ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ryanair DAC, varem Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd 1. märtsil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda laiendatud koosseisus) 13. detsembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-165/15: Ryanair ja Airport Marketing Services versus komisjon

(kohtuasi C-203/19 P)

(2019/C 164/36)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Ryanair DAC, varem Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (esindajad: avocat E. Vahida, dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis, Rechtsanwalt G. Berrisch, solicitor B. Byrne)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 13. detsembri 2018. aasta otsus kohtuasjas T-165/15; ja

— tühistada komisjoni 23. juuli 2014. aasta otsuse (EL) 2015/1227 (1), riigiabi SA.22614 (C 53/07) kohta, artikli 1 punktid 1 ja 2 ning (artikli 1 punkti 1 ja 2 puudutavas osas) artiklid 3, 4 ja 5, või teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule uueks arutamiseks; ning igal juhul

— kohustada komisjoni hüvitama apellantidele kohtukulud, mida nad on pidanud kandma seoses apellatsioonimenetlusega ja Üldkohtu menetlusega kohtuasjas T-165/15.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et vaidlustatud kohtuotsus tuleks tühistada järgmistel põhjustel.

Esiteks kohaldas Üldkohus vääralt liidu põhiõiguste harta artiklit 41 ja apellantide kaitseõigusi komisjoni läbi viidud menetluses. Üldkohus: eksis sellega, et ta eristas harta artikli 41 lõikes 2 sätestatud konkreetseid õigusi ja üldist õigust heale haldusele, mis on sätestatud harta artikli 41 lõikes 1; eksis järeldades, et harta artikli 41 lõikes 2 ette nähtud õigused ei ole riigiabi uurimises kohaldatavad; eksis järeldades, et harta artikli 41 lõigete 1 ja 2 ning ELTL artiklite 107 ja 108 vahel esineb vastuolu; ja eksis järeldades, et apellante võis uurimise käigus käsitleda lihtsalt teabeallikana.

Teiseks rikkus Üldkohus ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna ta tõlgendas vääralt soodustuse mõistet. Üldkohus: eksis järeldades, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldamiseks puudub võrdlusanalüüsi ja muude meetodite vahel meetodite hierarhiline järjestus; eksis järeldades, et komisjon võis kasutada võrdlusanalüüsi ja tagasi lükata apellantide esitatud võrdlevad tõendid; ning eksis järeldades, et täiendava kulu kriteeriumi kohaldamisel ei pea komisjon kindlaks tegema seda, et prognoositav täiendav kulu ja prognoositav lennundusega mitteseotud tulu näitavad, kuidas turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja oleks lennujaama käitanud.

(1) Komisjoni 23. juuli 2014. aasta otsus (EL) 2015/1227 riigiabi SA.22614 (C 53/07) kohta, mida Prantsusmaa on andnud Pau-Béarni kaubandus-tööstuskojale ning ettevõtjatele Ryanair, Airport Marketing Services ja Transavia (teatavaks tehtud numbri C(2014)5085 all) (ELT 2015, L 201, lk 109).
1.

Kas [nõukogu 15. märtsi 2011. aasta] rakendusmääruse (EL) nr 282/2011 (1), millega sätestatakse direktiivi 2006/112/EÜ (2), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, rakendusmeetmed, mida on muudetud nõukogu 7. oktoobri 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 1042/2013 (3), millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 282/2011 teenuste osutamise koha osas, artikleid 13 b ja 31 a tuleb tõlgendada nii, et serverite ühispaiknemisteenuseid nagu need, millega on tegemist põhikohtuasjas, mille puhul teenuse osutaja pakub oma klientidele serverite paigutamiseks andmekeskuse ruumides asuvaid seadmekappe koos lisateenuste ja -sisseseadega, peetakse kinnisasja üürile andmiseks?
22. veebruaril 2019 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Austria Vabariik

(kohtuasi C-161/19)

(2019/C 148/28)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: C. Hermes ja M. Noll-Ehlers)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Austria Vabariik lubab Alam-Austria liidumaal kevadeti metskurvitsat küttida, siis on Austria Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (1) artikli 7 lõikest 4 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi puudutab luba küttida Alam-Austrias kevadeti metskurvitsaid (scolopax rusticola). Metskurvitsaid võib seal küttida 1. märtsist 15. aprillini pulmamängu ajal küttimismahus kuni 1410 (alates 2017. aasta veebruarist: 759) metskurvitsat.

