Kohtuasi T‑318/00

Freistaat Thüringen

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Riigiabi – Abi kasutamine valel eesmärgil – Tagastamiskorraldusest kõrvalehoidmise võimalikkus – Abi tagasinõudmine äriühingutelt, kes on omandanud esialgse abisaaja käibevara

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Riigiabi – Haldusmenetlus – Komisjoni võimalus teha otsus kättesaadava teabe alusel – Tingimus – Asjassepuutuvale liikmesriigile eelneva teabenõude esitamine – Kohtulik kontroll faktiliste asjaolude tuvastamise üle – Ulatus

(EÜ artikli 88 lõige 2; nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 5 lõige 2, artikli 6 lõige 1, artikli 10 lõige 3, artikli 13 lõige 1)

2. Riigiabi – Komisjoni poolt heakskiidetud abi – Abisaajapoolne kuritarvitamine – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikkel 87 ja EÜ artikli 88 lõige 2; nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 1 punkt g)

3. Riigiabi – Mõiste – Riigipoolse tagatise kasutamine – Abi, mis ei seondu tagatise andmisega – Tingimus – Garandi loobumine talle kuuluvast õigusest, mis vähendab abisaaja võlga

(EÜ artikkel 87)

4. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Komisjoni otsus riigiabi kohta

(EÜ artikkel 87 ja EÜ artikkel 253)

5. Riigiabi – Keeld – Erandid – Erandi ulatus – Kitsas tõlgendamine – Treuhandanstalt’i tegevus – Mõiste „erastamine”

(EÜ artikli 87 lõige 1 ja lõike 2 punkt c)

6. Riigiabi – Komisjoni otsus, millega tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks individuaalne abi, mis on antud eelnevalt heakskiidetud abimeetmete üldkorra alusel – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artikli 88 lõige 3)

7. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Otsuse põhjenduses esinev faktiviga, mis on ühtlasi piisav – Mõju puudumine otsuse seaduslikkusele

(EÜ artikkel 253)

8. Riigiabi – Olemasolev abi ja uus abi – Finantsabi, mida kasutati riigiasutuse poolt tagatud laenu tagasimaksmiseks – Uue abina määratlemine

(EÜ artikkel 88)

9. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Kõrvalesuunatud abi – Komisjonile teadaolev kõrvalesuunamine – Tagasinõudmine abi adressaadilt – Välistamine

(EÜ artikli 88 lõige 2)

10. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Kohaldamisala – Abi, mis anti ettevõtjate grupile, kes praktiseerib varade grupisisest ülekandmist – Tagasinõudmine gruppi kuuluvalt ettevõtjalt, kes ei ole abisaaja ega ole varade üleminekust kasu saanud – Välistamine

(EÜ artikli 88 lõige 2)

11. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Tagasinõudmine ettevõtjalt, kes ei ole abisaaja, kuid kes omandas abisaaja vara ning jätkas tema tegevust – Tingimus – Abi tagastamise otsusest kõrvalehoidmine – Hinnang in casu

(EÜ artikli 88 lõige 2)

1. Riigiabi puudutavas haldusmenetluses võib komisjon teha otsuse talle kättesaadava teabe alusel juhul, kui asjassepuutuv liikmesriik rikub koostöökohustust ja keeldub edastamast teavet, mille esitamist on komisjon abi ühisturuga kokkusobimise uurimise eesmärgil nõudnud. Siiski peab komisjon enne sellise otsuse vastuvõtmist täitma teatud menetlusnorme. Eelkõige peab ta nõudma liikmesriigilt kõigi abi ühisturuga kokkusobimise uurimiseks vajalike dokumentide, kogu sellekohase teabe ja andmete edastamist tema poolt määratud tähtajaks. Komisjon võib menetluse lõpetada ja võtta vastu otsuse abi ühisturuga kokkusobimise või kokkusobimatuse kohta tema käsutuses oleva materjali alusel üksnes juhul, kui liikmesriik ei ole vaatamata komisjonipoolse korralduse saamisele nõutud teavet esitanud. Neid nõudeid on korratud ja täpsustatud määruse nr 659/1999, mis puudutab EÜ artikli 88 kohaldamist, artikli 5 lõikes 2, artikli 10 lõikes 3 ja artikli 13 lõikes 1.

Arvestades, et määruse nr 659/1999 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamise otsusega ja selle avaldamisega Euroopa Liidu Teatajas teavitati liikmesriiki ja teisi huvitatud isikuid faktidest, mille alusel komisjon kavatseb teha lõpliku otsuse, siis juhul kui huvitatud isikud leiavad, et teatud faktilised asjaolud, mis on ära toodud ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses, on valed, peavad nad sellest komisjonile teatama haldusmenetluse jooksul, vastasel korral võib juhtuda, et nad ei saa neid kohtumenetluses enam vaidlustada. Seevastu juhul, kui huvitatud isikud ei esita sellele vastupidist teavet, võib komisjon teha otsuse selliste faktiliste asjaolude alusel, mis on talle kättesaadavad lõpliku otsuse vastuvõtmise hetkel, isegi kui need on ebaõiged, ning seda juhul, kui komisjon on nende faktiliste asjaolude osas esitanud liikmesriigile nõude eesmärgiga saada vajalikku teavet. Kui aga komisjon ei ole liikmesriigilt sellise teabe esitamist nõudnud, mille alusel ta kavatseb otsuse vastu võtta, ei saa ta hiljem õigustada võimalikke faktivigu, väites, et ta tegi ametliku uurimismenetluse lõpetamise otsuse üksnes sel hetkel talle kättesaadava teabe alusel.

Siiski ei ole komisjon tema poolt tuvastatud faktiliste asjaolude küsimuses kohtuliku kontrolli suhtes puutumatu. Kui liikmesriik on täitnud omapoolse kohustuse esitada kogu komisjoni poolt nõutud teave, on tal menetluse käigus esitatud teabe abil väga lihtne tõendada, et vaidlustatud otsuses sisalduvaid võimalikke faktivigu ei saa omistada talle. Veelgi enam, kui komisjon teeb otsuse teatud faktiliste asjaolude kohta talle kättesaadava teabe alusel, ilma et oleks kinni pidanud kohtupraktikas tunnustatud ja määruses nr 659/1999 sätestatud menetlusnormidest, võib Esimese Astme Kohus kontrollida, kas nende faktiliste asjaolude arvestamine võis kaasa tuua sellise hindamisvea, mis mõjutab vaidlustatud otsuse seaduslikkust.

(vt punktid 73, 88 ja 89)

2. EÜ artikli 88 lõike 2 esimesest lõigust ja EÜ artikli 88 kohaldamist puudutava määruse nr 659/1999 artikli 1 punktist g järeldub, et komisjon peab lubatud abikava alusel makstud abi valel eesmärgil kasutamise tõendamiseks ära näitama, et abi kasutamisel on rikutud komisjoni poolt heakskiidetud abikava, st selle kava suhtes kohaldatavaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus ajal, mil komisjon kava heaks kiitis.

Seejuures ei saa asjaolu, et rikutud on abi andva poole poolt ühepoolselt kehtestatud täiendavat tingimust, ilma et see tingimus oleks sõnaselgelt ära toodud seda kava käsitlevates siseriiklikes eeskirjades, millele komisjon on heakskiidu andnud, lugeda piisavaks tõendamaks, et abi on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes.

(vt punktid 113, 114, 144, 145 ja 149)

3. Nii abi olemasolu kui olulisuse hindamisel tuleb arvesse võtta abi väljamaksmise hetkeolukorda. Seega ei muuda asjaolu, et abi saava ettevõtja poolt tema kohustuste mittetäitmise korral antakse laenule riiklik garantii, selle garantii iseloomu EÜ artikli 87 mõttes ega muuda seda uueks abiks.

Sellegipoolest võib teatud juhtudel kujutada endast abi see, kui avalik-õiguslik garant loobub garantii väljamaksmise nõude järel ühepoolselt oma nõudeõigusest abisaaja suhtes. Sellise juhtumiga on tegemist eelkõige siis, kui avalik-õiguslik garant ei toimi mõistliku ettevõtjana, kes teeks sel juhul omalt poolt kõik võimaliku, et saada garantii alusel väljamakstud summa tagasi. Veelgi enam, kui selgub, et loobumine sellise laenu tagasinõudmisest, mis oli esialgu tagatud laenugarantiiga, on pärast garantii väljamaksmist lõplik, tuues kaasa abisaaja võlgnevuse otsese vähenemise, võib selline loobumine põhimõtteliselt kujutada endast eraldi abi, kuna toob lisaks laenugarantiile ja garantii väljamaksmisele kaasa täiendava majandusliku soodustuse.

(vt punktid 12 ja 126)

4. EÜ artikliga 253 nõutavate põhjenduste kohaselt peavad aktist endast selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused, et nad saaksid kaitsta oma õigusi, ja ühenduse kohus saaks teostada omapoolset kontrolli.

Komisjoni poolt riigiabi valdkonnas võetud otsuse puhul tuleb põhjendamisnõude hindamisel lähtuda vaidlustatud akti adressaatide ja teiste EÜ artikli 230 mõttes otseselt ja isiklikult puudutatud isikute huvist saada selgitusi. Seega ei saa riigiabi valdkonnas vastuvõetud otsuse põhjendamiskohustuse kindlaksmääramisel lähtuda ainult selle otsuse adressaadiks oleva liikmesriigi huvist olla informeeritud, kuna seda huvi võivad vähendada teatavad konkreetsed, haldusmenetluses vaidlustaud või vaidlustamata õiguslikud või faktilised asjaolud, kuid mis hõlmab kõiki faktilisi ja õiguslikke kaalutlusi, millel otsus põhineb.

(vt punktid 127 ja 156)

5. Komisjoni poolt vastuvõetud kord, mis reguleerib Treuhandanstalti toiminguid, näeb ette terve rea erandeid EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud üldpõhimõttest riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse osas. Komisjon soovis nende erandite kehtestamisega lihtsustada Treuhandanstalti kui erandliku iseloomuga asutuse poolt täidetavaid ülesandeid, mis seisnesid endise Saksa Demokraatliku Vabariigi ettevõtete ümberkorraldamises ja nende plaanimajanduselt turumajandusele ülemineku tagamises.

Siit nähtub, et mõistet „erastamine” kui EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse üldpõhimõtte suhtes erandi moodustava kava kohaldamise tingimust tuleb Treuhandanstalti abikavade puhul tõlgendada kitsendavalt. Sellise tõlgenduse puhul saab erastamise nende kavade mõttes lugeda toimunuks põhimõtteliselt vaid juhul, kui erainvestor omandab sellise osa riigiettevõtte kapitalist, mis annab talle selle ettevõtte üle kontrolli.

Uue ettevõtte loomist Tüüringi liidumaal, mis tegutseks uues valdkonnas ja mis ühendaks ühte endise Saksa Demokraatliku Vabariigi ettevõtjat ja ühte Saksamaa Liitvabariigi ettevõtjat, ei saa käsitleda erastamisena eespool viidatud Treuhandanstalti abikavade mõttes. Vastupidiselt nende kavadega mõeldud erastamisele, mille kohaselt peaks toimuma ettevõtja üleminek plaanimajanduselt turumajandusele, võimaldas uue ettevõtja loomine arendada välja täiesti uue äriplaani, millel on uued vahendid ja mis tegutseb uues valdkonnas.

(vt punktid 176 ja 177)

6. Komisjon võib sellise otsuse põhjendustes, millega komisjoni poolt heakskiidetud abimeetmete üldkorra alusel antud riigiabi tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks, piirduda nentimisega, et abi ei ole kooskõlas abikava heakskiitmisel toodud tingimustega, juhul kui haldusmenetluse käigus ei olnud kättesaadavad täpsustused, mille esitamise kohustus lasub asjassepuutuval liikmesriigil ja mis võivad tõendada kas seda, et tegemist ei ole uue abiga või et igal juhul oli see abi ühisturuga kokkusobiv ning seda ei oldud kasutatud valel eesmärgil.

(vt punkt 180)

7. Isegi kui vaidlusaluse akti põhjenduses on ära toodud ebaõiged faktilised asjaolud, ei pruugi selline puudus tuua kaasa akti tühistamist, kui vaidlustatud otsuse teistest põhjendustest nähtub, et akt on põhjendatud.

(vt punkt 191)

8. Asjaolu, et ettevõtjale riigiasutuse poolt antud finantsabi kasutati sellesama asutuse garantiiga laenude tagasimaksmiseks, ei võimalda järeldada, et tegemist on selle garantii alusel tehtud toiminguga ja mitte uue abiga.

(vt punktid 247 ja 281)

9. Komisjonil ei ole õigust nõuda ebaseadusliku riigiabi tagastamist ettevõtjalt, kellele see abi oli suunatud, juhul kui ta selle kohta otsuse vastuvõtmise ajal teadis või pidi teadma, et abi ei läinud sellele ettevõtjale.

Ebaseadusliku riigiabi tagastamist reguleerivate põhimõtetega ei ole kooskõlas otsus, millega nõutakse abi tagastamist ettevõtjalt, kellele see abi oli suunatud, juhul kui komisjonile oli otsuse tegemise ajal kättesaadav andmete kogum, millest nähtus, et see ettevõtja suurest osast abist tegelikku kasu ei saanud, kuna see suunati kõrvale, ning et need andmed võimaldavad kasvõi ligikaudselt määratleda, kui suur osa abist kõrvale suunati. Komisjon ei saa otsuse õigustamiseks tuua asjaolu, et asjassepuutuva liikmesriigi ametiasutused ei olnud talle esitanud täpseid andmeid selle kohta, kui suur osa abist kõrvale suunati, kuna ta ei ole kasutanud õigust paluda need andmed saata.

(vt punktid 321–323)

10. Ettevõtja, mis kuulub seotud ettevõtjate gruppi, kus kasutatakse grupisiseseid varade üleminekumehhanisme, ei saa olla kohustatud ebaseaduslikku riigiabi tagasi maksma – pealegi kui tema ei olnud abi saaja –, põhjendusel, et kontserni kuulumise tõttu sai ta seda abi tegelikult kasutada, kuna on selge, et selliseid üleminekumehhanisme kasutati üksnes tema kahjuks, mitte tema kasuks.

