ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 73/26

ET

Saksamaa Liitvabariigi 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-233/19 ja T-234/19: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG ja Infineon Technologies AG versus komisjon

(Kohtuasi C-794/21 P)

(2022/C 73/30)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: J. Möller ja R. Kanitz)

Teised menetlusosalised: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. oktoobri 2021. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-233/19 ja T-234/19 osas, milles hagi jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata,

— Üldkohtu põhikirja artikli 61 lõike 1 alusel tühistada komisjoni 28. mai 2018. aasta otsus abikava SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) kohta, mida Saksamaa rakendas StromNEVi § 19 kohaselt baaskoormuse tarbijate suhtes aastatel 2012 ja 2013,

— mõista kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab ühe väite, mille kohaselt on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Saksa Stromnetzentgeltverordnungi (StromNEV) § 19 lõikega 2 kehtestatud kord kujutab endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Esiteks tuvastas Üldkohus võrgutasude riikliku laadi hindamisel ekslikult, et tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse olemasolu ja riigi kontroll nende vahendite või nende vahendite haldajate üle on kaks tegurit, mis „kuuluvad ühe alternatiivi hulka“.

Teiseks lähtus Üldkohus „tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse“ olemasolu hindamisel ekslikult sellest, et asjasse ei puutu elektrienergia tarnija ja lõppkasutajate vaheline suhe. Lisaks võttis Üldkohus ekslikult arvesse võrgutasude kogumise kohustust, mitte aga seadusest tulenevat võrgutasude maksmise kohustust.

Kolmandaks lähtus Üldkohus hindamisel, kas tegemist on riigi kontrolliga või riigi kasutamispädevusega, ekslikult sellest, et kogutud võrgutasude ainukasutusõigus ei välista, et riik ei võiks neid vahendeid kasutada.
C 73/26

ET

Saksamaa Liitvabariigi 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-196/19: AZ versus komisjon

(Kohtuasi C-793/21 P)

(2022/C 73/29)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: J. Möller ja R. Kanitz)

Teised menetlusosalised: AZ, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. oktoobri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-196/19 osas, milles hagi jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata,

— Üldkohtu põhikirja artikli 61 lõike 1 alusel tühistada komisjoni 28. mai 2018. aasta otsus C(2018) 3166 final abikava SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) kohta, mida Saksamaa rakendas StromNEVi § 19 kohaselt baaskoormuse tarbijate suhtes aastatel 2012 ja 2013,

— mõista kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus välja komisjonilt

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab ühe väite, mille kohaselt on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Saksa Stromnetzentgeltverordnungi (StromNEV) § 19 lõikega 2 kehtestatud kord kujutab endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Esiteks tuvastas Üldkohus võrgutasude riikliku laadi hindamisel ekslikult, et tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse olemasolu ja riigi kontroll nende vahendite või nende vahendite haldajate üle on kaks tegurit, mis „kuuluvad ühe alternatiivi hulka“.

Teiseks lähtus Üldkohus „tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse“ olemasolu hindamisel ekslikult sellest, et asjasse ei puutu elektrienergia tarnija ja lõppkasutajate vaheline suhe. Lisaks võttis Üldkohus ekslikult arvesse võrgutasude kogumise kohustust, mitte aga seadusest tulenevat võrgutasude maksmise kohustust.

Kolmandaks lähtus Üldkohus hindamisel, kas tegemist on riigi kontrolliga või riigi kasutamispädevusega, ekslikult sellest, et kogutud võrgutasude ainukasutusõigus ei välista, et riik ei võiks neid vahendeid kasutada.
WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, viimane varem Wepa Leuna GmbH, ja Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-238/19: Wepa Hygieneprodukte GmbH jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-795/21 P)

(2022/C 73/31)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellandid: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, viimane varem Wepa Leuna GmbH, ja Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (esindajad: Rechtsanwälte H. Janssen ja A. Vallone ning Rechtsanwältin D. Salm)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Saksamaa Liitvabariik

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

1. täielikult tühistada Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-238/19,

2. tühistada komisjoni 28. mai 2018. aasta otsus abikava SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) kohta, mida Saksamaa rakendas StromNEVi § 19 kohaselt baaskoormuse tarbijate suhtes aastatel 2012 ja 2013,

3. teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse,

4. mõista komisjonilt välja mõlema astme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus moonutas asjaolusid ja jättis tähelepanuta riigisisese õiguse sisu ja ulatuse, kuna oma otsuses lähtus ta sellest, et esiteks määras Bundesnetzagentur (föderaalne võrguagentuur, Saksamaa) siduvalt kindlaks lisatasu suuruse Stromnetzentgeltverordnungi (StromNEV) § 19 lõike 2 alusel, teiseks kehtestas Bundesnetzagentur selleks väga üksikasjalikud eeskirjad ning kolmandaks kaeti selle lisatasu arvelt täielikult võrguettevõtjate saamata jäänud tulu. Seega puudusid Üldkohtu otsuse tegemiseks olulised asjaolud, mis peaksid tõendama riigi kontrolli olemasolu lisatasust saadud vahendite üle.

