KOHTUJURISTI ETTEPANEK

NIILO JÄÄSKINEN

esitatud 13. juunil 2013 ( 1 )

Kohtuasi C-170/12

Peter Pinckney

versus

KDG Mediatech AG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))

„Vastuvõetamatus — Eelotsuse küsimuste ja põhikohtuasja asjaolude või eseme vahelise seose puudumine — Kohtualluvus tsiviil- ja kaubandusasjades — Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Artikli 5 punkt 3 — Valikuline kohtualluvus lepinguvälise kahju asjades — Kahjustava sündmuse toimumise paiga kindlakstegemise kriteeriumid — Autori varaliste õiguste rikkumine — Direktiiv 2001/29/EÜ — Artiklid 2—4 — CD valmistamine — CD müügiks pakkumine internetis — Elektroonilises vormis teabesisu avaldamine internetis”

I. Sissejuhatus

1. Cour de cassation (kassatsioonikohus (Prantsusmaa)) esitas Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust seoses kahju hüvitamise hagiga, mille Prantsusmaal elav P. Pinckney, kes väidab end olevat muu hulgas muusikateoste autor, on esitanud Austrias asuva äriühingu KDG Mediatech AG (edaspidi „Mediatech”) vastu ja mis puudutab neist teostest tulenevate õiguste väidetavat rikkumist viimase poolt.

2. Käesolevas asjas saaks Euroopa Kohus võtta seisukoha tingimuste suhtes, mille korral liikmesriigi kohtutel on nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades ( 2 ) artikli 5 punkti 3 kohaselt territoriaalne pädevus lahendada vaidlust, mis on tekkinud seoses interneti vahendusel toime pandud väidetava autoriõiguste rikkumisega.

3. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb nimelt küsimuses, milline on asjakohane seotuse kriteerium juhul, kui on toimunud autori varaliste õiguste piiriülene rikkumine, mis tuleneb kas elektroonilise teabesisu internetis avaldamisest või internetis sellise andmekandja müümisest, millel see teabesisu on reprodutseeritud. Cour de cassation põhjendab oma eelotsusetaotlust sellega, et tema lahendatav asi erineb nendest olukordadest, mida Euroopa Kohus käsitles kohtuotsustes L’Oréal jt ( 3 ) ning eDate Advertising ja Martinez. ( 4 )

4. Pidades silmas asja lahendava kohtu kirjeldatud asjaolusid ja arvestades, kuidas minu hinnangul on tingimata vajalik P. Pinckney esitatud kahju hüvitamise hagi õiguslikku alust kvalifitseerida, leian ma siiski, et eelotsuse küsimused ei ole põhikohtuasja lahendamisel asjakohased ning seega tuleb need tunnistada vastuvõetamatuks. Seega esitan ma mõningad märkused kohtuasja sisu kohta üksnes täiendavalt.

II. Õiguslik raamistik

A. Määrus nr 44/2001 ( 5 )

5. Määruse nr 44/2001 põhjenduses 12 on märgitud, et „[l]isaks kostja alalisele elukohale peaks kohtualluvusel olema ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele”.

6. Määruse artikli 2 lõikes 1, mis kuulub II peatüki 1. jakku „Üldsätted”, on ette nähtud, et „[k]äesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata”.

7. Sama määruse artikli 5 punktis 3, mis kuulub II peatüki 2. jakku „Kohtualluvus erandjuhtudel”, on ette nähtud, et isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata „lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda”. ( 6 )

B. Direktiiv 2001/29/EÜ

8. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas ( 7 ) artiklis 2 „Reprodutseerimisõigus” on sisuliselt sätestatud, et liikmesriigid näevad muu hulgas ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste otsest või kaudset ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult.

9. Direktiivi artikli 3 „Õigus teoseid üldsusele edastada ja muid objekte üldsusele kättesaadavaks teha” lõikes 1 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.” Selle artikli lõikes 3 on täpsustatud, et „[k]äesoleva artikli kohase üldsusele edastamise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise toiminguga seoses ei lõpe lõigetes 1 ja 2 nimetatud õigused”.

10. Sama direktiivi artikli 4 „Levitamisõigus” lõike 1 kohaselt „[l]iikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste originaalide ja koopiate levitamist üldsusele müümise teel või muul viisil.” Lisaks on selle artikli lõikes 2 sätestatud, et „[l]evitamisõigus teose originaali või koopiate suhtes ühenduses ei lõpe, v.a juhul, kui õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul toimub ühenduses kaitstud objekti esmamüük või muul viisil omandiõiguse üleminek”.

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

11. Eelotsusetaotlust ja poolte seisukohti arvestades võib põhikohtuasja asjaolud kokku võtta järgmiselt.

12. P. Pinckney, kes elab Toulouse’is (Prantsusmaa), väidab, et ta on 1970-ndatel aastatel vinüülplaadile salvestatud 12 laulu autor, helilooja ja esitaja. Ta avastas, et kõnealused laulud on ilma tema loata reprodutseeritud laserplaatidel (edaspidi „CD”), mille Mediatech valmistas Austrias, kus on viimase asukoht. Kaks Ühendkuningriigi äriühingut turustasid CD-sid seejärel erinevatel veebilehtedel, mis on juurdepääsetavad muu hulgas P. Pinckney Toulouse’is asuvast kodust.

13. P. Pinckney esitas Tribunal de grande instance de Toulouse’ile (Toulouse’i esimese astme kohus) Mediatechi vastu hagi ja nõudis selle kahju hüvitamist, mis tema hinnangul oli talle tema autoriõiguste rikkumisega tekitatud. Kõnealuses kohtus asja ettevalmistava kohtuniku 14. veebruari 2008. aasta määruses leiti, et kohus on pädev seda nõuet lahendama, hoolimata Mediatechi vastuväitest territoriaalse pädevuse puudumise kohta.

14. Mediatech esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse ning Cour d’appel de Toulouse (Toulouse’i apellatsioonikohus) välistas Prantsuse kohtute pädevuse põhjendusel, et kostja asukoht on Austria ja kahju tekkimise paik ei saa asuda Prantsusmaal.

15. P. Pinckney esitas kõnealuse kohtuotsuse peale seejärel kassatsioonkaebuse, viidates määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 rikkumisele. Selles kontekstis otsustas Cour de cassation 5. aprilli 2012. aasta otsusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [määruse nr 44/2001] artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui autori varalisi õigusi on veebilehel avaldatud teabesisuga väidetavalt rikutud, — siis võib isik, kes leiab, et tema õigusi on rikutud, pöörduda kahju hüvitamise nõudega kohtusse igas liikmesriigis, mille territooriumil on või oli internetis avaldatud teabesisu juurdepääsetav, ning nõuda vaid selle kahju hüvitamist, mis tekkis selle liikmesriigi territooriumil, mille kohtusse ta pöördus, või — on lisaks vaja, et see teabesisu oleks või oleks olnud suunatud üldsusele selle liikmesriigi territooriumil, või et ilmneks mõni muu seos? 2. Kas vastus [esimesele küsimusele] on sama, kui väidetav autori varaliste õiguste rikkumine ei tulene elektroonilise teabesisu veebilehel avaldamisest, vaid nii nagu käesolevas asjas, veebilehel sellise andmekandja müügiks pakkumisest, millel see teabesisu on reprodutseeritud?”

16. Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 11. aprillil 2012. P. Pinckney, Prantsuse, Kreeka, Austria ja Poola valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. Kohtuistungit ei peetud.