(vt punkt 324)

11. Asjaolu, et ettevõtja omandas osa ebaseaduslikku abi saanu varast ning jätkab tema tegevust, ei ole ilmtingimata piisav selleks, et järeldada, et tegemist on tehinguga, mille eesmärk on vältida komisjoni poolt selle abi tagastamise kohta tehtud otsuse tagajärgi. Et jõuda selgusele, kas tegemist oli kõrvalehoidmisega, tuleb arvesse võtta selliseid elemente nagu omandamise viis, eelkõige tegelikult makstud hind, teatud hulga vara jäämine abisaajale ning tehingu majanduslik loogika.

(vt punktid 326–343)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)

19. oktoober 2005( )

Riigiabi – Abi kasutamine valel eesmärgil – Tagastamiskorraldusest kõrvalehoidmise võimalikkus – Abi tagasinõudmine äriühingutelt, kes on omandanud esialgse abisaaja käibevara

Kohtuasjas T-318/00,

Freistaat Thüringen (Saksamaa), esindaja: advokaat M. Schütte, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

keda toetab

Saksamaa Liitvabariik, esindajad: W.-D. Plessing ja T. Jürgensen, keda abistas advokaat R. Bierwagen,

menetlusse astuja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: K.-D. Borchardt ja V. Kreuschitz, keda abistas C. Koenig, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

keda toetab

ODS Optical Disc Service GmbH, asukoht Hamburg (Saksamaa), esindajad: advokaat I. Brinker ja advokaat U. Soltész, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

menetlusse astuja,

mille esemeks on komisjoni 21. juuni 2000. aasta otsuse 2000/796/EÜ Saksamaa poolt CDA Compact Disc Albrechts GmbH-le (Tüüringi liidumaa) antud riigiabi kohta (EÜT L 318, lk 62) tühistamise nõue,

EUROOPA ÜHENDUSTE

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: koja esimees J. Azizi ning kohtunikud R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, M. Jaeger ja F. Dehousse,

kohtusekretär: ametnik D. Christensen,

arvestades kirjalikus menetluses ja 5. mai 2004. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Õiguslik raamistik

1 EÜ artikkel 87 sätestab:

„Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust […]”

2 EÜ artikkel 88 näeb ette:

„1. Koostöös liikmesriikidega kontrollib komisjon pidevalt kõiki neis riikides olemasolevaid abisüsteeme. Ta paneb liikmesriikidele ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks või toimimiseks.

2. Kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul […]”

3 Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 5 kohaselt:

„1. Kui komisjon leiab, et kõnealuse liikmesriigi […] esitatud teave […] ei ole täielik, palub ta esitada kogu vajaliku lisateabe. Kui liikmesriik vastab sellele taotlusele, siis teatab komisjon liikmesriigile vastuse kättesaamisest.

2. Kui kõnealune liikmesriik ei esita taotletud teavet komisjoni määratud aja jooksul või esitab selle puudulikuna, saadab komisjon meeldetuletuse, andes teabe esitamiseks vajaliku täiendava tähtaja.

[…]”

4 Määruse nr 659/1999 artikkel 6 näeb ette:

„1. Ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta. Otsuses kutsutakse kõnealust liikmesriiki ja teisi huvitatud pooli üles esitama märkusi ettenähtud aja jooksul, mis tavaliselt ei ületa ühte kuud. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib komisjon seda tähtaega pikendada.

[…]”

5 Määruse nr 659/1999 artikli 10 kohaselt:

„1. Kui komisjoni käsutuses on ükskõik millisest allikast saadud teave väidetava ebaseadusliku abi kohta, kontrollib ta seda teavet viivitamata.

2. Vajaduse korral taotleb komisjon teavet kõnealuselt liikmesriigilt. Artikli […] 5 lõi[keid] 1 [ja 2] kohaldatakse mutatis mutandis. [täpsustatud tõlge]

3. Kui liikmesriik artikli 5 lõike 2 kohasele meeldetuletusele vaatamata ei esita taotletud teavet komisjoni määratud tähtaja jooksul või kui ta ei esita seda täielikuna, nõuab komisjon teabe esitamist otsusega (edaspidi „teabe esitamise korraldus”). Otsuses määratakse kindlaks, millist teavet nõutakse, ja nähakse ette ajavahemik, mille jooksul see tuleb esitada.”

6 Määruse nr 659/1999 artikli 13 lõige 1 näeb ette:

„Võimaliku ebaseadusliku abi kontrollimise põhjal tuleb teha otsus vastavalt artikli 4 lõigetele 2, 3 või 4. Kui otsustatakse algatada ametlik uurimismenetlus, lõpetatakse menetlus artiklis 7 ettenähtud otsusega. Kui liikmesriik ei järgi teabe esitamisega seotud korraldust, tehakse see otsus kättesaadava teabe põhjal.”

7 Sama määruse artikkel 14 sätestab:

„1. Kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (edaspidi „tagastamisotsus”). Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.

2. Vastavalt tagastamisotsusele kuuluvad tagastatava abi hulka intressid, mille kohase määra kinnitab komisjon. Intressi makstakse ajavahemiku eest, mil ebaseaduslik abi oli abisaaja käsutuses, kuni selle tagastamise kuupäevani.

3. Ilma et see piiraks Euroopa Ühenduste Kohtu poolt vastavalt [EÜ artiklile 242] tehtud korralduste kohaldamist, toimub tagastamine viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale, tingimusel, et see võimaldab komisjoni otsuse kohest ja tõhusta täitmist. Sel eesmärgil ja juhuks, kui toimub siseriikliku kohtu menetlus, peavad kõnealused liikmesriigid võtma kõik vajalikud ja nende vastavas õigussüsteemis kättesaadavad meetmed, sealhulgas ajutised meetmed, ilma et see piiraks ühenduse õiguse kohaldamist.”

8 Lisaks sätestab määruse nr 659/1999 artikkel 16, mille pealkiri on „Abi kuritarvitamine”:

„Ilma et see piiraks artikli 23 kohaldamist, võib komisjon abi kuritarvitamise korral algatada ametliku uurimismenetluse vastavalt artikli 4 lõikele 4. Artikleid 6, 7, 9 ja 10, artikli 11 lõiget 1, artikleid 12, 13, 14 ja 15 kohaldatakse mutatis mutandis.”

9 Komisjon võttis aastal 1994 vastu ühenduse suunised raskustes ettevõtete päästmiseks ja ümberkorraldamiseks ettenähtud riigiabi kohta (EÜT C 368, lk 12), mida muudeti aastal 1997 (EÜT C 283, lk 2) (edaspidi „päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavad suunised”).

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

10 Komisjon võttis 21. juuni 2000. aasta otsusega 2000/796/EÜ Saksamaa poolt CDA Compact Disc Albrechts GmbH-le (Tüüringi liidumaa) antava riigiabi kohta (edaspidi „vaidlustatud otsus”) seisukoha mitme erineva Saksa riigiasutuse poolt aastatel 1991–1995 ühele Tüüringi liidumaal Albrechtsis asuvale laserplaatide (edaspidi „CD”) ja CD-de lisatarvikute tootmise tehasele (edaspidi „Albrechtsi CD-tehas”) antud finantsabi seaduslikkuse suhtes.

A – Üldine kontekst

11 Komisjon eristas vaidlustatud otsuses kolme etappi, st kõigepealt ettevõtte asutamine, teiseks selle ümberkorraldamine ja kolmandaks ettevõtte teatud varade tagasiostmine äriühingu MediaTec Datenträger GmbH (edaspidi „MTDA”) poolt.

1. Ettevõtte asutamise etapp (1990–1992)

12 Vaidlustatud otsusest nähtub, et Albrechtsi CD-tehas asutati „VEB” (riigi omandis oleva) kombinaadi Robotron (edaspidi „Robotron”), mille asukoht on Saksi liidumaal Dresdenis, ja äriühingu R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG (edaspidi „PBK”), mis kuulub Pilz Gruppi (edaspidi „Pilz Grupp”), mille asukoht on Baieri liidumaal Kranzbergis, vahel 20. veebruaril 1990 sõlmitud ühisettevõtte loomise lepinguga. Ühisettevõtte, mille nimeks sai „Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG” (edaspidi „ühisettevõte”), kapitalist kuulus kaks kolmandikku Robotronile ning üks kolmandik PBK-le. Ühisettevõtte eesmärk oli CD-de, CD-ümbriste ja lisatarvikute tootmine. Pilz Grupi juhataja Reiner Pilz juhtis ühtlasi ka ühisettevõtte tegevust (vaidlustatud otsuse 11. põhjendus).

13 Ühisettevõtte sõlmis oma eesmärgi saavutamiseks 29. augustil 1990 äriühinguga Pilz GmbH & Co. Construction KG (edaspidi „Pilz Construction”), mis kuulus Pilz Gruppi, töövõtulepingu CD-de tootmise tehase ehitamiseks „võtmed kätte” põhimõttel koguhinnaga 235,525 miljonit Saksa marka (DEM). Hinnale lisandusid veel infrastruktuurikulud, hinnanguliselt 7,5 miljonit Saksa marka (vaidlustatud otsuse 12. ja 20. põhjendus).

14 Lisaks sõlmisid ühisettevõtte osanikud 26. mai 1992. aasta lisa vormis lepingu, mis nägi ette CD-de ja CD-ümbriste tootmise mahu suurenemise. Selleks vajalike vahendite ja teenuste kogusumma oli 39 miljonit Saksa marka (vaidlustatud otsuse 22. põhjendus).

15 Ühisettevõte, Robotron ja PBK laenasid investeeringute rahastamiseks vajalikud summad ühelt pankade konsortsiumilt. Nende pangalaene garanteerisid kas osaliselt või täielikult Treuhandanstalt, endises Saksamaa Demokraatlikus Vabariigis ettevõtete erastamise rahastamisega tegelev riigiasutus (edaspidi „THA”) ning Baieri liidumaa. Lisaks maksid ühisettevõttele investeerimistoetusi ja -lisatasusid ka Tüüringi ja Baieri liidumaa, viimati nimetatu Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung’i (Baieri liidumaa infrastruktuuride rahastamise amet (edaspidi „LfA”)) vahendusel.

16 Albrechtsi CD-tehase rajamise etapis anti ühisettevõtte kapitali moodustavate osade omandiõigust palju kordi üle. Kuna THA likvideeris aastal 1992 Robotroni, müüdi sellele äriühingule ühisettevõttes kuulunud osalus kõigepealt PBK-le. Seejärel andis PBK peaaegu kõik talle kuuluvad ühisettevõtte osad omakorda üle äriühingule Pilz GmbH & Co. Compact Disk KG-le (edaspidi „Pilz Compact Disk”), mis kuulus samuti Pilz Gruppi, nii et ühisettevõte muutus viimati nimetatu tütarettevõtteks. 24. novembril 1992, st üleandmise järel ning pärast ettevõtja asukoha viimist Albrechtsi, muutis ühisettevõte oma nime, milleks sai Pilz Albrechts GmbH (edaspidi „PA”). Vahetult pärast üleandmist integreeriti ühisettevõte Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi (vaidlustatud otsuse 13. ja 14. põhjendus).

2. Ümberkorraldamise etapp (1993–1998)

17 CD-de tootmise tehas alustas tegevust aastal 1993. Tegutsemisaja algusest peale oli tal suuri raskusi ning ta on võtnud endale suuri võlgu (vaidlustatud otsuse 15. põhjendus).

18 Olukorra parandamiseks sõlmisid Pilz Grupp (sh PA) ning Albrechtsi CD-tehase ehitamise rahastamises osalenud pangad ja riigiasutused (THA, LfA, Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft (edaspidi „TIB”) ja Thüringer Aufbaubank (edaspidi „TAB”)) 7. märtsil 1994 ümberkorraldamiskokkuleppe. Kokkuleppe alusel maksti täielikult või osaliselt tagasi suur osa CD-de tootmise tehase ehitamiseks antud panglaenudest. Lisaks omandasid TIB ja TAB selle kokkuleppe alusel PA aktsiakapitali vastavalt 98% ja 2% ulatuses, tagasiulatuva jõuga alates 1. jaanuarist 1994, ning seega PA enam Pilz Gruppi ei kuulunud. Äriühing muutis alates 1994. aasta oktoobrist ka nime, ning tema uueks nimeks sai CDA Compact Disc Albrechts GmbH (edaspidi „CD Albrechts”) (vaidlustatud otsuse 15. ja 17. põhjendus). TAB ja LfA andsid CD Albrechtsile aastatel 1994 ja 1995 korduvalt laenu.

19 Saksa ametiasutused märkasid aasta 1994 jooksul, et suur osa Albrechtsi CD-tehase ehitamise rahastamiseks antud finantsabist oli Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel suunatud teistele sellesse gruppi kuuluvatele äriühingutele. 25. juulil 1995 algatati kõigi Pilz Gruppi kuuluvate äriühingute vara suhtes pankrotimenetlus. Reiner Pilzile mõisteti tahtlikult põhjustatud maksejõuetuse ja muude süütegude eest vanglakaristus (vaidlustatud otsuse 16. põhjendus).

3. Teatud varade tagasiostmine MTDA poolt

20 MTDA, st üks TIB-i 100%-line tütarettevõte, mis tegutseb peaasjalikult efektiivsete andmekandjate, st salvestatavate CD-de (CD-ROM-ide) ja DVD-de tootmise valdkonnas, omandas 1. jaanuari 1998. aasta seisuga osa CD Albrechtsile kuuluvatest varadest, st põhivara, käibevara, lühiajaliselt realiseeritava vara ning tehnilise oskusteabe ja turustussüsteemi (vaidlustatud otsuse 18. põhjendus).

21 Omandamisega samaaegselt muudeti nimetus CD Albrechts nimetuseks LCA Logistik Center Albrechts GmbH (edaspidi „LCA”) ning MTDA nimetus CDA Datenträger Albrechts GmbH-ks (edaspidi „CDA”). LCA jäi siiski endiselt maa, millel äriühing tegutses, sellel paiknevate ehitiste, tehnilise infrastruktuuri ja logistikaseadmete omanikuks. Lisaks sõlmisid LCA ja CDA teenuste osutamise kokkuleppe, mis näeb ette üürilepingu aastase üüriga 800 000 Saksa marka, ning teenuste osutamise maksumusega ligikaudu 3 miljonit Saksa marka aastas, sõltuvalt müügimahust (vaidlustatud otsuse 19. põhjendus).

22 22. septembril 2000 esitas LCA pankrotimenetluse raames taotluse enda likvideerimiseks.

