ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Määruse nr 2658/87 tariifi‑ ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, mida on muudetud määrusega nr 1214/2007, I lisas sisalduvat kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et selline kaup nagu „videomultiplexer“ nimeline kaup tuleb klassifitseerida kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 8521, kui liikmesriigi kohtu poolt tema käsutuses olevate faktiliste asjaolude kogumi alusel antud hinnang seda kinnitab.

Kombineeritud nomenklatuuri rubriikide 8517, 8521, 8531 ja 8543 kirjeldusest ja nendega seonduvatest selgitavatest märkustest tuleneb nimelt, et asjaomase kauba klassifitseerimisel ühte neist rubriikidest on määrava tähtsusega selle kauba funktsioon.

Lisaks tuleb kombineeritud nomenklatuuri XVI jaotise (kuhu kuuluvad kombineeritud nomenklatuuri rubriigid 8517, 8521 ja 8531) 3. märkuse kohaselt „kahe või enama üksteist täiendava või asendava funktsiooni täitmiseks konstrueeritud masinad klassifitseeri[da] nii, nagu koosneksid nad ainult sellest komponendist või oleksid sellised masinad, mis täidavad põhifunktsiooni“.

Arvestades „videomultiplexeri“ iseloomulikke ja objektiivseid omadusi ning kasutusotstarvet on selle põhifunktsioon videosignaali salvestamine ja taasesitamine turva‑ ja valveseadme osana. „Videomultiplexeri“ ülejäänud funktsioonid (st häireseadme ja võrguseadme funktsioon) on vaid täiendavad funktsioonid, mille eesmärk on muuta tõhusamaks selle süsteemi toimimine, mille osaks „videomultiplexer“ on.

Lõpetuseks ei saa „videomultiplexerit“ käsitada „masinaosana“ kombineeritud nomenklatuuri XVI jaotise 2. märkuse tähenduses.

Kauba klassifitseerimiseks „osana“ ei piisa selle tõendamisest, et ilma nimetatud kaubata ei vasta masin sellele vajadusele, mille rahuldamiseks ta on mõeldud. Peale selle tuleb tõendada, et kõnealuse masina mehaaniline või elektriline toimimine sõltub nimetatud kaubast.

Ehkki „videomultiplexer“ kujutab endast suletud videoseiresüsteemi osa, saavad selle süsteemi raames kasutatavad andurid oma funktsiooni täita ka ilma „videomultiplexerita“. Lisaks sellele ei sõltu andurite mehaaniline või elektriline toimimine „videomultiplexeri“ olemasolust.

(vt punktid 47, 53, 55, 56, 62–65, 72 ja resolutsioon)
Ei ole ühtegi asjaolu, mis seaks vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 6 ja artikli 52 lõigete 1 ja 3 kohaselt kahtluse alla direktiivi 2013/33 (millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded) artikli 8 lõike 3 esimese lõigu punkti e kehtivuse, mis näeb ette võimaluse pidada taotleja kinni riikliku julgeoleku või avaliku korra kaitsmisega seotud põhjustel.

Nimelt, kuna riikliku julgeoleku või avaliku korra kaitsmine on selle sätte üks eesmärke, siis selles sättes ette nähtud kinnipidamismeede vastab konkreetselt liidu poolt tunnustatud üldisele huvile. Kokkuvõttes aitab ka riikliku julgeoleku ja avaliku korra kaitsmine kaasa teiste isikute õiguste ja vabaduste kaitsmisele. Harta artikli 6 kohaselt on igaühel õigus mitte üksnes vabadusele, vaid ka turvalisusele.

Kinnipidamismeetmega õigusele vabadusele tekitatud sekkumise proportsionaalsuse osas on taotleja kinnipidamine juhul, kui seda nõuab riikliku julgeoleku või avaliku korra kaitsmine, enda olemuselt sobiv meede, et kaitsta avalikkust sellise isiku käitumisega kaasneda võiva ohu eest ja see on järelikult sobiv direktiivi 2013/33 artikli 8 lõike 3 esimese lõigu punktiga e järgitava eesmärgi saavutamiseks. Lisaks tuleneb nii direktiivi 2013/33 artikli 8 sõnastusest, kontekstist kui ka selle sätte ettevalmistavatest materjalidest, et selle artikli lõike 3 esimese lõigu punktis e ette nähtud võimaluse puhul pidada taotleja kinni riikliku julgeoleku või avaliku korra kaitsmisega seotud põhjustel tuleb järgida kõiki tingimusi, mille eesmärk on piiritleda rangelt sellise meetme kasutamist. Sellega seoses on direktiivi 2013/33 artikli 9 lõikes 1 sätestatud, et taotleja peetakse kinni võimalikult lühikeseks ajaks ja teda hoitakse kinni ainult seni kuni selle direktiivi artikli 8 lõikes 3 sätestatud alused on kohaldatavad.

