KOHTUJURISTI ETTEPANEK

GIOVANNI PITRUZZELLA

esitatud 3. septembril 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑308/19

Consiliul Concurenţei

versus

Whiteland Import Export SRL

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia kassatsioonikohus))

Eelotsusetaotlus – Konkurents – Keelatud kokkulepped – Liikmesriigi konkurentsiasutuse otsus, millega tuvastatakse keelatud kokkulepe – Sanktsioonide määramisega seotud aegumistähtaeg – Aegumistähtaega katkestavate meetmete liigid – Konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõte

1. Kas liikmesriigi kohus võib jätta kohaldamata riigisisese õigusnormi, mida tõlgendatakse nii, et liikmesriigi konkurentsiasutuse jõustamistoimingu aegumistähtaja kulgemist katkestava meetmena käsitatakse ainult ametlikku konkurentsivastase tegevuse uurimise algatamise akti, ilma et selle uurimise käigus tehtavad hilisemad toimingud kuuluksid aegumistähtaja kulgemist katkestavate meetmete hulka, põhjusel, et see on vastuolus lojaalse koostöö ja konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõttega?

2. Sellele küsimusele vastamiseks tuleb analüüsida Euroopa Kohtu praktikat liidu õiguse arvukate põhimõtete kohta, mille vahel tuleb leida õiglane tasakaal: liikmesriikide ja liidu vahelise lojaalse koostöö põhimõte, konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõte, liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte ja, kuna tegemist on karistavat laadi õigusnormiga laiemas mõttes, siis ka materiaalõiguse sätete tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte.

I. Õiguslik taust

A. Liidu õigus

3. Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELL“) artikli 4 lõikes 3 on ette nähtud: „Kooskõlas lojaalse koostöö põhimõttega abistavad liit ja liikmesriigid täielikus vastastikuses austuses üksteist aluslepingutest tulenevate ülesannete täitmisel. Liikmesriigid kasutavad kõiki asjakohaseid üld- või erimeetmeid, et tagada aluslepingutest või liidu institutsioonide õigusaktidest tulenevate kohustuste täitmine. Liikmesriigid aitavad kaasa liidu ülesannete täitmisele ja hoiduvad kõigist meetmetest, mis võiksid ohustada liidu eesmärkide saavutamist.“

4. Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELTL“) artiklis 101 on ette nähtud: „1. Siseturuga on kokkusobimatud ja keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi siseturu piires, iseäranis need kokkulepped, otsused ja tegevus, millega: a) otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused; b) piiratakse või kontrollitakse tootmist, turge, tehnilist arengut või investeeringuid; c) jagatakse turge või tarneallikaid; d) rakendatakse võrdväärsete tehingute puhul erinevaid tingimusi, pannes kaubanduspartnerid sellega ebasoodsasse konkurentsiolukorda; e) seatakse lepingu sõlmimise eeltingimuseks teise poole nõusolek võtta endale lisakohustusi, mis oma laadilt või kaubandustavade kohaselt ei ole seotud sellise lepingu objektiga. 2. Kõik käesoleva artikli põhjal keelatud kokkulepped või otsused on algusest peale tühised. 3. Lõike 1 sätted võib kuulutada kohaldamatuks: – ettevõtjatevaheliste kokkulepete või kokkuleppeliikide suhtes; – ettevõtjate ühenduste otsuste või otsuseliikide suhtes; – kooskõlastatud tegevuse või kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes, mis aitavad parandada kaupade tootmist või levitamist või edendada tehnilist või majanduslikku progressi, võimaldades samal ajal tarbijatel saada sellest tulenevast kasust õiglase osa, ilma et a) kehtestaks asjassepuutuvatele ettevõtjatele piiranguid, mis ei ole nimetatud eesmärkide saavutamiseks hädavajalikud, b) annaks sellistele ettevõtjatele võimalust kõrvaldada konkurentsi kõnesolevate toodete olulise osa suhtes.“

5. Määruse nr 1/2003 ( 2 ) artiklis 25 pealkirjaga „Sanktsioonide kehtestamisega seotud aegumistähtajad“ on ette nähtud: „1. Artiklitel 23 ja 24 põhinevatel komisjoni volitustel on järgmised aegumistähtajad: a) kolm aastat juhul, kui on rikutud teabenõudeid või kontrolli läbiviimist käsitlevaid sätteid; b) viis aastat kõigi muude rikkumiste puhul. 2. Aegumistähtaeg hakkab kulgema rikkumise toimepaneku päevast. Jätkuvate või korduvate rikkumiste puhul hakkab aegumistähtaeg kulgema rikkumise lõppemise päevast. 3. Komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt võetavad meetmed, mille eesmärgiks on rikkumist uurida või algatada selle suhtes menetlus, katkestavad trahvide või karistusmaksete määramisega seotud aegumistähtaja kulgemise. Aegumistähtaja kulg katkeb kuupäevast, mil sellisest meetmest teatatakse vähemalt ühele rikkumises osalenud ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele. Aegumistähtaja kulu katkestavad eelkõige järgmised meetmed: a) komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse kirjalikud teabenõuded; b) kirjalik volitus, mille komisjon või liikmesriigi konkurentsiasutus annab oma ametnikele kontrolli läbiviimiseks; c) menetluse algatamine komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt; d) komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse vastuväidetest teatamine. 4. Aegumistähtaja kulg katkeb kõikide rikkumises osalenud ettevõtjate ja ettevõtjate ühenduste suhtes. 5. Katkenud aegumistähtaja kulg algab iga kord uuesti. Aegumistähtaeg möödub hiljemalt päeval, mil kahekordse aegumistähtajaga võrdne ajavahemik lõpeb, ilma et komisjon oleks määranud trahvi või karistusmakset. Kõnesolev tähtaeg pikeneb aja võrra, mille jooksul oli aegumistähtaeg vastavalt lõikele 6 peatunud. 6. Trahvide või karistusmaksete määramisega seotud aegumistähtaja kulgemine peatub komisjoni otsuse Euroopa Kohtus läbivaatamise ajaks.“

B. Liikmesriigi õigus

6. Konkurentsiseaduse nr 21/1996 (Legea concurenței n. 21/1996) artikli 5 lõikes 1 ning artiklites 61 ja 62 põhikohtuasjas kehtivas redaktsioonis, mis kehtis Consiliul Concurenței (Rumeenia konkurentsiamet; edaspidi „konkurentsiamet“) 14. aprilli 2015. aasta otsuse nr 13 vastuvõtmise kuupäeval, on ette nähtud: „Artikkel 5 – (1) Keelatud on kõik ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi Rumeenia turul või turu osas, millega: a) otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või muud tehingutingimused; […] Artikkel 61 – (1) Konkurentsiameti õigusele määrata käesoleva seaduse sätete rikkumise eest haldussanktsioone kohaldatakse järgmiseid aegumistähtaegu: a) kolm aastat artiklites 51 ja 52 sätestatud rikkumiste puhul; b) viis aastat muude käesolevas seaduses ette nähtud rikkumiste puhul. (2) Konkurentsiameti sanktsiooni määramise õiguse aegumistähtaeg hakkab kulgema rikkumise toimepaneku päevast. Jätkuvate või korduvate rikkumiste puhul hakkab aegumistähtaeg kulgema viimase kõnealuse konkurentsivastase tegevuse või käitumise lõppemise päevast. Artikkel 62 – (1) Artiklis 61 sätestatud aegumistähtaja kulgemise katkestab konkurentsiameti mis tahes toiming, mille konkurentsiamet teeb esialgseks kontrollimiseks või konkreetse õigusrikkumise uurimise algatamiseks. Aegumistähtaja kulgemine katkeb kuupäevast, mil asjasse puutuvast konkurentsiameti aktist teatatakse vähemalt ühele rikkumises osalenud ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele. (2) Aegumistähtaja kulgemise katkestavad toimingud, mida konkurentsiamet võib teha, on peamiselt järgmised: a) kirjalikud teabenõuded; b) uurimise algatamise korraldus konkurentsiameti peadirektori poolt; c) kohtumenetluse algatamine. (3) Aegumistähtaja kulgemine katkeb kõikide rikkumises osalenud ettevõtjate ja ettevõtjate ühenduste suhtes. (4) Aegumistähtaja kulgemise katkemise korral algab uue sama pikkusega aegumistähtaja kulgemine kuupäevast, mil konkurentsiamet kehtestas ühe lõikes 2 sätestatud meetmetest. Aegumistähtaeg möödub hiljemalt päeval, mil lõpeb ajavahemik, mis võrdub asjasse puutuvale rikkumisele kohaldatava kahekordse aegumistähtajaga, ilma et konkurentsiamet oleks määranud käesolevas seaduses ette nähtud sanktsiooni.“

