ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 3. aprillil 2018 – Pauline Stiernon, Marion Goraguer, Muriel Buccarello, Clémentine Vasseur, Manon Pirotton, Anissa Quotb versus Etat belge SPF Santé publique, Communauté française de Belgique

(Kohtuasi C-237/18)

(2018/C 190/20)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Pauline Stiernon, Marion Goraguer, Muriel Buccarello, Clémentine Vasseur, Manon Pirotton, Anissa Quotb

Kostjad: Etat belge SPF Santé publique, Communauté française de Belgique

Eelotsuse küsimus

Arvestades, et 2. juuli 2009. aasta kuninga määruses, millega kehtestatakse parameditsiini kutsealade loetelu, ei ole psühhomotoorikat nimetatud parameditsiini kutsealana, samas kui Belgias on loodud psühhomotoorika bakalaureusediplom, ning sellest tulenevalt on piiratud isikute vaba liikumise õigust, õigust kutsevabadusele ja õigust teha tööd, siis kas [see kuninga määrus] rikub Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 20, 21 ja 45 ning põhiõiguste harta artiklit 15?
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 29. märtsil 2018 – GRDF SA versus Eni Gas & Power France SA, Direct énergie, Commission de régulation de l’énergie, Procureur général près la Cour d’appel de Paris

(Kohtuasi C-236/18)

(2018/C 190/19)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: GRDF SA

Vastustajad: Eni Gas & Power France SA, Direct énergie, Commission de régulation de l’énergie, Procureur général près la Cour d’appel de Paris

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ (1) ja eriti selle artikli 41 lõiget 11 tuleb tõlgendada nii, et need nõuavad, et reguleerival asutusel oleks vaidluse lahendamisel õigus teha otsus, mis kohaldub kogu talle lahendamiseks antud vaidlusega hõlmatud ajavahemiku suhtes, sõltumata sellest, millal see vaidlus poolte vahel tekkis, ning millega iseäranis otsustatakse kohaldada järelmeid, mis on tingitud sellest, et leping on direktiivi sätetega vastuolus, nii et selle otsuse mõju hõlmab kogu lepinguperioodi?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT L 211, lk 94).
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (Ühendkuningriik) 5. märtsil 2018 – AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree versus Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas

(Kohtuasi C-172/18)

(2018/C 190/11)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree

Vastustajad: Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas

Eelotsuse küsimused

Olukorras, kus ettevõtja asutamis- ja tegevuskoht on liikmesriigis A, kus see ettevõtja on võtnud meetmeid, et reklaamida ja pakkuda liikmesriigi B kauplejatele ja tarbijatele suunatud veebisaidil müügiks tooteid tähisega, mis on identne ELi kaubamärgiga:

i) kas liikmesriigi B ELi kaubamärgikohus on pädev menetlema ELi kaubamärgiõiguste rikkumist seoses toodete reklaamimisega ja müügiks pakkumisega selles liikmesriigis?

ii) kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis milliseid muid kriteeriume peab see ELi kaubamärgikohus sellises olukorras oma pädevuse üle otsustamisel arvesse võtma?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas see kehtib ka juhul, kui päritoluliikmesriigis on tagatistäitmine viivitamata täidetavaks tunnistatud kohtuotsuse alusel võimalik ilma tagatise andmiseta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (Ühendkuningriik) 5. märtsil 2018 – Safeway Ltd versus Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

(Kohtuasi C-171/18)

(2018/C 190/10)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Safeway Ltd

Vastustajad: Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

Eelotsuse küsimus

Kas olukorras, kus riigisisese õiguse alusel annavad pensioniskeemi eeskirjad asjaomase usalduslepingu muutmisel õiguse vähendada tagasiulatuvalt nii meeste kui ka naiste poolt kogutud pensioniõiguste väärtust ajavahemikul, mis jääb skeemi kavandatavatest muudatustest kirjalikult teavitamise kuupäeva ja usalduslepingu tegeliku muutmise kuupäeva vahele, nõutakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 157 (eelnevalt ning asjaomasel ajal Rooma lepingu artikkel 119), et nii meeste kui naiste kogutud pensioniõigusi tuleb sellel ajaperioodil käsitada tühistamatutena selles mõttes, et nende pensioniõigused on kaitstud tagasiulatuva vähendamise eest riigisisese õiguse alusel?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas omab tähtsust see, et pankrotihaldur loovutab kohtumenetluse ajal kõnealuse nõude teisele äriühingule, kes astub menetlusse pankrotihalduri asemel?
1.