B – Haldusmenetluse kulg

23 Kuna komisjonini oli ajakirjanduse vahendusel jõudnud teave, et Saksamaa ametiasutused on andnud Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks abi, nõudis ta Saksamaa Liitvabariigilt selle abi kohta teavet. Seejärel vahetasid Saksa ametiasutused ja komisjon tihedalt kirju ning nende vahel toimus terve rida kohtumisi (vaidlustatud otsuse 1.–3. põhjendus).

24 Komisjon teavitas 17. juuli 1998. aasta kirjaga (edaspidi „algatamisotsus”) Saksamaa Liitvabariiki oma otsusest algatada kõnealust abi puudutavas küsimuses EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud ametlik uurimismenetlus. Kirjale oli lisatud Saksamaa ametiasutustele mõeldud küsimuste loetelu. Algatamisotsus avaldati 15. detsembri 1998. aasta Euroopa Ühenduste Teatajas (Komisjoni teadaanne, mis on vastavalt EÜ artikli [88 lõikele 2] suunatud liikmesriikidele ja teistele huvitatud isikutele ning mis puudutab Saksamaa valitsuse poolt CD Albrechts GmbH asutamiseks (Tüüringi liidumaal) antud abi (endine Pilz Grupp, mille asukoht oli Baieri liidumaa), EÜT C 390, lk 7).

25 Saksa ametiasutused reageerisid algatamisotsusele erinevate täiendavat teavet sisaldavate kirjadega. Ametiasutuste ja komisjoni esindajate osavõtul toimus mitu kohtumist.

26 Kuna komisjon leidis, et Saksamaa ametiasutuste saadetud teave ei kujuta endast piisavat vastust esitatud küsimustele, nõudis komisjon oma 22. juuli 1999. aasta kirjas, et vastata tuleb hiljemalt 31. augustil 1999. Pärast seda, kui Saksamaa ametiasutused olid oma 28. juuli 1999. aasta kirjaga taotlenud tähtaja pikendamist ning pärast 23. septembril 1999 Brüsselis toimunud kohtumist komisjoni esindajatega, esitasid nad nõutud täiendava teabe.

27 Äriühing CDA ning äriühing Point Group Ltd, CDA konkurent, andsid pärast algatamisotsuses näidatud tähtaja möödumist teada endast kui huvitatud isikutest ning esitasid komisjonile oma märkused.

28 Komisjon lõpetas menetluse 21. juunil 2000 vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega.

C – Faktilised asjaolud ja õiguslik hinnang

29 Komisjon käsitleb Saksamaa Liitvabariigi poolt asutamisetapis, ümberkorraldamise etapis ja MTDA poolt teatud CD Albrechtsi varade ostmise etapis antud finantsabi eraldi.

1. Saksamaa Liitvabariigi poolt asutamisetapis antud finantsabi

30 Komisjon eristas vaidlustatud otsuses viit liiki asutamisetapi kestel antud finantsabi. Vaidlustatud otsuse 32. põhjenduses toodud ülevaatlikus tabelis on need esitatud järgmiselt:

Abi liik Summa miljonites Saksa markades Abisaaja Antud (kelle poolt) Kuupäev Juriidiline alus 1 100%-line garantii (esialgu 80%-line) 52,7 miljoni Saksa marga tagamiseks 54,7 PBK LfA 1991 Gesetz über die Übernahme von Staatsbürgschaften und Garantien des Freitstaats Bayern (seadus Baieri liidumaa riiklike garantiide ja tagatiste moodustamise kohta) 2 Investeerimis-toetused ja -lisatasud 19,42 Ühisettevõte LfA 1991/1992 Ühisprojekt „Piirkonna majandusliku struktuuri parandamine”, seadus investeerimis-valdkonna lisatasude kohta 3 Laenu tagasi-nõudmisest loobumine 3,0 PBK LfA 1994 – 4 100%-line garantii 190,0 Robotron, ühisettevõte THA 199[2] THA-kava 5 Investeerimis-toetused ja -lisatasud 63,45 Ühisettevõte; PA alates 24.11.1992 Tüüringi liidumaa 1991–1993 Ühisprojekt „Piirkonna majandusliku struktuuri parandamine”, seadus investeerimis-valdkonna lisatasude kohta Kokku 330,57

31 Sellest tabelist nähtub kõigepealt, et THA andis 1992. aastal 190 miljoni Saksa marga suurusele summale 100%-lise garantii, mis kattis suurema osa Robotronile ja ühisettevõttele antud pangalaenudest. Komisjon on seisukohal, et seda garantiid tuleb käsitleda ühisturuga kokkusobimatu riigiabina, kuna see pole antud komisjoni poolt vastavalt 26. septembri 1991. aasta kirjaga SG(91) D/17825 (edaspidi „esimene THA-kava”) ja 8. detsembri 1992. aasta kirjaga SG(92) D/17613 (edaspidi „teine THA-kava”) heakskiidetud abikavades määratletud tingimuste kohaselt. Sellegipoolest leiab komisjon, et esialgselt garanteeritud 190 miljonist Saksa margast tuleb tagasi maksta siiski vaid 120 miljonit Saksa marka kui THA poolt garantiina tegelikult välja makstud summa.

32 Teiseks, komisjon tuvastas, et Tüüringi liidumaa andis kuni 31. detsembrini 1993 ühisettevõttele ning hiljem PA-le Investitionszulagengesetz’i (seadus investeerimisvaldkonna lisatasude kohta) ja kahekümnenda ja kahekümne esimese „Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe „Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur”” („Piirkonna majandlusliku struktuuri parandamise” ühisprojekte käsitleva 6. oktoobri 1969. aasta seaduse alusel aastateks 1992 ja 1993 vastu võetud raamprogrammid, edaspidi „TIC-kava”) alusel investeerimistoetusi ja -lisatasusid kogusummas 63,45 miljonit Saksa marka. Komisjon on seisukohal, et selline piirkondliku iseloomuga abi anti ühisprojekti ja investeerimisvaldkonna lisatasusid käsitleva seaduse alusel ekslikult, ning kuna see on ühisturuga kokkusobimatu, tuleb see tagasi maksta. Komisjon leiab, et lisaks Tüüringi liidumaa otsusele 32,5 miljoni Saksa marga tagasimaksmise kohta tuleb tagastada veel 30,95 miljonit Saksa marka.

33 Kolmanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et Baieri liidumaa maksis aastatel 1991 ja 1992 LfA kaudu ühisettevõttele investeerimistoetusi ja -lisatasusid kogusummas 19,42 miljonit Saksa marka. Komisjon leiab, et osas, milles need toetused ja lisatasud suunati Pilz Gruppi kuuluvatele äriühingutele, on neid TIC-kava ja investeerimisvaldkonna lisatasusid käsitleva seaduse alusel makstud välja ekslikult. Komisjon on seisukohal, et seega on tegemist EÜ asutamislepinguga kokkusobimatu riigiabiga.

34 Neljanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et Baieri liidumaa oli „Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft” (suunised, mis käsitlevad tööstussektorile riigi antud garantiisid, teatavaks tehtud Baieri rahandusministri 7. augusti 1973. aasta teadaandega L 6811-1/7 – 43358, edaspidi „Baieri liidumaa poolt garantiide andmist käsitlevad eeskirjad”) alusel andnud 80–100%-lise garantii 54,7 miljoni Saksa marga suuruse kogusummaga pangalaenudele, mida lõppkokkuvõttes anti PBK-le. Komisjon on seisukohal, et Saksa ametiasutused ei ole vaatamata algatamisotsuses toodud teabenõudele esitanud piisavalt üksikasjalikke andmeid, mis võimaldaksid hajutada kahtlusi Baieri liidumaa (LfA) antud garantiiga seonduvate toimingute seaduslikkuse osas. Komisjon on seisukohal, et – arvestades asjaolu, et kõnealust abi ei kasutatud investeeringute rahastamiseks, vaid et see suunati kõrvale – see garantii kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut abi.

35 Viienda asjaoluna tuvastas komisjon, et see, et LfA loobus PBK-lt tagasi nõudmast punktis 34 nimetatud garantii alusel pankadele makstud 3 miljoni Saksa marga suurust võlgnevust, kujutas endast riigiabi. Komisjon leiab, et see abi on ühisturuga kokkusobimatu, kuna sellise soodustuse andmisel puudus juriidiline alus.

36 Komisjon leiab eeltoodud asjaolusid arvestades, et Saksamaa Liitvabariik andis Albrechtsi CD-tehase rajamise etapis riigiabi kogusummas 260,57 miljonit Saksa marka, rikkudes sellega EÜ artikli 88 lõiget 3. Abi koosneb Tüüringi liidumaa antud abist summas 63,45 miljonit Saksa marka, LfA antud abist summas 77,12 miljonit Saksa marka (54,7 miljonit Saksa marka garantiina, 19,42 miljonit Saksa marka investeerimisvaldkonna lisatasudena ja 3 miljonit Saksa marka võlgnevuse tagasinõudmisest loobumisena), ja THA antud abist summas 120 miljonit Saksa marka.

37 Komisjon on seisukohal, et selline abi on kokkusobimatu peamiselt seetõttu, et see anti Pilz Gruppi kuuluvatele äriühingutele ning seega on seda abi EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes kasutatud valel eesmärgil.

2. Ümberkorraldamise etapis makstud finantsabi

38 Komisjon määratles ja liigitas vaidlustatud otsuses kaksteist ettevõtte ümberkorraldamise etapi kestel antud finantsabi liiki. Vaidlustatud otsuse 39. põhjenduses toodud ülevaatlikus tabelis on need abimeetmed esitatud järgmiselt:

Abi liik Summa miljonites Saksa markades Abisaaja Antud (kelle poolt) Kuupäev Juriidiline alus 1 Laen 25,0 PA TAB Oktoober 1993 – 2 Laen 20,0 PA TAB Märts 1994 – 3 Ostuhind 3,0 PBK TIB Märts 1994 – 4 Toetus 12,0 PA TIB Märts 1994 – 5 Osalus äriühingus 33,0 PA TIB (98%) TAB (2%) Märts 1994 – 6 Laen 2,0 PA LfA Märts 1994 – 7 Kaasosaniku laen 3,5 PA TIB Aprill 1994 – 8 Laen 15,0 Pilz Grupp LfA Juuni 1994 – 9 Laen 15,0 CD Albrechts TAB Oktoober 1994 – 10 Laen 7,0 CD Albrechts LfA Detsember 1994 – 11 Laen 9,5 CD Albrechts TAB Jaanuar 1995 – 12 Intressid 21,3 Alates 1993. aasta lõpust Kokku 166,3

39 Esiteks, komisjon tuvastas, et TAB andis 1993. aasta oktoobris PA-le laenu 25 miljonit Saksa marka, et aidata äriühing üle rahalistest raskustest, kuid et need summad suunati Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel otseselt teistele samasse gruppi kuuluvatele äriühingutele.

40 Teise asjaoluna tuvastas komisjon, et TAB andis 1994. aasta märtsis PA-le laenu summas 20 miljonit Saksa marka, et PA saaks tagasi maksta THA poolt garanteeritud pangalaenud, kuid need summad suunati Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel otseselt teistele samasse gruppi kuuluvatele äriühingutele.

41 Kolmanda asjaoluna tuvastas komisjon, et TIB maksis 1994. aasta märtsis PBK-le 3 miljonit Saksa marka PA-s osaluse ostmiseks.

42 Neljanda asjaoluna tuvastas komisjon, et TIB maksis 1994. aasta märtsis PA-le reservkapitali toetusena 12 miljonit Saksa marka.

43 Viienda asjaoluna tuvastas komisjon, et TIB ja TAB omandasid 1994. aasta märtsis vastavalt 98% ja 2% suuruse osaluse PA-s koguväärtusega 33 miljonit Saksa marka.

44 Kuuenda asjaoluna tuvastas komisjon, et 1994. aasta märtsis andis Baieri liidumaa PA-le LfA kaudu laenu 2 miljonit Saksa marka.

45 Seitsmenda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et TIB andis 1994. aasta aprillis PA-le kaasosaniku laenu summas 3,5 miljonit Saksa marka.

46 Kaheksanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et LfA andis 1994. aasta juunis Pilz Grupile 15 miljonit Saksa marka käibekapitalilaenu, mis pidi katma perioodi kuni Albrechtsi CD-tehasele ostja leidmiseni.

47 Üheksanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et TAB andis 1994. aasta oktoobris CD Albrechtsile laenu summas 15 miljonit Saksa marka. Komisjon täheldas, et kuigi summa maksti välja CD Albrechtsile, kasutati seda Pilz Grupi äriühingutele teenuste osutamiseks, nii et viimati nimetatud äriühingud said tulu ilma, et nad oleksid selle eest tasunud.

48 Kümnenda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et Baieri liidumaa andis 1994. aasta detsembris CD Albrechtsile LfA kaudu uuesti laenu summas 7 miljonit Saksa marka.

49 Üheteistkümnenda asjaoluna tuvastas komisjon, et TAB andis 1995. aasta jaanuaris CD Albrechtsile laenu summas 9,5 miljonit Saksa marka.

50 Kaheteistkümnenda asjaoluna tuvastas komisjon, et Saksamaa ametiasutustelt saadud teabe kohaselt said PA ja CD Albrechts alates 1993. aasta lõpust kuni aastani 1998 intressitulu kogusummas 21,3 miljonit Saksa marka.

51 Komisjon on seisukohal, et eespool kirjeldatud kaheteistkümne finantsabimeetme näol kogusummas 166,3 miljonit Saksa marka on tegemist ebaseadusliku ja ühisturuga kokkusobimatu riigiabiga. Kuna pärast Albrechtsi CD-tehase eest majanduslikult vastutavaks muutumist said finantsabist kasu TIB ja TAB, võib komisjon sellise finantsabi heaks kiita üksnes EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel ning kooskõlas päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suunistega. Komisjon leiab, et on ilmselge, et viimati nimetatud finantsabi ei ole suunistega kooskõlas, kuna talle kättesaadava teabe põhjal ei ole võimalik tõendada, et abi anti sellise usaldusväärse ümberkorraldamiskava alusel, mis sisaldab konkreetseid siseriiklikke meetmeid, mis võimaldavad komisjonil jõuda järeldusele, et ettevõtja hakkab mõistliku aja jooksul kasumit tootma ja muutub pikemas perspektiivis elujõuliseks. Pealegi ei ole ükski erainvestor soovinud LCA-d ja CDA-d osta, nii et ilma erainvesteeringuteta pole võimalik otsustada, kas abi on ümberkorraldamise kuludega proportsionaalne.

