Kohtuasi T‑349/03

Corsica Ferries France SAS

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Riigiabi – Tühistamishagi – Ümberkorraldamisabi – Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobivaks – Komisjoni suunised – Põhjendamiskohustus – Tingimuste täitmine – Miinimumiga piirduv abi

Esimese Astme Kohtu otsus (kolmas koda), 15. juuni 2005

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Tühistamishagi – Väited – Põhjenduste puudumine või puudulikkus – Erinevus ilmsest kaalutlusveast

(EÜ artiklid 230 ja 253)

2. Institutsioonide aktid – Põhjendused – Kohustus – Ulatus – Riigiabi puudutav komisjoni otsus – Raskustes oleva äriühingu ümberkorraldamiseks antavat riigiabi puudutav otsus

(EÜ artikli 87 lõige 1 ja lõike 3 punkt c ning EÜ artikkel 253; ühenduse suunised raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta)

3. Riigiabi – Keeld – Erandid – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Piirid

(EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c)

4. Riigiabi – Keeld – Erandid – Komisjoni kaalutlusõigus – Suuniste andmise võimalus – Siduv mõju – Kohtulik kontroll

(EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c)

5. Tühistamishagi – Vaidlustatud akt – Seaduslikkuse hindamine akti vastuvõtmise ajal kättesaadava teabe alusel – Tagasiulatuvad kaalutlused – Mõju puudumine

(EÜ artikkel 230)

6. Riigiabi – Keeld – Erandid – Abi, mida võib pidada ühisturuga kokkusobivaks – Raskustes oleva äriühingu ümberkorraldamiseks antav abi – Raskustes oleva äriühingu tuvastamine

(EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c; ühenduse suunised raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta, punkt 4, punkti 5 alapunkt a ja punkt 6)

7. Riigiabi – Keeld – Erandid – Abi, mida võib pidada ühisturuga kokkusobivaks – Raskustes oleva äriühingu ümberkorraldamiseks antav abi – Tingimused – Abi piiramine rangelt vajamineva miinimumiga – Mittehädavajaliku vara võõrandamise kohustust sisaldava ümberkorraldamiskava kohaldamine – Tagajärg – Kohustus panna kogu võõrandamisest saadud tulu ümberkorraldamiskava rahastamisse

(EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c; ühenduse suunised raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta, punkt 40)

8. Riigiabi – Keeld – Erandid – Abi, mida võib pidada ühisturuga kokkusobivaks – Raskustes oleva äriühingu ümberkorraldamiseks antav abi – Komisjoni kaalutlusõigus – Ümberkorraldamiskavas ette nähtud vara võõrandamisest saadud puhastulu ligikaudse hindamise pädevus – Piir

(EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c)

9. Institutsioonide aktid – Põhjendused – Kohustus – Ulatus – Põhjenduste puudumise korrigeerimine kohtumenetluse käigus – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 253)

1. EÜ artikli 253 rikkumist puudutav väide on erinev sellest väitest, mis puudutab ilmset kaalutlusviga. Kui esimene, millega peetakse silmas põhjenduste puudumist või nende ebapiisavust, kuulub EÜ artikli 230 tähenduses olulise menetlusnormi rikkumise alla ja on avalikku korda puudutav küsimus, mille peab tõstatama ühenduse kohus ise; siis teine, mis puudutab teatava otsuse sisulist seaduslikkust, kuulub sama EÜ artikli 230 tähenduses asutamislepingu rakendusnormi rikkumise alla ning ühenduse kohus võib seda hinnata vaid siis, kui hageja sellele on viidanud. Põhjendamiskohustuse küsimus on seega erinev sellest, kas põhjendused on ka sisuliselt põhjendatud.

Esimese Astme Kohus ei saa komisjoni otsuse põhjendamiskohustuse täitmise kontrollimisel hinnata viimase poolt selle otsuse õigustamiseks esitatud põhjenduste sisulist seaduslikkust.

Sellest tuleneb, et põhjenduste puudumisele või nende ebapiisavusele tugineva väite raames on niisuguse otsuse sisulist põhjendatust vaidlustavad etteheited ja argumendid mittemõjuvad ning asjassepuutumatud.

(vt punktid 52, 58-59)

2. Põhjendamiskohustuse ulatus sõltub asjaomase õigusakti iseloomust ja tema vastuvõtmise kontekstist. Põhjendused peavad selgelt ja ühemõtteliselt väljendama institutsiooni kaalutlusi viisil, mis lubab ühest küljest huvitatud isikutel aru saada võetud meetme põhjendustest, et oma õigusi kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on sisuliselt põhjendatud, ja teisest küljest võimaldab ühenduse kohtul kontrollida meetme seaduslikkust.

Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna kontrollides akti põhjenduse vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjassepuutuvaid õigusnorme.

Komisjon ei pea nimelt seisukohta võtma kõigi huvitatud isikute esitatud argumentide osas, nagu eelkõige need, mis on ilmselgelt asjakohatud, tähtsusetud või selgelt teisejärgulised, vaid ta võib piirduda tema langetatava otsuse seisukohalt olulise tähtsusega asjaolude ja õiguslike kaalutluste esitamisega.

Abimeetme kvalifitseerimise puhul nõuab põhjendamiskohustus, et oleks näidatud, miks komisjon leiab, et asjaomane meede kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.

Mis puudutab põhjendamiskohustust seoses ümberkorraldamiseks antava riigiabi vastavusega EÜ artikli 87 lõike 3 punktile c, siis on see täidetud, kui komisjoni otsuses esitatakse selgitused, miks ta leiab, et abi on õigustatud ühenduse suunistes raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta esitatud tingimusi arvestades, nimelt ümberkorraldamiskava olemasolu, pikaajalise elujõulisuse piisavat tõendamist ning abi proportsionaalsust abisaaja panusega.

(vt punktid 62-66, 132)

3. EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c kohaldamisel on komisjonil lai kaalutlusõigus, mille kasutamine tähendab keerulisi majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid, mis tuleb teostada ühenduse kontekstis. Selle kaalutlusõiguse kohtulik kontroll piirdub seega menetlus- ja põhjendamisnormide järgimise, faktide sisulise õigsuse ja õigusnormi rikkumise puudumise, samuti ilmse hindamisvea ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega. Esimese Astme Kohus ei saa niisiis asendada otsuse autori analüüsi oma majandusliku analüüsiga.

(vt punktid 137-138)

4. Komisjon on piiratud tema enda riigiabi järelevalve valdkonna juhiste ja teatistega selles osas, kus need ei erine asutamislepingu sätetest ja liikmesriigid nõustuvad nendega.

Kui komisjon hindab konkreetset abi tema enda poolt varem vastu võetud suuniste valguses, siis ei saa järeldada, et komisjon ületab oma kaalutlusõiguse piire, loobudes seal kaalutlusõiguse kasutamisest. Ühest küljest säilitab ta oma õiguse tühistada või muuta neid suuniseid, kui olukord seda nõuab. Teisest küljest käsitlevad need suunised piiritletud sektorit ja nende aluseks on soov järgida tema enda poolt kindlaks määratud poliitikat.

Selles raamistikus peab Esimese Astme Kohus kontrollima, kas nõuded, mille komisjon endale ise kehtestas, nagu suunistes mainitud, on täidetud.

(vt punktid 139-141)

5. EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames tuleb ühenduse õigusakti seaduslikkust hinnata sõltuvalt akti vastuvõtmise hetkel eksisteerinud faktilistest ja õiguslikest asjaoludest ning seaduslikkus ei saa sõltuda võimalikest võimalustest seda eirata ega tagasiulatuvatest kaalutlustest selle tõhususe astme kohta.

Eelkõige võib komisjoni keerukaid hinnanguid uurida üksnes neid asjaolusid silmas pidades, mis talle hinnangute tegemise ajal teada olid.

(vt punktid 142-143)

6. Kuigi äriühingut peetakse ühenduse suuniste raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta järgi „igal juhul” raskustes olevaks, kui oluline osa tema aktsiakapitalist on kadunud, siis ei ole mingeid takistusi, et äriühing näitaks teiste tõenditega, et ta on suuniste tähenduses finantsraskustes, isegi kui ta ei ole kaotanud olulist osa oma aktsiakapitalist.

(vt punkt 185)

7. Kuna ettevõte võttis ümberkorraldamiseks antava abi saamiseks endale kohustuse oma ümberkorraldamiskavas võõrandada mittehädavajalik vara, peab ta panema kogu nimetatud võõrandamisest saadud tulu ümberkorraldamiskava rahastamisesse. See kohustus ei tähenda, et abisaaja peab kasutama kõik oma vahendid antava abi vähendamiseks, vaid üksnes seda, et ta peab ettevõtja tegevuse harrastamiseks kogu mittehädavajaliku vara abil saadud tulu ümberkorraldamise raames kasutama. Sellist abisaaja panust ümberkorraldamiskava omavahenditesse nõutakse selleks, et tagada, et abi piirduks rangelt ühenduse suuniste raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta punkti 40 kohaselt ümberkorraldamiseks vajamineva miinimumiga, pidades silmas äriühingu, selle osanike või seda hõlmava kontserni olemasolevaid rahalisi vahendeid.

(vt punktid 266, 313)

8. Hinnates ümberkorraldamisabi kokkusobivust ühisturuga, ei ole komisjonil kohustust hinnata ettevõtja iga konkreetse võetava meetme maksumust. Peale selle, et täpne kuluartiklite hindamine on igal juhul juhuslik kavandatavate meetmete prognoosiva laadi tõttu, võib komisjon oma laia kaalutlusõiguse kasutamisel piirduda üldise hinnanguga.

Seega on ümberkorraldamiskavas ette nähtud vara võõrandamise puhastulu täpse hindamisega seotud raskuste osas komisjonil põhimõtteliselt õigus oma laia kaalutlusõigust teostades arvata maha niisuguse tulu ligikaudne suurus.

Siiski, kui nimetatud kava alusel võõrandatav vara on juba tegelikult võõrandatud ning sellest tulenevalt on komisjon teadlik nimetatud võõrandamise puhastulu tegelikust summast, ei saa komisjon eelkõige EÜ artikli 87 lõikes 1 ette nähtud riigiabi keelamise põhimõtet silmas pidades miinimumiga piirduva abi määratlemisel piirduda asjaomase ettevõtte likviidse vara „suureulatusliku” hindamisega.

(vt punktid 272-273, 278, 282-283)

9. Otsuse põhjendused peavad sisalduma otsuses endas ning komisjoni hilisemaid selgitusi ei võeta arvesse, välja arvatud erandlikel asjaoludel. Siit järeldub, et otsus ise peab olema piisav ja selle põhjendustena ei või käsitleda selliseid kirjalikke või suulisi selgitusi, mis on antud hiljem, kui asjaomase otsuse peale on juba esitatud hagi ühenduse kohtusse.

(vt punkt 287)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda)

15. juuni 2005( )

Riigiabi – Tühistamishagi – Ümberkorraldamisabi – Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobivaks – Komisjoni suunised – Põhjendamiskohustus – Tingimuste täitmine – Miinimumiga piirduv abi

Kohtuasjas T-349/03,

Corsica Ferries France SAS, asukoht Bastia (Prantsusmaa), esindajad: advokaadid S. Rodrigues ja C. Scapel, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: C. Giolito ja H. Van Vliet, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

keda toetavad

Prantsuse Vabariik, esindajad: G. de Bergues ja S. Ramet, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

ja

Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA, asukoht Marseille (Prantsusmaa), esindaja: advokaat H. Tassy, hiljem advokaadid O. d’Ormesson ja A. Bouin,

menetlusse astujad,

mille esemeks on taotlus tühistada komisjoni 9. juuli 2003. aasta otsus 2004/166/EÜ abi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) ümberkorraldamiseks (ELT 2004, L 61, lk 13),

EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),

koosseisus: koja esimees M. Jaeger, kohtunikud V. Tiili ja O. Czúcz,

kohtusekretär: ametnik I. Natsinas,

arvestades kirjalikus menetluses ja 18. novembri 2004. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Õiguslik raamistik

1 EÜ artikkel 87 sätestab:

„1. Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.

[...]

3. Ühisturuga kokkusobivaks võib pidada:

[...]

c) abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega [...]”

2 Ühenduse suuniste meretranspordile antava riigiabi kohta (EÜT 1997, C 205, lk 5) punktis 8 on sätestatud, et laevaühingutele antava ümberkorraldamisabi suhtes kohaldab komisjon ühenduse suuniseid raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta.

3 Vastavalt ühenduse suunistele raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta (EÜT 1999, C 288, lk 2, edaspidi „suunised”), mida kohaldatakse alates 9. oktoobrist 1999, määrab komisjon tingimused, millal abi võidakse lugeda ühisturuga kokkusobivaks EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c tähenduses. Vastavalt suuniste punktile 3.2.2 on need tingimused seotud äriühingu abikõlblikkuse, elujõulisuse taastamise, lubamatute konkurentsimoonutuste vältimise, miinimumiga piirduva abi, abi lubamisega seotud eritingimuste ja kohustustega tagamaks, et abi ei moonutaks konkurentsi ühiste huvidega vastuolus oleval määral, ja ümberkorraldamiskava täieliku rakendamisega.

4 Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10) kohustab liikmesriike avama oma siseriiklikke merekabotaažiturge. Selle määruse artikli 4 kohaselt, kui liikmesriik sõlmib avalike teenuste osutamise lepinguid, peab ta seda tegema ühtki ühenduse laevaomanikku diskrimineerimata.

Hagi aluseks olevad asjaolud

1. Asjaomased laevaühingud

5 Hageja on laevaühing, kes osutab regulaarset laevaühendust Mandri-Prantsusmaalt (Toulon ja Nice) ja Itaaliast (Savona ja Livorno) Korsikale.