Kas nõukogu direktiivi 2001/23/EÜ (1) artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja või ettevõtja osa õiguslikuks üleminekuks tuleb kvalifitseerida ka niisugune üleminek, millega on tegemist käsitletaval juhul ning mille käigus läksid üle klientide finantsinstrumendid ja muu varaline tegevus (konkreetselt väärtpaberid), klientide immateriaalsete väärtpaberite ning muude finants- ja lisateenuste raamatupidamisarvestus ning arhiiv, arvestades, et pärast seda, kui esimene vastustaja börsimaakleritegevuse lõpetas, sõltus see, kas neid teenuseid hakkab osutama teine vastustaja, kokkuvõttes volitajate (klientide) otsusest?
2.

Kas juhul, kui kohaldatav kriteerium eeldab konkreetse hinnangu andmist selle kohta, kas tagaotsitav satub tegelikult ilmselge õigusemõistmisest ilmajätmise ohtu, ning kui liikmesriigi kohus on järeldanud, et õigusriigi põhimõtet süsteemselt rikutakse, on see liikmesriigi kohus vahistamismäärust täitva õigusasutusena kohustatud küsima vahistamismääruse teinud õigusasutuselt vajaduse korral lisateavet, mis võimaldab liikmesriigi kohtul välistada ebaõiglase kohtuliku arutamise ohu kahtluse, ning kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis milliseid tagatisi õiglase kohtuliku arutamise kohta on vaja?
2.

Teine väide käsitleb ELTL artikli 107 lõiget 1 ja ELTL artikli 296 lõiget 2 seoses järeldusega, et 2. ja 4. meede annavad apellandile eelise. Mis puudutab 2. meedet (2008. aasta garantii), siis on valesti tõlgendatud ajalist kriteeriumi raskustes oleva ettevõtja mõistes. Valesti on tõlgendatud garantii hüvitamise kriteeriumi. Mis puudutab 4. meedet (2010. aasta garantii): a) põhjenduse puudumine seoses garantii andmise kui levinud praktikaga; b) põhjenduse puudumine seoses korvamatu kahjuga, mis oli apellandile tekkinud; c) põhjenduse puudumine ja ELTL artikli 107 lõike 1 rikkumine, samuti õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumine seoses garantii tingimuste ja preemiaga; d) põhjenduse puudumine seoses National Bank of Greece SA (ETE) kui eraõigusliku aktsionäri seisundiga.
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Liidu postiõigusnormidega on kooskõlas see, et erasektori postiettevõtjatelt nõutakse, et neil peavad olemas olema füüsilised teeninduspunktid, et nad saaksid jaotada ja turustada muid frankeerimisvahendeid kui margid?
3.

Kas käibemaksudirektiivi sätteid ning nendega seonduvalt kaitseõiguste tagamise aluspõhimõtet ja põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi praktika, mille kohaselt tuleb maksukohustustega seotud pooltevahelise õigussuhte kontrollimisega seonduvaid asjaolusid, mille maksuhaldur on tuvastanud arvete väljastaja suhtes läbi viidud kontrollimenetluse tulemusena ning mille põhjal ta on leidnud, et see arvete väljastaja osales maksupettuse toimepanemises, ex officio arvesse võtta arvete saaja kontrollimisel, pidades silmas, et arvete saajal ei ole arvete väljastaja suhtes läbiviidavas kontrollimenetluses menetlusosalise õigusi ning ta ei saa seega teostada kaebeõigust selles kontrollimenetluses, kus tuvastatud asjaolusid peab maksuhaldur ex officio arvesse võtma arvete saaja maksukohustustega seotud kontrollimenetluses ja mida võib viimase vastu tõendina kasutada, ning pidades silmas, et [maksuhaldur] ei võimalda arvete saajal tutvuda arvete väljastaja suhtes läbi viidud kontrollimenetluse asjaomase toimikuga, iseäranis nende asjaolude tuvastamise aluseks olevate tõendite, protokollide ja haldusaktidega, vaid tutvustab talle neid vaid osaliselt kokkuvõtval kujul, ehk võimaldab arvete saajal tutvuda selle toimikuga vaid kaudselt, tehes valiku lähtuvalt tema enda poolt määratud kriteeriumidest, mida arvete saaja kuidagi kontrollida ei saa?
1.

