ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vastavalt ettevaatuspõhimõttele võib olukorras, kui on kahtlusi inimeste tervisele kujutatavate ohtude olemasolu või ulatuse osas, võtta kaitsemeetmeid, ilma et oodataks ära, et täielikult oleks avaldunud nende ohtude tegelikkus ja tõsidus. Eeskätt juhul, kui väidetava ohu olemasolu või selle ohu ulatuse üle ei ole võimalik kindlalt otsustada, kuna teostatud uuringute tulemused ei ole piisavad, lõplikud või täpsed, kuid tegeliku kahju tõenäolisus rahvatervisele jääb püsima oletusel, et see oht realiseerub, õigustab ettevaatuspõhimõte piiravate meetmete võtmist. Seega, kuigi on tõsi, et kõigi direktiivi 2001/83 inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta artikli 116 esimeses lõigus nimetatud põhjuste eesmärk on vältida teatud ohte tervisele, ei pea need ohud siiski olema konkreetsed, vaid üksnes potentsiaalsed.

(vt punktid 57–59)
Direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et määratlus „lepingu põhiobjekt” ei hõlma tingimust, mis sisaldub müüja või teenuste osutaja ning tarbija vahel sõlmitud välisvaluutapõhises laenulepingus ja mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud ning mille kohaselt kohaldatakse laenu tagasimaksete arvutamisel asjaomase valuuta müügikurssi, kui on tuvastatud, et kõnealune tingimus määrab kindlaks selle lepingu põhiteenuse, mis lepingut sellisena iseloomustab; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes arvesse lepingu laadi, üldist ülesehitust ja tingimusi ning selle juriidilist ja faktilist konteksti. Sellist tingimust, kuivõrd see sisaldab tarbija jaoks rahalist kohustust tasuda laenu tagasimaksmisel summad, mis tulenevad välisvaluuta müügi‑ ja ostukursi vahest, ei saa pidada tingimuseks, mis sisaldab „tasu”, mille vastavust laenuandja osutatud teenuse vastusooritusena ei saa eelnimetatud artikli alusel selle ebaõiglase olemuse seisukohast hinnata.

Võttes arvesse kõnealuse direktiivi artikli 4 lõike 2 erandlikku laadi ja sellest tulenevat sätte kitsa tõlgendamise nõuet, tuleb lepingutingimusi, mis kuuluvad „lepingu põhiobjekti” mõiste alla selle sätte tähenduses, mõista tingimustena, mis määravad kindlaks lepingu põhiteenused ja mis lepingut sellisena iseloomustavad. Seevastu tingimused, millel on lepingulise suhte enda laadi määratlevate tingimustega võrreldes täiendav iseloom, ei saa kuuluda „lepingu põhiobjekti” mõiste alla nimetatud artikli tähenduses.

Selles osas ilmneb asjaomase direktiivi artikli 4 lõike 2 sõnastusest, et see tingimuste kategooria, mis käsitleb hinna või tasu vastavust vastutehinguna pakutavatele teenustele või kaubale, ja mille puhul ei saa kontrollida nende võimalikku ebaõiglast olemust, on piiratud ulatusega, sest see välistamine puudutab ainult ette nähtud hinna või tasu vastavust vastutehinguna pakutavatele teenustele või kaubale.

Seega, kuna tingimuse ebaõiglase olemuse hindamise välistamine on piiratud hinna või tasu vastavusega vastutehinguna pakutavatele teenustele või kaubale, ei saa seda välistamist kohaldada juhul, kui eksisteerib kahtlus, et selle tingimuse kohaselt tagasimaksete arvutamiseks kasutatava välisvaluuta müügikurss ei ole tasakaalus selle valuuta ostukursiga, mida tuleb laenulepingu teiste tingimuste alusel kasutada väljamakstava laenusumma arvutamiseks.

