Esialgne tõlge

KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 15. detsembril 2022( )

Kohtuasi C‑426/21

Ocilion IPTV Technologies GmbH

versus

Seven.One Entertainment Group GmbH,

Puls 4 TV GmbH & Co. KG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus))

Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomand – Autoriõigus infoühiskonnas – Direktiiv 2001/29/EÜ – Artikkel 2 – Reprodutseerimisõigus – Artikkel 3 – Üldsusele edastamise õigus – Artikli 5 lõike 2 punkt b – Isiklikuks tarbeks kopeerimise erand – Veebipõhine videosalvesti – Dedubleerimise meetod – Juurdepääs kaitstud sisule ilma õiguste omajate loata – IP‑televisiooni teenuse pakkuja





Sissejuhatus

1. Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas, mis käsitleb üldsusele edastamise ainuõigust liidu autoriõiguses, mõnikord nõustunud, et selle õiguse rikkumise eest vastutavad isikud, kelle tegude puhul näib esmapilgul, et need kujutavad endast ainult kaudset kaasaaitamist niisugustele rikkumistele.( ) See lähenemine on pälvinud teatavat kriitikat, eelkõige on seda kritiseerinud kohtujurist Saugmandsgaard Øe oma ettepanekus liidetud kohtuasjades YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2020:586)( ), millele viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus käesolevas kohtuasjas.

2. Mina ei nõustu päriselt selle kriitikaga.( ) Üks on siiski kindel. Valesti tõlgendatuna võib Euroopa Kohtu praktika olla aluseks katsetele lasta tuvastada vastutus üldsusele edastamise õiguse rikkumise eest olukordades, kus ei olegi toimunud mingit edastamist või piirdub oletatava rikkuja roll niisuguste tegudega, millel ei ole konkreetse kaitstud teose edastamisega mingit pistmist, eelkõige tegudega, mille käigus pakutakse lihtsalt füüsilisi abivahendeid, mis teevad selle edastamise võimalikuks. Niisugune ekslik tõlgendus seisneb eelkõige selles, et mõisted „(asjaomase isiku) möödapääsmatu roll“ ja „täielik teadlikkus oma tegevuse tagajärgedest“, mida Euroopa Kohus on oma praktikas kasutanud, on kontekstist välja võetud.

3. Niisugustel asjaoludel on esitatud mitu eelotsusetaotlust.( ) Kuigi käesolev kohtuasi kuulub minu arvates nende hulka, on see siiski palju keerukam, mitte ainult selle üldsusele edastamiseks välja töötatud seadme keerukuse tõttu, mida põhikohtuasjas käsitletakse, vaid ka seepärast, et peale üldsusele edastamise õiguse puudutab see ka reprodutseerimisõigust ja selle õiguse erandi, st isiklikuks tarbeks kopeerimise „uuendusliku“ kohaldamise katset.

4. Mulle näib siiski, et eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva vaidluse õigesti lahendamise võti peitub asjasse segatud eri isikute vastastikuste rollide õiges hindamises.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus

5. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas( ) artikli 2 punktides a ja e on sätestatud:

„Liikmesriigid näevad ette, et ainuõigus lubada või keelata otsest või kaudset ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult, on:

a) autoritel nende teoste osas;

[…]

e) ringhäälinguorganisatsioonidel nende kaabel‑ või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu edastatavate saadete salvestuste osas.“

6. Selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 ja lõike 2 punktis d on nähtud ette:

„1. Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.

2. Liikmesriigid näevad ette, et ainuõigus lubada või keelata üldsusele kättesaadavaks tegemist kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu nii, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal, on:

[…]

d) ringhäälinguorganisatsioonidel nende kaabel- või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu edastatavate saadete salvestuste osas.“

7. Selle direktiivi artikli 5 lõike 2 punktis b ja lõikes 5 on sätestatud:

„2. Liikmesriigid võivad artiklis 2 sätestatud reprodutseerimisõiguse puhul näha ette erandeid ja piiranguid järgmistel juhtudel, kui kõne all on:

[…]

b) mis tahes kandjal reproduktsioonid, mille füüsiline isik on teinud isiklikuks tarbeks ning mille kasutuseesmärk ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik, tingimusel, et õiguste valdajad saavad õiglase hüvitise, mille puhul võetakse arvesse, kas asjaomase teose või objekti puhul on või ei ole kasutatud artiklis 6 osutatud tehnilisi meetmeid;

[…]

5. Lõigete 1, 2, 3 ja 4 kohaseid erandeid ja piiranguid kohaldatakse üksnes teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu objekti tavapärase kasutusega ning ei mõjuta põhjendamatult õiguste valdaja õiguspäraseid huve.“

8. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/115/EÜ rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas( ) artikli 7 lõikes 2 on nähtud ette:

„Liikmesriigid näevad ringhäälinguorganisatsioonidele ette ainuõiguse lubada või keelata nende kaabel- või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu edastatavate saadete salvestuste osas.“

9. Selle direktiivi artiklis 10 on sätestatud:

„1. Liikmesriigid võivad näha ette käesolevas peatükis osutatud õiguste piirangud seoses järgnevaga:

a) eraotstarbeline kasutamine;

[…]

2. Olenemata lõike 1 sätetest võib iga liikmesriik kehtestada […] ringhäälinguorganisatsioonide […] kaitseks samasugused piirangud nagu ta on kehtestanud kirjandus- ja kuntstiteoste autoriõiguste kaitseks.

[…]

3. Lõigetes 1 ja 2 osutatud piiranguid kohaldatakse üksnes teatud erijuhtudel, mis ei ole vastuolus objekti tavapärase kasutamisega ning ei mõjuta põhjendamatult õiguste valdaja õiguspäraseid huve.“

Austria õigus

10. Austria õiguses on reprodutseerimisõigus ja üldsusele edastamise õigus autorite puhul ette nähtud vastavalt 9. aprilli 1936. aasta autoriõiguse seaduse (Urheberrechtsgesetz, edaspidi „UrhG“)( ) põhikohtuasja suhtes kohaldatava redaktsiooni §‑s 15 ning §‑des 17–18a. Reprodutseerimisõiguse erand, mis tehakse isiklikuks tarbeks kopeerimise huvides, on ette nähtud UrhG § 42 lõigetes 4 ja 5. Lõpuks on UrhG § 76a lõikes 1 sätestatud ringhäälinguorganisatsioonide ainuõigus oma saateid salvestada, reprodutseerida, edastada ja kasutada nende üldsusele kättesaadavaks tegemiseks.