IV. Analüüs

A. Vastuvõetavus

17. Ma käsitlen kõigepeale kahte käesoleval juhul asjakohast vastuvõetamatuse alust, võttes arvesse esiteks eelotsusetaotlusi vastuvõetamatuks tunnistavate otsuste erandlikkust, mis tuleneb siseriiklike kohtutega tõhusa koostöö tegemise aluspõhimõttest, ning teiseks nende kohtute vajadust võimaldada Euroopa Kohtul võtta põhikohtuasja ja sellest tulenevaid vajadusi arvestades seisukoht liidu õigusnormide tõlgenduse kohta, mida temalt taotletakse.

18. Nimelt ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast, et siseriiklike kohtute esitatud eelotsuse küsimuste asjakohasust eeldatakse ( 8 ) ning et sellega seoses saab need jätta läbi vaatamata „vaid siis, kui on ilmselge, et liidu õigusnormi taotletud tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus”. ( 9 ) Minu hinnangul on käesolevas asjas tegemist sellise olukorraga.

1. Kohtuasja faktilise konteksti ebapiisav kirjeldus

19. Vastuvõetamatuse esimene alus, mida küll menetluse kumbki pool ei ole esile toonud, kuid mida kohus võib arvesse võtta omal algatusel ( 10 ), puudutab asjaolu, et Euroopa Kohtul on võimatu esitatud küsimustele vastata seetõttu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on kohtuasja faktilist konteksti ebapiisavalt põhjendanud. Käesolev eelotsusetaotlus ei sisalda mingeid andmeid eelkõige Austria äriühingu ja Ühendkuningriigi äriühingute vaheliste suhete laadi, P. Pinckney poolt nende äriühingute vastu esitatud võimalike samaaegsete hagide, kõnealuste veebilehtede tegevuse või kaitstud teabesisu internetis avaldamise tehnilise protsessi kohta, mida on mainitud esimeses küsimuses.

20. Eelotsusetaotluse lüngad muudavad keerulisemaks Euroopa Kohtu ülesande, milleks on anda esitatud küsimustele võimalikult tarvilik vastus lähtuvalt juhtumile omastest asjaoludest. Sellegipoolest olen ma seisukohal, et Euroopa Kohtul ei ole võimatu anda määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 kohta temalt taotletavat tõlgendust, kuna tal on – nagu kohtupraktika nõuab – piisavalt andmeid esitatud küsimuste ulatuse kindlakstegemiseks ( 11 ) ehk käesoleval juhul selle kindlaksmääramiseks, milline on asjakohane seos autoriõiguste rikkumise korral. Seega ei ole eelotsusetaotlus sellel alusel vastuvõetamatu.

2. Esitatud küsimused ei ole põhikohtuasja lahendamisel asjakohased

21. Vastuvõetamatuse teine alus, mille tõid esile Austria valitsus ja komisjon, puudutab Euroopa Kohtu vastuse tarvilikkust põhikohtuasja lahendamiseks, arvestades ilmse seose puudumist esitatud küsimuste ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetletava vaidluse vahel.

22. Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, et eelotsuse küsimustele ei ole vaja vastata, kui taotletav tõlgendus liidu õiguse kohta ei saa kaasa aidata põhikohtuasja lahendamisele, eriti juhul, kui vaidluse ese erineb esitatud küsimuste esemest. ( 12 )

23. Sellest vaatenurgast on käesolev kohtuasi iseäralik selles suhtes, et vastuvõetavuse kõnealust aspekti ei saa käsitleda kohe, vaid see eeldab, et esmalt analüüsitakse autoriõiguste kaitse süsteemi Euroopa Liidus. Nimelt, kui siseriiklikule kohtule esitatakse määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 alusel autoriõiguste rikkumise hagi, peab ta kõigepealt kvalifitseerima väidetavad teod lähtuvalt direktiivis 2001/29 ( 13 ) sisalduvatest autonoomsetest mõistetest, et tuvastada, kas väidetava vastutuse üks elementidest on seotud selle liikmesriigi territooriumiga, kus kohus asub, et olenevalt olukorrast kinnitada oma pädevust. ( 14 )

24. Seetõttu olen ma sarnaselt komisjoniga seisukohal, et selles kohtuasjas asjakohaseid autori erinevaid ainuõigusi tuleb kaaluda eraldi, vaatamata eelotsuse küsimuste üldisele sõnastusele, milles on vahet tegemata viidatud „autori varalistele õigustele”. Pärast sellist kvalifitseerimist ilmneb esitatud küsimuste ja põhikohtuasja vahel seose puudumine selgemalt.

a) Väidetavate rikkumiste kvalifitseerimine lähtuvalt direktiivis 2001/29 ette nähtud autori ainuõigustest

25. Esiteks puudub minu hinnangul igasugune kahtlus, et asjaomastest teostest CD vormis esinev väidetav koopia, mille väidetavalt on teinud Mediatech, kuulub direktiivi 2001/29 artikli 2 tähenduses reprodutseerimise ainuõiguse alla. Sellega seoses olgu täpsustatud, et reprodutseerimisõiguse rikkumised on üldjuhul rangelt territoriaalset laadi. Mis puudutab CD valmistamist, siis on käesolevas kohtuasjas selleks territooriumiks Austria. Isegi kui ilma loata reproduktsiooni teinud isik ise või tema kaasosaline edastaks või levitaks kõnealust teabesisu ka välismaale, oleks sellest tulenev ekstraterritoriaalsus hilisema edastamise või levitamise, mitte reprodutseerimise enda tagajärg.

26. Mis puudutab teiseks seda, et Ühendkuningriigi äriühingud väidetavalt pakuvad neid CD-sid veebilehel müügiks, siis leian ma, et see kuulub direktiivi 2001/29 artiklis 4 ette nähtud levitamise ainuõiguse kohaldamisalasse. Nimelt sellise veebilehel pakkumise eesmärk on anda üle autoriõigusega kaitstud teabesisu andmekandja omand. ( 15 ) See kvalifikatsioon ei pea minu hinnangul olema teistsugune olenevalt sellest, kas kõnealune pakkumine toimub kaupluses või internetis.

27. Probleem seisneb kolmandaks eelkõige selle kindlakstegemises, milliste ainuõiguste alla kuulub autoriõigusega kaitstud, elektroonilisel kujul esineva teabesisu internetis avaldamine, mis on esimese eelotsuse küsimuse esemeks. Sellega seoses võib kõnealune tehniline protsess, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole tuvastanud, seisneda voogedastuses (streaming), salvestatud failide keskserverisse laadimises või failide jagamises partnervõrgus (peer to peer).

28. Minu hinnangul oli seadusandja tahe, mida on väljendatud direktiivi 2001/29 põhjenduses 23, see, et kõik need protsessid kuuluvad direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses mõiste „üldsusele edastamine” kohaldamisalasse, mis puudutab täpsemalt „oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal”. ( 16 ) Lisaks leidis Euroopa Kohus hiljuti kohtuotsuses ITV Broadcasting jt ( 17 ), et maapealse leviga teleprogrammis sisalduvate teoste taasedastamine muu meediateenuse osutaja kui algse televisiooniteenuse osutaja poolt interneti andmevoo abil, mis tehakse kättesaadavaks tellijatele, kes saavad taasedastust vastu võtta teenuseosutaja serverisse sisse logides (live streaming), on hõlmatud mõistega „üldsusele edastamine”.