(vt punktid 49, 50, 54, 57, 59 ja resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C‑319/13

Udo Rätzke

versus

S+K Handels GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Thüringer Oberlandesgericht)

„Eelotsusetaotlus — Energeetika — Televiisorite energiamärgistus — Delegeeritud määrus (EL) nr 1062/2010 — Edasimüüjate kohustused — Edasimüüjale enne määruse kohaldamise algust ilma energiamärgistuseta tarnitud televiisor — Edasimüüja kohustus märgistada selline televiisor alates määruse kohaldamise algusest ja hankida märgis tagantjärele”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 3. aprill 2014

Energeetika – Energiamõjuga toodete energiatarbimise näitamine – Direktiiv 2010/30 ja määrus nr 1062/2010 – Edasimüüjate kohustus tagada televiisorite märgistamine – Ulatus – Enne määruse jõustumist turule toodud televiisorid – Väljajätmine

(Komisjoni määrus nr 1062/2010, artikli 4 punkt a; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/30)

Delegeeritud määruse nr 1062/2010, millega täiendatakse 2010/30 seoses televiisorite energiamärgistusega, artikli 4 punkti a tuleb tõlgendada nii, et edasimüüjate kohustus tagada, et müügikohas on igal televiisoril selle määruse artikli 3 lõike 1 kohane märgis, mille tarnijad on kättesaadavaks teinud, kehtib ainult televiisorite suhtes, mis on turule toodud ehk tootja poolt turustamise eesmärgil esimest korda müügiahelasse edastatud alates 30. novembrist 2011.

(vt punkt 41 ja resolutsioon)

Kohtuasi C‑319/13

Udo Rätzke

versus

S+K Handels GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Thüringer Oberlandesgericht)

„Eelotsusetaotlus — Energeetika — Televiisorite energiamärgistus — Delegeeritud määrus (EL) nr 1062/2010 — Edasimüüjate kohustused — Edasimüüjale enne määruse kohaldamise algust ilma energiamärgistuseta tarnitud televiisor — Edasimüüja kohustus märgistada selline televiisor alates määruse kohaldamise algusest ja hankida märgis tagantjärele”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 3. aprill 2014

Energeetika — Energiamõjuga toodete energiatarbimise näitamine — Direktiiv 2010/30 ja määrus nr 1062/2010 — Edasimüüjate kohustus tagada televiisorite märgistamine — Ulatus — Enne määruse jõustumist turule toodud televiisorid — Väljajätmine

(Komisjoni määrus nr 1062/2010, artikli 4 punkt a; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/30)

Delegeeritud määruse nr 1062/2010, millega täiendatakse 2010/30 seoses televiisorite energiamärgistusega, artikli 4 punkti a tuleb tõlgendada nii, et edasimüüjate kohustus tagada, et müügikohas on igal televiisoril selle määruse artikli 3 lõike 1 kohane märgis, mille tarnijad on kättesaadavaks teinud, kehtib ainult televiisorite suhtes, mis on turule toodud ehk tootja poolt turustamise eesmärgil esimest korda müügiahelasse edastatud alates 30. novembrist 2011.

(vt punkt 41 ja resolutsioon)
Määrusega nr 2658/87 (tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta) kehtestatud Euroopa ühenduste integreeritud tariifi tuleb tõlgendada nii, et selle koodi 7019 59 00 10 alla võivad kuuluda tooted, milleks on eelkõige võrguavadega klaaskiust kangad, mille koeruudu pikkus ja laius on 4 mm, mis kaaluvad rohkem kui 35 g/m2 ja on mõeldud kasutamiseks ehitusvaldkonnas.

(vt punkt 46 ja resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes ja liidu õiguse põhimõtteid tarbijakaitse ja lepingulise tasakaalu kohta tuleb tõlgendada nii, et nende kohaldamisalast on liikmesriigi õigus- ja haldusnormid välja jäetud juhul, kui puudub viimati nimetatud sätete ulatust või kohaldamisala muutev lepingutingimus. Niisugusel juhul on tegemist mitte lepingulist laadi sätete, vaid siseriiklike õigus- ja haldusnormidega. Need sätted aga ei kuulu viidatud direktiivi kohaldamisalasse, millega soovitakse keelata ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes.

Seoses liidu õiguse põhimõtetega tarbijakaitse ja lepingulise tasakaalu kohta peab märkima, et direktiivi 93/13 eesmärk on tagada nende järgimine, eemaldades tarbijalepingutest ebaõiglased lepingutingimused kui lepingupoolte vahelise tasakaalustamatuse väljenduse.

Nii ei kuulu siseriiklikud õigus- ja haldusnormid direktiivi 93/13 kohaldamisalasse, kuna ei ole tuginetud ühegi ebaõiglase lepingutingimuse olemasolule. Sellise lex specialis’e olemasolul nagu direktiiv 93/13, milles on sätestatud, et kõnealust direktiivi teataval kindlal juhul ei kohaldata, ei saa kohaldada ka selle aluseks olevaid üldpõhimõtteid.