7. Konkurentsiseaduse nr 21/1996 eelmises punktis viidatud artiklitest 61 ja 62 – mida muudeti 30. juunil 2015 dekreet-seadusega nr 31/2015, millega muudetakse ja täiendatakse konkurentsiseadust nr 21/1996 ning täiendatakse dekreet-seadust nr 83/2014 riigi vahenditest 2015. aastal tasustatavate töötajate töötasude ja muude riiklikke kulutusi puudutavate meetmete kohta – on nüüd, pärast seaduse taasavaldamist, saanud artiklid 63 ja 64 ning nende hetkel kehtiv sõnastus on järgmine: „Artikkel 63 [varem artikkel 61] – (1) Konkurentsiameti õigusele määrata käesoleva seaduse sätete rikkumise eest haldussanktsioone kohaldatakse järgmiseid aegumistähtaegu: a) kolm aastat artiklites 53 ja 54 sätestatud rikkumiste puhul; b) viis aastat muude käesolevas seaduses ette nähtud rikkumiste puhul. (2) Konkurentsiameti sanktsiooni määramise õiguse aegumistähtaeg hakkab kulgema rikkumise toimepaneku päevast. Jätkuvate või korduvate rikkumiste puhul hakkab aegumistähtaeg kulgema kõnealuse konkurentsivastase tegevuse või käitumise lõppemise päevast. Artikkel 64 [varem artikkel 62] – (1) Artiklis 63 sätestatud aegumistähtaja kulgemise katkestab konkurentsiameti toiming, mille eesmärk on õigusrikkumist esialgu kontrollida või seda uurida. Aegumistähtaja kulgemine katkeb kuupäevast, mil asjasse puutuvast konkurentsiameti aktist teatatakse vähemalt ühele rikkumises osalenud ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele. (2) Aegumistähtaja kulgemise katkestavad toimingud, mida konkurentsiamet võib teha, hõlmavad peamiselt järgmisi toiminguid: a) kirjalikud teabenõuded; b) uurimise algatamise korraldus konkurentsiameti peadirektori poolt; c) kontrolli läbiviimine; d) uurimisaruande edastamine. (3) Aegumistähtaja kulgemine katkeb kõikide rikkumises osalenud ettevõtjate ja ettevõtjate ühenduste suhtes. (4) Aegumistähtaja kulgemise katkemise korral algab uue sama pikkusega aegumistähtaja kulgemine kuupäevast, mil konkurentsiamet kehtestas ühe lõikes 2 sätestatud meetmetest. Aegumistähtaeg möödub hiljemalt päeval, mil lõpeb ajavahemik, mis võrdub asjasse puutuvale rikkumisele kohaldatava kahekordse aegumistähtajaga, ilma et konkurentsiamet oleks määranud käesolevas seaduses ette nähtud sanktsiooni. (5) Sanktsioonide määramisega seotud aegumistähtaja kulgemine peatub ajaks, mil konkurentsiameti otsuse suhtes on pooleli kohtumenetlus.“

II. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus

8. 7. septembril 2009 alustas konkurentsiamet omal algatusel mitu uurimist mitme toiduainete jaemüügiga tegeleva ettevõtja, sealhulgas Metro Cash & Carry România SRL (edaspidi „Metro“), ja nende tarnijate, sealhulgas algne kaebaja Whiteland Import Export SRL (edaspidi „Whiteland“) suhtes, eesmärgiga teha kindlaks konkurentsiõiguse võimalikud rikkumised.

9. 12. augustil 2014 edastas konkurentsiamet Whitelandile uurimisaruande ning 23. oktoobril 2014 toimusid konkurentsiametis täiskogu istungid.

10. Konkurentsiameti arutelude raames 9. detsembril 2014 kinnitati otsuse protokoll, milles tehti kindlaks, et Metro ja tema 13 tarnijat, sh Whiteland, on konkurentsiõigust rikkunud.

11. 14. aprilli 2015. aasta otsusega nr 13 sedastas konkurentsiamet, et Metro ja tema tarnijad, kaasa arvatud Whiteland, rikkusid konkurentsiseaduse nr 21/1996 artikli 5 lõiget 1 ning ELTL artikli 101 lõiget 1, sõlmides mitme ettevõtjaga konkurentsivastaseid kokkuleppeid, et tarnijate toodete müügi- ja edasimüügihinna kindlaksmääramise kaudu turul konkurentsi kahjustada ja takistada, ning määras sama otsusega Whitelandile rahatrahvi.

12. Metro ja Whitelandi vahelise suhte kohta sedastas konkurentsiamet täpsemalt, et eksisteerivad omavahel seotud vertikaalsed kokkulepped, mille eesmärk on piirata konkurentsi toiduainete jaemüügi turul. Sellised kokkulepped piiravad ühest küljest soetaja (jaemüüja) ja teisest küljest tarnija hinnapoliitika määramise vabadust. Müügi- ja edasimüügihindu piirati aastatel 2006–2009 tarnija Whitelandi ja edasimüüja Metro vahel sõlmitud erinevate lepingudokumentide ning lepingute ja sooduspakkumiste kaudu.

13. Vastavalt konkurentsiseaduse nr 21/1996 artikli 53 lõike 1 punktile a mõisteti Whitelandile konkurentsiseaduse nr 21/1996 artikli 5 lõike 1 punkti a ning ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise eest 2324484 Rumeenia leud (RON) trahvi, mis võrdub 0,55 protsendiga tema 2013. aasta käibest.

14. Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia; edaspidi „apellatsioonikohus“) registrisse kantud kaebuses palus Whiteland lisaks enda trahvist vabastamisele osaliselt tühistada 14. aprilli 2015 otsus nr 13 teda puudutavas osas, tuginedes sellele, et konkurentsiameti õigus konkurentsiõigusnormide rikkumise eest mis tahes haldussanktsioon määrata on aegunud, kuna konkurentsiseaduse nr 21/1996 artikli 61 lõike 1 punktis b sätestatud viieaastane aegumistähtaeg oli möödunud.

15. 19. jaanuari 2016. aasta otsusega nr 92 rahuldas Bukaresti apellatsioonikohtu VIII haldus- ja maksukolleegium Whitelandi kaebuse ja tühistas vastavalt konkurentsiameti 14. aprilli 2015. aasta otsuse nr 13 Whitelandi puudutavas osas põhjusel, et konkurentsiameti õigus määrata kaebajale haldussanktsioon oli aegunud.

16. Apellatsioonikohus oli nimelt seisukohal, et kooskõlas konkurentsiameti haldussanktsioonide määramise õiguse aegumistähtaegade korraga, mida reguleerivad konkurentsiseaduse nr 21/1996 artiklid 61 ja 62, oli viimane konkurentsiameti toiming, mis võis aegumistähtaja katkestada, sama ameti vastuvõetud uurimismenetluse algatamise korraldus.

17. Kõnealusel juhul leidis apellatsioonikohus, et konkurentsivastane tegevus oli jätkuvat laadi ja et viimane konkurentsivastane tegevus, milles Whitelandi süüdistatakse, leidis aset 15. juulil 2009; sellest kuupäevast hakkas kulgema konkurentsiseaduse nr 21/1996 artikli 61 lõike 1 punktis b ette nähtud viieaastane aegumistähtaeg. Seejärel võttis konkurentsiamet 7. septembril 2009 vastu uurimise algatamise korralduse, mis katkestas aegumistähtaja kulgemise, mistõttu viidatud kuupäeval hakkas kulgema uus viieaastane aegumistähtaeg.

18. Kuna apellatsioonikohus leidis konkurentsiseadust nr 21/1996 kitsalt tõlgendades, et konkurentsiameti uurimise algatamise korraldus oli viimane toiming, mis sai aegumistähtaja katkestada, tegi ta järelduse, et kõnealune tähtaeg möödus 7. septembril 2014 ehk nii konkurentsiameti sellekohastest järgnevatest aruteludest (mis toimusid 9. detsembril 2014) kui ka 14. aprilli 2015. aasta otsuse nr 13 vastuvõtmisest varasemal kuupäeval.

19. Konkurentsiamet kaebas edasi apellatsioonikohtu 19. jaanuari 2016. aasta otsuse nr 92, mis on Înalta Curte de Casație și Justiție – Secția de contencios administrativ și fiscal’is (Rumeenia kassatsioonikohtu haldus- ja maksukolleegium; edaspidi „kassatsioonikohus“) poolelioleva põhikohtuasja ese.

20. Konkurentsiamet leiab esiteks, et kehtivate sätete õige tõlgendus on see, mille kohaselt võib aegumistähtaja kulgemise katkestada mis tahes menetlustoiming, mida rikkumise tuvastamiseks tehakse, ning mitte apellatsioonikohtu kitsas tõlgendus, mille kohaselt on uurimise algatamise korraldus viimane aegumistähtaja kulgemise katkestav meede.

21. Teiseks leidis konkurentsiamet, et tõlgendus, mille kohaselt uurimise algatamise korraldus on viimane aegumistähtaja kulgemise katkestav toiming, tooks kaasa selle valdkonna asjakohaste riigisiseste ja Euroopa õiguse sätete ebaühtlase kohaldamise.