29. Laulude internetis avaldamine elektroonilisel kujul võib olenevalt olukorrast kuuluda ka reprodutseerimise ainuõiguse alla direktiivi 2001/29 artikli 2 tähenduses, milles on mainitud „ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis”. ( 18 ) Euroopa Kohus on eriti täpsustanud, et see mõiste võib olla kohaldatav kaitstud teose väljavõtte reprodutseerimisele – olgu see kas või ajutine ja osaline – arvutimällu salvestamise teel. ( 19 ) Kui laulude internetis avaldamine, millele viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, peaks olema käsitatav reprodutseerimisena, siis näib mulle, et selle toimumise paik oleks internetti üleslaadimise (upload) koht. ( 20 )

30. Sellest järeldub, et direktiivis 2001/29 sätestatud kõik kolm lõikuvat autori ainuõigust on põhikohtuasjas asjakohased, mistõttu on iga oletatava rikkuja vastu esitatud hagi alus erinev ja neile süüks panna võidavate tegude toimumise paiga kindlaksmääramine sõltub asjassepuutuvast õigusest.

b) Tagajärjed eelotsuse küsimuste asjakohasusele

31. Austria valitsus vaidlustab kogu eelotsusetaotluse vastuvõetavuse, kuna puudub seos esitatud küsimuste ja põhikohtuasja vahel, samas kui komisjon pooldab osalist vastuvõetavust, kuivõrd ta eristab P. Pinckney reprodutseerimisõiguse rikkumise küsimust, mida tuleb analüüsida, tema levitamisõiguse rikkumise küsimusest, mis on vastuvõetamatu.

32. Mis puudutab reprodutseerimisõiguse väidetavat rikkumist, millele P. Pinckney viitab, siis olen ma juba selgitanud, et CD-de veebilehel müügiks pakkumine või teabesisu elektroonilises vormis internetis avaldamine, mis ainsatena on Euroopa Kohtule esitatud küsimuste esemeks, kuuluvad vastavalt levitamisõiguse ja edastamisõiguse alla. ( 21 ) Seetõttu olen ma seisukohal, et ei ole põhjust esitada analüüsi – mida eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole taotlenud – kriteeriumide kohta, mille alusel määrata kindlaks reprodutseerimisõiguse rikkumisest tuleneva kahjustava sündmuse toimumise paik, kuigi just see õigus näib olevat ainus ainuõigus, mida Mediatech oleks võinud rikkuda.

33. Mis puudutab levitamis- ja edastamisõiguse väidetavat rikkumist, siis leian ma Euroopa Kohtule teada olevate andmete põhjal, et tegemist on kohtuasjaga, milles taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja asjaolude või esemega.

34. Esimene eelotsuse küsimus lähtub nimelt oletusest, et elektrooniline teabesisu on internetis avaldatud, nagu rõhutab Austria valitsus. Nii eelotsusetaotluses sisalduvast faktilise raamistiku kokkuvõtlikust ülevaatest kui ka teise küsimuse ( 22 ) sõnastuse ümberpööratud tõlgendusest nähtub aga, et selline olukord ei vasta eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva vaidluse aluseks olevatele asjaoludele. Paljukorratud kohtupraktika kohaselt ei tule seega esimesele küsimusele vastata. ( 23 )

35. Vastus, mille Euroopa Kohus võiks teisele eelotsuse küsimusele anda, ei oleks samuti eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik, kuna viimasele on esitatud hagi mitte seoses CD-de internetis veebilehe kaudu levitamisega, vaid seoses Austrias CD valmistamisest tuleneva teoste reprodutseerimisega.

36. Nimelt puudub vaidlus selle üle, et CD-de veebilehel müügiks pakkumisega, mille kohta on esitatud teine eelotsuse küsimus, tegelesid Ühendkuningriigi äriühingud, kes ei ole põhikohtuasja pooled. ( 24 ) Tegelikult ei sisalda Euroopa Kohtu valduses olev toimik mingeid andmeid, mis võimaldaksid kindlaks teha, kas ja millises ulatuses põhikohtuasja ainus kostja Mediatech otseselt või kaudselt osales interneti teel toimunud levitamises või edastamises.

37. Sellega seoses olgu märgitud, et vastus, mille Euroopa Kohus võiks esitatud küsimustele anda, oleks eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik üksnes juhul, kui määruse nr 44/2001 artikli 5 punkt 3 võimaldaks isiku, kes on väidetava rikkumise oletatavalt toime pannud, kaevata kohtusse, mille asukoht on liikmesriigis, milles ei ole selle isiku elukoht, põhjendusel et teine väidetav rikkumine, mille on toime pannud kolmas isik, kes ei ole selle hagi kostja, tekitas kahjustava tagajärje selles liikmesriigis ning et kostja tegu on eeltingimuseks seejärel kolmanda isiku tegude võimalikuks saamisele.

38. Euroopa Kohus on aga hiljuti leidnud, et niisugune kostjaks mitteoleva kolmanda isiku oletataval õigusvastasel teol põhinev pädevus ei saa olla seotud kolmanda isiku toime pandud rikkumise paigaga, selleks et lahendada hagi, mis on esitatud oletatava toimepanija vastu, kes ise selles paigas ei ole tegu toime pannud. ( 25 ) Niisugust tuletatud pädevust ei esine minu hinnangul ka seoses selle kahju tekkimise paigaga, mille on põhjustanud kostjaks mitteolevate kolmandate isikute väidetavad teod niisuguses olukorras, nagu on põhikohtuasjas kõne all, kuna P. Pinckney reprodutseerimisõiguse rikkumisega põhjustatud kahju tekkimise paiga kindlakstegemine erineb minu arvates tema levitamis- või edastamisõiguse rikkumisega põhjustatud kahju tekkimise paiga kindlakstegemisest.

39. Kuna määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tähenduses kahjustava sündmuse toimumise paiga kindlakstegemise küsimus kaitstud teoseid reprodutseerivate andmekandjate või elektroonilise teabesisu interneti teel piiriülese levitamise korral on asjakohane üksnes hagi puhul, mis on esitatud nende tegude oletatavate toimepanijate vastu, ei vasta kumbki eelotsuse küsimus minu hinnangul objektiivsele vajadusele lahendada põhikohtuasi. ( 26 )

40. Sellest tulenevalt teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku tuvastada, et Cour de cassation’i esitatud eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.

B. Täiendavad märkused sisu kohta

41. Kuna ma teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta eelotsusetaotlus vastuvõetamatuse tõttu täielikult läbi vaatamata, siis üksnes täiendavalt analüüsin ma määratlust „pai[k], kus kahjustav sündmus on toimunud” määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tähenduses.

42. Selles osas olgu märgitud, et alates eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt taotluse esitamisest on Euroopa Kohus juba teinud otsuse küsimustes, mis sarnanevad käesoleva menetluse esemeks olevatega, muudes intellektuaalomandi valdkondades, nimelt seoses kaubamärgiõiguse ( 27 ) ja lisaks andmebaase puudutava sui generis õigusega. ( 28 ) Kuigi kohtupraktikast tulenevad juhised selles valdkonnas on käesoleval ajal kahtlemata selgemalt välja töötatud, võiks Euroopa Kohus veel täpsustada autoriõiguste interneti teel rikkumise toimepanemise paiga kindlakstegemist kohtualluvuse kindlaksmääramise eesmärgil. ( 29 )

43. Arvestades Euroopa Kohtule esitatud teatud vastuolulisi seisukohti ( 30 ), on minu arvates kõigepealt vajalik meenutada territoriaalsuse põhimõtte ulatust, kuna see põhimõte iseloomustab kõnealust valdkonda, ning seejärel teha sellest konkreetsed järeldused kohtualluvuse kohta juhul, kui tegemist on autoriõiguste piiriülese keeruka riivega interneti vahendusel, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud juhtumid.

