ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui küsimus on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt eelkõige 22. septembri 2016. aasta kohtuotsus, Breitsamer und Ulrich, C‑113/15, EU:C:2016:718, punkt 33).
10

Viimati nimetatud kirjas märkis komisjon järgmist: „Tulu maksustamise kord, mis hõlmab [soodustuste saajana] üksnes teatavaid äriühinguid või teatavaid majandussektoreid, mida valitsus peab strateegiliselt tähtsaks, tähendab, et see maksustamiskord ei ole turumajanduslik, vaid lähtub endiselt suures ulatuses riiklikust planeerimisest ning võib seega kuuluda [algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmandas taandes] ette nähtud kolmanda kriteeriumi kohaldamisalasse. Soodusmaksumäära korra kohaldamine muudab maksueelset kasumit, mida ettevõtja peab teenima selleks, et olla atraktiivne investorite jaoks […]. Sellega seoses olgu meenutatud, et [Xinyi PV] suhtes oli võimalik kohaldada vähendatud maksumäära (14,01%), sest [tema puhul] oli võimalik kohaldada samal ajal nii kõrgtehnoloogia ettevõtete maksustamiskorda kui ka teist maksustamiskorda, nimelt programmi „2 Free 3 Halve“. Selle tulemuseks oli tavapärase määraga (25%) võrreldes tunduvalt vähendatud maksumäär, mille eesmärk võis olla muu hulgas investeeringute ligimeelitamine vähendatud maksumäära abil ja seega kogu äriühingu finants- ja majandusolukorra mõjutamine. […] Lõpetuseks väidate, et komisjoni hinnang, mille kohaselt on maksustamiskord sisuliselt alati kohandatav, on põhjendamata. Teie argumente, et need kaks maksustamiskorda on ajalise piiranguga, on nõuetekohaselt arvesse võetud. Siiski ei sea asjaolu, et need kaks maksustamiskorda ei ole alalised, kahtluse alla tõika […], et nende eesmärk on äriühingu finants- ja majandusolukorra mõjutamine.“
14

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et 12. mai 2011. aasta kohtuotsusest Enel Maritsa Iztok 3 (C‑107/10, EU:C:2011:298) selgub nimelt, et käibemaksudirektiivi artikliga 183 koostoimes neutraalse maksustamise põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt enammakstud käibemaksu tagastamiseks ette nähtud tavapärast tähtaega, mille lõppemisel kuulub tagastamisele kuuluvalt summalt tasumisele intress, pikendatakse revisjoni alustamise korral. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et seega on alust arvata, et Niderale võlgnetavat intressi tuleb arvutada mitte Leedu maksukorralduse seaduse artikli 87 lõike 7 punktis 2, vaid selle seaduse artikli 87 lõike 7 punktis 1 ette nähtud tähtaja kulgemise algusest, mis on 30 päeva alates enammakse tagastamise taotluse saamisest.
9

Käibemaksuseaduse artikkel 127 sätestab: „1. Artikli 126 lõikes 1 sätestatud käibemaksu tagasisaamise õigus kehtib juhul, kui asjaomane kaup soetatakse maksukohustuslaselt (edaspidi „müüja“), kes: 1) on registreeritud käibemaksukohustuslasena, ja 2) dokumenteerib tehingud ja tasumisele kuuluva käibemaksu kassaaparaadi abil, ja 3) on sõlminud käibemaksu tagastamise lepingud vähemalt ühe lõikes 8 nimetatud ettevõtjaga. […] 5. Käibemaksu tagastavad reisijatele [Poola] zlottides (PLN) müüjad või tagastamisasutuste kaudu ettevõtjad, kelle tegevusala on artikli 126 lõikes 1 nimetatud maksu tagastamine. 6. Lõikes 5 nimetatud müüjad võivad käibemaksu kooskõlas artikli 126 lõikega 1 tagastada juhul, kui nende eelmise maksustamisaasta käive oli suurem kui 400000 zlotti ja käibemaks tagastatakse üksnes selliste kaupade eest, mille reisija on soetanud asjaomaselt müüjalt. […] 8. Lõikes 5 nimetatud ettevõtjad, kes ei ole müüjad, võivad käibemaksu kooskõlas artikli 126 lõikega 1 tagastada juhul, kui: 1) nad on punktis 6 nimetatud tõendi taotlemise ajal olnud käibemaksukohustuslased vähemalt 12 kuud; 2) nad on maksuameti juhatajat kirjalikult teavitanud oma kavatsusest alustada tegevust reisijatele käibemaksu tagastamise valdkonnas; 3) punktis 6 nimetatud tõendi taotlemise ajal on neil vähemalt 12 kuu vältel puudunud maksuvõlad riigieelarvesse laekuvate maksude või sotsiaalkindlustusmaksete osas; 4) nad on sõlminud lõikes 1 nimetatud müüjatega käibemaksu tagastamise lepingud; 5) nad on esitanud maksuametile tagatise summas 5 miljonit zlotti a) sularaha deposiidi, b) pangagarantii või c) vähemalt 3‑aastase lunastustähtajaga riigivõlakirjade kujul; 6) neile on väljastatud riigieelarve suhtes pädeva ministri tõend, millest nähtub, et nad on täitnud kõik punktides 1–5 nimetatud tingimused.“
12

