KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 29. oktoobril 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑862/19 P

Tšehhi Vabariik

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Euroopa Sotsiaalfond (ESF) – Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF) – Rakenduskavade toetuste osaline tühistamine Tšehhi Vabariigis – Direktiiv 2004/18/EÜ – Artikli 16 punkt b – Konkreetne erand – Ringhäälinguorganisatsioonidele mõeldud saatematerjalidega seotud teenuste riigihankelepingud

1. Apellatsioonkaebus puudutab direktiivi 2004/18/EÜ ( 2 ) artikli 16 punkti b tõlgendamist, mille kohaselt seda direktiivi ei kohaldata riigihangete suhtes, „mis käsitlevad […] edastamiseks ette nähtud saadete ostmist, arendamist, tootmist või ühistootmist ringhäälinguorganisatsioonide poolt ja saateajaga seotud lepinguid“.

2. Tšehhi Vabariigi ametiasutused sõlmisid Euroopa rahaliste vahendite kasutamist edendavate telereklaamilõikude tootmiseks otselepingud, mida kaasrahastati ERFi ja ESFi ( 3 ) vahenditest. Komisjon leidis, et neid lepinguid ei saa sõlmida direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b alusel, ning tegi seetõttu kohase finantskorrektsiooni – selle otsuse vaidlustas Tšehhi Vabariik Üldkohtus.

3. Üldkohus jättis 12. septembri 2019. aasta kohtuotsusega ( 4 ) Tšehhi Vabariigi hagi rahuldamata, mistõtttu esitab viimane nüüd apellatsioonkaebuse Euroopa Kohtule.

4. Vaidluses on käsitluses kaks vastandlikku seisukohta: a) Tšehhi Vabariigi arvates võivad vaidlusalust erandit ( 5 ) kasutada kõik hankijad, tingimusel et nad järgivad lepingute eseme nõuet; b) komisjoni sõnul on erand tehtud ainult ringhäälinguorganisatsioonide sõlmitud lepingutele, millega käesolevas asjas tegemist ei ole.

5. Kuna on vaieldamatult oluline välja selgitada, kumba nendest kahest tõlgendusest tuleb eelistada, on probleemi (ja selle lahenduse) üldise tähtsuse küsimus lahendatud, kuna minu arvates kaldub uus direktiiv 2014/24/EL ( 6 ) pooldama komisjoni põhiseisukohta. ( 7 )

I. Õiguslik raamistik

A. Direktiiv 92/50/EMÜ ( 8 )

6. Artiklis 1 oli ette nähtud: „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: a) riiklikud teenuslepingud – teenuseosutaja ja tellija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, välja arvatud: […] iv) ringhäälinguorganisatsioonide lepingud saadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks või ühistootmiseks ja saateajaga seotud lepingud; […]“.

B. Direktiiv 2004/18

7. Põhjenduses 25 oli märgitud: „Riigihankelepingute sõlmimisel seoses teatavate audiovisuaalsete teenustega ringhäälingu valdkonnas tuleks arvesse võtta kultuuriliselt või sotsiaalselt olulisi küsimusi, mistõttu riigihankelepingute sõlmimise eeskirju ei ole nende puhul asjakohane rakendada. Seepärast tuleb valmissaadete ostmise, väljatöötamise, tootmise või ühistootmise või muude ettevalmistavate teenuste, nagu näiteks saate tootmiseks vajalike käsikirjade ja kunstilise esitusega seotud teenuste ning saateaegade kohta sõlmitud lepingutega seoses teha erand. Seda erandit ei tohiks siiski kohaldada selliste saadete tootmiseks, ühistootmiseks ja eetrisse laskmiseks vajalike tehniliste seadmete tarnimise suhtes. Ringhäälingusaadete edastamist tuleks määratleda saadete edastamise ja levitamisena mis tahes elektroonilist võrku kasutades.“

8. Artiklis 16 oli ette nähtud: „Käesolevat direktiivi ei kohaldata teenuste riigihankelepingute suhtes, mis käsitlevad: […] b) edastamiseks ette nähtud saadete ostmist, arendamist, tootmist või ühistootmist ringhäälinguorganisatsioonide poolt ja saateajaga seotud lepinguid; […]“.

C. Direktiiv 2014/24

9. Põhjenduses 23 on öeldud: „Riigihankelepingute sõlmimisel meediateenuse osutajaga teatavate audiovisuaalmeedia ja raadioringhäälingu teenuste osutamiseks tuleks võtta arvesse kultuuriliselt ja sotsiaalselt olulisi aspekte, mis muudab hanke-eeskirjade kohaldamise asjakohatuks. Nimetatud põhjustel tuleks seetõttu teha erand teenuste riigihankelepingute puhul, mis meediateenuste osutajad sõlmivad valmissaadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks ja kaastootmiseks ning muudeks ettevalmistavateks teenusteks, näiteks saadete tootmiseks vajalike käsikirjade või esinemisega seotud teenused. Tuleks selgitada, et seda väljajätmist kohaldatakse võrdselt nii ringhäälinguteenuste kui tellitavate meediateenuste (mittelineaarsed teenused) suhtes. Seda väljajätmist ei tuleks aga kohaldada selliste saadete tootmiseks, kaastootmiseks ja edastamiseks vajaliku tehnilise varustuse tarnimise suhtes“.

10. Artiklis 10 on sätestatud: „Käesolevat direktiivi ei kohaldata teenuste riigihankelepingute suhtes, mis käsitlevad järgmist: […] b) audiovisuaalmeedia või raadioteenuste pakkujate poolt sõlmitavad lepingud, mis käsitlevad audiovisuaalmeedia teenuste või raadiosaadete jaoks mõeldud saatematerjali omandamist, arendamist, tootmist või ühistootmist, või audiovisuaalmeedia või raadioteenuste pakkujaga sõlmitavad lepingud, mis käsitlevad saateaega või saate pakkumist. […]“.

II. Kohtuvaidluse taust

11. Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–6 ja selle võib kokku võtta järgmiselt. – Komisjon võttis 12. oktoobri 2007. aasta otsusega K(2007) 5113, 27. detsembri 2007. aasta otsusega K(2007) 6920 ja 25. septembri 2008. aasta otsusega K(2008) 5344 vastu vastavalt rakenduskavad „Konkurentsikoolitus“, „Innovatsioonialane uurimis- ja arendustöö“ ning „Tehniline abi“, mille oli Tšehhi Vabariik välja pakkunud vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 ( 9 ) artiklile 32. – Komisjon viis 2014. aasta aprillis nende rakenduskavade raames läbi Tšehhi Vabariigi poolt ERFi ja ESFi vahenditest kaasrahastatud raadioringhäälinguteenuste kohta sõlmitud riigihankelepingute auditi. Komisjon tuvastas, et regionaalarengu-, haridus-, noorsoo- ja spordiministeeriumid olid sõlminud neli nendest lepingutest otselepingutena ilma avalikku hanketeadet avaldamata. – Komisjoni sõnul oli otselepingu sõlmimine lubamatu, kuna nende lepingute suhtes ei saanud kohaldada direktiivi 2004/18 artikli 16 punktis b ette nähtud erandit, mis kehtis ainult nende hankijate kohta, kes on ringhäälinguorganisatsioonid. – Komisjoni poolt 17. juunil 2016 algatatud finantskorrektsiooni menetluse käigus väitis Tšehhi Vabariik, et erand on kohaldatav kõigile hankijatele. – Lõpuks tühistas komisjon 6. juuli 2017. aasta rakendusotsusega C(2017) 4682 final osa ESFi toetusest rakenduskavale „Konkurentsikoolitus“ ja osa ERFist rakenduskavadele „Innovatsioonialane uurimis- ja arendustöö“ ja „Tehniline abi“ antud toetusest, tehes Tšehhi Vabariigi suhtes vajalikud finantskorrektsioonid.

III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus

12. Tšehhi Vabariik vaidlustas komisjoni otsuse Üldkohtus, korrates oma tõlgendust direktiivi 2004/18 artikli 16 punktist b. Teda toetas selles Poola Vabariik.

