ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
109

Esiteks väidab ta, et Üldkohus ei vastanud tema argumendile, et VodafoneZiggolt võeti selle aktiga võimalus, et BEREC esitab arvamusi raamdirektiivi artikli 7 lõike 4 kohase uurimise käigus, kus sellel organil on oluline, täiendav ja erinev roll sellest, mis tal on selle artikli lõike 3 raames, mis tähendab, et tal on õigus kasutada menetluslikke õigusi, mida tuleb kaitsta. Üldkohus kinnitas vaidlustatud kohtumääruse punktis 75 üksnes, et sellist uurimist ei ole vaja selleks, et BEREC saaks oma seisukohta väljendada. Üldkohtus esitatud argument oli siiski see, et isegi kui BEREC ei ole kohustatud esitama artikli 7 lõike 4 kohaselt arvamust, ei ole see asjaolu asjasse puutuv, kuna kõnealust menetlusõigust mõjutab juba see, et BERECilt on algusest peale võetud igasugune võimalus esitada oma arvamust selle sätte alusel, millega on tegemist siis, kui komisjon võtab vastu akti nimetatud artikli lõike 3 alusel.
41

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artiklis 49 sätestatud asutamisvabadust tuleb tõlgendada nii, et krediidiasutuste, kelle peakontori või esinduste asukoht on liikmesriigi teatud piirkonna territooriumil, klientide hoiustele kohaldatava maksu brutosummalt tehtavate mahaarvamiste seisukohast on: – sellega vastuolus 200000 euro suurune mahaarvamine, mida võivad kohaldada selle maksu brutosummale krediidiasutused, kelle registrijärgne asukoht on selle piirkonna territooriumil; – sellega ei ole vastuolus nimetatud maksu brutosummalt tehtavad mahaarvamised summas 5000 eurot igalt asjasse puutuva piirkonna territooriumil asuvalt esinduselt ja summas 7500 eurot, kui esindus asub asustusüksuses, mille elanike arv on alla 2000 elaniku, tingimusel, et see mahaarvamine ei too tegelikult kaasa lubamatut diskrimineerimist asjasse puutuvate krediidiasutuste asukoha alusel, mida tuleb aga kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. ELTL artikli 63 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus krediidiasutuste, kelle peakontori või esinduste asukoht on liikmesriigi teatud piirkonna territooriumil, klientide hoiustele kohaldatava maksu brutosummast tehtavad mahaarvamised selle piirkonna projektidesse suunatud krediitide, laenude ja investeeringute summas, kui neil mahaarvamistel on puhtalt majanduslik eesmärk.
139

Kõigepealt, kuna J. Dalli väidab, et Üldkohus moonutas teatud tõendeid, tõlgendades teatud dokumente valesti, siis tuleb märkida, et kuigi tõendite moonutamine võib seisneda dokumendi tõlgendamises vastuolus selle sisuga, ei piisa sellise moonutamise tõendamiseks sellest, et on ära näidatud, et seda dokumenti võib tõlgendada teisiti, kui Üldkohus seda tegi. Selleks on vaja tuvastada, et Üldkohus ületas ilmselgelt selle dokumendi mõistliku hindamise piire, näiteks tõlgendas seda vastuolus selle sõnastusega (vt selle kohta 10. veebruari 2011. aasta kohtuotsus Activision Blizzard Germany vs. komisjon, C‑260/09 P, EU:C:2011:62, punkt 54; 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Akhras vs. nõukogu, C‑193/15 P, EU:C:2016:219, punkt 72, ning 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus České dráhy vs. komisjon, C‑538/18 P ja C‑539/18 P, ei avaldata, EU:C:2020:53, punkt 60).
2.

