Kohtuasi T-24/07

ThyssenKrupp Stainless AG

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Konkurents — Keelatud kokkulepped — Roostevabast terasest lametooted — Otsus, milles on määruse (EÜ) nr 1/2003 alusel tuvastatud ST artikli 65 rikkumine pärast ESTÜ asutamislepingu lõppemist — Sulami hinnalisa — Komisjoni pädevus — Rikkumise süüksarvamine — Kohtuotsuse seadusjõud — Kaitseõigused — Juurdepääs toimikule — Aegumine — Non bis in idem põhimõte — Koostöö haldusmenetluses”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda), 1. juuli 2009 II ‐ 2318

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse õiguskorra raames on institutsioonidel üksnes neile antud pädevus. Sel põhjusel on ühenduse õigusaktide preambulis märgitud õiguslik alus, mis annab asjaomasele institutsioonile volituse vastavas valdkonnas tegutsemiseks. Sobiva õigusliku aluse valik on konstitutsionaalse tähtsusega. Ühenduse õigus peab olema selge ja selle kohaldamine ootuspärane kõigile isikutele, keda see puudutab. Õiguskindluse põhimõte nõuab, et iga akt, mille eesmärk on luua õiguslikke tagajärgi, saaks oma õigusjõu ühenduse õigusnormist, mis peab olema sõnaselgelt õigusliku alusena märgitud ja mis näeb ette õigusliku vormi, milles akt tuleb vastu võtta. Lisaks võib karistuse, isegi kui see ei ole kriminaalkaristus, määrata ainult juhul, kui selleks on olemas selge ja üheselt mõistetav õiguslik alus. Viimaks peab õigusakti õiguslikuks aluseks olev säte, mis annab ühenduse institutsioonile pädevuse õigusakti vastuvõtmiseks, olema jõus õigusakti vastuvõtmise hetkel. Otsuse, milles komisjon pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist tuvastas ST artikli 65 lõike 1 rikkumise ja määras hagejale trahvi, õiguslik alus on rikkumise tuvastamise osas määruse nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 7 lõige 1 ja trahvi määramise osas sama määruse artikli 23 lõige 2, mitte ST artikkel 65. Otsuses tehtud viide ST artiklile 65 puudutab lõiget 1, st ettevõtjatele ja nende ühendustele kohaldatavat materiaalõigusnormi, mis keelab teatud konkurentsivastase käitumise. See viide ST artikli 65 lõikele 5 puudutab ka arutluskäiku karistusseaduse tagasiulatuva jõu põhimõtte teemal, et õigustada trahvisumma väljaarvutamisel selle sätte, mitte määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 kohaldamist. (vt punktid 64, 69, 70, 74, 160, 163 ja 168)

Kuigi EÜ asutamislepingu õigusliku raamistiku järgnemine ESTÜ asutamislepingu raamistikule tõi 24. juulil 2002 kaasa muudatuse õiguslikes alustes, menetlustes ning kohaldatavates materiaalõigusnormides, kuulub see järgnemine ühenduse õiguskorra ühtsuse ja järjepidevuse ning selle eesmärkide juurde. Vaba konkurentsi korra loomine ja säilitamine, mille raames on tagatud tavapärased konkurentsitingimused ja mis on eelkõige aluseks riigiabi ja keelatud kokkuleppeid puudutavale korrale, on nii EÜ asutamislepingu kui ka ESTÜ asutamislepingu üks peamine eesmärk. Selles kontekstis, olgugi et keelatud kokkulepete valdkonda käsitlevad ESTÜ asutamislepingu ja EÜ asutamislepingu sätted on teataval määral erinevad, vastavad mõisted kokkulepe ja kooskõlastatud tegevus ST artikli 65 lõike 1 tähenduses kokkulepe ja kooskõlastatud tegevuse mõistetele EÜ artikli 81 tähenduses, ja neid kahte sätet tõlgendab ühenduste kohus sama moodi. Kahjustamata konkurentsi eesmärgi taotlemine sektorites, mis algselt kuulusid söe ja terase ühisturu alla, ei ole ESTÜ asutamislepingu lõppemise tõttu katkenud, kuna seda eesmärki taotletakse ka EÜ asutamislepingus sama institutsiooni, st komisjoni poolt, kes on ühenduse üldistes huvides konkurentsipoliitika kujundamise ja rakendamisega tegelev ametiasutus. Ühenduse õiguskorra järjepidevus ja eesmärgid, mis selle toimimist juhivad, nõuavad seega, et Euroopa Ühendus, osas, milles ta järgneb Euroopa Söe- ja Teraseühendusele ja tema enda menetluslikus raamistikus, tagaks seoses ESTÜ asutamislepingu alusel tekkinud olukordadega nende õiguste ja kohustuste järgimise, mida eo tempore kohaldati ESTÜ asutamislepingu ja selle rakendamiseks vastu võetud normide alusel nii liikmesriikide kui muude isikute suhtes. See nõue on veelgi olulisem, kui ettevõtjate vahel keelatud kokkuleppeid puudutavate eeskirjade rikkumisest tulenevad konkurentsi moonutamise tagajärjed võivad pärast ESTÜ asutamislepingu lõppemist ajas üle kanduda EÜ asutamislepingu kehtivuse ajale. Sellest tuleneb, et määrust nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta ning täpsemalt selle määruse artikli 7 lõiget 1 ja artikli 23 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab komisjonil pärast 23. juulit 2002 tuvastada ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluvates valdkondades keelatud kokkuleppeid ratione materiae ja ratione temporis ning nende eest karistusi määrata, olenemata asjaolust, et eespool viidatud määruse sätetes ei ole ST artiklit 65 sõnaselgelt märgitud. (vt punktid 80–84)