13. Hagi jäeti vaidlustatud kohtuotsusega rahuldamata.

14. Üldkohus juhtis tähelepanu sellele, et erand, mida tuleb tõlgendada kitsalt, ( 10 ) oli ette nähtud juba direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunktis iv, mida on Euroopa Kohus tõlgendanud kohtuotsuses Bayerischer Rundfunk jt ( 11 ) sõnastuses, mis toetab komisjoni seisukohta.

15. Üldkohus leidis konkreetselt, et vastavalt sellele kohtuotsusele põhineb erand ringhäälinguorganisatsioonide avaliku teenuse osutamise ülesandel ega puuduta seega hankijaid, kes ei täida seda konkreetset ülesannet. ( 12 )

16. Üldkohtu hinnangul ei sea Tšehhi Vabariigi argumendid seda järeldust kahtluse alla. Viimane oli, lisaks sellele, et ta leidis, et kohtuotsus Bayerischer Rundfunk ei ole käesolevas asjas asjasse puutuv, seisukohal, et grammatilise, süstemaatilise ja teleoloogilise tõlgendamise kriteeriume arvestades ei võimalda see säte piiritleda erandi ulatust avalik-õiguslike ringhäälinguorganisatsioonidega.

17. Kohtuotsuse Bayerischer Rundfunk asjasse puutuvuse kohta märgib Üldkohus, et kuigi Euroopa Kohus võttis selles seisukoha muudes küsimustes kui siin esitatud küsimused, selgitas ta, millised riigihankelepingud kuuluvad liidu õiguse kohaldamisalasse. Euroopa Kohtu täpsustus, et erand kehtib ainult juhul, kui tegemist on hankija hankelepingutega direktiivi 92/50 tähenduses, ei tähenda, et seda kohaldatakse kõigi hankijate suhtes. ( 13 )

18. Üldkohus tuletab ühtlasi meelde, et selles kohtuotsuses rõhutati asjaolu, et direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunkt iv on sarnane direktiivi 2004/18 artikli 16 punktiga b, mis tähendab, et viimase suhtes on asjakohane kohaldada esimesena nimetatud õigusnormi suhtes välja kujundatud kohtupraktikat. ( 14 )

19. Üldkohus märgib, et väljendit „edastamiseks ette nähtud“ direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunktis iv tõepoolest ei olnud. Seadusandlike materjalide uurimisest nähtub siiski, et selline lisamine vastab „seadusandja tahtele nimetada sõnaselgelt teenuste riigihankelepinguid, mille on sõlminud ringhäälinguorganisatsioonid kõikides elektroonilistes sidevõrkudes, sealhulgas internetis edastamiseks mõeldud saadete kohta, mis kajastab nimetatud direktiivi põhjenduse 25 viimase lause mõtet“ ( 15 ).

20. Üldkohus kinnitab, et selles sättes nimetatud lepingute esemeks olevad teenused langevad kokku teenustega, mida on nimetatud määrusega (EÜ) nr 213/2008 ( 16 ) muudetud direktiivi 2004/18 II B lisa 3. joonealuses märkuses, mis ei sisalda väljendit „edastamiseks ette nähtud“.

21. Sellest järeldub, et kuna „direktiivi sisemise ühtsuse huvides tuleb direktiivi 2004/18 artikli 16 punktis b ette nähtud erandit ja sama direktiivi II B lisa 3. joonealuses märkuses sätestatud erandit pidada sama ulatusega erandiks, ei saa väljendit „edastamiseks ette nähtud“ tõlgendada nii, et selle eesmärk on vaidlusaluse erandi kohaldamisala laiendada“ ( 17 ).

22. Üldkohus möönab, et direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b sõnastus „iseenesest ei võimalda seda sätet tõlgendada üheselt mõistetavalt ning et on mitu võimalikku selle sätte grammatilist tõlgendust“ ( 18 ). Selle sätte eri keeleversioonides täheldatud erinevuste tõttu kaotavad sätte grammatilisel tõlgendamisel põhinevad argumendid oma kaalu. ( 19 )

23. Süstemaatilise tõlgendamise osas ei nõustu Üldkohus sellega, et seadusandja on direktiivi artiklis 16 ette nähtud erandite sätestamisel lähtunud ainult lepingu sisu kriteeriumist: kehtestatud on ka subjektiivsed piirangud, nagu vaidlusaluse erandi ja punktis d ette nähtud erandi puhul. ( 20 )

24. Üldkohus lükkab tagasi väite, et selle sätte ülesehitusest tuleneb, et kõik direktiivi 2004/18 artikli 16 samas punktis nimetatud lepingud peavad oma eseme, hankija või teenuseosutaja osas olema määratletud ühtemoodi. Seega võivad muud hankijad peale ringhäälinguorganisatsioonide sõlmida otselepinguid edastamisaja kohta, vastupidi käesolevas asjas vaidlustatud lepingutele. ( 21 )

25. Teleoloogilise tõlgendamise seisukohast hõlmab erand Üldkohtu hinnangul ainult lepinguid, mida sõlmivad ringhäälinguorganisatsioonid, kuna nende eesmärk on üksnes tagada konkreetselt nende organisatsioonide avaliku teenuse ülesande täitmine. ( 22 ) Selle erandi alla ei saa arvata teisi avalik-õiguslikke asutusi, kes täidavad muid avaliku teenuse ülesandeid kultuuri- või sotsiaalvaldkonnas. ( 23 )

26. Viimati nimetatud küsimuses ei kaota Üldkohtu hinnangul vaidlusalune säte sellise tõlgendamisega oma kasulikku mõju, kuna välistatud ei ole kõik lepingud ringhäälingus edastamiseks mõeldud saadete kohta, vaid ainult ringhäälinguorganisatsioonide ülesandega seotud teenuste lepingud. Ainult viimati nimetatud lepingute suhtes tuleb teha erand, mida tuleb lisaks tõlgendada kitsalt. ( 24 )

27. Kuna erandi eesmärk seondub ringhäälinguorganisatsioonidele iseloomuliku avalik-õigusliku ülesandega, siis ei ole teised hankijad peale ringhäälinguorganisatsioonide viimastega samas olukorras, mille tõttu ei saa tuvastada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. ( 25 )

28. Direktiiv 2014/24, mis ei ole ratione temporis kohaldatav, ei võimaldaks tõlgendada vaidlusalust lepingutingimust teisiti. ( 26 )

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

29. Tšehhi Vabariik esitas 26. novembril 2019 apellatsioonkaebuse nõudega tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja komisjoni otsus ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.

30. Komisjon palub apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ja mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

V. Õiguslik analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

31. Tšehhi Vabariik esitab üheainsa apellatsioonkaebuse väite, milles ta väidab, et Üldkohus rikkus direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b tõlgendamisel õigusnormi.

32. Apellatsioonkaebuse väide jaguneb neljaks punktiks, mis puudutavad vastavalt vaidlusaluse sätte tekkelugu ning selle grammatilist, teleoloogilist ja süstemaatilist tõlgendamist. ( 27 )

33. Nagu juba märgitud, keskendus vaidlus Üldkohtus küsimusele, kas erand puudutas ainult hankijaid, kes on ringhäälinguorganisatsioonid, nagu peab õigeks komisjon, või hõlmab see vastupidi kõiki teisi hankijaid, nagu väidab Tšehhi Vabariik.

34. Vaidlusküsimus ei saaks olla selgem ega saaks ka poolte käsitlusviisid, kellel on oma vastavate seisukohtade toetuseks kindlad põhjendused, olla erinevamad.

35. Euroopa Kohtu tuleb seega lahendada keeruline tõlgendamisprobleem normatiivses kontekstis, mis on liiga lahtine ja ebatäpne – eri keeleversioonide erinevuse tõttu koguni vastuoluline – selleks, et anda sellele ühene vastus.