Need ranged piirid, mis on seatud pädevate siseriiklike ametiasutuste võimalusele pidada taotleja kinni direktiivi 2013/33 artikli 8 lõike 3 esimese lõigu punkti e alusel, on samuti tagatud Euroopa Kohtu praktikas teistes direktiivides sisalduvatele mõistetele „riiklik julgeolek“ ja „avalik kord“ antud tõlgendusega, mida kohaldatakse ka direktiivi 2013/33 suhtes.

Mõiste „avalik kord“ eeldab igal juhul lisaks ühiskondliku korra häirimisele ehk igasugusele seaduserikkumisele ka seda, et esineb tõeline, vahetu ja piisavalt tõsine oht, mis kahjustab mõnd ühiskonna põhihuvi.

Mõiste „avalik julgeolek“ hõlmab nii liikmesriigi sisejulgeoleku kui ka välisjulgeoleku ja järelikult võib avalikku julgeolekut mõjutada institutsioonide ja oluliste avalike teenuste toimimise kahjustamine ning oht rahvastiku säilimisele, samuti välissuhete raske häirimise oht või oht rahvaste rahumeelsele kooseksisteerimisele või militaarhuvide kahjustamine.

(vt punktid 53–55, 57, 62, 64–66, 82 ja resolutsioon)
Kaupade või teenuste sarnasuse hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki nende kaupade või teenuste vahelist suhet iseloomustavaid asjakohaseid tegureid. Täpsemalt kuuluvad nende tegurite hulka kaupade ja teenuste olemus, otstarve, kasutusviis ning see, kas need on konkureerivad või üksteist täiendavad.

Kuigi asjaolu, et kõnealused kaubad teineteist täiendavad, on vaid üks tegur paljudest, mille alusel saab kaupade sarnasust hinnata, on sellele vaatamata tegemist iseseisva kriteeriumiga, mille alusel saab iseenesest väita, et kaubad on sarnased. Pealegi ei ole Üldkohus kohustatud otsesõnaliselt põhjendama oma hinnangut iga talle esitatud tõendi kohta, eriti kui ta leiab, et tõend ei ole vaidluse lahendamisel oluline või asjakohane, tingimusel, et täidetud on kohustus pidada kinni üldpõhimõtetest ning tõendamiskoormist ja tõendite kogumist puudutavatest menetlusnormidest ning tõendite moonutamise keelust. Järelikult ei ole Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui ta nõustus apellatsioonikoja hinnanguga, mille kohaselt on kõnealused kaubad teineteisega sarnased, kuna nad täiendavad üksteist, ilma et Üldkohus oleks selleks analüüsinud nende kaupade päritolu, turustamist, tarnekanaleid ja müügikohti.

(vt punktid 21 ja 23–25)
Määruse (EÜ) nr 110/2008 piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89 artikli 16 punkti b tuleb tõlgendada nii, et tegemaks kindlaks, kas tegemist on seoste tekitamisega selle sätte tähenduses, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtuma piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepaneliku ja aruka keskmise tarbija arusaamast, kusjuures viimati nimetatud mõistet tuleb käsitada Euroopa tarbija kohta käivana, mitte üksnes kaitstud geograafilise tähisega seoseid tekitanud toote valmistamise liikmesriigi tarbijaid hõlmavana.

Liikmesriigi kohus peab seoste tekitamise esinemise tuvastamiseks kontrollima lisaks sellele, kas asjaomase toote tähistamiseks kasutatud sõnasse on hõlmatud osa kaitstud nimetusest, ka seda, kas tarbijal tekib toote nime nägemisel kujutlus tootest, mille nimetus on kaitstud. Seega peab liikmesriigi kohus sisuliselt tuginema sellele, kuidas tarbija eeldatavalt reageerib asjaomase toote tähistamiseks kasutatud sõnale, kusjuures oluline on see, et see tarbija seostab seda sõna kaitstud nimetusega.

Antud kontekstis tuleb määruse nr 110/2008 artikliga 16 geograafilistele tähistele antud kaitse tõlgendamisel silmas pidada nende registreerimisega taotletavat eesmärki, milleks on võimaldada tuvastada piiritusjoogi pärinemist teatud territooriumilt, kui piiritusjoogi teatav omadus, maine või mõni muu tunnus on olulisel määral seostatav toote geograafilise päritoluga.