Komisjoni 5. septembri 2013. aasta otsuse 2013/448/EL, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikega 3 (ELT 2013, L 240, lk 27), põhjendused 16 ja 17 on sõnastatud nii. „(16) Komisjon lisab, et Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes esitatud loetelu käitistest on puudulik ning seega vastuolus direktiivi [2003/87] artikli 11 lõikega 1. Loetelu ei sisalda käitisi, kus toodetakse polümeere, eelkõige suspensioon-polüvinüülkloriidi (S-PVC) ja emulsioon-polüvinüülkloriidi (E‑PVC) ning vinüülkloriidi monomeeri, ega [lubatud heitkoguste ühikute] LHÜde koguseid, mis on kavas eraldada igale sellisele Saksamaa territooriumil asuvale käitisele, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi [2003/87] ning kellele on osutatud kõnealuse direktiivi I lisa tõlgendamise juhiste punktis 5.1; kliimamuutuste komitee kiitis kõnealused juhised heaks 18. märtsil 2010. Komisjon on seejuures teadlik Saksamaa arvamusest, et polümeeride, eelkõige S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeeri tootmine ei ole hõlmatud direktiivi [2003/87] I lisaga. Komisjoni arvates vastavad polümeerid, sealhulgas S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeer, direktiivi [2003/87] I lisas nimetatud asjaomase tegevusala (pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine) määratlusele. Sellest lähtuvalt töötati tihedas koostöös liikmesriikide ja asjaomaste tööstussektoritega S-PVC, E-PVC ja vinüülkloriidi monomeeri jaoks välja vastavad tootepõhised võrdlusalused, mis on sätestatud otsuse [2011/278] I lisas. (17) Komisjoni arvates mõjutab asjaolu, et Saksamaa käitiste loetelu on puudulik, LHÜde eraldamist soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa alusel käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele, kes ekspordivad soojust pakendamata orgaanilisi põhikemikaale tootvatesse käitistesse. Soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa alusel võib eraldada LHÜsid üksnes soojuse ekspordiks direktiiviga [2003/87] hõlmamata käitisesse või muusse üksusesse. Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes on LHÜde eraldamisel käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele võetud arvesse soojuse eksporti käitistesse, kes tegutsevad direktiivi [2003/87] lisa reguleerimisalasse kuuluvatel tegevusaladel. Sellest tulenevalt on I lisa punktis E loetletud käitistele ettenähtud LHÜde kogus vastuolus eraldamiseeskirjadega. Seepärast ei nõustu komisjon käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele ettenähtud kogustega.“
38

Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas sellisel isikul nagu põhikohtuasja kaebaja, kelle kaebeõigus on sätestatud riigisisese õigusega, võib olla õigus vaidlustada selliste rahvusvaheliste lepingute kehtivust nagu assotsiatsioonileping, partnerlusleping ja 2013. aasta protokoll, samuti nende sõlmimise aktide ja rakendusaktide kehtivust, põhjendusel, et liit on rikkunud rahvusvahelist õigust. Ta on selle kohta märkinud, et kui vaidlused põhikohtuasjas tuleks lahendada ainuüksi riigisisese õiguse alusel, jäetaks kaebused rahuldamata põhjusel, et need nõuavad välismaiste ametiasutuste tegevuse õiguspärasuse hindamist. Ühtlasi on ta rõhutanud, et Rahvusvaheline Kohus on 15. juuni 1954. aasta kohtuotsuses 1943. aastal Roomast ära viidud kulla kohta (ICJ Reports 1954, lk 19) leidnud, et põhikiri ei luba tal teha järeldusi, mis seavad kahtluse alla sellise riigi tegevuse või kahjustavad sellise riigi õigusi, kes ei ole Rahvusvahelise Kohtu menetluse osaline ja kes ei ole nõustunud sellega, et Rahvusvahelise Kohtu otsused on tema suhtes siduvad. Samas on eelotsusetaotluse esitanud kohus lisanud, et põhikohtuasjas on vaidlus selles, kas liidu aktid on kehtivad ja kas Euroopa Kohtu kohtualluvuse puudumise tuvastamine, juhul kui on põhjendatud kahtlus nende aktide kehtivuse küsimuses, võiks kahjustada ELL artikli 3 lõike 5 soovitud toimet.
51

Kõigest eeltoodust nähtub, et kohtuasjas C‑398/16 esitatud küsimusele tuleb vastata, et ELTL artikleid 49 ja 54 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mille alusel ei ole liikmesriigis asutatud emaettevõtjal lubatud maha arvata sellise laenu intressi, mille ta võttis sidusettevõtjalt muus liikmesriigis asutatud tütarettevõtja kapitali tehtud sissemakse rahastamiseks, samas kui emaettevõtja saaks selle maha arvata, kui tütarettevõtja oleks asutatud samas liikmesriigis ja ta moodustaks sellega ühise maksukohustuslase.
3

Direktiivi 98/34 artikli 1 punktides 2, 5, 11 ja 12 on sätestatud: „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: […] 2. „teenus“ – infoühiskonna iga teenus ehk kõik vahemaa tagant elektroonilisel teel ja teenusesaaja isikliku taotluse alusel ning tavaliselt tasu eest osutatavad teenused. Selle määratluse puhul tähendab: – „vahemaa tagant“, et teenust osutatakse ilma osapoolte üheaegse kohalolekuta, – „elektroonilisel teel“, et teenus saadetakse lähtepunktist ja võetakse sihtkohas vastu elektrooniliste andmetöötlus- (sh pakkimisseadmete) ja säilitusseadmete abil ning seda saadetakse, edastatakse ja võetakse vastu täielikult juhtmete või raadio kaudu, optiliselt või muude elektromagnetiliste vahendite abil, – „teenusesaaja isikliku taotluse alusel“, et teenust osutatakse andmeedastusena isikliku taotluse alusel. Käesoleva määratluse alla mittekuuluvate teenuste näidisloend on toodud V lisas. […] 5. „teenuseid puudutav eeskiri“ – üldist laadi nõuded, mis puudutavad teenuste pakkumisele juurdepääsu ja nende pakkumist punkti 2 tähenduses, eelkõige aga teenusepakkujat, teenuseid ja teenuste tarbijat puudutavad sätted, välja arvatud sätted, mis ei puuduta otseselt nimetatud punktis määratletud teenuseid. […] Selles määratluses: – peetakse eeskirja konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks, kui selle põhjenduste või regulatiivosa kõigi sätete või mõne üksiksätte konkreetseks eesmärgiks on reguleerida nimetatud teenuseid otsesel ja sihikindlal viisil, – eeskirja ei peeta konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks, kui see puudutab nimetatud teenuseid ainult kaudselt ja juhuslikult. […] 11. „tehnilised eeskirjad“ – tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, sealhulgas vastavad haldusnormid, mille järgimine turustamisel, teenuste pakkumisel, teenusepakkuja asutamisel või teenuste kasutamisel liikmesriigis või selle põhiosas on de jure või de facto kohustuslik, samuti liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise, välja arvatud need normid, mis on sätestatud artiklis 10. […] 12. „tehniliste eeskirjade eelnõu“ – tehnilise spetsifikatsiooni, muu nõude või teenuseid puudutava eeskirja tekst, sealhulgas haldusnormid, mis on koostatud eesmärgiga need tehniliste eeskirjadena jõustada või lõpuks jõustada lasta, ja mis on ettevalmistusetapis, kus saab veel teha olulisi muudatusi.“
52