Põhikohtuasja faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused

11. Äriühingud Seven.One Entertainment Group GmbH ja Puls 4 TV GmbH & Co. KG, kes olid hagejad esimeses kohtuastmes ja on vastustajad kassatsioonimenetluses, on ringhäälinguorganisatsioonid, kellest esimese asukoht on Saksamaal ja teise asukoht Austrias.

12. Ocilion IPTV Technologies GmbH (edaspidi „Ocilion“) on Austria õiguse alusel asutatud äriühing. Ta pakub oma äriklientidele, kes võivad olla võrguettevõtjad, näiteks telefoni‑ või elektrivõrguhaldurid, või siis niisugused asutused nagu hotellid või staadionid (edaspidi „võrguettevõtjad“), internetipõhist televisiooni suletud võrgus( ) (IP‑televisioon( )). See teenus esineb kas kohapealse lahenduse kujul, mille raames annab Ocilion kliendi käsutusse vajaliku riist‑ ja tarkvara, mida haldab klient, või siis pilvelahendusena, mida haldab Ocilion.

13. Teenuse abil, mida Ocilion osutab, pakuvad võrguettevõtjad oma klientidele (lõppkasutajad) juurdepääsu internetipõhisele televisioonile. Vastustajate telekanalid kuuluvad sellesse pakkumisse.

14. Ocilioni IP‑televisiooni lahendus sisaldab veebipõhise videosalvesti abil üksikute saadete salvestamise funktsiooni ja järelvaatamise võimalust, tänu millele saab vaadata teatava telejaama kõikide saadete sisu kuni seitse päeva pärast nende eetrisolekut (saateid salvestatakse pidevalt, et neid saaks seejärel vaadata). Põhimõtteliselt peab ükskõik missuguseks salvestamiseks initsiatiivi ilmutama lõppkasutaja, kes aktiveerib ise need funktsioonid, määrates kindlaks reprodutseeritava sisu. Mis puudutab järelvaatamisfunktsiooni, siis piisab, kui seadistamine toimub üks kord, näiteks kasutuselevõtmisel.

15. Praktikas välditakse nn dedubleerimise meetodiga siiski mitme koopia tegemist klientide jaoks, kes on seadistanud kokkulangevad salvestamised. Kõik lõppkasutajad, kes on seadistanud sama salvestamise, pääsevad juurde esimesele ja ainsale koopiale, mis tehti, kui „esimene“ lõppkasutaja selle salvestamise seadistas. Niisugune juurdepääs tagatakse viite abil, mis kasutajatele edastatakse. Koopia kustutatakse alles siis, kui viimane kasutaja on tühistanud selle saate salvestamise seadistuse (või seitsme päeva möödumisel järelvaatamise korral).

16. Raamlepingutes, mille Ocilion on võrguettevõtjatega sõlminud, on nähtud ette, et viimased vastutavad nende saadete kasutamise õiguste omandamise eest, mida nad Ocilioni IP‑televisiooni lahenduse abil edastavad. Lisaks on järelvaatamise ja veebipõhise videosalvesti funktsioon Ocilioni sõnul hõlmatud direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud isiklikuks tarbeks kopeerimise erandiga.

17. Põhikohtuasja vastustajad väidavad, et nad ei ole andnud nõusolekut selleks, et Ocilioni kliendid nende saateid edastaksid. Nad seavad ka kahtluse alla kõnesoleva erandi kohaldatavuse niisuguse meetodi suhtes, mille Ocilion on oma IP‑televisiooni lahenduse raames välja töötanud. Nad esitasid seetõttu Austria kohtutele rikkumise lõpetamise hagid koos esialgse õiguskaitse taotlustega, et Ocilionil keelataks edastada üldsusele või teha üldsusele kättesaadavaks ning reprodutseerida või lasta kolmandatel isikutel reprodutseerida ja teha üldsusele kättesaadavaks nende saadete koopiaid või pakkuda oma klientidele teenuseid või tooteid, mis võimaldavad niisuguseid toiminguid teha.

18. Kuna need taotlused rahuldati esimeses kohtuastmes ja ka apellatsiooniastmes, esitas Ocilion eelotsusetaotluse esitanud kohtule kassatsioonkaebuse, milles ta palub jätta need taotlused rahuldamata.

19. Selles olukorras otsustas Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kas liidu õigusega on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, mis lubab [direktiivi 2001/29] artikli 5 lõike 2 punkti b alusel kasutada ärilise teenuseosutaja pakutavat veebipõhist videosalvestit, mis

a) jätab edastatavast sisust tehniliselt rakendatud dedubleerimise meetodil tegemata eraldi koopia, kuigi kasutaja algatas vastava salvestamise, kui sama sisu on juba esimest korda salvestatud mõne teise kasutaja algatusel, ja loob kirjeldatud olukorras (liigsete andmete vältimiseks) üksnes viite, mis võimaldab igal järgmisel kasutajal saada juurdepääsu juba salvestatud sisule;

b) sisaldab järelvaatamist, millega saab kõigi valitud telekanalite saateid ööpäev läbi salvestada ja seitsme päeva jooksul vaadata, kui kasutaja teeb vastava telekanali juures olevas kastikeses sellekohase valiku, ja

c) kasutajale vahendatakse (kas osana teenuseosutaja pilveteenusest või tema pakutava kohapealse IP‑televisiooni terviklahenduse raames) juurdepääs ka sellisele autoriõigusega kaitstud sisule, mille kasutamiseks puudub autoriõiguse omaja nõusolek?