22. Kui konkurentsiamet ei oleks käesoleval juhul algatanud uurimist ka seoses ELTL artikli 101 võimaliku rikkumisega ja kui komisjon oleks ise viimast uurinud, siis oleksid aegumistähtaja kulgemise katkestavad toimingud määratud kindlaks vastavalt määruse nr 1/2003 artiklile 25, mille kohaselt katkestavad aegumistähtaja kõik meetmed, mille eesmärgiks on rikkumise suhtes menetlus algatada.

23. Konkurentsiamet palus esitada kassatsioonikohtus pooleliolevas menetluses eelotsusetaotluse selleks, et välja selgitada, kas liidu õiguse sätted (st ELL artikli 4 lõige 3 ja ELTL artikkel 101 koostoimes määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikega 3) keelavad tõlgendada riigisisest õigusnormi nii, et aegumistähtaja kulgemise katkestava meetmena käsitatakse ainult ametlikku konkurentsivastase tegevuse uurimise algatamise akti, ilma et selle uurimise käigus konkurentsiameti tehtavad hilisemad toimingud kuuluksid aegumistähtaja kulgemist katkestavate meetmete hulka, isegi kui sellised õigusnormid teevad konkurentsiameti jaoks ELTL artikli 101 tõhusa kohaldamise võimatuks.

24. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas selline riigisisese konkurentsiseaduse nr 21/1996 kitsas tõlgendus, mille esitas käesoleval juhul apellatsioonikohus, ei vii konkurentsiõiguse asjasse puutuvate sätete ebaühtlase kohaldamiseni.

25. Ta märgib, et vastavalt ühele riigisisese kohtupraktika suunale puudutab määruse nr 1/2003 artikkel 25 ainult komisjoni sanktsioonide kehtestamise volitusi liidu konkurentsiõiguse reeglite väidetavate rikkumiste eest; see säte ei ole seevastu konkurentsiametile kohaldatav. Kassatsioonikohus viitab siiski veel ühe kohtupraktika suuna olemasolule, mille kohaselt peavad määruse nr 1/2003 artikkel 25 ja aegumistähtaegu puudutavad riigisisesed sätted olema omavahel vastavuses, sest on vaja saavutada liidu õigusnormide ja riigisisese õiguse sätete kooskõla, eelkõige juhul, kui viimaste eesmärk on liidu konkurentsivaldkonna õiguse sisuline ülevõtmine.

26. Sellisel taustal esitas kassatsioonikohus Euroopa Liidu Kohtule järgneva eelotsuse küsimuse: „Kas ELL artikli 4 lõiget 3 ja ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad liikmesriikide kohtuid tõlgendama oma riigi õigusnorme, mis reguleerivad konkurentsiameti haldussanktsioonide määramise õiguse aegumistähtaega, vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikes 3 sätestatule ning keelavad tõlgendada riigisisest õigusnormi nii, et aegumistähtaja kulgemist katkestava meetmena käsitatakse ainult ametlikku konkurentsivastase tegevuse uurimise algatamise akti, ilma et selle uurimise käigus tehtavad hilisemad toimingud kuuluksid samuti aegumistähtaja kulgemist katkestavate meetmete hulka?“

III. Õiguslik analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

1. Eelotsuse küsimus ja esitatud õigusküsimused

27. Ettepaneku selguse huvides tasub ka õigusliku analüüsi raames rõhutada teatavaid faktilisi andmeid, selleks et saada aru eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse aluseks olevatest õiguslikest küsimustest.

28. Põhikohtuasja ajal kehtinud riigisiseses õigusnormis (Rumeenia konkurentsiseaduse artikkel 62), arvestades, et „aegumistähtaja kulgemise katkestab konkurentsiameti mis tahes toiming, mille eesmärk on õigusrikkumist esialgu kontrollida või seda uurida“, ( 3 ) sätestatakse, et aegumistähtaja kulgemist katkestavate meetmete seas on „peamiselt“: a) kirjalikud teabenõuded; b) uurimise algatamise korraldus konkurentsiameti peadirektori poolt; c) kohtumenetluse algatamine. ( 4 )

29. Vastavalt apellatsioonikohtu selle sätte tõlgendusele (mis seejärel eelotsusetaotluse esitanud kohtus vaidlustati) on käesolevas kohtuasjas viimane toiming, mis saab aegumise katkestada, konkurentsiameti peadirektori uurimise algatamise korraldus ja seega oli lõpliku otsuse kuupäeval aegumistähtaeg möödunud, millest tulenevalt on konkurentsiameti määratud karistus kehtetu.

30. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul (Rumeenia kassatsioonikohus), kelle poole konkurentsiamet pöördus, on kahtlusi apellatsioonikohtu pakutud riigisisese õigusnormi õige tõlgenduse osas ning ta küsib sisuliselt Euroopa Kohtult: 1) kas ELL artikli 4 lõige 3 ja ELTL artikkel 101 kohustavad liikmesriikide kohtuid tõlgendama oma riigi õigusnorme, mis reguleerivad konkurentsiameti haldussanktsioonide määramise õiguse aegumistähtaega, kooskõlas määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikega 3; 2) kas sellise õigusnormi, nagu viidatud artikkel 62, kitsas tõlgendamine – mille kohaselt on viimane toiming, mis saab aegumistähtaja kulgemise katkestada, ametlik uurimismenetluse alustamine konkurentsiameti peadirektori poolt – võib omada kahjulikku toimet ELTL artikli 101 tõhusale kohaldamisele, rikkudes nii liikmesriikide menetlusautonoomia piiranguks olevat tõhususe põhimõtet ja ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtet.

31. Seega seisneb lahendust vajav õigusküsimus liikmesriikidele kehtivate piirangute, mis on seotud konkurentsiameti kehtestatud meetmete aegumistähtaegade reguleerimisega, kindlaks määramises, eelkõige osas, mis puudutab neid aegumistähtaegu katkestavate toimingute liike.

32. Kui eelotsuse küsimuses sisalduvat viidet määruse nr 1/2003 artiklile 25 tõlgendatakse (nagu nähtub kohtuotsuse teatavatest osadest) selliselt, et see säte on käesolevas kohtuasjas otse kohaldatav, siis on see õigusküsimuse lahenduse suhtes eksitav.

33. Selles sättes nähakse ette, et komisjonile sama määruse artiklite 23 ja 24 alusel antud volitus sõltub teatavatest aegumistähtaegadest ja sätetest, mis reguleerivad selle lõppemist, nagu lõikes 3 ette nähtud tingimus, et trahvide või karistusmaksete määramisega seotud aegumistähtaja kulgemise katkestavad „komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt võetavad meetmed, mille eesmärgiks on rikkumist uurida või algatada selle suhtes menetlus“.

34. Artikli 25 sõnastusest tulenevalt on selge, et kõnealune säte kohaldub ainult komisjonile määrusega nr 1/2003 antud volituste teostamisele, mitte riiklikele konkurentsiasutustele antud õiguste kasutamisele.

35. Seetõttu arvan, et teatavate menetlusosaliste tõstatatud asjaolu, et Rumeenia seadusandja lähtus konkurentsiseaduse jõustumise hetkel määruse nr 1/2003 viidatud artikli 25 redaktsioonist, ei ole asjasse puutuv.

36. Nagu märgib ka komisjon, erineb konkurentsiseaduse artikli 62 tekst määruse nr 1/2003 artikli 25 omast. ( 5 ) Seega ei saa väita, et Rumeenia seadusandja kordas viidatud artiklis 25 sisalduvat teksti, ega ka seda, et see võib olla konkurentsiameti vastuvõetud aktide suhtes otse kohaldatav.

37. Sellest tuleneb, et vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele ei saa sõltuda eespool viidatud artikli 25 kohaldamisest, vaid konkurentsiseaduse viidatud artikli 62 tõlgendamisest mitmete liidu õiguspõhimõtete tasakaalustamise kontekstis: ( 6 ) liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte olukorras, kus puudub ühtlustatud kord, konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõte, liikmesriikide ja liidu vahelise lojaalse koostöö põhimõte ning materiaalõiguse karistavat laadi sätete tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte.

2. Kohaldatav õigus ja selle hilisemad muudatused

38. Enne eespool toodud põhimõtete analüüsi juurde asumist tuleb sissejuhatuseks meenutada, et käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtule esitatud küsimus on lähteriigi õiguses kaotanud praktilise väärtuse tuleviku tarbeks.

39. Riiklik seadusandja on eespool viidatud artiklit 62 muutnud, ühtlustades selle määruse nr 1/2003 artikli 25 ( 7 ) sätetega ja nähes seega ette täiendavad alused, mis katkestavad aegumistähtaja kulgemise ning järgnevad uurimise alustamisele. ( 8 )

40. Varem kehtinud säte on siiski ratione temporis kohaldatav Whitelandi riigisiseses kohtus algatatud kohtuasjas ja seega peab Euroopa Kohus pakkuma eelotsusetaotluse esitanud kohtule kriteeriumid kohtuasja lahendamiseks liidu õiguse õige tõlgenduse alusel.