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 50 sätestatud ne bis in idem-põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellistele konkurentsiõiguse rikkumistele nagu ELTL artiklis 102 sätestatud turgu valitseva seisundi kuritarvitamine ja see keelab ettevõtjat uuesti süüdi mõista või kohtu alla anda konkurentsivastase tegevuse korral, mille eest teda on karistatud või mille puhul on leitud varasema otsusega, mida ei saa edasi kaevata, et ta ei vastuta selle tegevuse eest. Seevastu ei kohaldata seda põhimõtet juhul, kui ettevõtja suhtes algatatakse menetlus ja selle eest määrab nii liikmesriigi konkurentsiasutus kui ka komisjon eraldi ja sõltumatult sanktsiooni ELTL artikli 102 rikkumiste eest, mis puudutavad erinevaid kaubaturge või geograafilisi turge, või kui liikmesriigi konkurentsiasutus kaotab oma pädevuse määruse nr 1/2003 artikli 11 lõike 6 esimese lause alusel.
2.

Määruse nr 1215/2012 II peatüki 5. jao sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisiseste kohtualluvuse eeskirjade kohaldamine sellisele hagile, nagu on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse resolutsiooni punktis 1, sõltumata sellest, kas need eeskirjad on töötajale soodsamad.
38

Mis puudutab selles kontekstis argumenti, et kapitali vaba liikumisega on vastuolus, kui Prantsuse maksu ümberarvutuse tegemisel võetakse aluseks teistsugune maksustatav summa kui see, millest lähtuvad liikmesriigid, kust dividendid on saadud, samas kui Prantsuse Vabariik ja need teised liikmesriigid on soovinud vältida topeltmaksustamist, siis tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 26, võib iga liikmesriik liidu õigust järgides vabalt kindlaks määrata maksustatava summa, mis võetakse dividende saanud aktsionäri puhul aluseks.
20

Neil asjaoludel otsustas Symvoulio tis Epikrateias (Epitropi Anastolon) (Kreeka kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu (esialgse õiguskaitse kolleegium)) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kas direktiivi 92/13 artikli 1 lõiget 3, artikli 2 lõike 1 punkte a ja b ning artikli 2a lõiget 2 – koosmõjus 4. juuli 2013. aasta kohtuotsusega Fastweb (C‑100/12, EU:C:2013:448), 5. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega PFE (C‑689/13, EU:C:2016:199), 11. mai 2017. aasta kohtuotsusega Archus ja Gama (C‑131/16, EU:C:2017:358) ja 5. septembri 2019. aasta kohtuotsusega Lombardi (C‑333/18, EU:C:2019:675) – tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, milles on leitud, et kui hankija otsusega, mis on tehtud mitte hankemenetluse viimases, edukaks tunnistamise etapis, vaid selle varasemas etapis, jäetakse üks pakkuja hankemenetlusest kõrvale ja tunnistatakse seevastu vastavaks teise asjast huvitatud isiku (konkurent) pakkumus, siis sellel kõrvale jäetud pakkujal – juhul kui pädev kohus jätab tema esitatud täitmise peatamise taotluse tema hankemenetlusest kõrvalejätmist puudutavas osas rahuldamata – säilib põhjendatud huvi esitada teise pakkuja vastu ainus väide, et teisel pakkujal osaleda lubamine rikub pakkumuste võrdse kohtlemise põhimõtet? b) Kas juhul, kui vastus esimese küsimuse punktile a on jaatav, tuleb neid sätteid tõlgendada nii, et eelnevalt kirjeldatud asjaoludel hankemenetlusest kõrvale jäetud pakkujal on õigus selles täitmise peatamise taotluses esitada mis tahes vastuväiteid seoses konkurendi pakkumuse hankemenetluses vastavaks tunnistamisega ehk et ta võib vaidlustada selliseid muid konkreetseid nõuetele mittevastavusi konkurendi esitatud pakkumuses, millel ei ole mingit seost nende nõuetele mittevastavustega, mille tõttu jäeti kõrvale tema enda pakkumus, selleks, et menetluse hilisemas etapis tehtava otsusega peatataks hankemenetluse jätkamine ja konkurendi edukaks tunnistamine, mille tulemusena seejärel, kohtule esitatud põhinõude (st tühistamisnõude) rahuldamise korral jäetakse konkurent hankemenetlusest kõrvale, jäetakse hankeotsus tegemata ja on siiski võimalik algatada uus hankemenetlus, milles see edutu kaebaja saaks osaleda? 2. Kas asjaolul, et esialgse (ja isegi lõpliku) õiguskaitse andmine eeldab, et enne on sõltumatule riigisisesele kohtueelseid vaidlusi läbivaatavale asutusele esitatud edutult vaidlustus, on tähtsust eelnevale küsimusele vastamisel ning seda ka lähtudes 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsuses Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung und Caverion Österreich (C‑355/15, EU:C:2016:988) otsustatust? 3. Kas esimesele küsimusele vastamisel on tähtsust järeldusel, mille kohaselt juhul, kui nõustutakse kõrvale jäetud pakkuja esitatud väidetega konkurendi osalemise vastu hankemenetluses, on hankemenetluse jätkamine võimatu või muudab kaebaja hankemenetlusest kõrvale jätmise põhjus tal võimatuks hankemenetluse jätkamise korral selles osaleda?“
119