Käesolevas asjas nähtub Euroopa Kohtule esitaud toimiku materjalidest ja Madalmaade valitsuse täpsustustest kohtuistungil, et Madalmaade Kuningriik kõigepealt loobus sotsiaal- ja tööministri 2011. aasta jaanuari juhiste alusel määruse nr 883/2004 artikli 64 lõike 1 punkti c teise lauseosaga antud võimaluse kasutamisest. Hiljem aga, kui Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) otsustas 2. oktoobril 2013, et otsus, millega jäetakse rahuldamata taotlus jätkata töötushüvitiste eksporti pärast kolmekuulise perioodi möödumist, peab olema põhjendatud, otsustas Uwv – jäädes küll põhimõtte juurde, et sellist laadi taotlust ei saa rahuldada –, et konkreetse juhtumi eriomastel asjaoludel, näiteks kui on konkreetsed ja tajutavad väljavaated tööd leida, võib sellise taotluse rahuldamine olla põhjendatud. Eelotsusetaotluses sisalduvatest andmetest nähtuvalt leidis Uwv eelkõige, et selliste asjaoludega on tegemist siis, kui puudutatud isik osaleb töökoha saamisega päädida võivas protsessis, mis nõuab vastuvõtvas liikmesriigis viibimise pikendamist, või kui puudutatud isik on esitanud kavatsusavalduse tööandjalt, kes pakub talle reaalset töölevõtmise väljavaadet nimetatud liikmesriigis.
32

Neil asjaoludel otsustas Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2008/9 ja õigust maksu tagastamisele tuleb tõlgendada nii, et selleks, et kasutada õigust käibemaksu tagastamisele, peavad olema kumulatiivselt täidetud kaks tingimust: a) kaubatarne või teenuste osutamine ja b) tasumisele kuuluva käibemaksu kajastamine kauba müüja või teenuseosutaja arvel? Teiste sõnadega: kas maksu tagastamist on võimalik taotleda maksukohustuslasel, kellele ei ole tasumisele kuuluvat käibemaksu arvele kantud? 2. Kas proportsionaalsuse või neutraalse käibemaksu põhimõttega on kooskõlas, et maksu tagastamise tähtaega hakatakse arvestama alates hetkest, mil kõik õiguse maksu tagastamisele teostamise materiaalõiguslikud tingimused ei ole täidetud? 3. Kas vastavalt neutraalse maksustamise põhimõttele tuleb direktiivi 2006/112 artiklit 167 ja artikli 178 punkti a tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ja kui on täidetud muud materiaal‑ ja menetlusõiguslikud tingimused, mis peavad maksu mahaarvamise õiguse kasutamiseks täidetud olema, ei võimalda need sätted maksuhalduril toimida nii, et maksukohustuslasele ei anta õigust maksu tagastamisele vastavalt direktiivile 2008/9 ette nähtud tähtaja jooksul juhul, kui kauba tarnija või teenuseosutaja kohaldab tema suhtes maksu, tuues selle arvel ära, ja tasub selle enne liikmesriigi õiguses ette nähtud õigust lõpetava tähtaja möödumist? 4. Kas arvestades neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtteid, mis on ühise käibemaksusüsteemi aluspõhimõtted, on Slovaki maksuhaldur ületanud selle piirid, mis on direktiiviga 2006/112 seatud eesmärgi saavutamiseks vajalik, kui nad ei andnud maksukohustuslasele õigust tasutud maksu tagastamisele seetõttu, et liikmesriigi õiguses tagastamistaotluse puhul ette nähtud õigust lõpetav tähtaeg möödus, isegi kui selle ajavahemiku jooksul ei oleks maksukohustuslane saanud õigust tagastamisele kasutada ning kui maks on nõuetekohaselt sisse nõutud ja maksustamise vältimise või maksu tasumata jätmise oht on täiesti välistatud? 5. Kas õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid ja harta artiklis 41 ette nähtud õigust heale haldusele on tuleb tõlgendada nii, et need ei võimalda tõlgendada liikmesriigi õigusnorme nii, et maksu tagastamise tähtaja järgimisel on määrav maksu tagastamise kohta ametiasutuse tehtud otsuse kuupäev, mitte kuupäev, millal maksukohustuslane kasutab oma õigust maksu tagastamisele?“
49