Kas kariloomade hulgimüüja, kes omandab põllumajandustootjalt elusloomad ja veab need kuni 100 kilomeetri kaugusel asuvasse tapamajja, mille käitajale ta loomad müüb, võib tugineda Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist (edaspidi „määrus (EÜ) nr 561/2006“) ( 1 ), artikli 13 lõike 1 punktis p nimetatud erandile – „elusloomade põllumajandusettevõttest kohalikule turule ja vastupidi või turult kuni 100 km kaugusel asuvasse kohalikku tapamajja vedamiseks kasutatavad sõidukid“ –, kuna põllumajandustootjalt loomade omandamise näol on tegemist omandamisega „turult“ selle sätte tähenduses või kuna loomakasvatusettevõtja on ise käsitatav „turuna“? Kui ei ole tegemist „turuga“ selle sätte tähenduses:
7.

Kas ühenduse õigusega ja käibemaksudirektiivi artikliga 183 (arvestades eriti tõhususe põhimõtet ja seda, et alusetult tagasi maksmata jäetud maksude pealt intressi nõudmine on subjektiivne õigus) on kooskõlas selline liikmesriigi tava, millega jäetakse maksukohustuslane lõplikult ilma võimalusest nõuda intressi sellise maksu pealt, mida peetakse kinni vastavalt siseriiklikule õigusnormile, mis hiljem tunnistatakse ühenduse õigusega vastuolus olevaks ja millega oli keelatud nõuda käibemaksu teatavate tasumata ostude pealt, nii et — [nimetatud tava kohaselt] loeti intressinõuet sel ajal, kui sai nõuda maksu [tagastamist], põhjendamatuks, tuginedes sellele, et sel ajal kehtis õigusnorm, mis hiljem tunnistati ühenduse õigusega vastuolus olevaks (põhjusel, et hilinemist ei olnud ja et maksuasutus oli üksnes piirdunud kehtiva õiguse kohaldamisega), — ja hiljem, kui ühenduse õiguse vastaseks tunnistatud õigusnorm, mis piiras õigust tagastamisele, oli siseriiklikus õiguskorras kehtetuks tunnistatud, väites, et aegumistähtaeg on möödas?
Kohtuasi C-195/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim (Poola) 19. märtsil 2018 – Strafverfahren versus B. S.

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim (Poola) 19. märtsil 2018 – Strafverfahren versus B. S.

(Kohtuasi C-195/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim

Põhikohtuasja pooled

B.S.

Prokuratura Okręgowa w Piotrkowie Trybunalskim

Łódzki Urząd Celno-Skarbowy w Łodzi

Urząd Celno-Skarbowy w Piotrkowie Trybunalskim

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ ( 1 ) (alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta) artiklit 2 koostoimes nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 ( 2 ) (tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta) I lisaga tuleb tõlgendada nii, et koondnomenklatuuri CN-koodile 2203 vastav linnaseõlu võib olla toode, mille puhul on algvirde valmistamiseks kasutatud linnaseekstrakti, glükoosisiirupit, sidrunhapet ja vett, ka siis, kui linnasteta koostisosade osakaal virdes on linnasekomponentide suhtes domineeriv ja glükoosisiirup on lisatud virdele enne selle kääritamist, ning millistest kriteeriumidest tuleks juhinduda linnase- ja linnasteta komponentide osakaalu kindlaksmääramisel algvirdes, et saadud toodet oleks võimalik kvalifitseerida õlleks CN-koodi 2203 kohaselt?

( 1 ) EÜT 1992, L 316, lk 21; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206.