Apellatsioonkaebuse teises väites leiavad apellandid, et Üldkohus jättis tähelepanuta nõuded riigi ressurssidest antavale abile ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Üldkohus ei võtnud esiteks arvesse, et StromNEV § 19 lõike 2 kohase lisatasu puhul ei ole tegemist ei maksu, „siduva rahalise kohustuse“ ega „maksulaadse lõivuga“ (apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa). Üldkohus jättis teiseks tähelepanuta, et baaskoormuse tarbija maksust vabastamine StromNEV § 19 lõike 2 teise lause alusel ja lisatasu StromNEV § 19 lõike 2 alusel ei ole riigi ressurssidest antav abi (apellatsioonkaebuse teise väite teine osa). Kui aga lisatasu ei ole maks – mis on käesoleval juhul nii –, siis ei ole ELTL artikli 107 lõike 1 tingimus ka Üldkohtu arvates täidetud. Lisaks, isegi kui tegemist oleks maksuga, ei ole ELTL artikli 107 lõike 1 tingimus täidetud seetõttu, et lisatasu ei ole riigiabi või abi, mida antakse riigi ressurssidest.
C 73/28

ET

Saksamaa Liitvabariigi 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-238/19: Wepa Hygieneprodukte GmbH jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-796/21 P)

(2022/C 73/32)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: J. Möller ja R. Kanitz)

Teised menetlusosalised: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, viimane varem Wepa Leuna GmbH, Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH ja Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. oktoobri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-238/19 osas, milles hagi jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata,

— Üldkohtu põhikirja artikli 61 lõike 1 alusel tühistada komisjoni 28. mai 2018. aasta otsus abikava SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) kohta, mida Saksamaa rakendas StromNEVi § 19 kohaselt baaskoormuse tarbijate suhtes aastatel 2012 ja 2013,

— mõista kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab ühe väite, mille kohaselt on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Saksa Stromnetzentgeltverordnungi (StromNEV) § 19 lõikega 2 kehtestatud kord kujutab endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Esiteks tuvastas Üldkohus võrgutasude riikliku laadi hindamisel ekslikult, et tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse olemasolu ja riigi kontroll nende vahendite või nende vahendite haldajate üle on kaks tegurit, mis „kuuluvad ühe alternatiivi hulka“.

Teiseks lähtus Üldkohus „tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse“ olemasolu hindamisel ekslikult sellest, et asjasse ei puutu elektrienergia tarnija ja lõppkasutajate vaheline suhe. Lisaks võttis Üldkohus ekslikult arvesse võrgutasude kogumise kohustust, mitte aga seadusest tulenevat võrgutasude maksmise kohustust.

Kolmandaks lähtus Üldkohus hindamisel, kas tegemist on riigi kontrolliga või riigi kasutamispädevusega, ekslikult sellest, et kogutud võrgutasude ainukasutusõigus ei välista, et riik ei võiks neid vahendeid kasutada.
Infineon Technologies AG ja Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG 17. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-233/19 ja T-234/19: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG ja Infineon Technologies AG versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-800/21 P)

(2022/C 73/33)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellandid: Infineon Technologies AG ja Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (esindajad: Rechtsanwälte L. Assmann ja M. Peiffer)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Saksamaa Liitvabariik

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— täielikult tühistada Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-233/19 ja T-234/19 (ECLI:EU:T:2021:647),

— tühistada komisjoni 28. mai 2018. aasta otsus abikava SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) kohta, mida Saksamaa rakendas StromNEVi § 19 kohaselt baaskoormuse tarbijate suhtes,

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse,

— mõista komisjonilt välja mõlema astme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva menetluse taust on võrgutasudest vabastamine, mille alusel ei pidanud apellandid aastatel 2012 ja 2013 elektrienergia eest üldvõrgust oma võrguettevõtjatele võrgutasu maksma (edaspidi „võrgutasudest vabastamine“).

Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuses, et võrgutasudest vabastamist rahastati riigi ressurssidest ja see on järelikult riigiabi ELTL artikli 107 tähenduses (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 111). Seega eiras Üldkohus täielikult riigiabi mõistet Euroopa Kohtu praktika tähenduses.

Võrgutasudest vabastamist rahastatakse Stromnetzentgeltverordnungi (StromNEV) § 19 lõike 2 alusel lisatasudest. See ei ole – vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97 – Euroopa Kohtu praktika tähenduses siduv rahaline kohustus, mis võiks kaudselt viidata riigi ressurssidele ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Apellatsioonkaebuses vaidlevad apellandid esmajoones vastu liidu õiguse kohaldamisele ja väidavad, et Üldkohus tõlgendas riigisisest õigust valesti, lähtudes liidu riigiabiõiguse kriteeriumidest (apellatsioonkaebuse esimene väide). Tegelikult ei toimu võrgutasudest vabastamine riigi ressurssidest ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et riigi ressurssidega selles tähenduses on tegemist vaid juhul, kui esineb piisavalt otsene seos riigieelarvega. StromNEV § 19 lõike 2 kohane vaidlusalune lisatasu ei ole piisavalt otseselt seotud Saksa riigieelarvega. See lisatasu on seega eraõiguslik, mitte riigi ressurss, ja seda maksavad võrgu kasutajad võrguettevõtjatele.

Apellandid põhjendavad apellatsioonkaebust ka sellega, et Üldkohus moonutas asjaolusid, kuna ta eiras riigisisese õiguse sisu ja ulatust (apellatsioonkaebuse teine väide).
C 73/22

ET

Saksamaa Liitvabariigi 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-745/18: Covestro Deutschland AG versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-791/21 P)

(2022/C 73/27)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: J. Möller ja R. Kanitz)

Teised menetlusosalised: Covestro Deutschland AG, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. oktoobri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-745/18 osas, milles hagi jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata,

— Üldkohtu põhikirja artikli 61 lõike 1 alusel tühistada komisjoni 28. mai 2018. aasta otsus abikava SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) kohta, mida Saksamaa rakendas StromNEVi § 19 kohaselt baaskoormuse tarbijate suhtes aastatel 2012 ja 2013,

— mõista kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab ühe väite, mille kohaselt on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Saksa Stromnetzentgeltverordnungi (StromNEV) § 19 lõikega 2 kehtestatud kord kujutab endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Esiteks tuvastas Üldkohus võrgutasude riikliku laadi hindamisel ekslikult, et tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse olemasolu ja riigi kontroll nende vahendite või nende vahendite haldajate üle on kaks tegurit, mis „kuuluvad ühe alternatiivi hulka“.

Teiseks lähtus Üldkohus „tarbijatel või lõpptarbijatel lasuva siduva rahalise kohustuse“ olemasolu hindamisel ekslikult sellest, et asjasse ei puutu elektrienergia tarnija ja lõppkasutajate vaheline suhe. Lisaks võttis Üldkohus ekslikult arvesse võrgutasude kogumise kohustust, mitte aga seadusest tulenevat võrgutasude maksmise kohustust.

Kolmandaks lähtus Üldkohus hindamisel, kas tegemist on riigi kontrolliga või riigi kasutamispädevusega, ekslikult sellest, et kogutud võrgutasude ainukasutusõigus ei välista, et riik ei võiks neid vahendeid kasutada.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburg) 1. detsembril 2021 – GV versus Caisse nationale d’assurance pension

(Kohtuasi C-731/21)

(2022/C 73/20)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: GV

Vastustaja: Caisse nationale d’assurance pension

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õigusega, eelkõige Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 18, 45 ja 48 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 töötajate vaba liikumise kohta Euroopa Liidus (1) artikli 7 lõikega 2 on vastuolus sellised liikmesriigi õiguse sätted nagu Luksemburgi sotsiaalkindlustusseadustiku artikkel 195 ja 9. juuli 2004. aasta muudetud seaduse teatavate kooseluvormide õiguslike tagajärgede kohta artiklid 3, 4 ja 4-1, mis seavad selle, kas päritoluliikmesriigis õiguspäraselt sõlmitud ja registreeritud tsiviilpartnerluse elusolevale partnerile makstakse toitjakaotuspensioni, millele tal on õigus seetõttu, et surnud partner töötas vastuvõtvas liikmesriigis, sõltuvaks tingimusest, et tsiviilpartnerlus on kantud selle riigi peetavasse registrisse, selleks et kontrollida, kas täidetud on kõnealuse liikmesriigi õiguses nõutud sisulised tingimused tsiviilpartnerluse tunnustamiseks ja selle kehtimiseks kolmandate isikute suhtes, samas kui toitjakaotuspensioni maksmine vastuvõtvas liikmesriigis sõlmitud tsiviilpartnerluse elusolevale partnerile sõltub üksnes sellest, kas tsiviilpartnerlus on selles liikmesriigis õiguspäraselt sõlmitud ja registreeritud?

