Kohtuasi C‑5/16

Poola Vabariik

versus

Euroopa Parlament

ja

Euroopa Liidu Nõukogu

Tühistamishagi – Otsus (EL) 2015/1814 – Õigusliku aluse kindlaksmääramine – Akti mõju arvestamine – Puudumine – ELTL artikli 192 lõige 1 – ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkt c – Meetmed, mis mõjutavad oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri – Lojaalse koostöö põhimõte – ELL artikkel 15 – Euroopa Ülemkogu pädevus – Õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtted – Proportsionaalsuse põhimõte – Mõjuhinnang

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (teine koda) 21. juuni 2018. aasta otsus

Liidu õigusakti õigusliku aluse valik peab põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ja mille hulka kuuluvad eelkõige õigusakti eesmärk ja sisu. Arvestades, et seadusandliku meetme tegeliku ja konkreetse mõju tuvastamiseks on tarvis teha akti jõustumise järel mõjuhinnang, peaksid seadusandja valikud rajanema hüpoteesidele kõnealuse meetme arvatava mõju kohta, mis on oma olemuselt spekulatiivsed ega kujuta endast mitte ühestki aspektist vaadatuna kohtulikult kontrollitavaid objektiivseid asjaolusid. Selle hindamine, millist mõju avaldab liidu akt liikmesriigi energiapoliitikale, ei kujuta endast järelikult asjaolu, mida tuleks hinnata selle akti eesmärgist või sisust eraldiseisvalt või neid kõrvale jättes. (vt punktid 38, 41 ja 42)

ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkt c saab olla liidu akti õiguslik alus ainult siis, kui selle akti eesmärgist ja sisust tuleneb, et aktiga taotletav esmane eesmärk on mõjutada oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri. Mis puudutab otsust 2015/1814, mis käsitleb ELi kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi turustabiilsusreservi loomist ja toimimist, siis ilmneb nii selle otsuse eesmärgist kui ka sisust mõlemast, et stabiilsusreserv loodi kui vahend, mis peaks esiteks korvama olemasolevat tasakaaluhälvet ja teiseks muutma kauplemissüsteemi vastupidavamaks mis tahes laialdase mõjuga sündmusele, mis võib lubatud heitkoguse ühikute pakkumise ja nõudluse vahelist tasakaalu oluliselt mõjutada. Sisuliselt on tegemist seadusandja ühekordse sekkumisega, et parandada ära kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi struktuurne nõrkus. Järelikult panustab vaidlusalune otsus sellesse, et süsteem annaks liidu tasandil CO2 hinnaga signaali, mis võimaldab süsteemil saavutada oma eesmärgid heitkoguste vähendamise osas ja toob loogiliselt kaasa lubatud heitkoguse ühikute hinna tõusu tulevikus. Tuleb siiski tõdeda, et need tagajärjed on vaidlustatud otsuse ja direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, vahelise tiheda seose üksnes kaudne tulem. Vaidlustatud otsuse eesmärgi ja sisu analüüsist ei tulene seega, et selle otsusega saavutada tahetud peamine tulemus oleks mõjutada oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri, mis muudaks vääraks ELTL artikli 192 lõike 1 valimise selle otsuse õiguslikuks aluseks, arvestades ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktist c tulenevat õiguslikku alust. (vt punktid 46, 60–62, 67 ja 68)

ELL artikli 15 lõikes 1 on Euroopa Ülemkogu ülesanded defineeritud nii: „Euroopa Ülemkogu annab liidule selle arenguks vajaliku tõuke ning määratleb selle üldised poliitilised sihid ja prioriteedid“. Parlamendile ja nõukogule ELL artikli 14 lõikega 1 ja ELL artikli 16 lõikega 1 antud seadusandlik pädevus, mis kuulub ELL artikli 13 lõikes 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõtete hulka ja laiemalt institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtte alla, mis on liidu institutsioonilisele struktuurile omane, tähendab aga, et seadusandliku akti sisu määravad üksnes need institutsioonid. Kui aga tunnustada Euroopa Ülemkogu voli anda neile korraldusi, tooks see kaasa ühelt poolt parlamendi ja nõukogu rolli käsitamise üksnes ülemkogu järelduste rakendamisega piirnevana ja teisalt ülemkogule seadusandlikku valdkonda otsese sekkumise õigust andvana, mis rikub ELL artikli 13 lõikes 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõtet. (vt punktid 83–85)

Liidu institutsioonide omavaheline koostöö toimub igale institutsioonile aluslepingutega antud pädevuse piire järgides. Järelikult ei saa sellest sättest tulenev kohustus kõnealuseid pädevusi muuta. Seega ei saa see koostöö mõnd liidu institutsiooni soodustades kahjustada mõne teise institutsiooni pädevuste teostamist. (vt punkt 90)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 100)

Ei direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, ega seda muutnud direktiivi 2009/29 vastuvõtmisel ei antud mingit tagatist, et esialgu kirjeldatud kauplemissüsteemi toimimine jääb muutumatuks või et seda saab muuta alles iga kauplemisperioodi lõpus. Direktiivi 2003/87 tõlgendusele, mille kohaselt seadusandja võib kauplemissüsteemi käsitlevaid eeskirju kohandada ainult kauplemisperioodi lõpul, ei leidu mingit alust direktiivist 2003/87; ka on see vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, mis käsitleb kauplemissüsteemi. (vt punktid 123 ja 128)

Vt otsuse tekst.

(vt punktid 150–153, 167, 169 ja 170)