Komisjoni arvates on kõnealune kord vastuolus direktiivi 2009/147 artikli 7 lõikes 4 sätestatud kevadise jahipidamise keeluga.

Austria Vabariik väidab, et kehtiv kord on kooskõlas direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud erandiga. Selle sätte kohaselt võivad liikmesriigid teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha muu hulgas erandeid direktiivi artikli 7 lõikest 4, lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peavad liikmesriigid tõendama, et selleks vajalikud tingimused on täidetud.

Euroopa Komisjon leiab, et Austria Vabariik ei ole tõendanud teiste rahuldavate lahenduste puudumist artikli 9 lõike 1 tähenduses ega näidanud, et kehtestatud maksimaalne küttimismaht vastab artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud „vähese arvu“ tingimusele. Sügisene jahipidamine näib olevat rahuldav alternatiiv, kuna metskurvitsat esineb Alam-Austria jahialadel ka sügiseti suhteliselt arvukalt. Austria Vabariik ei ole esitanud veenvaid tõendeid oma väite kohta, mille kohaselt on kevadine jahipidamine metskurvitsale säästvam kui sügisene jaht. Pealegi on „vähene arv“ vääralt arvutatud, kuna Austria ametiasutused lähtuvad ebaõigetest võrdluspopulatsioonidest.

(1) ELT 2010, L 20, lk 7.
a)

Esiteks on Üldkohus valesti tõlgendanud algmääruse artikli 11 lõiget 9. Selles on sätestatud, et kui asjaolud ei ole muutunud, rakendab komisjon kõikides läbivaatamise uurimistes sama metoodikat nagu tollimaksu kehtestamise põhjustanud uurimises, võttes nõuetekohaselt arvesse selle määruse artiklit 2. Hinnates, kas dumpinguvastased tollimaksud mõjutasid edasimüügihindasid, ei teinud komisjon seda siiski edasimüügihindade alusel, mis tuvastati uurimise käigus, mis viis esialgse määruseni, vaid jooksvate tootmishindade alusel Venemaal. See tähendab metoodika muutumist algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses. Komisjon leidis, et asjaolud on alates esialgsest uurimisest märkimisväärselt muutunud ning et iseäranis Venemaa eksportijate tootmiskulud on tõusnud ligikaudu 100 %. Siiski olid kulud tõusnud ning see oli juba teada tagasimaksmise uurimise perioodidel ajavahemikus 2008–2010.
—

Esiteks, rikkudes ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artikli 108 lõiget 2, järeldas Üldkohus vääralt, et komisjon ei rikkunud õigusnormi ega põrkunud tõsiste raskustega, kui ta järeldas, et A/S Femern Landanlægile antud riigigarantiid ja -laenud raudteeühenduse loomiseks Taani tagamaaga ei moonutanud konkurentsi, kuna asjaomane turg ei ole konkurentsile avatud. Apellant väidab, et Üldkohtu väär järeldus põhineb neljal õigusnormi rikkumisel, millele vastavad neli järgmist väiteosa: a) Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et A/S Femern Landanlægile antud riigigarantiid ja –laenud ei kahjusta konkurentsi, kuigi püsiühendus (mida opereerib Femern A/S) ja raudteeühendus Taani tagamaaga (mida opereerib Femern Landanlæg) koos moodustavad ühe integreeritud projekti ja Femern A/S-ile antud riigigarantiid ja –laenud on juba konkurentsi moonutanud.. b) Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et raudteeinfrastruktuuri käitamine Taanis ei ole de lege konkurentsile avatud. c) Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et raudteeinfrastruktuuri käitamine Taanis ei ole de facto konkurentsile avatud. d) Raudteeinfrastruktuuri ehitamise ja hooldamise turud, mis on konkurentsile avatud, on eraldiseisvad raudteeinfrastruktuuri kitsas tähenduses juhtimise ja käitamise turust.
2.

