Keywords

Summary



Keywords

1. Tühistamishagi – Liikmesriikide hagid

(ELTL artikkel 263)

2. Keskkond – Õhusaaste – Direktiiv 2003/87 – Riiklik kasvuhoonegaaside saastekvootide jaotuskava (jaotuskava) – Esitamine liikmesriigi poolt – Komisjoni kontrollipädevus – Ulatus – Komisjoni otsuse õiguslik olemus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/87, artikli 9 lõige 3)

3. Keskkond – Õhusaaste – Direktiiv 2003/87 – Riiklik kasvuhoonegaaside saastekvootide jaotuskava (jaotuskava) – Esitamine liikmesriigi poolt – Mõiste

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/87, artikli 9 lõige 3)

4. Institutsioonide aktid – Õiguspärasuse eeldamine – Õigustühine akt – Mõiste

(ELTL artikkel 288)

Summary

1. Igal liikmesriigil on õigus tühistamishagi esitamise teel vaidlustada komisjoni otsuste õiguspärasus, ilma et selle õiguse teostamiseks tuleks õigustada põhjendatud huvi olemasolu. Selleks et hagi oleks vastuvõetav, ei pea liikmesriik seega tõendama, et vaidlustatav komisjoni õigusakt tekitab tema suhtes õiguslikke tagajärgi. Põhjendatud huvi puudutab ainult füüsiliste või juriidiliste isikute, mitte liidu institutsioonide või liikmesriikide esitatud hagisid.

Pealegi ei tohi põhjendatud huvi mõistet segamini ajada vaidlustatava akti mõistega, mille kohaselt selleks, et akti peale saaks tühistamishagi esitada, peab kõnealune akt olema vastu võetud niisuguste õiguslike tagajärgede tekitamise eesmärgil, mis võivad huve kahjustada, ja selle peab kindlaks tegema selle sisust lähtudes.

Komisjoni otsus muudatuse kohta liikmesriigi esitatud riiklikus kasvuhoonegaaside saastekvootide jaotuskavas (edaspidi „jaotuskava”) tekitab oma sisult tulenevalt niisuguseid õiguslikke tagajärgi.

(vt punktid 33 ja 34)

2. Pealegi ei tee komisjon direktiivi 2003/87 (millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61) artikli 9 lõike 3 kohase eelneva kontrolli tulemusel tingimata otsust. Kuigi komisjon on kohustatud pärast riikliku kasvuhoonegaaside saastekvootide jaotuskava esitamist hoolikalt ja erapooletult kontrollima nimetatud jaotuskava kooskõla direktiivi 2003/87 III lisa kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega, nähtub väljendist „võib […] tagasi lükata” siiski, et komisjonil on selles küsimuses teatav kaalutlusõigus. Sellest tuleneb lisaks, et kui komisjon loobub kolme kuu jooksul, mis järgnevad jaotuskava esitamisele liikmesriigi poolt, selle õiguse kasutamisest, võib liikmesriik põhimõtteliselt jaotuskava rakendada direktiivi 2003/87 artiklis 11 ja järgmistes artiklites ette nähtud tingimustel, ilma et selleks oleks vajalik komisjoni heakskiit. Niisiis ei pea jaotuskava uurimismenetlus tingimata lõppema ametliku otsusega, eelkõige siis, kui liikmesriik teeb selle menetluse käigus kõik nõutud muudatused.

Seevastu võib komisjon kasutada oma otsustusõigust direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 teise lause alusel, kui liikmesriik ei muuda jaotuskava või keeldub seda muutmast enne kolmekuulise tähtaja lõppu vaatamata esitatud vastuväidetele. Nimelt muutub esitatud jaotuskava niisuguse komisjonipoolse tagasilükkamise otsuse puudumisel lõplikuks ja selle suhtes kehtib õiguspärasuse eeldus, mis võimaldab liikmesriigil kava rakendada.

