KOHTUJURISTI ETTEPANEK

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

esitatud 21. veebruaril 2018 ( 1 )

Kohtuasi C‑667/16

M.N.J.P.W. Nooren, M.N.F.M. Nooreni pärija,

J.M.F.D.C. Nooren, M.N.F.M. Nooreni pärija

versus

Staatssecretaris van Economische Zaken

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud College van Beroep voor het bedrijfsleven (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad))

Eelotsusetaotlus – Ühine põllumajanduspoliitika – Otsetoetused – Määrus (EÜ) nr 73/2009 – Artiklid 23 ja 24 – Määrus (EÜ) nr°1122/2009 – Artiklid 70–72 – Nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumine – Vähendamised ja väljaarvamised – Vähendamiste liitmine

I. Sissejuhatus

1. College van Beroep voor het bedrijfsleven (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad) esitas Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, millega ta palus tõlgendada määruse (EÜ) nr 1122/2009 ( 2 ) artikleid 70–72.

2. Eelotsusetaotlus esitati ühe loomakasvataja pärijate ning staatssecretaris van Economische Zaken’i (majandusasjade riigisekretär, Madalmaad) vahelises vaidluses, mis puudutab määrusega (EÜ) nr 73/2009 ( 3 ) kehtestatud põllumajandustootjate otsetoetuskava alusel antavate toetuste vähendamist loomade heaolu käsitlevate nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise tõttu.

3. Oma eelotsuse küsimustega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus on tehtud kindlaks mitu sama nõuetele vastavuse valdkonna rikkumist, võimaldavad määruse nr 1122/2009 artiklid 70‑72 vähendada toetust esiteks nõuetele vastavuse kohustuse korduva ja ühekordse hooletusest toime pandud rikkumise tõttu ning teiseks nõuetele vastavuse kohustuse tahtliku rikkumise tõttu nii, et asjaomased vähendusprotsendid liidetakse.

4. Käesolevas ettepanekus selgitan, mis põhjusel ma leian, et sellele küsimusele tuleb vastata jaatavalt ning et niisuguses olukorras määruse nr 1122/2009 artiklid 70–72 – koostoimes määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 – mitte üksnes ei võimalda, vaid lausa nõuavad nende vähendusprotsentide liitmist.

II. Liidu õigus

A. Määrus nr 73/2009

5. Määruse nr 73/2009 II jaotise 4. peatükis „Ühtne haldus- ja kontrollisüsteem“ sisalduva artikli 23 „Toetuste vähendamine ja selle saajate hulgast väljaarvamine nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral“ lõige 1 sätestab: „Kui kohustuslikke majandamisnõudeid või häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi on teatava kalendriaasta (edaspidi „asjaomane kalendriaasta“) kestel rikutud ning see rikkumine on asjaomasel kalendriaastal toetusetaotluse esitanud põllumajandustootjale vahetult omistatava tegemise või tegematajätmise tagajärg, vähendatakse kõnealusele põllumajandustootjale pärast artiklite 7, 10 ja 11 kohaldamist makstud või makstavate otsetoetuste kogusummat või põllumajandustootja jäetakse toetuse saajate hulgast välja vastavalt artiklis 24 sätestatud üksikasjalikele eeskirjadele.“

6. Määruse nr 73/2009 samasse peatükki kuuluv artikkel 24 „Üksikasjalikud eeskirjad vähendamise ja väljaarvamise kohta nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral“ sätestab: „1. Artiklis 23 osutatud vähendamiste ja väljaarvamiste üksikasjalikud eeskirjad sätestatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras. Sellega seoses võetakse arvesse tuvastatud rikkumiste tõsidust, ulatust, püsivust ja korduvust ning käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud kriteeriume. 2. Hooletuse korral ei ole vähendamine suurem kui 5% ja korduva rikkumise korral suurem kui 15%. […] 3. Tahtliku rikkumise korral ei tohi vähendusprotsent olla põhimõtteliselt alla 20% ning ülemmääraks võib olla täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast ning seda võib kohaldada ühe või mitme kalendriaasta jooksul. 4. Mingil juhul ei ole vähendamiste või väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal suurem kui artikli 23 lõikes 1 osutatud kogusumma.“

7. Määrus nr 73/2009 tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega (EL) nr 1307/2013 ( 4 ) alates 1. jaanuarist 2015. ( 5 ) Määrus nr 73/2009 on siiski ratione temporis endiselt kohaldatav põhikohtuasja asjaolude suhtes, mis puudutavad 2011. aastat. ( 6 )

B. Määrus nr 1122/2009

8. Määruse nr 1122/2009 II osa IV jaotise III peatükis „Nõuetele vastavusega seotud rikkumised“ sisalduva artikli 70 „Üldpõhimõtted ja ‑mõisted“ lõige 6 näeb ette: „Kui sama nõuetele vastavuse valdkonna õigusaktide või standardite nõuetele vastavuse rikkumine on kindlaks tehtud rohkem kui ühel juhtumil, käsitletakse neid juhtumeid vähendamise kinnitamiseks kooskõlas artikli 71 lõikega 1 ja artikli 72 lõikega 1 ühe rikkumisena.“