3. Abi tagastamine

52 Komisjon otsustas määruse nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 alusel, et Saksamaa Liitvabariik oli kohustatud nõudma nii Albrechtsi CD-tehase rajamise kui ümberkorraldamise etapis välja makstud ebaseadusliku ja ühisturuga kokkusobimatu abi tagastamist.

53 Komisjon rõhutas, et otsusest kinnipidamise tagamiseks ja igasuguste konkurentsimoonutuste vältimiseks pidi ta vajaduse korral nõudma, et abi tagastamise menetlust ei kohaldataks mitte ainult esialgse abisaaja suhtes, vaid et seda laiendataks kõigile neile ettevõtjatele, mis jätkavad esialgse abisaaja tegevust, kasutades üleantud tootmisvahendeid. Komisjon kinnitas, et tegemaks kindlaks, kas äriühing tõepoolest jätkab esialgse abisaaja tegevust, arvestas ta tervet rida asjaolusid, sh üleandmise objekt, ostuhind, kes on varasema äriühingu osanikud ja omanikud ja kes omandab osaluse, üleandmise toimumise kuupäev ning üleandmise kaubanduslik iseloom. Komisjon on seisukohal, et käesoleval juhul said esialgu PBK-le, ühisettevõttele ja PA-le antud abist tulu kindlasti LCA ja CDA, kuna nad kasutasid tegutsemisel eespool nimetatud ettevõtjate varasid ja infrastruktuuri elemente. Seega on komisjon otsustanud, et abi peavad tagasi maksma LCA, CDA ja teised ettevõtjad, kellele anti või antakse edaspidi üle ühisettevõtte, PA või PBK varad, ning neid tuleb käsitleda selle abi osas „abisaajatena”.

4. Vaidlustatud otsuse resolutiivosa

54 Neist hinnangutest lähtudes võttis komisjon vastu järgmise otsuse:

„Artikkel 1

1. Saksamaa [Liitvabariigi] poolt [PBK-le, ühisettevõttele ja PA-le] Albrechtsi CD-tehase (Tüüringi liidumaa) rajamiseks, tegutsemiseks ja toetuseks antud riigiabi kasutati 260,57 miljoni Saksa marga ulatuses Pilz Grupi sees muuks otstarbeks.

Abi hõlmab Tüüringi [liidumaa] antud finantsabi summas 63,45 miljonit Saksa marka, [LfA antud] 77,12 miljonit Saksa marka ja [THA antud] 120 miljonit Saksa marka.

Abi kuritarvitamine seisneb abi valel eesmärgil kasutamises EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes. Järelikult on see abi EÜ asutamislepinguga vastuolus.

2. EÜ artikli 87 lõike 1 kohaselt ei ole [CD Albrechtsi] ümberkorraldamiseks ettenähtud abi summas 166,3 miljonit Saksa marka EÜ asutamislepingu sätetega kooskõlas.

Artikkel 2

1. Saksamaa [Liitvabariik] võtab kõik vajalikud meetmed abisaajalt artiklis 1 osutatud, talle ebaseaduslikult antud abisumma tagasisaamiseks.

2. Tagastamine toimub siseriiklike menetluste kohaselt. Tagastatavatele summadele arvestatakse juurde intressid arvates päevast, mil abisumma abisaajale välja maksti, kuni summa tegeliku tagasimaksmiseni. Intressid arvutatakse välja piirkondliku abi toetusekvivalendi suhtes kohaldatava piirmäära alusel.

3. Käesolevas artiklis tähistab mõiste „abisaaja” CDA-d, LCA-d ja kõiki teisi ettevõtjaid, kellele anti või antakse edaspidi üle [PBK], [ühisettevõtte] või [PA] vara ja/või osa infrastruktuurist, nii et see võimaldab hoida kõrvale käesoleva otsuse täitmise tagajärgedest […]”

Menetlus ja poolte nõuded

55 Tüüringi liidumaa esitas 10. oktoobril 2000 Esimese Astme Kohtu kantseleisse hagi, millega taotleb vaidlustatud otsuse tühistamist. Hagi registreeriti numbri T-318/00 all.

56 Esimese Astme Kohtu kolmanda, laiendatud koja esimehe 28. mai 2001. aasta määrusega lubati Saksamaa Liitvabariigil astuda menetlusse Tüüringi liidumaa nõuete toetuseks ning ODS Optical Disc Service GmbH-l (edaspidi „ODS”), ühel CDA-ga konkureerival äriühingul, komisjoni nõuete toetuseks.

57 ODS ja Saksamaa Liitvabariik esitasid oma menetlusse astuja seisukohad vastavalt 29. augustil ja 3. septembril 2001. Tüüringi liidumaa ja komisjon esitasid oma märkused ODS-i ja Saksamaa Liitvabariigi seisukohtade peale 24. oktoobril 2001.

58 Esimese Astme Kohus (kolmas koda laiendatud koosseisus) otsustas oma 30. septembri 2002. aasta määrusega peatada menetluse seniks, kuni Euroopa Kohus teeb otsuse kohtuasjas C-328/99: Itaalia v. komisjon, ja C-399/00: SIM 2 Multimedia v. komisjon. Arvestades liidetud kohtuasjades 8. mail 2003 tehtud otsust, küsis Esimese Astme Kohus pooltelt arvamust käesoleva hagi lahendamisvõimaluste kohta. Märkused laekusid 23. ja 24. juunil 2003.

59 Pärast ettekandja-kohtuniku ettekande ärakuulamist palus Esimese Astme Kohus võtta pooltel seisukoht käesoleva hagi liitmise küsimuses CDA esitatud hagiga, mis on Esimese Astme Kohtu kantseleis registreeritud numbri T-324/00 all, ning mille ese on sama. Kohtuasjad liideti 8. märtsi 2004. aasta määrusega pärast pooltelt märkuste saamist kohtuistungite toimumise ja kohtuotsuse tegemise huvides.

60 Olles ettekandja-kohtuniku ära kuulanud, otsustas Esimese Astme Kohus algatada suulise menetluse ning tegi pooltele Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames ettepaneku esitada teatud dokumendid ning esitas neile kirjalikult küsimusi.

61 Poolte suulised avaldused ning vastused Esimese Astme Kohtu esitatud küsimustele kuulati ära 5. mai 2004. aasta kohtuistungil.

62 23. juuli 2004. aasta määrusega lahutati kohtuasjad T-318/00 ja T-324/00 kohtuotsuse tegemise huvides.

63 Tüüringi liidumaa palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1 osas, milles sellega tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks ühisettevõttele ja PA-le makstud abi, ning tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2 ja artikli 2 lõige 3;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

64 Saksamaa Liitvabariik menetlusse astujana palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus.

65 Komisjon, keda toetab ODS, palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja Tüüringi liidumaalt.

Õiguslik käsitlus

I – Esialgsed märkused

66 Tüüringi liidumaa esitab oma hagi toetuseks mitu väidet, mis tulenevad vastavalt kaitseõiguse põhimõtte rikkumisest, ekslikult tuvastatud asjaoludest, põhjendamiskohustuse rikkumisest, EÜ artiklite 87 ja 88 ja nende rakendussätete rikkumisest, proportsionaalsuse põhimõtte ning õiguskindluse põhimõtte ja „kindluse põhimõtte” rikkumisest.

67 Esimese Astme Kohus on otsustanud uurida kõigepealt väiteid, mis on esitatud vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõude toetuseks. Seejärel käsitleb Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse artiklis 2 toodud tagasimaksmise korraldust puudutavaid väiteid.

II – Vaidlustatud otsuse artikli 1 seaduslikkus

68 Tüüringi liidumaa väidab, et vaidlustatud otsuse artikkel 1 on ebaseaduslik, kuna komisjoni hinnang erinevate Albrechtsi CD-tehase rajamise projektile antud finantsabide kohta tugineb faktivigadele, on vastuolus EÜ artikli 87 lõikega 1 ja EÜ artikli 88 lõikega 2 ning rikutud on põhjendamiskohustust.

69 Seega tuleb Tüüringi liidumaa esitatud väiteid uurida iga eespool punktides 30 ja 38 toodud tabelites eristatud finantsabi juures eraldi.

70 Esimese Astme Kohus leiab, et kõigepealt tuleb uurida Tüüringi liidumaa neid argumente, mille kohaselt komisjonil polnud õigust teha otsust selle otsuse tegemise ajal talle kättesaadava teabe alusel.

A – Vaidlustatud otsuse tegemine kättesaadava teabe alusel

1. Poolte argumendid

71 Tüüringi liidumaa väidab, et käesolevas asjas ei olnud komisjonil õigust teha otsust selle otsuse tegemise ajal talle kättesaadava teabe alusel. Liidumaa viitab seejuures määruse nr 659/1999 artikli 13 lõike 1 teisele lausele ja väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt komisjon võib teha otsuse talle kättesaadava teabe alusel ainult siis, kui liikmesriik ei ole komisjoni talle saadetud teabe esitamise korraldusele vastanud või ei ole tema vastus täielik (Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-301/87: Prantsusmaa v. komisjon (kohtuasi Boussac), EKL 1990, lk I-307, punktid 19 ja 22, ning 13. aprilli 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-324/90 ja C-342/90: Saksamaa ja Pleuger Worthington v. komisjon, EKL 1994, lk I-1173, punkt 26). Liidumaa märgib, et isegi kui siseriiklikud ametiasutused on kohustatud esitama komisjonile kogu asjassepuutuva teabe, et aidata kaasa riigiabi kontrollimisele, on komisjonil kohustus selgitada asjaolusid nii suures ulatuses kui võimalik. Liidumaa on seisukohal, et see tähendab seda, et komisjon on kohustatud siseriiklikele ametiasutustele selgelt ja täpselt teatama, milliseid andmeid ta oma üleannete täitmisel vajab ning et komisjon võib talle kättesaadava teabe alusel otsuse vastu võtta üksnes äärmisel erandjuhul, kui tal ei ole õnnestunud nõudmistele vaatamata selgitusi saada. Tüüringi liidumaa leiab, et käesoleval juhul on Saksamaa ametiasutused komisjoni erinevatele teabenõuetele ja algatamisotsuse lisas toodud küsimustele vastanud. Liidumaa märgib, et välja arvatud üks erandjuhtum, ei vastanud 22. juuli 1999. aasta märgukirjas toodud küsimused algatamisotsuse lisas toodud küsimustele, mis tema arvates näitab, et vahepeal oli tehtud menetlustoiminguid. Liidumaa on seisukohal, et kui komisjon leidis, et vastused algatamisotsuse lisas toodud küsimustele olid ebapiisavad, oleks ta pidanud seda 22. juuli 1999. aasta kirjas märkima. Tüüringi liidumaa leiab, et kuna komisjon pole Saksamaa ametiasutustelt seesuguseid täpsustusi nõudnud, ei ole tal õigust talle kättesaadava teabe alusel otsust teha.

72 Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb Tüüringi liidumaa väidetele vastu.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

73 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib komisjon teha otsuse talle kättesaadava teabe alusel juhul, kui asjassepuutuv liikmesriik rikub koostöökohustust ja keeldub edastamast teavet, mille esitamist on komisjon abi ühisturuga kokkusobimise uurimise eesmärgil nõudnud (eespool punktis 71 viidatud kohtuotsused Boussac, punkt 22, ning Saksamaa ja Pleuger Worthington v. komisjon, punkt 26). Siiski peab komisjon enne sellise otsuse vastuvõtmist täitma teatud menetlusnorme. Eelkõige peab ta nõudma liikmesriigilt kõigi abi ühisturuga kokkusobimise uurimiseks vajalike dokumentide, kogu sellekohase teabe ja andmete edastamist tema määratud tähtajaks. Komisjon võib menetluse lõpetada ja võtta vastu otsuse abi ühisturuga kokkusobimise või kokkusobimatuse kohta tema käsutuses oleva materjali alusel üksnes juhul, kui liikmesriik ei ole vaatamata komisjoni korraldusele nõutud teavet esitanud (eespool punktis 71 viidatud kohtuotsus Boussac, punktid 19 ja 22). Neid nõudeid on korratud ja täpsustatud määruse nr 659/1999 artikli 5 lõikes 2, artikli 10 lõikes 3 ja artikli 13 lõikes 1.

74 Seda, kas käesolevas asjas oli komisjonil õigus võtta vaidlustatud otsus vastu, võttes aluseks 2000. aasta juunis tema käsutuses olnud teabe, tuleb uurida eeltoodud põhimõtetest lähtudes.

75 Kõigepealt tuleb meenutada käesolevas asjas toimunud haldusmenetlust.

76 Menetluse lähtepunktiks oli 1994. aasta oktoobris Saksa ametiasutustele saadetud kiri. Selle kirjaga nõudis komisjon Saksa ametiasutustelt teabe esitamist Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks antud riigiabi kohta. Vastuseks sellele teatasid Saksa ametiasutused 9. novembri 1994. aasta kirjaga Tüüringi ja Baieri liidumaade antud abist ühisettevõttele ja Pilz grupile. Komisjon nõudis oma 15. novembri 1994. aasta kirjaga selle abi kohta täpsemat teavet. Saksa ametiasutused vastasid seepeale 3. märtsi 1995. aasta kirjaga, milles teatasid täiendavalt THA ning Tüüringi ja Baieri liidumaade antud uutest abidest. Kuna need abid olid juba välja makstud, registreeris komisjon need numbri NN 54/95 all (vaidlustatud otsuse 2. põhjendus). Komisjon esitas oma 1. augusti, 16. oktoobri 1995 ja 25. novembri 1996. aasta kirjaga täiendavaid küsimusi, millele Saksa ametiasutused vastasid oma 22. augusti 1995. aasta, 25. augusti 1995. aasta, 18. jaanuari 1996. aasta ja 17. aprilli 1997. aasta kirjaga. 3. veebruaril 1997 ning 22. ja 23. septembril 1997 toimusid vastavalt Brüsselis ja Erfurtis komisjoni ja Saksa ametiasutuste esindajate kohtumised. Saksamaa ametiasutused esitasid oma kokkuvõtlikud märkused komisjoni esindajatega toimunud kohtumise tulemuste kohta 20. jaanuari 1998. aasta kirjaga (vaidlustatud otsuse 3. põhjendus).

