ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kui vastus on eitav ja see on järelikult võimalik, siis kas ELTL artiklit 49 ning riigihangete direktiivi artikleid 76 ja 77 (koostoimes artikliga 74 ja lisaga 14) tuleb tõlgendada nii, et nendega on avaliku sektori hankijatel lubatud sõlmida kokkuleppeid eraõiguslike mittetulundusasutustega (mitte ainult vabatahtlike organisatsioonidega) isikutele igat laadi sotsiaalteenuste osutamiseks kulude hüvitamise eest, kasutamata direktiivis ette nähtud menetlusi, olenemata hinnangulisest maksumusest, lihtsalt seeläbi, et nimetatud kokkulepped kvalifitseeritakse kokkulepeteks, mis ei ole lepingulised, kui nimetatud riigisisestes õigusnormides ei ole lisaks sõnaselgelt kehtestatud selle direktiivi artiklis 77 ette nähtud nõudeid, vaid on viidatud edasistele rakenduseeskirjadele, lisamata sõnaselgelt nende juhiste hulka, mida tuleb nendes rakenduseeskirjades järgida, et need peavad sõnaselgelt kehtestama nimetatud direktiivi artiklis 77 ette nähtud nõuded?
1.

Kas tõsiasja, et direktiivi 2006/112/EÜ (1) III lisa punktis 7 koostoimes artikli 98 lõikega 2 on nimetatud nii laadad kui ka lõbustuspargid, saab kasutada argumendina, mis toetab järeldust, et lubatav on vahetegemine ja teemapargi (Freizeitpark) maksustamine hariliku maksumääraga, olgugi et nimetus „lõbustuspark“ hõlmab nii paikseid atraktsioone pakkuvate ettevõtjate tegevust kui ka teisaldatavaid atraktsioone pakkuvate ettevõtjate tegevust?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Bremen (Saksamaa) 2. septembril 2020 – S versus Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

(Kohtuasi C-411/20)

(2020/C 423/39)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Bremen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: S

Vastustaja: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2004/38/EÜ (1) artiklit 24 ja määruse (EÜ) nr 883/2004 (2) artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt ei ole teise liikmesriigi kodanikul, kellel on selle liikmesriigi territooriumil alaline elukoht või harilik viibimiskoht, ning kes ei tõenda, et ta saab riigisisest tulu põllu- ja metsamajandusest, ettevõtlusest, tööst füüsilisest isikust ettevõtjana või palgatööst, õigust saada kolme esimese kuu eest alates alalisse elukohta või harilikku viibimiskohta elama asumisest perehüvitisi määruse nr 883/2004 (EÜ) artikli 3 lõike 1 punkti j tähenduses koostoimes määruse nr 883/2004 (EÜ) artikli 1 punktiga z, samas kui samasuguses olukorras oleval asjaomase liikmesriigi kodanikul on õigus saada perehüvitisi määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 3 lõike 1 punkti j tähenduses koostoimes artikli 1 punktiga z ilma, et ta tõendaks põllu- ja metsamajandusest, ettevõtlusest, tööst füüsilisest isikust ettevõtjana või palgatööst saadava riigisisese tulu olemasolu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77, ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
3.