Kas direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see kujutab endast avalikul huvil põhinevat menetlusnormi, mis paneb liikmesriikide kohtutele kohustuse hoiduda maksekäsu andmisest, kui selle kohtu ees on dokumentaalselt tõendatud, et võlg tuleneb lepingu tüüptingimustest, mis on juba tunnistatud ebaõigluse tõttu tühiseks varasemate, juba jõustunud kohtuotsustega, mis on tehtud täitmise peatamise nõuete kohta, mille tarbijakaitseliidud on esitanud müüja või teenusepakkujate vastu ning mis on loetletud ministri otsuses Z1-798/25-06-2008 (FEK B 1353/11-07-2008), mis moodustab ebaõiglaste tingimuste riikliku registri (ministri otsusega Z1 21/17-01-2011 muudetud ja täiendatud redaktsioonis, mis tunnistati Kreeka kõrgeima halduskohtuna tegutseva riiginõukogu (Symvoulio tis Epikrateias) otsusega nr 1210/2010 seaduspäraseks pärast seda, kui oli arvesse võetud ühelt poolt kassatsioonikohtu (Areios Pagose) otsuseid nr 1219/2001 ja 430/2005, apellatsioonikohtu (Efeteio Athinon) otsuseid nr 5253/2003 ja 6291/2000 ning mitmeliikmelises koosseisus esimese astme kohtu (Polymeles Protodikeio Athinon) otsuseid nr 1119/2002 ja 1208/1998, mis on juba jõustunud, ja mitmeliikmelises koosseisus esimese astme kohtu (Polymeles Protodikeio Athinon) otsust nr 961/2007, mis on osaliselt juba jõustunud, ning teiselt poolt asjaolu, et nende kohtuotsuste jõustumisel on eriti oluline avalik huvi turu toimimise ja tarbijakaitse jaoks (seaduse 2251/1994 artikli 10 lõige 2); just nimetatud ministri otsusega kehtestati „keeld lisada müüja või teenusepakkuja ja tarbija vahelistesse lepingutesse tüüptingimusi, mis on tunnistatud ebaõiglaseks kohtuotsustega, milles on käsitletud tarbijakaitseliitude liitude hagisid“ ning selles otsuses on loetletud tüüptingimused, mis on tunnistatud tühiseks kollektiivhagide menetlemisel, mille on esitanud tarbijakaitseliidud pankade kui teenuseosutajate vastu), võttes arvesse asjaolu, et Kreekas on maksekäskude andmise pädevus kohtutel — täpsemalt Eirinodikeia (rahukohtunikud) ja Protodikeia (esimese astme kohtud) —, ning asjaolu, et maksekäsk on viivitamatult täitmisele kuuluv täitedokument, mille alusel võib müüja või teenusepakkuja kolme päeva möödudes taotleda sundtäitmist, mida ei saa mingil viisil peatada?
3.