(vt punktid 39, 40, 43–45 ja resolutsioon)
Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (muudetud määrusega nr 1549/2006) I lisas sisalduva kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 3004 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „ravim” selle rubriigi tähenduses hõlmab selliseid toitepreparaate, mis on mõeldud üksnes arstliku järelevalve all enteraalselt (maosondiga) manustamiseks ravi saavatele isikutele, kui neil isikutel oleva haiguse või terviserikke vastu võitlemise käigus manustatakse neile kõnealust toodet vaegtoitumuse tekke vältimiseks või selle tõrjumiseks.

Nimelt toode, mis selle objektiivseid omadusi, nagu eelkõige selle jaemüük, kasutamine meditsiinivaldkonnas ning haiguse või terviserikkega seotud vaegtoitumuse ennetamiseks ja raviks maosondi kaudu patsientidele manustamise otstarve, arvestades on täiesti selgelt mõeldud meditsiiniliseks kasutamiseks, on sellest tulenevalt valmistatud kasutamiseks ravis ja profülaktikas tariifirubriigi 3004 tähenduses.

(vt punktid 21, 30, 31 ja resolutsioon)
Kui ühe liikmesriigi peretoetuste kassa on lapse eest määranud ja tasaarvestamise teel välja maksnud lapsetoetuse pärast Šveitsis makstud peretoetuste mahaarvamist, peab sellisele piirialatöötajale, kelle pereliikmed elavad muus liikmesriigis kui töökohariik, ajavahemikul 1. juunist 2002 kuni 31. märtsini 2012 makstavate toetuste diferentseeritud lisatoetuse arvutamiseks määruse nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord, artikli 10 lõike 1 punkt a alusel saadud peretoetuste vääringu arvutama ümber kõnealuse määruse (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud määrusega nr 1386/2001) artikli 107 lõike 6 alusel.

Määruse nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud määrusega nr 1386/2001), artikli 107 lõiget 6 peab tõlgendama nii, et sellisele piirialatöötajale, kelle pereliikmed elavad muus liikmesriigis kui töökohariik, makstavate peretoetuste vääring arvutatakse peretoetuste diferentseeritud lisatoetuse sama määruse artikli 10 lõike 1 punkti a alusel väljaarvutamiseks ümber vastavalt töökohariigi toetuste maksepäeva ametlikule valuutakursile.

Määruse nr 574/72 artikli 107 lõige 6 on sõnastatud nii, et hüvitiste ümberarvutamine on tingimusteta seotud „makse” tegemise päeva ametliku valuutakursiga, seetõttu peab seda mõistma nii, et see viitab töökohariigi makstavate hüvitiste ümberarvutamisele – kuivõrd nimetatud makse tehakse igal juhul –, samas kui elukohariigis ette nähtud hüvitiste maksmine toimub ainult konkreetsetel tingimustel ja on seega tingimuslik ja ebakindel.

Niisugune tõlgendus tagab ühtlasi selle, et kasulik mõju säilib sellistel kattumise vältimise normidel nagu määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punktis a sätestatu, mille eesmärk on tagada, et soodustatud isikule makstaks mitme liikmesriigi hüvitiste koondsumma, mis on identne kõige soodsama hüvitise summaga, millele tal on õigus mainitutest ühe liikmesriigi õiguse alusel.

(vt punktid 45, 46, 48 ja resolutsiooni punkt 2)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 11 A osa lõike 1 punkti a ja direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et selline kindlasummaline makse, nagu seda on põhikohtuasjas „ravipaketi” makse, kujutab endast tasu vanurite hooldekodu poolt oma elanikele osutatavate raviteenuste eest ja kuulub sellisena käibemaksu kohaldamisalasse.

Esiteks, teenus on selle direktiivi artikli 2 punkti 1 tähenduses osutatud „tasu eest” ja on seega maksustatav vaid juhul, kui teenuse osutaja ja teenuse saaja vahel on õigussuhe, millega seotud toimingud on vastastikused, ja teenuse osutaja saadav vastutasu vastab majanduslikult väärtuselt teenuse saajale osutatavale teenusele.

Teiseks, teenuste osutamise maksustatava väärtuse moodustab igal juhul igasugune osutatud teenuse eest saadud tasu.