6 Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) on laevaühing, kes osutab regulaarset laevaühendust Mandri-Prantsusmaalt (Nice, Toulon ja Marseille) Korsikale ning Mandri-Prantsusmaalt Põhja-Aafrikasse (Tuneesia ja Alžeeria), samuti hooajalist laevaühendust aprillist septembrini Sardiiniasse.

7 Praegu on 80% SNCM-i aktsiatest Compagnie générale maritime et financière’i (CGMF) ning 20% Société nationale des chemins de fer’i (SNCF) käes. 100%-liselt Prantsuse riigi omandis oleva CGMF-i tegevusalaks on lubade väljastamine igasugustele merevedudele, laevade varustamis- ja prahtimistoimingutele ja igasugusele investeerimistegevusele ning igasugusele selle tegevusalaga otseselt või kaudselt seonduvale kaubandus- või tööstustegevusele.

8 SNCM-il on vähemusosalus Marseille’-Korsika liinil tegutsevas laevaühingus Compagnie méridionale de navigation (CMN), mida kontrollib äriühingu Compagnie méridionale de participation’i vahendusel äriühing Stef-TFE.

2. Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelise laevaühendusega seonduvad avalike teenuste osutamise kohustused

9 Alates 1948. aastast osutatakse Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelist regulaarset mereveoteenust avalike teenuste osutamise kohustuste alusel.

10 Kuni 1976. aastani kehtis nende teenuste suhtes osaliselt Prantsuse õigusaktidega reguleeritud kord, mis andis kabotaažiteenuste osutamise ainuõiguse siseriiklikku registrisse kantud laevadele. Selle korra raames maksis riik teenuseid osutavatele äriühingutele kompensatsioonimeetmena kindlasummalist tasakaalustustoetust teenindatavate sadamate, regulaarsuse, sageduse, teenuse osutamise võime, tasumäärade ja laevaperega seotud avalike teenuste osutamise eest.

11 1976. aastal määratles Prantsusmaa uuesti Korsika ja Prantsusmaa vaheliste avalike mereveoteenuste osutamise tingimused, lähtudes territoriaalse järjepidevuse põhimõttest. Selle põhimõtte eesmärgiks on piirata maismaast eraldatusega kaasnevaid puudusi ja tagada saare ühendus mandriga võimalikult sarnastel tingimustel. Kontsessioonilepingute kord kehtestati koos avaliku teenuse raamistikku määratleva spetsifikaadiga. SNCM-iga ja CMN-iga sõlmiti 31. märtsil 1976 raamkokkulepe 25 aastaks, mille lõpptähtajaks märgiti 31. detsember 2001.

12 Selle raamkokkuleppe alusel määras Prantsuse valitsus aastatel 1976–1982 kindlaks transporditeenuse korra.

13 30. juuli 1982. aasta seadus Korsika eristaatuse kohta andis Korsika assambleele üle territoriaalse järjepidevuse haldamise lepingulises raamistikus Prantsuse riigiga. Hiljem andis 13. mai 1991. aasta seadus Korsika territoriaalühenduse kohta nimetatud assambleele täieliku pädevuse saare transporditeenuse üle. Sellest ajast saadik tegeleb teenuse korraldusega Office des transports de la Corse (Korsika transpordiamet, edaspidi „OTC”).

14 Alates 1991. aastast sõlmiti raamkokkuleppe alusel kaks viieaastast lepingut OTC ja kahe kontsessiooniäriühingu vahel. Esimene neist lepingutest (edaspidi „1991. aasta leping”) täpsustas avaliku teenuse osutamise tingimused aastateks 1991–1996 ja teine (edaspidi „1996. aasta leping”) aastateks 1996–2001. Nendes lepingutes oli samuti määratud kindlaks tasakaalustustoetuse maksmine, mis arvatakse maha kehtestatud kohustuste kompensatsiooniks antavalt territoriaalse järjepidevuse dotatsioonilt. Avalike teenuste osutamise kohustused hõlmasid sellel ajal kogu laevaühendust Korsika ja kolme Mandri-Prantsusmaa sadama, st Nice’i, Touloni ja Marseille’ vahel.

15 Vastavalt määrusele nr 3577/92 algatas Korsika territoriaalühendus 2001. aastal pakkumismenetluse, et valida välja ettevõtja, kellele alates 1. jaanuarist 2002 panna viieaastase kestusega lepingu raames tasu eest Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahel avalike teenuste osutamise kohustus. Arvestades konkurentsi arengut Toulonist ja Nice’ist lähtuvate laevaühenduste osas, leidis Korsika territoriaalühendus, et nimetatud avalike teenuste osutamise kohustustele tuleb allutada üksnes Marseille’st lähtuv laevaühendus.

16 SNCM-i ja CMN-iga sõlmiti ühiselt nimetatud leping, kuna hageja loobus oma kandidatuuri esitamisest.

17 Vastavalt Korsika territoriaalühenduse ja OTC-ga sõlmitud „avaliku teenuse delegeerimise lepingule” (edaspidi „2002. aasta leping”) on SNCM ja CMN volinikena kohustatud alates 1. jaanuarist 2002 tagama regulaarsete mereveoteenuste osutamise Marseille’ ja Korsika vahelisel liinil, tingimusel et täidetakse teatavaid sageduse, veomahu, sõiduplaanide ja tasumääradega (hooajalised maksimumhinnad, kohustuslikud hinnaalandused teatud kategooria reisijatele) ning teenuse kvaliteediga seotud avalike teenuste osutamise kohustusi. Selle lepingu kohaselt täidetakse neid kohustusi iga-aastaselt kahaneva „alushüvitissumma” eest, mille prognoositava tulu alusel määratav suurus kuulub iga aasta lõpus täpsustamisele tulenevalt prognoositud ja tegeliku tulu vahest. Lepingu kohaselt on maksimaalne rahaline hüvitis kogu hõlmatud ajavahemiku kohta 326,85 miljonit eurot SNCM-ile ja 128,2 miljonit eurot CMN-ile – kokku 455,05 miljonit eurot. Muu hulgas näeb 2002. aasta leping ette, et kummagi voliniku iga-aastane lõplik rahaline hüvitis on piiratud avalike teenuste osutamise kohustusega kaasneva käitamispuudujäägiga, arvestades mõistliku kapitalitootlikkuse suhet kõnealuse kapitali tegeliku kasutamisega, mille tootlikkuse mõistlikuks määraks on lepingujärgselt kinnitatud 15% laevade müügiväärtusest. 2002. aasta leping lõppeb 31. detsembril 2006, välja arvatud juhul, kui pooled jõuavad kokkuleppele see varem lõpetada.

Haldusmenetlus

1. 1991. aasta lepingu ja 1996. aasta lepingu raames SNCM-ile avalike teenuste osutamise kohustuste hüvitamiseks eraldatud abi

18 Pärast kaebusi seoses abiga, mis anti Korsika ja Itaalia vahelise reisijateveoga tegelevale SNCM-i tütarettevõtjale Corsica Marittima’le, edastas komisjon 22. detsembril 1998 Prantsuse Vabariigile oma otsuse avada ametlik abi uurimismenetlus EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 2 alusel (nüüd EÜ artikli 88 lõige 2) (EÜT 1999, C 62, lk 9). See asi on registreeritud numbriga C-78/98.

19 Pärast uusi kaebusi seoses SNCM-ile avalike teenuste osutamise kohustuse kulude katmiseks antud abiga edastas komisjon 28. veebruaril 2001 Prantsuse Vabariigile oma otsuse algatada ametlik abi uurimismenetlus EÜ artikli 88 lõike 2 alusel (EÜT 2001, C 117, lk 9). See asi on registreeritud numbriga C-14/01.

20 Komisjon leidis 30. oktoobri 2001. aasta otsuses 2002/149/EÜ Prantsusmaa poolt SNCM-ile makstud abi kohta (EÜT 2002, L 50, lk 66), lõpetades menetlusi asjades C-78/98 ja C-14/01, et ajavahemikus 1991–2001 SNCM-ile 787 miljoni euro suuruses summas antud abi hüvitamaks SNCM-i osutatud avalike teenuste kohustust Korsika ja Mandri-Prantsusmaa kolme sadama, st Nice’i, Touloni ja Marseille’ vahel, oli vastavalt EÜ artikli 86 lõikele 2 ühisturuga kokkusobiv. Selle otsuse peale Esimese Astme Kohtusse tühistamishagi ei esitatud.

2. SNCM-i päästmiseks ja ümberkorraldamiseks eraldatud abi

21 Prantsuse ametivõimud teavitasid 20. detsembril 2001 komisjoni CGMF-i kassast SNCM-ile päästmisabi korras tehtud ettemaksest summas 22,5 miljonit eurot. See abi registreeriti numbriga NN 27/2002 (endine N 849/2001), kui ta oli juba osaliselt SNCM-ile tasutud.

22 Prantsuse Vabariik teavitas 18. veebruari 2002. aasta kirjas komisjoni SNCM-i kasuks kavatsetava ümberkorraldamisabi kavast. Kavatsetav abi seisnes CGMF-i kaudu SNCM-i kapitali tõstmises summas 76 miljonit eurot, millega SNCM-i omakapitali tõstetaks 30 miljonilt eurolt 106 miljoni euroni. Komisjon registreeris selle abi numbriga N 118/2002.

23 EÜ artikli 88 lõike 3 kohases esialgses uurimismenetluses kiitis komisjon 17. juuli 2002. aasta otsusega K(2002) 2611 (lõplik) heaks SNCM-ile antava päästmisabi. Oma otsuses märkis komisjon, et teavitatud abi täitis suunistes selleks ettenähtud viis tingimust, eelkõige Prantsuse riigi kohustuse edastada ümberkorraldamiskava. Ka seda otsust Esimese Astme Kohtus ei vaidlustatud.

24 Komisjon otsustas Prantsuse Vabariigile 19. augustil 2002 saadetud kirjas, olles esialgse uurimise tulemusel märkinud, et teavitatud ümberkorraldamisabi tekitas kahtlusi selle kokkusobivuses ühisturuga, avada EÜ artikli 88 lõike 2 alusel ametliku uurimismenetluse vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1, ELT eriväljaanne 08/01, lk 339; edaspidi „ametliku uurimismenetluse algatamise otsus”), artikli 4 lõikele 4 ja artiklile 6. Teavitatud abi registreeriti numbriga C-58/2002.

25 Prantsuse ametiasutused edastasid 8. oktoobri 2002. aasta kirjaga, mis saadeti koos lisadega 15. oktoobril 2002, komisjonile oma märkused ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse kohta.

26 Ametliku uurimismenetluse algatamise otsus koos kokkuvõttega avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas 11. detsembril 2002 (EÜT C 308, lk 29). Huvitatud isikuid kutsuti esitama oma märkused teavitatud abikava kohta kuu aja jooksul pärast avaldamist.

27 Hageja esitas 8. jaanuari 2003. aasta kirjas komisjonile oma kirjalikud märkused ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse kohta. Komisjonile esitasid märkusi veel ka Stef-TFE ja erinevad territoriaalsed ühendused. Komisjon edastas kõik saadud märkused Prantsuse Vabariigile, et viimane saaks neid kommenteerida.

28 Hageja taotlusel korraldas komisjon 4. veebruaril 2003 kohtumise hagejaga, mille käigus viimane edastas komisjonile täiendavaid dokumente.

29 10. veebruari 2003. aasta kirjas edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma argumendid, millega soovisid tõendada, et abikava järgis suuniseid, ning personali ja palkade arengut, vaheproduktide haldamist ja SNCM-i hinnapoliitikat puudutavate uute kohustuste kirjelduse.

30 13. veebruari 2003. aasta kirjas edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma kommentaarid hageja ja Stef-TFE märkuste kohta.

31 21. veebruari 2003. aasta kirjas vastasid Prantsuse ametiasutused komisjoni 10. veebruari 2003. aasta kirjaga esitatud täiendavatele küsimustele.

32 27. mai 2003. aasta faksiga edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma kommentaarid hageja 4. veebruaril 2003 komisjonile edastatud dokumentide kohta, mille komisjon oli 21. veebruari 2003. aasta kirjaga Prantsuse ametiasutustele edasi saatnud.

33 9. juulil 2003 võttis komisjon vastu otsuse 2004/166/EÜ abi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada Société nationale maritime Corse-Méditerranée’ (SNCM) ümberkorraldamiseks (ELT 2004, L 61, lk 13), mille peale ongi esitatud käesolev tühistamishagi (edaspidi „vaidlustatud otsus”). [Siin ja edaspidi on vaidlustatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]

34 Vaidlustatud otsuse resolutiivosas on sätestatud:

„Artikkel 1

Ümberkorraldamisabi, mida Prantsusmaa kavatseb [SNCM-ile] eraldada, on kokkusobiv ühisturuga artiklites 2–5 toodud tingimuste järgimisel.

Artikkel 2

Alates käesoleva otsuse teavitamisest kuni 31. detsembrini 2006 ei tohi SNCM omandada uusi laevu ega sõlmida uute või renoveeritud laevade peale ehitus-, tellimis- või prahtimislepinguid.

SNCM võib käesoleva otsuse teavitamisest kuni 31. detsembrini 2006 kasutada üksnes neid ühtteist laeva, mis juba on SNCM-i omanduses: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia Orba, Monte Cinto ja Monte d’Oro.

Kui SNCM peab temast sõltumatutel põhjustel mõne oma laeva välja vahetama enne 31. detsembrit 2006, võib komisjon anda selleks loa Prantsusmaa esitatud põhjalikult argumenteeritud teatise alusel.

Artikkel 3

SNCM grupp võõrandab igasuguse otsese või kaudse osaluse järgmistes äriühingutes:

– Amadeus France,

– Compagnie Corse Méditerranée,

– Société civile immobilière Schuman,

– Société méditerranéenne d’investissements et de participations,

– Someca.

Société méditerranéenne d’investissements et de participations’is osaluse võõrandamise asemel võib SNCM selle äriühingu ainsa aktiva Southern Trader’i müüa ja selle tütarettevõtja sulgeda.