Küsimused direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 esimeses lauses nimetatud taganemisõiguse kaotamise kohta: a) Kas direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 esimeses lauses viidatud taganemisõigus on kaotatav? Kui vastus on jaatav: b) Kas taganemisõiguse kaotamine on taganemisõiguse ajaline piirang, mis peab olema sätestatud parlamendi poolt vastu võetud seaduses? Kui vastus on eitav: c) Kas taganemisõiguse kaotamise vastuväide eeldab subjektiivsest aspektist seda, et tarbijale oli tema taganemisõiguse jätkumine teada või et tarbija teadmatus oli vähemalt põhjustatud raskest hooletusest? Kui vastus on eitav: d) Kas krediidiandja võimalus esitada asjaomane teave krediidivõtjale direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 teise lause punkti b kohaselt tagantjärele ja tekitada sellega olukord, kus taganemisõiguse tähtaeg hakkab kulgema, on vastuolus taganemisõiguse kaotamise sätete kohaldamisega hea usu põhimõtte alusel? Kui vastus on eitav: e) Kas see on kooskõlas kehtivate põhimõtetega, mis on põhiseaduse kohaselt Saksa kohtunikule siduvad, ja kui vastus on jaatav, siis kuidas peab õiguse kohaldaja Saksamaal lahendama vastuolu rahvusvahelise õiguse siduvate nõuete ja Euroopa Kohtu nõuete vahel? Olenemata vastustest eespool sõnastatud esimesele, teisele ja kolmandale eelotsuse küsimusele:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Poola) 6. augustil 2020 – A.M. versus Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

(Kohtuasi C-373/20)

(2020/C 423/26)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: A.M.

Vastustaja: Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

Eelotsuse küsimused

Kas on õige komisjoni 29. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1120/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) III jaotises sätestatud ühtse otsetoetuste kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad (1), artikli 2 punktis c sisalduvale mõistele „püsikarjamaa“ riigiasutuste antud tõlgendus, mille kohaselt perioodilist erikaitsevööndis (Natura 2000 ala; Ińsko maastikupark) paiknevate niitude ja karjamaade looduslikku üleujutust ja uputust põhjustab nn külvikorra rakendamine nendel maadel ja seetõttu katkeb selle külvikorra mitterakendamise viieaastane (või pikem) periood, ja lõpptulemusena on see aluseks ka põllumajanduse keskkonnatoetuse äravõtmisele põllumajandustootjalt või sellise toetuse maksmise piiramisele ning toob samuti kaasa täiendavad finantstagajärjed seoses põllumajanduse keskkonnaprogrammi viieaastase rakendusperioodi kulgemise katkestamisega?

(1) ELT 2009, L 316, lk 1
1.

Kui ebaõiglane lepingutingimus on seotud lepingu põhiobjektiga (teave vahetuskursi kohta ei olnud kooskõlas), mille tagajärjel ei saa leping kehtida ja poolte vahel ei ole kokkulepet, siis kas direktiivi 93/13 (1) täielik mõju on tagatud sellega, et liikmesriigi õiguses dispositiivse normi puudumisel annab juhised lepingu kehtivaks või jõus olevaks tunnistamiseks kõrgemalseisva kohtu seisukoht, mis ei ole madalama astme kohtutele siduv?
2.

Kas LEC artikli 394 lõige 3 on iseenesest vastuolus direktiivi artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 ning muudab selle direktiiviga tarbijatele antud õiguste kohtuliku kasutamise võimatuks või ülemäära raskeks, kuna selle artikliga tarbijale kehtestatud piirang, mis seisneb selles, et tarbija peab kandma osa oma kohtukuludest, tähendab, et ei saa taastada faktilist ja õiguslikku olukorda, milles tarbija oleks, kui sellist lepingutingimust ei oleks olnud, vaatamata sellele, et kohus on tarbija kasuks teinud otsuse, milles tunnistati see lepingutingimus ebaõiglaseks, ja kuna ei kõrvaldata kulude piiramisega seotud ebamõistlikku menetlusnõuet, mis tagaks tarbijale tema õiguste kasutamiseks sobivamad ja tõhusamad vahendid.
1.

Kui finantsasutuse kriisilahendusmenetluse raames tühistatakse kõik aktsiad, milleks kapital jagunes, siis kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/59/EL (1) artikli 34 lõike 1 punkti a, artikli 53 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 60 lõike 2 punkte b ja e tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et isikud, kes omandasid oma aktsiad mõni kuu enne kriisilahendusmenetluse algatamist märkimiseks avaliku pakkumise teel kapitali suurendamise korral, võivad esitada emitendi vastu või hiljem ühendamise teel toimunud ühinemise tulemusel loodud asutuse vastu kahju hüvitamise nõudeid või samaväärse mõjuga nõudeid, mis põhinevad sellel, et emissiooniprospektis antud teave oli puudulik?
4.

