KOHTUJURISTI ETTEPANEK

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

esitatud 1. aprillil 2008 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C-152/07–C-154/07

Arcor AG & Co. KG jt

versus

Bundesrepublik Deutschland

„Telekommunikatsioonisektor — Võrgud ja teenused — Hindade tasakaalustamine — Direktiivi 90/388/EMÜ artikkel 4c — Direktiivi 97/33/EÜ artikli 7 lõige 2 — Direktiivi 98/61/EÜ artikli 12 lõige 7 — Reguleeriv asutus — Direktiivide vahetu õigusmõju — Kolmepoolne suhe”

I. Sissejuhatus

1. Saksamaa Bundesverwaltungsgericht (Saksa kõrgeim halduskohus) palus Euroopa Kohtul võtta seisukoht ulatuse kohta, mida tuleb teatud universaalteenuste osutamise kohustuste rahastamisega seoses omistada komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiivile 90/388/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuse turgudel (edaspidi „konkurentsidirektiiv” või „direktiiv 90/388”) ( 2 ) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiivile 97/33/EÜ vastastikuse sidumise kohta telekommunikatsioonisektoris seoses universaalteenuse ja koostalitlusvõime tagamisega avatud võrgu pakkumise põhimõtete kohaldamise teel (edaspidi „vastastikuse sidumise direktiiv” või „direktiiv 97/33”) ( 3 ).

2. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi selles, kas on õiguspärane turgu valitsevat seisundit omava abonentvõrgu operaatori kasuks vastastikuse sidumise tariifile lisanduva täiendava tasu kehtestamine sektoris, mida iseloomustab liberaliseerimine, ( 4 ) millele anti algus konkurentsidirektiiviga ( 5 ) ning vastastikuse sidumise direktiiviga ( 6 ) ning mis lõppes „uue õigusliku raamistikuga” ( 7 ), mis kiideti heaks 7. märtsil 2002 ning avaldati sama aasta 24. aprillil. ( 8 )

3. Ettevõtted, kes on kohustatud sellist täiendavat tasu maksma, vaidlustavad selle õiguspärasuse, ( 9 ) viidates vaba konkurentsi, diskrimineerimise keelu ja halduse läbipaistvuse põhimõtetele.

II. Kohaldatavad õigusnormid

A. Ühenduse õigus

4. Telekommunikatsiooni rohelise raamatu ( 10 ) väljatöötamisest 1987. aastal sai alguse konkurentsile avatud ja ühtlustatud Euroopa turu loomine, mis põhineb sideoperaatorite vabal valikul.

5. Selle sektori haldusliku regulatsiooni kaotamine tõi kaasa olulised muudatused selle õiguslikus käsitluses — mis põhines varem publicatio’l või ainuõiguslikul korraldamisel avalik-õiguslike isikute poolt —, tingides seeläbi traditsioonilise riigi monopoli süsteemi kadumise, mis ei olnud võimeline vastama tarbijate nõudmistele, keda oli tööstuse arengu tagajärjel üha rohkem.

6. Õigusnormide lähendamine moodustas uue raamistiku, mis vastandub avaliku võimu sekkumisele teenuste osutamisesse, mis varem kallutas poliitilise tahte eelistamisele ( 11 ) kaubandusvabaduse kahjuks.

1. Direktiiv 90/388 ( 12 )

7. Kohtuotsus Itaalia vs. komisjon ( 13 ) paiskas telekommunikatsiooni maailma segi, kinnitades konkurentsieeskirjade kohaldatavust eri- ja ainuõigustega avalik-õiguslike organismide suhtes.

8. Vaatamata kohtupraktikast tulenevatele parandustele esinesid süsteemis olulised lüngad, mis tõid nähtavale valdkonna keerukuse ja avalik-õigusliku operaatori monopoli alla kuuluvate turgude säilimise, mille integratsioon oli võimalik vaid konkreetsete seadusandlike meetmetega.

9. Esinesid tugevad reaktsioonid oodatud liberaliseerimisele, mis toimus direktiivi 88/301/EMÜ ( 14 ) vahendusel, mida kinnitati kaks aastat hiljem direktiiviga 90/388, tühistades eri- ja ainuõigused, v.a teatud erandite puhul, mille hulgast tuleb esile tõsta kõnesidet, mille arvamine vaba konkurentsi alla aeglustus komisjoni 13. märtsi 1996. aasta direktiivi 96/19 vastuvõtmiseni, millega muudeti direktiivi 90/388.

10. Direktiivi 90/388 artikkel 4c ( 15 ) käsib liikmesriikidel tariife tasakaalustada, kehtestades peamise reeglina võimaluse tõsta universaalteenuse hinda, unustamata seejuures vajadust säilitada selle kättesaadavus; samas nähakse ette, et ettevõtete tulu tuleb turu eritingimusi arvestades kooskõlastada solidaarsusega, mis on vajalik, et võimaldada igal kodanikul neid teenuseid kasutada.

2. Direktiiv 97/33 ( 16 )

11. Teiselt poolt soodustas ühtlustamise tee ( 17 ) koos pingutustega, mis olid suunatud operaatoritevahelise tõhusa konkurentsi piirangute kaotamisele, uute operaatorite turule sisenemist, hoolitsedes püsiva tasakaalu kehtestamise eest kõigi avatud võrgu pakkumises osalejate vahel. ( 18 )

12. Kuid ühtlustada tuli lisaks ka infrastruktuuridele ligipääs ja nende asukoht, tagades vastastikuse sidumise avalike võrkude ja nende edasimüüjate vahel.

13. Nagu ma märkisin oma ettepanekus, mille esitasin eespool viidatud kohtuasjas Telefónica O2 Czech Republic, ( 19 ) kehtestati sellel eesmärgil direktiiv 97/33, mis käsitleb operaatorite vastastikuse sidumise teatud rahalisi aspekte, keelates tariifide kehtestamise allpool tegelikke kulusid ning takistades samal ajal võimalikke kaubanduslikke liialdusi, kehtestades nimetatud taset ületavate tariifide keelu (10. põhjendus).

14. Direktiivi 97/33 artikli 7 lõige 2 näeb ette: „Vastastikuse sidumise tasu arvestamine peab lähtuma läbipaistvuse ja kuludele orienteerituse põhimõtetest. Ettevõtja, kes pakub oma seadmetega vastastikuse sidumise teenust, peab tõendama, et tasud tulenevad tegelikest kuludest, mis sisaldavad mõistlikku kasumit tehtud investeeringutelt. Riigi reguleerivad asutused võivad nõuda, et ettevõtjad esitaksid täielikud põhjendused oma vastastikuse sidumise tasude kohta, ja nõuda vajaduse korral ka nende korrigeerimist. Käesolev lõige on kohaldatav ka I lisa kolmandas osas määratletud isikute suhtes, kellest riigi reguleerivad asutused on teavitanud kui siseriiklikul vastastikuse sidumise turul tugevat positsiooni omavatest isikutest. […]”.

15. Selle sama artikli 7 lõige 4 näeb pettuste vältimiseks ette, et vastavalt ühenduse õigusele peavad vastastikuse sidumise tasud olema esitatud piisavalt detailselt, et teenuse ostja ei peaks maksma millegi eest, mis ei ole lahutamatult seotud ostetud teenusega.

16. Lisaks sellele antakse abonentidele juurdepääsuõigus mis tahes vastastikuse sidumise telekommunikatsiooni pakkuja kommuteeritud teenustele, selleks võeti vastu direktiiv 98/61, millega lisatakse direktiivi 97/33 artiklile 12 lõige 7, millest tulenevalt riigi reguleerivad asutused tagavad vastastikuse sidumise tariifide kooskõla kuludega ning takistavad seda, et nõutav tasu pärsiks tahet seda õigust kasutada.