Samuti nähtub vaidlustatud kohtuotsusest, et Üldkohus tugines oma hinnangus Pometoni rikkumises osalemise kestuse kohta kaalutlusele – mida käesolevas apellatsioonkaebuses ei ole vaidlustatud –, et esiteks oli komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud salajasi kontakte Pometoniga enne ja pärast kõnealust perioodi, et teiseks oli vanametalli lisatasu kohaldamine automaatne ega nõudnud kontakte, ning et kolmandaks olid kartelli kaks osa tihedalt seotud. Üldkohus järeldas nendest asjaoludest sisuliselt, et komisjon võis asuda seisukohale, et Pometon osales katkematult ühes ja vältavas rikkumises kõnealusel perioodil, ilma et see mõjutaks viimase võimalust tõendada, et osalemine katkestati, kuna Pometon ei viidanud ühelegi asjaolule või argumendile, mis tõendaks, et see osalemine oli katkenud.
54

Seevastu liikmesriigi õigusnormid, mis keelaksid süstemaatiliselt ühendusesisese soetamisega seotud käibemaksu mahaarvamise õiguse kasutamise samal ajavahemikul kui see, mille jooksul tuleb see käibemaksusumma arvutada, ilma et need näeksid ette kõikide asjakohaste asjaolude, eelkõige maksukohustuslase heausksuse arvessevõtmist, lähevad kaugemale sellest, mis on vajalik esiteks selleks, et tagada käibemaksu nõuetekohane kogumine juhul, kui – nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktis 31 viidatud kohtupraktikast – maksukohustuslasel ei tule maksuametile midagi tasuda, ja teiseks, et ära hoida maksudest kõrvalehoidumist.
18

Üks Court of Appeali (England & Wales) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales), Ühendkuningriik) kohtunikest väljendas eriarvamuses siiski kahtlusi seoses hinnanguga, et hotell ei vastuta Inglismaa õiguse kohaselt vägistamise eest, mille on toime pannud vormiriietuses töötaja, keda esitletakse üldsusele kui usaldusväärset töötajat. See kohtunik märkis, et Inglise õiguses kehtib üldpõhimõte, mille kohaselt jääb lepingulist vastutust kandev isik lepingu täitmise eest isiklikult vastutavaks ka siis, kui lepingut täidab kolmas isik. Mis puudutab direktiivi 90/314, siis ta täpsustas, et nii selle direktiivi kui ka 1992. aasta määruse peamine eesmärk oli anda puhkajale, kelle puhkus oli rikutud, õiguskaitsevahend teise lepingupoole vastu. Tema arvates peaks reisikorraldaja ülesandeks olema rikutud puhkuse tagajärgedega tegelemine koostöös reisikorraldaja enda lepingupartneritega, kes võiksid siis asja täiendavalt lahendada, olgu siis tegemist tema oma töötajate või sõltumatute alltöövõtjatega. Peale selle leidis nimetatud kohtunik, et miski ei põhjendanud järeldust, et „teenuste osutaja“ mõiste peaks sõltumatu alltöövõtja või töötaja korral piirduma hotelliga. Ta lisas, et ei olnud kahtlust, et mõnda töötajat tuleb pidada teenuste osutajaks.
47