Võõrandamised võivad toimuda Prantsuse ametiasutuste valikul kas avalikul müügipakkumisel või kutsudes eelneva kuulutuse teel huvi üles näitama, andes vastamiseks vähemalt kaks kuud aega.

Prantsusmaa edastab komisjonile tõendid kõigi nende võõrandamiste kohta. SNCM-ile tehtud pakkumiste nõrkust ei või tuua ettekäändeks võõrandamistest loobumiseks. Kui pakkumisi ei esitata ja kui Prantsusmaa suudab tõendada, et võeti kõik vajalikud avalikustamismeetmed, loetakse esimeses lõigus toodud tingimus täidetuks.

Artikkel 4

Kõigi Korsikale suunduvate liinide osas hoidub SNCM alates käesoleva otsuse teatavaks tegemisest kuni 31. detsembrini 2006 igasugusest hinnapoliitikast avaldatud hindade osas, mille eesmärk on pakkuda konkurentidest madalamaid hindasid võrdväärsete sihtpunktide ja teenuste eest samadel kuupäevadel.

Komisjon jätab endale õiguse algatada uurimismenetlus igasuguse käesoleva otsuse tingimuste ja eelkõige esimeses lõigus toodud tingimuse tuvastatud rikkumise kohta.

Esimeses lõigus toodud tingimus on täidetud, kui SNCM-i avaldatud kõige madalamad hinnad on kõrgemad tema konkurentide kõige madalamatest soodushindadest võrdväärsete sihtpunktide ja teenuste eest.

Esimeses lõigus toodud tingimus ei kohaldu enam, kui nimetatud konkurentide hinnad tõusevad kõrgemale võrdlusaastal 1996 kehtinud SNCM-i hindadest, mida inflatsiooniga korrigeeritakse.

Prantsusmaa edastab komisjonile igal aastal enne 30. juunit kõik vajalikud andmed tõendamaks, et see tingimus on eelneval majandusaastal kõigi Korsikale minevate või Korsikalt tulevate ülesõitude osas täidetud.

Artikkel 5

Vastavalt Prantsuse ametiasutuste ümberkorraldamiskavas võetud kohustustele piiratakse iga-aastast laevade edasi-tagasi sõitude arvu erinevate Korsika laevaühenduste vahel kuni 31. detsembrini 2006 käesoleva otsuse tabelis 3 toodud ülempiiriga, välja arvatud erakordsetel ja SNCM-ist sõltumatutel põhjustel, mis tingivad teatavate edasi-tagasi sõitude üleviimise teistesse sadamatesse, ja välja arvatud ettevõtjal lasuvate avaliku teenuse osutamise kohustuste muutmise korral.

Artikkel 6

Prantsusmaa võib SNCM-i kapitali tõsta esmase maksega 66 miljoni euro võrra alates käesoleva otsuse teavitamisest.

Ümberkorraldamisperioodi lõpuni, st 31. detsembrini 2006, võib komisjon Prantsuse ametiasutuste taotluse korral anda loa hilisemaks teiseks makseks SNCM-ile, mis vastab järelejäänud 10 miljoni euro ja artiklis 3 nõutud ja selles artiklis toodud tingimustel võõrandamiste tulu erinevusele.

Sellise otsuse võib vastu võtta vaid siis, kui artiklis 3 nõutud toimingud on tehtud, kui võõrandamiste tulu ei ületa 10 miljonit eurot ja kui artiklites 2, 4 ja 5 esitatud tingimused on täidetud, ilma et see piiraks komisjoni pädevust algatada vajaduse korral ametlik uurimismenetlus mõne nende tingimuste täitmatajätmise korral. Kui neid tingimusi ei täideta, siis teist poolt abist ei anta.

Artikkel 7

Prantsusmaa teavitab komisjoni kuue kuu jooksul käesoleva otsuse teavaks tegemisest meetmetest, mida ta on käesoleva otsuse täitmiseks võtnud.

[...]”

Menetlus ja poolte nõuded

35 Hageja esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 13. oktoobril 2003 saabunud avaldusega käesoleva hagi.

36 Prantsusmaa taotles 3. veebruaril 2004 kohtukantseleisse esitatud avaldusega luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.

37 SNCM taotles 26. veebruaril 2004 kohtukantseleisse esitatud avaldusega luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.

38 10. märtsi 2004. aasta määrusega anti Prantsuse Vabariigile luba menetlusse astuda.

39 30. märtsi 2004. aasta määrusega anti SNCM-ile luba menetlusse astuda.

40 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (kolmas koda) avada suulise menetluse ja menetlust korraldavate meetmete raames palus pooltel vastata kirjalikele küsimustele. Pooled täitsid need nõuded ette nähtud tähtaja jooksul.

41 Oma vastustes teavitasid pooled Esimese Astme Kohut asjaolust, et komisjon võttis 8. septembril 2004 vastu otsuse K(2004) 3359 lõplik (edaspidi „8. septembri 2004. aasta otsus”), millega vaidlustatud otsust muudeti. Esimese Astme Kohtu täiendava kirjaliku küsimuse peale võtsid pooled seisukoha selle otsuse mõjust käesolevale hagile.

42 Pooled esitasid oma kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele 18. novembri 2004. aasta kohtuistungil.

43 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

44 Komisjon, keda toetavad menetlusse astujad Prantsuse Vabariik ja SNCM, palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

45 Käesoleva tühistamishagi toetuseks esitab hageja kaks väidet. Esimene väide puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, kuna vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud. Teine väide puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c, määruse nr 659/1999 ja suuniste rikkumist, kuna vaidlustatud otsuses on faktivead ja ilmsed kaalutlusvead.

46 Kõigepealt tuleb siiski uurida 8. septembri 2004. aasta otsuse võimalikku mõju käesolevale hagile.

1. Esialgne märkus 8. septembri 2004. aasta otsuse mõjust käesolevale hagile

47 Tuleb märkida, et vastavalt 8. septembri 2004. aasta otsusele muutis komisjon vaidlustatud otsust, et lubada, nagu tuleneb selle uue otsuse teisest põhjendusest, SNCM-il ühest küljest asendada vaidlustatud otsuse artiklis 2 sisalduvas, ümberkorraldamise käigus SNCM-il kasutada lubatud laevade nimekirjas laev Asco laevaga Aliso, ja teisest küljest, arvestades laeva Asco müügiga kaasnenud raskusi, anda luba kas laeva Asco või laeva Aliso müügiks.

48 Siiski tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt tuleb EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames ühenduse õigusakti seaduslikkust hinnata õigusakti vastuvõtmise ajal esinenud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid ilmas pidades (Esimese Astme Kohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-371/94 ja T‑394/94: British Airways jt v. komisjon, EKL 1998, lk II-2405, punkt 81).

49 Lisaks ei ilmne 8. septembri 2004. aasta otsusest, et selle mõjul kaotaksid teatavad hageja käesoleva hagi toetuseks esitatud väited ning argumendid oma eesmärgi. Vastuses Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele ei väitnud ei hageja ega komisjon sellise mõju olemasolu.

50 Neis tingimustes tuleb sedastada, et 8. septembri 2004. aasta otsusel ei ole mingit mõju vaidlustatud otsuse peale esitatud käesolevale tühistamishagile.

2. Esimene väide, mis puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, kuna vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud

51 Käesoleva väitega väidab hageja, et vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud selles osas, mis käsitleb kõnealuse abimeetme olemust ja üht osa abist kui hüvitist avalike teenuste osutamise kohustuse eest, ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse tinginud kahtluste kõrvaldamist, elujõulisuse taastamisele antud hinnangut, ümberkorraldamise osas tehtud oletuste realistlikkust ning mittestrateegiliste osaluste kindlaksmääramist.

Esialgsed märkused väite ulatuse kohta

52 Tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on EÜ artikli 253 rikkumist puudutav väide erinev sellest väitest, mis puudutab ilmset kaalutlusviga. Kui esimene, millega peetakse silmas põhjenduste puudumist või nende ebapiisavust, kuulub EÜ artikli 230 tähenduses olulise menetlusnormi rikkumise alla ja on avalikku korda puudutav küsimus, mille peab tõstatama ühenduse kohus ise; siis teine, mis puudutab teatava otsuse sisulist seaduslikkust, kuulub sama EÜ artikli 230 tähenduses asutamislepingu rakendusnormi rikkumise alla ning ühenduse kohus võib seda hinnata vaid siis, kui hageja sellele on viidanud. Põhjendamiskohustuse küsimus on seega erinev sellest, kas põhjendus on ka sisuliselt põhjendatud (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon v. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 67; 22. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-17/99: Prantsusmaa v. komisjon, EKL 2001, lk I-2481, punkt 35, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑159/01: Madalmaad v. komisjon, EKL 2004, lk I-4461, punkt 65; Esimese Astme Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-158/99: Thermenhotel Stoiser Franz jt v. komisjon, EKL 2004, lk II-1, punkt 97).

53 Käesolevas asjas tuleb sedastada, nagu tuleneb otseselt ka selle väite pealkirjast hagiavalduses („Oluliste menetlusnormide rikkumine: põhjenduste puudumine”) ja selle arendustest eelkõige hagiavalduse punktides 17, 18 ja 43, kus viidatakse vastavalt oluliste menetlusnormide rikkumisele, EÜ artikliga 253 seonduvale kohtupraktikale ja vajadusele tühistada vaidlustatud otsus selle „välise seaduslikkusega” seoses, ning hageja esitatud hagiavalduse kokkuvõtte kolmandast ja neljandast lõigust, milles viidatakse eespool viidatud punktide „põhjenduste puudumisele”, väidab hageja oma esimeses väites üksnes seda, et vaidlustatud otsus on mõnes aspektis ebapiisavalt põhjendatud, millega rikutakse EÜ artiklit 253.

54 Tuleb märkida, et poolte vahel ei ole vaidlust käesoleva väite selliselt määratletud ulatuses. Tuleb märkida, et vastusena komisjoni ja Prantsuse Vabariigi märkustele selles küsimuses meenutas hageja oma repliigi punktis 3, et selle väitega heidab ta komisjonile ette põhjendamise „puudumist” või põhjendamiskohustuse „rikkumist”.

55 Lisaks tuleneb hagiavaldusest, et põhjendamiskohustuse ja ilmse kaalutlusvea erinevus on hagejale teada, kuna esimeses väites kahtleb ta vaidlustatud otsuse piisavas põhjendatuses, teises väites (pealkirjaga „EÜ asutamislepingu ja selle rakendussätete rikkumine: olulised faktivead ja ilmsed kaalutlusvead”), mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 ja suuniste rikkumist, väidab ta, et vaidlustatud otsuses on ilmsed kaalutlusvead. Sama eristamine on ka hagiavalduse kokkuvõttes, mille kolmandas lõigus hageja märgib, et „hagiavaldusega taotletakse vaidlustatud otsuse tühistamist kahel põhjusel – põhjenduste puudumine ja sisulised ning ilmsed kaalutlusvead”. Samuti kinnitas hageja pärast komisjoni ja Prantsuse Vabariigi märkustega tutvumist oma repliigis uuesti, et ta vaidlustab ühest küljest põhjendamiskohustuse rikkumise ja teisest küljest ilmsed kaalutlusvead.

56 Neis tingimustes tuleb hageja esimest käesoleva hagi toetuseks esitatud väidet mõista nii, et see puudutab üksnes EÜ artikli 253 rikkumist, kuna vaidlustatud otsus on teatavates punktides ebapiisavalt põhjendatud, arvestades, et hageja etteheited vaidlustatud otsuse sisulise põhjendatuse osas on esitatud teise väite raames.

57 Tuleb siiski sedastada, nagu komisjon Prantsuse Vabariigi toetusel õigesti märgib, et mitme hageja esimese väite raames esitatud etteheidete ja argumentidiga soovitakse tõendada mitte vaidlustatud otsuse ebapiisavat põhjendust, vaid pigem selle ekslikkust. Tehes seda vaidlustatud otsuse põhjendust vaidlustades, vaidlustab hageja tegelikult selle otsuse sisulise põhjendatuse.

58 Nagu Euroopa Kohus juba varem on leidnud, ei saa Esimese Astme Kohus põhjendamiskohustuse täitmise kontrollimisel hinnata komisjoni poolt oma otsuse õigustamiseks esitatud põhjenduste sisulist seaduslikkust (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Prantsusmaa v. komisjon, punkt 38).

59 Sellest tuleneb, et põhjenduste puudumisele või nende ebapiisavusele tugineva väite raames on vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust vaidlustavad etteheited ja argumendid mittemõjuvad ning asjassepuutumatud (vt siinkohal eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Thermenhotel Stoiser Franz jt v. komisjon, punkt 97; Esimese Astme Kohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T‑329/94 ja T-335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt v. komisjon, EKL 1999, lk II-931, punkt 389; 28. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T-86/95: Compagnie générale maritime jt v. komisjon, EKL 2002, lk II-1011, punkt 425, ja 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-191/98, T-212/98–T‑214/98: Atlantic Container Line jt v. komisjon, EKL 2003, lk II-3275, punktid 1175 ja 1176).

60 Kuna hageja kinnitas otseselt, et esimene väide puudutas üksnes põhjenduse puudumist ja kuna hagiavalduse ülesehitusest tuleneb, et see hageja on teadlik põhjenduse puudumise ja põhjenduse ekslikkuse erinevustest, ei ole Esimese Astme Kohtu ülesandeks ümber hinnata käesoleva väite raames esitatud etteheiteid, millega tegelikult vaidlustatakse vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust. Selline kaalutlus on seda põhjendatum olukorras, kus, nagu käesolevas asjas, hageja esitab teise väite, mis puudutab ilmseid kaalutlusvigu ja mille raames mõni nendest etteheidetest esitatakse uuesti, et vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust vaidlustada.

61 Sellest lähtuvalt tuleb käesoleva väite raames uurida üksnes seda, kas vaidlustatud otsus on õiguslikult piisavalt põhjendatud. Selle väite raames esitatud hageja etteheited ja argumendid, millega tegelikult vaidlustatakse nimetatud otsuse sisuline põhjendatus, tuleb tagasi lükata kui asjassepuutumatud.