17. Telekommunikatsiooni valdkonnas kehtivad ühenduse konkurentsieeskirjad, mis on suunatud tarbija kaitsmisele, näevad läbipaistvust rõhutades ette vastastikuse sidumise tasu, välistades selliste summade hõlmamise, mis ei ole suunatud vastavate teenuste tegelike kulude katmiseks. ( 20 )

B. Saksamaa õigus

18. 25. juuli 1996. aasta telekommunikatsiooniseaduse (Telekommunikationsgesetz, edaspidi „TKG”) ( 21 ) § 35 ja järgmised on sätestatud kohustused, mis lasuvad valitsevat seisundit omaval operaatoril seoses juurdepääsu võimaldamisega ja vastastikuse sidumisega.

19. Telekommunikatsiooniseaduse § 39 ning § 27 ja järgmised tuleneb võrgule juurdepääsuga seonduvate tasude nõudmiseks loa saamise vajadus, nii et loa omanik ei saa nõuda rohkem, kui ametiasutused on heaks kiitnud.

20. Valitsevat seisundit omava operaatori kahjumi hüvitamiseks makstavaid tasusid käsitlevad õigusnormid on sätestatud TKG § 43 lõikes 6 selle 21. oktoobri 2002. aasta seadusest ( 22 ) tulenevas sõnastuses.

III. Asjaolud, põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused

21. Arcor AG & Co. KG, Communication Services TELE2 GmbH ja Firma 01051 Telekom GmbH tegutsevad Saksamaal üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude abil ja pakuvad oma klientidele operaatori valiku teenust Deutsche Telekomi kohaliku võrguga vastastikuse sidumise abil.

22. Reguleeriv asutus nõuab Deutsche Telekomilt Telekom B.2 (kohalik) teenuse osutamist tasu eest, mida maksavad Arcor AG & Co. KG, Communication Services TELE2 GmbH ja Firma 01051 Telekom GmbH.

23. 29. aprilli 2003. aasta otsuses kehtestas Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post (telekommunikatsiooni- ja postiteenuseid reguleeriv organ) ( 23 ) Deutsche Telekomi taotlusel ning tuginedes TKG § 43 lõikele 6, et alates 1. juulist 2003 tuleb maksta Telekom B.2 (kohalik) teenuse eest täiendava tasu, mis vastab kuludele, ehk 0,0004 eurot minuti eest; seda põhjendusel, et lõppklientide poolt sellele ettevõtjale makstu ei katnud kõiki kliendiliini aktiviseerimisega seotud kulusid.

24. Vaid üks kuu hiljem trahvis komisjon ( 24 ) Deutsche Telekomi 12600000 euroga turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tõttu, kuna viimane nõudis oma konkurentidelt juurdepääsu eest kohalikku võrku suuremat tasu sellest, mida maksid Deutsche Telekomi enda abonendid paikse võrgu kasutamise eest.

25. Reguleeriv asutus tühistas (ex nunc) 23. septembri 2003. aasta otsusega täiendava tasu maksmise kohustuse, mistõttu seda kohaldati üksnes 1. juulist 2003 kuni 23. septembrini 2003.

26. Täiendava tasu maksmiseks kohustatud kolm ettevõtjat vaidlustasid igaüks eraldi haldusotsuse, millega see täiendava tasu maksmise kohustus kehtestati.

27. Kölni Verwaltungsgericht (halduskohus) rahuldas 3. novembri 2005. aasta otsusega nende kaebused ühenduse õiguse, eelkõige direktiivi 97/33, muudetud direktiiviga 98/61, artikli 7 lõike 2 ja artikli 12 lõike 7 rikkumise tõttu.

28. Saksamaa ja Deutsche Telekom esitasid selle otsuse peale apellatsioonkaebused Bundesverwaltungsgerichtile, kes aimas ette TKG § 43 lõike 6 vastuolu ühenduse õigusega ja peatas kohtuasjade menetluse ning esitas Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiivi 90/388/EÜ […] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiivi 97/33/EÜ […] tuleb mõista nii, et riigi reguleerival asutusel puudus 2003. aastal õigus panna üldkasutatava telekommunikatsioonivõrguga vastastikku seotud sidevõrgu operaatorile kohustus maksta turgu valitsevat seisundit omavale abonentvõrgu operaatorile kompensatsiooni puudujäägi eest, mis tekkis abonentvõrgu operaatoril kliendiliini kättesaadavaks tegemise tõttu? Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis: 2. Kas siseriiklik kohus peab sidevõrgu operaatorilt täiendava tasu nõudmiseks antud luba käsitlevas kohtumenetluses arvestama sellise siseriiklikus õiguses ettenähtud kohustuse vastuolu ühenduse õigusega?”

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

29. Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 20. märtsil 2007.

30. Euroopa Kohtu presidendi 1. juuni 2007. aasta määrusega liideti kolm kohtuasja nende objektiivse seose tõttu.

31. Euroopa Ühenduste Kohtu põhikirja artiklis 23 sätestatud tähtaja jooksul esitasid märkusi Saksamaa valitsus ja Deutsche Telekom, kes pakkusid esitatud küsimustele eitavaid vastuseid, ning samuti põhikohtuasjades kaebuse esitanud ettevõtjad ning komisjon, kes olid ühenduse õigusega vastuolu tuvastamise poolt.

32. 19. veebruari 2008. aasta kohtuistungil osalesid suuliste märkuste esitamiseks kirjalikus menetluses osalenute esindajad ning lisaks Ühendkuningriik.

V. Eelotsuse küsimuste analüüs

33. Euroopa Kohtu menetluses on mitu kohtuasja, milles telekommunikatsioonil on oluline tähtsus: fenomen, mida oli ette näha juba selle algusest peale tänu selle ekspluateerimise majanduslikule potentsiaalile.

34. Kui paradoksaalne see ka ei näi, pärast Alexander Graham Bell’ile telefoni patendi ( 25 ) väljastamist 1876. aastal pika kohtuvaidluse ( 26 ) tulemusel, rehabiliteeris Ameerika Ühendriikide Kongress ( 27 ) hiljuti itaallase Antonio Meucci mälestuse ja saavutused, tunnistades, et viimane demonstreeris juba varem, 1860. aastal New Yorgis selle seadeldise toimimist. Nii seadis aja möödumine igaühe oma õigele kohale. ( 28 )

A. Esimene eelotsuse küsimus

1. Sissejuhatavad märkused universaalteenuse kohta

35. „Üks süsteem, üks poliitika, universaalteenus” ( 29 ) — see diviis ( 30 ) annab edasi soovi ühendada kogu elanikkond ühe võrgu ( 31 ) abil ajal, mil võitlus Bell System’i ja iseseisvate kompaniide vahel muutus eriti ägedaks. ( 32 )

36. Tegemist on kogu territooriumil kvaliteetse teenuse pakkumisega mõistliku hinna eest; need eesmärgid on sõnaselgelt märgitud direktiivi 97/33 artiklites 3 ja 9.

37. Sellele vaatamata toob see üldise huvi ülesanne kaasa mõningad ebamugavused, kuna sobimatu pilotaaži korral on oht uppuda ühiskonda, mida iseloomustab dualism nende vahel, kellel on juurdepääs teatud võrkudele ja teenustele, ning nende vahel, kellel seda juurdepääsu pole.

38. Raskuste ületamiseks vastab ühenduse õigus samal ajal nii elanikkonna vajadustele kui ka konkurentsieeskirjadele, järgides solidaarsuse ja ettevõtjate tegutsemisvabaduse eesmärki, unustamata seejuures arvutada selle kulu ega jaotada see kõigi operaatorite vahel, nagu annavad tunnistust vastastikuse sidumise direktiivi artikkel 5 ja universaalteenuse direktiivi artiklid 12–14.

39. Turgu valitsevat seisundit omava operaatori ja universaalteenuse osutaja mõistete lahutamine kujutab endast seega vältimatut tagajärge, nii et mis tahes piisava võimsusega eraõiguslik ettevõtja võib sellist ülesannet täita ja, vältimaks kohtu ja poole osade segiajamist, saab riigist kaitsja asemel lihtsalt reguleerija. ( 33 )

2. Kohalik sideteenus kui universaalteenuse osa

40. Kohalikud kõned asuvad universaalteenuse orbiidil, nagu tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/10/EÜ avatud võrgu pakkumise kohaldamise kohta kõneside suhtes ja telekommunikatsiooni universaalteenuse kohta konkurentsitingimustele vastavas keskkonnas ( 34 ) artikli 5 lõikest 2 ja direktiivi 2002/22 artikli 4 lõikest 2.