Kas õiguspärase ootuse (kaitse) põhimõtet võib tõlgendada nii, et selle objektiivne alus, s.o maksumaksja ootus tema raamatupidamiskäsitluse suhtes, on põhjendatud, kui maksuhaldur on varem teinud maksumaksja juures kontrolle, mille käigus ta on hinnanud – ehkki ei ole seda konkreetselt tuvastanud või see järeldub vaikimisi tema toimimisviisist –, et tõendavate dokumentide, raamatupidamise ja registrite esitamine ja pidamine on nõuetele vastav, või võib maksumaksja tugineda õiguspärase ootuse põhimõttele ainult siis, kui maksuhaldur kontrollib tagantjärele tema maksudeklaratsioone, mille aruandeperioodid on suletud, laiendades kontrolli igat liiki maksudele, ning teeb maksumaksja raamatupidamistava kohta sõnaselgelt soodsa otsuse? Kas maksuhaldur toimib kooskõlas õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega, kui ta oma hilisemates otsustes omistab raamatupidamiseeskirjade eiramistele õiguslikke ja maksualaseid tagajärgi, nii et ta – väites, et varasem maksukontroll oli formaalne või mittetäielik või et ta ei ole sõnaselgelt avaldatud soodsat seisukohta – ei tunnista, et kaebajal oli põhjendatud ootus, et tema varasem raamatupidamistava oli õige?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugal) 10. septembril 2020 – GD, ES versus Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

(Kohtuasi C-426/20)

(2020/C 423/41)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: GD, ES

Kostja: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/104/EÜ renditöö kohta (1) artikli 3 lõike 1 punktiga f ja artikli 5 lõikega 1 on vastuolus niisugune norm, nagu on sätestatud tööseadustiku (mis on heaks kiidetud 12. veebruari 2009. aasta seadusega nr 7/2009) artikli 185 lõikes 6, mille kohaselt on renditöötajal igal juhul õigus palgalisele puhkusele ja erakorralisele puhkusetasule ainult proportsionaalselt kasutajaettevõtjas töötatud ajaga, isegi kui tema töösuhe algab ühel kalendriaastal ja lõpeb kahe või enama kalendriaasta möödumisel sellest kuupäevast, samas kui kasutajaettevõtja poolt otse tööle võetud töötajale, kes töötab samal ajavahemikul samal töökohal, kohaldatakse üldist puhkusekorda, mis tagab talle pikema tasustatud puhkuse ja suurema erakorralise puhkusetasu, kuna need ei ole proportsionaalsed töötatud ajaga?

(1) ELT 2008, L 327, lk 9.
5.

Kuidas tuleb – juhul kui määratakse kindlaks, et laste elatise kindlaksmääramise seisukohast ei ole vanemate ja laste alaline elukoht liikmesriigis – tõlgendada määruse nr 4/2009 artikli 7 forum necessitatis’t ja eelkõige, millised eeltingimused on vajalikud selleks, et asuda seisukohale, et menetlust ei saa mõistlikult algatada või läbi viia või see osutub võimatuks kolmandas riigis, millega on kohtuvaidlusel tihe seos (käesoleval juhul Togo)? Kas on vaja, et pool tõendaks, et ta on selles liikmesriigis algatanud või püüdnud algatada menetlust, aga negatiivse tulemusega, ning kas liikmesriigiga piisava seotuse jaoks piisab ühe vaidluse poole kodakondsusest?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Hamburg (Saksamaa) 28. septembril 2020 – BC versus Deutsche Lufthansa AG

(Kohtuasi C-467/20)