B. Ainsa apellatsioonkaebuse väite esimene osa: direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b tekkelugu

1. Poolte seisukohad

36. Tšehhi Vabariik väidab esiteks, et komisjoni ettepanekus, mille tulemusena võeti vastu direktiiv 92/50, tehti erand ainult saadete ostmisele ringhäälinguorganisatsioonide poolt. Seadusandlik menetlus laiendas seda juhtumit, mistõttu see hõlmab ka saadete arendamist, tootmist või ühistootmist ringhäälinguorganisatsioonide poolt. Seega on direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunkti iv kohaselt ringhäälinguorganisatsioon see, kes osutab saadete arendamise, tootmise või ühistootmise teenust ning seega ei saa ta olla hankija, mistõttu erandit on laiendatud. ( 28 )

37. Teiseks märgib Tšehhi Vabariik, et direktiivi 2004/18 ettevalmistavad materjalid tõendavad, et seadusandja soovis rõhku asetada pigem lepingu esemele ja kasutamisele kui hankija või teenuseosutaja isikule. ( 29 )

38. Lõpuks väidab Tšehhi Vabariik, et komisjoni ettepanek (piirata sõnaselgelt erandit ainult hankijatele, kes on ringhäälinguorganisatsioonid) ebaõnnestus ka direktiivi 2014/24 väljatöötamisel, kuna selle artikli 10 punktis b on ette nähtud erand, mis ei ole seotud hankija isikuga. Lõpuks väidab Tšehhi Vabariik, et seadusandja mitte ainult ei lükanud taas komisjoni piiramiskatseid tagasi, vaid võttis kohustuse erandit laiendada. ( 30 )

39. Komisjon väidab, et muudatused järgnevates versioonides vastavad vajadusele võtta arvesse tehnilist arengut (levitamise laiendamine interneti teel) ja seadusandlikku arengut (Euroopa õigusnormide rakendamine sideteenuste pakkujatele), ilma et see oleks tähendanud selle sisu olulist muutmist. Pealegi on viimane põhimõtteliselt kooskõlas komisjoni algse ettepanekuga selles osas, mis puudutab nende hankijate ringi, kelle suhtes võib erandit kohaldada. ( 31 )

2. Õiguslik hinnang

40. Väite selles osas esitab Tšehhi Vabariik oma seisukohad sätte õigusliku konteksti kohta, kuid ei too välja, milliseid vaidlustatud kohtuotsuse punkte ta konkreetselt kritiseerib. Väite selle osa võib seega tunnistada vastuvõetamatuks, kuna see ei vasta nõudele viidata täpselt nendele vaidlustatud kohtuotsuse punktidele, milles väidetavalt on rikutud õigusnormi. Juhul kui see nii ei ole, analüüsin selle sisu.

41. Direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b vahetu eelkäija on direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunkt iv, mille kohaselt ei kuulu mõiste „teenuste riigihankelepingud“ alla, millele kohaldatakse seda direktiivi, „ringhäälinguorganisatsioonide lepingud saadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks või ühistootmiseks ja saateajaga seotud lepingud“.

42. Komisjoni algne ettepanek puudutas ainult „saadete ostmist“, nimetamata arendamist, tootmist või ühistootmist. ( 32 ) Eesmärk oli, et direktiivi kohaldatakse ringhäälinguorganisatsioonidele ainult siis, kui nad teostavad tegevust, mis ei ole „ringhäälingule eriomane“ ( 33 ).

43. Minu arvates kinnitab sõnade „arendamine, tootmine või ühistootmine“ hiljem lisamine ringhäälingule eriomase tegevuse täpsemalt määratlemise ideed. Leian sama moodi nagu komisjon, et seadusandja ei laiendanud vaidlusalust erandit isikulisest aspektist, vaid piirdus nõudmisega, et hankijatel, kes soovivad sõlmida lepinguid kas saadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks või ühistootmiseks, peab olema ringhäälinguorganisatsiooni staatus.

44. Direktiivi 2004/18 puhul jättis komisjon ettepanekus välja „ringhäälinguorganisatsioonide lepingud saadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks või ühistootmiseks ja saateajaga seotud lepingud“ ( 34 ).

45. See sõnastus – mis oli praktiliselt identne direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunkti iv sõnastusega – on üle võetud direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b lõplikus versioonis koos sõnadega „edastamiseks ette nähtud“, millele järgneb sõna „saadete“.

46. See lisamine vallandas raskused selle sätte tõlgendamisel. Neid sõnu võib tõlgendada viitena ringhäälinguorganisatsioonidele (saksakeelne versioon) või lihtsalt nende saadete määratlemisena, mille ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks või ühistootmiseks lepinguid sõlmitakse (hispaaniakeelne versioon ja mõistagi keeleversioonid, millesse sellist täiendust ei lisatud). ( 35 )

47. Sõnade „edastamiseks ette nähtud“ lisamine ei ole minu arvates õigustatud mitte selles tähenduses, milles seda kasutab Üldkohus ( 36 ), vaid direktiivi 2004/18 põhjenduses 25 kirjeldatud viisil, kus on nimetatud, et tuleb „valmissaadete ostmise, väljatöötamise, tootmise või ühistootmise […] kohta sõlmitud lepingutega seoses teha erand“ ( 37 ).

48. Ma saan aru, et „audiovisuaalsete teenuste[…] [puhul] ringhäälingu valdkonnas“, nagu on selle põhjenduse alguses märgitud, on „valmissaated“„ringhäälinguks valmis saated“, see tähendab selleks, et täita eesmärki, milleks need on loomulikult mõeldud.

49. Täpsustus on seletatav asjaoluga, et põhjendus näeb ette erandi saadete ja „muude ettevalmistavate teenuste, näiteks saate tootmiseks vajalike käsikirjade ja kunstilise esitusega seotud teenuste ning saateaegade kohta sõlmitud lepingute[…]“ jaoks, kuid mitte „selliste saadete tootmiseks, ühistootmiseks ja eetrisse laskmiseks vajalike tehniliste seadmete tarnimise suhtes“.

50. Seega on tegemist erandi piiritlemisega nii, et see hõlmab otseses mõttes saateid ja ettevalmistavat tegevust, kuid mitte saadete tegemiseks tingimata vajalikke materiaalseid vahendeid.

51. Lõpuks tuleb märkida, et direktiivi 2004/18 artikli 16 punktis b nimetatud „edastamiseks ette nähtud saated“ on selle direktiivi põhjenduses 25 nimetatud „valmissaated“. Seda arvestades tuleks komisjoni algsele ettepanekule lisatud täiendust tõlgendada kui ringhäälingusaadete, mitte neid edastavate organisatsioonide määratlemist.

52. Igal juhul ei anna erandi seadusandliku tekkeloo analüüsimine veenvaid tulemusi, isegi kui ma kaldun pooldama komisjoni seisukohta. Kui minu antud tõlgendus direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunktile iv on õige, siis on sõnadega „edastamiseks ette nähtud“ mõeldud pigem välja jäetud lepingute objekti kui lepingu sõlminud isikuid (viimased on rangelt „ringhäälinguorganisatsioonid“).

53. Seda tõlgendust kinnitab a posteriori direktiiv 2014/24. Isegi kui see direktiiv ei ole ratione temporis kohaldatav, võib olla kasulik lähtuda selle sisust, kuna see on viimane etapp erandi kujunemise käigus.

54. Komisjoni ettepaneku kohaselt olid välja jäetud lepingud, mille ese on „ringhäälinguorganisatsiooni poolt sõlmitava[d] hankelepingu[d], mis käsitlevad audiovisuaalmeedia teenuste jaoks mõeldud saatematerjali ostmist, arendamist, tootmist või ühistootmist“ ning „audiovisuaalmeedia teenuste pakkujatega sõlmitava[d] hankelepingu[d], mis käsitlevad saateaega“ ( 38 ).