Lisaks on piiritusjookide registreerimise süsteemi eesmärk eelkõige tarbijakaitse kõrge taseme saavutamine. Hinnates seda, kas toote tähistamiseks kasutatud sõna saab tekitada seoseid kaitstud nimetusega, tuleb tugineda sellise keskmise tarbija eeldatavale ootusele, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas, mis on proportsionaalsuse põhimõttele rajatud kriteerium.

Lõpuks tuleb tõdeda, arvestades vajadust tagada geograafiliste tähiste tõhus ja ühetaoline kaitse liidu territooriumil, et tarbija mõiste käib Euroopa tarbija kohta.

(vt punktid 22–28 ja resolutsiooni punkt 1)
Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas (muudetud määrusega nr 1031/2008) sisalduvat kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et aerodünaamilised osakeste suurust mõõtvad ultraviolettseadmed ja osakeste käsiloendurid ei kuulu kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 9027 10 10.

Selles osas viitab kombineeritud nomenklatuuri alamrubriik konkreetselt ja eranditult „suitsuanalüsaatoritele“. Sellist laadi seadmete nagu aerodünaamilised osakeste suurust mõõtvad ultraviolettseadmed ja osakeste käsiloendurid objektiivsed tunnused ja omadused ei vasta eeltoodud sõnastusele. Need seadmed ei analüüsi konkreetselt ja eranditult põlemise tulemusel tekkinud osakesi, mis selle mõiste tavatähenduses kuuluvad igapäevases keelekasutuses mõiste „suits“ alla. Need seadmed analüüsivad ka osakesi, mis ei kuulu selle mõiste alla, nimelt osakesi, mis on tekkinud mehaanilisel teel.

Seega, võttes arvesse kombineeritud nomenklatuuri alamrubriigi 9027 10 sõnastust, tuleb asuda seisukohale, et nimetatud seadmed ei kuulu sellesse alamrubriiki ega järelikult ka mitte KN i alamrubriiki 9027 10 10.

(vt punktid 27–29, 35 ja resolutsioon)
Mõiste „riigiabi“ niisugusena, nagu see on määratletud EL toimimise lepingus, on õigusmõiste ja seda tuleb tõlgendada objektiivsete asjaolude alusel. Seetõttu peab liidu kohus üldjuhul, ja võttes arvesse nii tema menetluses oleva kohtuvaidluse konkreetseid asjaolusid kui ka komisjoni hinnangute tehnilisust või keerukust, teostama täieliku kontrolli seoses küsimusega, kas meede kuulub ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse.

Kohtulik kontroll on sellegipoolest piiratud seoses küsimusega, kas meede kuulub ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse, kui komisjoni hinnangud on tehnilised või keerulised.

Sellega seoses tuleb märkida, et kui komisjon peab selle kindakstegemiseks, kas meede kuulub ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse, kohaldama turumajanduse tingimustes tegutseva aruka erainvestori kriteeriumi, eeldab selle kriteeriumi kohaldamine üldiselt komisjoni poolt keeruka majandushinnangu andmist.

Ehkki liidu kohus ei tohi asendada komisjoni majandushinnangut enda omaga, peab ta kontrollima eeskätt mitte üksnes arvesse võetud tõendite sisulist õigsust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas need tõendid kujutavad endast kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas need toetavad järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud.

(vt punktid 87–89, 91)
Kohtuasi C‑355/15

Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH und Caverion Österreich GmbH

versus

Universität für Bodenkultur Wien

ja

VAMED Management und Service GmbH & Co. KG in Wien

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof)

Eelotsusetaotlus – Riigihanked – Direktiiv 89/665/EMÜ – Riigihanke vaidlustusmenetlused – Artikli 1 lõige 3 – Põhjendatud huvi – Artikli 2a lõige 2 – Mõiste „asjaomane pakkuja“ – Hankija poolt hankemenetlusest lõplikult kõrvale jäetud pakkuja õigus vaidlustada hilisem pakkumuse edukaks tunnistamise otsus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 21. detsembri 2016. aasta otsus

Õigusaktide ühtlustamine – Asjade ja ehitustööde riigihangete vaidlustusmenetlused – Direktiiv 89/665 – Liikmesriikide kohustus näha ette vaidlustusmenetlus – Vaidlustamisõigus – Hankija lõpliku otsusega hankemenetlusest kõrvalatud pakkuja võimaluse puudumine esitada vaidlustus ainsa teise pakkuja, kes tunnistati asjaomases hankemenetluses edukaks, pakkumuse nõuetele mittevastavuse peale – Lubatavus