Vaidlustatud otsuse põhjendust puudutavad etteheited

Esialgsed märkused

62 Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sõltub põhjendamiskohustuse ulatus asjaomase õigusakti iseloomust ja tema vastuvõtmise kontekstist. Põhjendused peavad selgelt ja ühemõtteliselt väljendama institutsiooni kaalutlusi nii, et ühest küljest saavad huvitatud isikud aru võetud meetme põhjendustest, et oma õigusi kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on sisuliselt põhjendatud, ja teisest küljest saaks ühenduse kohus kontrollida meetme seaduslikkust (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus komisjon v. Sytraval ja Brink’s France, punkt 63; Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-228/99 ja T-233/99: Westdeutsche Landesbank Girozentrale v. komisjon, EKL 2003, lk II-435, punkt 278, ja 14. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-109/01: Fleuren Compost v. komisjon, EKL 2003, lk II-127, punkt 119).

63 Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna kontrollides akti põhjenduse vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjassepuutuvaid õigusnorme (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Prantsusmaa v. komisjon, punkt 36; Esimese Astme Kohtu 15. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97–T-607/97, T-1/98, T-3/98–T-6/98 ja T-23/98: Alzetta jt v. komisjon, EKL 2000, lk II-2319, punkt 175, ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale v. komisjon, punkt 279).

64 Komisjon ei pea nimelt seisukohta võtma kõigi huvitatud isikute esitatud argumentide osas, vaid ta võib piirduda otsuse seisukohalt olulise tähtsusega asjaolude ja õiguslike kaalutluste esitamisega (Esimese Astme Kohtu 8. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T-459/93: Siemens v. komisjon, EKL 1995, lk II-1675, punkt 31 ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale v. komisjon, punkt 280). Euroopa Kohus leidis niisiis, et komisjonil ei olnud kohustust võtta seisukohta asjaolude suhtes, mis olid ilmselgelt asjakohatud, tähtsusetud või selgelt teisejärgulised (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus komisjon v. Sytraval et Brink’s France, punkt 64).

65 Abimeetme kvalifitseerimise puhul nõuab põhjendamiskohustus, et oleks näidatud, miks komisjon leiab, et asjaomane meede kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse (eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale v. komisjon, punkt 281).

66 Ümberkorraldamiseks antava riigiabi vastavuse osas EÜ artikli 87 lõike 3 punktile c tuleneb kohtupraktikast, et põhjendamiskohustus on täidetud, kui komisjoni otsuses esitatakse selgitused, miks ta leiab, et abi on õigustatud suunistes esitatud tingimusi arvestades, nimelt ümberkorraldamiskava olemasolu, pikaajalise elujõulisuse piisav tõendamine ning abi proportsionaalsus, pidades silmas abisaaja panust (vt selle kohta eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Prantsusmaa v. komisjon, punkt 37 ja Esimese Astme Kohtu 30. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas T-214/95: Vlaamse Gewest v. komisjon, EKL 1998, lk II-717, punkt 102; vt seoses teiste riigiabi valdkonna ühenduse suunistega eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Fleuren Compost v. komisjon, punkt 125).

67 Neid põhimõtteid silmas pidades tuleb uurida, kas vaidlustatud otsus on käesolevas asjas piisavalt põhjendatud.

Asjaomase meetme olemus ja üks osa abist kui hüvitis avaliku teenuse eest

68 Hageja väidab, et vaidlustatud otsus on ebapiisavalt põhjendatud osas, mis puudutab avaliku teenuse osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramist. Ta märgib, et komisjon ei teavitanud teda selleks kasutatud eksperdi arvamusest, et vaidlustatud otsus ei selgita, miks võeti arvesse laeva Liamone väärtuse vähenemise dotatsiooni, kuigi see laev ei olnud vajalik avaliku teenuse volituste täitmiseks, ja et avalike teenuste osutamise kohustuse täitmise hüvitise tegelikku osa tervest abisummast ei ole otsuse põhjal võimalik kindlaks määrata.

69 Kohe alguses tuleb esile tuua, et vaidlustatud otsuse 259. põhjenduses leidis komisjon, et sõltumatult vajadusest analüüsida abi ümberkorraldamisabina, oli see osa abist, mis vastas avalike teenuste osutamise kohustuse eest ajavahemikus 1991–2001 makstud hüvitise ebapiisavale määrale, kokkusobiv ühisturuga vastavalt EÜ artikli 86 lõikele 2.

70 Järelikult selleks, et määrata kindlaks, kuivõrd avaliku teenuse osutamise kohustuse eest makstav hüvitis oli liiga väike, arvutas komisjon vaidlustatud otsuse 256. ja 257. põhjenduses SNCM-i kahjumi suuruse ajavahemikus 1991–2001 kõigil avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud Korsika liinidel. Ta selgitab siinkohal, et ajavahemiku 1991–1999 osas tugines ta tulemusele enne Korsika transporditeenustelt makstud makse, nagu kinnitab otsuse 2002/149 raames kasutatud ekspertarvamus, mida vähendab laevadelt saadud lisandväärtus, samas kui nimetatud arvamusega hõlmamata ajavahemikuks 2000–2001 arvutas tulemuse ta ise, lähtuvalt otsuses 2002/149 järgitud lähenemisest, enne Korsika transporditeenustelt makstud makse, lahutades teavitatud ümberkorraldamiskuludest juba loetud vahendid ümberkorraldamiseks, arvestades, et nendel kahel aastal ei toimunud mingit laevandusvahendide võõrandamist. Võimalikku kahjumi osas aastal 2002 liinil Marseille’-Korsika märgib komisjon, et seda kahjumit ei saa arvesse võtta „arvestades asjaolu, et alates 1. jaanuarist 2002 määratleti Marseille’st lähtuva Korsika transporditeenuse ekspluatatsioonikulud ja tasumäärad ametiasutuste ja SNCM-i vahel lepinguliselt, erinevalt 1991. ja 1996. aasta lepingust”.

71 Selle põhjal järeldab komisjon vaidlustatud otsuse 258. põhjenduses, et sellel ajavahemikul müüdud laevadest saadud lisandväärtuse ja ümberkorraldamiskulude korrigeeritud summa kogu ajavahemikuks 1991–2001 ulatub 53,48 miljoni euroni. Komisjoni arvutuste kokkuvõte on esitatud vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses esinevas tabelis 11.

72 Siiski leidis komisjon vaidlustatud otsuse 260. põhjenduses, et kuna Prantsuse ametiasutused teavitasid teda suuremast, 76 miljoni euroni küündivast ümberkorraldamisabi summast, ja kuna selle alusel algatati EÜ artikli 88 lõike 2 kohane ametlik uurimismenetlus, tuleb asjaomast abi hinnata tervikuna kui ümberkorraldamisabi. See hinnang sisaldub vaidlustatud otsuse 261.–367. põhjenduses

73 Neis tingimustes tuleb hageja etteheide, et vaidlustatud otsus ei ole EÜ artikli 86 lõike 2 tingimuste täitmise osas õiguslikult piisavalt põhjendatud, selle asjakohatuse tõttu tagasi lükata. Niivõrd kui komisjon leidis, et 76 miljoni euro suurust abi, sh ka 53,48 miljoni euro suurust avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisava määra osa, tuleb vaidlustatud otsuse 261.–367. põhjenduses esitatud hinnangu raames hinnata tervikuna kui ümberkorraldamisabi, ei saa põhjenduse puudumine kui selline seoses hüvitise ebapiisava määra kooskõlasusest EÜ artikli 86 lõikega 2 kaasa tuua vaidlustatud otsuse tühistamist, kuna kõnealust otsust on põhjendatud neis punktides, mis käsitlevad abi hindamist ümberkorraldamisabina.

74 Seevastu tuleb hinnata hageja etteheidet vaidlustatud otsuse ebapiisava põhjenduse kohta seoses avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramisega. Vaidlustatud otsuse 327. põhjenduses leidis komisjon suunistest lähtuvalt miinimumiga piirduvat abi hinnates, et abi osa, mis vastas nimetatud hüvitise ebapiisavale määrale, oli vajalik SNCM-i ümberkorraldamiseks. Selles osas võib võimalik põhjenduse puudumine seoses avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramisega mõjutada abi hindamist ümberkorraldamisabina.

75 Sellega seoses tuleb siiski sedastada, et vaidlustatud otsuse 256.–260. põhjenduses esinev selgitus, millest ilmnevad nii kriteeriumid, mida komisjon arvestas avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisava summa kindlaksmääramisel, kui ka sellel otstarbel tehtud arvutus, võimaldavad huvitatud isikutel aru saada võetud meetme õigustustest, et oma õigusi kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on sisuliselt põhjendatud, ning teisest küljest saaks ühenduse kohtunik teostada oma seaduslikkuse järelevalvet.

76 Ükski hageja esitatud argumentidest ja etteheidetest ei sea seda järeldust kahtluse alla.

77 Esiteks märgib Esimese Astme Kohus komisjoni ekspertarvamuse hagejale edastamata jätmise osas, et see väide ei ole asjakohane võimaliku põhjendamiskohustuse rikkumise kindlakstegemisel. Isegi kui tõendataks, et seda arvamust ei edastatud, ei kujutaks see endast vaidlustatud otsuse põhjenduse puudumist või ebapiisavat põhjendust. Hageja võiks selle väitega maksimaalselt viidata sellele, et rikuti tema õigust tutvuda toimikuga, mis ei omaks mõju põhjendamiskohustusele, vaid hoopis kaitseõigustele. Siiski tuleb sedastada, ilma et seda oleks vaidlustatud, et hageja ei ole viidanud kaitseõiguste rikkumisele. Selline väide ei käsitle oluliste menetlusnormide rikkumist ja seega ei saa ühenduse kohus seda ka omal algatusel tõstatada (vt Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering v. komisjon, EKL 2004, lk II-2501, punkt 425 ja viidatud kohtupraktika).

78 Kuna hageja väidab, et ta ei saanud aru põhjendustest, mis viisid komisjoni avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisava summa kinnitamiseni, piisab, kui sedastada, et komisjoni põhjendus selles küsimuses esineb selgelt ja otseselt vaidlustatud otsuse 256.–258. põhjenduses, nagu eespool ka märgiti.

79 Mis puudutab väidetavat asjaolu, et komisjon ei saanud tugineda aastate 2000 ja 2001 osas viidatud ekspertarvamusele ja asjaolu, et komisjoni kasutatud esialgsed aastaaruanded nende kahe aasta kohta erinesid lõplikest ja avaldatud aastaaruannetest, siis on siin tegu etteheitega, mis käsitleb komisjoni meetodi sisulist põhjendatust ja ei ole seega asjakohane käesoleva väite raames, mis puudutab vaid põhjenduste ebapiisavust.

80 Mis puudutab põhjenduse puudumist seoses laeva Liamone väärtuse vähenemise dotatsiooni arvesse võtmisega, kuigi see laev ei olnud vajalik avaliku teenuse volituste täitmiseks, tuleb sedastada, et see väide põhineb vaidlustatud otsuse ebaõigel tõlgendamisel. Vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses esinevast tabelist 11 tuleneb selgelt, et vastupidiselt hageja väitele ei võtnud komisjon seda dotatsiooni avalike teenuste eest makstava hüvitise ebapiisava summa arvutamisel arvesse. Sellele väärtuse vähenemisele vastav summa 14,771 miljonit eurot on lahutatud avalike teenuste alase tegevusega kaasnevast kahjumist, mitte ei ole sellele liidetud. Vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele tunnistas hageja otseselt, et ta oli vaidlustatud otsuse seda punkti ekslikult tõlgendanud. Seetõttu ei saa komisjonile ette heita seda, et ta ei motiveerinud põhjendust, mis tema otsuses ei esine.

81 Nagu komisjon oma kirjalikes märkustes selgitab, võeti Liamone väärtuse vähenemise summa arvesse hoopis ümberkorraldamiskava kulude hulgas, millele antud hinnang sisaldub vaidlustatud otsuse 261.–367. põhjenduses, sest selle laeva väärtuse erakordne vähenemine oli kirjutatud juba ka ümberkorraldamiskavasse, nagu ilmneb eelkõige vaidlustatud otsuse 126., 144., 302. ja 330. põhjendusest.

82 Repliigis ja kohtuistungil märkis hageja, et käesoleva etteheitega soovis ta tegelikult rõhutada komisjoni tegevuse vastuolulisust, leides ühest küljest, et Liamone oli enne 2002. aastat vajalik avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks, ja teisest küljest tunnistades, et selle laeva väärtuse vähenemiseks makstud dotatsiooni ei arvestata avalike teenuste osutamise kohustusega seonduvate mittehüvitatud ülekulude arvutamisest. Hageja sõnul oli komisjon eksinud Liamone väärtuse vähenemist ümberkorraldamiskava kulude hulka arvates, kuna see laev ei olnud avalike teenuste osutamiseks üldse vajalik.

83 Siiski tuleb sedastada, et nende hagiavalduses algselt formuleeritud etteheite ulatust muutvate väidetega soovitakse seada kahtluse alla vaidlustatud otsuse hinnangu sisulist põhjendatust ja et seetõttu tuleb nad tagasi lükata kui käesoleva väite juures asjakohatud.

84 Mis puudutab kolmandaks väidetavat võimatust määrata kindlaks tervest abisummast reaalne osa avalike teenuste osutamise kohustuse eest, piisab, kui märkida, et vastupidiselt hageja väitele märkis komisjon otse vaidlustatud otsuse 258. põhjenduses ja 257. põhjenduses esinevas tabelis 11, et see osa on 53,48 miljonit eurot, olles eelnevalt vaidlustatud otsuse 256. ja 257. põhjenduses esitanud selle summani viinud arvutuse.