Niisuguste muudatuste eesmärk, mis tehti uurimismenetlusele järgnevas faasis, s.o pärast seda, kui komisjon esitas esitatud jaotuskava või selle mõne aspekti kohta vastuväiteid, on just nimelt lükata ümber vastuväited, mida komisjon esialgu väljendas jaotuskava või selle mõne aspekti kooskõla suhtes direktiivi 2003/87 III lisa või artikli 10 sätetega. Järelikult on nende muudatuste komisjonipoolne heakskiit vaid loomulik jätk vastuväidetele, mida ta esialgu väljendas oma kontrolli- ja piiratud tagasilükkamise pädevuse raames, mis on talle antud direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikes 3, mitte tema loa andmise üldpädevuse väljendus. Pealegi ei pea komisjon langetama jaotuskavasse tehtud muudatuste heakskiidu kohta ametlikku otsust. Vastupidi, esiteks läheks niisugune tõlgendus vastuollu põhimõttega, mille kohaselt ei ole komisjonil üldpädevust anda luba jaotuskava kohta. Teiseks ei oleks see tõlgendus kooskõlas direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 kolmanda lause ülesehitusega, mis käsitleb vaid tagasilükkamise otsust, mitte loa andmise otsust.

(vt punktid 47 ja 48)

3. Direktiivi 2003/87 (millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61) artikli 9 lõike 3 alusel algatatud menetluse eesmärk – lisaks komisjonile antavale võimalusele teostada a priori kontrolli – anda liikmesriikidele õiguslik kindlus ning eelkõige võimaldada neil saada lühikese tähtaja jooksul kindlus selles, kuidas nad võivad saastekvoote eraldada ning oma riikliku kasvuhoonegaaside saastekvootide jaotuskaval põhinevat kvootidega kauplemise süsteemi vastava eraldamise ajavahemiku jooksul juhtida. Arvestades selle ajavahemiku piiratud kestust, mis on kolm või viis aastat (direktiivi 2003/87 artikkel 11), on ju nii komisjoni kui liikmesriikide õigustatud huvides, et kõik jaotuskava sisu puudutavad lahkarvamused lahendatakse kiiresti ning et jaotuskava suhtes ei esineks kogu tema kehtivusaja jooksul enam ohtu, et komisjon võiks selle vaidlustada.

Need kaalutlused peavad paika kõikide jaotuskavade suhtes, sõltumata sellest, kas tegemist on algselt esitatud versiooniga või muudetud versiooniga, mis esitati hiljem. Lisaks on nõue, et komisjon viiks pärast muudetud jaotuskava esitamist läbi kiire ja tõhusa kontrolli, veelgi tähtsam, kui sellele kontrollile on juba eelnenud esialgse jaotuskava kontrollimise esimene faas, mille tulemusel tehti sõltuvalt olukorrast tagasilükkamise otsus, ja seejärel muudeti nimetatud jaotuskava. Ent kui komisjon väidab, et tal on lubatud uurida jaotuskava kavandatavaid muudatusi direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikes 3 sätestatud kolmekuulisest tähtajast kinni pidamata, siis võib see väide minna vastuollu kiire ja tõhusa kontrolli eesmärgiga ning õiguskindlusega, millele kava esitanud liikmesriigil on õigus, et tal oleks võimalik eraldada saastekvoote tema territooriumil asuvatele käitistele enne nimetatud direktiivi artikli 11 kohase kauplemisperioodi algust.

Seetõttu hõlmab mõiste „esitamine” direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tähenduses nii jaotuskava erinevate versioonide esialgset ja järgnevat esitamist, mistõttu hakkab igast esitamisest kulgema uus kolmekuuline tähtaeg.

(vt punktid 54, 55, 57)

4. Menetlusnormi rikkumine, mis seisneb direktiivi 2003/87 (millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61) artikli 9 lõikes 3 sätestatud kolmekuulise tähtaja eiramises, ei ole niivõrd oluline ja ilmne, et see võiks põhjendada vaidlustatud otsuse kvalifitseerimist õigustühiseks aktiks. Nimelt eeldatakse põhimõtteliselt, et institutsioonide aktid – st ka ebaseaduslikud – on õiguspärased ja et need loovad õiguslikke tagajärgi seni, kuni need vastu võtnud institutsioon ei ole neid kehtetuks tunnistanud, kuni neid ei ole tühistamishagi alusel tühistatud või tunnistatud kehtetuks eelotsusemenetluse raames või õigusvastasuse tõttu.

Direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 kohases uurimismenetluses ei saa selle menetluse eripära arvestades õigusvastasuse tõttu, mis seisneb vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega hilinemises, kaasneda otsuse õigustühiseks tunnistamine, kuna õiguskindluse aluspõhimõttest lähtuvalt peab õigustühiseks tunnistamine olema võimalik vaid kõige ekstreemsematel juhtudel.

(vt punkt 61)