41. Sellele vaatamata mõistab varasem monopol, keda toetab Saksamaa valitsus, oma märkustes direktiivi 90/388 artiklit 4c erilisel moel, mis minu arvates ei ole põhjendatud.

42. Ta väidab nimelt, et see säte ei ole kohaldatav, kuna Deutsche Telekom ei täitnud mingit universaalteenusega seotud kohustust.

43. Sellele vaatamata näivad sätte sõnastuse lahkhelid ühenduse eri keeltes paradigmaatilised, ( 35 ) mistõttu õige tõlgenduse leidmine nõuab sätte aluseks oleva üldise struktuuri ja teleoloogilise kriteeriumi hindamist, ( 36 ) arvestades teiste keeleversioonidega. ( 37 )

44. Sellist tõlgendust silmas pidades on argument lihtsalt ümberlükatav, kui koondada tähelepanu liberaliseerimisele, milles mis tahes kohustuse kehtestamisel on subsidiaarne mõõde. Vaid siis, kui operaatorid ei oleks võimelised universaalteenust osutama, oleks halduse sekkumine ja vastutuse omistamine vabandatavad; muidu, kui ei ole tegu sellise erilise olukorraga, reguleerib universaalteenuse kohustusi turg ise.

45. Igal juhul tuleneb faktilistest asjaoludest, et Deutsche Telekom tegeles nii enne kui ka pärast (enam kui 95% ulatuses) liberaliseerimist kohaliku side universaalteenuse osutamisega.

3. Universaalteenuse rahastamine

a) Tariifide tasakaalustamine ( 38 )

46. Kohtujurist P. Léger ( 39 ) meenutas, et kui kommunikatsioonituru avamise alustingimused on loodud, vajab tõhus konkurents tariifide ühtlustamist, mille abil on võimalik vältida ohtu, et operaator keskendab oma tegevuse tulutoovamatele osadele (siseriiklikud ja rahvusvahelised kõned), jättes tähelepanuta vähem tulusad teenused (kohalikud kõned), mille osutamine kuulub samuti universaalsuse alla.

47. Selles suunas läheb direktiiv 90/388 ja selle reform direktiiviga 96/19. Viimati nimetatud direktiivi põhjendus 22 kirjeldab olukorda, mida sellega soovitakse muuta ning milles esines telefonikõnede mittetulusaid kategooriaid, mille kulud kaeti sama ettevõtja tegevuse teiste osade eest saadud tuluga.

48. Kohalike sideteenuste hinnad, mis olid kunstlikult madalad, kahjustasid konkurentsi ja ei stimuleerinud potentsiaalsete konkurentide turule tulemist vähemtulusate turuosade puhul.

49. Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsuses kohtuasjas komisjon vs. Hispaania ( 40 ) tunnistati küll seda, et direktiivi 90/388 artikkel 4c ei näinud tariifide tasakaalustamise osas ette mingit tähtaega, kuid leiti direktiivist 96/19 viiteid selle kiiretempolisele elluviimisele enne 1. jaanuari 1998 (punkt 32).

50. Direktiivi 96/19 põhjendus 5 kehtestas erandid tähtajast, mida õigustas võrgu vähene areng ( 41 ) või selle suurus ( 42 ), kuid ka nende erandite puhul oli kehtestatud detailne ajakava.

51. Ükski neist eranditest ei ole käesoleval juhul kohaldatav, mistõttu tariifide ühtlustamine pidi Saksamaal toimuma 2003. aastaks; nende ajaliste piiride järgimata jätmise tõttu tuvastas Euroopa Kohus sarnastel asjaoludel, et Prantsusmaa rikkus liikmesriigi kohustusi, kuna tuvastati, et 1. jaanuaril 1998 ei olnud muudetud direktiivi 90/388 artikli 4c kolmandas lõigus käsitletud tasakaalustamist lõpetatud ning et Prantsusmaa valitsus ei olnud komisjonile teatanud oma plaanidest, kuidas progressiivselt ületada esinevad kõrvalekalded, ega selle täpsest ajakavast. ( 43 )

b) Ristsubsideerimine: sobimatu rahastamisviis konkurentsile avatud turul

52. Liberaliseerimise kiiluvees kasutati direktiivis 97/33 võrdsuse ja proportsionaalsuse koostisosi koos mittediskrimineerimise põhimõttega (2. põhjendus), et kohandada koostalitlusvõime tingimused, mis esitati raamatupidamisarvestuses tegevuste eraldamise näol, eesmärgiga vältida ebaausast ristsubsideerimisest tulenevaid mis tahes häireid, ( 44 ) mida on raske taluda vaba konkurentsi keskkonnas.

53. Erinevalt sellest, mis toimus monopoli ajal, kui olid lubatud sellist laadi sisemised ülekanded, kus piirangutele allumatust tegevusest saadud kasum suunati sotsiaalsete teenuste (nagu universaalteenuse) osutamisel tekkinud kulude katmiseks, ei ole uues vabas süsteemis selline teguviis lubatud, kuna turul valitsevat seisundit omavad ettevõtjad võivad neid kasutada oma konkurentide kõrvaldamiseks, hoides hinnad pidevalt turuhinnast madalamal, ( 45 ) mis ei kajastu abonentide, vaid pigem teiste operaatorite kuludes, nagu väidavad oma märkustes põhikohtuasjades kaebused esitanud isikud.

54. Sel moel moonutatakse konkurentsi, kuna uued operaatorid, kes on sunnitud tasuma täiendavaid tasusid, peavad tulususe saavutamiseks tõstma oma hindu, kahjustades seeläbi oma konkurentsivõimet, ning seetõttu jääb õigustuseta kohtuistungil Saksamaa valitsuse kaitstud ettekääne, mille kohaselt see soodustab teisi operaatoreid, sealhulgas Arcorit.

55. Deutsche Telekom on seega soodsamas olukorras tänu EÜ artiklite 82 ja järgmised vastasele protektsionismile, mis lisaks sellele näib olevat endogaamiline, sest nagu see ettevõtja oma märkustes tunnistas, oli Saksamaa Liitvabariigi osalus tema kapitalis 31,7%, kuigi Firma 01051 Telekom GmbH esindaja väitis kohtuistungil, et osalus oli 43%. ( 46 )

c) Juurdepääsu puudumine

56. Kahjum tekib siis, kui uutel ettevõtjatel kõneliinide kasutamise võimaldamine ületab selle ülesande täitmisest saadava tulu.

57. Sellise ebasoodsa olukorra juured on monopolis, kus majanduslikud parameetrid kujunesid vastavalt lõppkliendi majanduslikule panusele ja solidaarsus välistas liiga suured summad, mistõttu teenuse tegelikud kulud ei olnud kaetud.

58. Kuid ühenduse õigusega ei ole enam kooskõlas Saksamaa valitsuse ja Deutsche Telekomi esitatud hüpotees, kuna pöördepunkt selleks, et tagada üleminevalt, et varasemad monopolid kohanduvad muutustega ja tasakaalustavad nõutavate tasude suuruse, saabus 1. jaanuaril 1998 koos selle võimaliku pikendamisega 1. jaanuarini 2000.

59. See tuleneb komisjoni 8. aprilli 1998. aasta soovitusest 98/322 ( 47 ) ja sellele eelnevast 27. novembri 1996. aasta teatisest. ( 48 )

60. Põhjus on ilmselge. Vastastikuse sidumise eest makstava tasu ja universaalteenusega seonduvate tasude eristamine muutuks häguseks, kui nõustuda teiste summade kasutamisega alternatiivina viidatud hindade tasakaalule, mis just nimelt toetab lisaks operaatori eelvaliku takistuste kõrvaldamisele ka võimaliku kahjumi kadumist.

d) Vastastikuse sidumise tariifile lisanduv täiendav tasu: lühiajaline meede

61. Saksamaa ja Deutsche Telekomi väited, mille kohaselt analüüsitavad direktiivid sellist rahastamist ette ei näe, ei ole põhjendatud.