Kuigi menetlusnorme kohaldatakse üldiselt kõikide menetluste suhtes, mis on nende normide jõustumise hetkel pooleli, ei ole see nii materiaalõigusnormide puhul. Viimati nimetatuid tuleb õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete järgimise tagamiseks tõlgendada selliselt, et neid kohaldatakse enne nende jõustumist tekkinud olukordade suhtes üksnes siis, kui nende sõnastusest, eesmärkidest või ülesehitusest ilmneb selgelt, et selline mõju tuleb neile omistada. Ühenduse õiguskorra järjepidevus ja õiguskindluse ning õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete nõuded nõuavad ESTÜ asutamislepingu kohaselt võetud materiaalõigusnormide kohaldamist asjaolude suhtes, mis kuuluvad nende kohaldamisalasse ratione materiae ja ratione temporis. See, et asjassepuutuv õiguslik raamistik ESTÜ asutamislepingu lõppemise tõttu faktilise olukorra hindamise hetkel enam ei kehti, seda seisukohta ei muuda, kuna nimetatud hinnang puudutab õiguslikku olukorda, mis kindlalt tekkis ajal, mil kohaldati ESTÜ asutamislepingu kohaselt vastu võetud materiaalõigusnorme. Kuna tegemist on komisjoni otsusega, mis on pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivust tehtud määruse nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 7 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 alusel selle menetluse järel, mis viidi läbi vastavalt sellele määrusele, ning õiguslikku alust ja kuni otsuse vastuvõtmiseni järgitud menetlust puudutavad sätted kuuluvad menetlusnormide hulka, siis on määruses nr 1/2003 sisalduvad õigusnormid need, mis kuuluvad kohaldamisele. Määruse nr 1/2003 artikkel 23, mis lubab komisjonil määrata trahve EÜ artikleid 81 ja 82 rikkunud ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, ei ole selline materiaalõigusnorm, mille sisuline eesmärk ei ole kehtestada õiguslikku alust komisjoni tegevusele. Lisaks mis puudutab materiaalõigusnorme, siis kuna see otsus puudutab õiguslikku olukorda, mis on kindlalt tekkinud enne ESTÜ asutamislepingu lõppemist, ja kuna alates 24. juulist 2002 kohaldataval konkurentsiõigusel ei ole mingit tagasiulatuvat jõudu, on ST artikli 65 lõige 1 kohaldatav materiaalõigusnorm; samuti tuleb meenutada, et just seetõttu, et EÜ asutamislepingul on lex generalis iseloom ESTÜ asutamislepingu suhtes, mida reguleerib EÜ artikkel 305, on ESTÜ asutamislepinguga ja selle rakendusnormidega kehtestatud erikord vastavalt lex specialis derogat legi generali põhimõttele kohaldatav üksnes olukordade suhtes, mis leidsid aset enne . (vt punktid 85–89, 165)