55. Komisjon ei pidanud vajalikuks oma ettepaneku põhjuseid täpsemalt põhjendada, mis ei oleks olnud vabandatav juhul, kui ta oleks soovinud direktiivi 2004/18 alusel kehtivat erandite korda oluliselt muuta.

56. Vastavalt seadusandja poolt lõpuks vastu võetud õigusnormile (direktiivi 2014/24 artikli 10 punkt b) ei kohaldata seda direktiivi teenuste riigihankelepingutele, mis on „audiovisuaalmeedia või raadioteenuste pakkujate poolt sõlmitavad lepingud, mis käsitlevad audiovisuaalmeedia teenuste või raadiosaadete jaoks mõeldud saatematerjali omandamist, arendamist, tootmist või ühistootmist, või audiovisuaalmeedia või raadioteenuste pakkujaga sõlmitavad lepingud, mis käsitlevad saateaega või saate pakkumist“ ( 39 ).

57. Erinevalt eelnenud sõnastusest (direktiiv 2004/18) hajutab uus säte minu arvates varasemad kahtlused, kuna see piirab erandit nii, et see hõlmab ainult hankelepinguid, mille sõlmivad hankijad, kes on audiovisuaalmeedia- või raadioringhäälinguorganisatsioonid. ( 40 )

58. Kui seadusandja oleks ette näinud, et uue sättega teeb ta eelmisega võrreldes radikaalse muudatuse, oleks ta seda märkinud põhjenduses 23, kus on esitatud erandi põhjused. Tõsi on aga, et see põhjendus praktiliselt kordab direktiivi 2004/18 põhjenduse 25 sisu.

59. On siiski üks erand: kui direktiivi 2004/18 põhjenduses 25 oli nimetatud, et tuleb „[…]saadete ostmise, väljatöötamise, tootmise või ühistootmise […] kohta sõlmitud lepingutega seoses teha erand“, ilma et võimalikke hankijaid oleks mainitud, siis direktiivi 2014/24 põhjenduses 23 on juttu „riigihankelepingute sõlmimisel meediateenuse osutajaga teatavate audiovisuaalmeedia ja raadioringhäälingu teenuste osutamise[st]“, lisades, et tuleks „teha erand teenuste riigihankelepingute puhul, mis meediateenuste osutajad sõlmivad […]saadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks ja kaastootmiseks […]“ ( 41 ).

60. Seega on redaktsioonis tehtud muudatus, mida ei saa minu arvates tõlgendada käsitlusviisi muudatusena, vaid pigem selle tähenduse täpsustusena, mis oli erandil juba direktiivis 2004/18.

61. Kokkuvõttes on erandi kujunemist alates direktiivist 92/50 käesolevas apellatsioonkaebuses kohaldatava direktiivi 2004/18 kaudu kuni praegu kehtiva direktiivini 2014/24 analüüsides võimalik jõuda seisukohale, mida pooldab komisjon ja mis võeti vaidlustatud kohtuotsuses.

62. Seega ei saa apellatsioonkaebuse väite esimese osaga, milles Tšehhi Vabariik üksnes kinnitab, et Üldkohtu tõlgendus on „seadusandliku menetluse tulemusega ja seadusandja ilmse kavatsusega vastuolus“ ( 42 ), nõustuda.

C. Ainsa apellatsioonkaebuse väite teine osa: direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b grammatiline tõlgendamine

1. Poolte seisukohad

63. Tšehhi Vabariik väidab, et „saksakeelses versioonis, aga mitte ainult selles, on sõnade „ringhäälinguorganisatsioonid“ ja sõnade „edastamiseks ette nähtud saated“ omavahel seotud“, vastupidi sellele, mida kinnitab Üldkohus. ( 43 )

64. Igal juhul väidab Tšehhi Vabariik, et isegi kui Üldkohtul peaks olema õigus, ei puuduta erand üksnes neid ringhäälinguorganisatsioone, kellel on hankija staatus, sest kui see, kes saateid arendab, toodab või kaastoodab, on ringhäälinguorganisatsioon, ei saa see organisatsioon olla riigihankelepingu hankija. ( 44 )

65. Lõpuks vaidlustab Tšehhi Vabariik selle, kuidas Üldkohus tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuses direktiivi 2014/24 artikli 10 punkti b. ( 45 )

66. Komisjon väidab esiteks, et sõnade „edastamiseks ette nähtud“ lisamise tõttu muutus enamik direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b keeleversioonidest grammatiliselt mitmetähenduslikuks. Keeleliste erinevuste tõttu on seega õigustatud selle sätte sõnasõnalisele tõlgendamisele vähem tähtsust omistada. ( 46 )

67. Teiseks vaidleb komisjon vastu sellele, et erand kehtib olukordades, kus ringhäälinguorganisatsioon osutab mõnda oma iseloomulikku teenust ega saa seega olla hankija rollis. Komisjoni arvates on tegemist põhjendamatu argumendiga, mis viib lisaks absurdsete tulemusteni, mis on audiovisuaalteenuste turu toimimisega vastuolus. ( 47 )

68. Komisjon leiab, et kui seadusandja oleks tahtnud kohaldada erandit Tšehhi Vabariigi väidetud tingimustel, siis oleks olnud tarbetu lisada väljendit „ringhäälinguorganisatsioonide poolt“. Lisaks, kui see väljend käiks ainult „edastamiseks ette nähtud saadete“ kohta, siis tekiks interneti teel edastamise korral ebaloogiline olukord: hankija, kes ei ole ringhäälinguorganisatsioon, võiks sõlmida otse lepingu saate tootmiseks, mis on mõeldud edastamiseks ringhäälinguorganisatsiooni (tele- või raadioringhääling) poolt, kuid mitte juhul, kui ta soovib toota samasugust programmi selle edastamiseks internetis. ( 48 )

2. Õiguslik hinnang

69. Tšehhi Vabariik täpsustab erinevalt oma apellatsioonkaebuse väite esimesest osast teises osas, milliseid vaidlustatud kohtuotsuse punkte ta peab vaieldavaks. Nagu ma järgmisena selgitan, ei saa tema kriitika põhjal väitega nõustuda, kuna järeldus, millele Üldkohus lõpuks selles küsimuses jõudis, on põhjendatud.

70. Ei ole lihtne leida liidu õigusnormi, mille tähendus võiks nii radikaalselt erineda, olenevalt keelest, milles see on koostatud.

71. Direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b hispaaniakeelsest versioonist tuleneb selle lause ehitusest lähtuvalt: a) et „edastamiseks ette nähtud saadete ostmist, arendamist, tootmist või ühistootmist“ eeldatakse välja jäetud lepingute kogu objekti puhul; ja b) et selle objekti moodustavad ka „saateajaga seotud lepingud“.

72. Välja jäetud lepingute objekt on seega kahekordne: esiteks edastamiseks ette nähtud saadete ostmine, arendamine ja tootmine või ühistootmine; teiseks saateaeg.

73. Välja jäetud lepingute objektiks olevate toimingute subjekt on samuti kahekordne: need on ühelt poolt ringhäälinguorganisatsioonid, keda nimetatakse konkreetselt tervikuna seoses edastamiseks ette nähtud saadete ostmise, arendamise, tootmise või ühistootmisega; teiselt poolt mis tahes muud organisatsioonid, kuid ainult seoses lepingutega, mille objekt on saateaeg.

74. Sätte sõnasõnaline tähendus hispaaniakeelses versioonis räägiks seega selle tõlgenduse kasuks, mida pooldab komisjon ja mida pidas õigeks Üldkohus.

75. Kui lähtuda saksakeelsest versioonist, jääks aga peale vastupidine tõlgendus. ( 49 ) Selles versioonis ei ole ringhäälinguorganisatsioonid (Rundfunk- oder Fernsehanstalten) subjektid, kes edastamiseks ette nähtud saateid ostavad, arendavad, toodavad või kaastoodavad, vaid need, kes neid saateid edastavad. Välja jäetud lepingute objekt on endiselt kahekordne (sest saadete ostmisele, arendamisele, tootmisele või ühistootmisele lisandub samuti saateaeg), kuid mõlemal juhul on subjekt ainult üks, kuna see võib olla ükskõik milline organisatsioon. Erand on määratletud ainult selle objekti järgi, mis ongi just see, mida väidab Tšehhi Vabariik.