85 Kuna hageja heidab selle raames komisjonile ette, et ta ei olnud põhjendanud avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise „piisavat taset” ega kontrollinud avalike teenuste osutamise kohustusega seonduvate ülekulude võimalikku ülemäärast olemust, eelkõige põhjust, miks 50% SNCM-i kahjumist tekkis aastatel 2000 ja 2001, tuleb sedastada, et selle etteheitega soovib hageja kahtluse alla seada komisjoni arvutust hüvitise ebapiisava määra kohta osas, mis tugineb SNCM-i kahjumi summale. Kuna sellise etteheitega tahetakse vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust selles punktis kahtluse alla seada, on see etteheide käesoleva väite raames asjakohatu.

86 Niivõrd kui seda väidet võib mõista etteheitena komisjonile, et ta põhjendas selles punktis vaidlustatud otsust ebapiisavalt, tuleb märkida, et hageja ei esitanud sellist etteheidet haldusmenetluse käigus ei oma märkustes ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse kohta ega ka 4. veebruari 2003. aasta kohtumisel, nii et komisjonile ei saa ette heita, et ta sellele vaidlustatud otsuses ei vastanud.

87 Igal juhul tuleb sedastada, et vaidlustatud otsuses on õiguslikult piisavalt esitatud nii need põhjused, miks komisjoni arvates SNCM-i kahjum võimaldab kindlaks määrata avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisavat määra, kui ka selle kahjumi tekkepõhjuseid.

88 Mis puudutab neid põhjuseid, miks SNCM-i kahjum võimaldab kindlaks määrata avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisavat määra, tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses mainis komisjon, et ta järgis selle summa kindlaksmääramisel „sama lähenemist ja samu põhjendusi, mis otsuses 2002/149”, mis võeti vastu pärast menetlust, milles hageja osales huvitatud isikuna ja mis puudutas samale äriühingule antud abi samu avalike teenuste osutamise kohustusi käsitlevate kokkulepete raames suhteliselt sama perioodi eest (1996. aasta leping kehtis kuni 2001. aastani).

89 Arvestades neis tingimustes vaidlustatud otsuses otsest viidet otsusele 2002/149 ja arvestades asjaolu, et viimati mainitud otsus puudutab hagejale hästi teada olevat konteksti, tuleb tunnistada, et otsusega 2002/149 võib täiendada vaidlustatud otsuse põhjendusi avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramise küsimuses (vt selle kohta Euroopa Kohtu 22. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-42/01: Portugal v. komisjon, EKL 2004, lk I-6079, punktid 69 ja 70 ning Esimese Astme Kohtu 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T-213/00: CMA CGM jt v. komisjon, EKL 2003, lk II-913, punkt 217).

90 Otsuse 2002/149 87.–105. põhjendustes märgib komisjon, tuginedes oma eksperdi järeldustele aastate 1991–1999 kohta, et selliselt kindlaksmääratud kahjumi summa väljendas mõistlikult avalike teenuste osutamise kohustuse kulusid. Seda kahjumit silmas pidades, vaatamata 1991. ja 1996. aasta lepinguga ette nähtud hüvitiste tasumisele, leidis komisjon selles otsuses, et ülekompenseerimist ei esinenud.

91 Seoses SNCM-i kahjumi olemasolu põhjustega tuleb märkida, et nii vaidlustatud otsuses (281., 282. ja 326. põhjendus) kui ka otsuses 2002/149 (123. põhjendus), millele viidatakse vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses, märkis komisjon, et ei 1991. aasta lepingus ega 1996. aasta lepingus sätestatud rahaline kompensatsioon ei olnud piisav kõigi avalike teenuste osutamise kohustuse kulude katteks, eelkõige kuna need olid suhteliselt sõltumatud tuludest. Vaidlustatud otsuse 282. põhjenduses märkis komisjon samuti, et hageja turuletulek 1996. aastal mõjutas SNCM-i tulemusi negatiivselt.

92 Sellest tuleneb, et hageja etteheited vaidlustatud otsuses avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisava määra põhjendatuse kohta tuleb tervikuna tagasi lükata.

Kahtlused, mis tingisid ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse

93 Hageja leiab, et vaidlustatud otsuses ei ole esitatud õiguslikult piisavalt põhjusi, miks komisjon jättis kõrvale kahtlused, mis olid tingitud ametliku uurimismenetluse algatamise otsusest SNCM-i kahjumi ja tema avalike teenuste osutamise kohustuste vahelise seosega, SNCM-i laevade ostupoliitika mõjuga tema kasumiaruandele, SNCM-i tootlikkuse tõstmiseks mõeldud meetmetega ja vaheproduktide vähendamiseks mõeldud meetmetega ning SNCM-i tulevase hinnapoliitikaga.

94 Et hinnata, kas komisjon on vaidlustatud otsust selles küsimuses õiguslikult piisavalt põhjendanud, tuleb kindlaks määrata ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses komisjoni esitatud kahtluste ulatus, et seejärel kontrollida, mis ulatuses vaidlustatud otsuses esitatakse põhjused, miks sellised kahtlused võisid esile kerkida.

95 Esiteks tuleb SNCM-i kahjumi ja tema avalike teenuste osutamise kohustuse vahelise seose osas sedastada, et ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses avaldas komisjon kahtlust selles, kas SNCM-i elujõulisust on võimalik taastada, kuna ümberkorraldamiskavas esitatud analüütilised andmed ei võimaldanud kindlaks määrata SNCM-i viimase paari aasta pideva kahjumi põhjuseid. Komisjon leidis, et ta pidi kontrollima, kas ümberkorraldamisabi ei kasutatud mitte varasema käitamiskahjumi hüvitamiseks ning kas sellega kaasnev ümberkorraldamiskava ei pannud ettevõtjat mitte olukorda, kus ta vabaneks käitamistoetustest. Sellega seoses rõhutas komisjon ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses ühest küljest, et ümberkorraldamiskava ei märkinud, kuidas SNCM kavatses vähendada oma kahjumit liinidel, mis olid avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud, ja teisest küljest, et see kava pidi tagama selle ettevõtja elujõulisuse ka olukorras, kus SNCM-iga pärast 2006. aastat ei sõlmitaks lepingut avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks Marseille’-Korsika liinil

96 Sellest tuleneb, et komisjoni kahtlused SNCM-i kahjumi ja avalike teenuste osutamise kohustuse seose osas hõlmavad kahte erinevat aspekti: ühest küljest abi vastavust avalike teenuste osutamise kohustuse kuludele aastatel 1991–2001, kuna abi peab võimaldama ettevõtjal katta eelneva kahjumi, mis tekkis üksnes avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisel 1991. ja 1996. aasta lepingu raames, ja teisest küljest abi osa elujõulisuse taastamisel ajavahemikus 2002–2006, kuna abi peab võimaldama ettevõtjal vähendada tulevikus kahjumit liinidel, mis ei ole või mis tulevikus enam ei ole avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud.

97 Esiteks, seoses abi vastavusega avalike teenuste osutamise kohustuse kuludele aastatel 1991–2001, piisab mainimisest, et juba eespool leiti, et põhjus, miks SNCM-i varasemat kahjumit Korsika liinidel ajavahemikus, mil need olid avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud, võib lugeda vastavaks SNCM-i ülekuludega, mis kaasnesid nende kohustuste täitmisega, oli õiguslikult piisavalt motiveeritud nii vaidlustatud otsuses, eelkõige selle 256., 257., 281. ja 282. põhjenduses, kui ka seal viidatud otsuses 2002/149.

98 Sellega seoses tuleb täheldada, et hageja etteheited vaidlustatud otsuse 281. ja 282. põhjenduse selgituste kohta, milles ta väitab, et 2002. aasta lepingu eesmärgiks ei olnud kahjumit hüvitada ja et ühe konkurendi turuletulek 1996. aastal tuleneb ühenduse liberaliseerimisest, käsitlevad tegelikult komisjoni järelduste sisulist põhjendatust ja mitte nende põhjendust. Seetõttu tuleb need etteheited kui asjakohatud tagasi lükata.

99 Mis puudutab kahjumit, mis võis tekkida 2002. aasta lepinguga sätestatud avalike teenuste osutamise kohustuse raames, siis on vaidlustatud otsus õiguslikult piisavalt põhjendatud selle otsuse 256. põhjenduses, milles komisjon täpsustab, et seda kahjumit ei saa arvesse võtta, kuivõrd kompensatsioon määrati kindlaks lepingulisel teel.

100 Teiseks tuleb sedastada seoses abi osaga elujõulisuse taastamisel aastatel 2002–2006, et vaidlustatud otsuse 263.–282. põhjenduses analüüsis komisjon vastupidiselt hageja väitele põhjuseid, mis SNCM-i raskustesse viisid ja arvutas välja kohustustega kaasnenud kulud. Nimelt uuris komisjon 270.–273. põhjenduses SNCM-i uute laevade ostupoliitika mõistlikkust. Seejärel esitas komisjon 299.–303. põhjenduses põhjused, miks ümberkorraldamiskava peaks võimaldama SNCM-i elujõulisust taastada nii 2006. aastaks kui ka pärast seda tähtaega. Sellega seoses tuleb märkida, et komisjon esitas vaidlustatud otsuse 142.–152. põhjenduses üksikasjalikult, millised oleksid oodatavad finantstulemused „vahepealse stsenaariumi” kohaselt nii ajavahemikuks 2002–2006 kui ka pärast 2006. aastat. Täiendavalt märkis komisjon vaidlustatud otsuse 315. põhjenduses, et SNCM müüs oma tervendamise käigus neli laeva. Lisaks sellele ja vastupidiselt hageja väitele tõstis komisjon esile ja kirjeldas vaidlustatud otsuse 111. ja 113. põhjenduses Prantsuse ametiasutuste poolt pärast ametliku uurimismenetluse algatamise otsust pakutud täiendavaid kohustusi, et vähendada personalikulusid ja vaheproduktide kulusid. Vaidlustatud otsuse 114. põhjenduses märkis komisjon, et need kohustused, nagu ka laevastiku vähendamine, võimaldasid ajavahemikus 2001–2002 viia ülalpidamiskulud 29,6 miljonilt eurolt 23 miljonile eurole.

101 Sellest tuleneb, et kõigi nende põhjendustega esitas komisjon õiguslikult piisavalt põhjusi, miks SNCM on võimeline ümberkorraldamiskava raames vähendama tulevikus oma kahjumit liinidel, mis ei ole või mis tulevikus enam ei ole avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud.

102 Ükski hageja esitatud argumentidest ei sea seda järeldust kahtluse alla.

103 Mis puudutab kõigepealt etteheiteid, milles viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduste kokkusobimatusele, sedastades, et vaheproduktide kokkuhoiukava on ebapiisav (279. põhjendus) või et 2002. aasta majandustulemused ei ole vastupidiselt ümberkorraldamiskava prognoosidele positiivsed (280. põhjendus), tuleb sedastada, et need etteheited puudutavad vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust nendes küsimustes, mitte aga selle põhjendust, ja seega tuleb nad kui asjakohatud tagasi lükata.

104 Mis puudutab seejärel väidet, et vaidlustatud otsuse 258.–260. põhjenduses ei ilmne põhjused, miks abi tuleb hinnata suuniste vaatepunktist, siis piisab märkimisest, et see väide on ekslik, kuna vaidlustatud otsuse 260. põhjenduses märgitakse, et abist teavitati kui ümberkorraldamisabist ja et see ületab avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavat määra; 326. põhjenduses märgitakse, et ümberkorraldamiskava võib hõlmata samal ajal nii ümberkorraldamiskavas ette nähtud erinevate toimingute kulud kui ka ettevõtja puudujäägi, mis tekkis avalike teenuste osutamise kohustuse lepingute täitmisest kuni 2001. aasta lõpuni.

105 Mis puudutab lõpuks Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsusest kohtuasjas C‑280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (EKL 2003, lk I‑7747) tuletatud väiteid, tuleb täheldada, et kuna see kohtuotsus on tehtud pärast vaidlustatud otsust, ei olnud komisjonil järelikult kohustust esitada põhjuseid, miks selles kohtuotsuses esitatud tingimused on täidetud, nagu hageja isegi tunnistab.

106 Teiseks, seoses SNCM-i laevade ostupoliitika mõjuga tema kasumiaruandele, piisab märkimisest, et hageja taotleb etteheitega, milles ta vaidlustab vaidlustatud otsuse 271. põhjenduses esineva järelduse, mille kohaselt SNCM ei olnud märgatavalt üleinvesteerinud viimaste aastate jooksul oma laevastiku uuendamisse, kahtluse alla seada komisjoni hinnangu sisulise põhjendatuse selles küsimuses ja selleks kasutatud meetodi, heites komisjonile ette eelkõige seda, et ta ei võtnud arvesse teatavaid tema arvates asjakohaseid tegureid ja et ta piirdus puhtalt bilansianalüüsiga. Selline etteheide on käesoleva väite raames asjakohatu.

107 Igal juhul tuleb märkida, nagu eespool on tehtud, et vaidlustatud otsuse 269.–273. põhjenduses on õiguslikult piisavalt esitatud põhjused, miks SNCM-i laevade ostupoliitika ei viinud ülemäärase üleinvesteerimiseni.

108 Kolmandaks tuleb seoses SNCM-i tootlikkuse tõstmise meetmetega ja vahepealse tarbimise vähendamise konkreetsete meetmete puudumisega uuesti märkida, et hageja etteheited selles küsimuses puudutavad komisjoni hinnangu sisulist põhjendatust. Nende etteheidetega vaidleb hageja vastu sellele, et antud küsimuses võisid tekkida kahtlused, kuna komisjon sedastas vaidlustatud otsuse 279. ja 280. põhjenduses, et „ostame soodsamalt” kava on ebapiisav ja et 2002. aasta majandusnäitajad on negatiivsed. Sellised etteheited on käesoleva väite raames asjakohatud.

109 Igal juhul tuleb meenutada, et nagu juba eelnevalt märgitud, oli vaidlustatud otsust selles osas piisavalt põhjendatud selle 113., 114. ja 279. põhjenduses.