a. Kas harta artikli 49 lõikega 3, milles on ette nähtud proportsionaalsuse põhimõte, on vastuolus kindlasummalise trahvi määramine, millega karistatakse direktiivi 2003/87/EÜ artikli 16 lõikes 3 ette nähtud lubatud heitkoguse ühikute tagastamata jätmise eest, kui kõnealune säte ei võimalda määrata käitaja poolt toimepandud rikkumisega proportsionaalset karistust? b. Kas — eelmisele küsimusele eitavalt vastamisel — harta artiklis 20 sätestatud võrdsuse põhimõtet [ning] hea usu üldpõhimõtet ja fraus omnia corrumpit üldpõhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui direktiivi 2003/87/EÜ artikli 16 lõike 3 alusel kindlasummalise trahvi määramisel, millele lisandub automaatselt [23. detsembri 2004. aasta seaduse] artikli 20 lõikes 7 ette nähtud avaldamine, koheldakse pelgalt hooletut heauskset käitajat — kes lisaks uskus, et ta on täitnud oma heitkoguste tagastamiskohutused lõplikuks tähtpäevaks, mis on 30. aprillil — samamoodi kui pettuse toime pannud käitajat? c. Kas — eelmisele küsimusele eitavalt vastamisel — kindlasummalise trahvi kohaldamine, ilma et liikmesriigi kohus saaks seda muuta, välja arvatud vääramatu jõu korral, ning automaatse avaldamise karistus on kooskõlas harta artikliga 47, mis tagab õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile? d. Kas — eelmisele küsimusele eitavalt vastamisel — rahalise karistuse määramine, mis kinnitatakse Euroopa seadusandja tahte alusel, ning automaatse avaldamise karistus, ilma et kohaldataks proportsionaalsuse põhimõtet, välja arvatud kitsalt tõlgendatud vääramatu jõu korral, ei tähenda Euroopa seadusandja oletatavat tahet arvestades liikmesriigi kohtust lahtiütlemist ja kohtuliku kontrolli põhjendamatut puudumist harta artikli 47 ja 49 lõike 3 alusel? e. Kas — arvestades eelmisele küsimusel antud vastust — liikmesriigi kohtuliku kontrolli puudumine direktiivi 2003/87/EÜ artikli 16 lõikes 3 ettenähtud kindlasummalise trahvi ja [23. detsembri 2004. aasta seaduse] artikli 20 lõikes 7 sätestatud automaatse avaldamise karistuse kontekstis ei vii Euroopa Liidu Kohtu ja liikmesriigi kõrgeimate kohtute vahelise peamiselt viljaka dialoogi katkemiseni, kui Euroopa Liidu Kohus määrab eelnevalt kindlaks lahenduse, välja arvatud kitsalt tõlgendatud vääramatu jõu korral, mis tähendab seda, et liikmesriigi kõrgeima kohtu jaoks ei ole tõhus dialoog võimalik ja tal jääb üle karistus üksnes heaks kiita, kui on tõendatud, et tegemist ei ole vääramatu jõuga?
1.

Kas käibemaksudirektiivi artikli 90 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab teha erandi käibemaksuga maksustatava väärtuse vähendamise õigusest ka lõpliku tasumata jätmise korral, kui see lõplik tasumata jätmine on selle tagajärg, et maksukohustuslane ei käitunud nõuetekohaselt, näiteks ei andnud nõudest teada pankrotimenetluses, mis oli selle maksukohustuslase võlgniku suhtes algatatud, nagu käsitletaval juhul?
—

Esimene väide — Õigusnormi rikkumised ja/või ilmne viga või põhjenduse puudumine seoses müümisest keeldumisega: — Esimene väiteosa: ST väidab, et Üldkohtu järeldus, et Bronneri kohtuotsuse tingimused ELTL artikli 102 tähenduses juurdepääsu andmisest keeldumise valdkonnas ei ole kohaldatavad, kui eksisteerib ex ante õigusnormidega kehtestatud juurdepääsu andmise kohustus, on väär. Lisaks kujutab endast õigusnormi rikkumist Üldkohtu argument, et Bronneri kohtuotsuse „hädavajalikkuse“ tingimus ei pidanud olema täidetud, kuna ex ante õigusnormides oli juba tunnustatud „vajadust saada juurdepääs hageja kliendiliinile“ ning et sellest tulenevalt ei pidanud komisjon (uuesti) analüüsima „hädavajalikkust“ ELTL artikli 102 seisukohast. — Teine väiteosa: ST väidab, et Üldkohtu järeldus, et Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas TeliaSonera kinnitab seisukohta, et ST keelumine müümast ei nõua selle tõendamist, et Bronneri kohtuotsuse tingimused on täidetud, kujutab endast õigusnormi rikkumist. — Kolmas väiteosa: ST väidab, et Üldkohtu järeldus, et ST juhtumit tuleb eristada juhtumist, mille kohta tehti Üldkohtu otsus kohtuasjas Clearstream, kuna erinevalt ST juhtumist ei puudutanud see endist riigimonopoli või ex ante õigusnormidega kehtestatud juurdepääsu andmise kohustust, kujutab endast õigusnormi rikkumist. — Neljas väiteosa: ST väidab, et Üldkohtus rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse vea või ei esitanud põhjendust, kui ta leidis, et juurdepääsu andmisest vaikimisi keeldumine ei ole tingimata vähem tõsine kui tegelik keeldumine, ning läbi tuleb viia juhtumipõhine hindamine. — Viies väiteosa: ST väidab, et Üldkohus rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta järeldas, et asjaolu, et ST on endine riigimonopol, oli õiguslik alus sellele, et jätta käesolevas asjas kohaldamata Bronneri kohtuotsuse tingimused.
—