1. Autoriõiguse territoriaalsuse põhimõtte ulatus

44. Autoriõiguse territoriaalsuse põhimõte on 27 niisuguse erineva siseriikliku korra liigenduse alustala, mille eesmärk on paralleelselt kaitsta sama teost liidus. ( 31 )

45. Kõnealune põhimõte, mis puudutab intellektuaalomandi õigust tervikuna, nõrgeneb kohtualluvuse, kohaldatava õiguse ja materiaalõiguse kolmikmõõtme tõttu. Nagu nähtub eespool viidatud kohtuotsusest Football Dataco jt, on sellel valdkonnal tihe seos kõigi nende aspektidega. ( 32 )

46. Kohtualluvuse osas pean ma lähtepunktiks seda, et territoriaalsuse põhimõte tähendab, et liikmesriigi kohtud saavad tuvastada autoriõiguse rikkumisi üksnes juhul kui ning niivõrd, kuivõrd tegemist on selle kohtu tööpiirkonda kuuluva territooriumiga. Niisugune seos territooriumi ja kohtualluvuse vahel võib siiski katkeda, kui nimetatud kohtul on kogu asja puudutav pädevus kohtuasja asjaolude asetleidmise paigast sõltumata, näiteks kui kohtu pädevus põhineb määruse nr 44/2001 artiklil 2. ( 33 )

47. Mis puudutab kollisiooni, siis Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma II) ( 34 ) artikli 8 lõikest 1 tulenevalt kohaldatakse ainult ja eranditult „selle riigi õigust, mille jaoks kaitset taotletakse”, lepinguvälise kohustuse puhul, mis tekib intellektuaalomandi õiguse rikkumisest, millel puudub „ühenduse ühtne” laad. ( 35 ) Kõnealusest normist, mis põhineb subjektiivsel seotusel ning millega esmalt jäetakse kohaldatava õiguse valik hagejale, tuleneb, et isik, kes väidab, et tema autoriõigusi on kahjustatud, peab paluma kaitset siseriiklike normide alusel, kuna väljaspool neid norme autoriõigus puudub. ( 36 ) Selles osas ei ole nimetatud kollisiooninorm mitte niivõrd territoriaalsuse põhimõtte tagajärg, vaid pigem selle olemasolu üks ilminguid.

48. Seega avaldub territoriaalsuse idee täielik mõju seoses materiaalõigusega. Sellest aspektist tähendab see, et teose kaitsmine autoriõigusega sõltub siseriiklikest õigusnormidest nii selle tunnustamise seisukohast, mis on seatud sõltuvusse kõnealustes õigusnormides ette nähtud tingimustest, kui ka selle ulatuse seisukohast, mis on piiratud asjaomase territooriumiga. ( 37 ) Teisisõnu jääb autoriõigus nii oma olemasolult kui mõjult õiguskorra piiridesse. ( 38 ) Nimelt selles põhjendamise staadiumis tuleb kindlaks määrata liikmesriigi nende autoriõigusnormidega ette nähtud kaitse territoriaalne kohaldamisala, mille alusel kaitset taotletakse. ( 39 )

49. Näib vaieldamatu, et intellektuaalomandi ja eriti autoriõiguse kaitse süsteemis osutub kehtivat liidu õigust arvestades ( 40 ) territoriaalsuse põhimõte peamiselt valdavaks. Siiski on Euroopa Kohus, selleks et autoriõiguse territoriaalsust kohandada kaitstud teoste piiriülese turustamise igapäevase tegelikkusega, oma hiljutises praktikas leevendanud selle teatavat negatiivset mõju nii kohtualluvuse kriteeriumide puhul ( 41 ) kui ka erinevate intellektuaalomandiõiguste rikkumise esinemise tingimuste suhtes materiaalõiguslikust aspektist. ( 42 )

50. Seega, kuna seadusandja ei ole selles tähenduses sekkunud ( 43 ), olen ma seisukohal, et autoriõiguste niisuguste rikkumiste puhul, mille eripära on see, et need on toime pandud interneti teel, ei eelda kõnealuse õiguste kategooria klassikaliselt territoriaalse lähenemise täielikku muutmist, vaid pigem selle viisi uuesti määratlemist, kuidas virtuaalse tegevuse ja kõnealuse territooriumi vaheline seos väljendub. ( 44 )

2. Kohtud, mis on pädevad tuvastama autori erinevate ainuõiguste väidetavat interneti teel toimunud rikkumist

a) Analüüsi raamistik

51. Määruse nr 44/2001 artikli 2 ja artikli 5 punkti 3 koos tõlgendamisel ilmneb, et lepinguvälise vastutuse alusel esitatud hagide puhul on hagejal õigus pöörduda kas riigi sellesse kohtusse, mille tööpiirkonnas on kostja elukoht, või kohtusse, mille tööpiirkonnas asub „pai[k], kus kahjustav sündmus on toimunud” või „võib toimuda”.

52. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale jaguneb kohtualluvuse teine alus kaheks ehk esiteks „kahju tekkimise paigaks” ja teiseks „kahju põhjustanud sündmuse toimumise paigaks, millest tulenevalt võib kostjat hageja valikul kaevata kas ühe või teise asjaomase paiga kohtusse”. ( 45 ) Neid põhikohtuasja asjaoludel esinevat ühte ja teist seotuse aspekti tuleb käsitleda üksteise järel.

b) Reprodutseerimisõiguse rikkumise toimepanemise paiga kindlakstegemine

53. Eespool märkisin ma, et autori reprodutseerimisõiguse rikkumine ei ole üldjuhul piiriülene, kuna õigusvastase teo toimepanemise paik ning kahju tekkimise paik on samad. Reprodutseerimisõiguse rikkumisest tekkiva kahju põhjustab nimelt täielikult pelgalt reprodutseerimistoimingu sooritamine ning see tekib seega viimasega samas paigas. ( 46 )

54. Järelikult on üksnes Austria või Ühendkuningriigi kohtud üldjuhul pädevad tegema otsuse õiguslike tagajärgede suhtes, mis puudutavad vastavalt CD-de valmistamist Austrias või laulude väidetavat internetis avaldamist Ühendkuningriigis koopia salvestamise teel internetiga ühendatud host-serveris ( 47 ), ning seetõttu tekkinud kahju.

c) Levitamis- ja edastamisõiguste rikkumise toimepanemise paiga kindlakstegemine

55. Seevastu levitamis- ja edastamisõiguste rikkumisega võib kaasneda välismaine element, mis põhjustab väidetava vastutuse erinevate elementide nihke ja seetõttu seotuse erinevate aspektide eraldamise määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 kohaldamisel. Levitamis- või edastamisõiguste rikkumise tõttu tekkinud kahju puhul on eeldatav potentsiaalne adressaat või üldsus, kes asuvad teo toimepanemisest erinevas paigas.

56. Interneti teel autoriõiguste piiriülese rikkumise korral ei pea minu arvates määratlus „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud”, alluma erinevatele aluspõhimõtetele olenevalt sellest, kas kõne all on nendest õigustest ühe või teise rikkumine. ( 48 ) Sarnaselt Euroopa Kohtu menetluse pooltega leian ma seega, et kui mõlemad eelotsuse küsimused oleksid vastuvõetavad, tuleks neile anda ühesugune vastus.

i) Kahju põhjustanud sündmuse toimumise paik

57. Mis puudutab kahju põhjustanud sündmuse toimumise paika, mis annab asja lahendavale kohtule pädevuse kogu tekkinud kahju osas ( 49 ), siis leian ma, et autoriõiguste puhul tuleb kasutada sama lähenemist, mida kasutas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Wintersteiger kaubamärgiõiguse valdkonnas ( 50 ) ja mille kohaselt on pädev see kohus, mille tööpiirkonnas on oletatavate rikkujate asukoht ehk koht, kus otsustati veebilehel CD-sid müügiks pakkuda – levitamistoiming – või laule veebilehel avaldada (upload) – edastamistoiming.