9. Määruse nr 1122/2009 samas peatükis sisalduv artikkel 71 „Vähendamise kohaldamine hooletuse puhul“ näeb ette: „1. Ilma et see piiraks artikli 77 kohaldamist, kohaldatakse vähendamist juhul, kui kindlaks tehtud rikkumine tuleneb põllumajandustootja hooletusest. Vähendamine ulatub üldjuhul 3%‑ni artikli 70 lõikes 8 viidatud kogusummast. Makseasutus võib pädeva kontrolliasutuse poolt protokolli hindamisosas esitatud hinnangu alusel kooskõlas artikli 54 lõike 1 punktiga c siiski otsustada kas vähendada seda protsenti 1%‑ni või suurendada seda 5%‑ni sellest kogusummast või artikli 54 lõike 1 punktis c teises lõigus viidatud juhtudel vähendamisi mitte kohaldada. […] 5. Ilma et see piiraks tahtliku rikkumise juhtumite käsitlemist kooskõlas artikliga 72, kui on kindlaks tehtud korduv rikkumine, korrutatakse kooskõlas lõikega 1 kindlaksmääratud protsent rikkumise esimese kordumise puhul kolmega. Juhul kui see protsent määrati kindlaks artikli 70 lõike 6 kohaselt, määrab makseasutus protsendi, mida oleks kohaldatud asjaomase nõude või standardi korduval rikkumise korral. Edasiste kordusjuhtumite korral korrutatakse iga kord eelmise korduva rikkumise puhul kinnitatud vähendamist kolmega. Maksimaalne vähendamine ei või siiski ületada 15% artikli 70 lõikes 8 viidatud kogusummast. Kui on jõutud maksimaalse 15%‑ni, teavitab makseasutus asjaomast põllumajandustootjat, et sama rikkumise veel kordsel kindlakstegemisel käsitatakse seda tema tahtliku käitumisena artikli 72 tähenduses. Kui seejärel tehakse taas kindlaks rikkumine, kinnitatakse kohaldatav vähendusprotsent nii, et eelmine korrutustulemus korrutatakse vajaduse korral kolmega enne 15% piirmäära kohaldamist, nagu on sätestatud teise lõigu viimases lauses. 6. Juhul kui tehakse kindlaks korduv rikkumine koos muu rikkumisega või muu korduva rikkumisega, liidetakse sellest tulenevad vähendusprotsendid. Ilma et see piiraks lõike 5 kolmanda lõigu kohaldamist, ei või maksimaalne vähendamine siiski ületada 15% artikli 70 lõikes [8] viidatud kogusummast.“ [täpsustatud tõlge]

10. Määruse nr 1122/2009 sama peatüki alla kuuluva artikli 72 „Vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamine tahtliku rikkumise puhul“ lõikes 1 on sätestatud: „Ilma et see piiraks artikli 77 kohaldamist, kui põllumajandustootja kindlaksmääratud rikkumine on tahtlik, kohaldatakse artikli 70 lõikes 8 viidatud kogusummale üldjuhul vähendamist 20% sellest kogusummast. Makseasutus võib pädeva kontrolliasutuse poolt protokolli hindamisosas esitatud hinnangu alusel kooskõlas artikli 54 lõike 1 punktiga c siiski otsustada seda protsenti vähendada, kuid mitte alla 15%, või vajaduse korral suurendada seda 100%‑ni kõnealusest kogusummast.“

11. Määrus nr 1122/2009 tunnistati kehtetuks ja asendati delegeeritud määrusega (EL) nr 640/2014 ( 7 ) alates 1. jaanuarist 2015. ( 8 ) Määrus nr 1122/2009 on siiski ratione temporis endiselt kohaldatav põhikohtuasja asjaolude suhtes, mis puudutavad aastat 2011. ( 9 )

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

12. Algemene Inspectiedienst’i (üldine järelevalvetalitus, Madalmaad) kontrollijad tuvastasid 2011. aasta jooksul kümnel korral, et lüpsi- ja lihakarja pidaja M.N.F.M. Nooren (edaspidi „M. Nooren“) rikkus mitut nõuetele vastavuse eeskirja loomade heaolu valdkonnas. ( 10 ) Nende järelduste alusel vähendati M. Noorenile 2011. aasta eest antud otsetoetuste kogusummat. ( 11 )

13. Majandusasjade riigisekretär määras oma 18. septembri 2014. aasta otsusega vähendamise määraks 55%. ( 12 ) See vähendamine hõlmas esiteks vähendamist 15% võrra nõuetele vastavuse eeskirjade korduva ja ühekordse hooletusest toime pandud mitme rikkumise tõttu ning teiseks vähendamist 40% mitme tahtliku rikkumise tõttu. 40protsendilise vähendamise osas leidis majandusasjade riigisekretär, et raskendavate asjaolude tõttu tuli tahtliku rikkumise puhul üldiselt kohaldatavat vähendamise määra 20% kahekordistada. ( 13 )

14. M. Nooreni pärijad M.N.J.P.W. Nooren ja J.M.F.D.C. Nooren esitasid kaebuse College van Beroep voor het bedrijfsleven’ile (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes) eelkõige majandusasjade riigisekretäri 18. septembri 2014. aasta otsuse peale. ( 14 )

15. Oma kaebuse põhjendamiseks väidavad M. Nooreni pärijad eelkõige, et määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõike 6 kohaselt peab nõuetele vastavuse rikkumise juhtumeid käsitlema ühe rikkumisena. Käesolevas asjas on nende sõnul tegemist üksnes samas nõuetele vastavuse valdkonnas toime pandud korduvate rikkumistega. Seega ei saa selle määruse artikli 71 lõike 6 raames tulla kõne alla vähendusprotsentide liitmine. Vähendamise määr ei saa seega olla kõrgem kui 15%.

16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et majandusasjade riigisekretär kehtestas õigustatult esiteks 15% suuruse vähendamise hooletusest tingitud korduvate ja ühekordsete rikkumiste eest ning teiseks 40% suuruse vähendamise tahtlike rikkumiste eest. Sellel kohtul on siiski kahtlusi küsimuses, kas määruse nr 1122/2009 artiklite 70–72 alusel võib neid vähendamise määrasid kokku liita niisuguses olukorras, nagu on tegemist põhikohtuasjas.