Selle kohta tuleb märkida, et vastavalt direktiivi 2003/6 artikli 14 lõikele 1 koostoimes artikliga 5 on liikmesriikidel õigus vabalt valida, milliseid karistusi rakendada turuga manipuleerimise eest vastutavate isikute suhtes (vt selle kohta 23. detsembri 2009. aasta kohtuotsus Spector Photo Group ja Van Raemdonck, C‑45/08, EU:C:2009:806, punktid 71 ja 72). Kuna liidu õigus ei ole selles valdkonnas ühtlustatud, on liikmesriikidel seega õigus näha ette nii süsteem, milles turuga manipuleerimise keelu rikkumiste korral saab menetluse läbi viia ja karistuse määrata ainult ühe korra, kui ka süsteem, milles on lubatud menetluste ja karistuste kumuleerimine. Neil asjaoludel ei saa ainuüksi see, et liikmesriik on otsustanud ette näha kumuleerimise võimaluse, seada kahtluse alla niisuguste siseriiklike õigusnormide proportsionaalsust, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuna vastasel juhul võetaks liikmesriigilt tema valikuvabadus.
84

Teiseks, mis puudutab Austria Vabariigi argumenti, et Austria ametivõimudel peab olema võimalik neile StDrG § 6 lõikega 3 antud pädevuse alusel tagada tõhus halduskontroll üheainsa teenuseosutaja – antud juhul ÖSi – üle, kellel on oma tootmis- ja ladustamiskohad kõnealuse liikmesriigi territooriumil, siis tuleb märkida, et kuigi ettevõtja, kellele on usaldatud kõnealuse trükiteenuselepingu täitmine, peab vastama julgeolekunõuetele, et tagada kaitstava teabe konfidentsiaalsus, ei tõenda Austria Vabariik, et üksnes halduskontroll, mida Austria ametivõimud võivad selle sätte alusel ÖSi üle läbi viia, on suuteline tagama konfidentsiaalsuse ning et sellega seoses tuleb direktiivide 92/50 ja 2004/18 hanget puudutavad sätted jätta kohaldamata.
38

Sellega seoses tuleneb eelotsusetaotlusest, et teod, milles E. Di Pumat ja A. Zeccat põhikohtuasjades kõne all olevates rahatrahvi määramise menetlustes süüdistatakse, on samad, mille alusel algatati nende suhtes kriminaalmenetlus Tribunale di Milano’s (Milano kohus). Lisaks võivad põhikohtuasjades käsitletavad rahatrahvid Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku materjalide kohaselt ulatuda TUF artikli 187bis alusel summani, mis on kümme korda suurem kui süüteoga saadud tulu või kasu. Järelikult on kõnealustel rahatrahvidel karistuslik eesmärk ja need on rasked karistused, mistõttu need on harta artikli 50 tähenduses kriminaalõiguslikku laadi (vt selle kohta tänane kohtuotsus Garlsson Real Estate, C‑537/16, punktid 34 ja 35), kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda siiski kontrollima.
90

Teiseks ei saa öelda, et komisjon on nende meetmete kasuks otsustades teinud ilmselge hindamisvea. Liikmesriigi tollile pandud kohustus edastada komisjonile tolliseadustiku artikli 236 alusel tollile esitatud tagasimaksmistaotlused võimaldab nimelt tagada, et sellele institutsioonile on teada kõik asjaolud, mis on olulised Euroopa Kohtu poolt 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsuses C & J Clark International ja Puma (C‑659/13 ja C‑34/14, EU:C:2016:74) tuvastatud õigusvastasuse heastamise seisukohalt, ilma et sellest tuleneks täiendav halduskoormus asjaomastele ettevõtjatele ja põhjendamatu viivitus asjaomaste taotluste läbivaatamisel. Lisaks sellele tuleb märkida, et esiteks on see läbivaatamine vaidlusaluse määruse artikli 1 lõikes 2 ajaliselt piiratud ja teiseks saab mis tahes viivituse hüvitada, makstes intressi (vt selle kohta 18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus, Wortmann, C‑365/15, EU:C:2017:19, punkt 37).
6

Konventsiooni artiklis 9 „Õigus pöörduda kohtusse“ on sätestatud: „[…] 2. Konventsiooniosaline tagab siseriiklike õigusaktidega, et asjast huvitatud üldsuse esindajal, […] on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks. […] Lõike 2 sätted ei välista võimalust rakendada kaebuse läbivaatamisel kohtueelset menetlust avaliku võimu organis ega mõjuta haldusmenetluse võimaluste ammendamise nõuet enne kohtumenetluse algatamist, kui selline nõue on sätestatud siseriikliku õigusega. 3. Lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetlustele ning ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega. 4. Lisaks lõikele 1 ja piiramata selle kohaldamist, peavad lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud menetlused nägema ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajadusel esialgse õiguskaitse, ning olema ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. […]“.
7