Kohtuotsuse seadusjõu küsimus kuulub avaliku korraga seotud küsimuste hulka ja ühenduste kohus peab selle seetõttu tõstatama omal algatusel. Kohtuotsuse seadusjõu põhimõttel on väga oluline koht nii ühenduse õiguskorras kui siseriiklikes õiguskordades. Selleks et tagada nii õiguse ja õigussuhete stabiilsus kui ka korrakohane õigusemõistmine, on oluline, et kohtulahendeid, mis on muutunud lõplikeks peale olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada. Kohtuotsuse seadusjõu põhimõte puudutab üksnes asjassepuutuva kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. Seadusjõud ei puuduta ainult tühistava kohtuotsuse resolutsiooni, vaid see laieneb ka kohtuotsuse põhjendustele, mis on resolutsiooni toetamiseks vajalikud ja viimasest seetõttu lahutamatud. Kui ühenduste kohtult, kes on otsuse, millega määrati ettevõtjale ühenduse konkurentsinormide rikkumise eest karistus, osaliselt tühistanud põhjusel, et kuigi komisjonil oli erandkorras küll õigus ettevõtjale – arvestades viimase avaldust – süüks panna teisele ettevõtjale etteheidetud tegevust, ei järginud komisjon tema kaitseõigusi, sest ta ei võimaldanud ettevõtjal kõnealuse tegevuse kohta esitada märkusi, on teises hagiavalduses palutud seisukohta osaliselt tühistatud otsust asendava õigusakti seaduspärasuse kohta, siis on ühenduste kohus õigusküsimust, st eespool nimetatud avalduse kehtivust õigusliku alusena teise ettevõtja tegevuse esimesele ettevõtjale süükspanemiseks – vaatamata asjaolule, et teine hagi puudutab õigusakti, mis formaal-juriidiliselt erineb esimesest otsusest – juba uurinud ja lahendanud selle lõplikult ning järelikult on sellel lahendil seadusjõud. (vt punktid 94, 112, 113, 139, 140, 143 ja 144)

Non bis in idem põhimõte, mis kujutab endast ühenduse õiguse aluspõhimõtet ja mis on sätestatud ka Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni seitsmenda protokolli artikli 4 lõikes 1, keelab konkurentsiõiguse valdkonnas ettevõtja karistamise või tema süü tuvastamiseks menetluse algatamise teist korda konkurentsivastase tegevuse eest, mille eest teda on juba karistatud või seoses millega ta on õigeks mõistetud varasema otsusega, mida ei saa enam vaidlustada. Non bis in idem põhimõtet kohaldatakse juhul, kui on täidetud kolm tingimust: asjaolud on samad, õigusrikkumise toime pannud isik on sama ja kaitstav õigushüve on sama. Kui ühenduste kohus leiab, et komisjonil oli ettevõtja avalduse tõttu, millega viimane püüab end vastutavaks teha teise ettevõtja rikkumise eest, erandkorras õigus teise ettevõtja rikkumine süüks panna esimesele ettevõtjale, ning pärast seda, kui see kohus viitab esimese ettevõtja kaitseõiguste rikkumisele, tühistab ta otsuse osas, millega esimesele ettevõtjale pannakse vastutus teise ettevõtja rikkumise eest, ning see kohus vähendab esimesele ettevõtjale määratud trahvi summa võrra, mis talle määrati teise ettevõtja toime pandud rikkumise eest, ning see kohus määrab kindlaks teatava trahvisumma, mis oli määratud esimesele rikkumisele tema enda konkurentsivastase tegevuse eest, on komisjon EÜ artikli 233 alusel kohustatud kõrvaldama ühenduste kohtu tuvastatud õigusvastasuse. Nii võib ka komisjon õigesti teha otsuse, mille ainus eesmärk pärast menetlusnormi rikkumise heastamist on esimesele ettevõtjale omistada eespool nimetatud avalduse alusel vastutus teise ettevõtja poolt toimepandud konkurentsinormide rikkumise eest ning seejärel määrata talle trahv. Selline otsus ei ole mingil juhul käsitletav teistkordse karistusena esimese ettevõtja rikkumise eest, mis juba tuvastati lõplikult esimeses otsuses. Lisaks ei muuda nimetatud avaldusega vastutuse võtmine kõnealuste ettevõtjate kaht rikkumist üheks rikkumiseks. Samuti, kuna otsus puudutab uuesti ja ainult teise ettevõtja konkurentsivastast tegevust, ei rikuta sellega non bis in idem põhimõtet. Non bis in idem põhimõttega ei ole iseenesest vastuolus uue menetluse algatamine sama konkurentsi piirava käitumise suhtes, kui esimene otsus on tühistatud menetluslikel põhjustel, ilma et etteheidetud faktilisi asjaolusid oleks sisuliselt kontrollitud, kuna tühistamisotsus ei tähenda sellises olukorras „õigeksmõistmist” kriminaalasjades sellele mõistele antud tähenduses. Sel juhul ei lisandu uue otsusega määratud karistus tühistatud otsusega määratud karistusele, vaid asendab seda. (vt punktid 141, 178, 179, 183–190)