41. Minu arvates ei mõjuta tehtud muudatused vähimalgi määral käesoleva kohtuasja lahendamist: hinnang, mille Euroopa Kohus peab andma, puudutab vaid asjaolude asetleidmise ajal kehtinud riigisisese õigusnormi ühe tõlgenduse (nagu see, mida kirjeldas eelotsusetaotluse esitanud kohus ja mille pakkus apellatsioonikohus) liidu õigusele vastavust.

42. Tuleb arvestada, et direktiivi nr 2019/1 ( 9 ) artiklis 29 sisalduvad teatavad normid riiklike konkurentsiasutuste poolt rahatrahvide määramise aegumistähtaegade kohta, aga need ei puuduta käesoleva kohtuasja esemeks olevaid aspekte. ( 10 )

43. Seega näib olevat kinnitust leidnud, et liidu seadusandja ei soovinud sõnaselgelt reguleerida aegumistähtaja kestusega seotud aspekti ja seda aegumist katkestavate aktide laadi, mis puudutab riiklike konkurentsiasutuste tehtavaid toiminguid.

B. Liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte ja konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõte

44. Välistanud käesolevas kohtuasjas määruse nr 1/2003 artikli 25 otse kohaldatavuse, tuleb järgmisena tasakaalustada omavahel teatavaid liidu õiguse üldpõhimõtteid, mille kohta Euroopa Kohus on juba korduvalt arvamust avaldanud.

45. Hinnates, kas selline õigusnorm, nagu asjaolude asetleidmise ajal kehtinud Rumeenia säte (selle kitsas tõlgendamine, nagu seda tegi apellatsioonikohus), on kooskõlas liidu õigusega, tuleb lähtuda eeldusest, et konkurentsiõiguse kohaldamine peab olema tõhus nii juhul, kui see on komisjoni vastutusalas, kui ka siis, kui selle eest vastutavad riiklikud konkurentsiasutused.

46. Liikmesriigid „määravad […] ühe või mitu konkurentsiasutust, kes vastutavad ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamise eest, tagades selle määruse sätete järgimise. Selliselt määratud asutused peavad määruse kohaselt tagama nimetatud artiklite tõhusa kohaldamise üldistes huvides (vt määruse põhjendused 5, 6, 8, 34 ja 35).“ ( 11 )

47. Tõsi on, et „liikmesriigi menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt tuleb seda valdkonda reguleerivate liidu õigusnormide puudumisel iga liikmesriigi siseriiklikus õiguskorras määrata pädevad kohtud ja kehtestada menetlusnormid nende kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada isikute liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse“ ( 12 ) ja et „kui ühenduse õigus, kaasa arvatud selle üldpõhimõtted, ei sisalda sellekohaseid ühiseid norme, võivad riiklikud asutused ühenduse õigusaktide rakendamiseks kohaldada oma riigi formaal- ja materiaalõiguse kriteeriume“. ( 13 )

48. Siiski tuleb seda põhimõtet – samuti vastavalt ühele Euroopa Kohtu varasemale otsusele – „tasakaalustada ühenduse õiguse ühtlase kohaldamise vajadusega, et vältida ettevõtjate erinevat kohtlemist“. ( 14 )

49. Nagu Euroopa Kohus on oma hilisemates otsustes üheselt selgitanud, tähendab see, et liikmesriikide kaalutlusõigus on piiratud liidu põhimõtete järgimisega ( 15 ) ja eelkõige tõhususe põhimõttega. Riigisisesed normid ei „tohi […] muuta liidu õiguse rakendamist võimatuks või ülemäära raskeks“. ( 16 )

50. Eespool viidatu kehtib eriti konkurentsi valdkonnas. ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamisega seotud eeskirjade ja menetluste kaasajastamine määrusega nr 1/2003 põhineb Euroopa konkurentsiõiguse normide detsentraliseeritud süsteemi kujundusel, mille raames tegutsevad tihedas koostöös Euroopa Komisjon, liikmesriikide konkurentsiasutused ja liikmesriikide kohtud. Neile isikutele anti võrreldes varem kehtinud raamistikuga uued volitused selleks, et soodustada Euroopa tasandil konkurentsiõiguse tõhusamat kohaldamist, kaitstes samal ajal selle sidusust ja ühtsust.

51. Selliselt loodud detsentraliseeritud süsteem, milles riiklikud asutused kohaldavad liidu õigust otse, nõuab – samal ajal liikmesriikide menetlusautonoomiat austades –, et konkurentsiõiguse kohaldamiseks kehtestatud eeskirjad oleksid sellised, et need ei takista konkurentsiõiguse ühtlast ja tõhusat kohaldamist.

52. Seega liikmesriigid „peavad […] jälgima, et nende kehtestatud või rakendatud normid ei kahjustaks ELTL artiklite 101 ja 102 tõhusat kohaldamist“ ( 17 ) ja et „iga liikmesriigi siseriikliku õiguskorra ülesandeks [on] kehtestada […] konkurentsiasutuste otsuste vastu alustatud kohtumenetluse üksikasjalikud eeskirjad“, mis ei tohi kahjustada määruse nr 1/2003 eesmärki, milleks on „tagada ELTL artiklite 101 ja 102 tõhus kohaldamine nende asutuste poolt“. ( 18 )

53. Euroopa Kohtule esitati hiljuti peamiselt aegumisega seotud kohtuasi, mis puudutab kahju hüvitamise hagi esitamise õigust seoses kahjuga, mille tekitas konkurentsiõiguse rikkumine.

54. Liikmesriigi õiguses piirati aegumistähtaeg kolme aastaga, mis hakkas kulgema sõltumata sellest, kas kahjustatud isikule oli vastutav isik ja kahjude koguulatus teada või mitte; seadus ei näinud ette ühtegi aegumise peatamise või katkemise juhtu riikliku konkurentsiasutuse poolelioleva menetluse ajaks.

55. Kõnealuses kohtuasjas otsustas Euroopa Kohus, et „ELTL artiklit 102 ja tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis ühelt poolt näeb ette kahju hüvitamise hagi kolmeaastase aegumistähtaja, mille arvutamine algab kuupäevast, mil kannatanu sai teada oma õigusest hüvitisele, isegi kui rikkumise eest vastutav isik ei olnud talle teada, ning teiselt poolt ei näe ette ühtegi võimalust selle tähtaja peatamiseks või katkestamiseks liikmesriigi konkurentsiasutuses toimuva menetluse ajaks“. ( 19 )

56. Euroopa Kohus kordas ka põhimõtet, et „liikmesriigi õigusnorm, mis kehtestab tähtpäeva, millest alates hakkab aegumistähtaeg kulgema, selle kestuse ja peatamise või katkestamise tingimused, peab olema kohandatud konkurentsiõiguse eripäradega“, ( 20 ) mis nõuab „reeglina keerulist faktilist ja majanduslikku analüüsi“. ( 21 )

57. Need põhimõtted, mida Euroopa Kohus kinnitas seoses ühe eraisikute esitatud hagiga, milles nõuti konkurentsivastase tegevusega tekitatud kahju hüvitamist (nn eraõiguslik jõustamine), on minu arvates kohaldatavad ka käesolevale kohtuasjale, milles aegumise esemeks olev akt on riikliku konkurentsiameti meede (nn avalik-õiguslik jõustamine).

58. See on nii asjaolu tõttu, et eraõiguslikust jõustamisest kui tõelisest „teisest sambast“ ( 22 ) avalik-õigusliku jõustamise kõrval on juba saanud „määrusega (EÜ) nr 1/2003 kehtestatud konkurentsieeskirjade täitmise tagamise detsentraliseeritud süsteemi lahutamatu osa“. ( 23 ) Liidu konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagid moodustavad seega „lahutamatu osa selle õiguse jõustamise süsteemist, mille eesmärk on hoida ära ettevõtjate konkurentsivastane tegevus ja pärssida nende tahet niisuguse tegevusega tegeleda“. ( 24 )

59. Määrus nr 1/2003 juba rõhutas avalik-õigusliku ja eraõigusliku jõustamise vahelist vastastikuse täiendavuse suhet, mis Euroopa mudelit iseloomustab: ( 25 ) esiteks antakse tänu pädevatele ametiasutustele omistatud rangetele uurimisvolitustele ja sanktsioonide määramise volitustele neile konkurentsivastase käitumise vastase võitluse ja selle käitumise tõkestamise ülesanne; teiseks antakse ülesanne tagada õigusvastase tegevusega kahjustatud isikute õiguste kaitse ja hüvitada neile tekitatud kahju. Selle valdkonna hiljutised direktiivid ( 26 ) toetavad seda arusaama, lisades siiski tegureid, mis näivad julgustavat veelgi suuremat vastastikust täiendavust.