62. Ma ei saa jätta rõhutamata vastuolu, mis ilmneb, kui ühelt poolt väidetakse, et direktiivi 90/388 artikkel 4c muudab õigusvastaseks teenuse osutamise tegelikust kulust väiksemad summad, ja teiselt poolt märgitakse, et just selle artikliga ei ole vastuolus kulude hüvitamise võimaluse säilimine.

63. Loomulikult, kui ühenduse õigus ei soovi sellist kahjumit, siis tähendab nende sellist laadi hüvitamisega neutraliseerimise võimaluse soovitamine kahjumi säilitamist. ( 49 )

64. Nii sünnib vajadus siduda sama tagajärjega kõrvaline ja peamine, ( 50 ) nii et kui võlg tasutakse, siis kaovad ka kõrvalkohustused.

65. Nagu ebahaige, ( 51 ) nii kaebleb ka Deutsche Telekom vana võla üle, mille eest on ta minu arvates ainuvastutav.

66. Olen nõus kõigi eelotsuse dialoogis osalenutega selles osas, et kliendiliinidega seonduvalt 2003. aastal tekkinud kulud põhjustas turul valitsevat seisundit omava konkurendi taktika, kuna ei olnud mingit takistust, mis oleks teinud võimatuks nende kaotamise tariifide tõstmise abil.

67. Üllatavad on Deutsche Telekomi selgitavad viited sellele, et käesoleva kohtuasja suhtes ei ole võimalik kohaldada kohtuotsuses komisjon vs. Hispaania ( 52 ) sedastatut, kuna viimases kohtuasjas jäeti majanduslikud lahknevused telekommunikatsiooni valdkonna ettevõtja ja siseriiklike asutuste kanda, mis tema arvates erineb olukorrast, kus „puudujääk on omistatav üksnes ettevõtjale” ( 53 ).

68. Euroopa Kohus leidis, et Hispaania oli rikkunud neid direktiive reguleeriva asutuse kehtestatud rangete piiride tõttu, kuid minu arvates ei tohi vaatamata kaalutlusruumi olemasolule jätta tähelepanuta seda, et üllas võistlus ettevõtjate vahel on samuti kahjustatud, kui kohaldatakse nendest ettevõtjatest ühe kapitali toetamiseks mõeldud täiendavat tasu.

69. Selline universaalteenuse rahastamine, mis on orienteeritud üksnes kuludele, tähendab, et kõneliiniga ühendamist, mille lõppadressaat on konkreetne klient, peaks rahastama nimetatud klient kliendiliini eest makstava tasu näol; ja üksnes siis, kui varasemal operaatoril on oma tariifide tasakaalustamisega raskusi (käesoleval juhul see nii ei ole), on mõtet puudujääki hinnata ( 54 ) ja see hüvitada, kuid seda loomulikult mitte siis, kui kahjum vastab ettevõtja enda strateegiale.

70. Kooskõlas komisjoni väitega, et täiendavad tasud, mis on suunatud vastastikuse sidumise kulude katmiseks, ei kujuta endast vastastikuse sidumise eest makstavat tasu, kaldun nõustuma teesiga, mille kohaselt õigusnormidest tulenevate takistuste poolt raskendamata kontekstis muutub nende tasude lisamine keelatud rahastamismeetmeks, mis sarnaneb ühenduse õigusega keelatud riigiabile. ( 55 )

71. Kuid universaalteenusega seonduvatest kohustustest tulenevate võimalike õigustamatute koormiste vastu tuleb reageerida, kuna neid korrigeerides edendatakse võrdse jaotamise süsteeme.

72. Jäikus ei ole täielik, kuna kohtupraktikas ( 56 ) on EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalast välistatud teatud haldussekkumised, mis kujutavad endast hüvitist avaliku teenuse kohustusliku osutamise eest, ( 57 ) seda tingimusel, et see ei sea ettevõtjat paremasse olukorda.

73. Sellele vaatamata tuleb olla äärmiselt hoolikas, et mitte kahjustada samalaadses olukorras olevaid isikuid, ning sel eesmärgil võimaldab direktiivi 90/388 artikkel 4c liikmesriikidel kommunikatsiooni valdkonnas jaotada need ebamajanduslikud mõjud täiendavate tasude kehtestamise või universaalteenuse fondi loomise abil, tingimusel, et see on „vajalik”.

74. Seetõttu täiendatakse seda määratlemata õigusmõistet üksnes õigusnormidega, mis keelavad kliendiliini kulude majandusliku hüvitamise, kuna niisuguste takistuste puudumisel ei ole sellistel täiendavatel tasudel õigustust. ( 58 )

75. Mure kahjumi katmise osas ilmneb uuesti direktiivi 97/33 artikli 5 lõigetes 1 ja 3, millest selgub, et on oluline arvutada tasud üksnes teenuse otsestel kuludel põhinevate võrreldavate aluste abil; ( 59 ) see olukord erineb põhikohtuasjade esemeks olevast lubade andmise olukorrast, kus luba väljastatakse olukorda ülevaatlikult arvestamata igale üksikule ettevõtjale.

76. Pika reisi lõpp-punkt asub universaalteenuse direktiivi artikli 13 lõike 1 punktides a ja b, kust ilmneb ähmaselt lahendusena lisaks avalike vahendite kasutamisele ka ühiselt kogutud hüvitiste kasutamise võimalus, mille rahastamises osalevad kõik tarnijad; ka viimasega on kokkusobimatud ettevõtjatevahelised konkreetsed rahalised ülekanded.

77. Seetõttu sobib ettenähtud korraldust suhestav mis tahes meede halvasti kokku ühenduse acquis’ga, mille kohaselt liikmesriigid on vastutavad hindade kindlaksmääramise eest, ( 60 ) ning see võib vastava olukorra saabumisel tähendada üksnes läbipaistvaid ja kooskõlastamata hüvituslikke vahendeid.

78. Sellisel avalikul turul nagu kommunikatsiooniturg on läbipaistvusel ( 61 ) eriline tähtsus, sest see puudutab üldist huvi ja operaatorite võrdsuse põhimõtte järgimist; need on võtmesõnad, millega tuleb hoolikalt ümber käia.

79. Eelnevaga arvestades peaks Euroopa Kohus esimesele eelotsuse küsimusele vastama, et konkurentsi direktiivi ja vastastikuse sidumise direktiiviga on vastuolus sellised õigusnormid, nagu Saksa õigusnormid, mille kohaselt on turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja kahjumi hüvitamiseks lubatav sellise tasu nõudmine, mis ei seostu vastastikuse sidumise kuludega ning mis ei ole arvutatud üksnes teenuse kulude põhjal.

B. Teine eelotsuse küsimus

80. Esimene küsimus lahendatud, peab kõrvaldama eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused seoses küsimusega, kas analüüsitud direktiive tuleb kohaldada nendega vastuolus olevate siseriiklike sätete asemel.

81. On lubamatu tõrkuda tunnistamast ühenduse õiguse ülimuslikkust ja kahelda Euroopa Kohtu praktikat tundes nende sätete kohaldatavuses, kõrvaldades mõistelise segaduse, mis moonutab kristalset nägemust reaalsusest.

1. Kahtlusteta ülimuslikkus

82. Ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise vaatepunktist on nõutav, et ühenduse nii esmase kui ka teisese õiguse sätetel on kõigis liikmesriikides üks ja sama tähendus, sama kohustuslik jõud ning sarnane sisu; nende nõuete täitmine on võimatu, kui ühenduse õigus ei ole absoluutselt ülimuslik. ( 62 )

83. Lisaks sellele väheneb see jõud, kui seatakse kahtluse alla ülimuslikkuse lahutamatus ja selle tingimuseta laad, unustades, et see põhimõte kehtib kogu ühenduse õiguses ja on ülimuslik mis tahes siseriikliku õiguse sätte suhtes.

84. Selles osas väitis Euroopa Kohus Euroopa ülesehitamise alguspäevil, ( 63 ) et „asutamislepingu alusel loodud õigusele ei saa kohus eelistada mis tahes siseriiklikke õigusnorme” ning et „ühenduse õiguse sätted on ülimuslikud sellega vastuolus oleva mis tahes siseriikliku õigusnormi suhtes”, see mis annab aimu ülimuslikkusest, mis kehtib ka liikmesriikide põhiseaduste suhtes.