17. Selle kohta leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tõlgendus, mida toetab majandusasjade riigisekretär ja mille kohaselt selline liitmine on võimalik, tähendab seda, et määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõikes 6 sisalduva üldise eeskirja (mitut sama valdkonna nõuetele vastavuse rikkumise juhtumit käsitletakse vähendamise kindlaksmääramiseks ühe rikkumisena) asemel kohaldatakse määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõikes 6 ette nähtud erieeskirja (juhul kui on tegemist korduva rikkumisega ja muu rikkumisega või muu korduva rikkumisega, liidetakse vähendusprotsendid). Peale selle märgib see kohus, et majandusasjade riigisekretär paistab selle tõlgendamisega eiravat asjaolu, et määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõige 6 ei ole kohaldatav juhul, kui nõuetele vastavuse eeskirja ennast rikutakse tahtlikult. Tahtliku rikkumise korral kasutatavad arvutamise reeglid on reguleeritud määruse nr 1122/2009 artikliga 72. Selles sättes ei ole aga reeglit sellise juhtumi kohta, kui tuvastatakse esiteks hooletusest tingitud korduvad ja ühekordsed rikkumised ning koos nendega teiseks tahtlikud rikkumised. Need sätted ei võimalda selle kohtu arvates selgelt kindlaks teha seda, kas asjaomaseid vähendamisi võib kokku liita, ja kui võib, siis millisel viisil, ega seda, kas majandusasjade riigisekretär määras õigustatult vähendamise kogumääraks 55%.

18. Selle põhjal otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised küsimused: „1. Kas liidu seadusandja nägi [määruse nr 1122/2009] artiklites 70, 71 ja 72 ette võimaluse, et – nagu käesolevas asjas, kus tegemist on sama valdkonna nõuetele vastavuse korduvate rikkumistega – toetust vähendatakse esiteks nõuetele vastavuse kohustuse korduvate ja ühekordsete hooletusest toime pandud rikkumiste ja teiseks nõuetele vastavuse kohustuse tahtliku rikkumise tõttu nii, et asjaomased vähendusprotsendid liidetakse? 2. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis milline säte annab õigusliku aluse niisuguseks liitmiseks ja milline on kõnesoleva vähendusprotsentide liitmise reegel? 3. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas liidu õiguses leidub selleks liitmiseks muu õiguslik alus?“

19. Kirjalikud seisukohad esitasid Madalmaade valitsus ja Euroopa Komisjon. Mõlemad olid esindatud 7. novembri 2017. aasta kohtuistungil.

IV. Analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

20. Esimese ja teise eelotsuse küsimusega, mida ma soovitan Euroopa Kohtul analüüsida koos, tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus tuvastati mitu sama valdkonna rikkumist, võimaldavad määruse nr 1122/2009 artiklid 70–72 liita kokku esiteks korduvate ja ühekordsete hooletusest toime pandud rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised ning teiseks tahtlike rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised ja väljaarvamised. Eitava vastuse puhul soovib see kohus kolmanda eelotsuse küsimusega teada, kas liidu õiguses leidub muu õiguslik alus, mis niisugust liitmist lubab.

21. Enne nende küsimuste analüüsimist pean tarvilikuks kirjeldada lühidalt määrustes nr 73/2009 ja 1122/2009 kehtestatud nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise puhul kohaldatavate vähendamiste ja väljaarvamiste korra põhilised tunnuseid (B jagu).

22. Seejärel analüüsin eelotsuse küsimusi. Sellega seoses esitan põhjused, miks ma leian, et määruse nr 1122/2009 artikleid 70–72 koostoimes määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras tuleb esiteks hooletusest tingitud korduvate ja ühekordsete rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised ning teiseks tahtlike rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised ja väljaarvamised kokku liita (C jagu).

B. Nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral kohaldatavate vähendamiste ja väljaarvamiste korra, mis on kehtestatud määrustega nr 73/2009 ja nr 1122/2009, põhilised tunnused

23. „Nõuetele vastavuse“ süsteemi raames, mis on liidu otsetoetuste lahutamatu osa, määratakse põllumajandustootjatele, kes ei täida teatud kohustuslikke nõudeid (nn „nõuetele vastavuse eeskirju“), sanktsiooniks otsetoetuste vähendamine või nendest ilma jätmine. ( 15 ) Selle vähendamiste ja väljaarvamiste korra eesmärk on motiveerida põllumajandustootjaid austama erinevates nõuetele vastavuse valdkondades olemasolevaid liidu õigusakte, et lisada ühisesse põllumajanduspoliitikasse muu hulgas loomade heaolu käsitlevad standardid. ( 16 )

24. Määruse nr 73/2009 artikli 23 lõike 1 esimene lõik näeb ette, et toetusetaotluse esitanud põllumajandustootjale makstud või makstavate otsetoetuste kogusummat vähendatakse, kui kohustuslikke majandamisnõudeid või häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi on rikutud selle kalendriaasta kestel, mille alusel toetusetaotlus on esitatud. ( 17 ) Vähendamisi ja väljaarvamisi kohaldatakse vastavalt nimetatud määruse artiklis 24 sätestatud üksikasjalikele eeskirjadele ning määruse nr 1122/2009 artiklitele 70–72, mis näevad omakorda ette üksikasjalikumad eeskirjad vähendamiste ja väljaarvamiste kohta. ( 18 )

25. Määruse nr 73/2009 artiklis 24 ja määruse nr 1122/2009 artiklites 70–72 on eristatud esiteks hooletuse korral kohaldatavaid sanktsioone ja teiseks tahtliku rikkumise korral kohaldatavaid sanktsioone. ( 19 )Vastavalt nendele sätetele kohaldatakse nende kahe rikkumise liigi suhtes täiesti erinevaid sanktsioone.

