Kohtuasi C-564/10

Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

versus

Pfeifer & Langen KG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht)

„Määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 — Euroopa Liidu finantshuvide kaitse — Artiklid 3 ja 4 — Haldusmeetmed — Põhjendamatult saadud soodustuse tagasinõudmine — Siseriikliku õiguse kohaselt tasumisele kuuluv tasandusintress ja viivitusintress — Määruses nr 2988/95 kehtestatud aegumisnormide kohaldamine viivitusintressi tagasinõudmisel — Aegumise dies a quo — Mõiste „peatamine” — Mõiste „katkemine””

Kohtuotsuse kokkuvõte

Euroopa Liidu omavahendid — Määrus Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta — Eeskirjade eiramise menetlemine — Aegumistähtaeg

(Nõukogu määrus nr 2988/95, artikkel 3)

Määruse nr 2988/95 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega põhinõudele – mis vastab liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse tagasimakse nõudele – kehtestatud aegumistähtaeg ei kuulu kohaldamisele sellest nõudest tekkinud intressinõudele, kui intress kuulub tasumisele mitte liidu õiguse alusel, vaid üksnes siseriiklikus õiguses kehtestatud kohustusest tulenevalt.

Nimelt, kuigi liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse tagasinõudmine kuulub nimetatud määruse artiklis 3 sätestatud aegumisnormide kohaldamisalasse, ei tulene selle sätte sõnastusest ega määruse üldisest ülesehitusest, et nende normide eesmärk on reguleerida intressinõudeid juhul, kui intressinõudeid reguleerivad igal juhul mitte valdkonna eeskirjad, vaid siseriiklikud õigusnormid.

Kuid kuna intressinõuete näol on tegemist kõrvalnõuetega, ei saa intressi siiski nõuda, kui määruse nr 2988/95 artikli 3 või liidu valdkonna eeskirjade kohaselt on põhinõue ehk liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse tagasinõudmisõigus ise aegunud.

Lisaks, kuna ELTL artikli 325 kohaselt on liikmesriigid kohustatud võtma liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu samu meetmeid, mida nad kasutavad omaenda finantshuve kahjustavate kelmuste vastu, on nad vastavate liidu õigusnormide puudumisel ja juhul, kui siseriiklikud õigusnormid näevad ette intressi tasumise kohustuse selliste samalaadsete soodustuste tagasinõudmisel, mis on põhjendamatult saadud riigieelarvest, kohustatud analoogselt nõudma intressi liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuste tagasinõudmisel, eeskätt juhul, kui intressina sisse nõutud summad, mille tasumise näeb ette siseriiklik õigus, tagastatakse lõpuks liidu eelarvesse.

(vt punktid 50–53 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-564/10

Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

versus

Pfeifer & Langen KG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht)

„Määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 — Euroopa Liidu finantshuvide kaitse — Artiklid 3 ja 4 — Haldusmeetmed — Põhjendamatult saadud soodustuse tagasinõudmine — Siseriikliku õiguse kohaselt tasumisele kuuluv tasandusintress ja viivitusintress — Määruses nr 2988/95 kehtestatud aegumisnormide kohaldamine viivitusintressi tagasinõudmisel — Aegumise dies a quo — Mõiste „peatamine” — Mõiste „katkemine””

Kohtuotsuse kokkuvõte

Euroopa Liidu omavahendid – Määrus Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta – Eeskirjade eiramise menetlemine – Aegumistähtaeg

(Nõukogu määrus nr 2988/95, artikkel 3)

Määruse nr 2988/95 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega põhinõudele – mis vastab liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse tagasimakse nõudele – kehtestatud aegumistähtaeg ei kuulu kohaldamisele sellest nõudest tekkinud intressinõudele, kui intress kuulub tasumisele mitte liidu õiguse alusel, vaid üksnes siseriiklikus õiguses kehtestatud kohustusest tulenevalt.

Nimelt, kuigi liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse tagasinõudmine kuulub nimetatud määruse artiklis 3 sätestatud aegumisnormide kohaldamisalasse, ei tulene selle sätte sõnastusest ega määruse üldisest ülesehitusest, et nende normide eesmärk on reguleerida intressinõudeid juhul, kui intressinõudeid reguleerivad igal juhul mitte valdkonna eeskirjad, vaid siseriiklikud õigusnormid.

Kuid kuna intressinõuete näol on tegemist kõrvalnõuetega, ei saa intressi siiski nõuda, kui määruse nr 2988/95 artikli 3 või liidu valdkonna eeskirjade kohaselt on põhinõue ehk liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse tagasinõudmisõigus ise aegunud.

Lisaks, kuna ELTL artikli 325 kohaselt on liikmesriigid kohustatud võtma liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu samu meetmeid, mida nad kasutavad omaenda finantshuve kahjustavate kelmuste vastu, on nad vastavate liidu õigusnormide puudumisel ja juhul, kui siseriiklikud õigusnormid näevad ette intressi tasumise kohustuse selliste samalaadsete soodustuste tagasinõudmisel, mis on põhjendamatult saadud riigieelarvest, kohustatud analoogselt nõudma intressi liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuste tagasinõudmisel, eeskätt juhul, kui intressina sisse nõutud summad, mille tasumise näeb ette siseriiklik õigus, tagastatakse lõpuks liidu eelarvesse.

(vt punktid 50–53 ja resolutsioon)