85. Lisaks sellele esitasin kohtuasjas Pfeiffer jt ( 64 ) tehtud teises ettepanekus erineva seisukoha neist, kes väitsid, et ülimuslikkuse põhimõte hõlmab vaid esmast ühenduse õigust ja maksimaalselt määruseid — eristamine, mida tuleb käsitada kunstliku ja ebatäpsena.

2. Konkurentsidirektiivi ja vastastikuse sidumise direktiivi vahetu õigusmõju

86. Euroopa Kohus alustas vahetu õigusmõju teooria väljatöötamist kohtuotsuses Van Gend and Loos, ( 65 ) laiendas seda direktiividele kohtuotsuses Van Duyn, ( 66 ) andes tunnistust oma huvist „õiguste vastu, mis tulenevad neist üksikisikutele”, ( 67 ) ja süstematiseeris selle kohtuotsustes Ratti ( 68 ) ja Ursula Becker ( 69 ).

87. Ettevaatlikult asetas ta rõhu direktiivi funktsionaalsusele, nõudes sellele tuginemiseks, et säte oleks tingimusteta ja piisavalt täpne, ( 70 ) ning et ettenähtud tähtaja jooksul ei oleks võetud meetmeid või et siseriiklik õigus lahkneks ühenduse õigusest ülevõtmata jätmise või puuduliku ülevõtmise tõttu. ( 71 )

88. Sel moel tugevdavad üksikisikud selle juriidilist sfääri ja ühenduse õigus kehtestab selle kasuliku mõju, mis ei kao ühenduse direktiivide võimaliku täitmata jätmise või mittekohase siseriiklikusse õigusesse ülevõtmise korral.

89. Nende elementide kombinatsioonist tuleneb argumentide raamistik, mis toetab direktiivi 90/388 artikli 4c ja direktiivi 97/33 artikli 12 lõike 7, millega on vastuolus 1996. aasta TKG § 43 lõige 6, vahetut kohaldamist. ( 72 )

90. Kui siseriiklikku õigust ei ole võimalik tõlgendada kooskõlas ühenduse õigusega, siis toob kohtuniku tegevusele harmoonia saavutamiseks tähtsuse omistamine vältimatult kaasa õigusloome ja tõlgendamise õrnade piiride ähmastumise. ( 73 )

91. Vaidlusalustest sätetest ilmneb, et vastastikuse sidumise tariifile lisanduva täiendava tasu saamine on Saksamaal õigusvastane alates 1. jaanuarist 1998 (direktiivi 90/388 artikkel 4c) vastavalt kuludele orienteerituse kriteeriumile (direktiivi 97/33 artikli 7 lõige 2 ning artikli 12 lõige 7).

92. Siin ei käsitleta mitte abstraktseid põhimõtteid, vaid konkreetseid normatiivseid käske, millest tuleneb telekommunikatsiooni operaatorite õigus sellele, et vastastikuse sidumise tariif hõlmab üksnes kohalikku võrku ühendamisega seotud kulusid.

93. Lisaks sellele on nende sätete juriidiliseks aluseks vaba konkurentsi põhimõte, ( 74 ) mille osas Euroopa Kohus sedastas, ( 75 ) et see annab vahetult kohaldatavaid õigusi, sealhulgas eraisikutevahelistes suhetes (horisontaalsetes suhetes), pannes nende õiguste kaitse ülesande siseriiklikele kohtutele.

94. Mõiste „tariifide kuludele orienteeritus” konkretiseerimine on lähtekohaks summa lõplikus määratlemises, ehkki see ei kahjusta viidatud õigust ennast.

95. Saksamaa valitsuse ja Deutsche Telekomi poolt nende normide täpsuse ähmasemaks muutmiseks esitatud argumendis esineb oluline segiajamine, mis kaob, kui mõista, et on ekslik samastada määratlemata mõistet „integreerimine” ja direktiivi mõistet „rakendamine”.

96. Seega määratleb riigi reguleeriv asutus tariifi, kuid seda lähtudes niivõrd täpsest ja tingimusteta õiguslikust alusest (keeld nõuda kulude katmiseks mittevajalikke täiendavaid tasusid), et see ei vaja mingisugust täpsustamist ei ühenduse ega siseriiklikes õigusnormides.

97. Igal juhul tuleb arvestada sellega, nagu kohtujurist J. Mázak märkis oma ettepanekus ( 76 ) kohtuasjas Palacios de la Villa, ( 77 ) et kohtupraktikas ei eitata ka sellise direktiivi sätete vahetut õigusmõju, mille puhul on ette nähtud erandid või mis vajavad õigustust.

3. Vertikaalsed, horisontaalsed ja kolmepoolsed suhted

98. Vahetu õigusmõju doktriin voolab vertikaalsel plaanil ühes suunas (eraisikult riigi suunas), kusjuures keelatud on nii liiklus vastupidises suunas (vastupidised vertikaalsed suhted) ( 78 ) kui ka sellega ristuvad teed, mis võimaldavad tugineda direktiivile inter privatos (horisontaalne mõju). ( 79 )

99. Euroopa Kohtu arvates tähendaks vahetu õigusmõju doktriini laiendamine eraisikutevahelistele suhetele seda, et ühendusele antaks õigus kehtestada kodanikele kohustusi, samas kui see pädevus piirdub määruste või otsuste võtmisega. ( 80 )

100. Sellele vaatamata ei ole aastate möödumine pannud vaikima hääli, mis nõuavad horisontaalse vahetu õigusmõju tunnustamist, nagu näiteks kohtujurist C. O. Lenz ( 81 ) oma ettepanekus kohtuasjas Faccini Dori, ( 82 ) tuginedes omakorda kohtujuristide W. Van Gerven’i ( 83 ) ja F. G. Jacobs’i ( 84 ) varem esitatud argumentidele.

101. Autoritel on tunne, et võimalus on mööda lastud, ( 85 ) vaatamata sellele, et Euroopa Kohus ei kahelnud oma doktriini kohaldamises, ( 86 ) kui direktiiv puudutas eraisikute õigusi, mis ei ole seotud vertikaalse suhtega, luues seeläbi kolmepoolsete suhete teooria. ( 87 )

102. Kuid kohtuasjas Wells ( 88 ) — sellises valdkonnas nagu keskkond, ( 89 ) kus mängus olevad huvid on ähmased — järgis kohtupraktika konkreetsemat suunda, kuna vaatamata selgitusele, et „üksikisik ei saa riigi vastu direktiivile tugineda, kui tegemist on riigi kohustusega, mis on otseselt seotud muu kohustuse täitmisega, mis selle direktiivi alusel on kolmandal isikul”, täpsustas ta esimest korda, et „negatiivsed tagajärjed kolmanda isiku õigustele, isegi kui nende tekkimine on kindel, ei õigusta seda, et üksikisikul ei lubata tugineda asjaomase liikmesriigi vastu direktiivi sätetele” (punkt 57).

4. TKG kõrvalejätmise tuvastamine

103. Ühenduse kohtupraktikas ei ole lubatud ebakõlad, ehkki sellistel juhtudel nagu käesolev lubab ta kõlada kolmepoolsete suhete meloodial.

104. Ma ei näe, miks see peaks olema keelatud. Tuleb meelde tuletada, et käesolevate eelotsusetaotluste aluseks olevad faktilised ja juriidilised suhted esinevad eraõiguslike isikute vahel (Arcor, TELE2 ja Telekom GmbH) ning et kohtumenetlus ei ole algatatud mitte teise üksikisiku vastu, vaid otse riigi vastu (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post).

105. Selles seisnebki peamine erinevus käesoleva kohtuasja ja teiste kohtuasjade, eelkõige kohtuasja Telefónica O2 Czech Republic vahel, mis käsitles vaidlust kahe telekommunikatsiooni operaatori vahel seoses võrgule juurdepääsuga, millest tulenevalt sai nende kahe vahel alguse tsiviilmenetlus, milles reguleerival asutusel oli üksnes vahendaja roll.