( 2 ) EÜT 1987, L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382.
2

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (edaspidi „direktiiv 93/13/EMÜ“) ( 2 ) artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja ja tarbija vahel usaldusosa valitsemise kohta sõlmitud usalduslepingus sisalduv tingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud ja mille kohaselt tuleb kohaldada usaldusühingu asukohariigi õigust, on ebaõiglane, kui usalduslepingu ainus eesmärk on usaldusosa valitsemine ja usaldusosanikul on otsese osaniku õigused ja kohustused?
Kohtuasi C-24/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság (Ungari) 8. jaanuaril 2018 – István Bán versus KP 2000 Kft., Edit Kovács

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság (Ungari) 8. jaanuaril 2018 – István Bán versus KP 2000 Kft., Edit Kovács

(Kohtuasi C-24/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság

Põhikohtuasja pooled

Hageja: István Bán

Kostja: KP 2000 Kft., Edit Kovács

Eelotsuse küsimus

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, milles on sätestatud, et kasutusõigused, mis on seatud põllumajandus- ja metsamaadele tingimusel, lõpevad automaatselt seadusest tulenevalt ja mingisugust kompensatsiooni maksmata, kui uus omanik omandab sundtäitemenetluse tagajärjel kasutusõigusega koormatud kinnisasja ja selle maatüki kasutaja ei ole selle maatüki suhtes saanud Euroopa Liidu või Ungari rahastatud põllumajandus- või maapiirkondadele antavat arenguabi, mille suhtes on õigusnormidega kehtestatud kohustus kasutada maatükki teatava aja jooksul, kehtestavad ELTL artiklitega 49 ja 63 vastuolus oleva piirangu?
Kohtuasi C-66/18: 1. veebruaril 2018 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Ungari

1. veebruaril 2018 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Ungari

(Kohtuasi C-66/18)

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: V. Di Bucci, L. Malferrari, B. De Meester ja K. Talabér-Ritz)

Kostja: Ungari

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul tuvastada, et Ungari on rikkunud

— GATS [Teenustekaubanduse üldlepingu] XVII artiklist tulenevaid kohustusi, kuna 2011. aasta muudetud CCIV seaduse § 76 lõike 1 punkti a kohaselt on ta kehtestanud nõude, et Euroopa Majanduspiirkonna väliste kõrgharidusasutustega tuleb haridusteenuste osutamise tingimusena sõlmida rahvusvaheline kokkulepe;

— direktiivi 2006/123/EÜ ( 1 ) artiklist 16 ja eelkõige ELTL artiklitest 49 ja 56, samuti GATS XVII artiklist tulenevaid kohustusi, kuna 2011. aasta muudetud CCIV seaduse § 76 lõike 1 punkti b kohaselt on ta kehtestanud nõude, et kõrgharidusasutused peavad oma päritoluriigis andma kõrgharidust;

— Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 13, artikli 14 lõikest 3 ja artiklist 16 tulenevaid kohustusi seoses eespool kirjeldatud piirangutega; ning

— mõista kohtukulud välja Ungarilt.

Väited ja peamised argumendid

Ungaris on kõrgharidusteenuste osutamise õiguslik alus 2011. aasta CCIV seadus riikliku kõrghariduse andmise kohta (a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény), mille § 76 lõike 1 punktis a on sätestatud, et välismaa kõrgharidusasutus võib Ungari territooriumil tegeleda ainult siis sellise õpetamistegevusega, mille käigus antakse välja diplomeid, kui sellise rahvusvahelise lepingu pooled, mis käsitleb välismaa kõrgharidusasutuse tegevuse põhimõttelist toetamist ning mille on sõlminud Ungari valitsus ja välismaa kõrgharidusasutuse asukohariigi valitsus – föderaalriigi puhul, juhul kui rahvusvahelise lepingu kohustusliku mõju tunnustamiseks on pädev selle riigi keskvalitsus, siis selle riigi keksvalitsusega sõlmitud eelneva kokkuleppe alusel sõlmitud rahvusvahelise lepingu pooled –, tunnustavad selle lepingu kohustuslikku mõju.

Lisaks sellele on 2011. aasta CCIV seaduse § 76 lõike 1 punktis b ette nähtud, et Ungaris tegutsevad välismaa kõrgharidusasutused peavad olema oma asukohariigis tunnustatud mitte ainult kui riiklikult tunnustatud kõrgharidusasutused, vaid nad peavad antud riigis ka tegelikult kõrgharidusõppega tegelema.

Komisjon alustas 27. aprillil 2017 Ungari vastu seoses 2011. aasta muudetud CCIV seadusega liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust.

Kuna komisjon ei jäänud Ungari antud vastusega rahule, saatis ta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse järgmises etapis, 14. juulil 2017 Ungarile põhjendatud arvamuse.