Üldkohus leidis ekslikult, et vaidlusaluse tähise moodustav üksainus soon ei saa täita tehnilist funktsiooni määruse nr 40/94 nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii tähenduses, kuna rehvi veerepinnal on see kombineeritud muude elementidega. Esiteks on määruse nr 40/94 nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii nõutav asjaomasel tähisel kujutatud toote tunnusega saavutatava tehnilise tulemuse analüüs, mitte kogu tootega saavutatava tehnilise tulemuse analüüs. Teiseks on määruse nr 40/94 nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii eesmärki arvestades tähtsusetu, kas vaidlusalusel tähisel kujutatud üksainus soon on kombineeritud muude rehvi veerepinna turvise elementidega, kuna sellel on iseenesest tehniline tulemus ja toetab rehvi veerepinna turvise funktsiooni;
—

Esiteks, rikkudes ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artikli 108 lõiget 2, järeldas Üldkohus vääralt, et komisjon ei rikkunud õigusnormi ega põrkunud tõsiste raskustega, kui ta järeldas, et A/S Femern Landanlægile antud riigigarantiid ja -laenud raudteeühenduse loomiseks Taani tagamaaga ei moonutanud konkurentsi, kuna asjaomane turg ei ole konkurentsile avatud. Apellandid väidavad, et Üldkohtu väär järeldus põhineb neljal õigusnormi rikkumisel, millele vastavad neli järgmist väiteosa: a) Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et A/S Femern Landanlægile antud riigigarantiid ja –laenud ei kahjusta konkurentsi, kuigi püsiühendus (mida opereerib Femern A/S) ja raudteeühendus Taani tagamaaga (mida opereerib Femern Landanlæg) koos moodustavad ühe integreeritud projekti ja Femern A/S-ile antud riigigarantiid ja –laenud on juba konkurentsi moonutanud. b) Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et raudteeinfrastruktuuri käitamine Taanis ei ole de lege konkurentsile avatud. c) Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et raudteeinfrastruktuuri käitamine Taanis ei ole de facto konkurentsile avatud. d) Raudteeinfrastruktuuri ehitamise ja hooldamise turud, mis on konkurentsile avatud, on eraldiseisvad raudteeinfrastruktuuri kitsas tähenduses juhtimise ja käitamise turust.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik) 20. märtsil 2019 — Eli Lilly and Company versus Genentech Inc.

(kohtuasi C-239/19)

(2019/C 172/26)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Eli Lilly and Company

Kostja: Genentech Inc.

Eelotsuse küsimus

Kas täiendava kaitse tunnistuse määrusega (1) on vastuolus, kui aluspatendi omanikule väljastatakse täiendava kaitse tunnistus toote jaoks, mille müügiloa omanik on kolmas isik, ilma selle isiku nõusolekuta?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mail 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT 2009, L 152, lk 1).
C 172/7

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Judecătoria Zărnești (Rumeenia) 7. veebruaril 2019 — Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor“ versus TM, UN ja Asociația DMPA

(kohtuasi C-88/19)

(2019/C 172/09)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Judecătoria Zărnești

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor“

Kostjad: TM, UN ja Asociația DMPA

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 92/43/EMÜ (1) artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike nägema ette erandid artiklitest 12, 13 ja 14 ning artikli 15 punktidest a ja b ka juhtudel, mil ohustatud liikide loomad lahkuvad looduslikust elupaigast ja on selle vahetus läheduses või täielikult väljaspool seda?

(1) Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (Ühendkuningriik) 18. märtsil 2019 — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited versus Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(kohtuasi C-235/19)

(2019/C 172/25)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Eelotsuse küsimus

Kas niisuguste haldamisteenuste osutamine, mida fondivalitsejatele on osutanud a) kindlustusandjad ja/või b) kindlustusloata äriühingud, on käibemaksudirektiivi (1) artikli 135 lõike 1 punkti a (enne kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkt a) tähenduses „kindlustustehingud“?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
2.