2. Kas [direktiivi 2001/29] artikli 3 lõikes 1 sisalduvat mõistet „üldsusele edastamine“ tuleb tõlgendada nii, et selline edastamine toimub juhul, kui ärilise teenuseosutaja (kohapealse) IP‑televisiooni terviklahenduse sisu on lisaks tark- ja riistvarale, mis on vajalik interneti kaudu telesaadete vastuvõtmiseks, ka tehniline tugi ja teenuse pidev kohandamine, kuid kogu teenuse käitamine toimub kliendi taristus, kusjuures teenuse abil vahendatakse kasutajatele juurdepääs edastatavale sisule, mille veebipõhiseks kasutamiseks on autoriõiguse omaja andnud nõusoleku, aga lisaks ka autoriõigusega kaitstud sisule, mille suhtes vastavat nõusolekut pole antud, ning teenuseosutaja

a) saab mõjutada, milliseid telesaateid võimaldab teenus lõppkasutajal vastu võtta;

b) teab, et tema pakutav teenus võimaldab vastu võtta ka ilma autoriõiguse omaja nõusolekuta edastatavat, kuid autoriõigusega kaitstud sisu, kuid

c) ei reklaami pakutava teenuse lubamatu kasutamise võimalust ega kutsu nii üles oma teenust tellima, vaid pigem viitab kliendiga lepingu sõlmimisel sellele, et klient peab ise omal vastutusel hoolitsema asjakohaste õiguste hankimise eest;

d) ei loo oma tegevusega viitelist juurdepääsu edastatavale sisule, mida ilma tema osaluseta poleks võimalik vastu võtta või mille vastuvõtmine oleks oluliselt raskendatud?“

20. Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtusse 13. juulil 2021. Kirjalikud seisukohad esitasid põhimenetlusosalised ja Euroopa Komisjon. Samad menetlusosalised esitasid oma suulised seisukohad kohtuistungil, mis toimus 21. juunil 2022.

Õiguslik analüüs

21. Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust. Esimeses palutakse tõlgendada direktiivi 2001/29 artiklit 2, milles on sätestatud muu hulgas autorite ainuõigus lubada või keelata oma teoste reprodutseerimist, tõlgendatuna koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõike 2 punktiga b, milles on ette nähtud selle õiguse erand reproduktsioonide puhul, mille füüsilised isikud on teinud isiklikuks tarbeks. Teises küsimuses palutakse tõlgendada selle direktiivi artikli 3 lõiget 1, milles on sätestatud üldsusele edastamise ainuõigus.

22. Analüüsin neid küsimusi järjekorras, milles need esitati, pidades kogu aeg meeles, et selleks, et lahendada vaidlus põhikohtuasjas, mis seisneb põhikohtuasja kassaatori vastutuse väljaselgitamises, on vaja korraga arvesse võtta vastuseid nendele kahele küsimusele.

Esimene eelotsuse küsimus

Küsimuse sõnastus

23. Kuigi esimese eelotsuse küsimuse sõnastus võib viia mõttele, et eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas Austria õigusaktid, millega on võetud üle direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkt b, on sellesama õigusnormiga kooskõlas, näib mulle, et selle küsimuse eesmärk on pigem teha kindlaks nende õigusaktide õige tõlgendus. See tähendab niisiis, et Euroopa Kohtul palutakse tõlgendada seda õigusnormi koostoimes direktiivi artikliga 2. Seda küsimust tuleb mõista ka kui osutamist niisugusele olukorrale, millega on tegemist põhikohtuasjas, st telesaadete veebis (internetis) edastamise teenusele.

24. Oma esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega teada, kas direktiivi 2001/29 artiklit 2 ja artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see, kui veebipõhise telesaadete edastamise teenuse osutaja pakub nende saadete salvestamise lisateenust, milles

– ei tehta eraldi koopiaid saadete sisust, mille kasutaja iga salvestamise korral seadistab, vaid kui asjaomane sisu on juba salvestatud teise kasutaja initsiatiivil, kes salvestas selle esimest korda, tehakse lihtsalt viide, mis võimaldab järgmisel kasutajal juba salvestatud sisule juurde pääseda, ning

– järelvaatamise funktsioon, mille raames salvestatakse kõikide valitud kanalite telekava täielikult ööpäev läbi, võimaldab vaadata seda kava järele seitsme päeva jooksul, kui kasutaja teeb igas kanalis valiku nii, et klikkab kastikesel,

kuulub kaitstud teoste reprodutseerimise lubamise või keelamise ainuõiguse erandi kohaldamisalasse – erand, mida on nimetatud selles teises õigusnormis.

25. Ma ei toonud ära viimast punkti, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus esimese eelotsuse küsimuse sõnastuses mainib, sest minu meelest on selles ainult tõdetud, et meetodit, mida see küsimus puudutab, kasutatakse ilma õiguste omajate loata. Kuna tegemist on ainuõiguse erandiga, on see aspekt aga niigi selge: juhul, kui kasutamistoiminguks on luba antud, ei kohaldata ainuõiguse erandit.

26. Asun nüüd seda küsimust analüüsima, meenutades enne lühidalt, kuidas kõnesolev teenus toimib.

Teenuse toimimine ja põhikohtuasja kassaatori argument

27. Põhikohtuasja kassaator teeb oma klientidele, kes on võrguettevõtjad, kättesaadavaks infotehnoloogilise lahenduse, mis koosneb riist‑ ja tarkvarast ning võimaldab neil pakkuda lõppkasutajatele internetipõhist teleteenust (IP‑televisioon). Selle teenuse raames võtavad võrguettevõtjad riist‑ ja tarkvara abil, mille põhikohtuasja kassaator nende käsutusse annab, vastu – kuid ilma viimase aktiivse osaluseta – raadioringhäälinguorganisatsioonide saateid, muundavad need ning teevad samal ajal ja muutumatult kättesaadavaks lõppkasutajatele internetis.( ) See kättesaadavaks tegemine toimub suletud ringis, st et see on juurdepääsetav ainult kasutajatele, kes on võrguettevõtjate kliendid.

28. Teenus sisaldab lisaks veebipõhist salvestamisfunktsiooni. Tänu sellele funktsioonile saavad lõppkasutajad salvestada üksikuid saateid, kuid samuti seadistada konkreetsete telekanalite sisu katkematu salvestamise, misjärel need salvestised on kättesaadavad seitse päeva pärast saate eetrisolekut.

29. Salvestamine toimub riistvaraga (talletusruumid), mille põhikohtuasja kassaator võrguettevõtjatele IP‑televisiooni lahenduse raames annab. See on korraldatud nii, et pärast seda, kui „esimene“ lõppkasutaja teeb seadistuse, salvestatakse konkreetne saade või telekanali kava (luuakse koopia). Kui seejärel soovib teine lõppkasutaja seadistada sama saate või sama telekanali salvestamist, ei looda uut koopiat, vaid see kasutaja saab juurdepääsu esimesele ja ainsale koopiale, samuti kõik järgnevad kasutajad. Meetodit nimetatakse „dedubleerimiseks“.