Kuna komisjon ei jäänud rahule ka Ungari poolt tema põhjendatud arvamusele antud vastusega, otsustas ta saata asja Euroopa Kohtule arutamiseks, selleks et tuvastada, et Ungari ei ole täitnud GATS XVII artiklist, direktiivi 2006/123/EÜ artiklist 16, ELTL artiklitest 49 ja 56 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 13, artikli 14 lõikest 3 ja artiklist 16 tulenevaid kohustusi.

( 1 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT L 376, lk 36).
2.

Kas artikli 20 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et enne otsuse tegemist materiaalsete vastuvõtutingimuste kitsendamise või tühistamise kohta või karistuste kohta ja viidatud otsuste tegemisel peavad liikmesriigid kindlaks määrama vajalikud meetmed, et tagada õigus inimväärsele elatustasemele ajavahemikul, mil õigus vastuvõtule on ära võetud, või saab viidatud sätete nõudeid täita süsteemiga, mille raames kontrollitakse pärast materiaalsete vastuvõtutingimuste kitsendamise või tühistamise otsuse tegemist, kas otsuse subjektiks olevale isikule on tagatud inimväärne elatustase, ning vajaduse korral võetakse vajalikud meetmed sellel hetkel?
4.

Kas direktiivi artikliga 3 on kooskõlas Las Palmase provintsi hoonete ja tööruumide koristamise 2012/2014. aasta kollektiivlepingu artikkel 14, milles on töötajate ülevõtmise korral kollektiivlepingu alusel ette nähtud, et ülevõetud töötajatel ei säili õigused ja kohustused, mis neil olid võõrandajast ettevõtjas, ega ka kollektiivlepingus kokku lepitud töötingimused?
2.

Kas direktiivi 1999/70/EÜ ( 1 ) eesmärkide saavutamiseks on sellele direktiivile lisatud raamkokkuleppega kooskõlas, arvestades, et õigus võrdsele kohtlemisele ja diskrimineerimiskeeld on ELi üldpõhimõtted, mis on konkreetselt sätestatud direktiivis, ELi põhiõiguste harta artiklites 20 ja 21 ning inimõiguste ülddeklaratsiooni artiklis 23, ja neid loetakse sotsiaalseteks põhiõigusteks ELTL artiklite 151 ja 153 [tähenduses], tõlgendada seda nii, et ajutisele teenistujale võib anda õiguse hüvitisele võrdluse alusel ajutise töötajaga, sest tema (teenistuja või töötaja) staatus sõltub ainult avaliku sektori tööandjast, või Euroopa esmase õiguse vahetu vertikaalse kohaldamise teel?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a ning artikli 21 lõike 5 kolmandat lõiku koosmõjus kohaldada väiketootjate suhtes, kes tarbivad enda toodetud elektrienergiat oma tegevusega seotud vajaduste rahuldamiseks? Iseäranis, kas neist sätetest tuleneb minimaalse maksustamise kohustus, mis seisneb kas selles, et maksustatakse toodetud elektrienergia ning kasutatud gaasi osas kohaldatakse maksuvabastust või selles, et kui toodetud elektrienergia on maksust vabastatud, siis peab riik maksustama kasutatud maagaasi?
1.

Kas määruse (EÜ) nr 2100/94 ( 1 ) artikliga 96 on vastuolus selle artikli niisugune tõlgendus, mille kohaselt on pärast sordi ühenduse kaitse alla võtmist juhul, kui on möödunud kolmeaastane tähtaeg alates sellest, kui omanik on saanud teada õigusrikkumise toimingust ja õigusrikkuja isikust, määruse artiklites 94 ja 95 osutatud nõuded aegunud, kuigi õigusrikkumise toimingud on kuni nõude esitamise hetkeni edasi kestnud?
4.

Neljas väide, et Üldkohus: — on vääralt tõlgendanud personalieeskirjade artiklit 22a, kui ta leidis sisuliselt, et isegi kui teenistuja väidab in tempore non suspecto, et finantsjuhtimine on puudulik ja esitab selle kohta vähemalt algse tõendi ning need väited osutuvad õigeks, on ametil õigus lasta asjaomase teenistuja aasta jooksul saavutatud töötulemusi hinnata isikutel, keda need väited puudutavad, — teise võimalusena on õiguslikult ebaõigesti kvalifitseerinud apellandi väited, leides, et need ei ole esitatud in tempore non suspecto ega ole ka tõesed ning on tõendamata ning et teenistujad, keda need väited puudutasid, olid sellele vaatamata võimelised apellandi töötulemusi neutraalselt hindama.
1.