60. Selle asemel, et pidada jõustamise kahte süsteemi teineteisega konkureerivaks, tasuks neid käsitada tervikliku süsteemina, kuna tegemist on kahe meetodiga sama tulemuse saavutamiseks. ( 27 ) Nende kahe jõustamismeetodi koordineerimise eesmärk on julgustada nende tõhusat koostoimet, mis aitaks saavutada konkurentsiõiguse efektiivse kohaldamise ühist eesmärki. ( 28 )

61. Konkreetne kogemus näitab lisaks, et eraõiguslikud kahju hüvitamise hagid ei ole mitte ainult konkreetne võimalus tugineda kohtus konkurentsivastasest käitumisest tulenevatele õigustele, mis jääksid vastasel korral kaitseta, ( 29 ) vaid ka seda, et igaühe õigus nõuda konkurentsivastase käitumisega tekitatud kahju hüvitamist „tugevdab liidu konkurentsieeskirjade toimimist […], aidates seega kaasa tõhusa konkurentsi säilitamisele Euroopa Liidus“. ( 30 )

62. Selle tiheda vastastikkuse täiendavuse tõttu era- ja avalik-õigusliku jõustamise vahel, ( 31 ) millest mõlemad on olulised ühisturul tõhusa ja vaba konkurentsi üldise huvi saavutamiseks, leian, et Euroopa Kohtu kohtuasjas Cogeco väljendatud põhimõtted, millele on eespool viidatud, võivad olla kohaldatavad ka käesoleva kohtuasja esemeks olevas vaidluses.

63. Tõhususe põhimõtte kohaselt „ei või riigisisesed normid muuta liidu õiguskorrast tulenevate õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks“. ( 32 )

64. See on eelkõige nii konkurentsiõiguse valdkonnas ( 33 ) eespool kirjeldatud detsentraliseeritud jõustamissüsteemi kontekstis, võttes samuti arvesse asjaolu, et „konkurentsieeskirjade rikkumisele õige õigusliku hinnangu andmisel [on] paljudel juhtudel nõutav, et hinnataks kompleksseid majanduslikke seoseid ning ettevõttesiseseid äridokumente, mis tulevad sageli ilmsiks alles konkurentsiasutuste töö tulemusel“. ( 34 )

65. Seega peavad liikmesriikide aegumise valdkonnas sätestatud normid võimaldama tõhusat konkurentsiõiguse kohaldamist ka kõige keerulisematel juhtudel.

66. Käesoleval juhul Euroopa Kohtu lahendatavat kohtuasja analüüsides ilmneb hulk märke, mis võivad viia selleni, et viisi, kuidas apellatsioonikohus tõlgendas riigisisesest õigusnormi, võib pidada tõhususe põhimõttega vastuolus olevaks: nendeks on uurimise algatamise järgsete aegumist katkestavate aktide täielik välistamine, algatamisele järgnevate menetlusprotsesside arvestamise raskendatus ja sellest tulenev aegumistähtaja kümneaastase ülempiiri, mis on samade normidega ette nähtud, liigne vähendamine.

67. Käesolevas kohtuasjas ei ole iseenesest aegumistähtaja pikendamine ega aegumist katkestavate meetmete konkreetne metoodika see, mis näib liidu õiguse rikkumisena, vaid selleks on pakutud kitsa tõlgenduse ebamõistlik jäikus, mis ei võimalda ka eriti keeruliste juhtumite puhul aegumise katkestamist.

68. Lisaks muudaks selline tõlgendus sisutühjaks kümneaastase ülempiiri, mis on sama õigusaktiga lisaks viieaastasele „tavalisele“ aegumistähtajale ette nähtud – kui ükski meede ei saa pärast menetluse ametlikku algatamist aegumist katkestada, siis on harva võimalik ületada viie aasta pikkust suhtelist aegumistähtaega, ja igal juhul on seda võimalik ületada vaid lühikese ajavahemiku vältel, mis jääb konkurentsiõiguse võimalikust rikkumisest teadasaamise ja menetluse algatamise vahele.

69. Tõsi on, et konkurentsiameti poolt menetluse algatamisele eelnevad pädeva direktoraadi ettevalmistavad tegevused, kuid selles ajavahemikus ei saa teha paljusid menetluse jaoks olulisi toiminguid, näiteks kontrolle, ja reeglina ei tehta kõiki menetlustoiminguid, mis on omased täiel määral teostatavale võistlevale menetlusele.

70. Seetõttu võivad liikmesriigid aegumisele ette näha tingimused ja korrad, mis erinevad komisjonile määruse nr 1/2003 artiklis 25 ette nähtust, seda aga tingimusel, et need võimaldavad teostada jõustamistegevust, mis vastab riiklike konkurentsiasutuste menetletavate juhtumite õigusliku ja majandusliku analüüsi keerukusele. Minu arvates tuleb konkurentsi valdkonnas nii mõista väljendit „ei muuda liidu õiguse teostamist ülemäära raskeks“, mida Euroopa Kohus on korduvalt kasutanud.

71. Selle eesmärgi täitmisel omavad aegumistähtaja piirmäära asemel – mis ei tohi olla ülemäärane, et vältida vastupidist toimet, mis seisneb valel ajal esitatud konkurentsiõiguse hagis – määravat tähtsust aegumistähtaega katkestavad meetmed, võimaldades muuta menetluste kestust sõltuvalt juhtumi tegelikust keerukusest.

72. Sellest tuleneb, et liikmesriigi kohtud peavad sellise õigusnormi tõlgendamisel, nagu viidatud Rumeenia säte, ka liikmesriikide menetlusautonoomiat austades arvesse võtma: a) aegumist reguleerivate kehtivate õigusnormide kogumit, mitte ebaühtlaselt üksikuid sätteid; ( 35 ) b) liikmesriigi konkurentsiasutuse menetletavate juhtumite keskmist keerukust ning nõuetekohaseks õiguslikuks ja majanduslikuks analüüsiks vajalikku aega. Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades soovitas, ( 36 ) võib selleks kasutada Euroopa Kohtu kohtuasjas Taricco 1 pakutud kontrolli. ( 37 )

73. Liikmesriigi kohus peaks seda kontrolli käesolevas kohtuasjas kohaldades kindlaks tegema, kas aegumise katkestamise valdkonna riigisiseste õigusnormide, nagu neid tõlgendab apellatsioonikohus, kohaldamise tagajärjeks on märkimisväärsel arvul juhtudel see, et konkurentsiõigust oluliselt rikkunud ettevõtjaid ei karistata, sest need rikkumised aeguvad üldjuhul enne, kui määratakse seaduses ette nähtud sanktsioon konkurentsiõiguse rikkumise eest. Jaatava vastuse korral tuleks liikmesriigi kohtul asuda seisukohale, et riigisiseses õiguses konkurentsiõiguse rikkumise vastu võitlemiseks ette nähtud meetmeid ei saa pidada tõhusaks ja hoiatavaks, mis on vastuolus ELTL artikliga 101 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 3.

74. Lisaks aegumistähtaja möödumisest tulenevate karistamata jätmise juhtude tegelikule arvule võrreldes vastava liikmesriigi konkurentsiasutuse uuritud juhtumite koguarvuga, võib arvestada ka asjaolu, et näiteks teatavat tüüpi konkurentsiõiguse rikkumised jäävad pärast aegumistähtaja katkemist reguleerivate riigisiseste sätete kohaldamist süstemaatiliselt karistamata. ( 38 )

75. Lõpetuseks märgin, et liikmesriigi konkurentsiasutuse konkurentsiõiguse kohaldamise toimingu võimaliku aegumise hindamise seisukohast võib liikmesriigi kohus analüüsida ka kolmandate isikute huve, mida kahjustataks seetõttu, et aegumise tõttu tühistatakse liikmesriigi konkurentsiasutuse otsus – kahju võib olla asjasse puutuv vaatamata sellele, et see ei ole veel tekkinud.

76. Viitan eelkõige tarbijatele, kes, saades karistatud ettevõtjate konkurentsivastase tegevuse tõttu kahju, ootavad kohtu kinnitust konkurentsiasutuse otsusele, et edaspidi esitada kahju hüvitamise hagisid.

77. See annaks minu arvates veel ühe kinnituse minu eelnevates punktides esitatud väidetele ( 39 ) avalik-õigusliku ja eraõigusliku jõustamise – mis mõlemad teenivad avalikku huvi, et saavutada ühisturul tõhus ja vaba konkurents – vastastikkuse täiendavuse kohta.

78. Selle täiendava hinnangu eeldus on, et esinevad teatavad tingimused, mis võivad liikmesriigi kohtu terviklikku hinnangusse lisada ka tarbijate huvid: a) liikmesriigi konkurentsiasutuse otsus ei tohi esialgsel kontrollimisel näida õigusvastane põhjustel, mis erinevad aegumisega seotud aspektidest; b) liikmesriigi konkurentsiasutuse vaidlustatud otsuse sisu peab üldjoontes andma edaspidi hagi esitamise õiguse märkimisväärsele hulgale tarbijatele, kellele tekitati karistatud ettevõtjate õigusvastase tegevusega kahju.