30. Esimene eelotsuse küsimus on küsimus, kas niisugune meetod kuulub isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse. Pean kohe märkima, et kui see oleks nii, tuleks seda erandit käsitada nõnda, et see hõlmab kogu meetodit, st nii reprodutseerimist ennast kui ka selle reprodutseerimise käigus saadud koopiate lõppkasutajate käsutusse andmist. Selle erandi raames tehtud reprodutseerimise eesmärk peab nimelt olema kasutaja „isiklikuks tarbeks kopeerimine“. Kui reprodutseerimise teeb kolmas isik kasutaja jaoks, peab kasutaja seega saama koopiat kasutada, ta peab sellele juurde pääsema. Reprodutseerimine ise, lahutatuna juurdepääsust nii tehtud koopiale, ei saa kuuluda isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse. Seevastu, kui kõnesolev meetod ei kuulu selle erandi kohaldamisalasse, tuleb seda minu arvates käsitada kahe eraldi ainuõiguse kasutamise toiminguna ning need eraldi ainuõigused on reprodutseerimisõigus (kui tehakse saate koopia) ja üldsusele edastamise õigus (kui lõppkasutajatele antakse juurdepääs sellele koopiale).

31. Põhikohtuasja kassaator kinnitab, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei ole isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamise saavutamiseks tarvis, et füüsilisel isikul endal oleksid varustus ja andmekandjad. Ta võib nimelt kasutada kolmandate isikute reprodutseerimisteenuseid.( ) Tehnoloogilise neutraalsuse põhimõte eeldab aga, et seda reeglit kohaldataks niisuguste kaasaegsete reprodutseerimismeetodite suhtes nagu dedubleerimise meetod, mida kasutatakse põhikohtuasja kassaatori IP‑televisiooni lahenduses. Kasutajate seisukohast pole vahet, kas igaühele tehakse eraldi koopia või saavad nad juurdepääsu ühele ja samale koopiale, sest see juurdepääs antakse konkreetsele kasutajale tema initsiatiivil. Igasugune muu lahendus viiks autoriõiguse „kivistamise“ ja tehnika arengu eitamiseni. Põhikohtuasja kassaatori sõnul tuleks salvestamisteenuse suhtes, mida IP‑televisiooni lahenduses pakutakse nii konkreetsete saadete kui ka lõppkasutaja valitud telekanalite saadete pideva salvestamise puhul, seega kohaldada isiklikuks tarbeks kopeerimise erandit ning see ei tohiks kuuluda autoriõiguste omajate monopoli hulka.

32. Need argumendid mind ei veena.

Järelvaatamise funktsioon

33. Mis puudutab lõppkasutaja valitud telekanalite saadete pideva salvestamise teenust selleks, et ta saaks juurdepääsu nendele saadetele seitsme päeva jooksul pärast nende eetrisolekut, siis kahtlen, kas „isiklikuks tarbeks kopeerimise“ erand on niisuguse salvestamise suhtes kohaldatav, olenemata isegi küsimusest, kas tegemist on koopiaga igale kasutajale või jagavad nad juurdepääsu ühele ja samale koopiale.

34. Nagu Euroopa Kohus on mitu korda meenutanud, siis vastavalt direktiivi 2001/29 põhjendusele 31 rajaneb liidu autoriõigus eelkõige „õiglasel tasakaalul“ autoriõiguste (ja sellega kaasnevate õiguste) huvide ja kaitstud objektide kasutajate huvide vahel.( ) Isiklikuks tarbeks kopeerimise erand kujutab endast selle direktiivi ühte peamistest sätetest, mis võimaldavad selle õiglase tasakaalu tagada. Teiseks on selles arvesse võetud kasutaja huvi kasutada oma eraelulises sfääris seaduslikult omandatud kaitstud objekti täielikult,( ) ilma et tal tarvitseks karta, et autoriõiguste omajad sekkuvad sellesse sfääri. Teiseks leitakse, et võimaliku kahju, mida õiguste omajad võivad isiklikuks tarbeks kopeerimise tõttu kanda, hüvitab õiglane hüvitis, mis peab tingimata kaasnema direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b kohaselt selle erandi ülevõtmisega riigisisesesse õigusesse. Kuna kasutamine, mis on isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi raames lubatud, on aga piiratud kasutaja eraelulise sfääriga, ei ole kahju, mida autoriõiguste omajad kannavad, siiski niisugune, et see mõjutaks teose tavapärast kasutamist.

35. Minu arvates on see, kui isiklikuks tarbeks kopeerimise erandit kohaldatakse telekanali kõikide saadete niisuguse pideva salvestamise suhtes nagu see, mida kätkeb endas põhikohtuasja kassaatori IP‑televisiooni lahendus, vastuolus kriteeriumiga, mille kohaselt peab autoriõiguste omajate huvide ja kasutajate huvide vahel valitsema õiglane tasakaal.

36. Esiteks ei ole siin tegemist reprodutseerimisteenuse ega autonoomse talletamise teenusega. Kõnesolev teenus on IP‑televisiooni lahenduse lahutamatu osa ning see lahendus seisneb peamiselt telesaadete veebipõhises samaaegses edastamises ning seda täiendab salvestamisteenus. See salvestamisteenus sõltub muide edastamisest, sest see on lõppkasutajale allikas, mis tagab juurdepääsu objektidele, mis seejärel reprodutseeritakse. See ei saa niisiis töötada autonoomselt ja see lisatakse tingimata teenusele, mis annab juurdepääsu telesaadetele. Tegemist on seega samasuguse teenusega nagu kahefunktsiooniline teenus, millega oli tegemist kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus VCAST( ).

37. Teiseks väljub asjaomane teenus oma ulatuse ja automaatsuse tõttu minu arvates ilmselgelt selle isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi raamidest, mille liidu seadusandja on välja töötanud. Reprodutseerimist ei tee lõppkasutaja ise, nagu on sõna‑sõnalt nõutud direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b, ning lisaks on isegi raske asuda seisukohale, et seda tehakse lõppkasutaja initsiatiivil. Lõppkasutaja üksnes nõustub selle teenuse raames – talle koos edastamispakkumisega tehtava – pakkumisega salvestada tervikuna tulevased saated, ilma et ta isegi teaks, mida reprodutseeritakse ja kas ta soovib seda kasutada või mitte. Niisuguse teenuse tegelik eesmärk ei ole seega mitte tagada lõppkasutajale võimalus kasutada täiendavalt teoseid, millele ta on juba juurdepääsu saanud, vaid anda talle alternatiivne juurdepääsuvõimalus võrreldes telesaadete samaaegse edastamisega.