77 Kuna komisjon leidis pärast Saksamaa ametiasutuste edastatud teabe esialgselt uurimist, et vaidlusalused meetmed tekitavad nende ühisturuga kokkusobimise osas tõsiseid kahtlusi, tegi ta 17. juulil 1998 otsuse menetluse algatamise kohta.

78 Selle otsusega nõudis ta Saksamaa Liitvabariigilt ühtlasi ka „esitada kuu aja jooksul otsuse kättesaamisest abimeetmete EÜ artikliga 87 kokkusobimise uurimiseks vajalikud dokumendid, kogu sellekohane teave ja andmed”. Algatamisotsusele oli lisatud seitset küsimust sisaldav lisa.

79 Saksamaa Liitvabariik reageeris algatamisotsusele 26. augusti 1998. aasta kirjaga. 15. oktoobril 1998 toimus Brüsselis komisjoni ja Saksa ametiasutuste esindajate uus kohtumine. Ametiasutused esitasid oma 11. novembri 1998. aasta kirjaga täiendavat teavet.

80 Kuna komisjon leidis, et talle edastatud teave on endiselt puudulik, nõudis ta 4. märtsi 1999. aasta kirjaga Saksamaa ametiasutustelt veel kord vajaliku teabe esitamist ning palus neil vastata algatamisotsusele lisatud küsimustele.

81 Saksa ametiasutused esitasid vastuseks sellele uuele nõudmisele oma 30. märtsi, 1. aprilli ja 16. aprilli 1999. aasta kirjaga täiendavat teavet.

82 Sellegipoolest leidis komisjon, et see teave ei kujuta endast piisavat vastust algatamisotsuse lisas toodud küsimustele (eelkõige küsimustele nr 3–7). Seetõttu nõudis ta oma 22. juuli 1999. aasta kirjas, et neile tuleb vastata hiljemalt 31. augustiks 1999. Lisaks nõudis ta Saksamaa Liitvabariigilt täiendava teabe ja dokumentide esitamist.

83 Pärast seda, kui Saksa ametiasutused olid oma 28. juuli 1999. aasta kirjas taotlenud komisjoni määratud tähtaja pikendamist ning pärast 23. septembril 1999 Brüsselis toimunud järjekordset kohtumist komisjoni esindajatega, saatsid Saksa ametiasutused 28. septembril ja 19. oktoobril 1999 komisjonile lisateavet.

84 Komisjon tegi vaidlustatud otsuse 21. juunil 2000.

85 Mis puudutab Tüüringi liidumaa argumenti, mille kohaselt Saksa ametiasutused esitasid kogu nõutud teabe, nii et komisjonil ei olnud õigust teha otsust talle kättesaadava teabe alusel, siis tuleb märkida, et esiteks nähtub haldusmenetlusest selgelt, et komisjon on täitnud väljakujunenud kohtupraktikast tulenevaid ning määruses nr 659/1999 sätestatud menetlusnorme. Komisjon nõudis Saksamaa Liitvabariigilt ametlikult kolmel korral, et see esitaks talle vaidlusaluste abimeetmete ühisturuga kokkusobimise hindamiseks vajaliku teabe.

86 Pealegi, vastupidiselt Tüüringi liidumaa kinnitustele ei nähtu komisjoni 22. juuli 1999. aasta kirjast, et Saksa ametiasutused on vastanud kõigile küsimustele, välja arvatud üks erand. Vastupidi, komisjon nõudis selles kirjas, et Saksamaa ametiasutused vastaksid algatamisotsuse lisas toodud küsimustele nr 3–7.

87 Tüüringi liidumaa ei ole tõendanud, et Saksa ametiasutused oleksid kõigile komisjoni algatamisotsuse lisas esitatud küsimustele ammendavalt vastanud. Eelkõige ei ole liidumaa tõendanud, et ametiasutused oleksid esitanud alates 1991. aastast antud abide täpse nimekirja, kuigi komisjon oli seda mitmel korral nõudnud. Samuti ei ole liidumaa tõendanud, et ametiasutused oleksid vastanud võimalike ümberkorraldamiskavade olemasolu puudutavale küsimusele. Lisaks nähtub toimikust, et ametiasutused on andnud üksnes ebamääraseid vastuseid küsimustele, mis puudutasid TIB-i ja TAB-i ühisettevõttes osaluse omandamise raames tehtud toiminguid ning erapankade aastal 1994 laenu tagasinõudmisest loobumiste asjaolusid ja tingimusi.

88 Selles küsimuses tuleb ühtlasi ka meenutada, et määruse nr 659/1999 artikli 6 lõike 1 kohaselt „[a]metliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta”. Sellise otsusega ning selle avaldamisega Euroopa Ühenduste Teatajas teavitati liikmesriiki ja teisi huvitatud isikuid faktidest, mille alusel komisjon kavatseb otsuse teha. Siit tuleneb, et kui huvitatud isikud leiavad, et teatud faktilised asjaolud, mis on ära toodud ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses, on valed, peavad nad sellest komisjonile teatama haldusmenetluse jooksul, vastasel korral võib juhtuda, et nad ei saa neid kohtumenetluses enam vaidlustada (vt selle kohta liikmesriigi osas Euroopa Kohtu 14. septembri 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-278/92–C-280/92: Hispaania v. komisjon, EKL 1994, lk I-4103, punkt 31). Vastupidiselt sellele, vastavalt eespool punktis 73 viidatud kohtupraktikast ja õigusnormidest tulenevatele põhimõtetele võib komisjon, juhul kui huvitatud isikud ei esita sellele vastupidist teavet, teha otsuse selliste faktiliste asjaolude alusel, mis on talle kättesaadavad lõpliku otsuse vastuvõtmise hetkel, isegi kui need on ebaõiged, ning seda juhul, kui kõnealuseid faktilisi asjaolusid on käsitlenud liikmesriigile esitatud komisjoni nõue vajaliku teabe saamiseks. Kui aga komisjon ei ole liikmesriigilt nõudnud teabe esitamist selliste asjaolude kohta, mille alusel ta kavatseb otsuse vastu võtta, ei saa ta hiljem õigustada võimalikke faktivigu, väites, et ta tegi ametliku uurimismenetluse lõpetamise otsuse üksnes sel hetkel talle kättesaadava teabe alusel.

89 Vastupidiselt Tüüringi liidumaa arvamusele ei ole komisjon seeläbi tema tuvastatud faktiliste asjaolude küsimuses kohtuliku kontrolli suhtes puutumatu. Kui liikmesriik on täitnud komisjoni nõutud teabe esitamise kohustuse, on tal menetluse käigus esitatud teabe abil väga lihtne tõendada, et vaidlustatud otsuses sisalduvaid võimalikke faktivigu ei saa omistada talle. Veelgi enam, kui komisjon teeb otsuse teatud faktiliste asjaolude kohta talle kättesaadava teabe alusel, ilma et oleks kinni pidanud kohtupraktikas tunnustatud ja määruses nr 659/1999 sätestatud menetlusnormidest, võib Esimese Astme Kohus kontrollida, kas nende faktiliste asjaolude arvestamine võis kaasa tuua sellise hindamisvea, mis mõjutab vaidlustatud otsuse seaduslikkust.

90 Eespool punktides 85–88 kirjeldatud asjaoludel ning arvestades eelkõige kolme komisjoni haldusmenetluse kestel Tüüringi liidumaale saadetud korraldust, saab väita, et Tüüringi liidumaa ei ole tõendanud, et komisjon võttis vaidlustatud otsuse tegemisel arvesse faktilisi asjaolusid, ilma et oleks pidanud kinni selles suhtes kehtivatest menetlusnormidest. Järelikult võis komisjon vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel õigustatult tugineda talle kättesaadavale teabele.

91 Eeltoodut arvestades tuleb see väide tagasi lükata.

B – Baieri liidumaa (LfA) poolt PBK-le antud garantii

1. Poolte argumendid

92 Tüüringi liidumaa väidab esiteks, et komisjon on abimeetme osas teinud faktivea. Ta rõhutab, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses tuvastatule ei muudetud Baieri liidumaa antud garantiid, millega PBK-le antud pangalaenud olid esialgu tagatud 80% ulatuses, garantiiks, millega tagati laene kogusummas 54,7 miljonit Saksa marka 100% ulatuses. Liidumaa väidab, et 54,7 miljonit Saksa marka, millele komisjon viitab, on laenude bilansiline väärtus (intressid välja arvatud), mida Baieri liidumaa tagas 80% ulatuses ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimise ajal 1994. aasta märtsis. Liidumaa on seisukohal, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuses väidetule, ei ole Baieri liidumaa nõustunud andma sellele summale 100%-list garantiid. Vastupidi, ümberkorraldamiskokkuleppes vähendati Baieri liidumaa tagatud laenude kogusummat, kuna esiteks loobusid pangad laenudena välja makstud 12 miljoni Saksa marga tagasinõudmisest ning teiseks vähenes see summa mitme Baieri liidumaa toimingu tulemusena. Liidumaa rõhutab, et Baieri liidumaa (LfA) nõustus vastavalt ümberkorraldamiskokkuleppele andma 100%-lise garantii üksnes ülejäänud summale, st 41,4 miljonile Saksa margale, ning aastal 1995 pidi LfA selle täies ulatuses pankadele välja maksma. Liidumaa täpsustab, et sellest tuleneva Baieri liidumaa 41,4 miljoni Saksa marga suuruse nõude, samuti muud Baieri liidumaa nõuded ühisettevõtte vastu 9 miljoni Saksa marga ulatuses omandas 7. novembril 1995 15 miljoni Saksa marga eest TAB. Liidumaa leiab, et TAB-i nõude ühisettevõtte vastu maksis CDA pärast LCA varade omandamist täies ulatuses tagasi.

93 Tüüringi liidumaa rõhutab, et Saksa ametiasutused edastasid selle teabe komisjonile haldusmenetluse kestel. Liidumaa väidab, et 18. jaanuari 1996 ja 30. märtsi 1999. aasta kirjast nähtub selgelt, et Baieri liidumaa garantiid, millega tagati esilagu 80% PBK-le antud pangalaenudest, ei ole muudetud 54,7 miljoni Saksa marga suurust laenusummat 100% ulatuses tagavaks garantiiks. Ta on seisukohal, et väidetava 100%-lise garantii andmise näol oli tegelikult tegemist seoses esialgse garantiiga tehtud tehinguga, mis pealegi hõlmas üksnes ülejäänud summat, st 41,4 miljonit Saksa marka. Liidumaa on seisukohal, et komisjon on ekslikult selle asjaolu tuvastamata jätnud, samas kui see asjaolu oli otsustava tähtsusega, kuna tõendas, et Baieri liidumaa ümberkorraldamiskokkuleppe alusel antud 100%-line garantii ei kujuta endast uut abimeedet, vaid pigem tehingut, mis tehti seoses olemasoleva abiga, mis oli antud heakskiidetud abikava alusel.

94 Tüüringi liidumaa rõhutab, et selle teabe alusel on ilmne, vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses toodule, et LfA ei maksnud garantii alusel tehtud toimingute raames välja 54,7 miljonit Saksa marka, millele oli juurde arvestatud veel 7 miljonit Saksa marka. Tüüringi liidumaa kinnitab, et LfA maksis välja kõige rohkem 48,8 miljonit Saksa marka, kuna 1994. aasta märtsis maksis ta pankadele 3 miljonit Saksa marka ning andis PA-le kahel korral laenu summas 2 miljonit Saksa marka – ühel korral garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks ning teisel korral nende laenudega seoses edaspidi makstava intressi maksmiseks –, ning et aastal 1995 maksis ta 41,4 miljonit Saksa marka pankadele. Liidumaa leiab, et 48,4 miljoni Saksa marga suuruse summa ja vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses toodud 54,7 miljoni Saksa marga suuruse summa vaheline erinevus on seletatav asjaoluga, et komisjon on teatud summasid arvestanud kaks korda, st esimesel korral Baieri liidumaa tagatud summana ja teisel korral summana, mille LfA selle garantii alusel välja maksis.

95 Tüüringi liidumaa kinnitab, et teiseks on komisjon rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1, kuna ta on vaidlustatud otsuse 89.–93. põhjenduses ekslikult järeldanud, et vaidlusaluse garantii muutmisega 100%-liseks garantiiks ei vasta see enam Baieri liidumaa garantiide maksmist reguleerivates õigusaktides sätestatud tingimustele.

96 Viimase punktina leiab Tüüringi liidumaa, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ta ei ole põhjendanud järeldust, et Baieri liidumaa antud garantii ei ole kooskõlas kohaldatavate õigusaktidega.

97 Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa argumendid, mis puudutavad Baieri liidumaa antud garantiid, tuleb tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

98 Esiteks eitab komisjon, et ta oleks teinud vea garantiid puudutavate faktiliste asjaolude tuvastamisel. Komisjon kinnitab, et neile saadetud korraldusele vaatamata ei ole Saksamaa ametiasutused selgitanud abi puudutavaid asjaolusid. Ta märgib, et 30. märtsi 1999. aasta kirjas olid Saksmaa ametiasutused öelnud üksnes seda, et nende seisukohast on garantii suurendamine 80%-lt 100%-le „loogiline”, kuid ei esitanud selle kohta ühtki selgitust. Komisjon leiab, et seega oli tal õigus, võttes aluseks Euroopa Kohtu 30. juuni 1992. aasta otsuse kohtuasjas C-47/91: Itaalia v. komisjon (kohtuasi Italgrani) (EKL 1992, lk I-4145), võtta otsus vastu talle kättesaadava teabe alusel. Komisjon lisab, et tema käsutuses olnud teabest nähtus, et tehtud muudatuste tõttu ei vastanud tegelikult antud garantii Baieri liidumaa antud garantiide suhtes kehtivates õigusaktides sätestatud tingimustele. Komisjon märgib veel, et kuna abikava, mille komisjon oli esialgselt heaks kiitnud, nägi ette, et garantiiga võib tagada maksimaalselt 80% laenusummadest, oleks tulnud Baieri liidumaa antud garantiid vähendada, kuna pangad loobusid 12 miljoni Saksa marga tagasimaksmise nõudest. Lisaks väidab komisjon, et ei Saksa ametiasutused ega Tüüringi liidumaa ei suutnud selgitada garantiiga tagatava summa suurenemist 52,72 miljonilt Saksa margalt 54,72 miljonile Saksa margale. Komisjon kinnitab, et isegi kui eeldada, et Tüüringi liidumaal oli õigus, väites, et tagatud risk realiseerus ajal, kui Baieri liidumaa võttis endale kohustuse tagada ülejäänud summat 100% ulatuses, ei oleks Baieri liidumaa siiski tohtinud tagada uut summat rohkem kui 80% ulatuses.