Kas raamdirektiivi 2002/21/EÜ ( 1 ) artikli 2 punktis c kasutatud mõistet „teenus, mis seisneb tervikuna või peamiselt signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab või võib hõlmata ka veebipõhiseid e-posti teenuseid, mis tehakse kättesaadavaks avatud interneti kaudu ilma ise internetiühendust pakkumata? a) Kas seda mõistet tuleb eelkõige tõlgendada nii, et „signaalide edastamiseks“ tuleb pidada juba infotehnoloogilise töötlemise toiminguid, mida kirjeldatud e-posti teenuse osutaja teeb oma e-posti serveri kaudu, luues ühenduse e-posti aadresside ja asjaomaste füüsiliste ühenduste IP-aadresside vahel ning saates või (vastupidi) võttes vastu andmepakettidesse jaotatud e-kirju avatud interneti kaudu internetiprotokollistiku eri protokolle kasutades, või tuleb „signaalide edastamiseks“ pidada alles nende andmepakettide edastamist interneti kaudu, mida teeb internetiteenuse pakkuja? b) Kas seda mõistet tuleb eelkõige tõlgendada nii, et andmepakettidesse jaotatud e-kirjade edastamine interneti kaudu, mida teeb internetiteenuse pakkuja, on omistatav kirjeldatud e-posti teenuse osutajale, see tähendab, et ka tema osutab selles mõttes teenust, mis seisneb „signaalide edastamises“? Millistel tingimustel on selline omistamine võimalik? c) Juhul kui kirjeldatud e-posti teenuse osutaja kas edastab ise signaale või on internetiteenuse pakkuja poolne signaalide edastamine talle omistatav, kas siis tuleb kõnealust mõistet eelkõige tõlgendada nii, et kirjeldatud e-posti teenus seisneb olenemata selle teenuse muudest funktsioonidest, nagu e-kirjade kirjutamine, salvestamine ja korrastamine või kontaktandmete haldamine, ja olenemata nende funktsioonide pakkumiseks vajalikust tehnikast, „tervikuna või peamiselt“ signaalide edastamises, sest funktsionaalse käsitluse järgi on kasutaja seisukohalt esiplaanil selle teenuse sidefunktsioon?
1.

Kas 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta ( 1 ) artikleid 6 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et neist tuleneb kohustus kasutada kindla alguskuupäevata libisevaid võrdlusperioode, või nii, et liikmesriikidele on jäetud õigus valida, kas kasutada libisevaid või kindlaksmääratud kuupäeval algavaid võrdlusperioode?
4.

Kas käibemaksudirektiivi artikli 90 lõike 1 tõlgendamine lubab eeldada, et selles sättes kasutatud taganemise mõiste hõlmab olukorda, kus kapitalirendilepingu raames ei või liisinguandja enam nõuda liisinguvõtjalt liisingumaksete tasumist, kuna liisinguandja ütles nimetatud lepingu üles seetõttu, et liisinguvõtja ei täitnud lepingut, kus liisinguandjal on aga lepingust tulenevalt õigus kahjuhüvitisele kõikide tasumata liisingumaksete ulatuses, mis kuuluksid tasumisele kuni liisinguperioodi lõppemiseni?
1.

Kas juhul, kui põllumajandusettevõtja on sordi istikud ostnud puukoolist (kolmanda isiku asutus) ja need istutanud enne seda, kui selle sordi kaitse jõustus, on selleks, et selle põllumajandusettevõtja hilisemale tegevusele, mis seisneb puudelt hiljem saakide koristamises, kehtiks määruse (EÜ) nr 2100/94 ( 1 ) artikli 13 lõikes 2 sätestatud ius prohibendi, vaja, et oleksid täidetud selle artikli lõikes 3 ette nähtud nõuded, kuna tegemist on koristatud materjaliga? Või kas tuleb asuda seisukohale, et see saagi koristamine kujutab endast sordi tootmist või paljundamist, mille tulemusel saadakse „koristatud materjal“ ja mille keelamiseks sordi omaniku poolt ei ole nõutav, et lõikes 3 sätestatud nõuded oleksid täidetud?