58. Mõlemal juhul toob see kriteerium käesolevas asjas kaasa selle, et pädevaks peetakse Ühendkuningriigi kohtuid, mis on kõnealuste äriühingute asukoha kohtud, ning seega on hagejal selle kriteeriumi suhtes vaid piiratud huvi, võrreldes määruse nr 44/2001 artikli 2 lõikest 1 tuleneva kohtualluvuse eeskirjaga.

ii) Kahju tekkimise paik

59. Arvestades nende muusikateoste levitamise laiaulatuslikkust, mille autorite õigusi on interneti teel rikutud, on peamiseks probleemiks selle paiga kindlaksmääramine, kus on veebilehel edastamise või levitamise tõttu tekkinud kahju. Selles osas peegeldab käesolevas menetluses Euroopa Kohtule pakutud tõlgenduste paljusus ( 51 ) erinevaid lahendusi, millest on lähtunud liikmesriikide kohtud ( 52 ), ning selles valdkonnas tehtud arvukaid õigusteoreetilisi ettepanekuid ( 53 ).

60. Siiski näib, et nende probleemide lahendamise põhimõtted pärinevad nüüd üsna selgelt Euroopa Kohtu hiljutise praktika arengutest.

61. Mis puudutab materiaalõigust, siis on Euroopa Kohus korduvalt avaldanud seisukohta erinevate intellektuaalomandiõiguste interneti teel rikkumise paiga kindlaksmääramise suhtes, selleks et piiritleda selle õiguse territoriaalset kohaldamisala, mille kaitset on palutud tegeliku seose alusel, mis on intellektuaalomandiõiguste väidetava rikkumise ja kõnealuse territooriumi vahel. Nendes otsustes eelistas Euroopa Kohus korrapäraselt kriteeriumi, mis puudutab kõnealuse veebilehe tegevuse suunamist vastavalt liidu või liikmesriigi üldsusele. ( 54 ) Kohus täpsustas hiljaaegu selle kriteeriumi sisu, märkides, et veebilehe tegevus peab tooma esile „selle tegija tahte suunata oma tegevus sellel territooriumil asuvatele isikutele”. ( 55 ) Olgu märgitud, et suunamise kriteerium on kohaldatav sõltumata sellest, kas väidetav rikkumine on toime pandud andmekandja abil või elektrooniliselt. ( 56 )

62. Kohtualluvuse osas ei ole Euroopa Kohus veel otseselt võtnud seisukohta kahju tekkimise paiga kindlaksmääramise kriteeriumide osas, selleks et määratleda pädev kohus, kui väidetavalt on interneti teel rikutud intellektuaalomandi õigust, mis ei kuulu registreerimisele. ( 57 ) On iseenesest mõistetav, et Euroopa Kohtu esitatud lahendusi materiaalõiguse osas ei saa automaatselt üle võtta kohtualluvuse kindlaksmääramist reguleerivate normide puhul.

63. Siiski võivad niisugused lahendused tõhusalt aidata tõlgendada määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3, kuna esineb eriline huvi seda teha. Minu arvates ilmneb aga eespool viidatud kohtuotsusest Football Dataco jt püüd saavutada Euroopa Kohtu praktikas ühtsus, mis seisneb pädeva kohtu tuvastamiseks rikkumisega seotud paiga kindlaksmääramise kriteeriumide reastamises nende järgi, mis on ette nähtud selleks, et piiritleda sui generis õiguse kaitseks kehtestatud andmebaase käsitlevate siseriiklike õigusnormide territoriaalne kohaldamisala. Kui Euroopa Kohtult küsiti andmete saatmise paiga kohta, mis on kohtujurist Cruz Villalóni arvates eraldiseisev kohtualluvuse küsimusest, siis meenutas Euroopa Kohus määruse nr 44/2001 asjakohaseid sätteid ja leidis, et „küsimus, kus toimus põhikohtuasjas käsitletud saatmine, mis Football Dataco jt sõnul kahjustas olulist investeeringut, et koostada Football Live andmebaas, võib mõjutada eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuse küsimust” ( 58 ).

64. Mis puudutab käesoleval juhul autori teatavate ainuõiguste väidetavat rikkumist interneti teel, siis näib, et eespool viidatud otsustes Euroopa Kohtu poolt sisuliselt välja töötatud lähenemist paiga kindlaksmääramiseks võib samuti kasutada selleks, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 kohaldamisel tuvastada paik, kus kahju on tekkinud. Analüüsi tugevdab minu arvates sellele kahjule omane laad, mis tekib direktiivi 2001/29 tähenduses levitamis- ja edastamisõiguste rikkumisest. Kuna kahju väljendub teoste loata levitamise eest saamata jäänud tulus, on minu hinnangul sobilik eelistada kohut, mis määratakse selle analüüsi tulemusel, mis käsitleb kõnealuse veebilehe tegevuse suunatust konkreetsele üldsusele – lähenemisviis, mida õiguskirjanduses on kvalifitseeritud „fokuseerimisteooriaks”. ( 59 ) Sel viisil määratud kohtul oleks pädevus, mis piirduks üksnes kahjuga, mis on tekkinud territooriumil ( 60 ), millele rikkumise oletatav toimepanija on tahtlikult oma tegevuse suunanud. ( 61 )

65. Samuti teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku kinnitada seda suundumust ja laiendada seda autoriõigustele, olles juba rõhutanud, et territoriaalsuse põhimõttest tuleneb eriline seos kohaldatavate siseriiklike õigusnormide territoriaalse kohaldamisala ulatuse ja kohtualluvuse ulatuse vahel, kuigi need kaks aspekti jäävad eraldiseisvateks ja teineteisest mõjutamatuteks. ( 62 )

66. Niisuguse seose rakendamiseks võiks Euroopa Kohus lähtuda kohtuotsuses Pammer ja Hotel Alpenhof ( 63 ) esitatud mitteammendavatest kriteeriumidest, pidades samas silmas, et siseriiklikud kohtud peavad neid kriteeriume minu hinnangul kohaldama teatava paindlikkusega, arvestades eelkõige asjaomase tegevuse laadi.

67. Tuleb teha veel üks täpsustus seoses vajadusega kohandada määruse nr 44/2001 artikli 5 punktist 3 tuleneva pädevuse aluse ulatus kahjuga, mis on tekkinud interneti teel. Üldjuhul määratakse määruse artiklis 5 sätestatud kohtualluvuse eeskirjade alusel konkreetne pädev kohus, mitte kõik liikmesriigi kohtud. ( 64 ) Sellegipoolest, kuna aluseks võetud seos on veebilehe tegevuse suunatus, leian ma, et määruse artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et see annab pädevuse selle liikmesriigi igale kohtule, kelle üldsusele on tegevus suunatud ( 65 ), tingimusel et nendel kohtutel on vastavalt siseriiklikele menetlusnormidele esemeline pädevus autoriõigustega seotud vaidluste lahendamiseks. Peale selle saab niisugune pädevus esineda üksnes tingimusel, et võetakse arvesse siseriiklikke erinorme, milles on ette nähtud, et mitmes paigas tekkinud kahju puudutavad vaidlused kuuluvad teatud kohtute – näiteks pealinna kohtute – pädevusse.