(2020/C 433/38)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: BC

Kostja: Deutsche Lufthansa AG

Eelotsuse küsimus

Kas määruse nr 261/2004 (1) artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõiget 1 tuleb koostoimes selle määruse artikli 3 lõikega 5 tõlgendada nii, et kui tegemist on ümberistumisega lennuga, mis koosneb kahest lennust ja mille kohta on tehtud üks broneering ning mis väljub kolmanda riigi territooriumil asuvast lennujaamast ja suundub sihtkohta liikmesriigi territooriumil asuvas lennujaamas muu kolmanda riigi lennujaama kaudu, võib reisija, kes hilines oma lõppsihtkohta kolm tundi või rohkem seetõttu, et hilines esimene lend, mida koodijagamise kokkuleppe alusel teostas kolmanda riigi lennuettevõtja, esitada viidatud määrusele tuginedes kahju hüvitamise hagi ühenduse lennuettevõtja vastu, kellelt mitmest lennust koosnev lend ühe broneeringuga broneeriti ja kes teostas vaid teise lennu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013 (1), millega kehtestatakse liidu tolliseadustik, artikli 124 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et tollivõlg on lõppenud, kui sellises olukorras nagu käesolevas asjas peetakse salakaup kinni ja seejärel konfiskeeritakse pärast seda, kui see on juba varem ebaseaduslikult Euroopa Liidu tolliterritooriumile toodud (tarbimisse lubatud)?
(2)

Üldkohus rikkus õigusnormi ja põhjendamiskohustust, kuna Üldkohus ei vaadanud läbi väidet, mille kohaselt on otsusega ECB/SSM/2018-FRCAG-75 rikutud õiguskindluse põhimõtet, ning Üldkohus rikkus õiguskindluse põhimõtet, kuna Üldkohus leidis, et esineb määruse nr 26 lõike 3 rikkumine, samas kui Üldkohus sõnaselgelt tunnistas, et see säte ei ole selge;
1.

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et määrus on kohaldatav ka olukorras, kus kahest lennust, mida teostab üks ja sama ühenduse lennuettevõtja, koosneva lennu broneerimiseks on tehtud üks broneering, kui nii esimese lennu väljumiskoht kui ka teise lennu saabumiskoht on kolmandas riigis ja liikmesriigi territooriumil on vaid esimese lennu saabumiskoht ja teise lennu väljumiskoht? Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:
1.

Kas määruse (EL) nr 1169/2011 (1) artikli 31 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et kõnealune säte on kohaldatav vaid toidule, mille puhul on vajalik valmistamine ja antud on valmistamisjuhis?
(1)

Üldkohus rikkus õigusnormi ja põhjendamiskohustust, kuna Üldkohus ei vaadanud läbi väidet, mille kohaselt on otsusega ECB/SSM/2018-FRCAG-77 rikutud õiguskindluse põhimõtet, ning Üldkohus rikkus õiguskindluse põhimõtet, kuna Üldkohus leidis, et esineb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta artikli 26 lõike 3 rikkumine, samas kui Üldkohus sõnaselgelt tunnistas, et see säte ei ole selge;
1.

Kas ELi toimimise lepingu artiklit 20 ja artiklit 21 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 7, 24 ja 45 tuleb tõlgendada nii, et need ei luba Bulgaaria haldusasutusel, kellele on esitatud taotlus tõendada teises liidu liikmesriigis toimunud Bulgaaria kodakondsusega lapse sündi, mis on tõendatud Hispaania sünnitunnistusega, milles kaks naissoost isikut on registreeritud emana ja milles puudub täpsustus, kas üks ja kui jah, siis kumb neist on lapse bioloogiline ema, keelduda Bulgaaria sünnitunnistuse väljastamisest põhjendusega, et kaebuse esitaja keeldub teatamast, kes on lapse bioloogiline ema?
1.