(1) ELT 2011, L 141, lk 1.
EDP España, S.A. 18. novembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 8. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-328/18: Naturgy Energy Group versus komisjon

(Kohtuasi C-693/21 P)

(2022/C 73/15)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: EDP España, S.A. (esindajad: advokaadid J.L. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, V. Romero Algarra)

Teised menetlusosalised: Naturgy Energy Group, S.A., varem Gas Natural SDG, S.A., Euroopa Komisjon, Viesgo Producción, S.L., Viesgo Generación, S.L.-i õigusjärglane

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tunnistada käesolevas apellatsioonkaebuses esitatud nõuded vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu 8. septembri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-328/18 Naturgy Energy Group, S.A. vs. komisjon;

— tühistada komisjoni 27. novembri 2017. aasta otsus riigiabi SA.47912 (2017/NN) kohta (1) – Hispaania keskkonnastiimul söeküttel töötavatele elektrijaamadele, otsus, millega komisjon algas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant põhjendab vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise nõuet järgmiste väidetega:

Esimene väide: Üldkohus tõlgendas ja kohaldas vääralt põhjendamiskohustust osas, mis puudutab valikulisuse mõistet.

Apellant väidab, et Üldkohus väldib tuletamast õiguslikku tagajärge, mis tuleneb liidu kohtute praktikast ja mida ta tema kohtuasjas ei kohalda, nimelt et põhjenduse puudumine seoses valikulisuse mõistega peab kaasa tooma selle, et menetluse alustamise otsus tühistatakse. Veelgi enam, Üldkohus püüab seda põhjenduse puudumist tasandada, rekonstrueerides – kohtupraktikaga vastuollu minnes – põhjenduskäigu, tuginedes otsuse erinevatele lõikudele.

Teine väide: juhuks, kui Euroopa Kohus ei nõustu apellatsioonkaebuse esimese väitega: Üldkohus tõlgendas ja kohaldas seoses valikulisuse mõistega vääralt ELTL artikli 107 lõiget 1.

Konkreetsemalt väidab apellant, et Üldkohus leidis ekslikult, et temapoolne kontroll peaks olema piiratud küsimusega, kas komisjon tegi ilmselge hindamisvea. Üldkohus tegi vea sellega, et ta keskendus oma analüüsis küsimusele, kas pooled olid „ilmselgelt“ edukalt tõendanud, et komisjon tegi oma analüüsis vea, mitte aga kesksele küsimusele, st sellele, kas komisjon tegi vea valikulisuse analüüsimisel või mitte. Igal juhul – ka siis, kui kohaldamisele kuuluski see test – oleks Üldkohus pidanud järeldama, et komisjon tegi ilmselge hindamisvea valikulisuse nõude analüüsimisel.

(1) ELT 2018, C 80, lk 20.
2.

Kas direktiivi 2008/115/EÜ (2) ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel sätetega, eelkõige artikliga 5, artikliga 6, artikliga 8 ja artikliga 9 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et kolmanda riigi kodaniku suhtes, kellelt võetakse varjupaigataotleja seisundi tühistamisega ära tema senine pagulasena riigis elamise õigus, tuleb tagasisaatmisotsus teha isegi siis, kui juba tagasisaatmisotsuse tegemise ajal on selge, et tagasisaatmise lubamatuse põhimõtte tõttu ei või isikut riigist määramata aja jooksul välja saata ja see ka õiguslikult kehtival viisil tuvastatud?
C 73/18

ET

Marián Kočneri 8. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 29. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-528/20: Kočner versus Europol

(Kohtuasi C-755/21 P)

(2022/C 73/23)

Kohtumenetluse keel: slovakkia

Pooled

Apellant: Marián Kočner (esindajad: advokaadid M. Mandzák ja M. Para)

Teised menetlusosalised: Euroopa Politseiamet, Hispaania Kuningriik

Apellandi nõuded

— Tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule;

— otsustada, et kohtukulud mõistab välja Üldkohus.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et toimunud on kaks kahjustavat sündmust. Apellatsioonkaebus rajaneb kokku kuuel väitel. Üldkohus rikkus õigusnormi ja kohaldas materiaalõigust vääralt, eelkõige osas, mis puudutab kostja ja liikmesriigi ühist ja solidaarset vastutust kahju eest; tõlgendas vääralt riigisisest õigust; tuvastas vääralt, et kostja käitumise ja kahjustava sündmuse vahel puudub seos; põhjendas vaidlustatud kohtuotsust ebapiisavalt ja moonutas tõenduselemente.
2.