Tasu nimetatud kaubatarne või teenuse osutamise eest ei pea olema saadud otse selle saajalt, vaid tasu võib olla saadud ka kolmandalt isikult.

Lisaks, kui asjaomast teenust iseloomustab eelkõige teenuse osutaja alaline valmisolek igal hetkel isikule vajaminevaid raviteenuseid osutada, ei ole selleks, et tunnustada otsese seose olemasolu nimetatud teenuse ja selle eest saadava tasu vahel, vaja tuvastada, kas makse on seotud isikustatud ja konkreetsel hetkel isiku taotlusel osutatava raviteenusega.

Seega asjaolu, et põhikohtuasjas kõnealused raviteenused, mida elanikele osutatakse, ei ole eelnevalt määratletud ega isikustatud ning et tasu nende eest makstakse kindlasummalise makse vormis, ei mõjuta sellisena osutatud teenuste ja nende eest saadava tasu, mille suurus määratakse kindlaks eelnevalt ja vastavalt kokkulepitud kriteeriumidele, vahelist otsest seost.

(vt punktid 29, 30, 34, 36–38 ja resolutsioon)
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 20. märtsi 2014. aasta otsus – Rousse Industry vs. komisjon

(kohtuasi C‑271/13 P)

„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — Bulgaaria Vabariigile antud riigiabi, mis seisneb võlgade sissenõudmisest loobumises — Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi siseturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse seda tagasi maksma — Mõiste „uus abi” — Põhjendamiskohustus”

1. Kohtumenetlus — Uute väidete esitamine menetluse käigus — Tingimused — Üldkohtu käsitlus — Üksikasjalikud eeskirjad (Üldkohtu kodukord, artikli 48 lõige 2) (vt punktid 19–22)

2. Kohtumenetlus — Menetlust korraldavad meetmed — Pooltele esitatud kirjalikud küsimused — Automaatsete tagajärgede puudumine kohtuasja lahendamise osas — Asjaolude ja tõendite sõltumatu hindamine Üldkohtus (Üldkohtu kodukord, artiklid 49, 64 ja 65) (vt punkt 24)

3. Riigiabi — Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine — Konkurentsi kahjustamine — Hindamiskriteeriumid (ELTL artikli 107 lõige 1) (vt punktid 42–44)

4. Riigiabi — Komisjonipoolne läbivaatamine — Eraõigusliku võlausaldaja kriteerium — Keeruline majanduslik hinnang — Kohtulik kontroll (ELTL artikli 107 lõige 1) (vt punktid 57–59)

5. Riigiabi — Komisjoni otsus — Seaduslikkuse hindamine otsuse tegemise ajal kättesaadava teabe alusel (ELTL artikkel 107) (vt punkt 67)

6. Riigiabi — Ebaseadusliku abi tagasinõudmine — Tagastatava summa arvutamine — Liikmesriikides esinevad raskused — Liikmesriigi ja komisjoni vahelise koostöö kohustus — Ulatus (ELL artikli 4 lõige 3 ja ELTL artikkel 108; nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 14 lõiked 1 ja 2) (vt punktid 77–79)

7. Apellatsioonkaebus — Väited — Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus — Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral (ELTL artikli 256 lõige 1; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik) (vt punkt 81)

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 20. märtsi 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T‑489/11: Rousse Industry vs. komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti osaliselt tühistada komisjoni 13. juuli 2011. aasta otsus 2012/706/EL seoses riigiabiga SA.28903 (C 12/2010) (ex N 389/2009), mida Bulgaaria andis Rousse Industry’le (ELT 2012, L 320, lk 27) – Riigiabi, mis seisneb võlgade sissenõudmisest loobumises – Otsus, millega tunnistatakse abi siseturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse seda tagasi maksma – Apellandi viidatud menetluseeskirjade rikkumine – Üldkohtu poolne liidu õiguse rikkumine

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
Liikmesriigi õigusnormidega antud õigus nõuda, et kohtumenetlus viidaks läbi mõnes muus keeles kui liikmesriigi peamine keel, kuulub liidu õiguse kohaldamisalasse ja see laieneb kõikidele kõnealuses territoriaalses üksuses läbiviidavatele kohtumenetlustele, seal hulgas ka tsiviilmenetlusele.

ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis annavad õiguse kasutada selle liikmesriigi teatavas territoriaalses üksuses asuvates kohtutes toimuvates tsiviilmenetlustes muud keelt kui selle liikmesriigi ametlik keel, vaid neile selle liikmesriigi kodanikele, kelle elukoht on nimetatud territoriaalses üksuses.