Esimene väide, et rikutud on ELTL artiklit 266 ja hageja õigust täidetava kohtuotsuse täieulatuslikule täitmisele, sest Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tuvastas, et haldusjuurdluse taasavamise otsuse puhul on tegemist ettevalmistava aktiga, mis ei mõjuta negatiivselt hageja huvisid. Tegemist oli otsusega jätta kohtuotsus vastuolus ELTL artikliga 266 nõuetekohaselt täitama ja KF juhtumi konkreetsetel asjaoludel rikub see tema huve vahetult ja otseselt. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei võtnud arvesse KF juhtumi konkreetseid asjaolusid, nimelt esialgses haldusjuurdluses esinenud rikkumisi, mida ei ole võimalik heastada. Üldkohus rikkus õigusnormi, sest ta ei tuvastanud, et: — Satcenil ei olnud objektiivselt võimalik kõrvaldada rikkumisi haldusjuurdluse taasavamisega, eelkõige seetõttu, et esialgses haldusjuurdluses oli lubamatult mõjutatud tunnistajaid ning kahjustatud nii nende au kui ametialast mainet, nagu seda tuvastati täidetavas kohtuotsuses; — õiglast menetlust ei olnud võimalik tagada ja — rikutud on mõistliku menetlusaja põhimõtet.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Alba Iulia (Rumeenia) 2. oktoobril 2020 – SC Philips Orăştie S.R.L.versus Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(Kohtuasi C-487/20)

(2020/C 433/42)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Alba Iulia

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: SC Philips Orăştie S.R.L.

Vastustaja: Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklit 179 [esimene taane] ja artiklit 183 [esimene taane] koostoimes võrdväärsuse, tõhususe ja neutraalsuse põhimõtetega, saab tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusakt või tava, mis kehtestab tagastatava käibemaksu summa vähendamise, kaasates tasumisele kuuluva käibemaksu arvutamisse täiendavate maksukohustuste summad, mis on määratud maksuotsuses ja tühistatud kohtuotsusega, mis ei ole lõplikult jõustunud, juhul kui need kohustused on tagatud pangatagatisega ja riigisisesed maksumenetluse sätted tunnustavad kõnealuse tagatise täitmist peatavat toimet muude maksude ja lõivude suhtes?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006 L 347, lk 1).
3.

Kas juhul, kui teisele küsimusele vastatakse eitavalt, on liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on korduva taotlusena esitatud varjupaigataotlus vastuvõetamatu, ilma et tehtaks vahet pagulasseisundi ja täiendava kaitse seisundi vahel, kooskõlas direktiivi 2013/32/EL artikli 33 lõike 2 punktiga d?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: 2. a) Kas ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis näeb hasartmänguseaduse kohaselt keelatud õnnemängude majandustegevuse käigus kättesaadavaks tegemise eest ette rahatrahvi määramise iga mänguautomaadi kohta, kehtestamata määratud rahatrahvide kogusumma absoluutset ülempiiri? 2. b) Kas ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis näeb hasartmänguseaduse kohaselt keelatud õnnemängude majandustegevuse käigus kättesaadavaks tegemise eest ette miinimumtrahvi määramise summas 6 000 eurot iga mänguautomaadi kohta? 2. c) Kas ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis näeb hasartmänguseaduse kohaselt keelatud õnnemängude majandustegevuse käigus kättesaadavaks tegemise eest ette asendusaresti määramise iga mänguautomaadi kohta, kehtestamata asendusaresti kogupikkuse absoluutset ülempiiri? 2. d) Kas ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis näeb hasartmänguseaduse kohaselt keelatud õnnemängude majandustegevuse käigus kättesaadavaks tegemise eest trahvi määramise korral ette kohustuse tasuda osa trahvimenetluse kuludest summas, mis moodustab 10 % määratud rahatrahvidest?
3-1:

Kas määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada ja kohaldada nii, et keelatud on sõidukivarustus, mille puhul on heitgaasi tagastuse määr heitkoguseid eeldatavasti mõjutava osa konstruktsiooni tõttu reguleeritud selliseks, et see tagab heite madala taseme vaid temperatuuril 20 oC kuni 30 oC ja väljaspool nimetatud temperatuurivahemikku see järk-järgult väheneb? Juhul kui küsimusele 3-1 vastatakse eitavalt:
II.