68. Olgu täpsustatud, et juurdepääsetavuse kriteerium, mis seisneb selles, et võimalik kahju tekib kõigis paikades, kus kõnealust veebilehte saab külastada, tuleb minu hinnangul kõrvale jätta. Niisugune seos julgustaks nimelt forum shopping’ut, eirates Euroopa Kohtu praktikat, milles kohus on pidevalt püüdnud seda ohtu kõrvaldada määruse nr 44/2001 tõlgendamisel. Olgu lisaks märgitud, et kaitse taotlemise paiga kriteerium, mille tõi esile P. Pinckney, viiks vaidluse samasuguse hajutamiseni nagu juurdepääsetavuse kriteerium, arvestades autoriõiguse kaitse automaatsust kõikide liikmesriikide õiguskorras. Ma olen pädevate kohtute niisuguse paljunemise vastu põhjustel, mis puudutavad nii territoriaalsuse põhimõtet kui ka kõnealusest määrusest tulenevaid ootuspärasuse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärke. ( 66 )

69. P. Pinckney pakub välja alternatiivi, mis seisneb selles, et eespool viidatud kohtuotsusest eDate Advertising ja Martinez tulenevat, kahju saanud isiku huvide keskme kriteeriumi laiendataks autori varaliste õiguste rikkumistele, mis on toime pandud internetis, ning mille tulemusel oleks võimalik vaidluse lahendamist kontsentreerida, andes selle paiga kohtutele pädevuse kogu kahju suhtes. Ma olen seisukohal, et selline valik aitaks kaasa forum actoris’e pädevuse üldisemaks muutumisele. Niisugune tõlgendus tekitaks ohu, et määruse nr 44/2001 artiklilt 2 võetakse selle kasulik mõju ning moonutatakse seadusandja tahet, mida väljendab nõue, et vaidluse ja määruse artikli 5 punktis 3 ette nähtud valikulise kohtualluvuse vahel on tihe seos.

70. Isiku maine või eraelu kahjustamise tõttu tekkida võiv mittevaraline kahju on nimelt üldjuhul suurem paigas, kus on isiku huvide kese – asjaolu, mis loomulikult mõjutab kohtualluvuse eeskirju. Vastupidi, „asjaomane […] hinnang [ei ole] kohaldatav kohtualluvuse kindlakstegemiseks ka […] intellektuaalomandi õiguste rikkumise valdkonnas”. ( 67 ) Varaline kahju, mis tekib eespool viidatud autori ainuõigustest mõne rikkumise korral, ei ole tingimata seotud autori huvide keskme asukoha kindlakstegemisega, vaid pigem tema publiku huvide keskme asukoha kindlakstegemisega. ( 68 )

71. Seetõttu täiendava võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus peaks eelotsusetaotluse vastuvõetavaks tunnistama, teen ma ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele koos, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et vaidluse korral, mis puudutab levitamise ainuõiguse väidetavat rikkumist autoriõigusega kaitstud teabesisu reprodutseerivate andmekandjate veebilehel müügiks pakkumise teel või edastamise ainuõiguse väidetavat rikkumist elektroonilise teabesisu internetis avaldamise teel, võib isik, kes leiab, et talle on kahju tekitatud, pöörduda kas kogu oma kahju hüvitamise nõudes selle paiga kohtusse, kus asuvad isikud, kes on veebilehel laserplaate (CD-d) müügiks pakkunud või teabesisu internetis avaldanud, või konkreetsel territooriumil tekkinud kahju hüvitamise nõudes selle liikmesriigi kohtutesse, kuhu kõnealuse veebilehe tegevus on suunatud.

V. Ettepanek

72. Seetõttu teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada Cour de cassation’i esitatud eelotsusetaotlus vastuvõetamatuks.

73. Teise võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus peaks eelotsusetaotluse vastuvõetavaks tunnistama, teen ma ettepaneku vastata Cour de cassation’i esitatud eelotsuse küsimustele koos järgmiselt:

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et vaidluse korral, mis puudutab levitamise ainuõiguse väidetavat rikkumist autoriõigusega kaitstud teabesisu reprodutseerivate andmekandjate veebilehel müügiks pakkumise teel või edastamise ainuõiguse väidetavat rikkumist elektroonilise teabesisu internetis avaldamise teel, võib isik, kes leiab, et talle on kahju tekitatud, pöörduda kas kogu oma kahju hüvitamise nõudes selle paiga kohtusse, kus asuvad isikud, kes on veebilehel laserplaate (CD-d) müügiks pakkunud või teabesisu internetis avaldanud, või konkreetsel territooriumil tekkinud kahju hüvitamise nõudes selle liikmesriigi kohtutesse, kuhu kõnealuse veebilehe tegevus on suunatud.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) EÜT 2001, L 12 lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.

( 3 ) 12. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas C-324/09 (EKL 2011, lk I-6011).

( 4 ) 25. oktoobri 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-509/09 ja C-161/10 (EKL 2011, lk I-10269).

( 5 ) Olgu märgitud, et asjakohastesse sätetesse ei tehtud ühtegi olulist muudatust määruse nr 44/2001 muutmisel Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 351, lk 1).

( 6 ) Kohtupraktika selle kohta, kuidas tõlgendada 27. septembril 1968 Brüsselis allakirjutatud konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on muudetud hilisemate konventsioonidega uute liikmesriikide selle konventsiooniga ühinemise kohta, artikli 5 punkti 3, kehtib ka määruse nr 44/2001 samaväärsete sätete tõlgendamise kohta, nagu Euroopa Kohus märkis 25. oktoobri 2012. aasta otsuses kohtuasjas C-133/11: Folien Fischer ja Fofitec (punktid 31 ja 32).

( 7 ) EÜT L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230. Arvestades eelotsuse küsimuste sõnastust, milles on viidatud ainult autoriõigustele, ei ole autoriõigusega kaasnevaid õigusi käsitlevaid sätteid ära toodud, hoolimata sellest, et P. Pinckney’le kui muusikateoste väidetavale esitajale võib laieneda neist mõnedes ette nähtud kaitse.

( 8 ) Vt eelkõige 15. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-197/10: Unió de Pagesos de Catalunya (EKL 2011, lk I-8495, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 9 ) Vt eelkõige 24. aprilli 2012. aasta otsus kohtuasjas C-571/10: Kamberaj (punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 10 ) Kuna Euroopa Kohtu nagu iga kohtu ülesanne on kontrollida omaenda pädevust, vt 9. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-241/09: Fluxys (EKL 2010, lk I-12773, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 11 ) Vt eelkõige 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-94/07: Raccanelli (EKL 2008, lk I-5939, punkt 29).

( 12 ) Vt eelkõige 9. novembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-92/09 ja C-93/09: Volker und Markus Schecke ja Eifert (EKL 2010, lk I-11063, punktid 40–42 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 13 ) Vt eelkõige 21. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas C-5/11: Donner (punkt 25).

( 14 ) Vt selle kohta Fawcett, J., ja Torremans, P., Intellectual Property and Private International Law, Oxford University Press, 2011, lk 561 nr 10.86 ja lk 564 nr 10.95.

( 15 ) Seda kvalifikatsiooni kinnitab direktiivi 2001/29 põhjendus 29, milles on on-line teenused vastandatud materiaalsetele andmekandjatele ja mis ise põhineb 20. detsembril 1996 Genfis vastu võetud WIPO autoriõiguse lepingu (WCT) (Euroopa Ühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 16. märtsi 2000. aasta otsusega 2000/278/EÜ (EÜT L 89, lk 6; ELT eriväljaanne 11/33, lk 208) „Ühisdeklaratsioonil artiklite 6 ja 7 kohta”.

( 16 ) Vastupidi, Euroopa Kohtu arutluskäik 3. juuli 2012. aasta otsuses kohtuasjas C-128/11: UsedSoft ei ole minu hinnangul käesolevale kohtuasjale ülekantav. Selles otsuses leidis Euroopa Kohus, et ei ole alust teha vahet arvutiprogrammi koopia internetist allalaadimisel ja selle tarnimisel CD-ROM-il, kuna nii üks kui teine nendest toimingutest kuuluvad mõiste „levitamine” alla Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/24/EÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (ELT L 111, lk 16) artikli 4 tähenduses. Sellegipoolest rõhutas Euroopa Kohus selle lahenduse spetsiifilisust kõnealuse direktiivi kontekstis, mis on erinorm käesolevas kohtuasjas asjakohase direktiivi 2001/29 suhtes (nimetatud kohtuotsuse punktid 51, 56 ja 60).