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 63 tuleb koostoimes ELTL artikliga 65 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis selle võimaldamiseks, et teise liikmesriigi residendist maksukohustuslase poolt esimeses liikmesriigis asuva kinnisasja võõrandamisest saadud kapitalikasum ei oleks maksustatav kõrgema maksuga kui see, mida kohaldatakse sama liiki tehinguga esimese liikmesriigi residendi realiseeritud kapitalikasumi suhtes, seavad kohaldatava maksustamiskorra sõltuvusse selle maksukohustuslase valikust.
76

Mis kõigepealt puudutab Rumeenia valitsuse taotlust, mille ta esitas juhuks, kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et direktiivi 2003/88 artikli 2 punkt 1 ja artikkel 3 on kohaldatavad töötaja suhtes, siis tuleb märkida, et taotluse põhjenduseks on asjaolu, et selline kohaldamine mõjutaks süsteemselt Rumeenia tööturgu, kus paljudel töötajatel on lepingud mitme tööandjaga, nagu Rumeenia valitsus väidab. Järelikult on taotlus esitatud juhuks, kui käesolev kohtuotsus käsitleb juhtumeid, mil töölepingud on sõlmitud mitme tööandjaga. Kuna eelotsusetaotlus ei ole aga vastuvõetav osas, milles see puudutab direktiivi 2003/88 sätete tõlgendamist seoses selliste juhtumitega, ei ole käesoleva kohtuotsuse tagajärgede ajalise piiramise taotlusele selles osas vaja vastata.
1.

Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, artikli 1 lõiget 1 ja artikli 8 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et Euroopa vahistamismääruse võib teha vahistamismäärust tegeva liikmesriigi kohtuotsuse alusel, millega pööratakse kolmanda riigi kohtu mõistetud karistus selles liikmesriigis täitmisele, kui vahistamismäärust tegeva liikmesriigi kohtu otsusega on asjaomast kohtuotsust nende riikide vahel sõlmitud kahepoolse lepingu alusel tunnustatud. Euroopa vahistamismääruse tegemine sõltub siiski tingimusest, et esiteks on tagaotsitavale mõistetud vähemalt nelja kuu pikkune vabadusekaotuslik karistus ja teiseks, et menetluses, mille tulemusel tehti kolmandas riigis kohtuotsus, mida seejärel on vahistamismäärust tegevas liikmesriigis tunnustatud, on järgitud põhiõigusi ning eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitest 47 ja 48 tulenevaid kohustusi.
45

Teiseks on rakendusmääruse põhjenduses 19 märgitud, et „[t]uleks selgitada, et kui maksukohustuslasele osutatud teenused on ette nähtud erakasutuseks, sealhulgas tema töötajate erakasutuseks, ei tohiks käsitada, et ta tegutseb maksukohustuslasena“. Samamoodi on nimetatud määruse artikli 19 esimeses lõigus sätestatud, et „[käibemaksu]direktiivi artiklites 44 ja 45 sätestatud teenuste osutamist käsitlevate eeskirjade kohaldamisel käsitatakse mittemaksukohustuslasena maksukohustuslast või mittemaksukohustuslasest juriidilist isikut, kes saab neid teenuseid üksnes enda erakasutuseks, sealhulgas oma töötajate erakasutuseks“.
57

Pealegi, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtu küsimustele antud kirjalikus vastuses sisalduvat viidet põhikohtuasja hageja tööstaažile tuleb mõista nii, et see viitab raamkokkuleppe klausli 4 lõikele 4, siis tuleb kohe välistada selle sätte kohaldatavus. Viimati nimetatud sättes on ette nähtud, et eriliste töötingimustega seotud tööstaaži käsitlevad nõuded on tähtajaliste töötajate ja tähtajatute töötajate jaoks ühesugused, välja arvatud juhul, kui eri pikkusega tööstaaži käsitlevatel nõuetel on objektiivsed põhjused. Asjaolu, et põhikohtuasja hagejat koheldi ebasoodsamalt kui tema kolleege, kelle puhul toimus sama kollektiivne koondamine, ei tulene siiski tööstaaži tingimustest, mille alusel määratakse kindlaks kaitse ebaseadusliku kollektiivse koondamise korral. Erinev kohtlemine tuleneb pigem selle seadusandliku dekreedi artikli 1 lõikega 2 kehtestatud üleminekukorrast, millega on selle kohaldamist laiendatud tähtajalistele töölepingutele, mis on sõlmitud enne selle dekreedi jõustumist ja mis on pärast seda kuupäeva muudetud tähtajatuteks töölepinguteks. Sellist erinevat kohtlemist tuleb analüüsida raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 alusel.
64