76. Prantsus-, ( 50 ) inglis-, ( 51 ) itaalia- ( 52 ) ja portugalikeelne ( 53 ) versioon on minu arvates samal joonel saksakeelse versiooniga, kuigi Üldkohus leiab konkreetselt, et inglis- ja prantsuskeelset versiooni võib mõista ka selles tähenduses, mida pooldab komisjon. ( 54 )

77. Eeltoodule lisandub – nagu tõi välja Üldkohus –, ( 55 ) et bulgaaria- ja sloveenikeelne versioon väljendit „edastamiseks ette nähtud“ ( 56 ) üldse ei sisaldagi. See väljajätt suurendab sõnastuse lahknevust ja kinnitab vajaduse korral, et sätte grammatiline tõlgendamine ei ole eriti otstarbekas. ( 57 )

78. Keeleversioonidevahelised erinevused on nimelt niivõrd radikaalsed, et igasugune katse kasutada õigusnormi ühe keeleversiooni sõnastust parameetrina, et selle normi tegelikku tähendust dešifreerida, on asjatu. ( 58 )

79. Üldkohus leidis seega õigesti, et õigusnormi ei ole rikutud, kui ta leidis, et kuna erinevad keeleversioonid ei ole üheselt mõistetavad (võis koguni öelda, et need on vastuolulised), siis ei pidanud ta eelistama Tšehhi Vabariigi välja pakutud versiooni ning tuli lähtuda teistest tõlgendamiskriteeriumidest. ( 59 )

80. Seega tuleb teise väite teine osa tagasi lükata.

D. Ainsa apellatsioonkaebuse väite kolmas osa: direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b teleoloogiline tõlgendamine

1. Poolte seisukohad

81. Tšehhi Vabariik väidab esiteks, et erandi eesmärk on ära toodud direktiivi 2004/18 põhjenduses 25, milles ei ole ringhäälinguorganisatsioone nimetatud, nagu oleks nõutav siis, kui hankijaks võiksid olla ainult need organisatsioonid. ( 60 )

82. Teiseks vaidleb Tšehhi Vabariik vastu Üldkohtu seisukohale, et sõnad „edastamiseks ette nähtud“ vastavad kavatsusele viidata sõnaselgelt teenuslepingutele, mille on sõlminud ringhäälinguorganisatsioonid saadete kohta, mis on ette nähtud edastamiseks mis tahes elektroonilise sidevõrgu, sealhulgas interneti kaudu. Tšehhi Vabariigi arvates saaks selle tulemuse saavutada, ilma et seda väljendit oleks vaja lisada. ( 61 )

83. Kolmandaks märgib Tšehhi Vabariik, et Üldkohus tuletas erandi eesmärgi kohtuotsuse Bayerischer Rundfunk kontekstiväliselt tõlgendamisest. ( 62 )

84. Komisjon väidab, et direktiivi 2004/18 põhjenduse 25 kohaselt on erandi eesmärk arvestada teatud kultuuriliselt või sotsiaalselt olulisi küsimusi, mistõttu ei ole riigihankelepingute sõlmimise eeskirju nende puhul asjakohane rakendada.

85. Tema hinnangul osutavad ringhäälinguorganisatsioonid, kes on hankijad, st avalik meedia, konkreetset üldhuviteenust, mille osutamine peab olema kooskõlas objektiivsuse, sõltumatuse, erapooletuse ja neutraalsuse põhimõtetega. Nad on seega täiesti erilises olukorras, mis ei ole võrreldav teiste hankijate omaga, kes – kuna nad ei ole ringhäälinguorganisatsioonid – edendavad või toodavad saateid enam-vähem juhupõhiselt ja ilma vajaduseta rangelt lähtuda (nagu peab avalik meedia) sotsiaalsetest, kultuurilistest, poliitilistest, hariduslikest, kunstilistest jne motiividest. Nende hankijate jaoks piisab sellest, kui kaitsta objektiivsust ja pluralismi, mida näevad ette riigihanke-eeskirjad. ( 63 )

86. Väljendi „edastamiseks ette nähtud“ kohta väidab komisjon, et Tšehhi Vabariigi väitele räägib vastu selle sätte tekkelugu. Nagu vaidlustatud kohtuotsus kinnitab, on see sisse arvatud soovist tagada õiguskindlus seoses interneti teel levitamisega. ( 64 )

87. Lõpuks väidab komisjon, et Üldkohtu viited kohtuotsusele Bayerischer Rundfunk on tehtud paljude aspektide analüüsi kontekstis, ilma et kohtuotsuse resolutsioon põhineks ainuüksi nimetatud otsusel. Muus osas ühineb komisjon Üldkohtu poolt sellele kohtuotsusele antud tõlgendusega. ( 65 )

2. Õiguslik hinnang

88. Olles rõhutanud, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb erandeid liidu õiguse esemelisest kohaldamisalast riigihangete valdkonnas tõlgendada kitsalt, ( 66 ) järeldas Üldkohus kohtuotsusele Bayerischer Rundfunk tuginedes, et erandi eesmärk on tagada avalik-õiguslike ringhäälinguorganisatsioonide avaliku teenuse ülesande täitmine.

89. See hinnang on minu arvates sisuliselt õige, isegi kui (nagu väidab tungivalt Tšehhi Vabariik) direktiivi 2004/18 põhjenduses 25 ei ole ringhäälinguorganisatsioone sõnaselgelt nimetatud. Ja mis puutub kohtuotsusesse Bayerischer Rundfunk, siis kuigi see ei ole käesoleva apellatsioonkaebuse lahendamiseks täiesti otsustav, sest see tehti teistsuguses kontekstis, annab see erandi mõistmiseks juhiseid, mida ma käsitlen hiljem. ( 67 )

90. Kuna erandeid liidu õiguse kohaldamisalast tuleb tõlgendada kitsalt, tundub mõistlik järeldada, et „kultuuriliselt või sotsiaalselt olulisi küsimusi“, mis direktiivi 2004/18 põhjenduse 25 kohaselt õigustavad „erandi tegemist“ riigihankelepingute jaoks, mille ese on teatav tegevus, on asjakohased üksnes nende subjektide suhtes, keda iseloomustab selle tegevuse põhi- või tüüpilise tegevusena teostamine.

91. De lege ferenda ei takistaks muidugi miski kohaldada erandit lisaks ringhäälinguorganisatsioonidele ka teistele avalik-õiguslikele institutsioonidele (hankijad), kes kavatsevad aeg-ajalt sõlmida edastamiseks ette nähtud saadete ostmise, arendamise, tootmise või ühistootmise teenuste hankelepinguid. Nendel avalik-õiguslikel institutsioonidel võib olla õiguspärane huvi levitada või üldsusele edastada teatavaid saateid, mida nad peavad vajalikuks kultuuriliselt või sotsiaalselt olulistel põhjustel.

92. Liidu õiguse kohaldamisest tehtavate erandite kitsalt tõlgendamise nõue eeldab siiski, et erandi eesmärk ei ole eelistada lepinguid, mis on omased mis tahes avaliku teenuse osutamisega, „vaid konkreetselt avalik-õiguslikele ringhäälinguorganisatsioonidele eriomase avaliku teenuse osutamise ülesandega“ ( 68 ).

93. Minu arvates on erandiga taotletud eesmärgi valimisel peetud tähtsamaks pigem subjektiivset, mitte objektiivset aspekti. Direktiivi 2004/18 ühiseeskirjade kohaldamist nende hankijate, kes tegutsevad tavaliselt ringhäälingu valdkonnas, kõige iseloomulikumatele lepingutele peeti „ebasobivaks“, võimaldades neile selles valdkonnas suuremat paindlikkust.