Kas ELTL artikleid 45 ja 101 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui kohaldatakse kodus treenitud mängijate matšilehele kandmise ja võistlema saatmise reegleid, mis on kindlaks määratud URBSFA föderaalmääruse artiklitega P335.11 ja P.1422 ning võetud üle URBSFA uue põhimääruse 4. jaotises asuvasse artiklisse B4.1[12] ja 6. jaotises paiknevasse artiklisse B6.109?
3.

Juhul kui vastus küsimusele a on eitav ja vastus küsimusele b on jaatav: Kas direktiivi 2008/48 artikli 14 lõikega 3 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on tarbijal, kes on kasutanud direktiivi 2008/48 artikli 14 lõikes 1 sätestatud taganemisõigust, õigus nõuda krediidiandjalt selle tulu väljaandmist, mida krediidiandja on saanud tarbija poolt krediidiandjale kuni krediidilepingust taganemiseni tehtud maksetest?
4.

Vaidlustatud kohtumääruses on eitatud, et esinevad põhjendused, mis tõendaks O. Junqueras i Viesi põhjendatud huvi esitada tühistamishagi vaidlusaluse akti peale, kuigi selle tühistamise korral ei ole võimalik võtta rakendusmeetmeid. See on vastuolus ELTL artikliga 263, kuna need põhjendused on olemas ja need esitati. Konkreetselt ja võttes arvesse, et immuniteedi kaitset taotleti enne, kui tehti süüdimõistev kohtuotsus ja otsus tema saadikukoha kaotamise kohta, leiab O. Junqueras i Viesi esindaja, et O. Junqueras i Viesi Euroopa Parlamendi liikme staatuse tunnistamine ja tema immuniteedi kaitse taotluse menetlemine oleks tähendanud kohustust (kooskõlas Euroopa Kohtu 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsusega kohtuasjas C-502/19 (2)) peatada igasugune menetlus tema suhtes; ning tema hagi rahuldamine tõendaks, et need riigisisesed otsused on tehtud Euroopa Liidu õigust rikkudes, mis omab tähtsust kõigis kohtuvaidlustes, mille O. Junqueras i Vies on algatanud riigisisestes kohtutes ja liidu kohtutes, sh tulevastes menetlustes Euroopa inimõiguste kohtus, kui selline olukord tekiks, mistõttu on O. Junqueras i Viesil põhjendatud huvi ELTL artikli 263 tähenduses.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgia) 19. novembril 2021 – Recreatieprojecten Zeeland BV, Casino Admiral Zeeland BV, Supergame BV versus Belgische Staat

(Kohtuasi C-695/21)

(2022/C 84/37)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Recreatieprojecten Zeeland BV, Casino Admiral Zeeland BV, Supergame BV

Vastustaja: Belgische Staat

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikli 56 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi niisugune õigusnorm, milles on teatud piiratud ja kontrollitud arvule tegevusloaga hasartmänguettevõtete käitajatele selle liikmesriigi territooriumil ette nähtud erand niisuguste ettevõtete suhtes kehtestatud üldisest reklaamimise keelust, ilma et oleks samas ette nähtud võimalust, et muudes liikmesriikides asuvate hasartmänguettevõtete käitajatele saaks teha samasugust erandit üldisest reklaamikeelust selle liikmesriigi territooriumil?
1.

Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb kontrollimisel, kas toote välistunnused on tingitud üksnes selle tehnilisest otstarbest, anda hinnang asjaomasele disainilahendusele (1), arvestades objektiivseid asjaolusid, mis ilmestavad asjaomase toote välistunnuste valiku motiive, andmeid toote kasutamise või alternatiivsete disainilahenduste olemasolu kohta, mis võimaldavad täita sama tehnilist otstarvet (Euroopa Kohtu 8. märtsi 2018. aasta otsus DOCERAM GmbH vs. CeramTec GmbH, C-395/16, EU:C:2018:172). Milline tähtsus on muude disainilahenduste olemasolu seisukohast asjaolul, et disainilahenduse omanikul on ka õigused mitmele alternatiivsele disainilahendusele?