79. Eespool kirjeldatud tuvastamiste järel on minu arvates liikmesriigi kohtu ülesanne anda veel viimane hinnang – kas riigisisene säte vastab komisjoni konkurentsiõiguse jõustamise volituste aegumise valdkonna liidu õigusnormide terviklikule „vaimule“, mitte ainult nende normide sõnastusele.

80. See tähendab, et kuigi need ei ole liikmesriikide suhtes siduvad, kujutavad need endast konkurentsiõiguse kohaldamise „tõhususe standardeid“, mis peavad olema võimalikult ühtsed detsentraliseeritud jõustamissüsteemis, milles liikmesriikide konkurentsiasutused tegutsevad komisjoniga järjest tihedamas koostoimes.

81. Eespool toodud kaalutlustest selgub, et toimikus kajastatud asjaolude kogumi põhjal võib selline aegumistähtaega katkestavate toimingute kitsas tõlgendus, nagu apellatsioonikohtu pakutu, olla takistus liikmesriigi konkurentsiasutuse jõustamistegevusele, eelkõige siis, kui juhtumi konkreetsed asjaolud nõuavad keerulist õiguslikku ja majanduslikku analüüsi (mis tuleneb ka uuritava materjali mahust) ja järgnevat tuvastamist ka kontrollide ning muude tõendite kogumise meetodite kaudu.

82. Nagu eespool selgitasin, kohaldab liikmesriigi kohus viidatud kriteeriume, et hinnata, kas käesolevas kohtuasjas muudaks riigisisesele õigusnormile apellatsioonikohtu antud tõlgendus konkurentsiameti poolt konkurentsiõiguse kohaldamise ülemäära raskeks, minnes seetõttu vastuollu tõhususe põhimõttega.

83. Pärast seda tuvastamist peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kohaldama kooskõlalise tõlgendamise põhimõtet, mis, nagu märgitud, „nõuab, et liikmesriigi kohus teeb kõik, mis on tema pädevuses, arvestades riigisisest õigust tervikuna ning kasutades riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada asjaomase direktiivi täielik toime ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus“. ( 40 )

84. Juhul kui liikmesriigi kohus leiab, et kooskõlaline tõlgendus ei ole võimalik ning jätab riigisisese õigusnormi kohaldamata, on lõpetuseks vaja käsitleda õiguslikke tagajärgi põhikohtuasja raames, nagu soovitas komisjon oma kirjalikes seisukohtades. ( 41 )

85. Kui liikmesriigi kohus peaks leidma, et Rumeenia konkurentsiseaduse artikli 62 kitsas tõlgendus ei ole liidu õigusega kooskõlas, mille tulemusel riigisisest õigusnormi ei kohaldata, ning aegumist peetakse kehtivalt katkenuks mõne muu uurimismenetluse algatamisele järgneva meetmega, tuleks õiguslikku olukorda hinnata viitega seaduslikkuse ja karistavate õigusnormide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtetele. ( 42 )

86. Toimikust ning eelkõige komisjoni kirjalikest seisukohtadest ( 43 ) tuleneb, et Rumeenia õiguskorras, nagu ka Itaalia omas, mida käsitleti kohtuotsustes Taricco 1 ( 44 ) ja Taricco 2, ( 45 ) põhinevad rikkumiste aegumist reguleerivad õigusnormid sarnaselt süütegude ja karistuste määratlemise sätetega kriminaalmateriaalõigusel ja nii nende kui ka viimaste suhtes kohaldatakse süütegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõtet, ( 46 ) mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõikes 1 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 7 lõikes 1. Seega kohalduvad karistusõiguse valdkonna aegumise korrale etteaimatavuse, täpsuse ja tagasiulatuva jõu puudumise tingimused, mis kaasnevad süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttele.

87. Euroopa kohus täpsustas oma otsuses Taricco 2, ( 47 ) et kui liikmesriigi kohus jõuab järeldusele, et karistusseadustiku kõnealuste sätete kohaldamata jätmise kohustus läheb vastuollu kuritegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõttega, mis kohustab sätestama seaduses etteaimatavalt, täpselt ja tagasiulatuva jõuta süüteod ja karistused, mida see seadus reguleerib, siis ei pea ta seda kohustust täitma, isegi juhul, kui täitmine võimaldaks heastada liidu õigusega vastuolus oleva riigisisese olukorra.

88. Seda põhimõtet võib Euroopa Inimõiguste Kohtu väljakujunenud praktika alusel pidada kohaldatavaks ka konkurentsi valdkonna sanktsioonidele. ( 48 )

89. Arvestades konkurentsiõiguse eesmärki, sanktsioonide laadi (ennetav, hoiatav ja karistav toime) ja nende raskust (rahatrahvid märkimisväärsetes summades), tuleb vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtule selliste mehhanismide suhtes kohaldada Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 6 ette nähtud tagatisi. ( 49 )

90. Ka Euroopa Kohus on mitmel korral sellest praktikast lähtunud: kohtuotsuses komisjon vs. Anic Partecipazioni tunnustas Euroopa Kohus isikliku vastutuse põhimõtte kohaldatavust konkurentsi valdkonna õigusnormidele; ( 50 ) kohtuotsuses Hüls vs. komisjon viitas Euroopa Kohus Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikes 2 ette nähtud süütuse presumptsioonile. ( 51 )

91. Kasutades kohtujurist Boti sõnu, „määruse nr 1/2003 ( 52 ) artiklis 23 nimetatud trahvid on oma laadilt ja suuruselt samastatavad kriminaalkaristusega“, mistõttu kuulub asjaomane menetlus „„kriminaalõiguse“ valdkonda Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõike 1 tähenduses“. ( 53 )

92. Seega ei saa juhul, kui eespool viidatud tingimused on täidetud, välistada, et õigusnorm, mis hiljem liidu õiguspõhimõtetega vastuolus olevaks tunnistatakse, võib pooltele jätkuvalt siduv olla vastavalt seaduslikkuse ja kriminaalkaristuslike sätete või laiemas tähenduses karistavate sätete tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtetega.

93. Analoogset arutluskäiku võib kasutada kehtiva normi väljakujunenud tõlgenduse kohta. Selle olukorra kohaldamise nõutav eeldus on see, et tegemist on kohtupraktikas üheselt mõistetava ja väljakujunenud tõlgendusega, mida saab seepärast pidada „elavaks õiguseks“ selle konkreetse liikmesriigi õiguskorras.

94. Ainult sellisel juhul saab tõlgendus karistavat laadi õigusnormist kui „elavast õigusest“ olla pooltele jätkuvalt siduv ka juhul, kui see tunnistatakse hiljem liidu õigusega vastuolus olevaks.

95. Käesoleva kohtuasja toimiku põhjal ei nähtu minu arvates, et selline olukord eksisteerib, kuna kõnealuse liikmesriigi kohtute tõlgendused näivad lahknevat.

96. Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et pärast 14. aprilli 2015. aasta otsust nr 13 esitati Bukaresti apellatsioonikohtule kümme toimikut, millest viie puhul on tuvastatud, et sanktsiooni kohaldamise õigus on aegunud, samal ajal kui ülejäänud viie puhul jäeti vaidlustatud otsus kehtima: ( 54 ) see kinnitab „seda valdkonda sisuliselt käsitlenud kohtute ebaühtlase praktika“ olemasolu. ( 55 )

97. Konkurentsiamet juhib tähelepanu sellele, et „asja sisuliselt lahendavad kohtud, kes otsuse nr 13/2015 õiguspärasust analüüsisid, tõlgendasid ja kohaldasid konkurentsivaldkonnas sanktsioonide kehtestamise aegumisele kohaldatavaid norme erinevalt osas, mis puudutab aegumist katkestavaid meetmeid“. ( 56 )

98. Liikmesriigi kohtu ülesanne on eespool kirjeldatud kriteeriume kohaldades kindlaks teha, kas on täidetud kohtuotsuses Taricco 2 ette nähtud tingimused, mida Euroopa Inimõiguste Kohus ja Euroopa Kohus on selgitanud.