( 17 ) 7. märtsi 2013. aasta otsus kohtuasjas C-607/11.

( 18 ) 9. septembril 1886 Bernis allkirjastatud kirjandus- ja kunstiteoste kaitse konventsiooni (28. septembril 1979 tehtud muudatusest tulenevas redaktsioonis) (edaspidi „Berni konventsioon”) artikli 9 lõikes 3 on ette nähtud, et „[i]ga heli- või visuaalset salvestist loetakse käesoleva […] reproduktsiooniks”. Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõikega 1 on siiski välja jäetud ajutine reprodutseerimine, „mis on vajalik siirdamiseks või toimub juhuslikult, mis on tehnilise protsessi lahutamatu ja oluline osa” ja „millel puudub iseseisev majanduslik tähtsus”, tingimusel, et selle eesmärk on „edastamine vahendaja võrgu kaudu kolmandatele isikutele” või „seaduspärane kasutamine”.

( 19 ) 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-5/08: Infopaq International (EKL 2009, lk I-6569, punkt 51).

( 20 ) Vt selle kohta Magnus, U. ja Mankowski, P., European Commentaries on Private International Law, Brussels I Regulation, 2. trükk, Sellier, München, 2012, nr 226, lk 250. Internet võimaldab sisu liikumist väljapoole piire, kuid failide edastamise toimingu enda asukoht on võimalik kindlaks teha. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatud juhul on reprodutseerimine „tehniline” selles tähenduses, et see toimub üksnes teise toimingu heaks, milleks käesoleval juhul on edastamine, mis võib kuuluda direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 1 kohaldamisalasse.

( 21 ) Kuigi elektroonilise teabesisu internetis avaldamine võib teoreetiliselt tingida digitaalse koopia tegemise vajaduse ja olla samuti reprodutseerimisõigusega hõlmatud, kuivõrd see reprodutseerimine ei kuulu direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 1 kohaldamisalasse, nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 29 selgitasin, ei analüüsi ma seda aspekti põhjalikumalt, kuna see on esitatud küsimuste seisukohalt puhthüpoteetiline.

( 22 ) Milles on vastandatud elektroonilise teabesisu veebilehel avaldamine sellisele juhtumile „nagu käesolevas asjas, [milleks on] veebilehel sellise andmekandja müügiks pakkumi[ne]” (kohtujuristi kursiiv).

( 23 ) Vt eelkõige 15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-466/04: Acereda Herrera (EKL 2006, lk I-5341, punkt 51) ja 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-459/07: Elshani (EKL 2009, lk I-2759, punkt 44).

( 24 ) Olgu lisatud, et eelotsusetaotlusele lisatud P. Pinckney apellatsioonkaebusest ilmneb, et Prantsuse kohtutes ei viidanud ta Austria äriühingu osalemisele Ühendkuningriigi äriühingute tegevuses.

( 25 ) 16. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C-228/11: Melzer.

( 26 ) Vastavalt Euroopa Kohtu sõnastusele 17. mai 1994. aasta otsuses kohtuasjas C-18/93: Corsica Ferries (EKL 1994, lk I-1783, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt analoogia alusel eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Volker und Markus Schecke ja Eifert (punktid 41 ja 42); 16. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-313/07: Kirtruna ja Vigano (EKL 2008, lk I-7907, punktid 30 ja 31) ning 1. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-567/07: Woningstichting Sint Servatius (EKL 2009, lk I-9021, punktid 45 ja 46).

( 27 ) 19. aprilli 2012. aasta otsus kohtuasjas C-523/10: Wintersteiger.

( 28 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta direktiivi 96/9/EÜ andmebaaside õiguskaitse kohta (EÜT L 77, lk 20; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459) III peatüki tähenduses, 18. oktoobri 2012. aasta otsuses kohtuasjas C-173/11: Football Dataco jt.

( 29 ) Vt Euroopa Kohtu praktika tõlgenduste paljususe kohta Ancel M.-E., „Quel juge en matière de contrefaçon?”, Rahvusvaheline eraõigus ja intellektuaalomand, teoses Nourissat, C., ja Treppoz, É. (toim.), Lamy, 2010, lk 173; Treppoz, É., „Droit européen de la intellektuaalomand”, RTDE 47 (4), oktoober–detsember 2011, lk 847; Azzi, T., commentaire de l’arrêt Cass. Civ. 1 ère, 12.7.2012, nr 11-15.165, Journal du droit international (Clunet), nr 1, jaanuar 2013, 2, nr 22 jj.

( 30 ) Poola valitsus viitab autoriõiguse kaitse universaalsusele liidus, samas kui P. Pinckney ja komisjon rõhutavad, et selles valdkonnas valitseb territoriaalsuse põhimõte.

( 31 ) Ning seda hoolimata asjaolust, et selle teatud aspektid on ühtlustatud seitsme valdkondliku või üldkohaldatava direktiiviga, mis on alates 1991. aastast liidus vastu võetud. Vt selle kohta kohtujurist Mengozzi ettepanek Euroopa Kohtus pooleliolevas kohtuasjas C-521/11: Amazon.com International Sales jt (punkt 3).

( 32 ) Selles kohtuotsuses pidas Euroopa Kohus, kellele oli esitatud küsimus direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses „taaskasutamise” asukoha kindlakstegemisega, vajalikuks esitada oma arutluskäigu nii seoses materiaalõiguse kui ka rahvusvahelise eraõigusega.

( 33 ) Minu hinnangul esineb intellektuaalomandi valdkonnas küll selline üldine pädevus, nagu leiti ka eespool viidatud kohtuotsuse Wintersteiger punktis 30, mille kohaselt „siseriikliku kaubamärgi kaitse territoriaalse piiritlemise tõttu ei välistata kaubamärgi registreerinud liikmesriigist erineva riigi kohtute rahvusvahelist pädevust”.

( 34 ) ELT L 199, lk 40.

( 35 ) See määruse põhjendusest 26 nähtuvalt „üldtunnustatud” lahendus on kooskõlas Berni konventsiooni artikli 5 lõikes 2 ettenähtuga.

( 36 ) Huber, P., ja Illmer, M, Rome II Regulation, Sellier, München, 2011, artikli 8 lõiked 29–31 ja 34, lk 241.

( 37 ) Vt eelkõige autoriõiguste valdkonnas 14. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-192/04: Lagardère Active Broadcast (EKL 2005, lk I-7199, punkt 46). Tuleb lisada, et on olemas intellektuaalomandi õiguste piirkondlikke süsteeme nagu ühenduse kaubamärk ja Beneluxi kaubamärk.

( 38 ) Olgu samas täpsustatud, et Berni konventsiooni artikli 5 lõikest 1 tuleneb, et välismaistele teostele ja autoritele on tagatud samasugune kaitse nagu siseriiklikele.

( 39 ) Vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Football Dataco jt (punkt 28).

( 40 ) Komisjon analüüsib praegu liidu autoriõiguse uuesti läbivaatamise võimalust just seoses territoriaalsusega (KOM(2012) 789 (lõplik)).

( 41 ) Eespool viidatud kohtuotsused Wintersteiger ning Football Dataco jt.

( 42 ) Vt levitamise ainuõiguse rikkumise kohta seoses piiriüleste kaugmüügitehingutega eespool viidatud kohtuotsus Donner ning siseriiklike ja ühenduse kaubamärkide kahjustamise kohta sidevahendi teel eespool viidatud kohtuotsus L’Oréal jt.