94. Minu arvates ei laiene see eesmärk teistele avalik-õiguslikele üksustele, kellel on palju harvem vaja sõlmida teenuste hankelepinguid edastamiseks ette nähtud audiovisuaalsaadete ostmiseks (või arendamiseks, tootmiseks ja ühistootmiseks). Nende puhul ei esine samu ebasobivuse põhjuseid selleks, et need direktiivi 2004/18 kohaldamisalast välja jätta.

95. Muus osas, ja nagu väidab komisjon, ( 69 ) on tavalistel avalik-õiguslikel institutsioonidel alati võimalus, mis on neile antud direktiivi 2004/18 artikli 31 lõike 1 punktis b: nad võivad korraldada läbirääkimistega hankemenetluse ilma eelnevalt hanketeadet avaldamata, „kui tehnilistel või kunstilistel põhjustel või ainuõiguste kaitsega seotud põhjustel saab lepingu sõlmida ainult ühe konkreetse ettevõtjaga“.

96. Tšehhi Vabariik väidab samuti, et isegi kui nõustuda Üldkohtu tõlgendusega, ei õigusta miski seda, et erand ei hõlma ka juhtumeid, kus ringhäälinguorganisatsioonid ei ole mitte hankijad, vaid edastamiseks ette nähtud saadete pakkujad.

97. Selles osas nõustun komisjoniga, et võimalus, et ringhäälinguorganisatsioonid on teenuseosutaja rollis, ei mõjuta järeldust, et hankijate osas kehtib erand ainult ringhäälinguorganisatsioonide suhtes, mitte aga kõigi teiste hankijate suhtes, ( 70 ) mis on vaidlusküsimus käesolevas apellatsioonkaebuses.

98. Leian seega, et Üldkohus ei rikkunud erandi teleoloogilisel tõlgendamisel ühtegi õigusnormi. Seega tuleb apellatsioonkaebuse väite kolmas osa tagasi lükata.

E. Ainsa apellatsioonkaebuse väite neljas osa: direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b süstemaatiline tõlgendamine

1. Poolte seisukohad

99. Tšehhi Vabariigi arvates näitab Üldkohtu tõlgenduse ebatäpsust see, et säte näeb ette erandi ka saateaja lepingute jaoks: nende lepingute puhul „ei ole kahtlust, et ringhäälinguorganisatsioon ei pea olema hankija, vaid tüüpilise teenuse osutaja, st tema enda saateaja pakkuja“ ( 71 ).

100. Seega ei saa direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b eesmärk tervikuna piirduda ainult ringhäälinguorganisatsioonidega, kes on hankijad, kuna vähemalt üks osa sellest sättest ei võimalda sellist piirangut. See asjaolu kinnitab tema arvates, et „ringhäälinguorganisatsioonide tegevuse suhtes peab kehtima erand ka siis, kui ringhäälinguorganisatsioon osutab ise tüüpilist teenust ega ole hankemenetluses mitte hankija, vaid kandidaat“ ( 72 ).

101. Komisjon väidab vastu, et Tšehhi Vabariigi argumendid tuleb vaidlustatud kohtuotsuses esitatud põhjustel tagasi lükata. Ta rõhutab lisaks, et Tšehhi Vabariigi apellatsioonkaebuses ei ole vaidlustatud direktiivi 2004/18 II B lisa 3. joonealuse märkuse mõtet, mis kinnitab tema arvates Üldkohtu põhiseisukohta. ( 73 )

102. Komisjoni arvates kinnitab seda seisukohta üldine õiguslik raamistik. Näiteks ei näe direktiiv 2004/17/EÜ ( 74 ) ette erandit, kuigi selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate sektorite hankijad võiksid samuti olla huvitatud lepingute sõlmimisest saadete tootmise kohta: näiteks ei ole erandlikud riigi osalusega või pooleldi riigi osalusega äriühingute reklaamklipid, mis reklaamivad energiatooteid ja -teenuseid. ( 75 )

2. Õiguslik hinnang

103. Nagu apellatsioonkaebuse ainsa väite esimeses osas, ei nimeta Tšehhi Vabariik ka selles osas täpselt vaidlustatud kohtuotsuse punkte, milles on tema arvates rikutud õigusnormi. Veelgi enam, ta nimetab ainult selle kohtuotsuse punkti 61 selleks, et väita, et Üldkohus ei vaidlusta teatavat hinnangut.

104. Juhuks kui Euroopa Kohus peaks leidma, et see rikkumine ei muuda väite seda viimast osa vastuvõetamatuks, käsitlen selle sisu kahest käsitlusviisist lähtudes: a) mis puudutab kaebust, et vaidlustatud kohtuotsuses peeti õigeks tõlgendust, mis on vastuolus direktiivi 2004/18 artikli 16 punktiga b; ja b) mis puudutab erandi tõlgendamist direktiivi 2004/18 kui terviku kontekstis.

a) Erand direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b kontekstis

105. Üldkohtu hinnangul (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 61) ei takista miski määratleda direktiivi 2004/18 artikli 16 igas punktis nimetatud erinevaid lepinguid nende eseme, hankija või teenuseosutaja järgi.

106. Samamoodi selgitab Üldkohus (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 59), et nii on see ka kõigi selle sätte punktide puhul, kuna ühed lepingud on määratletud ainult nende objekti, ( 76 ) teised teenuseosutaja ( 77 ) ja lõpuks ülejäänud nii nende objekti kui ka hankijale omaste tingimuste järgi. ( 78 )

107. Minu arvates on Üldkohtu vastus õige ja välistab vähimagi võimaluse, et direktiivi 2004/18 artikli 16 normatiivne ülesehitus üldiselt ja selle artikli punkt b konkreetselt ei ole omavahel kooskõlas.

108. Teine asi on, et selle süsteemi kohaselt ei hõlma erand juhtumeid, kus ringhäälinguorganisatsioonid ei osale mitte hankijana, vaid „kandidaadina“. See ongi tegelikult Tšehhi Vabariigi kaebuse keskmes, kui ta heidab ette kahju, mis on tingitud Üldkohtu lahendusest süstemaatilise tõlgendamise seisukohast. ( 79 )

109. Minu arvates puudutab see vastuväide siiski eelkõige Üldkohtu antud tõlgenduse teleoloogilist ratsionaalsust, mida ma juba analüüsisin.

110. Arvan, et käesolevas asjas on oluline, et vaidlustatud kohtuotsus ei paiska segi direktiivi 2004/18 artikli 16 ad intra süsteemi, st selle sisemist ühtsust. Seega uurin, kas selle kohtuotsuse lahendus vastab direktiivile ka tervikuna.

b) Erand direktiivi 2004/18 üldises kontekstis

111. Direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b tõlgendamist ei saa selle direktiivi ülejäänud normatiivsest sisust eraldada. Tuleb konkreetselt arvesse võtta: – ühelt poolt põhjendust 25, mida ma juba käsitlesin; – teiselt poolt direktiivi 2004/18 II B lisa 3. joonealust märkust, mille kohaselt jäetakse mõistest „teenuste riigihankeleping“ sama direktiivi artikli 1 lõike 2 punkti d tähenduses välja „ringhäälinguorganisatsioonide lepingud saadete ostmiseks, arendamiseks, tootmiseks või ühistootmiseks ja saateajaga seotud lepingud“.

112. Selles märkuses ei esine väljendit „edastamiseks ette nähtud“, mistõttu selle tõlgendus seostub direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunkti iv tähendusega. Erandi ulatus piirdub järelikult lepingutega, mille sõlmivad ringhäälinguorganisatsioonid, nagu väidab komisjon ja millega nõustus Üldkohus.

113. Kuigi direktiivi 2004/18 artikli 16 punkti b erinevate keeleversioonide ületamatute lahknevuste tõttu tuleb selle sätte sõnasõnaline väljendus erandi ulatuse kindlaksmääramiseks kõrvale jätta, tuleb põhjendust 25 ja II B lisa 3. joonealust märkust tõlgendada ühtselt.