99 Teiseks on komisjon seisukohal, et Tüüringi liidumaal ei ole õigus, kui ta väidab, et komisjon on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1 ning põhjendamiskohustust osas, mis puudutab Baieri liidumaa garantiile antud õiguslikku hinnangut.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

100 Tüüringi liidumaa seab kahtluse alla vaidlustatud otsuse artikli 1 seaduslikkuse osas, milles sellega tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks riigiabiks LfA 54,7 miljoni Saksa marga suuruse laenugarantiina antud riigiabi, tuues põhjenduseks faktivea, EÜ artikli 87 lõike 1 ning põhjendamiskohustuse rikkumise.

101 Kõigepealt tuleb uurida, kas komisjon on teinud faktivea, kui nentis vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses, et „[t]ulenevalt olulise tähtsusega piirkondliku abi maksmisest kasutati pangakonsortsiumi laenude kogusummast, milleks oli 65,85 miljonit Saksa marka, lõpuks ainult 54,7 miljonit Saksa marka” ning et „LfA tagas laenu esialgu ettenähtud 80% asemel 100% ulatuses”.

102 Nagu eespool punktis 88 märgitud, võib sellise juhtumiga olla tegemist ainult juhul, kui Tüüringi liidumaa suudab tõendada, et komisjon sai haldusmenetluse käigus kätte teabe, mis oleks tal võimaldanud kõrvaldada võimalikud ebatäpsused seoses algatamisotsuses märgitud asjaoludega.

103 Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon on algatamisotsuse punkti 2.2.1 kolmandas lõigus märkinud, et „Baieri liidumaa tagas laenu heakskiidetud abikava alusel” ning et „garantiiga tagati 80% laenusummast, mis võrdus 52,72 miljoni Saksa margaga”. Algatamisotsuse viiendas lõigus on lisatud järgmist:

„Kuna PBK sai investeerimistoetuste ja maksusoodustuste näol tegelikult suuremat tulu kui ette nähtud, maksti pangakonsortsiumi lubatud 65,85 miljoni [Saksa marga] suurusest laenust välja ainult 54,7 miljonit [Saksa marka]. Seepeale muutis Baieri liidumaa aastal 1994 oma garantii, millega tagati esilagu 80% laenusummast (52,72 miljonit [Saksa marka]), 100%-liseks garantiiks (54,7 miljonit [Saksa marka]) […]”.

104 Abide suhtes antud esialgse hinnangu raames on algatamisotsuses märgitud, et „[k]omisjonil on tõsiseid kahtlusi ka küsimuses, kas selle garantiiga seoses võetud meetmed, st garantii muutmine 100%-liseks garantiiks ja tagatud summa suurendamine 52,72 miljonilt [Saksa margalt] 54,7 miljonile [Saksa margale] olid [heakskiidetud abikava kohaselt] lubatud” (algatamisotsuse punkt 3.1.1, esimene lõik).

105 Sellisest asjade käigust nähtub selgelt, et menetluse algatamise ajal tegi komisjon tema käsutuses olnud teabe alusel järelduse, et esiteks muudeti esialgu 80% laenusummast taganud Baieri liidumaa antud garantii aastal 1994 100%-liseks garantiiks, ning teiseks suurendati tagatavat summat 52,72 miljonilt 54,7 miljonile Saksa margale.

106 Tuleb märkida, et Saksamaa ametiasutused võtsid 30. märtsi 1999. aasta kirjas seisukoha Baieri liidumaa antud garantiiga seotud asjaolude esitamisviisi suhtes. Ametiasutused rõhutasid, et vastavalt ümberkorraldamiskokkuleppele nõustusid pangad loobuma nõudmast tagasi selle garantiiga tagatud laenusummast 12 miljoni Saksa marga suurust summat, ning tänu sellele oli nende endi risk laenusummade osas täielikult tagatud, nii et „ülejäänud laenusumma tagatakse Baieri liidumaa 100%-lise garantiiga”. Lisaks viitasid nad selle garantiiga tagatud laenusummade muutumisele. Sellest kirjeldusest nähtub, et enne, kui pangad ümberkorraldamiskokkuleppes laenu tagasinõudmisest loobusid, oli Baieri liidumaa antud garantiiga tagatud laenude kogusumma 58,4 miljonit Saksa marka. Pärast seda, kui pangad olid loobunud 12 miljoni Saksa marga tagasimaksmise nõudest, Baieri liidumaa oli teinud seoses esialgse garantiiga 3 miljoni Saksa marga suuruse tehingu ning LfA oli PA-le andnud 2 miljonit Saksa marka laenu võlgnevuste tagasimaksmiseks, oli garantii vähenenud 41,4 miljoni Saksa margani.

107 Arvestades eeltoodud teavet, millele komisjon ei ole vastu vaielnud ning mida ükski toimikus sisalduv materjal ümber ei lükka, tuleb järeldada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses ekslikult märkinud, et tagatavat summa suurendati 52,72 miljonilt Saksa margalt 54,7 miljonile Saksa margale.

108 Selle faktivea tagajärgede osas tuleb rõhutada, et komisjon leidis vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses esitatud järelduse alusel, et seoses Baieri liidumaa antud garantiiga tuleb tagastada abi summas 54,7 miljonit Saksa marka (vaidlustatud otsuse 89.–93. ja 123. põhjendus). Siit nähtub, et eespool viidatud faktivea tõttu on komisjon määranud vale tagastatava abi summa.

109 Esimese Astme Kohus leiab, et tema käsutuses ei ole kogu materjali, mis võimaldaks tal kontrollida vaidlustatud otsuse põhjendatust ning seega peab ta vaidlustatud otsuse põhjendamata jätmisest tuleneva väite selles küsimuses esitama omal algatusel (vt selle kohta Euroopa Kohtu 20. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-166/95 P: komisjon v. Daffix, EKL 1997, lk I-983, punkt 24; Esimese Astme Kohtu 2. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas T-61/89: Dansk Pelsdyravlerforening v. komisjon, EKL 1992, lk II-1931, punkt 129, ja 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-44/00: Mannesmannröhren v. komisjon, EKL 2004, lk II-2223, punkt 210). Vaidlustatud otsuse 30., 32. ja 89. põhjenduses toodud põhjendused takistavad Esimese Astme Kohtul otsust kontrollida, kuna seal pole täpselt ja ühtselt kirjeldatud, kuidas on komisjon seostanud omavahel esiteks pangalaenud, mida vähendati 65,58 miljonilt 54,7 miljoni Saksa margani (vaidlustatud otsuse 30. põhjendus), teiseks LfA antud garantii suuruse, mis oli esilagu 80% laenusummadest ning hiljem 100% (vaidlustatud otsuse 30. ja 32. põhjendus), ning kolmandaks väljamakstud garantiisumma, mis oli suurenenud 52,72 miljonilt 54,7 miljonile Saksa margale (vaidlustatud otsuse 30. ja 89. põhjendus), selleks et õigustada kõnealuste abide vastava väärtuse kindlaksmääramist ja jõuda eespool punktis 108 nimetatud vale järelduseni. Pealegi ei vastanud komisjon vaidlustatud otsuses Saksamaa Liitvabariigi 18. jaanuari 1996 ja 30. märtsi 1999. aasta kirjas toodud argumentidele, mille kohaselt TAB ostis Baieri liidumaa nõudeõiguse 15 miljoni Saksa marga eest, ega ole põhjendanud oma hinnangut selles osas, mis puudutab tehingu võimalikku mõju kõnealuste abide suurusele ja tagasimaksmisele. Neil tingimustel tuleb nentida, et komisjon on mitmel viisil rikkunud ka EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustust.

110 Seejärel tuleb uurida, kas komisjon on finantsabile õigusliku hinnangu andmisel rikkunud ka EÜ artikli 87 lõikeid 1 ja 2. Selles küsimuses tuleb meenutada, et Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on ekslikult nentinud, et Baieri liidumaa antud garantiide suhtes kehtivates õigusaktides sätestatud tingimusi ei ole täidetud, kuna esiteks muudeti esialgne garantii hiljem 100%-liseks garantiiks ning teiseks suunati selle garantiiga tagatud laenusummad Pilz Grupile. Tüüringi liidumaa on seisukohal, et komisjon on selle põhjal alusetult järeldanud, et Baieri liidumaa antud garantii oli algusest peale ühisturuga kokkusobimatu.

111 Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 89.–93. põhjenduses esitanud põhjused, miks ta nõuab tagasi Baieri liidumaa garantiina antud abi. Pärast seda, kui komisjon oli 89. põhjenduses rõhutanud, et Saksa ametiasutuste esitatud puudulik teave ei võimaldanud tal hajutada esialgse abi muutmise tõttu tekkinud kahtlusi, tegi ta järelduse, et vastupidiselt Baieri liidumaa antud garantiide suhtes kehtivate õigusaktide nõuetele „on ilmne, et kõnealust abi ei kasutatud abitaotluses mainitud investeeringute rahastamiseks ning et investeerija ei rahastanud neid investeeringuid ettenähtud määral oma vahenditest” (90. ja 91. põhjendus). Lisaks on komisjon märkinud, et Saksa ametiasutuste avaldused, mille kohaselt said garantiiga tagatud laenudest tulu peamiselt vaid Pilz Gruppi kuuluvad äriühingud, võimaldavad järeldada abi kasutamist valel eesmärgil (92. põhjendus). Komisjon on teinud järelduse, et „abi ei kasutatud mitte CD-tehase ehitamise investeerimisprojekti jaoks, vaid Pilz Grupi huvides tervikuna, seega on seda EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 mõttes kasutatud valel eesmärgil” ning „[s]eega ei ole abi kooskõlas EÜ asutamislepingu sätetega ning Saksamaa ametiasutused peavad selle tühistama ja tagasi nõudma” (93. põhjendus).

112 Esiteks nähtub neist põhjendustest selgelt, et komisjon otsustas abi tagasi nõuda seetõttu, et Baieri liidumaa antud garantii raames välja makstud summat kasutati valel eesmärgil. Komisjon on õigustatult rõhutanud, et esialgse garantii muutmine 100%-liseks on üksnes teisejärgulise tähtsusega ega ole siinjuures komisjoni antud hinnangu aluseks.

113 Teiseks tuleb rõhutada, et valel eesmärgil kasutamise mõiste tuleneb otseselt EÜ artikli 88 lõike 2 esimesest lõigust, kus on öeldud, et „[k]ui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav[at] abi […] kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul”. Lisaks on „abi kuritarvitamine” määruse nr 659/1999 artikli 1 punktis g määratletud kui „abi kasutamine selle saaja poolt vastuolus otsusega, mis on vastu võetud vastavalt [käesoleva] määruse artikli 4 lõikele 3 või artikli 7 lõigetele 3 või 4”.

114 Neist sätetest järeldub, et komisjon peab lubatud abikava alusel makstud abi valel eesmärgil kasutamise tõendamiseks näitama, et abi kasutamisel on rikutud komisjoni heaks kiidetud abikava, st selle kava suhtes kohaldatavaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus ajal, mil komisjon kava heaks kiitis.

115 Tuleb nentida, et komisjon on käesolevas asjas selgelt ära näidanud, et Baieri liidumaa antud garantii kasutamisel rikuti Baieri liidumaa antud garantiide suhtes kehtivaid õigusakte. Komisjon on vaidlustatud otsuse 90. põhjenduses märkinud, et Baieri liidumaa andis selle kava alusel garantiisid, mille eesmärk oli tagada investeeringute (ehitamine, laiendamine, jne) rahastamiseks antud laene ning et selle garantii alusel abi saamiseks peavad abikõlblikud ettevõtjad projekti ettenähtud määral rahastama oma vahenditest ning tagades projekti tervikuna rahastamise, peavad nad olema valmis nii intresside maksmiseks kui laenu tagasimaksmiseks mõistliku tähtaja jooksul. Lisaks on komisjon nentinud, et esiteks „[o]n ilmne, et kõnealust abi ei kasutatud abitaotluses mainitud investeeringute rahastamiseks ning et investeerija ei rahastanud neid investeeringuid ettenähtud määral oma vahenditest” (91. põhjendus) ja teiseks „riikliku garantiiga tagatud laenudest said tulu peamiselt vaid Pilz Gruppi kuuluvad äriühingud” (92. põhjendus).

116 Eeltoodut arvestades ei ole tähtsust asjaolul, et garantii esialgne andmine oli abikavaga kooskõlas. Nagu komisjon on õigustatult märkinud, ei ole abi valel eesmärgil kasutamise sisuks mitte abi esialgne maksmine, vaid hoopis selle hilisem kasutamine, mis toimus lubatud abikava suhtes kohaldatavaid sätteid rikkudes. Lisaks nähtub EÜ artikli 88 lõike 2 esimesest lõigust selgelt, et valel eesmärgil kasutamine on kriteerium, mida tuleb eristada ja mis on sõltumatu ühisturuga kokkusobivuse kriteeriumist, ning komisjon oli üksnes sellest lähtudes õigustatud tegema otsuse abi lõpetamise või muutmise kohta. Seega vastupidiselt Tüüringi liidumaa väitele oli komisjonil õigus, kui ta ei esitanud vaidlustatud otsuses põhjendusi, mis osutavad Baieri liidumaa antud garantii kokkusobimatusele ühisturuga. Sellest nähtub, et komisjon on selles osas täitnud EÜ artiklist 253 tulenevat põhjendamiskohustust.

117 Seega tuleb Tüüringi liidumaa argumendid EÜ artikli 87 väidetava rikkumise kohta põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

118 Eeltoodut arvestades tuleb vaidlustatud otsuse artikkel 1 tühistada osas, milles komisjon on nentinud, et Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks antud riigiabi hulka kuulub Baieri liidumaa antud 54,7 miljoni Saksa marga suurune garantii.

C – Baieri liidumaa (LfA) poolt PBK-le antud 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest loobumine

1. Poolte argumendid

119 Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses ekslikult nentinud, et PBK on saanud tulu tulenevalt asjaolust, et LfA loobus talle antud 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest. Liidumaa kinnitab, et komisjon jätab sellist järeldust tehes arvestamata asjaolu, et ta on seda summat juba Baieri liidumaa antud garantiile hinnangu andmise raames arvestanud – nimelt on see hõlmatud 54,72 miljoni Saksa margaga. Nagu Saksamaa ametiasutused menetluse käigus komisjonile oma 3. märtsi 1995 ja 30. märtsi 1999. aasta kirjaga teatasid, tuleneb see PBK vastu esitatud nõue asjaolust, et pankadele maksti sama summa, et vähendada esialgse garantiiga tagatud laenusummat.