110 Lõpuks, mis puudutab neljandaks SNCM-i tulevast hinnapoliitikat, tuleb uuesti sedastada, et hageja vaidlustab tegelikult komisjoni hinnangute sisulise põhjendatuse. Hageja väidab sisuliselt, et komisjon ei hinnanud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist korrektselt SNCM-i hinnapoliitikat ja et tal ei olnud vajalikke andmeid selle poliitika hindamiseks 2003. aastal. Sellised etteheited on käesoleva väite raames asjakohatud ja tuleb seega tagasi lükata.

111 Kuna hageja etteheiteid võib tõlgendada etteheitena komisjonile, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses konkreetselt tema väidetele SNCM-i piletite müügihinna kohta enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, tuleb märkida, et komisjoni näitas 359. põhjenduses otseselt, et Prantsuse Vabariigi argumendid selles küsimuses 119.–123. ja 191.–203. põhjenduses võimaldavad need väited tagasi lükata.

112 Eelnevast tuleneb, et hageja etteheited ja argumendid kahtluste kohta, mis tingisid ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse, tuleb tervikuna tagasi lükata.

Elujõulisuse taastamise hinnang

113 Hageja hinnangul ei ole vaidlustatud otsus elujõulisuse taastamise osas õiguslikult piisavalt põhjendatud, kuna komisjon ei esita põhjuseid, miks ta nõustus erandina suuniste põhimõttest arvesse võtma väliseid tegureid, nagu Magribi turu kasv, Nice’i transporditeenuse areng ja oletus, et 2002. aasta lepingut pärast 2006. aastat enam ei uuendata.

114 Sellega seoses tuleb meenutada, et suuniste punkti 32 kohaselt peab „[e]lujõulisuse paranemine […] tulenema peamiselt ümberkorraldamiskavas sisalduvatest sisemistest meetmetest ja võib välistel teguritel, nagu hindade ja nõudluse erinevus, mida äriühing ise eriti mõjutada ei saa, põhineda ainult sellisel juhul, kui turu arengu kohta tehtud oletused on üldtunnustatud”.

115 Mis puudutab esiteks käesolevas asjas Magribi turu kasvu, tuleb sedastada, et vaidlustatud otsuse 300. põhjenduses märkis komisjon, et ümberkorraldamismeetmete mõju ei sõltu turu arengust, „välja arvatud teenuste hulga suurenemine Magribi, mis vastab eriti turupositsiooni taastamisele, mis SNCM-il oli 1990. aastate keskel”. Vaidlustatud otsuse 66.–81. põhjenduses märkis komisjon ümberkorraldamiskava raames esitatud turuülevaate põhjal, et kõnealune turg pidi arvestatavalt kasvama. Suuniste punkti 32 silmas pidades pidi hageja hästi aru saama vaidlustatud otsuse 300. põhjenduses esinenud komisjoni järelduse aluseks olevast põhjusest.

116 Tuleb ka sedastada, et samad järeldused turuosa suurenemise kohta Magribi esinesid otseselt ka ametliku uurimismeneltuse algatamise otsuses. Kuigi hageja väitis oma 8. jaanuari 2003. aasta kirjalikes märkustes selle menetluse algatamise osas, et SNCM-i taotletud eesmärk turuosade suurusest oli siseriiklikke äriühingute tugevat konkurentsi silmas pidades auahne ja ilmutas seda, et SNCM-i kaubandusimago Põhja-Aafrikas oli negatiivne, siis ei seadnud ta kordagi kahtluse alla turuülevaates esitatud oletust arvestatavast kasvust. Peale selle, et see suhtumine kinnitab tõsiasja, et selle turu suurenemise oletus oli suuniste tähenduses üldtunnustatud, õigustab see ka asjaolu, et komisjon ei põhjendanud vaidlustatud otsuse seda osa põhjalikumalt hageja vastuväite puudumise tõttu.

117 Mis puudutab teiseks Nice’i-Korsika liini säilitamist, siis tugineb hageja etteheide vaidlustatud otsuse ebaõigele tõlgendamisele. Vastupidiselt hageja väitele ei nõustu komisjon vaidlustatud otsuses selle liini säilitamisega turu arengu tõttu, vaid pigem 302. põhjenduses märgitud põhjustel, mille kohaselt selle liini kaal väheneb ja Liamone väärtuse oodatav vähenemine kergendab naasmist positiivsete majandustulemuste juurde. Lisaks tuleb märkida, et komisjon väljendas 283. põhjenduses oma soovi vältida hageja faktilise monopoli teket Korsika liinidel. Isegi kui vaidlustatud otsuse 316. põhjenduses, millele hageja ei viita, toob komisjon välja tugeva turukasvutendentsi tervel Genova ja Touloni lahel, ei tee komisjon seda selleks, et õigustada SNCM-i säilitamist Nice’i liinil, tuginedes välisele tegurile, vaid pigem vastupidi, et rõhutada konkurentidele antud kompensatsioonimeetmete olulisust, mis seisneb eelkõige osalises lahkumises Touloni-Korsika liinilt ja Nice’i-Korsika liini edasi-tagasi sõitude vähendamises. Seetõttu komisjon ei olnud kohustatud põhjendama seisukohta, mida ta ei ole võtnud.

118 Mis puudutab väidetavat põhjenduse puudumist küsimuses, et arvesse võeti üksnes kaks varianti – Nice’i-Korsika liini säilitamine või sellest loobumine –, siis tuleb sedastada, et vastupidiselt sellele, mida ta oma repliigis väidab, ei pakkunud hageja oma 8. jaanuari 2003. aasta märkustes ametliku uurimismenetluse algatamise kohta välja ühtegi teist varianti, vaid väitis sisuliselt üksnes seda, et SNCM ei olnud võimeline sellel liinil kapitalitasuvust saavutama. Neis tingimustes ei pidanud komisjon põhjendama vaidlustatud otsust teiste variantide arvesse võtmata jätmise osas.

119 Mis puudutab kolmandaks oletust 2002. aasta lepingu võimaliku uuendamata jätmise kohta pärast 2006. aastat, siis piisab, kui sedastada, et vaidlustatud otsuse 303. põhjenduses on seda küsimust piisavalt selgitatud, kuivõrd komisjon märgib seal pikaajalise elujõulisuse osas, et „kava rakendamine peab ettevõtjal võimaldama tõhusalt konkurentsis toime tulla, kui lepinguid uuendatakse”. Lisaks märgitakse vaidlustatud otsuse 149. põhjenduses, et „[o]n oluline teada, milline on ettevõtja konkurentsivõime 2006. aastal käesoleva avalike teenuste delegeerimise lepingu lõppedes ja kui eluvõimeline ettevõtja on”, sama korratakse ka 310. põhjenduses.

120 Kuna hageja väidab, et on vastuoluline lugeda enneaegseks oletust lepingu uuendamata jätmisest, hinnates samal ajal pikaajalist elujõulisust, tuleb sedastada, et see etteheide, mis puudutab vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust, on käesoleva väite raames asjakohatu.

121 Sellest tuleneb, et hageja etteheited ja argumendid elujõulisuse taastamise põhjenduste kohta tuleb tervikuna tagasi lükata.

Ümberkorraldamise oletuste realistlik olemus

122 Hageja väitab, et komisjon piirdus ümberkorraldamise oletuste realistliku olemuse osas üksnes suuniste taasesitamisega ja näitas vaidlustatud otsuse 306. põhjenduses üksnes seda, et Prantsuse ametiasutuste esitatud turuülevaade oli „heaks aluseks ettevõtja arengustsenaariumitele”.

123 Siiski ilmneb selgelt vaidlustatud otsuse 139.–141. põhjendusest, et komisjon esitas selles otsuses põhjused, miks kolm finantsarengu stsenaariumit, st turuülevaates esitatud optimistlik ja pessimistlik ning ümberkorraldamiskavas esitatud vahepealne stsenaarium, mis on kohustuslikud vastavalt suuniste punktile 33, kujutavad endast „head alust” ettevõtja arengu hindamiseks. Optimistliku ja pessimisliku stsenaariumiga seoses esitab komisjon oma põhjused 139. põhjenduses, enne kui ta järeldab, et need oletused „näivad esitavat olukorda, mis võimalikke arenguid üsna hästi esindavad”. Komisjon lisab 140. põhjenduses, et pessimistliku stsenaariumi kohaselt saab neid tulemusi parandada, kui SNCM lihtsalt kohandab oma pakkumist vastavalt hooajalisele nõudmisele. Muu hulgas, olles tabelis 6 võrrelnud peamiste finantsnäitajate arenguid nende kolme stsenaariumi alusel, sedastas komisjon vaidlustatud otsuse 141. põhjenduses, et „need simulatsioonid näitavad, et SNCM peaks saavutama kapitalitasuvuse kõigi nende kolme stsenaariumi korral”.

124 Ülejäänud osas lähevad hageja etteheited segi nendega, mis puudutavad elujõulisuse taastamist. Suuniste punkti 32 kohaselt peab ümberkorraldamiskava selleks, et hinnata, kas see kava võimaldab elujõulisuse taastamist, põhinema tulevaste tegevuseeldustega seotud realistlikel oletustel.

125 Sellega seoses tuleneb vaidlustatud otsuse 142.–148. põhjendusest, et elujõulisuse taastamise hindamiseks esitatud vahepealse stsenaariumiga seotud areng tehti kindlaks järgmiste küsimuste uurimisel: Magribi ümbersuunamine, Nice’i-Korsika liin, Marseille’-Korsika liin ja SNCM võlg. Lisaks ilmneb 149.–152. põhjendusest, et turuülevaade uuris ka oletust, et avalike teenuste osutamise lepingut pärast 2006. aastat ei uuendata. Tuleb sedastada, et kõiki neid küsimusi käsitletakse eraldi 300.–304. põhjenduses ja nagu tuleneb elujõulisuse taastamist puudutanud etteheidete uurimisest, on neis põhjendustes piisavalt motiveeritud, miks komisjon leiab, et ümberkorraldamiskava võib tagada sellise elujõulisuse taastamise ka siis, kui SNCM ei täida oma avalike teenuste osutamise kohustusi.

126 Mis puudutab argumenti laevastiku võimsusest 2004. aastal, pärast seda, kui hageja ostis uue laeva, tuleb meenutada, et komisjonil ei ole kohustust vastata kõigile haldusmenetluse käigus esitatud faktilistele või õiguslikele väidetele. Ja vastupidiselt hageja väidetele ei tulene 8. jaanuari 2003. aasta kirjalikest märkustest ega vaidlustatud otsuse 169.–174. põhjendusest, milles võetakse kokku 4. veebruari 2003. aasta kohtumisel hageja esitatud argumendid, ilma et hageja oleks neid põhjendusi vaidlustanud, et hageja oleks nimelt komisjoni tähelepanu sellele küsimusele juhtinud.

127 Mis puudutab asjaolu, et komisjon võttis teistes otsustes seisukoha laevaühingutele antava abi kohta pärast ümberkorraldamiskava raames abisaaja ettevõtja finantsarengu üksikasjalikku analüüsi nii tema likviidsuse kui ka võime põhjal saada kasumit ning rahastamisvõime põhjal (nt komisjoni 8. mai 2001. aasta otsus 2002/15/EÜ riigiabi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada äriühingule Bretagne Angleterre Irlande (BAI või Brittany Ferries) (EÜT 2002, L 12, lk 33)), siis piisab, kui sedastada, et selle otsuse, millele vaidlustatud otsuses sealse põhjenduse toetuseks ei viidata, põhjendatuse aste ei saa kuidagi tõendada, kuigi see on vastu võetud samas valdkonnas, et vaidlustatud otsus on ebapiisavalt põhjendatud ja igal juhul ei saa seada kahtluse alla eelnevat järeldust, mille kohaselt vaidlustatud otsuse 300.–304. põhjendusest ilmneb, et vaidlustatud otsus on elujõulisuse taastamise küsimuses õiguslikult piisavalt põhjendatud.

128 Niivõrd kui hageja heidab komisjonile ette, et viimane tugines oma järelduste toetuseks elujõulisuse taastamise kohta üksnes Prantsuse ametiasutuste esitatud arvulistele oletustele, mis olevat lisaks ka käesolevaks ajaks faktiliselt ümber lükatud, siis tuleb sedastada, et kuna sellise etteheitega taotletakse komisjoni hinnangu sisulise põhjendatuse kahtluse alla seadmist selles punktis, on see etteheide käesoleva väite raames asjakohatu. Olukord on eelkõige nii seoses argumendiga, milles viidatakse abisaaja likviidsuse hinnangu väidetavale puudumisele või hageja poolt uue laeva ostmisega kaasnenud laevastiku võimsuse kasvu väidetavale mittearvestamisele.

129 Sellest tuleneb, et hageja argumendid ümberkorraldamise oletuste realistliku olemuse kohta tuleb tervikuna tagasi lükata.

Mittestrateegilise osaluse kindlaksmääramine

130 Hageja hinnangul ei ole vaidlustatud otsus õiguslikult piisavalt põhjendatud selles osas, miks SNCM-i osalus CMN-is kujutab strateegilist osalust, mida seetõttu ei tule võõrandada.

131 Siiski ilmneb vaidlustatud otsuse 348.–354. põhjendusest, et komisjon esitas nimetatud otsuses vastusena hageja ja Stef-TFE haldusmenetluse käigus esitatud argumentidele üksikasjalikud põhjendused, miks ta leidis, et nimetatud osalus oli oluline ja miks seda ei peaks võõrandama. Komisjon märkis eelkõige vaidlustatud otsuse 349.–351. põhjenduses, et need kaks ettevõtjat osalesid avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisel, et need kaks ettevõtjat olid Korsika transporditeenuse osas välja arendanud sünergia, mis läks kaugemale 2002. aasta aasta lepingus ettenähtust ja et CMN-i ja SNCM-i laevastik täiendasid teineteist. Ilmselgelt kujutasid sellised andmed vaidlustatud otsuses nimetatud küsimuses piisavat põhjendust.