IV. Ettepanek

99. Eelneva analüüsi põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimusele järgmiselt: 1. ELL artikli 4 lõiget 3 ja ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad liikmesriikide kohtuid tõlgendama oma riigi õigusnorme, mis reguleerivad konkurentsiameti haldussanktsioonide määramise õiguse aegumistähtaega, kooskõlas liikmesriikide ja liidu vahelise lojaalse koostöö ning konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõttega. 2. Liikmesriigid võivad oma menetlusautonoomiat arvestades kehtestada reegleid liikmesriikide konkurentsiasutustele tunnustatud sanktsioonide määramise õiguse aegumise kohta, mis erinevad komisjonile määruse nr 1/2003 artiklis 25 ette nähtutest, aga tingimusel, et need võimaldavad tõhususe põhimõtet järgides jõustada konkurentsiõigust selliselt, et see vastab liikmesriikide konkurentsiasutuste menetletavate juhtumite õigusliku ja majandusliku analüüsi keerukusele. 3. Riigisisese õigusnormi tõlgendamine nii, et aegumistähtaja kulgemist katkestava viimase meetmena käsitatakse konkurentsivastase tegevuse uurimise algatamise akti, ilma et selle uurimise käigus tehtavad hilisemad toimingud kuuluksid samuti aegumistähtaja kulgemist katkestavate meetmete hulka, võib olla vastuolus eespool viidatud lojaalse koostöö ja konkurentsiõiguse kohaldamise tõhususe põhimõtetega, juhul kui liikmesriigi kohus teeb kindlaks, et on täidetud teatavad tingimused, mis muudavad konkurentsiameti toimingu ülemäära raskeks. Liikmesriigi kohus peab oma hinnangus arvesse võtma järgmist: a) reeglina keerulist faktilist ja majanduslikku analüüsi nõudva konkurentsiõiguse eripärad, b) aegumise kehtivate reeglite kogum; c) ülesanne, mida täidavad aegumise kulgemist katkestavad toimingud, mis võimaldavad muuta menetluse kestust vastavalt juhtumi tegelikule keerukusele; d) konkurentsiameti uuritavate juhtumite keskmine keerukus, kasutades ka kontrolli, mille Euroopa Kohus pakkus kohtuasjas C‑105/14 tehtud otsuses. 4. Kui eespool viidatud tingimused on täidetud, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kohaldama kooskõlalise tõlgendamise põhimõtet ja – ainult juhul, kui see on võimatu – jätma riikliku õigusnormi kohaldamata, tehes kindlaks, kas kohaldamata jätmine vastab süütegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõttele Euroopa Kohtu kohtuasjas C‑42/17 tehtud otsuses täpsustatud tingimustel.

( 1 ) Algkeel: itaalia.

( 2 ) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, 2003, lk 1, eriväljaanne 08/01, lk 167; eestikeelne eriväljaanne 08/02, lk 205).

( 3 ) Kohtujuristi kursiiv. Hetkel kehtiva muudetud sätte sõnastus on: „mille eesmärk on õigusrikkumist esialgu kontrollida või seda uurida“.

( 4 ) Hetkel kehtiva muudetud sätte sõnastus on: „a) kirjalikud teabenõuded; b) uurimise algatamise korraldus konkurentsiameti peadirektori poolt; c) kontrolli läbiviimine; d) uurimisaruande edastamine“.

( 5 ) Vt komisjoni kirjalikud seisukohad, punkt 19.

( 6 ) Vt 21. septembri 1983. aasta kohtuotsus Deutsche Milchkontor jt (205/82–215/82, EU:C:1983:233, punkt 17).

( 7 ) Valitsuse erakorraline määrus nr 31/2015. Vastavalt eelotsusetaotluse põhjendustele on selle seaduse artiklite 61 ja 62 muutmise „eesmärk välistada segadus kaebuse esitamise õiguse aegumistähtaegade osas ja konkurentsiameti sanktsioonide määramise õiguse osas“ (vt eelotsusetaotluse joonealune märkus 7, lk 23).

( 8 ) Sealhulgas kontrolli läbiviimine ja uurimisaruande edastamine (vt Rumeenia konkurentsiseaduse uus artikkel 64).

( 9 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv nr 2019/1, mille eesmärk on anda liikmesriikide konkurentsiasutustele volitused, et tulemuslikumalt tagada konkurentsinormide täitmine ja et tagada siseturu nõuetekohane toimimine (nn direktiiv „ECN+“), mille ülevõtmistähtaeg on 4. veebruar 2021.

( 10 ) Uued sätted puudutavad ainult kohustust peatada või katkestada aegumistähtaeg teiste liikmesriikide konkurentsiasutuste või komisjoni menetluste ajaks ning kohustust peatada või katkestada need tähtajad perioodiks, mil asjaomase liikmesriigi konkurentsiasutuse otsuse suhtes on pooleli kohtumenetlus.

( 11 ) Vt 7. detsembri 2010. aasta kohtuotsus VEBIC (C‑439/08, EU:C:2010:739, punkt 56).

( 12 ) Vt 14. septembri 2010. aasta kohtuotsus Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals vs. komisjon (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, punkt 113 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 13 ) Vt 21. septembri 1983. aasta kohtuotsus Deutsche Milchkontor jt (205/82 – 215/82, EU:C:1983:233, punkt 17).

( 14 ) Vt eespool joonealune märku 13.

( 15 ) Vt 14. juuni 2011. aasta kohtuotsus Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389), mille punktis 24 on kirjas, et „[k]uigi nende normide kehtestamine ja rakendamine kuulub liikmesriikide pädevusse, peavad nad seda pädevust siiski teostama liidu õigust järgides“; vt selle kohta 12. novembri 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑154/08, ei avaldata, EU:C:2009:695, punkt 121 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 16 ) Vt 14. juuni 2011. aasta kohtuotsus Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389, punkt 24); 16. juuli 1998. aasta kohtuotsus Oelmühle ja Schmidt Söhne (C‑298/96, EU:C:1998:372, punktid 23 ja 24 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt samas mõttes ka 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adeneler jt (C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 95) ning 18. septembri 2003. aasta kohtuotsus Pflücke (C‑125/01, EU:C:2003:477, punktid 33 ja 34).

( 17 ) Vt 14. juuni 2011. aasta kohtuotsus Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389, punkt 24).

( 18 ) Vt 7. detsembri 2010. aasta kohtuotsus VEBIC (C‑439/08, EU:C:2010:739, punkt 57).

( 19 ) Vt 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, punkt 55).

( 20 ) Vt 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, punkt 47).

( 21 ) Vt 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, punkt 46).

( 22 ) Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Otis Gesellschaft jt (C‑435/18, EU:C:2019:651, punkt 40).

( 23 ) Selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, punkt 1). Vt selle teema kohta ka 20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Courage ja Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465), 13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Manfredi jt (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461), 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus KONE jt (C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 25) ning hiljutine 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Otis jt (C‑435/18, EU:C:2019:1069, eelkõige punkt 24).

( 24 ) Vt 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Skanska Industrial Solutions jt (C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 45).

( 25 ) Põhjenduses 7 on kirjas, et „Siseriiklikel kohtutel on oluline roll ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisel. Üksikisikute vaheliste vaidluste lahendamisel kaitsevad nad ühenduse õigusest tulenevaid subjektiivseid õigusi, näiteks määrates kahjutasu rikkumise tõttu kahju kannatanud isikutele. Siseriiklike kohtute ülesanne on täiendada liikmesriikide konkurentsiasutuste tegevust. Seepärast peaks neil olema õigus kohaldada asutamislepingu artikleid 81 ja 82 täies ulatuses.“

( 26 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiiv 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (ELT 2014, L 349, lk 1) ja nn direktiiv „ECN +“, millele on viidatud eespool joonealuses märkuses nr 9.

( 27 ) Vt kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Skanska Industrial Solutions jt (C‑724/17, EU:C:2019:100, punkt 76), milles on kirjas, et „liidu konkurentsiõiguse avalik- ja eraõiguslik jõustamine koos moodustavad täieliku jõustamissüsteemi, mida tuleks käsitada tervikuna, kuigi sellel on kaks haru“.

( 28 ) Chieppa, R., „Coordination between Private and Public Antitrust Enforcement in Italy and in the EU. Due modalità di un sistema bilanciato di enforcement“, „Il private antitrust enforcement in Italia e nell’Unione europea: scenari applicativi e le prospettive del mercato, Atti del VII Convegno Antitrust di Trento“, 11.–13. aprill 2019, (toim.) Gian Antonio Benacchio, Michele Carpagnano (2019).

( 29 ) Vt selle kohta kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Skanska Industrial Solutions jt (C‑724/17, EU:C:2019:100, punkt 47), milles on kirjas, et „eraõiguslik jõustamine kahju hüvitamise hagide kaudu [on] täiendav meede konkurentsiõigust rikkuva käitumise ärahoidmiseks, mida ainuüksi avalik-õigusliku jõustamisega ei ole võimalik saavutada“.

( 30 ) Vt 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, punkt 41). Euroopa Kohus täpsustas veelgi, konkreetse viitega ELTL artiklile 101, 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses Skanska Industrial Solutions jt (C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 43), et „igaühe õigus nõuda ELTL artikliga 101 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamist [tagab] selle artikli täieliku toime, eriti selle artikli lõikes 1 sätestatud keelu kasuliku mõju“ (kohtujuristi kursiiv).

( 31 ) „Avalik-õiguslik ja eraõiguslik jõustamine on teineteist vastastikku täiendavad ning ühe terviksüsteemi osad“, selle kohta kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Skanska Industrial Solutions jt (C‑724/17, EU:C:2019:100, punkt 80).