Kas määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei saa toetusesaaja tugineda tema vastu algatatud sundtäitmist käsitlevas kohtumenetluses nelja või kaheksa aasta pikkuse tähtaja möödumisele, kuna seda küsimust saab hinnata üksnes halduskohtule selle akti peale esitatud kaebuse raames, mis on esitatud akti peale, millega määratakse põhjendamatult saadud summade tagastamine, kuna on tuvastatud eeskirjade eiramine? Kui vastus eespool nimetatud eelotsuse küsimustele on eitav:
1.

Kas sellised riigisisesed õigusnormid, mis kohustavad kohut tegevusloa andmise menetlusesse nõuetekohaselt eksperti kaasates saama ekspertaruande autonoomselt kutseorganisatsioonilt, kelle otsustusorganites on enamus sellise kutseala esindajate grupi liikmetel, kelle huvid kalduvad olema vastuolus selle kutseala esindajate grupi huvidega, kuhu tegevusloa taotleja kuulub, või – kui need õigusnormid on EL õigusega vastuolus – saama ekspertaruande riigiasutuse teenistuses olevalt eksperdilt, on kooskõlas selle kohtu prima facie erapooletusega, mida nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47?
3.

a) Kas esimeses küsimuses märgitud sõltuvussuhte olemasolu hindamisel on määrav tähtsus sellel, kas kolmanda riigi kodanikust vanem on alaealise liidu kodaniku eest iga päev hoolitsenud ajal, mis eelnes taotluse esitamisele või elamisõiguse andmisest keeldumise otsusele või (liikmesriigi) kohtu otsusele keeldumist puudutavas menetluses, ja sellel, kas seni on alaealise eest hoolitsenud ja/või saavad (jätkuvalt) hoolitseda teised isikud? b) Kas sellega seoses saab alaealiselt liidu kodanikult nõuda, et selleks et ta saaks tegelikult kasutada liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi, asuks ta liidu territooriumil elama teise vanema juurde, kes on liidu kodanik, kuid kellel ei pruugi alaealise suhtes enam olla isikuhooldusõigust? c) Juhul kui see on nii, siis kas seejuures on vahet, kas kõnealune vanem teostab või on teostanud alaealise suhtes isikuhooldusõigust ja/või hoolitseb või on hoolitsenud alaealise eest õiguslikust, rahalisest ja/või emotsionaalsest aspektist ja kas ta on valmis hoolitsuskohustust üle võtma ja/või alaealise eest hoolitsema? d) Kui peaks selguma, et kolmanda riigi kodanikust vanemal on alaealise liidu kodaniku suhtes ainuhooldusõigus, siis kas see tähendab, et õiguslikust, rahalisest ja/või emotsionaalsest aspektist hoolitsemise küsimusele tuleb omistada väiksem kaal?
I.

Kas määruse nr 2988/95 (1) artikli 3 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis kohustavad toetusesaajat esitama pädevale halduskohtule kaebuse akti peale, millega määratakse eeskirjade eiramise tõttu põhjendamatult saadud summade tagastamine, vastasel juhul muutub see akt lõplikuks […], kui kaebust ei ole tähtajaks esitatud (st kui toetusesaaja ei ole ettenähtud tähtaja jooksul kasutanud temal olevaid õiguskaitsevahendeid) ja seega on põhjendamatult makstud summa tagastamist võimalik nõuda vastavalt riigisisestele õigusnormidele ja riigi õiguses sätestatud tähtaegade jooksul?