Kui üldjuhul on kohustatud vastutama füüsiline või juriidiline isik, kes juhtis ettevõtjat rikkumise toimepanemise ajal, isegi kui rikkumise tuvastanud otsuse tegemise kuupäeval anti ettevõtja käitis üle teise isiku vastutusse, ei kehti see erandkorras siis, kui isik, kelle vastutusel on ettevõtja käitis nüüd, avaldas, et ta võtab endale vastutuse tema eellasele etteheidetud asjaolude eest. Isikut, kelle vastutusel on ettevõtja käitis nüüd, käsitletakse õiguslikult seega nii, nagu ta oleks kõnealuse rikkumise ise toime pannud. See isik ainsana vastutab rikkumise eest, mis on talle ka õiguslikult süüks pandav, arvestades tehtud avaldust. Neil asjaoludel tuleb selleks, et uurida, kas otsuse tegemisel, millega karistatakse sellise avalduse teinud ettevõtjat, on komisjon arvesse võtnud aegumist puudutavaid norme, kontrollida, kas otsuse tegemise kuupäeval oli komisjonil veel õigus määrata trahv sellele ettevõtjale, samas kui ei teki küsimust, kas selle ettevõtja „õiguslikku eelkäijat” oleks olnud võimalik karistada. (vt punktid 200, 202, 203, 207 ja 208)

Vastuväiteteatis peab sisaldama piisavalt selgelt, kasvõi kokkuvõtlikult sõnastatud ülevaadet vastuväidetest, et huvitatud isikud saaksid teada, millist käitumist komisjon neile ette heidab. Samuti nõuab kaitseõigustega arvestamine menetluses, mille tulemusena võidakse konkurentsinormide rikkumise eest määrata karistus, et asjassepuutuvatel ettevõtjatel ja ettevõtjate ühendustel võimaldataks juba haldusmenetluse staadiumis esitada tõhusalt oma seisukoht komisjoni esitatud faktide, väidete ja asjaolude tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta. Eeltoodud nõue on täidetud, kui otsuses ei omistata huvitatud isikule vastuväiteteatises märgitust erinevaid rikkumisi ja ei esitata muid asjaolusid kui need, mille kohta huvitatud isikul on olnud võimalus oma selgitusi anda. Eeltoodust nähtub, et komisjon võib tugineda ainult vastuväidetele, mille kohta nimetatud huvitatud isikud on saanud oma seisukoha esitada. Vastuväiteteatise adressaadi vastu kasutatavad tõendid on põhimõtteliselt vaid dokumendid, mida on vastuväiteteatises tsiteeritud või mainitud. Täites kohtuotsust, milles on tuvastatud kaitseõiguste rikkumiseni viiv menetlusnormi rikkumine ning millega tühistatakse komisjoni otsus osas, millega ettevõtjale omistati vastutus teise ettevõtja toime pandud rikkumise eest, on komisjonil EÜ artikli 233 alusel ainus kohustus kõrvaldada tuvastatud õigusvastasus õigusaktis, millega tühistatud akt asendatakse. Tühistatud akti asendamise menetlust peab üldjuhul jätkama täpselt sellest punktist, milles tekkis tuvastatud õigusvastasus. Sellise kohtuotsuse täitmiseks võib komisjon seega saata uue vastuväiteteatise ettevõtjale, kelle kaitseõigusi on rikutud, ning kuna esialgses menetluses uuritud õiguslikud ja faktilised asjaolud on identsed, tuua uue teatise lisas välja vana vastuväiteteatise koos selle lisadega. (vt punktid 225, 228, 230–233, 235)

Teatis komisjoni toimikutele juurdepääsureeglite kohta EÜ artiklite 81 ja 82, EMP lepingu artiklite 53, 54 ja 57 ning määruse nr 139/2004 kohaldamise juhtudel täpsustab, et komisjoni toimik võib sisaldada nii dokumente, millele võib juurdepääsu lubada, kui ka neid, millele ei või juurdepääsu lubada; viimaste hulka kuuluvad eelkõige dokumendid, mis sisaldavad kaht liiki teavet: ärisaladusi või muud konfidentsiaalset teavet, millele juurdepääs võib olla osaliselt või täielikult keelatud ja mis on määratletud nimetatud teatise punktides 18 ja 19. Selle teatise punkti 23 viimane lause kõlab nii: „komisjon eeldab reeglina, et andmed poolte käibe, müügi, turuosa ja muu sellise kohta, mis on vanemad kui viis aastat, ei ole enam salajased”. Sõnad „reeglina” ja „eeldab” välistavad selle, et üle viie aasta vanuseid dokumente saaks automaatselt mittesalajaseks pidada. Komisjoni keeldumist võimaldada toimikule juurdepääsu ei saa seega lugeda põhjendamatuks juba seetõttu, et see dokument on üle kümne aasta vana ning et see on seega kaotanud juba oma konfidentsiaalsuse. (vt punktid 257–260, 270)