38. Kõik see näitab minu arvates, et käsitletaval juhul ei ole tegemist mitte kaitstud objektide kasutamisega lõppkasutaja eraelulises sfääris, vaid nende objektide avaliku kasutamisega edastus‑ ja salvestusteenuse pakkuja poolt. Peale selle, et see teenusepakkuja edastab üldsusele telesaadetes sisalduvaid teoseid nende edastamisega internetis, reprodutseerib ta neid teoseid ja teeb need seejärel tehtud reproduktsioonide abil üldsusele kättesaadavaks. Autoriõiguste omajad võivad seega kasutada täielikult oma õigust niisugust kasutamist lubada või see keelata, ilma et see kujutaks endast sekkumist nende kasutajate eraelulisse sfääri.( ) Isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamiseks ei ole seega mingit põhjendust.

Dedubleerimise meetod

39. Dedubleerimise meetod, mida põhikohtuasja kassaatori IP‑televisiooni lahenduses kasutatakse,( ) tugevdab ja kinnitab eespool esitatud järeldusi. Juba see meetod iseenesest välistab isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamise.

40. Selle meetodi raames tehakse ainult üks koopia, kui lõppkasutaja seadistab saate või telejaama terve kava salvestamise, ning see tehakse kättesaadavaks kõikidele lõppkasutajatele, kes on seadistanud sama saate või sama kanali salvestamise.

41. Nagu põhikohtuasja vastustajad ja komisjon sisuliselt õigesti väidavad, ei saa seda reprodutseerimist pidada reprodutseerimiseks, mille teeb lõppkasutaja isiklikuks tarbeks ja mitteärilistel eesmärkidel ning mis võimaldaks kohaldada isiklikuks tarbeks kopeerimise erandit. Otse vastupidi, seda koopiat, mis antakse kõikide nende lõppkasutajate käsutusse, kes on seadistanud sama salvestamise, tuleb pidada koopiaks, mille teeb teenuseosutaja kollektiivseks (avalikuks) kasutamiseks ja ärilistel eesmärkidel.

42. Põhikohtuasja kassaatori argumendid, et isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisel on vaja võtta arvesse tehnika arengut, ei saa seda seisukohta kahtluse alla panna. Liidu autoriõigus niisugusena, nagu seda on ühtlustatud eelkõige direktiiviga 2001/29, põhineb täielikult teoste kasutamise erinevate viiside tehnilistel omadustel. Selles sätestatud mitmesugused ainuõigused ja nende õiguste erandid on nende omaduste peegeldus. Euroopa Kohus võtab samuti arvesse arengut selles valdkonnas. Ta on nõustunud, et on veebipõhiseid reprodutseerimis‑ ja talletamisteenuseid ning et juhul, kui üksikisik kasutab neid teenuseid, kohaldatakse isiklikuks tarbeks kopeerimise erandit.( ) See ei muuda siiski tehtud toimingute laadi. Sisust koopia tegemine mingile andmekandjale on reprodutseerimistoiming, juurdepääsu andmine juba olemasolevale koopiale seda ei ole. Niisugused on objektiivsed faktilised asjaolud, mida ükski intellektuaalne trikk, näiteks mõiste „loogiline koopia“, millele põhikohtuasja kassaator tugineb, ei saa muuta.

43. Asjaolu, et salvestamise seadistamine esimese lõppkasutaja poolt vallandab reprodutseerimise, ei muuda midagi. Nagu ma juba märkisin, on täpselt kindlaks määratud sisu( ) reprodutseerimise pakkumine veebipõhise televisiooni koguteenuse lahutamatu osa. See pakkumine saab reaalsuseks lõppkasutaja initsiatiivil, kuid tehtud koopia ei ole seejärel ainult selle kasutaja käsutuses,( ) see jääb teenusepakkuja kontrolli alla ja on allikaks, kui viimane edastab reprodutseeritud teost kõikidele kasutajatele.( ) Põhikohtuasja vastustajad märgivad selles küsimuses väga õigesti, et reprodutseerimise abivahend lõppkasutajatele ei ole salvestamisteenus, vaid vastupidi, kasutajad on reprodutseerimisel abivahendiks sellele teenuseosutajale.

44. Veebipõhine videosalvestus, mida sisaldab põhikohtuasja kassaatori IP‑televisiooni lahendus, seisneb seega kahes eraldi kasutamistoimingus: reprodutseerimistoimingus (telesaadete salvestamise vormis) ja üldsusele edastamise toimingus (nii, et saate salvestamise seadistanud lõppkasutajatele antakse juurdepääs selle saate koopiale, mille on teinud teenuseosutaja).( ) Need kaks toimingut teeb teenuseosutaja ning nende suhtes ei saa kohaldada isiklikuks tarbeks kopeerimise erandit.

45. Mõistagi on niisuguse edastamise puhul, nagu on mainitud eelmises punktis, adressaat sama üldsus nagu esialgse edastamise puhul telesaadete internetis samaaegse edastamise vormis, st võrguettevõtjate kliendid. Lisaks tehakse need kaks edastamistoimingut sama tehnilise vahendiga: interneti abil. Võib seega väita – nagu väidab sisuliselt põhikohtuasja kassaator –, et hilisemaks edastamiseks on luba, mis on antud esialgseks edastamiseks,( ) vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mis käsitleb üldsusele edastamise õigust.( )

46. Minu arvates ei ole see siiski nii. Need kaks üldsusele edastamise toimingut kujutavad endast kaitstud objektide kasutamise erinevaid vorme.

47. Internetis edastamise korral on tegemist „lineaarse“ edastamisega, kui kasutada audiovisuaalsete teenuste puhul kasutatavat terminit, ning selle korral edastatakse sisu edastaja kindlaks määratud ajagraafiku kohaselt ja kasutaja saab vaadata soovitud saadet selle edastamise kellaajal. Niisugune on raadio ja televisiooni toimimise tavapärane viis, olenemata edastusviisist (maapealne, satelliidi kaudu, kaabliga või interneti teel). Seevastu, kui saade salvestatakse ja kui kasutaja saab juurdepääsu sellele salvestisele, on tegemist „mittelineaarse“ edastamisega, st et tegemist on kasutajaga, kes otsustab hetke üle, mil ta soovib saadet vaadata, ja ta võib seda vaadata ka mitu korda, selle peatada jne. Kasutaja saab seega saatega palju „intensiivsemalt“ toimetada kui lineaarse edastamise korral.