26. Esiteks, (ühekordse) hooletuse korral kohaldatavate vähendamiste puhul näeb määruse nr 73/2009 artikli 24 lõige 2 ette 5% suuruse ülempiiri. Määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõikes 1 on täpsustatud, et hooletuse puhul kohaldatav vähendusprotsent vastab üldjuhul 3%le, kuid seda võib vähendada 1%‑ni või suurendada 5%‑ni. ( 20 )

27. Konkreetselt korduva hooletuse juhtumite puhuks kehtestab määruse nr 73/2009 artikli 24 lõige 2 vähendamise ülempiiriks 15%. Selliste juhtumiste kohta näeb määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõige 5 ette arvutusreegli, mis seisneb sisuliselt selles, et selle määruse artikli 71 lõike 1 kohaselt eelnevalt kindlaksmääratud protsent korrutatakse rikkumise esimese kordumise puhul kolmega. Edasiste kordusjuhtumite korral korrutatakse iga kord eelmise korduva rikkumise puhul arvutatud vähendamisprotsenti kolmega, kuni see on tõusnud ülempiirini 15%. ( 21 )

28. Teiseks näeb määruse nr 73/2009 artikli 24 lõige 3 tahtliku rikkumise korral kohaldatavate vähendamiste kohta ette, et vähendusprotsent ei tohi olla põhimõtteliselt alla 20% ning ülemmääraks võib olla täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast (st vähendamine 100%) ning seda võib kohaldada ühe või mitme kalendriaasta jooksul. Määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõikes 1 on täpsustatud, et vähendusprotsent ulatub 15% kuni 100%‑ni, kusjuures üldjuhul kohaldatakse 20% suurust vähendamise määra. ( 22 )

29. Määruse nr 73/2009 artikli 24 lõige 4 näeb ette ülempiiri ning selle kohaselt ei ole vähendamiste või väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal mingil juhul suurem kui makstud või makstavate otsetoetuste kogusumma.

30. Eelnevast tuleneb, et nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral kohaldatavad vähendamised ja väljaarvamised on reguleeritud nii määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 kui ka määruse nr 1122/2009 artiklitega 70–72, kusjuures esimesena nimetatud sätetega on kehtestatud üldpõhimõtted ja ‑kriteeriumid ning teisena nimetatud sätetega on kehtestatud üksikasjalikumad eeskirjad. Selle põhjal leian niisamuti kui Madalmaade valitsus, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamiseks tuleb arvesse võtta mitte üksnes määruse nr 1122/2009 artikleid 70–72, vaid ka määruse nr 73/2009 artikleid 23 ja 24. ( 23 )

C. Esimene ja teine eelotsuse küsimus

31. Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et käesolevas asjas nentis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et majandusasjade riigisekretär kehtestas õigustatult esiteks 15% suuruse vähendamise hooletusest tingitud korduvate ja ühekordsete rikkumiste eest ning teiseks 40% suuruse vähendamise tahtlike rikkumiste eest. ( 24 )

32. Esimese ja teise eelotsuse küsimusega, mida ma soovitan Euroopa Kohtul analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas neid 15% ja 40% suuruseid vähendamisi võib kokku liita, nii et asjaomase põllumajandustootja suhtes kohaldatakse kokku 55% suurust vähendamist.

33. Niisamuti nagu Madalmaade valitsus ja komisjon, olen arvamusel, et sellele küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Leian nimelt, et määruse nr 1122/2009 artikleid 70–72 koostoimes määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus tuvastati mitu sama valdkonna rikkumisjuhtumit, tuleb liita kokku esiteks korduvate ja ühekordsete hooletusest toime pandud rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised ja teiseks tahtlike rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised.

34. Sellega seoses tuginen järgmistele seisukohtadele.

35. Esiteks, nagu ma juba käesolevas ettepanekus märkisin, näeb määruse nr 73/2009 artikli 23 lõige 1 ette makstud või makstavate otsetoetuste kogusumma vähendamise, kui on rikutud nõuetele vastavuse eeskirju. Sellega seoses on määruse nr 73/2009 artiklis 24 ja määruse nr 1122/2009 artiklites 70–72 eristatud ühelt poolt hooletusest tulenevaid juhtumeid ja teiseks tahtliku rikkumise juhtumeid, nähes nende kahe rikkumise liigi suhtes ette täiesti erinevaid sanktsioone. ( 25 )

36. Minu arvates võib sellest järeldada, et olukorras, kus tuvastatakse nii hooletusest tingitud rikkumisjuhtumeid kui ka tahtliku rikkumise juhtumeid, tuleb eraldi kindlaks määrata esiteks hooletusest tingitud rikkumisjuhtumite tõttu kohaldatavad vähendamised (vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikele 2 ja määruse nr 1122/2009 artiklile 71) ning teiseks tahtlike rikkumiste puhul kohaldatavad vähendamised ja väljaarvamised (vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikele 3 ja määruse nr 1122/2009 artiklile 72). Ainult niisugune lähenemisviis võimaldab järgida igale sanktsioonide süsteemile omaseid üksikasjalikke eeskirju, iseäranis nende kahe rikkumise liigi puhul kohaldatavaid vähendusprotsente ja ülemmäärasid. ( 26 )

37. Seejärel tuleb nõnda kindlaks määratud vähendamised ja väljaarvamised kokku liita kuni määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikes 4 ette nähtud ülemmäärani 100%. Niisuguse liitmise kohustus tuleneb minu arvates määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 ning määruse nr 1122/2009 artiklitega 70–72 kehtestatud vähendamiste ja väljaarvamiste korrast. Nimelt ei oleks nendel sätetel kasulikku mõju, kui tahtlike rikkumiste tõttu määratud vähendamised n-ö „võtaksid enda alla“ hooletusest tingitud rikkumisjuhtumite tõttu määratud vähendamised (või vastupidi). Peale selle tuleb nentida, et kui seda liitmist ei tehtaks, puuduks määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikes 4 ette nähtud ülemmääral igasugune kohaldamisala. ( 27 )Arvan, et olen nüüd vastanud sellise liitmise õiguslikku alust käsitlevale küsimusele, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas oma teises eelotsuse küsimuses. ( 28 )