( 43 ) Vt kaabel- ja satelliitlevi valdkonnas, millega seoses esinevad üldjuhul asukoha kindlaksmääramisel samad probleemid nagu interneti puhul, ainus seos, mille ühenduse seadusandja on kehtestanud selleks, et koondada kohaldatav õigus, kontroll ja sellega seotud autoriõiguste teostamine ühte riiki (nõukogu 27. septembri 1993. aasta direktiivi 93/83/EMÜ teatavate satelliitlevile ja kaabli kaudu taasedastamisele kohaldatavaid autoriõigusi ja sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta (EÜT L 248, lk 15; ELT eriväljaanne 17/01, lk 134) artikli 1 lõike 2 punkt b).

( 44 ) Nii kohandas Euroopa Kohus isikuõiguste rikkumise valdkonnas kriteeriume, mis pandi paika 7. märtsi 1995. aasta otsuses kohtuasjas C-68/93: Shevill jt (EKL 1995, lk I-415), vastavalt interneti teel levitamise eripärale eespool viidatud kohtuotsuses eDate Advertising ja Martinez.

( 45 ) See võimalus esineb alates 30. novembri 1976. aasta otsusest kohtuasjas 21/76: Bier (EKL 1976, lk 1735, punkt 19) ning seda on üha uuesti korratud, muu hulgas eespool viidatud kohtuotsuses Folien Fischer ja Fofitec (punktid 39 ja 40).

( 46 ) Olgu meenutatud, et 19. septembri 1995. aasta otsusest kohtuasjas C-364/93: Marinari (EKL 1995, lk I-2719, punkt 15) ja 10. juuni 2004. aasta otsusest kohtuasjas C-168/02: Kronhofer (EKL 2004, lk I-6009, punkt 20) nähtub, et kahju saanud isiku „vara peamine asukoht”, kus lõpuks täheldatakse mis tahes majandusliku kahju tagajärgede tekkimist, ei kujuta endast paika, kus kahju tekkis.

( 47 ) Eeldusel, et kasutatav tehniline protsess tõepoolest eeldab reprodutseerimist.

( 48 ) Fawcett, J. ja Torremans, P., op. cit., lk 575, nr 10.157.

( 49 ) See tuleneb eespool viidatud kohtuotsuse Shevill jt. punktist 25 ning seda kinnitati eespool viidatud kohtuotsuses Wintersteiger, vaatamata kaubamärgiõiguse kahjustamise valdkonnas kehtivale territoriaalsuse põhimõttele (punkt 30).

( 50 ) Kohtuotsuse punkt 37.

( 51 ) Peaaegu kõik Euroopa Kohtu menetluse pooled pakkusid erineva seose, kusjuures P. Pinckney üksi esitas seose kolm alternatiivset määratlust.

( 52 ) Pädevuse kasuks, mis lähtub üksnes selle veebilehe juurdepääsetavusest, mille vahendusel autoriõigust kahjustatakse, vt eelkõige Rootsi Svea hovrätti (Svea apellatsioonikohus) 4. veebruari 2008. aasta otsus (RH 2008:4); seevastu Saksamaal vt Oberlandesgericht Kölni otsus (30.10.2007, GRUR-RR 2008, 71) veebilehe tegevuse tahtliku suunamise nõude kohta. Ameerika Ühendriikides leitud lahenduste kohta vt Hörnle, J., „The jurisdictional challenge of the Internet”, teoses Edwards, L., Law and the Internet, Hart Publishing, Oxford, 2009, lk 143.

( 53 ) Intellektuaalomandit ja eriti autoriõigust käsitlev rahvusvaheline eraõigus on viimased 15 aastat õigusteoreetikutele pakkunud suurt huvi, mis on konkreetselt väljendunud kohtualluvuse konflikti lahendamise erinevate meetodite väljatöötamises. Vt kostja elu- või asukohale alternatiivsete kohtualluvuse aluste kohta eelkõige Max Plancki Instituudi Euroopa töörühma CLIP-põhimõtted kollisiooninormide kohta intellektuaalomandi valdkonnas (artiklid 2:202 ja 2:203) ning American Law Institute (ALI) vastuvõetud põhimõtted rahvusvahelise kohtualluvuse, kohaldatava õiguse ja kohtuotsuste kohta piiriülestes tsiviilasjades intellektuaalomandi valdkonnas (artikkel 204), millele on viidanud eelkõige Metzger, A., „Jurisdiction in Cases Concerning Intellectual Property Infringements on the Internet” teoses Leible, S. ja Ohly, A., Intellectual Property and Private International Law, Mohr Siebeck, Tübingen, 2009, lk 251.

( 54 ) Siseriiklike ja ühenduse kaubamärkide kohta vt eespool viidatud kohtuotsus L’Oréal jt (punkt 65), levitamiseks autoril oleva ainuõiguse väidetava rikkumise kohta vt eespool viidatud kohtuotsus Donner (punkt 27) ning andmebaasi suhtes esineva sui generis õiguse rikkumise kohta vt eespool viidatud kohtuotsus Football Dataco jt (punkt 39).

( 55 ) Eespool viidatud kohtuotsus Football Dataco jt (punkt 39).

( 56 ) Kuna eespool viidatud kohtuotsus Donner puudutas mööbli piiriülest müüki, samas kui eespool viidatud kohtuotsused L’Oréal jt ning Football Dataco jt, puudutasid on-line tegevust.

( 57 ) Autoriõiguse kaitse automaatsusega seotud ilmsetel põhjustel ei saa autoriõiguste rikkumistele kohaldada kriteeriumi, mis puudutab salvestamise kohta kui paika, kus kahju tekkis, ning mille töötas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Wintersteiger välja juhuks, kui interneti teel rikutakse siseriiklikest kaubamärkidest tulenevaid õigusi.

( 58 ) Kohtujurist Cruz Villalóni ettepanek kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Football Dataco jt (ettepaneku punkt 2 ja nimetatud kohtuotsuse punkt 30).

( 59 ) Selle kohta vt ka ettepanek, mille ma esitasin kohtuasjas C-462/09: Stichting de Thuiskopie, milles otsus tehti 16. juunil 2011 (EKL 2011, lk I-5331, ettepaneku punktid 49–55).

( 60 ) Kahju tekkimise paiga kohtute pädevuse ulatus on piiratud kõnealuse liikmesriigi territooriumil tekkinud kahjuga (eespool viidatud kohtuotsus Shevill jt, punktid 28 ja 30).

( 61 ) Eespool viidatud kohtuotsuse Football Dataco jt punktis 39 määratletud kriteerium.

( 62 ) Õigusteoreetiliste analüüside kohta, milles rõhutatakse nende aspektide koos käsitlemise vajadust, vt eelkõige Gaudemet-Tallon, H., „Droit international privé de la contrefaçon: aspects actuels”, Recueil Dalloz, 2008, lk 725, punkt 8, Vivant, M., Lamy Droit du Numérique, Lamy, 2012, nr 2383, ja Azzi, T., op. cit., punkt 24.

( 63 ) 7. detsembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-585/08 ja C-144/09 (EKL 2010, lk I-12527, punktid 78–89). Nagu neid kriteeriume kohaldati eelkõige eespool viidatud kohtuotsuse Football Dataco jt punktides 40–43.

( 64 ) Välja arvatud määruse artikli 5 punkt 6. Vt selle kohta punkt 34 minu ettepanekus kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Melzer.

( 65 ) Eeldatavasti on veebilehe tegevus sagedamini suunatud ühe riigi üldsusele kui konkreetse kohtu tööpiirkonna üldsusele.

( 66 ) Vt kriitika kohta sellise seotuse suhtes Lopez-Tarruella, A., „The International Dimension of Google Activities: Private International Law and the Need of Legal Certainty”, Google and the Law, Springer, Haag, 2012, lk 329.

( 67 ) Eespool viidatud kohtuotsus Wintersteiger (punkt 24).

( 68 ) Vt samuti kohtujurist Cruz Villalóni ettepanek kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Wintersteiger (ettepaneku punkt 20).