ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

Neil asjaoludel otsustas Kúria (Ungari kõrgeim kohus) kohtumenetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas liidu õigusega on vastuolus sellised liikmesriigi menetlusnormid, milles kehtestatakse riigihanke õigusnormide rikkumise puhul tsiviilõigusliku nõudeõiguse kasutamise tingimuseks, et [vaidlustuskomisjon] ise või – tema otsuse kohtuliku läbivaatamise käigus – kohus on lõpliku otsusega tuvastanud, et toime on pandud õigusrikkumine? 2. Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, milles kahju hüvitamise eeltingimus on, et [vaidlustuskomisjon] ise või – tema otsuse kohtuliku läbivaatamise käigus – kohus on lõpliku otsusega tuvastanud, et on toime pandud õigusrikkumine, on asendatavad liidu õigust silmas pidades, see tähendab kas on võimalik, et kahju kannatanud isik võiks õigusrikkumist tõendada muul moel? 3. Kas kahju hüvitamise vaidluses võib olla vastuolus liidu õigusega, eelkõige tõhususe ja võrdväärsuse põhimõtetega, või võib tekitada niisuguse tagajärje selline liikmesriigi menetlusõiguse norm, mis võimaldab otsust kohtulikult vaidlustada ainult vaidlustuskomisjoni menetluses esitatud õiguslike argumentide põhjal ka siis, kui kahju kannatanud isik võiks tugineda tema poolt väidetava õigusrikkumise põhjenduseks Euroopa Kohtu tõlgenduspraktika alusel sellele, et tema hankemenetlusest kõrvaldamine nõuetega vastuolu tõttu on õigusvastane, mis läbirääkimistega riigihankemenetluse erilisi menetluseeskirju silmas pidades tooks muul põhjusel kaasa tema hankemenetlusest kõrvaldamise, kuna ta peab oma taotlust muutma?“
52

Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/31 artikleid 12–14 tuleb tõlgendada nii, et vastutuse piirangud, mis on nendes sätetes ette nähtud, on kohaldatavad sellisele isikule, kes on kõne all põhikohtuasjas ning kes osutab IP‑aadresside rentimise ja registreerimise teenust, mis võimaldab interneti domeeninimesid kasutada anonüümselt, tingimusel et see teenus kuulub ühte nendes artiklites nimetatud teenusekategooriasse ja et see vastab kõigile asjakohastele tingimustele, kui teenuseosutaja tegevus on üksnes tehnilise, automaatse ja passiivse iseloomuga, mis tähendab, et teenuseosutajal ei ole teadmisi tema klientide poolt edastatava või talletatava teabe kohta ega kontrolli selle üle ning et tal puudub aktiivne roll, mis seisneb viimastele nende internetimüügialase tegevuse optimeerimise võimaldamises, ja seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
44

Teiseks, nagu juba käesoleva kohtuotsuse punktis 29 märgitud, on autoritele direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 alusel tagatud õigus olemuselt preventiivne. Kuid edastamise toimingu puhul, mis toimub veebisaidile sellise hüperlingi lisamisega, mis viib varem autoriõiguste omaja nõusolekul edastatud teoseni, autoriõiguste preventiivne iseloom säilib, kuivõrd juhul, kui autor oma teose edastamist asjaomasel veebisaidil enam ei soovi, on tal on võimalik eemaldada see veebisaidilt, kus see algult esitati, muutes sellega kasutuks kõik hüperkingid, mis sellele suunasid. Seevastu sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on teose teisele veebisaidile üleslaadimine uus, algsest autoriseeritud edastamisest sõltumatu edastamine. Selle üleslaadimise tulemusena võib see teos jääda sellel veebisaidil kättesaadavaks sõltumata autori algsest nõusolekust ja vaatamata toimingutele, mida autoriõiguste omaja teeb, kui ta otsustab lõpetada teose esitamise veebisaidil, kus see algul tema nõusolekul edastati.
89