132 Mis puudutab väidet, et SNCM-i osade väärtust CMN-is ei võetud arvesse, ja kuigi vaidlustatud otsuse 174. põhjendusest ilmneb, et see väide esitati 4. veebruari 2003. aasta kohtumise käigus, tuleb siiski meenutada, et komisjonil ei ole kohustust vastata kõigile menetluse käigus esitatud faktilistele või õiguslikele väidetele. Tuleb sedastada, et vaidlustatud otsus on 348.–354. põhjenduses piisavalt põhjendatud küsimuses osaluse kohta CMN-is. Lisaks tuleb täheldada, et hageja võis aru saada komisjoni põhjendustest selles küsimuses, kuna vaidlustatud otsuse 256. põhjendusest ilmneb selgelt, et komisjon leidis, et realiseerimata lisandväärtust ei saa arvesse võtta SNCM-i vahendite taseme kindlaksmääramiseks.

133 Ülejäänud osas, milles hageja soovib oma argumentidega kirjeldada väidetavat vastuolulisust vaidlustatud otsuse põhjendustes selles punktis, taotletakse komisjoni hinnangu sisulise põhjendatuse kahtluse alla seadmist. Järelikult tuleb need argumendid käesoleva väite raames kui asjakohatud tagasi lükata.

134 Sellest tuleneb, et hageja etteheited ja argumendid mittestrateegilise osaluse kindlaksmääramisest tuleb tervikuna tagasi lükata.

Järeldus esimese väite kohta

135 Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et esimene väide, mis puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, tuleb tagasi lükata, kuna vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud.

3. Teine väide, mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c, määruse nr 659/1999 ja suuniste rikkumist, kuna vaidlustatud otsuses on faktilised vead ja ilmsed kaalutlusvead

136 Käesoleva väitega väidab hageja, et vaidlustatud otsuses on faktilised vead ja ilmsed kaalutlusvead seoses ühe abi osa avalike teenuste osutamise kohustuse hüvitise hindamisega, põhjuste analüüsiga, mis viisid SNCM-i rahalistesse raskustesse, suuniste järgimisega ja komisjoni kehtestatud tingimuste vajalikkusega.

Esialgne märkus seoses Esimese Astme Kohtu kontrolliga

137 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c kohaldamisel on komisjonil lai kaalutlusõigus, mille kasutamine tähendab keerulisi majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid, mis tuleb teostada ühenduse kontekstis (Euroopa Kohtu 24. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 310/85: Deufil v. komisjon, EKL 1987, lk 901, punkt 18 ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-372/97: Itaalia v. komisjon, EKL 2004, lk I-3679, punkt 83).

138 Selle kaalutlusõiguse kohtulik kontroll piirdub seega menetlus- ja põhjendamisnormide järgimise, faktide sisulise õigsuse ja õigusnormi rikkumise puudumise, samuti ilmse hindamisvea ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega (Euroopa Kohtu 13. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑409/00: Hispaania v. komisjon, EKL 2003, lk I-1487, punkt 93 ja eespool punktis 137 viidatud kohtuotsus Itaalia v. komisjon, punkt 83; Esimese Astme Kohtu 5. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T-149/95: Ducros v. komisjon, EKL 1997, lk II-2031, punkt 63; 6. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-123/97: Salomon v. komisjon, EKL 1997, lk II-2925, punkt 47; 6. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-110/97: Kneissl Dachstein v. komisjon, EKL 1999, lk II-2881, punkt 46, ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale v. komisjon, punkti 282). Eelkõige ei saa Esimese Astme Kohus asendada otsuse autori analüüsi oma majandusliku analüüsiga (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus British Airways jt v. komisjon, punkt 79).

139 Vastavalt kohtupraktikale on komisjon piiratud tema enda riigiabi järelevalve valdkonna juhiste ja teatistega selles osas, kus need ei erine asutamislepingu sätetest ja liikmesriigid nõustuvad nendega (eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Hispaania v. komisjon, punkt 95; Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-198/01: Technische Glaswerke Ilmenau v. komisjon, EKL 2004, lk II-2717, punkt 149, ja 18. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑176/01: Ferriere Nord v. komisjon, EKL 2004, lk II-3931, punkt 134).

140 Kohtupraktikast ilmneb, et kui komisjon hindab konkreetset abi tema enda varem vastu võetud suuniste valguses, siis ei saa järeldada, et komisjon ületab oma kaalutlusõiguse piire, loobudes seal kaalutlusõiguse kasutamisest. Ühest küljest säilitab ta oma õiguse tühistada või muuta neid suuniseid, kui olukord seda nõuab. Teisest küljest käsitlevad need suunised piiritletud sektorit ja nende aluseks on soov järgida tema enda kindlaks määratud poliitikat (eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Vlaamse Gewest v. komisjon, punkt 89).

141 Selles raamistikus peab Esimese Astme Kohus kontrollima, kas nõuded, mille komisjon endale ise kehtestas, nagu suunistes mainitud, on täidetud (Esimese Astme Kohtu 30. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas T-35/99: Keller ja Keller Meccanica v. komisjon, EKL 2002, lk II-261, punkt 77 ja eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Ducros v. komisjon, punktid 61 ja 62).

142 Muu hulgas tuleb meenutada, et EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames tuleb ühenduse õigusakti seaduslikkust hinnata sõltuvalt akti vastuvõtmise hetkel eksisteerinud faktilistest ja õiguslikest asjaoludest. Eelkõige võib komisjoni keerukaid hinnanguid uurida üksnes neid asjaolusid silmas pidades, mis talle hinnangute tegemise ajal teada olid (eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Salomon v. komisjon, punkt 48 ja eespool punktis 138 viidatud Kneissl Dachstein v. komisjon, punkt 47).

143 Lõpuks ei saa üksnes kinnitus, et üks või teine abi lubamise tingimustest ei ole täidetud, vaidluse alla seada lubava otsuse enda seaduslikkust. Üldiselt ei saa ühenduse õigusakti seaduslikkus sõltuda võimalikest võimalustest seda eirata ega tagasiulatuvatest kaalutlustest selle tõhususe astme kohta (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus British Airways jt v. komisjon, punkt 291 ja eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Salomon v. komisjon, punkt 49).

144 Eespool mainitud põhimõtteid silmas pidades tuleb järgnevalt hinnata hageja etteheiteid ja argumente.

Vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust puudutavad etteheited

145 Niivõrd kui käesolev väide puudutab määruse nr 659/1999 rikkumist, tuleb see kohe alguses tagasi lükata kui asjakohatu. Nimetatud määrust, milles kehtestatakse menetlusnormid riigiabi hindamiseks, ei saa kuidagi olla rikutud komisjonile ette heidetud väidetavate faktiliste vigade ja ilmsete kaalutlusvigadega, ja seda enam, et vaidlustatud otsus võeti vastu pärast EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamist. Tuleb samuti sedastada, et hageja ei ole esitanud ühtegi argumenti tõendamaks, et vaidlustatud otsus rikub määrust nr 659/1999, ega täpsusta, milliseid määruse sätteid selle otsusega rikutakse.

146 Seetõttu tuleb uurida käesolevat väidet üksnes osas, mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c ja suuniste rikkumist.

Abi ühe osa kui avalike teenuste osutamise kohustuse hüvitise hindamine

147 Hageja väidab, et komisjon hindas ekslikult abi seda osa, mis vastas hüvitise ebapiisavale määrale avalike teenuste osutamise kohustuse eest, kuna ühest küljest võttis ta arvesse Liamone väärtuse vähenemise, kuigi see laev ei olnud seotud avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisega, ja teisest küljest ei võtnud ta arvesse nende kohustuste täitmisega seotud laevastiku võimalikku lisandväärtust. Lisaks toob hageja välja kahjumi arvestatava suurenemise 2000. ja 2001. aastate vahel.

148 Käesolevad etteheited tuleb asjakohatutena tagasi lükata osas, milles nendega soovitakse tõendada, et vaidlustatud otsuses on toimunud ekslik hinnang abi kokkusobivusest EÜ artikli 86 lõikega 2, kuna komisjon leidis vaidlustatud otsuse 260. põhjenduses, et ümberkorraldamisabiks tuleb lugeda tervet asjaomast 76 miljoni euro suurust abi, sh abi seda osa, mis vastas avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavale määrale.

149 Seevastu tuleb neid etteheited uurida aga osas, millega vaidlustatakse komisjoni poolt avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramist.

150 Esiteks tuleb seoses Liamone väärtuse vähenemisega sedastada, et hageja etteheide tugineb vaidlustatud otsuse ekslikul tõlgendamisel. Vastupidiselt hageja väidetele ei võtnud komisjon abi selle osa, mis vastas avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavale määrale, arvutamisel arvesse dotatsiooni selle väärtuse vähenemise eest, vaid vastupidi, nagu ilmneb selgelt vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses esinevast tabelist 11, ta lahutas selle dotatsiooni summa oma arvutustest. Esimese Astme Kohtu küsimuse peale kohtuistungil nõustus hageja otseselt, et ta oli vaidlustatud otsust selles punktis ekslikult tõlgendanud.

151 Sellest tuleneb, et 53,48 miljoni euro suurune summa, mille komisjon luges SNCM-i Korsika liinil ajavahemikus 1991–2001 avalike teenuste osutamise kohustuse mittehüvitatud kulude hulka, ei võta arvesse Liamone väärtuse vähenemist.

152 Teiseks sedastab hageja avalike teenuste osutamise kohustusega seotud laevastiku lisandväärtuse osas, et 31. detsembril 2001 avalike teenuste osutamise kohustusega seotud viie laeva müügiväärtus ületab 22,2 miljoni euro võrra nende raamatupidamislikku netoväärtust. Hageja sõnul oleks seega tulnud Korsika liinil ajavahemikus 1991–2001 tekkinud kahjumist, mis komisjoni sõnul vastab avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavale määrale, lahutada selle lisandväärtuse summa.

153 Sellega seoses tuleb kõigepealt sedastada, ilma et seda oleks vaidlustatud, et väidetav varjatud lisandväärtus ei olnud kirjutatud SNCM-i 2000. aasta ega 2001. aasta raamatupidamisekspertite kinnitatud aastaaruandesse. Nagu komisjon väidab, ilma et hageja sellele vastu vaidleks, nagu viimane ka kohtuistungil kinnitas, et raamatupidamise üldpõhimõtete, eelkõige konservatiivsuspõhimõtte kohaldamisest tuleneb, et ettevõtjal ei ole põhimõtteliselt õigust oma bilansis esineva vara väärtust uuesti hinnata põhjusel, et selle müügiväärtus ületas selle raamatupidamisliku väärtuse. Vastupidi, ettevõtja peab nende põhimõtete alusel teatavaks võtma väärtuse oodatava vähenemise, kui vara müügiväärtus on madalam tema raamatupidamislikust väärtusest.

154 Hageja väidab tõepoolest üldiselt teiste etteheidete raames, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel komisjoni valduses olevad esialgsed aastaaruanded erinesid ekspertide kinnitatud lõplikest aastaaruannetest, mis tehti kättesaadavaks pärast selle otsuse vastuvõtmist. Siiski tuleb sedastada, et hageja ei esita ühtegi tõendit, mis võiks seda väidet kinnitada, ja et ta ei näita kordagi, kuidas esialgsed aastaaruanded erinesid kinnitatud lõplikest aastaaruannetest.

155 Seejärel ja eelkõige tuleb märkida, et komisjon märkis vaidlustatud otsuse 272. põhjenduses, et enne 2002. aastat avalike teenuste osutamise kohustusega seotud viiest laevast kaks olid hüpoteegiga koormatud ja kolme ülejäänud laeva osas ei olnud ettevõtja leidnud ühtegi panka, kes neid nõustuks hüpoteegi tagatiseks võtma. Sellega seoses märkis komisjon järgmist: „Ettevõtja võlgade hulk ja rahakäibe nõrkus, mida allpool üksikasjalikumalt kirjeldatakse ja mis vaevu võimaldab olemasoleva võlakohustusegagi hakkama saada, ei ole just sellised, mille põhjal eraõigusliku krediidiandjana ja turutingimustes tegutsev pank pakuks SNCM-ile täiendavat laenu. Sellise võlausaldaja risk, et SNCM ei täida oma kohustust laenu tagasi maksta, on tegelikult väga oluline, arvestades tema poolt välja käidud rahalisi vahendeid. Sarnased raskused ei võimalda SNCM-il kasutada võimalikke lease-back tehinguid oma võlgade vähendamiseks. Komisjoni kogemus laevade või õhusõidukite tõhusa arestimise osas näitab, et see on praktikas raskelt teostatav, kuna nimetatud vara kasutatakse riiklike või piirkondlike huvidega transporditeenusteks.” Tuleb sedastada, et kuigi hageja need seisukohad vaidlustab, ei esita ta käesolevate etteheidete raames ühtegi konkreetset tõendit nende kahtluse alla seadmiseks.

156 Niivõrd kui hageja väidab, et SNCM oleks pidanud saama väidetava lisandväärtuse, et saada täiendavat omatulu ja vähendada sedasi avalike teenuste osutamise kohustusest tulenevat kahjumit, tuleb see väide tagasi lükata, kuna see tähendaks just nimelt nende laevade müümist, mida SNCM kasutab avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks.

157 Neis tingimustes ei ilmne, et komisjon oleks teinud ilmse kaalutlusvea, kui ta jättis avalike teenuste osutamise kohustusega seotud laevade kaudse lisandväärtuse välja avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisava määra arvutustest.