(Nõukogu direktiiv 89/665, muudetud direktiiviga 2007/66, artikli 1 lõige 3 ja artikkel 2a)

Direktiivi 89/665 riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (muudetud direktiiviga 2007/66) artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, et pakkuja, kes jäeti riigihankemenetlusest kõrvale hankija juba jõustunud otsusega, jäetakse ilma õigusest vaidlustada asjaomases hankemenetluses edukaks tunnistamise otsus ja lepingu sõlmimine, kui pakkumused esitasid üksnes kõnealune hankemenetlusest kõrvale jäetud pakkuja ja edukas pakkuja, ning hankemenetlusest kõrvale jäetud pakkuja väidab, et eduka pakkuja pakkumus oleks samuti tulnud tagasi lükata.

Nimelt nagu tuleneb direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 3 ja artiklist 2a, tagab see direktiiv tõhusad õiguskaitsevahendid hankemenetluses tehtud õigusvastaste otsuste suhtes, võimaldades igal hankemenetlusest kõrvale jäetud pakkujal mitte üksnes vaidlustada otsus tema hankemenetlusest kõrvalejätmise kohta, vaid ka ajal, mil seda vaidlustust ei ole lahendatud, vaidlustada hilisemad otsused, mis võivad teda kahjustada juhul, kui tema kõrvalejätmise otsus kehtetuks tunnistatakse. Neil kaalutlustel ei saa selle direktiivi artikli 1 lõiget 3 tõlgendada nii, et see eeldab et edukaks tunnistamise otsuse peale esitatud vaidlustuse menetluses ei võimaldata osaleda pakkujal seetõttu, et teda tuleb pidada hankemenetlusest lõplikult kõrvale jäetud pakkujaks selle direktiivi artikli 2a lõike 2 teise lõigu tähenduses.

(vt punktid 34–36 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑667/15

Loterie Nationale – Nationale Loterij NV van publiek recht

versus

Paul Adriaensen jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud hof van beroep te Antwerpen)

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2005/29/EÜ – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad – Ebaaus kaubadustava – Müügiedenduse püramiidskeem – Uute süsteemiosaliste makstavad tasud ja olemasolevate süsteemiosaliste saadav kompensatsioon – Kaudne rahaline seos

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kuues koda) 15. detsembri 2016. aasta otsus

Õigusaktide ühtlustamine – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad – Direktiiv 2005/29 – Ebaaus kaubadustava – Mõiste – Müügiedenduse püramiidskeem – Hõlmamine – Vajadus otsese rahalise seose järele uute süsteemiosaliste makstavate tasude ja olemasolevate süsteemiosaliste saadava kompensatsiooni vahel – Puudumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29, I lisa punkt 14)

Direktiivi 2005/29, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul I lisa punkti 14 tuleb tõlgendada nii, et see säte lubab kvalifitseerida kaubandustava „müügiedenduse püramiidskeemiks“ ka siis, kui uute süsteemiosaliste makstavate tasude ja olemasolevate süsteemiosaliste saadava kompensatsiooni vahel on üksnes kaudne seos.

Direktiivi 2005/29 I lisa punkti 14 sõnastusest ei ole aga võimalik järeldada, et nõutav rahaline seos peab tingimata olema otsene. Oluline on just uute süsteemiosaliste makstavate tasude kvalifitseerimine „pigem“ või „põhiliselt“ eelnimetatud kompensatsiooni rahastavatena. Lisaks tekitaks selle sätte vastupidine tõlgendus riski, et sättelt võetakse kasulik mõju, sest otsese seose nõue võimaldaks müügiedenduse püramiidskeemide absoluutsest keelust lihtsal viisil mööda minna.

Igal juhul tundub olevat kindel, et süsteemi puhul näivad olevat täidetud tingimused, mis võimaldavad kvalifitseerida selle „kaubandustavaks“ direktiivi 2005/29 I lisa mõttes, kui selle eesmärk on tekitada kasumit süsteemile endale, st selle süsteemi haldajatele, mitte üksnes mängijatele. Seda tuleb kontrollida liikmesriigi kohtul.

