Kuna dumpinguvastases algmääruses ei ole kehtestatud meetodit, mille alusel tuleb kontrollida, kas dumpinguvastase algmääruse artikli 11 lõikes 10 kehtestatud tingimused on täidetud, eeldab erinevate meetodite valik keeruliste majanduslike olukordade hindamist. Järelikult on komisjonil ulatuslik kaalutlusõigus, kui ta valib selle meetodi, nii et liidu kohtul on selles osas ainult piiratud kohtuliku kontrolli kohustus.

Dumpingu valdkonnas ei ole dumpinguvastase algmääruse nr 1225/2009 artikli 11 lõikes 10 kehtestatud spetsiifilist meetodit, et hinnata, kas dumpinguvastased tollimaksud kajastuvad nõuetekohaselt liidu esimesele sõltumatule ostjale kehtestatud edasimüügihindades. Seoses sellega, hoolimata sellest, et dumpinguvastase algmääruse artikli 11 lõikes 10 viidatakse kaks korda sama määruse artiklile 2, ei viita määrsõna „nõuetekohaselt“ uurimismeetodile või dumpinguvastase algmääruse artiklis 2 silmas peetud normile, vaid eesmärgile, et dumpinguvastased tollimaksud kajastuksid tootjast eksportijaga seotud äriühingute poolt esimese sõltumatu liidu ostja suhtes kehtestatud edasimüügihindades, s.o nimetatud äriühingute käitumise muutmisele pärast dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamist, ehk lõppude-lõpuks esialgu kindlaksmääratud dumpingumarginaali ärajätmisele.

Mis puutub dumpingu olemasolu tuvastamise hindamisel ekspordihinna kindlakstegemisse, siis dumpinguvastase algmääruse nr 1225/2009 artikli 2 lõikest 9 nähtub, et institutsioonid võivad kahel juhul asuda seisukohale, et ekspordihind ei ole usaldusväärne, st juhul kui eksportija ja importija või kolmanda isiku vahel on koostööleping või kui eksportija ja importija või kolmanda isiku vahel on kompensatsioonileping. Muudel juhtudel peavad institutsioonid juhul, kui ekspordihind on olemas, dumpingu kindlakstegemisel sellele tuginema.

Asjaolu, et tootekoodide kaupa võrdluse meetodit ei ole dumpinguvastases algmääruses kusagil mainitud, ei tähenda aga, et see on ebaseaduslik või ilmselgelt ekslik.

Seejärel, kuna vaatlusalune toode käesolevas asjas on kompleksne toode, mille erinevatel mudelitel on erinevad tehnilised omadused ja oluliselt erineda võivad hinnad, siis on tootekoodide kaupa võrdluse meetod, mis seisneb nende tootekoodide võrdlemises, millel on ühesugused tunnused ja edasimüügihind, sobivam, et hinnata vaatlusaluse toote edasimüügihinna muutumist esialgse uurimisperioodi ja tagasimaksmise uurimisperioodi vahel. Seevastu hindamismeetod, mis põhineb käibe kogukasvul, ei võimalda kindlaks teha, kas seotud importija tõepoolest muutis oma turukäitumist, või vastupidi kehtestas hinnapoliitika, mis lubab tal kompenseerida vähemmüüdud mudelid enammüüdud mudelitega, sekkudes nii marginaalide saavutamisse.

Dumpinguvastase algmääruse nr 1225/2009 sätteid tuleb nii palju kui võimalik tõlgendada 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamise lepingu (dumpinguvastane leping) vastavaid sätteid arvestades.

Liit võttis algmääruse vastu nimelt selleks, et täita dumpinguvastasest lepingust tulenevaid rahvusvahelisi kohustusi. Lisaks soovis liit algmääruse artikli 11 lõikega 10 rakendada erikohustusi, mida sisaldab dumpinguvastase lepingu artikkel 9.3.3. Seega tuleb algmääruse artikli 11 lõiget 10 tõlgendada seda sätet arvesse võttes.

Dumpinguvastase lepingu artikli 2.4 neljandas lauses on sarnaselt dumpinguvastase algmääruse artikli 2 lõike 9 teisele lõigule kehtestatud põhimõte „tollimaks kui kulu“, mille kohaselt impordi ja edasimüügi vahel tasutud maksud, sealhulgas tasutud dumpinguvastased tollimaksud, on kulud, mis tuleb maha arvata ekspordihinna kindlaksmääramise käigus. Selles kontekstis tuleb asuda seisukohale, et dumpinguvastaste tollimaksude mahaarvamata jätmine dumpinguvastase lepingu artikli 9.3.3 alusel on erand normist „tollimaks kui kulu“, mis on sätestatud nimetatud lepingu artikli 2.4 neljandas lauses. Dumpinguvastaste tollimaksude mahaarvamata jätmine, mis on sätestatud algmääruse artikli 11 lõikes 10, on samamoodi erand normist „tollimaks kui kulu“, mis on esitatud nimetatud määruse artikli 2 lõike 9 teises lõigus, ja seda tuleb seega tõlgendada kitsalt.

Seega see, et kõik tasutud dumpinguvastased tollimaksud võidakse tagasi maksta ainult siis, kui tõendatakse, et edasimüügihindasid on liidus tõstetud summas, mis vastab kahekordsele dumpingumarginaalile, on selle asjaolu, et dumpinguvastase algmääruse artikli 11 lõikes 10 sätestatud tingimused ei ole täidetud, ning seega põhimõtte „tollimaks kui kulu“ kohaldamise vältimatu tagajärg.

(vt punktid 81, 82, 86–88, 94 ja 95)