62

Nendel asjaoludel otsustas Landgericht Ravensburg (Ravensburgi esimese astme kohus, Saksamaa) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2008/48] artikli 10 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et krediidilepingus tuleb krediidi liigi kohta vajaduse korral täpsustada, et tegemist on seotud krediidilepinguga ja/või tähtajalise krediidilepinguga? 2. Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti d tuleb tõlgendada nii, et tingimustes, mis käsitlevad sellise laenu kasutamist, mis on võetud müügilepingu rahastamiseks sõlmitud seotud krediidilepingu alusel, tuleb juhul, kui laenusumma makstakse välja müüjale, täpsustada, et laenuvõtja vabastatakse väljamakstud summa ulatuses kohustusest tasuda müüjale ostuhind ja müüja peab talle pärast ostuhinna täies ulatuses tasumist ostetud asja üle andma? 3. Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti l tuleb tõlgendada nii, et krediidilepingus a) tuleb absoluutarvuna esitada krediidilepingu sõlmimise ajal kehtiv viivisintressimäär või vähemasti kehtiv viiteintressimäär (käesoleval juhul baasintressimäär BGB § 247 alusel), mille põhjal arvutatakse kehtiv viivisintressimäär teatava protsendimäära (käesoleval juhul 5 protsendi vastavalt BGB § 288 lõike 1 teisele lausele) lisamise teel; b) tuleb viivisintressimäära kohandamise metoodikat konkreetselt selgitada või vähemasti viidata riigisisestele õigusnormidele, millest nähtub viivisintressimäära kohandamine (BGB § 247 ja § 288 lõike 1 teine lause)? 4. a) Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti r tuleb tõlgendada nii, et krediidilepingus tuleb näidata laenu ennetähtaegsest tagasimaksest tingitud hüvitise täpne ja tarbijale arusaadav arvutuskäik, mille põhjal saab tarbija vähemasti ligikaudselt arvutada hüvitise suuruse lepingu ennetähtaegse lõpetamise korral? b) (kui vastus käesoleva küsimuse punktile a on jaatav) Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punktiga r ja artikli 14 lõike 1 teise lausega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt hakkab selle direktiivi artikli 10 lõike 2 punktis r ette nähtud kohustusliku teabe nõuetekohaselt esitamata jätmise korral taganemisõigus ikkagi kulgema lepingu sõlmimisel ja laenuandja kaotab üksnes õiguse nõuda hüvitist laenu ennetähtaegse tagastamise korral? 5. Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti s tuleb tõlgendada nii, et a) krediidilepingus tuleb märkida ka riigisisestest õigusnormidest krediidilepingu pooltele tulenev ülesütlemisõigus, eelkõige laenuvõtjale BGB §‑st 314 tulenev õigus öelda tähtajaline krediidileping üles mõjuval põhjusel, ja ülesütlemisõigust ette nägev paragrahv tuleb sõnaselgelt nimetada; b) (kui vastus käesoleva küsimuse punktile a on eitav) sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt on liikmesriigi õiguses ette nähtud lepingu erakorralise ülesütlemise õiguse nimetamine kohustuslik teave direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti s tähenduses; c) krediidilepingus tuleb ülesütlemisõiguse teostamiseks ette nähtud ülesütlemiseavalduse esitamise tähtaja- ja vorminõuded märkida krediidilepingu poolte kõigi ülesütlemisõiguste kohta? 6. Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti t tuleb tõlgendada nii, et krediidilepingus tuleb esitada olulised vorminõuded, mida tuleb järgida kaebuse ja/või kahjuhüvitusnõude esitamisel kohtuvälises kaebuste ja kahjuhüvitusnõuete menetluses? Kas ei piisa viitest kohtuvälise kaebuste ja kahjuhüvitusnõuete menetluse korrale, mis on avaldatud internetis? 7. Kas tarbijakrediidilepingu puhul on välistatud, et krediidiandja saab tugineda vastuväitele, et tarbija on kaotanud direktiivi 2008/48 artikli 14 lõike 1 esimeses lauses ette nähtud taganemisõiguse, a) kui krediidilepingus ei ole nõuetekohaselt esitatud direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikes 2 ette nähtud kohustuslikku teavet ja seda ei ole nõuetekohaselt edastatud ka tagantjärele, mistõttu ei ole direktiivi 2008/48 artikli 14 lõikes 1 sätestatud taganemisõiguse tähtaeg kulgema hakanud; b) (kui vastus käesoleva küsimuse punktile a on eitav) kui õiguse kaotamise vastuväite esitamisel tuginetakse peamiselt lepingu sõlmimisest möödunud ajale ja/või sellele, et mõlemad lepingupooled on lepingust tulenevad kohustused täitnud, ja/või sellele, kuidas laenuandja on käsutanud tagasisaadud laenusummat või laenutagatist, ja/või (krediidilepinguga seotud müügilepingu korral) sellele, et tarbija kasutas rahastatud eset või võõrandas selle, kuid õiguse kaotamise seisukohast tähtsust omava ajavahemiku kestel ja asjakohaste asjaolude tekkimise ajal tarbija oma taganemisõiguse jätkumisest ei teadnud ega pidanud teadma, ja krediidiandja ei saanud ka eeldada, et tarbija sellest teab? 8. Kas tarbijakrediidilepingu puhul on välistatud krediidiandja tuginemine vastuväitele, et tarbija kuritarvitab direktiivi 2008/48 artikli 14 lõike 1 esimeses lauses ette nähtud taganemisõiguse teostamisega oma õigusi, a) kui krediidilepingus ei ole nõuetekohaselt esitatud direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikes 2 ette nähtud kohustuslikku teavet ja seda ei ole nõuetekohaselt edastatud ka tagantjärele, mistõttu ei ole direktiivi 2008/48 artikli 14 lõikes 1 sätestatud taganemisõiguse tähtaeg kulgema hakanud; b) (kui vastus käesoleva küsimuse punktile a on eitav) kui õiguste kuritarvitamise vastuväite esitamisel tuginetakse peamiselt lepingu sõlmimisest möödunud ajale ja/või sellele, et mõlemad lepingupooled on lepingust tulenevad kohustused täitnud, ja/või sellele, kuidas laenuandja on käsutanud tagasisaadud laenusummat või laenutagatist, ja/või (krediidilepinguga seotud müügilepingu korral) sellele, et tarbija kasutas rahastatud eset või võõrandas selle, kuid õiguse kaotamise seisukohast tähtsust omava ajavahemiku kestel ja asjakohaste asjaolude tekkimise ajal tarbija oma taganemisõiguse jätkumisest ei teadnud ega pidanud teadma, ja krediidiandja ei saanud ka eeldada, et tarbija sellest teab?“