(vt punktid 30, 31, 33, 34 ja resolutsioon)
Direktiivi 2008/95 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 7 lõike 2 alusel ei või lubada kaubamärgiomanikul keelata ümberpakendamist, mis on kaupade vaba liikumise erand, kui selle õiguse kasutamine tema poolt kujutab endast EMP lepingu osalisriikide vahelise kaubanduse varjatud piiramist selle lepingu artikli 13 teise lause mõttes. See, kui kaubamärgi omanik kasutab oma õigust keelata ümberpakendamine, kujutab endast sellist varjatud piiramist viimati nimetatud sätte mõttes juhul, kui see aitab kaasa EMP lepingu osalisriikide turgude kunstlikule eraldamisele ja kui ümberpakendamine toimub selliselt, et kaubamärgiomaniku seaduslikud huvid on kaitstud.

Kaubamärgiomaniku keeld kaupa ümber pakendada aitab kaasa EMP lepingu osalisriikide turgude kunstlikule eraldamisele juhul, kui ümberpakendamine on vajalik paralleelselt imporditud toote turustamiseks impordiriigis. Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et liikmesriigis kaitstud kaubamärgiõiguse omaniku õigust keelata selle kaubamärgiga tähistatud ümberpakendatud toodete turustamine tuleks piirata üksnes siis, kui importija poolt ümberpakendamine on toote impordiliikmesriigis turustamiseks vajalik. Neist kaalutlustest tulenevalt võib kaubamärgiomanik keelata kaubamärgiga tähistatud ravimi igasuguse ümberpakendamisega kaasnevad muudatused – mis võivad juba oma olemusest tulenevalt seada ohtu selle ravimi algse seisukorra –, välja arvatud juhul, kui ümberpakendamine on vajalik paralleelselt imporditud toodete turustamiseks ning kaubamärgiomaniku seaduslikud huvid on kaitstud.

Mis puutub konkreetsesse ümberpakendamise vajalikkuse tingimusse, siis tuleb seda analüüsida, võttes arvesse asjaolusid, mis valitsevad impordiriigis turustamise ajal ja muudavad ümberpakendamise selleks, et paralleelimportija saaks ravimit selles riigis turustada, objektiivselt vajalikuks. Kaubamärgiomaniku keeld kaupa ümber pakendada ei ole põhjendatud, kui see takistab imporditava kauba tegelikku pääsu imporditurule. Tuleb märkida, et kaubamärgiomanik ei saa kauba ümberpakendamist keelata, kui pakendit selles suuruses, mida see omanik kasutab EMP lepingu osalisriigis, kust importija on kauba ostnud, ei saa impordiriigis turustada eelkõige õigusnormi või siseriikliku vastava tava tõttu, mis lubab üksnes teatavas suuruses pakendite müüki, tervisekindlustuse eeskirjade tõttu, milles seatakse ravikulude hüvitamise tingimuseks pakendi suurus või siis tulenevalt retsepti kirjutamise väljakujunenud tavast, mis põhineb muu seas kutseliitude ja tervisekindlustuse institutsioonide poolt soovitatavat suurust käsitlevatel eeskirjadel.

Kui kaubamärgiomanik kasutab kooskõlas impordiriigi eeskirjade ja tavadega selles riigis mitmes eri suuruses pakendeid, ei ole selle asjaolu tuvastamine, et ühte nendest suurustest turustatakse ka EMP lepingu osaliseks olevas ekspordiriigis, piisav järelduseks, et ümberpakendamine ei ole vajalik. Turud oleksid eraldatud, kui importija saaks müüa toodet ainult osal selle kauba turust.

(vt punktid 15–22)
Direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste puhul sätteid ja eelkõige artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette kohustuslike lisateenuste osutamise kompenseerimise mehhanismi, mille alusel ei ole ettevõtjal õigust sellele, et liikmesriik kompenseerib kohustuslike lisateenuste osutamise netokulu juhul, kui äriühingu kasum universaalteenuse kohustuse raames osutatud muude teenuste eest on suurem kui kohustuslike lisateenuste osutamisega kaasnenud kahjum.