38. Teiseks tuleb nentida, et ükski määruse nr 73/2009 ja määruse nr 1122/2009 säte ei võimalda teha erandit sellest liitmise põhimõttest niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus on tuvastatud mitu sama valdkonna rikkumisjuhtumit, millest osad on korduvalt või ühekordselt toime pandud hooletusest ja teised on tahtlikud rikkumised. Konkreetselt olgu öeldud, et määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõikes 6 ja artikli 71 lõikes 6 ette nähtud eeskirjad, millele viitavad M. Nooreni pärijad, ( 29 )ei põhjenda erandit põhimõttest, et esiteks hooletusjuhtumite tõttu määratud vähendamised ning teiseks tahtlike rikkumiste eest määratud vähendamised ja väljaarvamised tuleb kokku liita.

39. Esiteks tuleb määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõike 6 kohta nentida, et see säte näeb ette, et kui sama nõuetele vastavuse valdkonna õigusaktide või standardite nõuetele vastavuse rikkumine on kindlaks tehtud rohkem kui ühel juhtumil, käsitletakse neid juhtumeid vähendamise kindlaks määramisel kooskõlas nimetatud määruse artikli 71 lõikega 1 ja artikli 72 lõikega 1 ühe rikkumisena. ( 30 )

40. Minu arvates näeb see säte ette rikkumiste „ühendamise“, et määrata kindlaks vastavad sanktsioonid esiteks hooletuse juhtumite puhul määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõike 1 kohaselt ning teiseks tahtlike rikkumiste korral selle määruse artikli 72 lõike 1 kohaselt. Teisisõnu leian, et kõnealune säte eeldab, et vastavate sanktsioonide määramisel peab kõiki hooletuse juhtumeid käsitama kui ühtainust hooletuse juhtumit ning kõiki tahtliku rikkumise juhtumeid kui ühtainust tahtliku rikkumise juhtumit. ( 31 )

41. Seevastu ei viita mitte miski kõnealuse määruse artikli 70 lõike 6 sätetes minu arvates sellele, et kõikide tuvastatud rikkumiste eest, olenemata nende laadist, tuleb kehtestada üks sanktsioon, nagu paistavad soovivat M. Nooreni pärijad. ( 32 ) Niisugune tõlgendus ei oleks lisaks kooskõlas hooletuse korral ja tahtliku rikkumise korral kohaldatavate sanktsioonide eristamisega määruse nr 73/2009 artiklis 24 ja määruse nr 1122/2009 artiklites 70–72. Tuletan sellega seoses meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb rakendusmäärust võimaluse korral tõlgendada kooskõlas algmäärusega. ( 33 )

42. Peale selle tuleb nentida, et määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõige 6 ei ole kohaldatav korduvate hooletuse juhtumite suhtes. Nimelt on selles sättes viidatud üksnes kõnealuse määruse artikli 71 lõikele 1 ja artikli 72 lõikele 1, mis puudutavad vastavalt ühekordse hooletuse korral kohaldatavaid vähendamisi ja tahtliku rikkumise korral kohaldatavaid vähendamisi. Seevastu ei ole selles sättes ühtegi viidet sama määruse artikli 71 lõikele 5, mis käsitleb korduvaid hooletuse juhtumeid. Järelikult ei ole niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõige 6 kohaldatav korduvate hooletuse juhtumite suhtes. Nende juhtumite puhul kohaldatav vähendamine peab seega olema igal juhul määratud eraldi.

43. Teiseks tuleb määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõike 6 kohta nentida, et nagu nähtub selle artikli 71 pealkirjast, puudutab see artikkel üksnes hooletuse juhtumeid, ning selle lõige 6 käsitleb konkreetset olukorda, kus tehakse kindlaks korduv rikkumine koos muu korduva või ühekordse rikkumisega. Järelikult ei ole see säte kohaldatav tahtliku rikkumise juhtumite suhtes ning niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras ei saa see säte seega mitte kuidagi mõjutada tuvastatud tahtlike rikkumiste tõttu kohaldatavaid vähendamisi ja väljaarvamisi.

44. Eeltoodust tuleneb, et ei määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõige 6 ega artikli 71 lõige 6 ega nende kahe sätte koostoimes kohaldamine ei saa niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras põhjendada üheainsa sanktsiooni määramist ülemmääraga 15%, nagu seda väidavad M. Nooreni pärijad. ( 34 )

45. Niisugune tõlgendus oleks lisaks ebaloogiline. Nimelt oleks selle tagajärg see, et vähendamine, mis on kohaldatav olukorras, kus on tuvastatud mitu hooletusest toime pandud rikkumist ja mitu tahtlikku rikkumist, oleks väiksem kui üheainsa tahtliku rikkumise korral kohaldatav vähendamine, mis on määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõike 1 kohaselt üldiselt 20%. Niisugune tagajärg oleks pealegi vastuolus määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 ning määruse nr 1122/2009 artiklitega 70–72 kehtestatud vähendamiste ja väljaarvamiste korraga taotletud eesmärgiga motiveerida põllumajandustootjaid austama erinevates nõuetele vastavuse valdkondades olemasolevaid liidu õigusakte. ( 35 )

46. Niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas tulenevad määruse nr 73/2009 artiklite 23 ja 24 ning määruse nr 1122/2009 artiklite 70–72 kohaldamisest minu arvates järgmised vähendamised ja väljaarvamised.