120 Liidumaa väidab, et komisjon on teinud hindamisvea, kui leidis vaidlustatud otsuses, et LfA loobumine 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest kujutab endast uut abi. Nagu ta eelmises punktis rõhutas, kasutati seda abi Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks antud pangalaenude tagasimaksmiseks, mis olid ühtlasi tagatud Baieri liidumaa antud garantiiga. Liidumaa leiab, et komisjon on igal juhul rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ei ole ära näidanud põhjusi, miks ta on teinud järelduse, et LfA loobumine 3 miljoni Saksa marga tagasinõudmisest PBK-lt kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut abi.

121 Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb vastu kõigile Tüüringi liidumaa väidetele, mis puudutavad 3 miljoni Saksa marga tagasinõudmisest loobumist. Ta kinnitab, et ei ole selle abi puhul teinud ei fakti- ega õiguslikku viga, kuna täiendava abina ei kvalifitseeritud mitte garantii alusel tehtud tehinguid, vaid selle tehingu tagajärjel tekkinud võlgnevuse sissenõudmisest hilisem loobumine. Komisjon rõhutab, et kuigi loobumine kvalifitseeriti abina juba ametliku uurimismenetluse algatamise ajal, nimelt algatamisotsuse leheküljel 9 toodud tabelis, ei püüdnud Saksamaa ametiasutused seda hiljem vaidlustada. Pealegi leiab komisjon, et ta on oma põhjendamiskohustuse selle abi osas täitnud. Ta väidab, et vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses on ta Saksamaa ametiasutuste esitatud lünklike materjalide alusel teinud järelduse, et abi anti ilma, et sel oleks olnud juriidilist alust ning seega oli see ühisturuga kokkusobimatu.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

122 Tüüringi liidumaa väidab, et küsimuses, mis puudutab LfA loobumist nõuda PBK-lt sisse 3 miljoni Saksa marga suurust võlgnevust, on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ning rikutud on põhjendamiskohustust.

123 Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses märkinud, et „ka 3 miljoni Saksa marga suuruse võlgnevuse sissenõudmisest loobumist tuleb käsitleda kokkusobimatu abina, mis tuleb tagasi maksta, kuna see on antud ilma juriidilise aluseta”.

124 Tüüringi liidumaa on seisukohal, et see järeldus tugineb faktiveale ja ebaõigele õiguslikule hinnangule, kuna võttes arvesse nii Baieri liidumaa antud garantii kogusummat (54,7 miljonit Saksa marka) kui ka võlgnevust, mida viimati nimetatu otsustas PBK-lt mitte tagasi nõuda (3 miljonit Saksa marka), on komisjon sama abi arvestanud kaks korda. Kuna komisjon ei esitanud põhjuseid, miks ta käsitles võlgnevuse tagasinõudmisest loobumist ühisturuga kokkusobimatu abina, on ta igal juhul rikkunud põhjendamiskohustust.

125 Selles osas tuleb meenutada, et nii abi olemasolu kui olulisuse hindamisel tuleb arvesse võtta abi väljamaksmise hetkeolukorda. Seega ei muuda asjaolu, et abi saava ettevõtja kohustuste mittetäitmise korral antakse laenule riiklik garantii, selle garantii iseloomu EÜ artikli 87 mõttes ega muuda seda uueks abiks.

126 On tõsi, et teatud juhtudel võib kujutada endast abi see, kui avalik-õiguslik garant loobub garantii väljamaksmise nõude järel ühepoolselt oma nõudeõigusest abisaaja suhtes. Sellise juhtumiga on tegemist eelkõige siis, kui avalik-õiguslik garant ei toimi mõistliku ettevõtjana, kes teeks sel juhul kõik võimaliku, et saada garantii alusel väljamakstud summa tagasi. Veelgi enam, kui selgub, et loobumine sellise laenu tagasinõudmisest, mis oli esialgu tagatud laenugarantiiga, on pärast garantii väljamaksmist lõplik, tuues kaasa abisaaja võlgnevuse otsese vähenemise, võib selline loobumine põhimõtteliselt kujutada endast eraldi abi, kuna toob lisaks laenugarantiile ja garantii väljamaksmisele kaasa täiendava majandusliku soodustuse.

127 Tuleb märkida, et komisjon täheldas alles kohtumenetluse käigus, et ta ei kvalifitseerinud täiendava abina mitte garantii alusel tehtud toimingut, vaid selle toimingu tulemusena tekkinud võlgnevuse tagasinõudmisest loobumist. Igal juhul tuleb nentida, et vaidlustatud otsuse 31. ja 96. põhjendus ei võimalda ei kohtumenetluse pooltel ega Esimese Astme Kohtul nõutaval tasemel selgusega mõista selle aluseks olnud argumente, ega võimalda seega ka Esimese Astme Kohtul kontrollida, miks on komisjon viidatud otsuse vastuvõtmisel leidnud, et laenu tagasinõudmisest loobumine kujutab endast uut abi, mis erineb abist, mis võeti arvesse Baieri liidumaa antud garantii või selle garantii väljamaksmise ajal. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa komisjoni Esimese Astme Kohtus toimuva menetluse jooksul esitatud selgitused põhimõtteliselt kompenseerida vaidlustatud otsuse ebapiisavat põhjendamist (vt selle kohta Euroopa Kohtu 24. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-329/93, C-62/95 ja C-63/95: Saksamaa jt v. komisjon, EKL 1996, lk I-5151, punktid 47 ja 48; Esimese Astme Kohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-371/94 ja T-394/94: British Airways jt ja British Midland Airways v. komisjon, EKL 1998, lk II-2405, punktid 116–119, ja 18. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas T-93/02: Confédération nationale du Crédit mutuel v. komisjon, EKL 2005, lk II-143, punktid 123–126).

128 Seega, ilma et oleks vaja uurida, kas komisjon tõesti arvestas ühte abi kaks korda, asub Esimese Astme Kohus seisukohale, et igal juhul poleks komisjon tohtinud piirduda sellega, et nentis vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses, et laenu tagasinõudmisest loobumine kujutas endast ühisturuga kokkusobimatut abi, kuna „see maksti välja ilma juriidilise aluseta”.

129 Seega, ilma et oleks vaja uurida teisi Tüüringi liidumaa sellega seoses esitatud väiteid, tuleb nentida, et Tüüringi liidumaa on õigustatult väitnud, et komisjon on rikkunud EÜ artiklist 253 tulenevat põhjendamiskohustust osas, mis puudutab LfA poolt PBK-lt 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest loobumise kvalifitseerimist abina.

130 Eeltoodut arvestades tuleb vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1 tühistada osas, milles komisjon on nentinud, et Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks, tegutsemiseks ja tugevdamiseks antud riigiabi hõlmab 3 miljoni Saksa marga suurust summat, mis läks võlgnevuse tagasinõudmisest loobumise tõttu PBK-le.

D – Tüüringi liidumaa ja Baieri liidumaa (LfA) ühisettevõttele ja PA-le vastavalt summas 63,45 miljonit Saksa marka ja 19,42 miljonit Saksa marka makstud investeerimistoetused ja -lisatasud

1. Poolte argumendid

131 Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on teinud mitu fakti- ja hindamisviga ning rikkunud põhjendamiskohustust osas, mis puudutab Tüüringi ja Baieri liidumaa (LfA) antud investeerimistoetusi ja -lisatasusid.

132 Liidumaa väidab, et kuna komisjon on vaidlustatud otsuse 88. põhjenduses nentinud, et Albrechtsi CD-tehase suhtes on tehtud otsus, millega nõutakse Tüüringi liidumaa välja makstud investeerimistoetuste hüvitamist 32,45 miljoni Saksa marga ulatuses, siis pole vaidlustatud otsuse artiklis 2 õige nõuda toetuste kogusumma, st 63,45 miljoni Saksa marga tagastamist.

133 Edasi väidab liidumaa, et vastupidiselt komisjoni öeldule vaidlustatud otsuse 87. ja 88. põhjenduses, et Albrechtsi CD-tehase rajamiseks makstud investeerimistoetused ja -lisatasud kujutavad endast olemasolevat abi, mis on kooskõlas komisjoni varem heaks kiidetud abikavaga, mitte uut abi, mis on ühisturuga kokkusobimatu põhjendusel, et selle andmisel on rikutud seotud ettevõtjate põhivarale toetuse andmise väidetavat keeldu. Liidumaa väidab üldsõnaliselt, et ei investeerimise lisatasusid käsitlevas seaduses, TIC-kava alusel ega ühenduse õiguses ei ole sellise ulatusega keeldu ette nähtud. Seejärel märgib liidumaa, et isegi kui oletada, et TIC-kava näeb ette seotud ettevõtjate omavahelise põhivarale toetuse andmise keelu, siis sellest on käesoleval juhul kinni peetud, kuna enne toetuste maksmist nõudis ta ühisettevõttelt iga kord kinnitust selle kohta, et toetusi ei kasutata seotud ettevõtjate varaliseks toetamiseks. Liidumaa väidab, et need asjaolud nähtuvad selgelt Landgericht Mühlhauseni juures asuva prokuratuuri 9. aprilli 1998. aasta süüdistusaktist, mis saadeti komisjonile 28. septembri 1999. aasta kirja lisana. Pealegi ei olnud tema arvates Albrechtsi CD-tehase ehitamist käsitleva lepingu sõlmimisel võimalik teada, et ühisettevõtte ja Pilz Constructioni suhete näol on tegemist „seotud ettevõtjatega”, kuna sel ajal oli Pilz Grupp üksnes ühisettevõtte vähemusaktsionär. Liidumaa leiab, et seega oli toetuste maksmine TIC-kavas sätestatud tingimustega kooskõlas, tulenes sel moel heakskiidetud abikavast ja oli seega ühisturuga kokkusobiv. Liidumaa on seisukohal, et alles osa investeerimistoetuste suunamine Pilz Grupile muutis selle osa toetustest TIC-kavas ettenähtud tingimustega kooskõlas mitteolevateks ja seeläbi ühisturuga kokkusobimatuks. Selles osas vaidleb ta vastu ka komisjoni argumendile, mille kohaselt Saksamaa ametiasutused ei esitanud ametliku uurimismenetluse käigus tõendeid selle kohta, et ühte osa toetusi kasutati nõuetekohaselt. Liidumaa väidab, et see teave oli ära toodud Landgericht Mühlhauseni juures asuva prokuratuuri 9. aprilli 1998. aasta süüdistusaktis (lk 10–12).

134 Investeerimise lisatasude maksmise osas väidab Tüüringi liidumaa, et komisjon ei olnud kehtestanud nende maksmise tingimusi ning tegi seetõttu eksliku järelduse, et selliseid toetusi ei oleks tohtinud seotud ettevõtjate suhtes kehtiva omavahelise toetamise väidetava keelu tõttu maksta. Liidumaa väidab, et investeerimise lisatasusid käsitlev seadus sellist keeldu ette ei näe, vaid vastupidi – annab investeerijale õiguse selliste lisatasude maksmiseks sõltumata sellest, kes põhivara tarnib. Liidumaa lisab, et komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et osa investeerimise lisatasude, st 6,137 miljoni Saksa marga suhtes oli väljastatud tagastamisnõue ning ülejäänud summa osas olid seadusega ettenähtud tingimused kahtlusteta täidetud.

135 Tüüringi liidumaa vaidleb vastu ODS-i kinnitusele, et investeerimistoetusi ja -lisatasusid ei oleks tohtinud maksta, kuna investeerimisprojekti alguskuupäev oli 29. august 1989, st enne Saksamaa taasühinemist. Liidumaa on seisukohal, et selline kinnitus ei ole mitte ainult ebatäpne, vaid tuleb märkida, et 25. jaanuari 1991. aasta planeerimismäärusega, millega määrati kindlaks TIC-kava alusel antava abi üksikasjad, lubati toetada ka projekte, mille alguskuupäev oli pärast 1. juulit 1990, seega enne 3. oktoobrit 1990 (Bundestag, publikatsioon 12/895, IV lisa). Ta lisab investeerimise lisatasude osas, et selle suhtes kohaldatav seadus kehtis Saksa Demokraatlikus Vabariigis juba enne taasühinemist ning jäi esialgu 31. augustil 1990 Saksamaa Liitvabariigi ja Saksa Demokraatliku Vabariigi vahel sõlmitud Saksamaa taasühinemise kokkuleppe alusel edasi kehtima (BGB1. 1990 II, lk 889).

136 Komisjon eitab vigade tegemist nii faktiliste asjaolude hindamisel kui ka seoses investeerimistoetuste ja -lisatasude hindamisega.

137 Komisjon väidab kõigepealt, et Tüüringi liidumaa kinnitus, et komisjon ei ole arvestanud liidumaa selgesõnaliselt kehtestatud tingimust TIC-kava alusel investeerimise lisatasude maksmisel, on arusaamatu, kuna abile õigusliku hinnangu andmisel arvestas ta just seda tingimust (vaidlustatud otsuse 87. ja 88. põhjendus). Komisjon kinnitab, et sellise tingimuse lisamine oli loogiline, kuna isegi kui seotud ettevõtjate suhtes kehtivat üksteise toetamise üldist keeldu ei eksisteeri, peab siiski olema keelatud riigi vahendite maksmine juhul, kui tsentraliseeritud rahahaldussüsteemis suunatakse need summad automaatselt mujale, nii et need lähevad teistele sama gruppi kuuluvatele ettevõtjatele, kes ei vasta selliste toetuste saamise kriteeriumidele (käesoleval juhul Pilz Grupi äriühingutele). Komisjon märgib, et kui EÜ artikli 87 lõike 3 alusel heaks kiidetud toetused makstakse välja ettevõtjale, mis kuulub tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi, tuleb neid erandkorras käsitleda ab initio (algusest peale) ebaseaduslikena ja seega tuleb need tagastada. Komisjon leiab, et selline süsteem on algusest peale takistuseks toetuste eesmärgipärasele kasutamisele. Veelgi enam, Tüüringi liidumaa investeerimistoetuste tagastamise nõue näitab, et liidumaa on tunnistanud, et ühisettevõte on kasutanud abi valel eesmärgil. Komisjon lisab, et kui Tüüringi liidumaa soovib kinnitada ülejäänud toetuste nõuetekohast kasutamist, peab ta esitama selle kohta tõendeid. Ta märgib, et ei Saksamaa föderaaltasandi ametiasutused, Tüüringi liidumaa ega keegi teine ei suutnud haldusmenetluses tõendada, et vähemalt ühte osa toetustest kasutati ettevõtte ehitamiseks, laiendamiseks, ümberkujundamiseks või selle tegevuse kaasajastamiseks.