Universaalteenust osutama määratud ettevõtjale maksava võimaliku kompensatsiooni maksmiseks tuleb kõigepealt teha vahet universaalteenuse osutamise netokulude ja direktiivi II peatüki alla mittekuuluvate kohustuslike lisateenuste osutamise netokulude vahel. Seetõttu on direktiivis 2002/22 ette nähtud kompensatsioonimehhanismid, mis on ühelt poolt seotud universaalteenusega ja teiselt poolt kohustuslike lisateenustega, teineteisest sõltumatud, ning seetõttu tuleb kummagi teenuse osas kantud netokulude üle pidada arvet eraldi, et tagada, et universaalteenuse osutamisega seoses teenitud tulu ei võetaks arvesse kohustuslike lisateenuste netokulu arvutamisel ega määrataks viimati nimetatud teenuste osutamise eest makstava kompensatsiooni tasumist. Raamatupidamisarvestuse lahus hoidmise nõue mitte üksnes ei aita kaasa universaalteenuse rahastamise menetluse läbipaistvusele, vaid võimaldab ka tagada, et universaalteenust rahastatakse konkurentsi seisukohast neutraalse vahendi abil. Niisugune nõue tagab direktiivi 2002/22 põhjenduse 18 kohaselt ka selle, et universaalteenuse ja kohustuslike lisateenuste rahastamisel järgitakse liidu riigiabieeskirju. Kompensatsioonid, mida liikmesriigid maksavad ELTL artikli 106 lõike 2 tähenduses üldist majandushuvi pakkuva teenuse nagu universaalteenuse ja kohustusliku lisateenuse osutamise eest, peavad olema kooskõlas nende eeskirjadega, mille liidu seadusandja on ELTL artiklites 107 ja 108 kehtestanud.

Raamatupidamisarvestuse lahus hoidmise kohustuse järgimine võimaldab vältida seda, et võetakse kaks korda arvesse tulu, mida ettevõtja teenib universaalteenuse osutamisel esiteks universaalteenuse osutamise netokulu arvestamisel ja seetõttu nimetatud alusel kompensatsiooni maksmisel, ja teiseks kohustusliku lisateenuse netokulu arvutamisel ja seetõttu kompensatsiooni arvutamisel, mida makstakse kohustusliku lisateenuse osutamise eest. Selline praktika tähendaks seda, et ettevõtja peab kohustusliku lisateenuse kulu kandma ise, ja see on direktiivi 2002/22 artikli 32 sätetega vastuolus.

(vt punktid 47–51, 54 ja 56 ning resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2000/35 hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et füüsilist isikut, kellel on iseseisva käsitöölise tegevusluba, tuleb käsitada ettevõtjana selle sätte tähenduses ja tehingut, mille ta sõlmib, äritehinguna selle sama sätte tähenduses olukorras, kus tehing ei ole küll seotud loa esemeks oleva tegevusalaga, kuid on sõlmitud struktureeritud ja püsiva iseseisva majandus- või kutsetegevuse raames; viimase peab välja selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohus kohtuasja kõiki asjaolusid arvesse võttes.

Nimelt ei piisa sellest, et isik sõlmib sellise majandustegevusega seotud tehingu nagu vallasvara rent kolmandale isikule, et tegemist oleks ettevõtjaga ning et tehing oleks äritehing direktiivi 2000/35 artikli 2 punkti 1 tähenduses. Lisaks sellele on vaja, et see isik tegutseks organisatsioonina sellise tegevuse või iseseisva kutsetegevuse raames. See nõue tähendab seda, et kõnealune isik – olenemata sellest, milline on tema vorm ja õiguslik seisund riigisisese õiguse kohaselt – peab tegelema selle tegevusega struktureeritult ja püsivalt (mistõttu see tegevus ei saa piirduda ühekordse ja isoleeritud sooritusega) ning et asjaomane tehing oleks tehtud selle tegevuse raames. Seevastu tuleb märkida, et ühelt poolt ei tulene direktiivi 2000/35 artikli 2 punktist 1, et asjaomane tegevus peab tingimata olema asjaomase isiku peamine majandus- või kutsetegevus või nendega seotud. Teiselt poolt ei sõltu isiku määratlemine ettevõtjana selle sätte tähenduses sellest, kas riigi pädevad asutused on talle väljastanud asjaomasel tegevusalal tegutsemise loa.

Viimasega seoses tuleb märkida, et ehkki seda, kas asjaomane isik sõlmis tehingu tegevuse raames, mille jaoks talle on väljastatud tegevusluba, võidakse muude elementide hulgas arvesse võtta kontrollimaks, kas see isik tegutses ettevõtjana direktiivi 2000/35 artikli 2 punkti 1 tähenduses, ei ole see siiski otsustava tähtsusega. Muude asjaolude hulka, mida võib arvesse võtta, kuulub eeskätt see, kas asjaomane isik tegutseb oma äri- või kutsenime all ning kas sõlmitud tehingu kohta koostati arve.

(vt punktid 33–36, 40, 42 ja 44 ning resolutsiooni punkt 1)