48. Kuigi direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 on need kaks edastusviisi võetud kokku terminiga „[teoste] edastamine üldsusele […], sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemine, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal“, on tegelikult tegemist kahe eraldi kasutustoiminguga, millest mõlema suhtes kehtivad ainuõigused ning milleks on vaja eraldi lubasid autoriõiguste omajatelt, hoolimata sellest, et need kaks edastusviisi võivad olla suunatud samale üldsusele ja nende puhul kasutatakse sama tehnilist vahendit.( )

Lõpumärkused ja vastus küsimusele

49. Ka üldisemad kaalutlused kõnelevad selle vastu, et kohaldada isiklikuks tarbeks kopeerimise erandit teenuse suhtes, milles kasutatakse dedubleerimise meetodit, nagu see on käesolevas kohtuasjas käsitletava IP‑televisiooni lahendusega.

50. Tasakaalu puhul, millel see erand rajaneb,( ) on muu hulgas arvesse võetud kulu, mis reprodutseerimisega kasutajale kaasneb. Tegemist võib olla reprodutseerimise riistvara ja andmekandja, talletamisteenuse või lihtsalt reprodutseerimiseks vajaliku pingutuse kuluga.( ) Need kulud on tegur, mis piirab tehtavate reproduktsioonide ulatust, kaitstes seega autoriõiguste omajate huve. Dedubleerimise meetod, mis võimaldab säästa talletusruumi – eelis, mida põhikohtuasja kassaator nii väga kiidab –, rikub seda tasakaalu, võimaldades teha piiratud arvu „reproduktsioone“ minimaalse ja püsiva kuluga.

51. Lisaks rahastatakse direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b nõutud õiglast hüvitist praktikas tihti rahasummaga, mis on arvatud reprodutseerimise riistvara ja talletamise andmekandjate hinna sisse.( ) See, kui kaotatakse seos talletusruumi ja kõnesoleva erandi raames tehtavate koopiate arvu vahel, mille tekitab dedubleerimismeetod ja virtuaalsete( ) koopiate loomine, rikub tasakaalu, millel see õiglase hüvitise rahastamise süsteem rajaneb.

52. Seega ei ole salvestamissüsteem, mille puhul kasutatakse dedubleerimismeetodit – vastupidi põhikohtuasja kassaatori väitele –, lihtsa videosalvestiga funktsionaalselt samaväärne seade, igal juhul mis puudutab isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi seisukohast olulisi aspekte. Seda erandit ei saa seega siin analoogia alusel kohaldada, nagu Euroopa Kohus kohaldas e‑raamatute üldsusele laenutamise suhtes.( )

53. Eespool analüüsitud aspektid viivad ka järeldusele, et isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamine niisuguse salvestamisteenuse suhtes, mida sisaldab põhikohtuasja kassaatori IP‑televisiooni lahendus, oleks vastuolus direktiivi 2001/29 artikli 5 lõikes 5 sätestatud nõuetega. Selle õigusnormi kohaselt on selle direktiiviga kaitstud ainuõiguste erandid kohaldatavad ainult teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu objekti tavapärase kasutusega ega mõjuta põhjendamatult õiguste omaja õiguspäraseid huve.

54. Erand, mis võimaldab teenuseosutajal, kes pakub juurdepääsu telesaadetele nende ülekandmisega internetis, reprodutseerida kõik need saated minimaalse kuluga, kui arvestada selle reprodutseerimise ulatust, ning seejärel anda oma klientidele juurdepääs neile tagantjärele, on tingimata vastuolus raadioringhäälinguorganisatsioonide saadete tavapärase kasutamisega, sest need organisatsioonid võiksid ise osutada sarnast teenust või siis lubada seda osutada litsentsitasu eest. Lisaks, kuna selle erandi kohaldamist ei õigusta lõppkasutajate eraelu kaitse, on nõnda põhjustatud kahju põhjendamatu.

55. Nende kaalutluste põhjal teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et direktiivi 2001/29 artiklit 2 ja artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellele, kui veebipõhise telesaadete edastamise teenuse osutaja pakub nende saadete salvestamise lisateenust, milles

– ei tehta eraldi koopiaid saadete sisust, mille kasutaja iga salvestamise korral seadistab, vaid kui asjaomane sisu on juba salvestatud teise kasutaja initsiatiivil, kes salvestas selle esimest korda, tehakse lihtsalt viide, mis võimaldab järgmisel kasutajal juba salvestatud sisule juurde pääseda, ning

– järelvaatamise funktsioon, mille raames salvestatakse kõikide valitud kanalite telekava täielikult ööpäev läbi, võimaldab vaadata seda kava järele seitsme päeva jooksul, kui kasutaja teeb igas kanalis valiku nii, et klikkab kastikesel,

ei kohaldata kaitstud teoste reprodutseerimise lubamise või keelamise ainuõiguse erandit, mida on nimetatud selles teises õigusnormis.

Teine eelotsuse küsimus

56. Teine eelotsuse küsimus puudutab seda, kas isik, kes pakub niisugust IP‑televisiooni lahendust, nagu pakub põhikohtuasja kassaator, tegeleb selle IP‑televisiooni lahenduse abil lõppkasutajatele edastatavate telesaadete üldsusele edastamisega. Küsimuse sõnastuse tõttu jäävad mõned mitmetimõistetavused.

Küsimuse sõnastus

57. Esiteks on eelotsusetaotluse esitanud kohus piiranud oma küsimuse kohapealse teenuse olukorraga, st olukorraga, kus IP‑televisiooni lahendust kasutatakse põhikohtuasja kassaatori klientide (võrguettevõtjad) riistvaral, või vähemalt olukorraga, kus riistvara on nende kasutusse andnud põhikohtuasja kassaator, kuid seda haldavad nemad. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei täpsusta põhjuseid, miks ta jätab sellest küsimusest välja pilveteenuse, ehkki näib, et põhikohtuasi puudutab ka seda teenust. Oletan, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab ilmselgeks, et niisugusel juhul tegeleb põhikohtuasja kassaator üldsusele edastamisega.