Vastupidisel juhul oleks muu kui vaidlust menetleva kohtu liikmesriigi kodanik, kes valdab teise liikmesriigi keelt ning liigub ja viibib niisuguses territoriaalses üksuses, ebasoodsamas olukorras kui selle liikmesriigi kodanik, kes valdab selles territoriaalses üksuses kõneldavat teise liikmesriigi keelt, juhul kui see kodanik elab mainitud territoriaalses üksuses ja temal on selles territoriaalses üksuses toimuvates tsiviilmenetlustes lubatud kasutada mainitud teise liikmesriigi ametlikku keelt.

Niisugused õigusnormid saavad olla põhjendatud üksnes juhul, kui need põhinevad objektiivsetel, asjaomaste isikute kodakondsusest sõltumatutel kaalutlustel, mis on proportsionaalsed siseriikliku õigusega taotletava õiguspärase eesmärgiga. See ei ole nii juhul, kui esiteks on mainitud territoriaalse üksuse kohtunikud täielikult suutelised pidama kohtumenetlusi mõlemas keeles ja kui teiseks ei saa puhtmajanduslikke kaalutlusi pidada kaalukaks avalikuks huviks, millega põhjendada aluslepinguga tagatud põhivabaduse piiramist.

(vt punktid 21, 23–27 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatus – Direktiiv 2003/109 – Pikaajalise elaniku staatuse saamine – Tingimus – Pikaajalise elaniku pereliige – Kohustus viibida seaduslikult ja pidevalt vastuvõtvas liikmesriigis viie aasta jooksul enne niisuguse staatuse saamise taotluse esitamist

(Nõukogu direktiiv 2003/109, artikli 4 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1)

2. Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatus – Direktiiv 2003/109 – Siseriiklikud sätted, millega antakse pereliikmele pikaajalise elaniku EL elamisluba soodsamatel tingimustel, kui on ette nähtud direktiiviga – Lubamatus

(Nõukogu direktiiv 2003/109, artikli 2 punkt e ja artikkel 13)

Summary

1. Direktiivi 2003/109 pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta, mida on muudetud direktiiviga 2011/51, artikli 4 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 peab tõlgendama nii, et pikaajalise elaniku staatuse juba saanud isiku pereliiget direktiivi artikli 2 punktis e antud määratluse tähenduses ei saa vabastada direktiivi artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimusest, mille kohaselt peab kolmanda riigi kodanik selle staatuse omandamiseks elama asjaomases liikmesriigis seaduslikult ja pidevalt vastava taotluse esitamisele vahetult eelnenud viie aasta jooksul.

Direktiivi 2003/109 artikli 4 lõikes 1 sätestatud tingimus, mille kohaselt peab isik olema asjaomase liikmesriigi territooriumil elanud seaduslikult ja pidevalt viie aasta jooksul vahetult enne asjaomase taotluse esitamist, on vältimatu tingimus selles direktiivis ette nähtud pikaajalise elaniku staatuse saamiseks, nii et kolmanda riigi kodanik võib direktiivi artikli 7 lõike 1 alusel esitada kõnealuse staatuse saamiseks taotluse üksnes siis, kui tema enda puhul on eelnimetatud tingimus täidetud.

(vt punktid 34, 37 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Direktiivi 2003/109 pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta, mida on muudetud direktiiviga 2011/51, artiklit 13 peab tõlgendama nii, et selle kohaselt ei ole liikmesriigil lubatud anda direktiivi artikli 2 punkti e tähenduses pereliikmele pikaajalise elaniku EL elamisluba direktiivis sätestatust soodsamatel tingimustel.

Nagu lugedes direktiivi 2003/109 artikli 2 punkti b koos artikli 14 lõikega 1 nähtub, annab pikaajalise elaniku EL elamisluba selle omanikule põhimõtteliselt õiguse elada muu liikmesriigi kui selle liikmesriigi territooriumil, kus talle anti pikaajalise elaniku staatus, kauem kui kolm kuud. Järelikult ei saa kooskõlas direktiivi artikliga 13 liikmesriigi poolt pereliikmele – direktiivi artikli 2 punkti e tähenduses – liidu õiguses sätestatust soodsamatel tingimustel välja antud elamisluba mitte mingil juhul olla pikaajalise elaniku EL elamisluba selle direktiivi tähenduses.