106. Sellele vaatamata ei ole käesoleva kohtuasja aluseks olevas kohtuvaidluses seoses tariifide määratlemisega ruumi tahtevabadusele ja seetõttu ka eraõigusele, kuna riigil on selles osas nii ühenduse õigusnormide kui ka Saksa õigusnormide kohaselt ainupädevus.

107. Selles kontekstis on täiendava tasu määratlemine lahus eelnevast vastastikuse sidumise lubamisest (mis kindlasti võimaldas lepinguliste suhete sõlmimise) ja omandab seeläbi erilised tunnusjooned, muutudes iseseisvaks probleemiks.

108. Bundesverwaltungsgerichtil ei ole meeleheiteks põhjust, kuna selles kohtuasjas ei tugineta õigusele, mis oleks eraldiseisev mis tahes suhtest avaliku võimuga ning mis võiks kahjustada muud isikut, nagu juhtus kohtuasjas Busseni; ( 90 ) vaid sarnaselt kohtuasjadega Wells ja Fratelli Costanzo tuleneb kahju riigi tegevusest.

109. Seetõttu ei esine käesolevas kohtuasjas otsest horisontaalset mõju ega tõsist kahju turgu valitsevat seisundit omavale ettevõtjale. Lisaks sellele tekkis õigus, millele ta soovib tugineda, õigusnormi alusel, mis on vastuolus ühenduse õigusega, ja tema olukord on mõjutatud vaid kaudselt, kuna ta ei saa nõuda õigusvastast tasu.

110. Jaatav vastus teisele küsimusele näib vältimatu, arvestades ühenduse õiguse ülimuslikkusega, mis nõuab, et siseriiklik kohus tagaks õigussubjektile ühenduse direktiividest tulenevad õigused, kui siseriiklikud õigusnormid nende rakendamist takistavad.

VI. Ettepanek

111. Esitatud argumentidest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesverwaltungsgerichti esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiivi 90/388/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuse turgudel artikliga 4c ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiivi 97/33/EÜ vastastikuse sidumise kohta telekommunikatsioonisektoris seoses universaalteenuse ja koostalitlusvõime tagamisega avatud võrgu pakkumise põhimõtete kohaldamise teel artikli 7 lõigetega 2 ja 4 ning artikli 12 lõikega 7 on vastuolus, kui riigi reguleeriv asutus kohustab üldkasutatava abonendivõrguga seotud sidevõrgu operaatorit maksma turgu valitsevat seisundit omavale ettevõtjale tasu, et hüvitada puudujääk, mis tekkis kliendiliini kättesaadavaks tegemise tõttu. 2. Siseriiklik kohus peab kaaluma siseriikliku õiguse sellist vastuolu ühenduse õigusega menetluses, milles turgu valitsevat seisundit omav operaator nõuab viidatud kohustuse täitmist.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) EÜT L 192, lk 10.

( 3 ) EÜT L 199, lk 32.

( 4 ) Kirjeldasin liberaliseerimise kulgu ettepanekus liidetud kohtuasjades C-327/03 ja C-328/03: ISIS Multimedia Firma O2, milles otsus tehti 20. oktoobril 2005 (EKL 2005, lk I-8877); ettepanekus kohtuasjas C-339/04: Nuova società di telecomunicazioni, milles otsus tehti 18. juulil 2006 (EKL 2006, lk I-6917); ja hiljuti ettepanekutes kohtuasjas C-64/06: Telefónica 02 Czech Republic, milles otsus tehti 14. juunil 2007 (EKL 2007, lk I-4887) ja kohtuasjas C-262/06: Deutsche Telekom AG, milles otsus tehti 22. novembril 2007 (EKL 2007, lk I-10057).

( 5 ) Muudetud komisjoni 13. märtsi 1996. aasta direktiiviga 96/19/EÜ telekommunikatsiooniturul täieliku konkurentsi rakendamiseks (EÜT L 74, lk 13).

( 6 ) Eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 1998. aasta direktiiviga 98/61/EÜ (EÜT L 268, lk 37) tehtud muudatustega arvestavas versioonis, mis on ratione temporis kohaldatav.

( 7 ) Selle mõistega viitan oma eespool viidatud ettepanekus kohtuasjas Deutsche Telekom neljale Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile: direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (edaspidi „juurdepääsu direktiiv”); direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (edaspidi „loadirektiiv”); direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (edaspidi „raamdirektiiv”) ja direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (edaspidi „universaalteenuse direktiiv”).

( 8 ) EÜT L 108, lk 7, 21, 33 ja 51.

( 9 ) Ähvardusest kasusaamine sisaldab terminite vastuolu, ehkki alati on olemas olnud tahtlikult otsitud paradokse, nagu Bilbaost pärit ja Hispaania Mozartiks kutsutud Juan Crisóstomo de Arriaga ooperi „Õnnelikud orjad” pealkiri, mille ta lõi 1820. aastal enne oma surma varajases eas — 20 aastasena —, jättes maha kromatismide ja kaunite modaalsete kahemõttelisuste rikka muusikalise pärandi.

( 10 ) „Roheline raamat sideteenuste ja -seadmete ühisturu arendamise kohta”, Brüssel, 16. detsember 1987, KOM(87) 290 (lõplik), lk 6, 16 jj, mida on täiendatud mõningate ettepanekutega, et tagada siseriiklikes õigusnormides sätestatud loamehhanismide ühetaolisus, mida sisaldab näiteks „Roheline raamat telekommunikatsiooni infrastruktuuride ja kaabeltelevisiooni võrkude liberaliseerimise kohta”, II osa, Brüssel, 25. jaanuar 1995, KOM(94) 682 (lõplik), lk 61 jj.

( 11 ) Olukord, mis ei jäänud direktiivis 90/388 tähelepanuta, nagu annavad tunnistust selle põhjendused 2 ja 7.

( 12 ) Asendatud komisjoni 16. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/77/EÜ konkurentsi kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste turgudel (EÜT L 249, lk 21; ELT eriväljaanne 08/02, lk 178).

( 13 ) 20. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 41/83 (EKL 1985, lk 873).

( 14 ) Komisjoni 16. mai 1988. aasta direktiiv konkurentsi kohta telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmete turgudel (EÜT L 131, lk 73; ELT eriväljaanne 08/01, lk 25).

( 15 ) Mis lisati sellesse direktiivi eespool viidatud direktiiviga 96/19.

( 16 ) Asendatud direktiiviga 2002/21.

( 17 ) Mida oluliselt laiendati nõukogu 28. juuni 1990. aasta raamdirektiiviga 90/387/EMÜ telekommunikatsiooniteenuste siseturu loomise kohta avatud võrgu pakkumise kaudu (EÜT L 192, lk 1).

( 18 ) Tuntud ingliskeelse akronüümi „ONP” — Open Network Provision — all.

( 19 ) Punktid 5 ja 6.

( 20 ) Euroopa Kohtu 8. detsembri 2005. aasta otsuses kohtuasjas C-33/04: Luksemburg vs. komisjon (EKL 2005, lk I-10629) sedastati, et Luksemburgi Suurhertsogiriik oli rikkunud oma kohustusi, kuna ta ei olnud kinni pidanud läbipaistvuse põhimõttest, jättes kontrollimata, nagu seda nõuab direktiiv 97/33, kuluarvestuse meetodite nõuetele vastavuse sõltumatu asutuse abil ning jättes selle tulemused avaldamata.

( 21 ) Bundesgesetzblatt, edaspidi „BGBl.” 1996, I, lk 1120.

( 22 ) BGB1. 2002, I, lk 4186.

( 23 ) Praegu Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (föderaalne elektri-, gaasi-, telekommunikatsiooni-, posti- ja raudteevõrkude agentuur).

( 24 ) 21. mai 2003. aasta otsus 2003/707/EÜ (ELT L 263, lk 9), mille kohta oodatakse Esimese Astme Kohtu otsust (kohtuasjas T-271/03) juba üle nelja aasta.

( 25 ) United States Patent nr 174, 465.