47. Esiteks tuleb vastavalt määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõikele 6 ühendada ühelt poolt kõik ühekordsed hooletuse juhtumid ja teiselt poolt kõik tahtliku rikkumise juhtumid ning määrata nende kahe rikkumise rühma kohta eraldi vähendamine või väljaarvamine, mida tuleb kohaldada kõnealuse määruse artikli 71 lõike 1 kohaselt (ühekordse hooletuse puhul) ja artikli 72 lõike 1 kohaselt (tahtliku rikkumise puhul). Teiseks tuleb määrata vastavalt määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõikele 5 kindlaks korduvate hooletuse juhtumite puhul kohaldatavad vähendamised. Kolmandaks tuleb selle määruse artikli 71 lõike 6 kohaselt liita vähendusprotsendid, mis määrati kindlaks esiteks ühekordsete hooletuse juhtumite eest ja teiseks korduvate hooletuse juhtumite eest, kuni selles sättes ette nähtud ülempiirini 15%. Lõpuks tuleb liita esiteks niiviisi ühekordsete ja korduvate hooletuse juhtumite tõttu määratud vähendamine ning teiseks tahtliku rikkumise juhtumite tõttu määratud vähendamine (või väljaarvamine). Vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikele 4 ei tohi vähendamiste või väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal siiski olla suurem kui 100% makstud või makstavate otsetoetuste kogusummast. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kontrollida, kas neid eeskirju järgiti käesolevas asjas 55%‑lise vähendamise kindlaksmääramisel.

48. Kokkuvõtteks pean tarvilikuks esitada mõned märkused selle vastuse kohta, mille pakkus välja komisjon eelotsusetaotluse küsimustele vastamiseks. Ta tegi ettepaneku anda nendele küsimustele üldine vastus, mille kohaselt määruse nr 1122/2009 artiklitega 70–72 ei ole vastuolus see, et liikmesriigi pädevad asutused võtavad olukorras, kus on üheaegselt tegemist ühe või mitme tahtliku rikkumisega kõnealuse määruse artikli 72 lõike 1 tähenduses, arvesse ka muude, hooletusest toime pandud korduvate või ühekordsete rikkumiste olemasolu, ning kohaldavad selle sätte piires ühtainust üldist vähendamist, mille üldmäära teatud osas on arvesse võetud ka nende teiste, hooletusest toime pandud rikkumiste olemasolu.

49. Teisisõnu leiab komisjon, et kuna määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõige 1 näeb tahtliku rikkumise puhul ette kuni 100%‑lise vähendamise, võivad liikmesriigi pädevad asutused niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus on tuvastatud nii hooletusest toime pandud korduvad ja ühekordsed rikkumised kui ka tahtlikud rikkumised, määrata selle sätte alusel üldise vähendamise, millega on arvesse võetud mitte üksnes tahtlikke rikkumisi, vaid ka hooletusest tingitud rikkumisi.

50. Komisjoni pakutud lähenemisviis ei ole minu arvates veenev, ja seda järgmistel põhjustel.

51. Esiteks ei oleks selline lähenemine minu arvates kooskõlas määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõike 1 sõnastusega, mille kohaselt see säte puudutab üksnes tahtlikke rikkumisi. Peale selle ei oleks sellega arvesse võetud määruse nr 73/2009 artiklis 24 ja määruse nr 1122/2009 artiklites 70–72 tehtud eristust esiteks hooletuse korral kohaldatavate vähendamiste ning teiseks tahtliku rikkumise korral kohaldatavate vähendamiste ja väljaarvamiste vahel. ( 36 )

52. Teiseks leian, et komisjoni lähenemisviis tekitaks huvitatud isikutele õiguskindluse probleeme, jättes liikmesriikide ametiasutustele liiga ulatusliku kaalutlusruumi niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras kohaldatava „üldise vähendamise“kindlaksmääramise osas. Kui seda lähenemist kasutada, siis oleks huvitatud isikutel praktiliselt võimatu näha ette, milline sanktsioon neile niisuguses olukorras määratakse. ( 37 )Sellega seoses tuleb arvesse võtta asjaolu, et määruse nr 1122/2009 artiklite 70–72 eesmärk on näha ette üksikasjalikud eeskirjad nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral kohaldatavate vähendamise ja väljaarvamise kohta. ( 38 ) Komisjoni pakutud lähenemisviisi tagajärjel muutuksid need eeskirjad aga niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras tarbetuks, kuna määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõikes 1 ette nähtud eeskiri „võtaks“ need eeskirjad tegelikult „enda alla“.

53. Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku sedastada, et määruse nr 1122/2009 artikleid 70–72 koostoimes määruse nr 73/2009 artiklitega 23 ja 24 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus on tehtud kindlaks mitu sama nõuetele vastavuse valdkonna rikkumist, tuleb kokku liita esiteks korduvate ja ühekordsete hooletusest toime pandud rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised, mis määratakse kindlaks määruse nr 73/2009 artikli 24 lõike 2 ja määruse nr 1122/2009 artikli 71 kohaselt, ning teiseks tahtlike rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised, mis määratakse kindlaks määruse nr 73/2009 artikli 24 lõike 3 ja määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõike 1 kohaselt. Vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikele 4 ei tohi vähendamiste ja väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal siiski olla suurem kui 100% makstud või makstavate otsetoetuste kogusummast.