158 Vastupidiselt hageja väitele ei ilmne sellest mingit vastuolu, võrreldes otsuses 2002/149 järgitud metoodikaga. Nagu selle otsuse 102. põhjendusest ilmneb, võttis komisjon seal arvesse avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisega kaasnenud kahjusummade korrigeerimiseks üksnes 1991–1999 toimunud kolme laeva võõrandamisel tegelikult tekkinud lisandväärtuse summat. Seevastu ei tulene aga sellest otsusest, nagu oleks komisjon arvesse võtnud ka selliste laevade, mida tegelikult ei võõrandatud, varjatud lisandväärtust. Isegi kui komisjon pidi otsuses 2002/149 korrigeerima SNCM-i raamatupidamistulemusi Korsika liinil, andes talle raamatupidamisliku lisandväärtuse, mis ei kajastunud selle liini kohta käival real, kuna see oli kantud teisele reale, siis on käesolev olukord hoopis erinev, kus hageja heidab komisjonile ette, et ta ei korrigeerinud SNCM-i raamatupidamist, võttes arvesse aastaaruandesse kandmata potentsiaalsed lisandväärtused.

159 Mis puudutab hageja kirjeldatud asjaolu, et vastupidiselt oli komisjon ümberkorraldamiskulude kindlaks määramiseks arvesse võtnud Liamone väärtuse vähenemist, siis piisab sedastamisest, et selline asjaolu, nagu märgiti ülal, tuleneb raamatupidamisreeglite rangest kohaldamisest, mida hageja ei ole vaidlustanud.

160 Kolmandaks piisab seoses SNCM-i väidetava arvestatava kahjumi suurenemisega 2000. ja 2001. aasta vahel mainimisest, et kaugel sellest, et seada kahtluse alla vaidlustatud otsuse 256. põhjenduses esitatud järeldust, et SNCM-il olid arvestatavad puudujäägid 1991.–2001. aastal kõigil avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud Korsika liinidel, see asjaolu paikapidamise eeldusel pigem kinnitab seda järeldust ja ei saa seega kuidagi kahtluse alla seada vaidlustatud otsuse analüüsi abi osas, mis vastas avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstavale ebapiisavale hüvitisele.

161 Seetõttu tuleb hageja etteheited ja argumendid seoses avalike teenuste osutamise kohustuse makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramisega tervikuna tagasi lükata.

SNCM-i rahalised raskused tinginud põhjuste analüüs

162 Hageja väidab sisuliselt, et SNCM-i raskused tulenevad mitte avalike teenuste osutamise kohustusega kaasnevatest piirangutest, vaid tema ülevõimsusega pakkumisest, mille põhjustas uutesse laevadesse liigse investeerimise poliitika.

163 Sellega seoses tuleb kõigepealt meenutada, et vastavalt suuniste punktile 33 tuleb „[ü]mberkorraldamiskavas […] kirjeldada raskusteni viinud asjaolusid, andes sellega aluse soovitatud meetmete asjakohasuse hindamiseks”.

164 Sellest tuleneb, nagu komisjon õigusega on väitnud, et SNCM-i raskuste põhjuste analüüs vaidlustatud otsuse 263.–281. põhjenduses, milles uuritakse eelkõige SNCM-i laevaostupoliitikat, töötasude kogusumma kaalu, vaheostude kaalu ja avalike teenuste osutamise kohustuste piirangute kaalu, ei ole iseenesest nõutud, vaid on vajalik üksnes selleks, et kontrollida pakutud meetmete sobivust nende raskuste leevendamiseks ja seega ka asjaomase ettevõtja elujõulisuse taastamise tagamiseks.

165 Seetõttu suudavad käesolevas asjas hageja etteheited seoses SNCM-i ülevõimsusega pakkumisega tõendada vaidlustatud otsuse puudusi üksnes siis, kui nad tõendavad, et vaidlustatud otsuses ette nähtud meetmed on komisjoni selles küsimuses tõstatatud kahtluste leevendamiseks sobimatud.

166 Sellega seoses tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses, olles esiteks 333. põhjenduses märkinud, et „ümberkorraldamiskavas ette nähtud laevastiku vähendamine peab […] olema tasakaalus SNCM-i varasemate aastate laevaostupoliitikaga”, leidis komisjon 336.–339. põhjenduses, et oli sobiv, tuvastamata SNCM-i ülevõimsusega pakkumist või seda mõõtmata, panna SNCM-ile väljaspool ümberkorraldamiskavas võetud kohustust võõrandada neli laeva, nagu ilmneb 97.–101. ja 315. põhjendusest, kolm täiendavat tingimust tema võimsuse vähendamiseks, milleks on SNCM-i laevastiku vähendamine nelja laeva võõrandamise järel eksisteeriva arvuni, SNCM-i keelamine teatava aja jooksul oma laevastikku uuendada ja Korsikale suunduvate edasi-tagasi sõitude aastase arvu piiramine. Vastavalt suuniste punktidele 35 ja 36 väljendavad need tingimused komisjoni muret, mida kirjeldatakse vaidlustatud otsuse 311.–317. põhjenduses, leevendada abi kahjulikke tagajärgi konkurentidele, piirates SNCM-i kohalolekut oma ajaloolisel turul Korsika liinil.

167 Tuleb sedastada, et kuigi hageja väidab käesolevaga, et SNCM-i pakkumine oli ülemäärane, ei selgita ta siiki, kuidas Prantsuse ametivõimude poolt endale võetud kohustus nelja laeva võõrandamisest ja komisjoni poolt kehtestatud eespool nimetatud täiendavad tingimused ei ole sobivad leevendama väidetavat ülevõimsust.

168 Neis tingimustes tuleb leida, et hageja etteheited selles küsimuses on asjakohatud.

169 Igal juhul näib, et need etteheited on põhjendamata.

170 Esiteks tuleb tagasi lükata väide, nagu oleks komisjon leidnud vaidlustatud otsuse 271. põhjenduses, et SNCM ei olnud viimastel aastatel eriti üleinvesteerinud oma laevastiku uuendamisse, tuginedes laevade netopõhivarasse kandmise arengule, mitte aga SNCM-i pakutava võimsuse arengule kohtade arvuga seoses.

171 Tegelikult ei olnud komisjon laevade netopõhivarasse kandmise arengu hindamisel soovinud kindlaks teha SNCM-i pakkumise ülevõimsust, vaid pigem, nagu ilmeb selgelt vaidlustatud otsuse 270. põhjendusest ja menetluse algatamise otsuse punktist III 2, uurida ettevõtja ostuotsuste ratsionaalsust, et veenduda, et varasem kahjum ei tulenenud muudest teguritest kui avalike teenuste osutamise kohustuse kaal aastatel 1991–2001. Olles niisiis uurinud SNCM-i laevade netopõhivarasse kandmist ja tuvastanud, et SNCM ei olnud eriti üleinvesteerinud, uuris komisjon vaidlustatud otsuse 272. põhjenduses SNCM-i võlgasid seoses nimetatud laevade ostmisega.

172 Sellest tuleneb, et hageja etteheide tugineb vaidlustatud otsuse ebaõigele tõlgendamisele.

173 Igal juhul tuleb sedastada, et hageja esitatud andmed laevade võimsuse kohta kohtade arvu järgi lähevad vastuollu tema väitega, kuna sellest ilmneb selgelt, millele hageja ka vastu ei ole vaielnud, et see võimsus vähenes, arvestades nelja laeva müümist pärast kolme teise laeva renoveerimist ja ostmist. Sellega seoses tuleb asjakohatuna kõrvale lükata hageja väide, nagu oleks nende kolme uue laeva keskmine võimsus kohtade arvu järgi olnud iseenesest suurem kui varasemal laevastikul, kuna see väidetav keskmine võimsus on puhtalt teoreetiline info, mis ei vasta kuidagi SNCM-i laevade tegelikule võimsusele.

174 Mis puudutab väidet, et see kohtade vähenemine ei ole proportsionaalne SNCM-i liiklustiheduse alanemisega ja ilmneb seda enamgi, arvestades SNCM-i käibe väidetavat vähenemist, avalike teenuste osutamise kohustuse kaalu vähenemist ja hageja osutatavate ülesõitude arvu tõusu, siis tuleb meenutada, et see väide on asjakohatu, kuna komisjon pidas just nimelt nendel põhjustel vajalikuks vähendada SNCM-i pakutavat võimsust erinevate tingimuste kehtestamisega, ilma et ta oleks tuvastanud SNCM-i pakkumise ülevõimsust või selle suurust täpselt määratlenud. Tuleb uuesti sedastada, et kuigi hageja heidab komisjonile ette, et too ei tuvastanud SNCM-i pakkumise ülevõimsust, ei vaidlusta ta siiski komisjoni selleks vastu võetud konkurentide kompensatsioonimeetmeid.

175 Igal juhul ei saa hageja väita, et ta on tõendanud SNCM-i pakkumise ülevõimsust, viidates üksnes asjaolule, et Marseille’-Bastia liinil tegutseval laeval Pascal Paoli on pakutav kohtade arv kõrgem kui 2002. aasta lepingus ette nähti. Nimetatud lepingu I lisast ilmneb selgelt, et selles nähakse ette minimaalne kohtade arv, et tagada minimaalset ehk baasteenust. Lisaks märkis komisjon, ilma et sellele oleks vastu väidetud, et Pascal Paoli kajutite arv oli võrdne avalike teenuste osutamise kohustustega.

176 Mis puudutab teiseks väidet, et SNCM-i kahjum tõusis aastatel 2000 ja 2001 ehk just neil aastatel, kui jõudis kohale laev Liamone ja telliti laev Danielle Casanova, siis piisab, kui märkida, et hageja ei esita ühtegi konkreetset tõendit põhjusliku seose olemasolust nende asjaolude ning SNCM-i kahjumi suurenemise vahel.

177 Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb kõik etteheited SNCM-i raskuste põhjuste analüüsi kohta tagasi lükata.

Suuniste järgimine

178 Hageja väidab, et komisjon tegi faktivigu ja ilmseid kaalutlusvigu seoses suunistes sätestatud tingimuste järgimisega, mis puudutab abisaajast ettevõtja raskustes olevaks äriühinguks lugemist, elujõulisuse taastamist, lubamatute konkurentsimoonutuste vältimist ja miinimumiga piirduvat abi.

179 Esialgu tuleb rõhutada, et nende etteheidetega piirdub hageja üksnes viitamisega sellele, et komisjon rikkus suuniste tingimusi nimetatud neljas punktis, ilma et ta oleks viidanud nende suuniste ebaseaduslikkusele EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel.

180 Neis tingimustes piirdub käesolevate etteheidete uurimine kontrolliga, kas komisjon järgis tema enda suuniste tingimusi ega saa ulatuda nende tingimuste seaduslikkuse kontrollini EÜ asutamislepingu alusel. Kuna hageja ei esitanud selles osas argumente, ei ole selline küsimus väidete hulgas, mida Esimese Astme Kohus võib või peab omal algatusel kontrollima. (vt eelkõige eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus komisjon v. Sytraval ja Brink’s France, punkt 67).

181 Selle esialgse tähelepaneku kontekstis tuleb hinnata hageja etteheiteid ja argumente selle kohta, et vaidlustatud otsuses rikutakse suuniseid.

– SNCM-i kui raskustes oleva äriühingu staatus

182 Hageja heidab komisjonile sisuliselt ette seda, et ta lugas SNCM-i raskustes olevaks ettevõtjaks tema vähenevat aktsiakapitali silmas pidades, tuginedes SNCM-i vara raamatupidamislikule netoväärtusele, arvestamata võimalust osa vara käibevarasse kanda.

183 Tuleb meenutada, et kuigi ühenduses puudub raskustes oleva äriühingu mõiste, leiab komisjon suuniste punktis 4, et äriühing on raskustes „siis, kui see ei suuda kas oma või omanikelt/osanikelt/aktsionäridelt või krediidiandjatelt saadud vahenditega peatada kahjumit, mis ametivõimude sekkumiseta viiks lühema või keskmise ajavahemiku jooksul peaaegu kindlasti äriühingu tegevuse lõpetamiseni”.

184 Suuniste punkti 5 alapunkti a kohaselt leiab komisjon, et „[ä]riühingut loetakse igal juhul, olenemata selle suurusest käesolevate suuniste tähenduses, raskustes olevaks […], kui on tegemist piiratud vastutusega äriühinguga, kes on kaotanud üle poole oma osa- või aktsiakapitalist ja üle veerandi sellest kapitalist viimase 12 kuu jooksul”. Komisjon märgib lisaks suuniste punktis 6:

„Raskustes oleva äriühingu tavatunnused on suurenev kahjum, vähenev käive, kasvav laoseis, ülevõimsus, kahanev rahakäive, kasvav võlg, suurenevad intressinõuded ning vähenev või puuduv varade puhasväärtus. […] Igal juhul on raskustes olev äriühing abikõlblik ainult siis, kui on kindlaks tehtud, et seda ei saa saneerida omavahenditega või omanikelt/osanikelt/aktsionäridelt või krediidiandjatelt saadavate vahenditega.”

185 Sellest tuleneb, et kuigi äriühingut peetakse suuniste järgi „igal juhul” raskustes olevaks, kui oluline osa tema aktsiakapitalist on kadunud, siis ei ole mingeid takistusi, et äriühing näitaks teiste tõenditega, nagu ülal loetletud, et ta on suuniste tähenduses finantsraskustes, isegi kui ta ei ole kaotanud olulist osa oma aktsiakapitalist.

186 Käesolevas asjas leidis komisjon, et SNCM täitis nii suuniste punkti 5 alapunktis a kui ka punktis 6 esitatud tingimuse. Olles seega vaidlustatud otsuse 291. põhjenduses leidnud, et SNCM oli kaotanud enam kui poole oma aktsiakapitalist, millest üle veerandi viimase aasta jooksul, märkis komisjon vaidlustatud otsuse 292.–294. põhjenduses, et ka teised asjaolud näitavad, et SNCM on suuniste tähenduses raskustes olev äriühing. Sellega seoses tõi komisjon välja kahju suurenemise, käibe vähenemise, võla kasvamise, rahaliste kohustuste suurenemise, arvestades äriühingu suurust, finantseerimisvajadusi ja netopõhivara omavahendite nõrgenemise, ning raha