Arvestades personalieeskirjade normide ülesehitust ja eelkõige selle artikleid 25 ja 26, oleks tulnud ametikohal edasijõudmist mõjutav otsus määrata tegevusüksuse AD ametnik ühte ametikoha liiki, mis on loetletud määrusega nr 1023/2013 muudetud personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõikes 2, sarnaselt ametisse nimetamise või alaliselt ametisse nimetamise otsustega ametisse nimetava asutuse poolt nõuetekohaselt asjaomasele isikule teatavaks teha, kusjuures tuleb meenutada, et ametisse nimetava asutuse ülesanne on tagada, et sellist laadi otsus ka tegelikult adressaadini jõuaks või asjakohasel juhul, et ta on sellest nõuetekohaselt teada saanud. Ametisse nimetaval asutusel on siiski mitu võimalust haldusotsuste teatavaks tegemiseks, sealhulgas elektroonilisel teel ning järelikult ei ole posti teel teatavaks tegemine selleks kohustuslik.

Seoses ametisse nimetava asutuse otsusega määrata palgaastme AD 12 ametnik määrusega nr 1023/2013, millega muudetakse Euroopa Liidu ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi, kehtestatud ametikoha liiki, kui nimetatud otsus seisnes alates 1. jaanuarist 2014 märkuse tegemises tema ametikoha liigi määramise kohta ametniku isikutoimikusse personalihalduse elektroonilises süsteemis, mida nimetatakse „SysPer 2“, siis see ametikoha liigi määramine on kindlasti isikut kahjustav meede, kuna osas, milles asjaomane isik oli 31. detsembril 2013 palgaastme AD 12 ametnik, sai ametisse nimetav asutus ta eeldatavalt määrata personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõike 2 punktide c või e kohaselt ühte ametikoha liiki, mida tema palgaaste hõlmab, ehk liiki „üksuse juhataja või samaväärne“ või „administraator“, kuna selle lisa artikli 30 lõike d kohaselt on ametikoha liik „nõunik või samaväärne“ mõeldud üksnes palgaastme AD 13 ja AD 14 ametnikele. Seega kui ametisse nimetav asutus otsustab määrata asjaomase isiku järelejäänud ametikoha liiki „administraator“, otsustas ta vaikimisi samuti, et 31. detsembril 2013 ei täitnud asjaomane isik „üksuse juhataja või samaväärne“ ametikohustusi.

Sellega seoses ei saa asjaomane ametnik tulemuslikult põhjendada oma kaebuse hilinenult esitamist, väites et ta sai tõhusalt teada liigitamise otsusest üksnes sel hetkel, kui edastati palgaastmel AD 12 edutatavate ametnik nimekiri, või tuginedes vabandatavale eksimusele. Nimelt peale asjaolu, et uued personalieeskirjade sätted avaldatakse – kuna need on ELTL artikli 336 kohaselt vastu võetud määrusega – kohustuslikus korras Euroopa Liidu Teatajas ning et nende puhul on sellest avaldamisest peale tegemist selle valdkonna positiivse õigusega, mida ükski tavapäraselt hoolas ametnik ei saa mitte tunda, oleks üldised rakendussätted ja administratsiooni otsused ametikohtade liikide kohta pidanud äratama palgaastme AD 12 ametniku, kes on tavapäraselt hoolas, tähelepanu – seda enam, et ta täidab esmajärjekorras õiguslikke ülesandeid õigustalituses – selles suhtes, et välja arvatud siis, kui oleks tunnistatud, et ta täitis „erikohustusi“, tähendab personalieeskirjade reformi jõustumine ja ametikohtade liikidesse määramine seda, et tõenäoliselt määratakse ta ametikoha liiki „administraator“, mis toob kaasa tema palgaastme ülempiiri.

Neil asjaoludel tähendab palgaastmele AD 12 edutatavate ametnike nimekirja edastamine osas, milles see välistab asjaomase ametniku, üksnes liigitamise otsuse rakendamist ning see ei saa juhul, kui asjaomane isik väidab, et ta ei küsinud oma liigitamise kohta, samas kui see teave oli olemas ja lihtsalt kättesaadav, kaasa tuua tema jaoks uue tähtaja kulgema hakkamist asjaomase otsuse peale kaebuse esitamiseks.

(vt punktid 49, 51, 52, 55 ja 60)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 12.7.1989, Binder, 161/88, EU:C:1989:312, punkt 19.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 19.5.1999, Connolly vs. komisjon, T‑34/96 ja T‑163/96, EU:T:1999:102, punkt 168.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärused, 14.1.2014, Lebedef vs. komisjon, F‑60/13, EU:F:2014:6, punktid 44, 48 ja 51, ning 20.3.2014, Michel vs. komisjon, F‑44/13, EU:F:2014:40, punkt 53.