58. Kuigi näib, et see seisukoht on õige, ei ole see siiski enesestmõistetav. Pilvelahenduse raames on põhikohtuasja kassaatoril serverid, tänu millele tema tarkvara töötab, ning talletusruum, kuhu saated salvestamis‑ ja järelvaatamisteenuse raames kopeeritakse. Põhikohtuasja kassaator on nii tehniliselt väljendudes otseühenduses lõppkasutajatega. Tundub seega mõeldav jätta vastutus nende saadete üldsusele edastamise eest põhikohtuasja kassaatori kanda, vähemalt mis puudutab edastamist järelvaatamise teenuse raames vastavalt minu esimese eelotsuse küsimuse analüüsile. Lõpliku kohtuotsuse tegemiseks selles küsimuses on siiski tarvis teada üksikasjalikult põhikohtuasja kassaatori ja võrguettevõtjate vastavaid rolle – asjaolud, mida Euroopa Kohus käesolevas menetluses ei tea. Teen seega ettepaneku piirata vastust teisele eelotsuse küsimusele raamistikuga, mille on kindlaks määranud eelotsusetaotluse esitanud kohus, st kohapealse teenusega.

59. Teiseks ei selgita eelotsusetaotluse esitanud kohus, mille põhjal ta kinnitas teise eelotsuse küsimuse punktis a, et IP‑televisiooni lahenduse pakkuja „saab mõjutada, milliseid telesaateid võimaldab teenus lõppkasutajal vastu võtta“. Põhikohtuasja kassaatori seisukohtade kohaselt, millele põhikohtuasja vastustajad ei ole selles küsimuses vastu vaielnud, tagavad telesaadete valiku, vastuvõtmise ja edastamise internetis võrguettevõtjad, ilma et põhikohtuasja kassaator seda kuidagi mõjutaks või sellele kaasa aitaks. Ükski asjaolu kohtutoimikus ei võimalda seda väidet kahtluse alla seada. Eeldust, mis on esitatud teise eelotsuse küsimuse punktis a, ei ole seega tõendatud.

60. Teise eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega sisuliselt, kas direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teenuseosutaja, kes annab riist‑ ja tarkvara ning pakub tehnilist abi, mis võimaldab edastada internetis lõppkasutajatele telesaateid ning pakkuda nende saadete salvestamise ja järelvaatamise teenust (IP‑televisiooni lahendus), ning kes annab selle riist‑ ja tarkvara oma klientide käsutusse, kes kasutavad seda ise, teeb üldsusele edastamise toimingu selle sätte tähenduses.

Küsimuse analüüs

61. Liidu autoriõiguse üldpõhimõtte kohaselt, mida on väljendatud direktiivi 2001/29 põhjenduses 27( ) ja tunnustatud Euroopa Kohtu praktikas( ), ei kujuta lihtsalt niisuguste füüsiliste abivahendite andmine, mis teevad edastamise võimalikuks või teoks, endast üldsusele edastamist selle direktiivi tähenduses. Erinevus lihtsa füüsiliste abivahendite andmise ja üldsusele edastamise vahel seisneb rollis, mida teenusepakkuja etendab konkreetsete kaitstud teoste üldsusele edastamises. Ainult siis, kui teenusepakkujal on selles edastamises aktiivne roll, võib asuda seisukohale, et ta tegeleb edastamisega.

62. Seda erinevust illustreerivad kaks Euroopa Kohtu otsust. Esiteks leidis Euroopa Kohus oma kohtuotsuses Stichting Brein( ), et üldsusele edastamisega on tegemist juhul, kui pakutakse meediamängijaid, millesse on eelinstallitud hüperlingid, mis viivad veebisaitidele, mille abil tehakse üldsusele kättesaadavaks autoriõigusega kaitstud teosed. Ta leidis nimelt, et niisuguste hüperlinkide installimine võimaldab tuvastada otsese seose nendel veebisaitidel kättesaadavaks tehtud teoste – millele need lingid viivad – ja meediamängija ostjate vahel. Tegemist ei olnud seega lihtsa abivahendite pakkumisega meediamängijate vormis, vaid edastamistoiminguga, mida tehti eelinstallitud hüperlinkide abil.( )

63. Teiseks, mis puudutab raadioga varustatud autode rentimist, ilma et sellel oleks mingit seost konkreetsete kaitstud teoste edastamisega, siis Euroopa Kohtul ei olnud üldse raske eitada üldsusele edastamise olemasolu ning tuvastada, et tegemist on lihtsa füüsiliste abivahendite pakkumisega.( )

64. Nõustun, et niisugused teenused, mida pakub põhikohtuasja kassaator, on palju keerukamad kui raadioga varustatud autode rent. See öeldud, olen arvamusel, et neid teenuseid tuleb – igal juhul mis puudutab kohapealset teenust – käsitada kui lihtsat füüsiliste abivahendite pakkumist, mida on peetud silmas direktiivi 2001/29 põhjenduses 27, ning need ei kujuta endast seega üldsusele edastamist selle direktiivi artikli 3 tähenduses.

65. Esiteks, kuigi terminit „füüsilised abivahendid“ ei ole määratletud ei direktiivi 2001/29 tekstis ega Euroopa Kohtu praktikas, tundub mulle ilmne, et see on piisavalt lai, et hõlmata mitte ainult riistvara kitsamas tähenduses (hardware, kui kasutada infotehnoloogias sageli kasutatavat terminit), vaid ka tarkvara, mis teeb võimalikuks selle riistvara töö (software selles terminoloogias). Jätta tarkvara mõiste „füüsilised abivahendid“ määratlusest välja on minu arvates täiesti anakronistlik, sest praegusel ajal on peaaegu igal tehnilisel seadmel, mis on mõeldud edastamiseks või edastatu vastuvõtmiseks direktiivi 2001/29 tähenduses, protsessor ning selle tööks on tarvis tarkvara. Lisaks, mis puudutab eespool mainitud erinevust üldsusele edastamise ja lihtsa füüsiliste abivahendite pakkumise vahel, siis tarkvara ei eristu riistvarast, sest see üksi ei edasta autoriõigustega kaitstud teoseid.