54. Seda vastust arvestades ei ole kolmandale eelotsuse küsimusele tarvis vastata.

V. Ettepanek

55. Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van beroep voor het bedrijfsleven (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: Komisjoni 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1122/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, artikleid 70–72, koostoimes nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003, artiklitega 23 ja 24, tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletavas olukorras, kus on tehtud kindlaks mitu sama nõuetele vastavuse valdkonna rikkumist, tuleb kokku liita esiteks korduvate ja ühekordsete hooletusest toime pandud rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised ning teiseks tahtlike rikkumiste tõttu kohaldatavad vähendamised. Vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikele 4 ei tohi vähendamiste ja väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal siiski olla suurem kui 100% makstud või makstavate otsetoetuste kogusummast.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Komisjoni 30. novembri 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega (ELT 2009, L 316, lk 65).

( 3 ) Nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (ELT 2009, L 30, lk 16).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT 2013, L 347, lk 608). Olgu märgitud, et nõuetele vastavuse eeskirjad on nüüd ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549).

( 5 ) Vt määruse nr 1307/2013 artikli 72 lõige 2 ja artikkel 74.

( 6 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 12.

( 7 ) Komisjoni 11. märtsi 2014. aasta delegeeritud määrus, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1306/2013 ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi osas, otsetoetuste, maaelu arengu toetuse ja nõuetele vastavuse süsteemiga seoses kohaldatavatest maksetest keeldumise ja nende tühistamise tingimuste osas ning kõnealuste toetuste ja süsteemiga seotud halduskaristuste osas (ELT 2014, L 181, lk 48).

( 8 ) Vt delegeeritud määruse nr 640/2014 artikkel 43.

( 9 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 12.

( 10 ) Eelotsusetaotlusest nähtub, et tuvastatud rikkumised puudutasid eelkõige kohustust vasikaid nõuetekohaselt hooldada, pakkuda vasikatele piisavalt sobivat värsket vett, kaitsta välitingimustes peetavaid loomi halbade ilmastikuolude, kiskjate ja terviseriskide eest, pakkuda loomadele piisavalt sobivat ja tervislikku sööta, täita vasikate eraldi latrite miinimumsuuruse nõudeid, eraldada haiged või vigastatud loomad sobivatesse ruumidesse ning pakkuda kohest asjakohast ravi loomadele, kes paistavad olevat haiged või vigastatud, või konsulteerida loomaarstiga.

( 11 ) Mõiste „otsetoetus“ kohta vt määruse nr 73/2009 artikli 2 punkt d.

( 12 ) Eelotsusetaotlusest tuleneb, et vähendamise määraks oli algselt kehtestatud 15%. Seejärel arvutati see ümber, nii et see oli esiteks 65%, teiseks 100% ja lõpuks, 18. septembri 2014. aasta otsusega, 55%.

( 13 ) Selle kohta ilmneb eelotsusetaotlusest, et tuvastati, et hulk loomi kannatas tarbetult ning olid vigastatud ja osa loomi tuli tuvastatud rikkumiste tõttu surmata. Peale selle tuleneb sellest eelotsusetaotlusest, et majandusasjade riigisekretär leidis, et tegemist oli asjaomase põllumajandustootja „pideva ja pikalt kestnud tegutsemisviisiga“.

( 14 ) Peale 18. septembri 2014. aasta otsuse puudutab M. Nooreni pärijate esitatud kaebus ka eelkõige majandusasjade riigisekretäri 23. septembri 2014. aasta otsust, millega ta arvutas uuesti välja 2011. aasta eest antud abi, võttes arvesse tema 18. septembri 2014. aasta otsuses kehtestatud vähendamise määra.

( 15 ) Vt selle kohta määruse nr 73/2009 põhjendus 3.

( 16 ) Mis puudutab nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT 2003, L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269), ning komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid (ELT 2004, L 141, lk 18; ELT eriväljaanne 03/44, lk 243), mis tunnistati mõlemad kehtetuks ja asendati vastavalt määrusega nr 73/2009 ja määrusega nr 1122/2009, vt 11. märtsi 2008. aasta kohtuotsus, Jager (C‑420/06, EU:C:2008:152, punkt 71) ja 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, van der Ham ja van der Ham-Reijersen van Buuren (C‑396/12, EU:C:2014:98, punkt 52). Vt seoses sellega lisaks määruse nr 73/2009 kohta 13. detsembri 2012. aasta kohtuotsus, Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost (C‑11/12, EU:C:2012:808, punktid 35 ja 40).

( 17 ) Vt 13. detsembri 2012. aasta kohtuotsus, Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost (C‑11/12, EU:C:2012:808, punkt 22). Vt peale selle määruse nr 73/2009 artikli 4 lõige 1, mille kohaselt otsetoetuseid saav põllumajandustootja täidab selle määruse II lisas loetletud kohustuslikke majandamisnõudeid ning selle määruse artiklis 6 osutatud häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi. Sama määruse artikli 5 kohaselt kehtestatakse kohustuslikud majandamisnõuded ühenduse õigusaktidega muu hulgas loomade heaolu valdkonnas.

( 18 ) Määruse nr 73/2009 artikli 24 lõike 1 kohaselt sätestatakse vähendamiste ja väljaarvamiste üksikasjalikud eeskirjad vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 141 lõikele 2. Sellega seoses võetakse arvesse tuvastatud rikkumiste tõsidust, ulatust, püsivust ja korduvust ning nimetatud artikli 24 lõigetes 2–4 sätestatud kriteeriume. Nimetatud artikli 141 lõikes 2 on viidatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT 1999, L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124), artiklitele 4 ja 7.

( 19 ) Pean vajalikuks märkida, et määruse nr 73/2009 artiklites 23 ja 24 on sõna „rikkumine“ vastena prantsuse keeles kasutatud sõna „non-respect“, samas kui määruse nr 1122/2009 artiklites 70–72 on kasutatud sõna „non-conformité“. Peale selle on määruse nr 73/2009 artikli 24 lõikes 3 „tahtliku rikkumise“ vastena prantsuse keeles kasutatud sõnu „non-respect délibéré“, samas kui määruse nr 1122/2009 artiklis 72 on kasutatud sõnastust „non-conformité intentionnelle“. Need keelelised erinevused ei tähenda minu arvates seda, et kasutatud mõistete tähendus oleks erinev.