114. Minu arvates ei jäta märkus (mille normatiivne väärtus on sama mis direktiivi 2004/18 ülejäänud osal) mingit kahtlust: välja on jäetud ainult lepingud, mille sõlmivad ringhäälinguorganisatsioonid. Kas see märkus on ühildumatu põhjendusega 25 või võib leida nende mõlemaga kooskõlalise lahenduse? Kui see oleks nii, viiks nende mõlema süstemaatiline tõlgendamine selleni, et õigeks tuleks pidada neile mõlemale ühist tähendust.

115. Tšehhi Vabariik väidab õigesti, et direktiivi 2004/18 põhjendus 25 rõhutab peamiselt väljajäetud lepingute objekti, mitte subjekti. Nagu ma aga juba rõhutasin, ( 80 ) puudutab see objekt ringhäälinguorganisatsioonidele iseloomulikke ja eriomaseid tegevusi. Seega piirab põhjendus 25 kaudselt erandi kohaldamisala ainult nende konkreetsete organisatsioonidega.

116. Nii mõistis seda Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 39, tuginedes kohtuotsusele Bayerischer Rundfunk.

117. Kuigi see kohtuotsus ei puudutanud praegu vaidluse all oleva erandi tõlgendamist, ( 81 ) käsitleti selles direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a alapunktis iv sätestatud erandi ulatust. Selles järeldati, et „[d]irektiivi 92/50 põhjenduses 11 nimetatud kultuurilistel ja sotsiaalsete põhjustel ning direktiivi 2004/18 põhjenduses 25 veel selgemalt esitatud põhjuste tõttu […] seda direktiivi ei kohaldata riigihangete puhul, mille objektiks on teenused, mis on seotud ringhäälinguorganisatsioonide tegelike ülesannetega, st saadete loomise ja tootmisega“ ( 82 ).

118. Üldkohtu hinnangul on selle erandi eesmärk tagada „avalik-õiguslike ringhäälinguorganisatsioonide avalik-õigusliku ülesande täiesti sõltumatu ja erapooletu täitmi[ne]“ ( 83 ). Seepärast on seadusandja võtnud erandi kohaldamisala piiritlemise kriteeriumiks nendele organisatsioonidele eriomased ülesanded.

119. Direktiivi 2004/18 põhjenduse 25 selline tõlgendus võimaldab viia selle sisu vastavusse II B lisa 3. joonealuse märkusega ja keeleversioonidega, mis piiravad erandi ulatust riigihangete subjekti, mitte objekti järgi.

120. Selge, et teoreetiliselt ja eraldiseisvalt võiks nõustuda ka põhjendusele 25 Tšehhi Vabariigi antud tõlgendusega. Siiski on põhiseisukoht, mida pooldab komisjon ja mille võttis omaks Üldkohus, kõige sobivam selleks, et vältida vastuolu selle põhjenduse ja II B lisa 3. joonealuse märkuse vahel. Direktiivi 2004/18 süstemaatilise tõlgendamise seisukohast tuleb apellatsioonkaebuse ainsa väite neljas osa tagasi lükata ja koos sellega apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.

VI. Kohtukulud

121. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida selle kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, teen Euroopa Kohtule ettepaneku mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

VII. Ettepanek

122. Nendel põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku: – Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. – Mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).

( 3 ) Euroopa Regionaalarengu Fond ja Euroopa Sotsiaalfond.

( 4 ) Kohtuasi T‑629/17, Tšehhi Vabariik vs. komisjon (ei avaldata, EU:T:2019:596; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).

( 5 ) Kordamise vältimiseks nimetan ma seda edaspidi „erandiks“, ilma muude omadussõnadeta.

( 6 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).

( 7 ) Vt punkt 53 jj allpool.

( 8 ) Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT 1992, L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322).

( 9 ) Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT 2006, L 210, lk 25).

( 10 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 29 ja 30.

( 11 ) 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus (C‑337/06, EU:C:2007:786, edaspidi „kohtuotsus Bayerischer Rundfunk“).

( 12 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 39.

( 13 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 46 ja 47.

( 14 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 48.

( 15 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 49.

( 16 ) Komisjoni 28. novembri 2007. aasta määrus, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2195/2002 ühtse riigihangete klassifikaatori (CPV) kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ riigihankemenetluste kohta seoses CPV läbivaatamisega (ELT 2008, L 74, lk 1).

( 17 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 50.

( 18 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 54.

( 19 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 56.

( 20 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 59.

( 21 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 61.

( 22 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 63.

( 23 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 66.

( 24 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 68.

( 25 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 70.

( 26 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 73.

( 27 ) Pooled on üksmeelel vaidluse faktiliste asjaolude osas. Tšehhi Vabariik märgib siiski, et „[k]õikides riigihankelepingutes […] on üks pool olnud ringhäälinguorganisatsioon [Ceská televize] saadete pakkujana. Selle asjaolu üle ei ole Tšehhi Vabariigi ja komisjoni vahel kunagi vaidlust olnud“ (apellatsioonkaebuse punkt 8). Komisjon vaidleb vastu sellele, et selles asjaolus ei ole vaidlust, kinnitades, et seda asjaolu nimetati sõnaselgelt esimest korda apellatsioonkaebuses ja seega ei saanud seda esimese astme kohtus arutada ning Üldkohus seda ei analüüsinud (komisjoni menetlusdokumendi punkt 6), mistõttu peab selle hindamine sellest menetlusest välja jääma. Igal juhul väidab komisjon, et isegi kui teatud lepingutes osales koos eraõiguslike produtseerimisühingutega ringhäälinguorganisatsioon, sõlmiti iga saadete produtseerimise leping otse äriühinguga, kes ei olnud ringhäälinguorganisatsioon (komisjoni menetlusdokumendi punkt 8).

( 28 ) Apellatsioonkaebuse punktid 14–16.

( 29 ) Apellatsioonkaebuse punktid 17–19.

( 30 ) Apellatsioonkaebuse punktid 20–22.

( 31 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 16–28.

( 32 ) Jäeti välja „ringhäälinguorganisatsioonide poolt saadete ostmise lepingud […], ja üldhuviringhäälingu saateaja ostu lepingud […]“. KOM(1990) 372 (lõplik), artikli 1 punkti a alapunkt iii.

( 33 ) Komisjoni ettepaneku seletuskirja punktis 32 oli kinnitatud, et „[ü]ldiselt peaks näiteks informatiivse, haridusliku või reklaami otstarbega audiovisuaaltoodangu lepingute sõlmimine olema direktiiviga reguleeritud. Ringhäälinguorganisatsioonide tegevus vajab siiski erilist tähelepanu ja direktiiv peab nende tegevust reguleerima vaid siis, kui see ei ole ringhäälingule eriomane. Asjaolu, et nad võivad vabalt hankida saateid, kellelt soovivad, ja korras, mille nemad ise vabalt otsustavad, on suure kultuurilise ja sotsiaalse tähendusega. Lisaks kuuluvad direktiivi kohaldamisalasse ainult ringhäälinguorganisatsioonid, kes on avalik-õiguslike juriidiliste isikutena direktiivi tähenduses hankijad. Eeltoodud põhjustel tuleks ringhäälinguorganisatsioonide poolt saadete ostmine direktiivi kohaldamisalast välja jätta […]. Samal põhjusel jääb ringhäälingutegevuse jaoks õiguste andmine sõnaselgelt avalike teenuste kontsessioonide määratlusest välja“. [mitteametlik tõlge] Kohtujuristi kursiiv.

( 34 ) KOM(2000) 275 (lõplik), artikli 18 punkt b.

( 35 ) Vt punktid 70–77 allpool.

( 36 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 49 kohaselt vastab see seadusandja tahtele viidata saadetele, mis on ette nähtud edastamiseks kõikide ringhäälinguvahendite, sealhulgas interneti kaudu.

( 37 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 38 ) KOM(2011) 896 (lõplik), artikli 10 punkt b.