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et otsuse nr 2/76 artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et selline riigisisene meede nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis kehtestati ajavahemikul 20. detsembrist 1976 kuni 30. novembrini 1980 ja mis näeb kolmanda riigi kodanikele, kes on asjasse puutuvas liikmesriigis seaduslikult viibiva Türgi kodanikust töötaja perekonnaliikmed, perekonna taasühinemiseks elamisloa väljastamise tingimusena ette, et need kolmanda riigi kodanikud on saanud enne asjaomase liikmesriigi territooriumile sisenemist selle taasühinemise eesmärgil viisa, kujutab endast selle sätte tähenduses „uut piirangut“. Selline meede võib siiski olla põhjendatud sisserände tõhusa kontrollimise ja rändevoogude juhtimise huvides, kuid see meede saab olla lubatud vaid siis, kui selle rakendamise viisid ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Seda tõlgendust kinnitab määruse üldine ülesehitus. Selles osas nähtub põhjendustest 72 ja 73, et liikmesriigid peavad tagama veinisektori kontrollimise eest vastutavate asutuste töö tõhususe, võttes vajalikud meetmed, et tagada pädevate asutuste töötajatele piisavad uurimisvolitused liidu veinisektori eeskirjade järgimise tagamiseks. Ühtlasi on kohtujurist oma ettepaneku punktis 43 esile toonud, et määruse artikli 83, mis käsitleb kontrolli teostavate ametiisikute volitusi, punktis a on täpsustatud, et iga liikmesriik peab tagama, et sellised ametiisikud pääsevad viinamarjaistandustesse ja muudesse kohtadesse ning seadmete juurde, kuhu neil on vaja pääseda oma ülesannete täitmiseks, nõudmata siiski, et see võiks toimuda ilma ettevõtja nõusolekuta.
39

Euroopa Kohus on samuti leidnud, et kaubamärgiga identsete tähiste kasutamine kaubandustegevuse käigus eeldab, et seda kasutatakse äritegevuses majandusliku kasu saamise eesmärgil ja mitte erasfääris (vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus TOP Logistics jt, C‑379/14, EU:C:2015:497, punkt 43 ning seal viidatud kohtupraktika). Ta on täpsustanud, et mõisteid „kasutamine“ ja „kaubandustegevuse käigus“ ei saa tõlgendada nii, et need hõlmavad üksnes ettevõtja ja tarbija vahelisi otsesuhteid ning eelkõige on kaubamärgiga identse tähise kasutamisega tegemist siis, kui asjasse puutuv ettevõtja kasutab seda tähist oma kommertsteadaannetes (vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus TOP Logistics jt, C‑379/14, EU:C:2015:497, punktid 40 ja 41 ning seal viidatud kohtupraktika).
55

Määruse nr 1782/2003 määrusega nr 146/2008 muudetud redaktsiooni artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada samal moel. Kõikides keeleversioonides identne artikli 6 lõige 1 (selle muudetud redaktsioonis) ei viita enam ka aastale, mil nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumine kindlaks tehti. Vastupidi, nii nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise toimumise kui ka toetusetaotluse esitamise puhul põllumajandustootja poolt, kellele tegevus või tegevusetus on otseselt omistatav, on viidatud „sellele kalendriaastale“; nii on nimetatud artikli 6 lõikes 1 (selle muudetud redaktsioonis) juhitud tähelepanu eelkõige aastale, mil eeskirjade rikkumine toimus, et määrata kindlaks otsetoetuste vähendamine või tühistamine. Kaudne viide määrusele nr 796/2004 lauses „kõnealusele põllumajandustootjale […] [[…] makstavate otsetoetuste kogusummat [vähendatakse] või tühistatakse see summa vastavalt artiklis 7 sätestatud üksikasjalikele eeskirjadele“, osutab – nagu ka käesoleva kohtuotsuse punktis 46 on märgitud – üksnes üksikasjalikele eeskirjadele, kuidas vähendada või tühistada otsetoetuste summasid, mis on määratud või määratakse nimetatud rikkumise kindlakstegemise aastal.
6

Sama direktiivi artikkel 8 „Teatavate maksejõuetussätete mittekohaldamine“ sätestab: „1. Liikmesriigid tagavad, et finantstagatiskokkulepet ega sellise kokkuleppe kohast finantstagatise esitamist ei või tunnistada kehtetuks või tühiseks üksnes seetõttu, et finantstagatiskokkulepe on sõlmitud või finantstagatis on esitatud: a) likvideerimismenetluse või saneerimismeetmete algatamise päeval, kuid enne sellist algatamist ettenägeva korralduse või otsuse teatavakstegemist; b) ettenähtud tähtajal, mis eelneb sellise menetluse või selliste meetmete algatamisele ja määratakse selle algatamise järgi või korralduse või otsuse tegemise järgi või muude meetmete võtmise või mõne muu sellise menetluse või selliste meetmete käigus toimuva sündmuse järgi. 2. Liikmesriigid tagavad, et kui finantstagatiskokkulepe on sõlmitud või asjakohane rahaline kohustus on tekkinud või finantstagatis on esitatud likvideerimismenetluse või saneerimismeetmete algatamise päeval, kuid pärast selle algatamise hetke, on see õiguslikult täitmisele pööratav ja kohustuslik kolmandate isikute suhtes, kui tagatisesaaja suudab tõestada, et ta ei olnud ega oleks pidanud olema teadlik sellise menetluse või selliste meetmete algatamisest. […]“.
53

Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et KNi alamrubriiki 85258030 tuleb tõlgendada nii, et selle alamrubriigiga on hõlmatud selline kaamera, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldab teha ühes sekundis suure hulga digitaalseid fotosid ning salvestada need kaamera sisemisse hävimällu, kust nad kaamera väljalülitamisel kaovad, ning et rakendusmäärus nr 113/2014 on kehtetu, kui see on analoogia alusel kohaldatav toodetele, millel on kõnealuse kaamera tunnused.
37

Lisaks sellele, kuigi on tõsi, et kõnealuses põhjenduses on täpsustatud, et kindlasummalise hüvitise eesmärk peaks olema sissenõudmisega seotud haldus- ja sisekulude piiramine, tuleb seda siiski mõista kogu seda sama põhjendust arvesse võttes. Sellest järeldub, et asjaomase täpsustusega liidu seadusandja üksnes rõhutas, et 40 euro suuruse kindlasummalise hüvitise automaatne laad kujutab endast võlausaldaja jaoks ajendit piirata oma sissenõudmiskulusid selle summaga, välistamata samas, et võlausaldaja saab vajaduse korral nõuda suuremat, kuid mitte automaatset mõistlikku hüvitist.
48

Olgu märgitud, et 9. novembri 2010. aasta kohtuotsuses B ja D (C‑57/09 ja C‑101/09, EU:C:2010:661, punkt 87) leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 2004/83 artikli 12 lõike 2 punktide b ja c, mis nüüd on direktiivi 2011/95 artikli 12 lõike 2 punktid b ja c, sõnastusest nähtub, et liikmesriigi pädev asutus saab seda sätet kohaldada alles pärast seda, kui ta on igal konkreetsel juhul hinnanud täpseid asjaolusid, mis on talle teada, et määrata kindlaks, kas esineb põhjendatud alus arvata, et asjaomase isiku – kes muu hulgas vastab pagulasseisundi saamise kriteeriumidele – toime pandud teod kuuluvad nendes sätetes ette nähtud kahest välistamisjuhust ühe alla.
16

Riigikohus selgitab, et põhikohtuasja lahendamiseks on vaja tõlgendada direktiivi 2011/83 artikli 21 esimese lõigu tekstiosa „ei pea tarbija […] maksma rohkem“. Riigikohus leiab, et seda tekstiosa saab mõista ka nii, et lepingulist tarbijat ei tohi panna olukorda, kus tema ainus mõistlik võimalus kauplejaga ühenduse võtmiseks on põhitariifist kõrgema tariifiga numbri kasutamine. Niisugune tõlgendus ei välistaks kõrgendatud tasu sissenõudmist, kui lepinguline tarbija kasutas kõrgendatud tariifiga numbrit vabast tahtest.
69

Sellega seoses märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75, et mitte miski ei takista võtmast arvesse nii tähise tasapinnalist kui ka ruumilist kasutust, tõdedes seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 76, et kohtuistungil möönis apellant, et vaidlusalust tähist on kasutatud jalatsite välistaldadel enam kui 40 aasta jooksul ning just reljeefse pinnamustrina. Ta lisas nimetatud kohtuotsuse punktis 77, et tähise olemusliku eristusvõime hindamine peab tõepoolest põhinema selle tunnustel, sõltumata mis tahes kasutusviisist. Sama kohtuotsuse punktis 78 märkis ta siiski, et apellandi argumentides puudub järjekindlus, kuna ühelt poolt kinnitab apellant, et asjaomane rahvusvaheline kaubamärk on „tavapärane“ tasapinnaline kujutismärk mitte pinnamuster, ent teiselt poolt väidab, et kasutamine jalatsite välistaldadel reljeefse pinnamustrina kujutab endast kaubamärgi kasutamist.
44

Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb direktiivi 2006/112 ja eriti selle artikleid 213, 214 ja 273 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis lubavad maksuhalduril keelduda maksukohustuslasele, kes tegi soetusi ajal, mil tema käibemaksukohustuslasena registreerimise number oli tunnistatud kehtetuks põhjusel, et ta ei esitanud maksudeklaratsioone, nende soetustega seotud käibemaksu mahaarvamise õiguse andmisest pärast tema käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri ennistamist esitatud käibedeklaratsioonide või väljastatud arvete alusel, ainuüksi seetõttu, et need soetused leidsid aset perioodil, mis tegevust ei toimunud, olgugi et sisulised nõuded olid täidetud ja mahaarvamisõigust ei kasutatud pettuse või kuritarvituse kavatsusega.
23

Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et mõistet „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“ ei saa tõlgendada nii laiendavalt, et see hõlmaks kõiki kohti, kus võib täheldada kahjulike tagajärgede tekkimist teo tagajärjel, mis on juba põhjustanud tegelikku kahju teises kohas (19. septembri 1995. aasta kohtuotsus Marinari, C‑364/93, EU:C:1995:289, punkt 14; 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer, C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 19, ja 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding, C‑12/15, EU:C:2016:449, punkt 34), ning et see mõiste ei tähenda hageja elukohta, kus on tema vara peamine asukoht, ainuüksi asjaolu tõttu, et ta on seal kandnud varalist kahju vara osalise kaotamise tagajärjel teises liikmesriigis (10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer, C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 21, ja 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding, C‑12/15, EU:C:2016:449, punkt 35).
9

D. ja A.-K. Harms, kes esindavad eelotsusetaotluse esitanud kohtus ennast ja enda nelja last, väidavad, et Vueling Airlines peab määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 punkti a järgi neile tagasi maksma kogu summa, see tähendab 1108,88 eurot, mille nad olid maksnud Opodo arve alusel. Vueling Airlines ei vaidle selle nõude põhjendatusele vastu 1031,88 euro suuruse summa osas, mille ta oli saanud Opodolt, ja märgib, et see summa on D. Harmsi ostetud piletite hind. Ta leiab aga, et ta ei pea D. Harmsile tagasi maksma selle summa ja Opodo saadud 1108,88 euro suuruse summa vahet, sest see 77 euro suurune vahe ei olnud osa piletite hinnast.
61

Eespool toodud kaalutlustest järeldub, et esimesele küsimusele ja teise küsimuse teisele osale tuleb vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 4 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et: – esiteks ei või kirik või muu usutunnistusel või veendumustel põhineva eetosega organisatsioon, kes haldab eraõigusliku kapitaliühingu vormis toimivat haiglat, otsustada kehtestada oma juhtivtöötajatele heas usus ja selle eetosele lojaalselt tegutsemise nõudeid, mis erinevad olenevalt nende töötajate usutunnistusest või selle puudumisest, ilma et selle otsuse suhtes saaks vajaduse korral teostada tõhusat kohtulikku kontrolli, mille käigus tehakse kindlaks, kas direktiivi artikli 4 lõikes 2 sätestatud kriteeriumid on täidetud, ning – teiseks on seoses heas usus ja kõnealusele eetosele lojaalselt tegutsemise nõudega juhtivtöötajate erinev kohtlemine olenevalt nende usutunnistusest või selle puudumisest direktiiviga kooskõlas üksnes juhul, kui asjaomase kutsetegevuse laadi või selle konteksti tõttu on usutunnistus või veendumused asjaomase kiriku või organisatsiooni eetose seisukohast oluline, õiguspärane ja põhjendatud kutsenõue, mis on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, ning seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
34