138 Komisjon kinnitab, et kuna Saksamaa ametiasutused ei edastanud talle Tüüringi liidumaa otsust, millega abi tagasi nõuti, ei olnud tal muud valikut, kui teha otsus teabe põhjal, mis oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal tema käsutuses, nimelt Landgericht Mühlhauseni juures asuva prokuratuuri 9. aprilli 1998. aasta süüdistusakti alusel. Komisjon märgib, et sellest dokumendist nähtub, et Tüüringi liidumaa on tagasinõutava abisumma väljaarvutamisel teinud eksliku järelduse, et valel eesmärgil kasutatud summa on väiksem, kuna neile ei olnud tagastatava summa kindlaksmääramisel veel teada, et seotud ettevõtjate suhtes kehtivat üksteise toetamise keeldu oli rikutud kogu projekti osas ning et seetõttu ei oleks tohtinud toetusi üldse anda. Komisjon leiab, et seega talitas ta õigesti, kui tegi vaidlustatud otsuses järelduse, et kõik makstud toetused tuleb tunnistada ebaseaduslikuks ja seega tagasi nõuda. Komisjon on seisukohal, et sellise järelduse õigsust rõhutab asjaolu, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal ei olnud talle kättesaadav teave selle kohta, et Tüüringi liidumaa nõutud 32,45 miljoni Saksa marga suurune summa oli reaalselt tagasi makstud.

139 Komisjon märgib vastuseks Tüüringi liidumaa argumentidele, mille kohaselt ta polevat arvestanud võimalust, et Albrechtsi CD-tehast saaks toetada piirkondliku abikava raames, et ta tugines investeerimistoetuste ja -lisatasude hindamisel tema enda suunistele, mis käsitlevad piirkondliku riigiabi andmist (komisjoni teadaanne piirkondliku riigiabi andmist käsitlevate suuniste kohta (EÜT 1998, C 74, lk 9), mida muudeti viimati piirkondliku riigiabi andmist käsitlevate suuniste muudatustega (EÜT 2000, C 258, lk 5), edaspidi „piirkondlikku riigiabi käsitlevad suunised”), nii et selle üle pole mõtet vaielda.

140 Viimase asjaoluna leiab komisjon, et kuna esiteks on selge, et investeerimise lisatasud suunati tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi kaudu mujale, ja teiseks pole tõendatud, et ühte osa neist lisatasudest kasutati nõuetekohaselt, siis tuleb need lisatasud täies ulatuses tagasi nõua, kuna neid tuleb pidada maksmisest alates nõuetele mittevastavaks. Komisjon märgib, et kuigi seni on juba taotletud 6,4 miljoni Saksa marga, millele on juurde arvestatud 2,2 miljonit Saksa marka, tagastamist (vaidlustatud otsuse 79. põhjendus), ei ole tema käsutuses teavet selle summa reaalse tasumise kohta, mistõttu nõudis ta kogu summa, st 19,42 miljoni Saksa marga tagasimaksmist. Komisjon leiab, et Tüüringi liidumaa argument, mille kohaselt komisjon ei ole investeerimise lisatasude suhtes otsust teinud, ei vasta tegelikkusele. Ta märgib, et ta on selles küsimuses seisukoha võtnud, kuna viidates vaidlustatud otsuse 94. põhjenduses eelnevatele põhjendustele, on ta tõendanud, et lisatasud ei ole nõuetekohased, toetudes seejuures Saksamaa ametiasutuste avaldustele, mis võimaldasid järeldada, et kõnealuseid vahendeid ei kasutatud mitte investeerimisprojekti, vaid kogu Pilz Grupi tegevuse heaks, ning seega on neid kasutatud valel eesmärgil.

141 ODS nõustub komisjoni argumentidega investeerimistoetuste ja -lisatasude kohta. Ta rõhutab, et komisjoni seisukohta toetab veel üks asjaolu, nimelt ei olnud esialgu ühisettevõttele ja seejärel PA-le antud investeerimistoetused ja -lisatasud kooskõlas investeerimistoetusi käsitleva seadusega ettenähtud abikava ega TIC-kavaga, mis oli saanud heakskiidu komisjonilt. ODS väidab, et Tüüringi liidumaa enda arvates anti abi enne Saksamaa taasühinemist, st ajal, mil need abikavad polnud veel Tüüringi liidumaa suhtes jõustunud (TIC-kava punktid 1.2, 3.2 ja 2.9.2 ning piirkondlikku riigiabi käsitlevate suuniste punkt 4.2).

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

142 Käesoleva väite raames tuleb uurida eraldi neid Tüüringi liidumaa argumente, mis puudutavad Tüüringi liidumaa enda makstud investeerimistoetusi ja -lisatasusid, ning argumente, mis puudutavad Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetusi ja -lisatasusid. Komisjon on vaidlustatud otsuses esitanud nende kahe meetmega seoses erinevaid põhjendusi.

a) Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetused ja -lisatasud

143 Vaidlustatud otsuse artikli 1 lõike 1 kohaselt on Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetused ja -lisatasud EÜ asutamislepinguga vastuolus, kuna neid on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses.

144 Valel eesmärgil kasutamise mõiste tuleneb otseselt EÜ artikli 88 lõikest 2, kus on sätestatud, et „[k]ui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav[at] abi […] kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul”. Määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti g kohaselt on abi kuritarvitamine „abi kasutamine selle saaja poolt vastuolus otsusega, mis on vastu võetud vastavalt käesoleva määruse artikli 4 lõikele 3 ja artikli 7 lõigetele 3 või 4”.

145 Neist sätetest järeldub, et kui komisjon soovib tõendada, et heakskiidetud abikava alusel antud abi on kasutatud valel eesmärgil, peab ta ära näitama, et selle abi kasutamisel on rikutud selle abikava kohta kehtivaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus siis, kui komisjon abikava heaks kiitis.

146 Komisjon on käesolevas asjas põhjendanud Tüüringi liidumaa makstud toetuste ja lisatasude valel eesmärgil kasutamise kohta antud hinnangut vaidlustatud otsuse 87. põhjenduses järgmiselt:

„Saksamaa uurimisorganite läbi viidud uurimise kohaselt vahetati Pilz Gruppi kuuluvate ettevõtjate vahel kaupu ja teenuseid koguväärtuses 109 miljonit Saksa marka. Seega poleks investeerimisprojekt tervikuna tohtinud abi saada, kuna rikuti seotud ettevõtjate suhtes kehtivat omavahelise toetamise keeldu. Järelikult ei ole 63,45 miljoni Saksa marga suurune investeerimistoetus, mida anti ekslikult [TIC-kava ja] investeerimise lisatasusid aastateks 1991 ja 1992 reguleeriva seaduse alusel, programmiga kooskõlas ning seega ei või seda heakskiidetud abikavade hulka arvata.”

Komisjon järeldas, et nimetatud abi, mis omandati Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel, tuleb pidada ühisturuga kokkusobimatuks ning see tuleb tagastada. Komisjon märkis, et Tüüringi liidumaa nõudis oma 27. juuli 1995. aasta otsusega üksnes 32,5 miljoni Saksa marga tagastamist, nii et tagasi saada jääb veel 30,95 miljonit Saksa marka (vaidlustatud otsuse 88. põhjendus).

147 Neist põhjendustest tuleneb, et komisjon tegi vaidlustatud otsuses järelduse seotud ettevõtjate suhtes kehtiva omavahelise põhivarale toetuse andmise keelu rikkumise ning seega EÜ artikli 88 lõike 2 rikkumise kohta Pilz Grupi sees toimunud kaubavahetuse ja teenuste osutamise ning tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel toimunud rahaliste vahendite kõrvalejuhtimise tõttu.

148 Tuleb märkida, et Tüüringi liidumaa on kirjalikes märkustes väitnud, ning komisjon ei vaielnud talle selles konkreetses küsimuses vastu, et ei TIC-kava ega investeerimise lisatasusid käsitlev seadus kui komisjonilt heakskiidu saanud abikavad sellist keeldu ette ei näe, vaid et tegemist on täiendava tingimusega, mille Tüüringi liidumaa on ette näinud kõigi käesoleval juhul kõne all olevate toetuste ja lisatasude osade maksmise suhtes, eesmärgiga vältida nende kasutamist teiste Pilz Gruppi kuuluvate ettevõtjate toetuseks. Sellist arusaama toetab ka komisjonile haldusmenetluses saadetud Landgericht Mühlhauseni prokuratuuri süüdistusakt.

149 Kuna abikeeldu ei olnud märgitud ei kõnealustes abikavades ega otsustes, millega need heaks kiideti, ei saa komisjon abi valel eesmärgil kasutamise järeldamiseks käesoleval juhul tugineda ainuüksi selle keelu rikkumisele. Nagu eespool punktis 145 märgitud, selleks et tõendada, et lubatud abikava alusel antud abi on kasutatud valel eesmärgil, peab komisjon ära näitama, et selle abi kasutamisel on rikutud selle abikava kohta kehtivaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus siis, kui komisjon abikava heaks kiitis. Sellegipoolest ei saa asjaolu, et rikutud on abi andva poole ühepoolselt kehtestatud täiendavat tingimust, ilma et see tingimus oleks selgesõnaliselt ära toodud siseriiklikes eeskirjades, millele komisjon on heakskiidu andnud, lugeda piisavaks tõendiks, et abi on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes.

150 Õige on see, et üldiselt võib sellisel juhul nagu käesolevas asjas, kus abisaaja kuulub sellisesse äriühingute gruppi, kus toimub tsentraliseeritud rahahaldussüsteem, osutuda kasulikuks, et toetuste ja muu abi maksmise suhtes kehtiks range keeld nende kasutamise osas teiste abisaajaga samasse gruppi kuuluvate ettevõtjate toetuseks. Landgericht Mühlhauseni prokuratuuri süüdistusaktist tuleneb, et käesoleval juhul nägi Tüüringi liidumaa just sel põhjusel toetuste maksmise osas ette sellise keelu. Sellegipoolest ei varja asjaolu, et ühe teatud klausli lisamine abikavva võis olla soovitav, tõsiasja, et käesoleval juhul ei sisaldunud sellist sätet ei kõnealustes abikavades ega komisjoni otsuses, nii et selle mittejärgimine ei saa kujutada endast abi valel eesmärgil kasutamist EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes, vastasel juhul kahjustaks see komisjoni nimetatud sätte alusel läbiviidava kontrolli ettenägemise võimalust.

151 Seega oli Tüüringi liidumaal õigus, kui ta väitis, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea, leides, et Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetusi ja -lisatasusid on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 esimese lõigu mõttes ainuüksi seetõttu, et nende maksmisel rikuti nende maksmise ajal kehtivat keeldu.

152 Arvestades eeltoodut ning ilma, et oleks vaja uurida teisi Tüüringi liidumaa selle kohta esitatud väiteid, tuleb tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 osas, milles komisjon on leidnud, et ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi hulka kuulub Tüüringi liidumaa investeerimistoetuste ja -lisatasudena makstud 63,45 miljonit Saksa marka.

b) Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetused ja -lisatasud

153 Vaidlustatud otsuse 93.–95. põhjendusest nähtub, et komisjon on Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetuste ja -lisatasude osas teinud järgmised järeldused:

„[a]bi ei kasutatud investeerimisprojekti jaoks, mis hõlmas CD-tehase ehitamist, vaid kogu Pilz Grupi toetuseks ning seega kasutati seda valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses […]

See kehtib ka investeerimise lisatasusid käsitleva seaduse või TIC-kava raames antud abi käsitlevate sätete alusel antud 19,42 miljoni Saksa marga suuruse kogusumma kohta.

Saksamaa ametiasutused teatasid komisjonile, et nad on võtnud Saksa õiguse kohaselt ettenähtud meetmeid abi tagasisaamiseks Pilz Grupi pankrotimenetluse raames.”

154 Tuleb märkida, et Tüüringi liidumaa on õigustatult väitnud, et nende ebamääraste ja põhjendamatute põhjendustega rikutakse EÜ artiklit 253, kuna ei ole ära näidatud, miks on komisjon järeldanud, et Baieri liidumaa makstud investeerimistoetuste ja -lisatasude kasutamisel rikuti TIC-kava ja investeerimise lisatasusid käsitlevat seadust.

155 Ei piisa sellest, kui nentida – nagu on märgitud vaidlustatud otsuse 95. põhjenduses –, et Saksamaa ametiasutused teatasid komisjonile, et nad on abi tagasisaamiseks võtnud Saksa õiguse kohaselt ettenähtud meetmeid. Sõltumata sellest, kas komisjon võis neid meetmeid õigustatult tõlgendada sellisena, et Saksamaa ametiasutused on sellega tunnistanud kõnealuse abi kasutamist valel eesmärgil, ei vabasta see komisjoni EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustusest kõnealuse abi ühisturuga kokkusobimatuse küsimuses.

156 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutavatest põhjendustest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja ühenduse kohus saaks teostada kontrolli (vt Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-350/88: Declare jt v. komisjon, EKL 1990, lk I-395, punkt 15, ning selles viidatud kohtuotsused). Pealegi on Euroopa Kohus eespool viidatud kohtupraktika puhul puudutatud isikute mõiste juures sedastanud, et põhjendamisnõude hindamisel tuleb lähtuda vaidlustatud akti adressaatide ja teiste EÜ artikli 230 mõttes otseselt ja isiklikult puudutatud isikute huvist saada selgitusi (Euroopa Kohtu 13. märtsi 1985. aasta otsused liidetud kohtuasjades 296/82 ja 318/82: Madalmaad ja Leeuwarder Papierwarenfabriek v. komisjon, EKL 1985, lk 809, punkt 19; eespool punktis 127 viidatud kohtuotsus Confédération nationale du Crédit mutuel v. komisjon, punkt 68). Seega ei saa riigiabi valdkonnas vastuvõetud otsuse põhjendamiskohustus