( 26 ) Vt selle kohta Evenson, E., The Telephone Patent Conspiracy of 1876: The Elisha Gray — Alexander Bell Controversy, Jefferson (North Carolina), McFarland Publishing, 2000; Catania, B., Il Governo degli Stati Uniti contro Alexander Graham Bell — Un importante riconoscimento per Antonio Meucci, AEI-Automazione, Energia, Informazione, vol. 86, nr 10, 1999. aasta oktoobri lisa, lk 1–12; sama autor, Antonio Meucci finally recognized, Lecture in the presence of the President of Italy, Carlo Azeglio Ciampi, at the Meucci Day in Rome, 28 May 2003.

( 27 ) 11. juuni 2002. aasta otsus nr 269 (107th Congress, 1st session).

( 28 ) Pärast ennustajast ahvi vastuseid ennustab Don Quijote Sancho poole pöördudes: „Tulevik näitab […], sest aeg, mis toob selgust kõiges, ei jäta midagi, isegi kui see on peidetud maa südamesse, päikesevalguse kätte toomata”, Don Quijote de La Mancha, teine osa, edición de Martín de Riquer, RBA editores, Barcelona, 1994, XXV peatükk, lk 819.

( 29 ) „One policy, one system, universal service”.

( 30 ) Selle lõi Ameerika Ühendriikides American Telephone and Telegraph Company president Theodore Wail 1907. aastal.

( 31 ) Vt Mueller, M., Universal service and the new Telecommunications Act: mythology made law, Communications of the ACM, Rutgers University SCILS, 1997. aasta märts; ja Renaudin, E., L’evolution du Service Universel dans le secteur des télécommunications, DEA Droit public des Affaires, 2003–2004, Pariisi X ülikool, Nanterre.

( 32 ) Vt Arlandis, J., Service Universal: évolution d’un concept-clé, Communications et stratégies, esimene kvartal, 1994, nr 13, lk 41.

( 33 ) Vt Renaudin, E., op. cit., lk 11.

( 34 ) EÜT L 101, lk 24.

( 35 ) Artikli 4c sõnastus on eri keeleversioonides erinev: prantsuse („imposées”) ja saksa keeles kasutatud („auferlegt wunden”) väljendid kannavad kohustuse kehtestamise ideed; inglise („entrusted”), itaalia („assegnati”) või hispaania keeles kasutatud („confiadas”) väljendid viitavad neile kohustustele paindlikumal moel.

( 36 ) Euroopa Kohtu 5. detsembri 1967. aasta otsus kohtuasjas 19/67: Van der vecht (EKL 1967, lk 445); 27. oktoobri 1977. aasta otsus kohtuasjas 30/77: Bouchereau (EKL 1977, lk 1999); ja hilisem 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-482/98: Itaalia vs. komisjon (EKL 2000, lk I-10861); 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-1/02: Borgmann (EKL 2004, lk I-3219) ja 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-63/06: Profisa (EKL 2007, lk I-3239).

( 37 ) 27. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C-372/88: Cricket St. Thomas (EKL 1990, lk I-1345, punkt 19).

( 38 ) Inglise keeles „rebalancing”.

( 39 ) 10. juuli 2003. aasta ettepanek kohtuasjas C-500/01: komisjon vs. Hispaania, milles otsus tehti 7. jaanuaril 2004 (EKL 2004, lk I-583).

( 40 ) Eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-500/01.

( 41 ) Selline olukord oli Hispaanias, Iirimaal, Kreekas ja Portugalis.

( 42 ) Ilmselgetel põhjustel oli selline olukord Luksemburgis.

( 43 ) Euroopa Kohtu 6. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-146/00: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2001, lk I-9767, punkt 35).

( 44 ) Vt Van Bael & Bellis, Competition Law of the European Community, Kluwer Law, 4. ed., lk 939.

( 45 ) 14. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-333/94 P: Tetra Pak vs. komisjon (EKL 1996, lk I-5951) andis juhtnöörid turuhinnast madalamate hindade tuvastamiseks.

( 46 ) Euroopa Kohus ei jäta 13. mai 2003. aasta otsuses kohtuasjas C-463/00: komisjon vs. Hispaania (EKL 2003, lk I-4581) ja 6. detsembri 2007. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-463/04 ja C-464/04: Federconsumatori jt (ELK 2007, lk I-10419) tähelepanuta „probleemküsimuste olemasolu, mis võivad olenevalt olukorrast õigustada seda, et liikmesriigid säilitavad teatud mõju algselt riigi osalusega ettevõtjate üle, mis hiljem erastati, kui need ettevõtjad tegutsevad üldistes huvides osutatud teenuste või strateegiliste teenuste sektoris”.

( 47 ) Soovitus vastastikuse sidumise kohta telekommunikatsiooniteenuste vabal turul (2. osa. Raamatupidamise lahusus ja kuluarvestus) (EÜT L 141, lk 6).

( 48 ) 27. novembri 1996. aasta teatis KOM(96) 608 (lõplik) telekommunikatsiooni valdkonna universaalteenuse kuluarvestuse ja rahastamise siseriiklike kavade hindamiskriteeriumide kohta ja suunised liikmesriikidele selliste kavade toimimist puudutavas.

( 49 ) Nii sedastas oma märkustes Firma 01051Telekom GmbH.

( 50 ) Sublato principali, tollitur accessorium.

( 51 ) Molière, Le malade imaginaire, Paris, Larousse, 1998, jutustab grotesksel moel hüpohondrikust fiktiivsete haiguste orja Argani ebaõnnestumistest, kes soovib naida oma tütre Angélique’i arsti pojaga, lootes, et selline hõimlusside tagab talle meditsiinilise hoolduse kogu eluks.

( 52 ) Kohtuasjas C-500/01.

( 53 ) Saksamaa valitsus rõhutas kohtuistungil, et alates 1997. aasta detsembrist oli Deutsche Telekom vaba oma hindu tasakaalustama.

( 54 ) Komisjoni 8. jaanuari 1998. aasta soovituse 98/195/EÜ vastastikuse sidumise kohta liberaliseeritud telekommunikatsiooniturul (1. osa: Vastastikuse sidumise tariifid) I lisa (EÜT L 73, lk 42).

( 55 ) Euroopa Kohtu 23. veebruari 1961. aasta otsuses kohtuasjas 30/59: Steenkolenmijnen in Limburg vs. Ülemamet (EKL 1961, lk 1) kasutati riigiabi laia mõistet, ning sellise positiivse abi kõrval nagu toetused käsitati selle all ka teisi elemente, mis erineval viisil kergendasid ettevõtjatel lasuvaid koormisi; sellest lähtudes keelati abi, mis mingil moel soodustab otseselt või kaudselt teatud ettevõtjaid või mida määratleti majandusliku eelisena, mida ettevõtja, kes saab eelist, ei oleks tavatingimustel saanud (11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-39/94: SFEI jt, EKL 1996, lk I-3547, punkt 60, ja 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-342/96: Hispaania vs. komisjon, EKL 1999, lk I-2459, punkt 41).

( 56 ) Nii sedastati avaliku transporditeenuse osas 24. juuli 2003. aasta otsuses kohtuasjas C-280/00: Almark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (EKL 2003, lk I-7747); kasutatud õli kogumise ja hävitamise eest makstavate hüvitiste osas 7. veebruari 1985. aasta otsuses kohtuasjas C-240/83: ADBHU (EKL 1985, lk 531) ja 22. novembri 2001. aasta otsuses kohtuasjas C-53/00: Ferring (EKL 2001, lk I-9067) seoses hulgimüüjate-turustajate vabastamisega farmaatsialaboratooriumide suhtes kohaldatavast otsemüügi maksust, kui nimetatud hulgimüüjad-turustajad kandsid tegelikult lisakulusid oma avaliku teenuse kohustuste täitmiseks.

( 57 ) Mõiste, mis on pigem omane Hispaania või Prantsuse õiguskorrale, kui Inglise õiguskorrale.

( 58 ) Selles osas on keskse tähendusega komisjoni soovituse 98/195 järgimine.

( 59 ) See toob juba iseenesest kaasa kohustuse täpsustada individuaalseid makseid, mida peavad maksma telekommunikatsiooni maailmas tegutsevad isikud.