Teine väide, et rikutud on õigusnormi Üldkohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et asjaolu, et hageja, kelle suhtes Euroopa Liidu Nõukogu kohaldas õigusvastast sanktsiooni, esitas hagi ja see sanktsioon tühistati, muudab sisutühjaks tuginemise tõhusa kohtuliku kaitse õiguse piisavalt selgele rikkumisele.
2.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 ja direktiivi 2003/86/EÜ artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et kui alaealisele lapsele perekonna taasühinemise õiguse andmisest keelduva otsuse tühistamise nõue tunnistatakse vastuvõetamatuks põhjusel, et see laps on saanud kohtumenetluse vältel täisealiseks, on see nende sätetega vastuolus, kuna ta jäetaks nii ilma võimalusest, et lahendataks tema kaebus, mille ta on selle otsuse peale esitanud, ning kahjustataks tema õigust tõhusale õiguskaitsevahendile?
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas nende direktiivide artikli 8 lõikes 2 ette nähtud ühekordset õiglast tasu on kohustatud maksma teleringhäälinguorganisatsioon, mis kasutab mingit liiki üldsusele edastamiseks audiovisuaalsalvestist, mis sisaldab kinematograafilise või audiovisuaalse teose salvestust, millesse on reprodutseeritud kommertseesmärkidel avaldatud fonogramm?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 6. veebruaril 2019 — Agenzia delle Dogane versus Silcompa SpA

(kohtuasi C-95/19)

(2019/C 182/13)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Agenzia delle Dogane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Silcompa SpA

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiivi 76/308/EMÜ (1) vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel (nõukogu direktiiviga 2001/44/EÜ (2) muudetud redaktsioonis) artikli 12 lõiget 3 koostoimes nõukogu direktiivi 92/12/EMÜ (3) aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta artikliga 20 võib tõlgendada nii, et sissenõudmiseks võetud täitemeetmeid puudutavas kohtuasjas võib arutamisele võtta eeldatava (kauba tegelikult tarbimisse lubamise) koha, kus eeskirjade rikkumine või eiramine tegelikult toime pandi, ja kui, siis mis piires — olukorras, kus nagu käesolevas kohtuasjas on nii abistamist taotlev kui ka taotluse saanud riik esitanud maksumaksjale sõltumatult sama nõude, mis põhineb ühtedel ja samadel eksporditoimingutel, ning taotluse saanud riigis on korraga menetluses nii riigisiseselt esitatud nõue kui ka teise riigi huvides tehtavaid sissenõudmistoiminguid puudutav kohtuasi, kusjuures sellel kindlakstegemisel on abistamistaotlust ja seega ka kõiki täitemeetmeid tõkestav toime?

(1) Nõukogu 15. märtsi 1976. aasta direktiiv 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel (EÜT 1976, L 73, lk 18; ELT eriväljaanne 02/02, lk 44).

(2) Nõukogu 15. juuni 2001. aasta direktiiv 2001/44/EÜ, millega muudetakse direktiivi 76/308/EMÜ, vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel ning seoses käibemaksuga ja teatavate aktsiisimaksudega (EÜT 2001, L 175, lk 17; ELT eriväljaanne 02/12, lk 27).

(3) Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiv 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT 1992, L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179).
2.

Esimese väite kohaselt on Üldkohus — kuigi ta tegi õigesti kindlaks ettepaneku vastuvõetavuse seaduslikud alused — leidnud, et kõnealune ettepanek oli seaduspärane, kuigi vaid üks tingimustest (tegelike töötundide tingimused) oli täidetud (tema hinnangul), kuna ERCEA ei ole seda vaidlustanud. Seetõttu on Üldkohus ebaseaduslikult rikkunud: i. määruseid; ii. lepinguid puudutavaid õigusnorme; iii. kohtuotsuste nõuetekohase põhjendamise nõuet, eeldades, et ta ei jätnud hindamata muid tingimusi (ning et ta tegi seda teadlikult); iv. igal juhul — ja võttes arvesse, et ta jättis hindamata muud tingimused ja hindas neid tegelikult kaudselt — tõendamiskohustust puudutavaid norme.