Põhjusliku seose kohta tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73, et isegi kui eeldada, et apellandi väidetav kahju tervikuna on tõendatud, ei ole mingil juhul võimalik tuvastada otsest põhjuslikku seost selle kahju ja komisjoni õigusvastase käitumise vahel. Sellega seoses esitas Üldkohus esiteks järgmised kaalutlused: „74 […] [T]uleb märkida, et Broncho-Air Medizintechnik teavitas Saksa ametiasutust 22. mai 1997. aasta kirjas oma kavatsusest lõpetada vabatahtlikult Inhaleri seadme turustamine, kuni selle seadme direktiivile 93/42 vastavuse kohta on olemas täiendavad uuringud ja katsed. Lisaks nähtub sellest kirjast, et turustava äriühingu otsuse alusel ei viidud Inhaleri seadet enam alates 1. jaanuarist 1997 turule ja seda ei olnud müüdud üheski liikmesriigis väljapool [Saksamaa Liitvabariiki]. Asjaomase kirja lõpus on märgitud, et niipea kui saadakse uut teavet seadme ohutuse kohta, võetakse Saksa ametiasutuse ja [föderaalse ravimite ja meditsiinitoodete instituudiga] uuesti ühendust. 75 Sellest tuleneb, nagu rõhutavad komisjon ja Saksamaa Liitvabariik, et Inhaleri seadme turuleviimine ja müük lõpetati enne, kui selle seadme turustamine 23. septembril 1997 keelati, ning samuti enne, kui sellest otsusest teatati 7. jaanuaril 1998 komisjonile direktiivi 93/42 artikli 8 lõike 1 alusel. Hageja väidetud kahju, mis tema arvates seisneb eeskätt Inhaleri seadme müügimahu vähenemises ja selle müügimahu vähenemisest tingitud muudest võlakohustustest, tuleneb seega Broncho-Air Medizintechniku omal algatusel vastu võetud otsusest ja mitte komisjoni väidetavast tegevusetusest. Lisaks tuleb asuda seisukohale, et vastupidi hageja väitele ei oma selles osas tähtsust asjaolu, et komisjon sai müügi lõpetamisest teada alles menetluse hilisemas staadiumis. 76 Lisaks tuleb seoses hageja väitega, et Inhaleri seadet enam alates 1997. aastast ei turustatud [23. septembri 1997. aasta] keelava otsuse ja komisjoni tegevusetuse tõttu, esile tuua, et see argument on vastuolus atmedi kinnitustega, mille ta esitas komisjonile 18. detsembril 2006 saadetud meilis, milles ta kinnitas Inhaleri seadme turustamise vabatahtlikku lõpetamist. Nimelt tuleb märkida, et selles meilis selgitas asjaomane äriühing, et 1998. aasta kaitseklausli „menetluse ese langes ära veidi pärast [7. jaanuari 1998. aasta] kirja, kuna tollane tootja teatas, et ei turusta enam seadet enne, kui täiendavad analüüsid on näidanud, et see on ohutu“. Sellest meilist nähtub lisaks, et see kinnitus oli esitatud „Saksa ametiasutusele suuliselt 1997. aasta jaanuaris ja kirjalikult kinnitati seda 22. mail 1997“.“
55

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruseid nr 1896/2006 ja nr 1393/2007 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui Euroopa maksekäsk on kostjale kätte toimetatud, ilma et sellele lisatud maksekäsu avaldus oleks koostatud või sellele oleks lisatud tõlge keeles, mille oskamist temalt eeldatakse, nagu on nõutud ka määruse nr 1393/2007 artikli 8 lõikes 1, tuleb kostjat nõuetekohaselt selle määruse II lisas toodud tüüpvormi abil teavitada sellest, et tal on õigus asjaomase dokumendi vastuvõtmisest keelduda.
63

Selle kohta nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et liikmesriigi seadusandja otsustas 2004. aasta seadust vastu võttes, et kui kindlaksmääratud hüvitistega toimivas pensioniskeemis osalev tööandja muutub maksejõuetuks, tuleb hinnata selle pensioniskeemi vahendeid, eelkõige skeemi kaitstud kohustusi ja vara. Kõnealuses seaduses on ette nähtud, et kui pärast PPFi nõukogu poolt hindamise tulemuse kinnitamist selgub, et pensioniskeemi vara on kaitstud kohustustega seotud kulude katmiseks piisav, haldavad pensioniskeemi edasi fondihaldurid – kuigi PPFi nõukogu juhiste kohaselt. Seevastu juhul, kui pensioniskeemi vara ei ole piisav, on 2004. aasta seaduses ette nähtud, et PPFi nõukogu võtab pensioniskeemi üle; see tähendab omakorda seda, et fondihaldurid on oma pensionidega seotud kohustustest vabastatud ja et PPFi nõukogu peab tagama hüvitiste maksmise.
43

Seevastu ei saa nõustuda väitega, mida toetavad eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Kreyenhop & Kluge, mille kohaselt mõistet „kuivatatud“, mida on kasutatud KNi alamrubriigis 19023010, tuleb mõista nii, et see kirjeldab toodet, mis on valmistatud kuivatamisprotsessi tulemusel kitsamas tähenduses. Nende sõnul kujutab endast toiduainete kuivatamine säilitamisviisi, mille tulemuseks on üksnes niiskuse ekstraheerimine ja mida tuleks eristada küpsetusmeetoditest nagu frittimine, mis tekitab lisaks vee ekstraheerimisele ka rea kompleksseid keemilisi reaktsioone. See on välja toodud ka KNi erinevates alamrubriikides, mis teeb niisiis vahet säilitatud toiduainetel ja valmistatud või küpsetatud toiduainetel.
52

Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et esimese direktiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mootorsõiduki kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse lepingu sõlmimine on kohustuslik, kui sõiduk on jätkuvalt liikmesriigis registreeritud ja on sõidukorras, kuid on pandud seisma eramaal üksnes omaniku otsusel, kes ei kavatse seda enam juhtida.
46

Nimetatud sätetel, mis järgivad täielikult partnerluslepingu eesmärki – mis on sätestatud lepingu artikli 2 lõikes 2 – aidata kaasa rahu ja stabiilsuse saavutamisele rahvusvahelisel ja piirkondlikul tasandil ning majanduslikule arengule, ei ole seega sellist kohaldamisala, et võiks asuda seisukohale, et need moodustavad lepingu eraldiseisva reguleerimiseseme, vaid need sätted on võrreldes selle lepingu kahe esemega, mis on ühine kaubanduspoliitika ja arengukoostöö, hoopis kõrvalise tähtsusega.
173

Seevastu juhul, kui ettevõtja on otseselt osalenud ühes või mitmes konkurentsivastases tegevuses, mis moodustab ühe ja vältava rikkumise, kuid ei ole tõendatud, et ta soovis oma tegevusega panustada teiste keelatud kokkuleppes osalejate kõikidesse ühistesse eesmärkidesse ja et ta oli teadlik kogu muust osalejate poolt samade eesmärkide saavutamiseks kavandatavast või ellu viidud ebaseaduslikust tegevusest või ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski kandma, on komisjonil õigus võtta see ettevõtja vastutusele üksnes selle tegevuse eest, milles ta otseselt osales, ja üksnes niisuguse tegevuse eest, mida teised osalejad kavandasid või viisid ellu samade eesmärkide saavutamiseks, mida ta järgis ja mille osas on tõendatud, et ta oli neist teadlik või võis neid mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski kandma (6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 44, ning 24. juuni 2015. aasta kohtuotsus Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ja komisjon vs. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, punkt 159).
43

Tõhususe põhimõttega seoses tuleb asuda seisukohale, et see ei hõlma käesolevas asjas nõudeid, mis lähevad kaugemale nõuetest, mis tulenevad hartaga tagatud põhiõigustest, sealhulgas õigusest tõhusale õiguskaitsevahendile. Kuna harta artiklis 47 koostoimes artiklis 18 ja artikli 19 lõikes 2 sisalduvate tagatisega – nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 30 – on vaid nõutud, et rahvusvahelise kaitse taotleja, kelle taotluse kohta on tehtud rahuldamata jätmise otsus ja kelle suhtes on tehtud tagasisaatmise otsus, peab saama oma õigusi kohtus tõhusalt teostada, ei anna üksnes asjaolu, et riigisiseses õiguses ette nähtud täiendaval kohtuastmel ei ole automaatset peatavat toimet, siiski alust asuda seisukohale, et tõhususe põhimõtet on rikutud.
1.

Pürotehniliste toodete vaba liikumise põhimõtet, nagu on muu hulgas sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. mai 2007. aasta direktiivi 2007/23/EÜ pürotehniliste toodete turule laskmise kohta artikli 6 lõikes 2, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis keelavad tarbijatel omandada või kasutada ning müüa tarbijatele ilutulestikutooteid, mille pürotehniliste ainete sisaldus on üle 1 kg, juhul kui need õigusnormid on avaliku korra ja julgeoleku tagamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on põhihuvide kaitsmiseks vajalik – asjaolu, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
47

Tõhususe põhimõttega seoses tuleb asuda seisukohale, et see ei hõlma käesolevas asjas nõudeid, mis lähevad kaugemale nõuetest, mis tulenevad hartaga tagatud põhiõigustest, sealhulgas õigusest tõhusale õiguskaitsevahendile. Kuna harta artiklis 47 koostoimes artiklis 18 ja artikli 19 lõikes 2 sisalduvate tagatisega – nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 34 – on vaid nõutud, et rahvusvahelise kaitse taotleja, kelle taotluse kohta on tehtud rahuldamata jätmise otsus ja kelle suhtes on tehtud tagasisaatmise otsus, peab saama oma õigusi kohtus tõhusalt teostada, ei anna üksnes asjaolu, et riigisiseses õiguses ette nähtud täiendaval kohtuastmel ei ole automaatset peatavat toimet, siiski alust asuda seisukohale, et tõhususe põhimõtet on rikutud.