( 60 ) Komisjoni soovituse 98/195 põhjenduses 3 tuletatakse sobivalt meelde, et vastastikuse sidumise tariifide kohaldamine on liikmesriikide pädevuses vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele.

( 61 ) Läbipaistvuse põhimõtte järjepidevast tugevdamisest kohtupraktikas ilmneb selle olemus kui ühenduse õiguse kirjutamata allikas: Euroopa Kohtu 25. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-87/94: komisjon vs. Belgia (EKL 1996, lk I-2043), ja 18. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-275/98: Unitron Scandinavia ja 3-S (EKL 1999, lk I-8291).

( 62 ) Vt Simon, D., Le système juridique communautaire, 2. ed, Paris, Presses Universitaires de France, 1998, lk 284.

( 63 ) 15. juuli 1964. aasta otsus kohtuasjas 6/64: Costa vs. ENEL (EKL 1964, lk 1141).

( 64 ) 5. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/01–C-403/01: Pfeiffer jt (EKL 2004, lk I-8835), 27. aprilli 2004. aasta ettepanek, mille punktis 42 analüüsisin kohtuotsust Simmenthal, milles Euroopa Kohus sedastas nii asutamislepingu kui ka otsekohaldatavate institutsioonide aktide ülimuslikkuse põhimõtte ja leidis, et kui ühenduse sättega on vastuolus mingi liikmesriigi õigusnorm, siis tuleb tunnustada juba 40 aastat tagasi kehtestatud ülimuslikkuse põhimõtet, olenemata ühenduse õiguse allikast: olgu see asutamisleping, määrus või direktiiv.

( 65 ) 5. veebruari 1963. aasta otsus kohtuasjas 26/62: Van Gend and Loos, (EKL 1963, lk 1).

( 66 ) 4. detsembri 1974. aasta otsus kohtuasjas 41/74: Van Duyn (EKL 1974, lk 1337).

( 67 ) Euroopa Kohus rõhutas seda asjaolu 26. veebruari 1975. aasta otsuses kohtuasjas 67/74: Bonsignore (EKL 1975, lk 297); 28. oktoobri 1975. aasta otsuses kohtuasjas 36/75: Rutili (EKL 1975, lk 1219); 8. aprilli 1976. aasta otsuses kohtuasjas 48/75: Royer (EKL 1976, lk 497); 27. oktoobri 1977. aasta otsuses kohtuasjas 30/77: Bouchereau (EKL 1977, lk 1999); 7. juuli 1976. aasta otsuses kohtuasjas 118/75: Watson ja Belmann (EKL 1976, lk 1185); 14. juuli 1977. aasta otsuses kohtuasjas 8/77: Sagulo jt (EKL 1977, lk 1495); ning 3. juuli 1980. aasta otsuses kohtuasjas 157/79: Pieck (EKL 1980, lk 2171).

( 68 ) 5. aprilli 1979. aasta otsus kohtuasjas 148/78 (EKL 1979, lk 1629).

( 69 ) 19. jaanuari 1982. aasta otsus kohtuasjas 8/81 (EKL 1982, lk 53).

( 70 ) Wathelet, M., „Du concept de l’effet direct à celui de linvocabilité au regard de la jurisprudence récente de la Cour de Justice”A true European Law. Essays for Judge David Edward, Mark Hoskins & William Robinson, Oxford and Portland, Oregon, 2003, lk 370, leiab, et täpsusel ja tingimuste puudumisel on tähtsust vaid siis, kui ühenduse õigusnormiga soovitakse asendada siseriiklikku õigusnormi, kuid neil puudub tähtsus siis, kui nendega sätestatakse lihtsalt siseriikliku normi välistamine, vaatamata sellele, et kohtupraktikas on need ka sellistel juhtudel nõutavad.

( 71 ) 22. juuni 1989. aasta otsus kohtuasjas 103/88: Fratelli Costanzo (EKL 1989, lk 1839) ja 1. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-319/97: Kortas (EKL 1999, lk I-3143).

( 72 ) Olen selles osas üksmeelel eelotsusetaotluses esitatuga (punkt 44 jj), milles loomulikult ei kahelda täpsete ja tingimusteta õiguste olemasolus nende direktiivide raames.

( 73 ) Emmert, F., „Les jeux sont faits: rien ne va plus ou une nouvelle ocassion perdue par la CJCE”, Revue trimestrielle de droit européen, nr 1, (1995), lk 17.

( 74 ) EÜ artikkel 82.

( 75 ) Tegemist on väljakujunenud kohtupraktikaga, nagu näitavad järgmised otsused: 30. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 155/73: Sacchi (EKL 1974, lk 409); 30. jaanuari 1974. aasta otsus kohtuasjas 127/73: BRT vs.SABAM (EKL 1974, lk 51); 10. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-179/90: Merci Convenzionali porto di Genova (EKL 1991, lk I-5889); 18. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-282/95 P: Guérin automobiles vs. komisjon (EKL 1997, lk I-1503); 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-242/95: GT Link (EKL 1997, lk I-4449); 16. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-22/98: Becu jt (EKL 1999, lk I-5665); 8. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-258/98: Carra jt (EKL 2000, lk I-4217) ja 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-99/02: komisjon vs. Itaalia (EKL 2004, lk I-3353).

( 76 ) 15. veebruari 2007. aasta ettepanek, milles osutatakse eespool viidatud kohtuotsusele Pfeiffer jt, punkt 105; nendes kohtuasjades esitatud teises ettepanekus (punkt 36) juhib ta tähelepanu sellele, kui tähtis on mitte kaotada vahetu õigusmõju valdkonnas tehtud edusamme.

( 77 ) 16. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-411/05: Félix Palacios de la Villa (EKL 2007, lk I-8531).

( 78 ) 12. detsembri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-74/95 ja C-129/95: X (EKL 1996, lk I-6609).

( 79 ) 26. veebruari 1986. aasta otsus kohtuasjas 152/84: Marshall I (EKL 1986, lk 723).

( 80 ) 7. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas C-192/94: El Corte Inglés (EKL 1996, lk I-1281).

( 81 ) C. O. Lenz nõuab kohtupraktika edasiarendamist asutamislepingu alusel, viidates huvile selle suhtes, et ühenduse õigust kohaldataks ühetaoliselt ja tõhusalt, et laiendada seda doktriini eraisikute vahelistele suhetele ja vastata seeläbi Euroopa kodanike õiguspärastele ootustele.

( 82 ) 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-91/92: Faccini Dori (EKL 1994, lk I-3325).

( 83 ) 26. jaanuari 1993. aasta ettepanek kohtuasjas C-271/91: Marshall II, milles otsus tehti 2. augustil 1993 (EKL 1993, lk I-4367).

( 84 ) 27. jaanuari 1994. aasta ettepanek kohtuasjas C-316/93: Vaneetveld, milles otsus tehti 3. märtsil 1994 (EKL 1994, lk I-763).

( 85 ) Lisaks eespool viidatud Emmert, F. teosele käsitleb seda tunnet Tridimas, T., „Horizontal effect of directives: a missed opportunity?”, European Law Review, nr 6 (1994), lk 621–636.

( 86 ) Nii rõhutasin kohtuasjas Pfeiffer jt esitatud teise ettepaneku punktis 41.

( 87 ) Riigihangete valdkonnas vt eespool viidatud kohtuotsus Fratelli Costanzo; ravimite turustamise osas 12. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-201/94: Smith & Nephew ja Primecrown (EKL 1996, lk I-5819); tehniliste normide osas 30. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-194/94: CIA Security International (EKL 1996, lk I-2201) ja 26. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-443/98: Unilever (EKL 2000, lk I-7535).

( 88 ) 7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-201/02: Wells (EKL 2004, lk I-723).

( 89 ) Horisontaalne mõju keskkonna valdkonnas oli juba heaks kiidetud 16. septembri 1999. aasta otsusega kohtuasjas C-435/97: World Wildlife Fund jt (EKL 1999, lk I-5613).

( 90 ) 22. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-221/88: Busseni (EKL 1990, lk I-495).