( 39 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 40 ) Kahelda ei ole isegi võimalik saksakeelses versioonis, milles on välja jäetud „von Anbietern von audiovisuellen oder Hörfunkmediendiensten vergebene Aufträge über den Erwerb, die Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Sendematerial, das für audiovisuelle Mediendienste oder Hörfunkmediendienste bestimmt ist […]“. Kohtujuristi kursiiv.

( 41 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 42 ) Apellatsioonkaebuse punkt 22.

( 43 ) Apellatsioonkaebuse punktid 24–27.

( 44 ) Apellatsioonkaebuse punktid 28–30.

( 45 ) Apellatsioonkaebuse punktid 31–32.

( 46 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 30–38.

( 47 ) Komisjoni menetlusdokumendi punkt 39.

( 48 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 43 ja 44.

( 49 ) Selle versiooni kohaselt kohaldatakse erandit teenuste riigihankelepingute suhtes, mille ese on „Kauf, Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Programmen, die zur Ausstrahlung durch Rundfunk- oder Fernsehanstalten bestimmt sind, sowie die Ausstrahlung von Sendungen“.

( 50 ) „[C]oncernant l’achat, le développement, la production ou la coproduction des programmes destinés à la diffusion par des organismes de radiodiffusion et concernant les temps de diffusion“.

( 51 ) „[T]he acquisition, development, production or co-production of programme material intended for broadcasting by broadcasters and contracts for broadcasting time“.

( 52 ) „[A]venti per oggetto l’acquisto, lo sviluppo, la produzione o coproduzione di programmi destinati alla trasmissione da parte di emittenti radiotelevisive e appalti concernenti il tempo di trasmissione“.

( 53 ) „À aquisição, desenvolvimento, produção ou co-produção de programas destinados a emissão por parte de organismos de radiodifusão e a tempos de antena“.

( 54 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 41, milles eeldatakse seda mitmetähenduslikkust ka tšehhi-, slovaki-, kreeka-, ungari-, leedu-, poola- ja rumeeniakeelse versiooni puhul. Tšehhi Vabariik väidab siiski oma apellatsioonkaebuse punktis 25, et mõnda neist versioonidest (slovaki-, prantsuse-, kreeka-, ungari-, inglis-, leedu-, poola- ja rumeeniakeelne) on võimalik tõlgendada ainult nii, nagu tema väidab, lisades nimekirja tšehhi-, horvaadi- ja hollandikeelse versiooni.

( 55 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 41.

( 56 ) Tšehhi Vabariik heidab oma apellatsioonkaebuse punktis 27 ette, et Üldkohus tugines sellele asjaolule, et põhjendada tema tõlgenduse tagasilükkamist. Tegelikult möönab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41, et tegemist on „kahetsusväärse“ väljajätuga, nagu märkis ka Tšehhi Vabariik ise kohtuistungil. Ei ole siiski kindel, et Üldkohus tugines Tšehhi Vabariigi pooldatud grammatilise tõlgenduse tagasilükkamisel sellele, mida viimane kvalifitseerib „ilmseks veaks“. Üldkohus nõustub, et tegemist on veaga, kuid selle tagasilükkamine põhineb asjaolul, et tema arvates võimaldab enamik keeleversioone mitmetähenduslikku tõlgendamist, mistõttu ei saa sõnasõnaline kriteerium olla määrav. Bulgaaria- ja sloveenikeelse versiooni „vead“ ainult kinnitavad, et grammatilisest tõlgendamisest on vähe kasu.

( 57 ) Kui sellest ei piisa, juhtis komisjon tähelepanu sõnastusele, milles on see erand üle võetud Tšehhi õigusesse. Nagu ta oma menetlusdokumendi punktis 83 märgib, on Tšehhi riigihangete seaduse nr 137/2006 artikli 18 lõike 2 punktis d sätestatud, et „[h]ankija ei või sõlmida riigihankelepinguid vastavalt sellele seadusele ka siis kui […] hankija sõlmitud riigihankelepingute ese on edastamiseks või levitamiseks ette nähtud saadete ostmine, ettevalmistamine, tootmine või ühistootmine, või saateajaga seotud riigihankelepinguid, välja arvatud kaitse- või julgeolekuvaldkonna riigihankelepingud“ (kohtujuristi kursiiv). Viite „ringhäälinguorganisatsioonidele“ väljajätmine ja selle asemel väljendi „hankija sõlmitud riigihankelepingud“ lisamine võimaldab komisjoni hinnangul laiemat tõlgendamist, kui on erand võimaldab. Seevastu ei ole selline tõlgendus tema sõnul võimalik ülevõtmisnormide raames, mille on vastu võtnud liikmesriigid, kes nagu Slovaki Vabariik tuginevad direktiivi 2004/18 keeleversioonile, mis Tšehhi Vabariigi sõnul võimaldab ainult niisugust tõlgendamist, nagu tema pooldab (komisjoni vastustaja vastuse punktid 85 ja 86).

( 58 ) Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et liidu õiguse mitmekeelse õigusakti puhtalt sõnasõnalist tõlgendust, mis põhineb ühe või mitme keeleversiooni sõnastusel, ei saa pidada ülejäänute suhtes ülekaalukaks, kuna liidu õigusnormide ühetaoline kohaldamine nõuab, et nende tõlgendamisel lähtutakse kõigis keeltes koostatud versioonidest. Vt muu hulgas 26. septembri 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑189/11, EU:C:2013:587, punkt 56).

( 59 ) Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui liidu õiguse sätte keeleversioonides on erinevusi, tuleb sätet tõlgendada, lähtudes selle õigusakti eesmärgist ja üldisest ülesehitusest, mille osa see säte on. Muu hulgas 24. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Drozdovs (C‑277/12, EU:C:2013:685, punkt 39).

( 60 ) Apellatsioonkaebuse punkt 35.

( 61 ) Apellatsioonkaebuse punktid 38 ja 39.

( 62 ) Apellatsioonkaebuse punktid 40–53.

( 63 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 46–54.

( 64 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 57–59.

( 65 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 60–66.

( 66 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 29, milles on viidatud 6. detsembri 2017. aasta kohtuotsusele Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere (C‑408/16, EU:C:2017:940, punkt 45).

( 67 ) Vt punktid 117 ja 118 allpool.

( 68 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 66.

( 69 ) Komisjoni menetlusdokumendi punkt 72.

( 70 ) Komisjoni menetlusdokumendi punkt 68.

( 71 ) Apellatsioonkaebuse punkt 54.

( 72 ) Apellatsioonkaebuse punkt 55.

( 73 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 78 ja 79.

( 74 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused (ELT 2004, L 134, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 19).

( 75 ) Komisjoni menetlusdokumendi punktid 80 ja 81.

( 76 ) Punkt c: lepingud, [mis käsitlevad] „vahekohtu- ja lepitusteenuseid“.

( 77 ) Punkt d: lepingud, [mis käsitlevad] „väärtpaberite või muude finantsdokumentide väljaandmise, müügi, ostu või loovutamisega seotud finantsteenuseid, eriti ostjate tehinguid raha või kapitali kaasamiseks, ja keskpanga osutatavaid teenuseid“.

( 78 ) Punkt f: lepingud, [mis käsitlevad] „uurimis- ja arendustegevusega seotud teenuseid, välja arvatud juhul, kui neist tuleneb kasu üksnes ostjale tema enese tarbeks ja tema enese tegevuse käigus, tingimusel, et osutatud teenuse eest tasub täismahus ostja“.

( 79 ) Apellatsioonkaebuse punktid 54 ja 55.

( 80 ) Käesoleva ettepaneku punkt 90 jj.

( 81 ) Konkreetselt oli küsimus selles, „kas ühenduse riigihankealaste õigusnormide kohaldamisel saab Saksa avalik-õiguslikke ringhäälinguorganisatsioone […] pidada hankijateks“. Kohtuotsus Bayerischer Rundfunk, punkt 2.

( 82 ) Ibidem, punkt 62. Kohtujuristi kursiiv.

( 83 ) Ibidem, punkt 63.