli 7 lõike 1 punktid b, c ja f.

( 22 ) Vt määruse nr 1151/2012 artikli 8 lõike 1 punkti c alapunkt ii.

( 23 ) Vastuväite esitamise aluse kohta vt määruse nr 1151/2012 artikli 10 lõige 1 ning vastuväidete menetlemise kohta vt selle määruse artikkel 51.

( 24 ) Vt määruse nr 1151/2012 põhjendused 3 ja 5 ning 14. juuli 2011. aasta kohtuotsus Bureau national interprofessionnel du Cognac (C‑4/10 ja C‑27/10, EU:C:2011:484, punkt 47); 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Viiniverla, (C‑75/15, EU:C:2016:35, punkt 24) ning Scotch Whisky kohtuotsuse punkt 36 ja Queso Manchego kohtuotsuse punkt 29.

( 25 ) Vt määruse nr 1151/2012 artikli 36 lõike 3 punkt a.

( 26 ) Kuigi ka kaubamärkide üks funktsioonidest on kvaliteedi indikaatorina toimimine, sõltub see üksnes kaubamärgi omaniku tehtud valikutest, vähemalt teoreetiliselt ei ole kaubamärgi omanik kohustatud hoidma oma toodete või teenuste ühtlast kvaliteeditaset.

( 27 ) Ka kaubamärkidega seotud õigustest kumab läbi tarbijate huvi vältida eksitamist seoses ostetavate toodete ja teenuste kaubandusliku päritoluga. Samas keskenduvad need õigused kaubamärkide omanike erahuvidele.

( 28 ) Seevastu kaubamärgiga antakse ainuõigus, mis on üldjuhul individuaalne ja võimaldab kaubamärgi omanikul keelata kõikidel kolmandatel isikutel sama eristava tunnuse või sellega sarnaneva tunnuse kasutamise. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivis (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1, ennekõike artiklid 29–36) nähakse ette ka kollektiivkaubamärgid. Samas on nende suhtes kohaldatavate õigusnormide puhul, nagu individuaalsete kaubamärkide puhul, valdavalt tegemist eraõigusest tulenevate õigusnormidega, millel puuduvad avaliku õiguse aspektid, mis iseloomustavad kaitstud geograafiliste nimetuste suhtes kohaldatavaid õigusnorme.

( 29 ) Määruse nr 110/2008 artikli 16 punktide a–d sisu kattub peaaegu täielikult määruse nr 510/2006 artikli 13 lõike 1 punktide a–d omaga.

( 30 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 38.

( 31 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 31.

( 32 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 33, kohtujuristi kursiiv.

( 33 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punktid 46 ja 49.

( 34 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 50.

( 35 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 51. Selle kohtuotsuse aluseks olnud menetluse puhul oli vaidlusalune nimetus sõna „Glen“. Seega kinnitas Euroopa Kohus, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab järelikult kontrollima, kas piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas keskmine Euroopa tarbija mõtleb kohe kaitstud geograafilisele tähisele, mis on „Scotch Whisky“, kui ta puutub kokku vaidlusalust nime kandva sarnase tootega, võttes olukorras, kus see nimi ja kaitstud geograafiline tähis ei ole foneetiliselt või visuaalselt sarnased ning nimi ei sisalda geograafilise tähise üht osa, arvesse selle tähise ja nime kontseptuaalset sarnasust (Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 52).

( 36 ) Vt Queso Manchego kohtuotsus, punkt 18.

( 37 ) Vt Queso Manchego kohtuotsus, punkt 22.

( 38 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punktid 65 ja 66.

( 39 ) Vt 14. juuli 2011. aasta kohtuotsus Bureau national interprofessionnel du Cognac (C‑4/10 ja C‑27/10, EU:C:2011:484, punkt 46).

( 40 ) Selle mõistega tähistan ma edaspidi tooteid, mis ei ole hõlmatud kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega.

( 41 ) Vt analoogia alusel 14. septembri 2017. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (C‑56/16 P, EU:C:2017:693, punkt 82) ja 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne (C‑393/16, EU:C:2017:991, punkt 38).

( 42 ) Komisjon osutas näitena kaitstud päritolunimetusele „Queso tetilla“. 31. oktoobri 2013. aasta kohtuotsuses (nr 419/13) leidis cour d’appel de commerce d’Alicante (Alicante kaubandusasjade apellatsioonikohus), et selle kaitstud päritolunimetusega kaitstakse traditsioonilist nime, mida tarbijad seostavad kõnealuse toote koonilise kujuga, ning otsustas, et sama kujuga muu juustu turustamine ei ole lubatud, kuna selle näol on tegemist määruse nr 1151/2012 artikli 13 lõike 1 punkti b rikkumisega.

( 43 ) Nagu ma märkisin oma ettepanekus Queso Manchego kohtuasjas (C‑614/17, EU:C:2019:11), tuleb sellise seose olemasolu hindamisel lähtuda sellest, et tarbija reaktsioon stiimulile peab olema nii vahetu (assotsiatsioonide loomise tunnetusprotsess ei tohi nõuda teabe keerulist töötlemist) kui ka intensiivne (assotsiatsioon peab olema piisavalt tugev).

( 44 ) Vt Queso Manchego kohtuotsus, punkt 40.

( 45 ) Vt selle kohta samuti Queso Manchego kohtuotsus, punkt 42.

( 46 ) Vt minu ettepanek kohtuasjas, milles tehti Queso Manchego kohtuotsus (C‑614/17, EU:C:2019:11), punkt 29. Vt selle kohta ka 4. märtsi 1999. aasta kohtuotsus Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C‑87/97, EU:C:1999:115, punkt 28).

( 47 ) C‑87/97, EU:C:1999:115, punkt 27.

( 48 ) C‑132/05, EU:C:2008:117, punkt 48.

( 49 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 65.

( 50 ) Seoses määrusega nr 510/2006 vt Queso Manchego kohtuotsus, punkt 25.

( 51 ) Tuleb märkida, et kõnealune astmeline loetelu hõlmab keelatud toimingute laadi ja mitte tegureid, mida tuleb arvesse võtta selliste tegude olemasolu tuvastamiseks (vt selle kohta Queso Manchego kohtuotsus, punkt 27). Seega ei saa välistada, et samu tegureid tuleb järjestikku arvesse võtta nii kõnealuse artikli 13 punkti b kui ka punkti d kohaldamisel.

( 52 ) Seoses määrusega nr 510/2006 vt Queso Manchego kohtuotsus, punkt 25.

( 53 ) Vt 4. märtsi 1999. aasta kohtuotsus Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C‑87/97, EU:C:1999:115, punkt 26).

( 54 ) Vt selle kohta 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35, punkt 45).

( 55 ) Sellega seoses märkis ühing, et Morbier’ juustu müüakse pakendamata kujul viiludena ning et sel juhul on toodet iseloomustav must joon tarbijale väga hästi nähtav.

( 56 ) Ennekõike juhul, kui tavapärased tooted on paigutatud kaitstud nimetusega hõlmatud toodetele väga lähedale.

( 57 ) Vt Scotch Whisky kohtuotsus, punktid 70 ja 71.

( 58 ) Vt selle kohta ennekõike 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35, punktid 25 ja 28) ning Scotch Whisky kohtuotsus, punkt 47.