( 20 ) Määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõike 1 teise lõigu kohaselt võib makseasutus otsustada artikli 54 lõike 1 punkti c teises lõigus viidatud juhtudel vähendamisi mitte kohaldada.

( 21 ) Nimetatud artikli 71 lõike 5 kolmandas lõigus on lisaks täpsustatud, et kui on jõutud piirmäärani 15%, teavitatakse põllumajandustootjat, et sama rikkumise veel kordsel kindlakstegemisel käsitatakse seda tema tahtliku käitumisena määruse nr 1122/2009 artikli 72 tähenduses. „Korduva rikkumise“ mõiste kohta vt määruse nr 1122/2009 artikli 47 lõige 1.

( 22 ) Mõiste „tahtlik rikkumine“ kohta määruse nr 796/2004 artikli 67 lõike 1 tähenduses (mis vastab määruse nr 1122/2009 artikli 72 lõikele 1) vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, van der Ham ja van der Ham-Reijersen van Buuren (C‑396/12, EU:C:2014:98, punktid 27–37).

( 23 ) Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et ehkki eelotsusetaotluse esitanud kohus on formaalselt piirdunud ainult teatud liidu õigusnormide tõlgenduse küsimisega, ei takista see asjaolu Euroopa Kohtul esitada sellele kohtule kõik liidu õiguse tõlgenduselemendid, mis võivad olla tarvilikud tema menetluses oleva kohtuasja lahendamisel, olenemata sellest, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus neile oma küsimustes viitas või mitte. Sellega seoses on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õigusnormid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada. Vt 19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus, Otero Ramos (C‑531/15, EU:C:2017:789, punkt 40).

( 24 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 16.

( 25 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 24–28.

( 26 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 26–28.

( 27 ) Määruse nr 73/2009 artikli 24 lõike 4 kohta vt käesoleva ettepaneku punkt 29.

( 28 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.

( 29 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 15. Ammendavuse huvides lisan, et määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõige 4 ei ole sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav olukord asjakohane. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus nimelt nentis, puudutab see säte ainuüksi olukorda, kus on tuvastatud mitu erinevate valdkondade nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise juhtumit, millega käesoleval juhul ei ole tegemist.

( 30 ) Määrusele nr 1122/2009 eelnenud määruses nr 796/2004 oli määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõikega 6 praktiliselt identne säte, mis puudutas siiski üksnes hooletuse puhul kohaldatavaid vähendamisi (määruse nr 796/2004 artikli 66 lõige 2). Pole selge, miks see säte paigutati määruses nr 1122/2009 artiklisse, mis käsitleb „Üldpõhimõtteid ja ‑mõisteid“ (nimetatud määruse artikli 70 lõige 6), mille tulemusena selle kohaldamisala laienes tahtliku rikkumise juhtumitele.

( 31 ) Vt selle kohta komisjoni 23. detsembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 2184/2005, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 796/2004 ja määrust (EÜ) nr 1973/2004, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks), üksikasjalikud rakenduseeskirjad (ELT 2005, L 347, lk 61), põhjendus 4, mille kohaselt „vastavalt määruse (EÜ) nr 796/2004 artikli 66 lõikele 2 [mis vastab määruse nr 1122/2009 artikli 70 lõikele 6] tuleb mitme tingimuse samaaegse täitmise nõude mittejärgimist, juhul kui need nõuded kuuluvad samaaegse täitmise valdkonda nimetatud määruse artikli 2 punkti 31 tähenduses, käsitada sanktsioonide määramisel ühe mittevastavusena“ (kohtujuristi kursiiv).

( 32 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 15.

( 33 ) Vt 14. mai 2009. aasta kohtuotsus, Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely (C‑161/08, EU:C:2009:308, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika). Niisugune tõlgendus tõstataks lisaks küsimuse, millise eeskirja järgi„üks sanktsioon“ määrata tuleb (kas vastavalt määruse nr 1122/2009 artikli 71 lõikele 1 või vastavalt artikli 72 lõikele 1). Asjaolu, et määruses ei ole selle küsimuse kohta midagi sätestatud, kinnitab minu seisukohta, et liidu seadusandja ei soovinud, et olukorras, kus on tuvastatud nii hooletusest toime pandud rikkumisi kui ka tahtlikke rikkumisi, määrataks üksainus sanktsioon.

( 34 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 15.

( 35 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 23. Tuletan meelde, et määruse nr 73/2009 artikli 24 lõike 1 kohaselt võetakse vähendamiste ja väljaarvamiste üksikasjalike eeskirjade sätestamisel arvesse eelkõige tuvastatud rikkumiste tõsidust, ulatust, püsivust ja korduvust. Vt käesoleva ettepaneku 18. joonealune märkus. Vt lisaks määruse nr 1122/2009 põhjendus 75, kus on viidatud proportsionaalsuse põhimõttele.

( 36 ) Selle eristamise kohta vt käesoleva ettepaneku punktid 25–28 ja 35–37.

( 37 ) Euroopa Kohtu praktika kohaselt nõuab õiguskindluse põhimõte eelkõige seda, et õigusnormid oleksid selged, täpsed ning ettenähtavate tagajärgedega, eriti juhtudel, kui need võivad üksikisikutele kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi. Vt eelkõige 18. detsembri 2008. aasta kohtuotsus, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, punkt 60).

( 38 ) Vt määruse nr 73/2009 artikli 24 lõige 1. Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 24 ja 18. joonealune märkus.