(vt punktid 42–44 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Transport – Meretransport – Teenuste osutamise vabadus – Määrus nr 4055/86 – Isikuline kohaldamisala – Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmesriigis asutatud äriühing, kellele kuulub kolmanda riigi lipu all sõitev laev, millega osutatakse mereveoteenuseid selle lepingu liikmesriikide vahel – Hõlmamine – Tingimused

(EMP leping; nõukogu määrus nr 4055/86, artikkel 1)

Summary

Määruse nr 4055/86 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta liikmesriikide ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelises mereveos artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmesriigis asutatud äriühing, kellele kuulub kolmanda riigi lipu all sõitev laev, millega osutatakse mereveoteenuseid selle lepingu liikmesriigist või liikmesriiki, võib oma majandustegevuses tugineda teenuse osutamise vabadusele tingimusel, et selle laeva käitamise tõttu saab teda käsitada nende teenuste osutajana, ning teenuste kasutajad on asutatud muudes nimetatud lepingu liikmesriikides kui see, kus on asutatud see äriühing.

Määruse nr 4055/86 kohaldamist ei mõjuta mingil moel ei see asjaolu, et kõnealuseid mereveoteenuseid osutav laev, mille töötajate toetuseks algatati kollektiivne survetegevus, sõidab kolmanda riigi lipu all, ega ka see, et laevapere liikmed on kolmandate riikide kodanikud.

(vt punktid 42, 44 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – Valgete vereliblede analüüsimiseks mõeldud aine, mis keemilise reaktsiooni ja laserkiirega mõjutamise tulemusel fluorestseerub – Teoreetiliselt kahe võimaliku kasutusviisiga toote klassifitseerimine – Klassifitseerimine kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 3204, 3212 või 3822 – Klassifitseerimine ainsa praktikas võimaliku kasutuseesmärgiviisi alusel – Klassifitseerimine rubriiki 3822

(Nõukogu määrus nr 2658/87, I lisa; komisjoni määrus nr 1810/2004)

2. Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – Valgete vereliblede analüüsimiseks mõeldud aine, mis keemilise reaktsiooni ja laserkiirega mõjutamise tulemusel fluorestseerub – Teoreetiliselt kahe võimaliku kasutusviisiga toote klassifitseerimine

(Komisjoni määrus nr 827/2011)

Summary

1. Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, mida on muudetud määrusega nr 1810/2004, olevat kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et kaup, mis koosneb lahustitest ja polümetiini baasil olevast ainest, mida vaatamata selle nõrgale ja mittepüsivale tekstiili värvivale toimele selle värvivate omaduste tõttu praktikas ei kasutata, ning mis on mõeldud ainuüksi valgete vereliblede analüüsimiseks nii, et nende vereliblede määratletud koostisosad neil asetleidva ioonilise koondumise tulemusel ja laserkiire mõjul piiratud aja jooksul fluorestseerivad, kuulub kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 3822, mis käsitleb laboratoorseid reaktiive.

Kui tootel on kaks võimalikku kasutusviisi, millest üks on pelgalt teoreetiliselt võimalik, siis on toode oma objektiivsete tunnuste ja omaduste põhjal loomulikult teise kasutusviisiga ja kuulub seega seda kasutusviisi hõlmavasse tariifirubriiki. Samuti ei ole toote kasutusviisiga seonduvasse tariifirubriiki klassifitseerimiseks vaja, et see klassifitseeritaval tootel oleks üksnes või teisi võimalusi välistavalt selline kasutusviis. Piisab, kui tegemist on peamise kasutusviisiga.

Kaupade kirjeldamise ja kodeerimise ülemaailmsel harmoneeritud süsteemi selgitavatest märkustest rubriigi 3822 kohta tuleneb, et rubriiki 3204 kuuluvad värvained on rubriigist 3822 välistatud, isegi kui nende vorm võimaldab neid kasutada diagnostiliste või laboratoorsete reaktiividena. Siiski nähtub selle harmoneeritud süsteemi selgitavatest märkustest rubriigi 3204 kohta ka see, et ained, millede värvimisomadusi praktikas ei kasutata, ei kuulu sellesse rubriiki. Praktikas asjaomast toodet värvainena kasutada ei saa.

(vt punktid 32, 41–43, 45 ja resolutsioon)

2. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 44)