66. Teiseks ei muuda asjaolu, et põhikohtuasja kassaator annab võrguettevõtjatele riist‑ ja tarkvara, pakub tehnilist tuge ning selle riist‑ ja tarkvara töö reguleerimist, minu arvates radikaalselt tema rolli IP‑televisiooni lahenduse töös. Vastupidi muu hulgas komisjoni arvamusele ei leia mina, et tehnilise toe pakkumisest piisab, et tuvastada, et põhikohtuasja kassaator tegeleb üldsusele edastamisega. Keerukate füüsiliste abivahendite kasutada andmisel on nende töö reguleerimine ja abi nende andja poolt ajal, mil need on asjaomase isiku käsutuses, levinud täiendavad teenused. Teatavatel juhtudel on need teenused isegi vajalikud, et kasutaja võiks füüsilisi abivahendeid täiel määral kasutada, sest sageli on ainult nende andjal piisavad oskused nende nõuetekohase töö tagamiseks. See on nii eelkõige tarkvara puhul, millest on teada, et seda on nõuetekohase töö huvides vaja pidevalt hooldada, parandades vead ja tehes värskendused.( )

67. Seega võtaks seisukoht, et ainuüksi tehnilise toe pakkumine füüsiliste abivahendite toimimiseks muudab nende abivahendite lihtsa tarnimise autoriõigusega kaitstud objektide üldsusele edastamise toiminguks, sest need abivahendid on niisuguseks edastamiseks vajalikud, direktiivi 2001/29 põhjenduses 27 nimetatud erandilt selle toime ja kaotaks tasakaalu, mida selle põhjendusega püütakse tagada. Olen seega arvamusel, et mõistet „füüsiliste abivahendite pakkumine“, mida on selle põhjenduses kasutatud, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab tehnilist tuge tarnitud seadmete nõuetekohaseks tööks.

68. Lõpuks ja kolmandaks on Euroopa Kohtu praktikas nüüd juba klassikaks kujunenud sõnastuse kohaselt nii, et edastamistoimingu direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses teeb isik, kes oma tegevuse tagajärgedest täielikult teadlikuna sekkub, et anda oma klientidele juurdepääs kaitstud teosele, ja seda iseäranis olukorras, kus tema sekkumiseta ei oleks klientidel üldjuhul võimalik edastatud teost kasutada.( ) See sõnastus keskendub kolme põhielemendi ümber, mis on juurdepääs teosele, edastaja( ) ja tema kliendid, kes moodustavad üldsuse, kellele teos edastatakse. Edastamistoiming on määratletud suhtega, mis seob edastajat, juurdepääsu teosele ja kliente (üldsust). Kahest ülejäänud elemendist, st edastaja teadlikkusest ja tema möödapääsmatust rollist, mis on küll hädavajalikud, ei piisa iseenesest, et tegemist oleks edastamisega.

69. Niisugusel juhul nagu põhikohtuasjas ei ole lõppkasutajad, kes moodustavad siin üldsuse, IP‑televisiooni lahenduse pakkuja, käsitletaval juhul põhikohtuasja kassaatori kliendid, vaid selle lahenduse kasutajad, st võrguettevõtjad. Juurdepääsu kaitstud teostele annavad oma klientidele seega võrguettevõtjad, ükskõik kas telesaadete otse edastamisega internetis või nende saadete järelesitusega pärast nende salvestamist.

70. Seevastu põhikohtuasja kassaatori teadlikkus – põhikohtuasja vastustajate väidete kohaselt – sellest, et tema IP‑televisiooni lahendust võidakse kasutada, et anda üldsusele juurdepääs telesaadetele ilma nende isikute loata, kellele kuuluvad autoriõigused nendele saadetele, ei piisa, et nende saadete edastamise võiks omistada talle, kui puudub igasugune seos tema ja lõppkasutajate vahel. Samamoodi ei ole põhikohtuasja kassaatoril edastamises kasutajate vaatevinklist möödapääsmatu roll, sest nad ei pruugi tema olemasolust üldse teadlikud olla. See roll on taas võrguettevõtjatel, kes sõlmides oma klientidega veebipõhise teleteenuse osutamise lepingud, määravad kindlaks selle edastamise puhul asjakohase üldsuse. Teiste sõnadega saavad lõppkasutajad juurdepääsu asjaomastele saadetele tänu lepingutele võrguettevõtjatega. Põhikohtuasja kassaatori pakutav IP‑televisiooni lahendus on ainult abivahend, mis teeb selle juurdepääsu võimalikuks, ilma et sel oleks seost konkreetsete isikutega, kes moodustavad üldsuse.

71. Teen seega ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teenusepakkuja, kes annab riist‑ ja tarkvara ning pakub tehnilist tuge, mis võimaldab edastada lõppkasutajatele internetis telesaateid ning pakkuda nende saadete salvestamise ja järelvaatamise teenust (IP‑televisiooni lahendus), ning kes annab selle riist‑ ja tarkvara oma klientide kasutusse, kes kasutavad seda ise, ei tee üldsusele edastamise toimingut selle sätte tähenduses.

Ettepanek

72. Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:

1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artiklit 2 ja artikli 5 lõike 2 punkti b

tuleb tõlgendada nii, et

sellele, kui veebipõhise telesaadete edastamise teenuse osutaja pakub nende saadete salvestamise lisateenust, milles

– ei tehta eraldi koopiaid saadete sisust, mille kasutaja iga salvestamise korral seadistab, vaid kui asjaomane sisu on juba salvestatud teise kasutaja initsiatiivil, kes salvestas selle esimest korda, tehakse lihtsalt viide, mis võimaldab järgmisel kasutajal juba salvestatud sisule juurde pääseda, ning

– järelvaatamise funktsioon, mille raames salvestatakse kõikide valitud kanalite telekava täielikult ööpäev läbi, võimaldab vaadata seda kava järele seitsme päeva jooksul, kui kasutaja teeb igas kanalis valiku nii, et klikkab kastikesel,

ei kohaldata kaitstud teoste reprodutseerimise lubamise või keelamise ainuõiguse erandit, mida on nimetatud selles teises õigusnormis.

2. Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1

tuleb tõlgendada nii, et

teenusepakkuja, kes annab riist‑ ja tarkvara ning pakub tehnilist tuge, mis võimaldab edastada lõppkasutajatele internetis telesaateid ning pakkuda nende saadete salvestamise ja järelvaatamise teenust (IP‑televisiooni lahendus), ning kes annab selle riist‑ ja tarkvara oma klientide kasutusse, kes kasutavad seda ise, ei tee üldsusele edastamise toimingut selle sätte tähenduses.