( 32 ) Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, punkt 77) ning selles mõttes ka 13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Manfredi jt (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, punkt 62), 6. juuni 2013. aasta kohtuotsus Donau Chemie jt (C‑536/11, EU:C:2013:366, punkt 27), 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus KONE jt (C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 25).

( 33 ) Vt 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, punkt 44).

( 34 ) Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, punkt 85).

( 35 ) Vt selle kohta 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, punkt 45).

( 36 ) Vt komisjoni kirjalikud seisukohad, punkt 34.

( 37 ) Vt 8. septembri 2015. aasta kohtuotsus Taricco jt (C‑105/14, EU:C:2015:555, punkt 47), milles Euroopa Kohus soovitas liikmesriigi kohtul hinnata, kas „aegumise katkemist käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamine looks tagajärje, et märkimisväärsel hulgal kriminaalasjadest jäävad raske kelmusena käsitatavad teod karistamata, kuna need teod on enamasti aegunud juba enne, kui lõpliku kohtuotsusega nende eest karistus määratakse“. Positiivse hinnangu korral „tuleb asuda seisukohale, et meetmeid, mille siseriiklik õigus kelmuse ja muu liidu finantshuvisid kahjustava ebaseadusliku tegevusega võitlemiseks ette on näinud, ei saa pidada tõhusaks ja hoiatavaks, mis on vastuolus ELTL artikli 325 lõikega 1, FHK konventsiooni artikli 2 lõikega 1 ja direktiiviga 2006/112 tõlgendatuna koosmõjus ELL artikli 4 lõikega 3“.

( 38 ) 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt (C‑612/15, EU:C:2018:392, punkt 65), 17. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Dzivev (C‑310/16, EU:C:2019:30, punkt 31).

( 39 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 62 ja sellele järgnevad punktid.

( 40 ) Vt paljude hulgas 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‑684/16, EU:C:2018:874, punkt 59). Nagu selgitas Euroopa Kohus punktis 60, „[hõlmab] niisugune kooskõlalise tõlgendamise nõue muu hulgas liikmesriigi kohtute kohustust vajaduse korral muuta väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb riigisisese õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas direktiivi eesmärkidega. Seetõttu ei saa liikmesriigi kohus põhjendatult asuda seisukohale, et tal ei ole võimalik tõlgendada riigisisese õiguse sätet kooskõlas liidu õigusega ainult seetõttu, et seda sätet on järjepidevalt tõlgendatud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas.“

( 41 ) Vt komisjoni kirjalikud seisukohad, punkt 39.

( 42 ) Vt 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M.A.S. ja M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, punktid 61 ja 62).

( 43 ) Vt komisjoni kirjalikud seisukohad, punkt 41.

( 44 ) Vt 8. septembri 2015. aasta kohtuotsus Taricco jt (C‑105/14, EU:C:2015:555).

( 45 ) Vt 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M.A.S. ja M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936).

( 46 ) Vt kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (C‑352/09 P, EU:C:2010:635, punktid 88 ja 89), kus on kirjas: „Mis puudutab menetlusnorme, siis kuuluvad need kohaldamisele kõigis kohtuasjades, mis on pooleli hetkel, mil need normid jõustuvad. […] Seevastu ei ole see nii materiaalõigusnormide puhul. Need ei ole tagasiulatuva jõuga, välja arvatud juhul, kui liidu seadusandja on ette näinud vastupidi.“ Vt selle kohta, nagu on viidatud komisjoni kirjalike seisukohtade punktis 19, Curtea Constituțională a României (Rumeenia konstitutsioonikohus) otsus nr 297/2018, millega rahuldati kaebus Rumeenia karistusseadustiku artikli 155 lõike 1 põhiseadusvastasuse kohta, ning mis avaldati 25. juunil 2018.

( 47 ) 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M.A.S. ja M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936).

( 48 ) Euroopa Inimõiguste Kohus kasutab kolme kriteeriumi, et teha kindlaks, kas süüdistus kuulub karistusõiguse valdkonda: nendeks on rikkumise õiguslik kvalifitseerimine riigisiseses õiguses, sanktsiooni karistav ja hoiatav toime ning sanktsioonide raskusaste, mida asjaomasele isikule a priori kohaldatakse (EIK, 8. juuni 1976. aasta kohtuotsus Engel jt vs. Madalmaad, A-seeria nr 22, punkt 82. Euroopa Inimõiguste Kohtu nende kriteeriumide kohaldamise valdkonna praktika kirjelduse kohta vt EIK 23. novembri 2006. aasta kohtuotsus Jussila vs. Soome, punktid 29–39). EIK rakendab seda argumentatsiooni erinevate haldussanktsioonide suhtes; nende hulka kuuluvad ka riiklike konkurentsiasutuste määratud sanktsioonid (vt EIK 9. veebruari 1990. aasta kohtuotsus Melchers ja Co. vs. Saksamaa; 30. mai 1991. aasta kohtuotsus Société Stenuit vs. Prantsusmaa ja 3. detsembri 2002. aasta kohtuotsus Lilly vs. Prantsusmaa. Vt ka viidatud kohtuotsused Jussila vs. Soome, punkt 43, Dubus S.A. vs. Prantsusmaa, punkt 35, ja eraldi tõlgenduse kohta EIK 3. juuni 2004. aasta kohtuotsus OOO Neste jt vs. Venemaa). Vt kõigi nende viidete kohta kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (C‑352/09 P, EU:C:2010:635, punktid 48–52 ja viidatud kohtupraktika).

( 49 ) Vt EIK 3. detsembri 2002. aasta kohtuotsus Lilly vs. Prantsusmaa (kaebus nr 53892/00); 11. juuni 2009. aasta kohtuotsus Dubus S.A. vs. Prantsusmaa (kaebus nr 5242/04), punktid 37 ja 38; 27. septembri 2011. aasta kohtuotsus Menarini Diagnostics S.r.l. vs. Itaalia (kaebus nr 43509/08), punktid 38–44, ja 23. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Produkcija Plus Storitveno podjetje d.o.o. vs. Sloveenia (kaebus nr 47072/15), punktid 45 ja 46.

( 50 ) Vt 8. juuli 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punkt 78). See kohtupraktika leidis kinnitust 10. septembri 2009. aasta kohtuotsuses Akzo Nobel jt vs. komisjon (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, punkt 77).

( 51 ) Vt 8. juuli 1999. aasta kohtuotsus Hüls vs. komisjon (C‑199/92 P, EU:C:1999:358); Euroopa Kohus leidis, et arvestades kõnealuste rikkumiste laadi, samuti sellega seotud sanktsioonide laadi ja raskusastet, kohaldub süütuse presumptsiooni põhimõte konkurentsiõiguse sätete rikkumise menetlustes ettevõtjatele, kui nende rikkumiste tulemusel võidakse trahve määrata.

( 52 ) Seega teoreetiliselt ka trahvidele, mille kehtestasid üksikud liikmesriikide konkurentsiasutused neile sama määrusega nr 1/2003 antud detsentraliseeritud volituste alusel.

( 53 ) Vt kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (C‑352/09 P, EU:C:2010:635, punkt 49).

( 54 ) Vt eelotsusetaotluse punkt 36.

( 55 ) Vt eelotsusetaotluse punkt 70.

( 56 ) Vt konkurentsiameti kirjalikud seisukohad, punkt 37, milles täpsustatakse, et: a) mõned kohtud on leidnud, et uurimise algatamise otsus on viimane konkurentsiameti akt, mis saab aegumistähtaja katkestada; rikkumismenetluses hiljem tehtud konkurentsiameti toimingud ei ole katkestava toimega; konkurentsiameti uurimine tuleb lõpetada viie aasta jooksul alates uurimise algatamise kuupäevast; konkurentsiseadus ühtlustati määruse nr 1/2003 sätetega alles valitsuse erakorralise määrusega nr 31/2015 tehtud muudatustega, kuna aegumistähtaja võib katkestada mis tahes konkurentsiameti rikkumise tuvastamise eesmärgil tehtud toiming; samas b) on teised kohtud vastu võtnud järgmise seisukoha: uurimise algatamise otsus ei ole viimane konkurentsiameti akt, mis katkestab aegumisperioodi; konkurentsiameti rikkumise uurimiseks tehtud mis tahes toimingul on katkestav toime; sanktsiooni määramisele kohaldub kümneaastane ajavahemik alates kuupäevast, mil asjaolud lakkasid eksisteerimast (aegumise eriperiood), mis on seega uurimise ajaline ülempiir; dekreet-seadusega nr 31/2015 tehtud muudatused on üksnes formaalsed muudatused, kuna konkurentsiseadus ühtlustati määruse nr 1/2003 sätetega dekreet-seadusega nr 121/2003, mille kohaselt on aegumisperioodi katkestavad toimingud need, mis on tehtud rikkumise uurimise eesmärgil, kaasa arvatud teabenõuded ja vastuväiteteated, kuna need on uurimise algatamise otsuse vastuvõtmisele järgnevad menetlustoimingud.