Prantsuse üldise maksuseadustiku (code général des impôts, edaspidi „CGI“) põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsiooni artikkel 167bis sätestab: „I. – 1. Maksumaksjad, kes on eelneva kümne aasta jooksul olnud vähemalt kuus aastat Prantsusmaa maksuresidendid, tasuvad oma elukoha Prantsusmaalt välja viimise kuupäeva seisuga maksu kapitalikasumi pealt, mis on tekkinud artiklis 150‑0 A nimetatud väärtpaberite alusel, mis kuuluvad neile äriühingutes artikli 164 B punktis f sätestatud tingimustel. […] II. – 1. Maksu tasumist tekkinud kapitalikasumi pealt võib ajatada kuni asjaomaste äriühingu väärtpaberite üleandmise, tagasiostmise, väljamaksmise või tühistamise tehingu hetkeni. Maksude tasumise ajatamise tingimuseks on see, et maksumaksja deklareerib lõikes I sätestatud tingimuste kohaselt kinnitatud kapitalikasumi summa, esitab ajatamise taotluse, määrab Prantsusmaal asuva esindaja, kellel on õigus vastu võtta teatisi maksustatava väärtuse, maksude sissenõudmise ja maksuküsimusi puudutavate kohtuvaidluste kohta ning annab sissenõudmise eest vastutavale ametnikule enne riigist lahkumist asjakohase garantii, et riigikassa ees olev võlg tasutakse. […] 2. Maksumaksjad, kellele on käesoleva artikli kohaselt võimaldatud maksu tasumise ajatamine, peavad täitma artikli 170 lõikes 1 nimetatud deklaratsiooni. Deklaratsiooni märgitakse ajatatud maksude kogusumma ning deklaratsioonile lisatakse maksuhalduri poolt väljastatud vormile kantud loend, kus on näha maksusumma kõikide asjaomaste väärtpaberite puhul, mille ajatamise tähtaeg ei ole veel lõppenud, samuti selle võimaliku sündmuse olemus ja kuupäev, mis toob kaasa ajatamise lõpu. […] Maks, mille maksumaksja on tegelikult väljaspool Prantsusmaad realiseeritud kapitalikasumi pealt kohalikul tasandil tasunud, arvatakse Prantsusmaal määratud tulumaksust maha, tingimusel et see on selle maksuga sarnane. 4. Lõikes 2 nimetatud deklaratsiooni ja loendi esitamata jätmine või nendes nõutud teabe tervikuna või osaliselt esitamata jätmine toovad kaasa ajatatud maksude viivitamatu sissenõudmise.“
18

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et Astellas Pharma ei osalenud Alkybendi müügiluba puudutavast detsentraliseeritud menetluses ning järelikult ei osalenud ta ka Fimeas toimunud menetluses, mistõttu ei saanud ta tagada nende andmete kaitset detsentraliseeritud menetluses. Nimetatud kohus märgib selles osas, et ta on juba otsustanud, et originaalravimi müügiloa omanikul on õigus esitada kaebus originaalravimile väljastatud müügiluba puudutava otsuse peale, väites, et see müügiluba kahjustab originaalravimi andmete kaitset eelkõige sellega, et kõnealuse kaitse algusaeg on määratud valesti. Tema sõnul on selline lahendus kooskõlas 23. oktoobri 2014. aasta kohtuotsusega Olainfarm (C‑104/13, EU:C:2014:2316).
47

Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 45 ning direktiivi 2000/78 artikleid 2, 6 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis selleks, et kaotada vanuse alusel diskrimineerimine, mis on tingitud niisuguse liikmesriigi õigusnormi kohaldamisest, mis võtab ettevõtte töötajate töötasu astmete määramisel palgaastmestikus arvesse üksnes pärast 18aastaseks saamist töötatud aega, tühistab tagasiulatuvalt ja kõikide asjaomaste töötajate puhul sellise vanusepiiri, ent lubab arvesse võtta üksnes töökogemust, mis on omandatud samas majandussektoris tegutsevas ettevõttes.