Ehkki asjaolu, et püügiviisiga, mis ei too põhimõtteliselt kaasa surma, kaasneb kaaspüük, ei võimalda iseenesest tuvastada, et see püügiviis on mittevalikuline, on kaaspüügina püütud lindude arv ja see, kui ulatuslik on mõju nii liikidele, keda soovitakse püüda, kui ka liikidele, kelle püüdmise tahe puudub, heaks näitajaks selle kohta, kui valikuline on püügiviis.
50

Tuleb meenutada, et komisjon on kohustatud algatama ametliku uurimismenetluse, kui pärast määruse 2015/1589 artiklis 4 viidatud esialgset uurimist ei olnud tal võimalik veenduda, et teatatud meede on siseturuga kokkusobiv. Sama kehtib juhul, kui tal on kahtlusi selle meetme kvalifitseerimisel „abiks“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta eelkõige 10. mai 2005. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑400/99, EU:C:2005:275, punkt 47; 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Alcoa Trasformazioni vs. komisjon, C‑194/09 P, EU:C:2011:497, punkt 60, ja 24. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus 3F vs. komisjon, C‑646/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:36, punkt 27).
67

Sellega seoses tuleb meenutada, et viimati nimetatud kohtuotsuse punktides 77–83 leidis Euroopa Kohus muu hulgas, et maksumeetmeid, millega kehtestatakse maksukohustuslase teenitud kasumi arvessevõtmisega seotud tingimus, ei saa ainuüksi selle asjaolu tõttu pidada valikulisteks, kuna selline kasum on üksnes tagajärg, mis tuleneb juhuslikku laadi asjaolust, et asjaomane ettevõtja on maksustamisperioodil madala või vastupidi kõrge kasumitootlikkusega. Ent nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 120 sisuliselt otsustas, siis kuigi seda arutluskäiku järgiti kohtuasjas, kus asjaomaste maksumeetmete maksustatav väärtus põhines muudel kriteeriumidel kui kasum, nagu töötajate arv ja äriruumide kasutamine, on see kohaldatav ka juhul, kui kõnealune maksusoodustus põhineb – nagu käesolevas asjas – käibest lähtuva maksustatava väärtuse vähendamisel, võttes arvesse kasumi puudumist konkreetsel majandusaastal, samuti edasikantud kahjumi olemasolu, ja on sellisena kooskõlas ümberjaotamise eesmärgi endaga, mida taotletakse niisuguste maksuõigusnormidega, mille osaks see soodustus on ja mis põhineb maksukohustuslastest ettevõtjate maksu tasumise võimel.
14

Nii on Euroopa Kohus 17. septembri 2014. aasta kohtuotsuses Skandia America (USA), filial Sverige (C‑7/13, EU:C:2014:2225) juba otsustanud, et filiaal, mis ei ole sõltumatu välisriigi äriühingu peamisest tegevuskohast, kuid kuulub liikmesriigis käibemaksugruppi, moodustab koos selle grupi liikmetega ühe maksukohustuslase, mistõttu teenuseid, mida peamine tegevuskoht filiaalile tasu eest osutab, tuleb käsitada nii, et need on osutatud mitte filiaalile, vaid käibemaksugrupile. Järelikult on tegemist tehingutega kahe erineva maksukohustuslase vahel. See kohtuotsus puudutas aga olukorda, kus filiaal kuulus käibemaksugruppi, samas kui käesolevas kohtuasjas kuulub sellisesse gruppi peamine tegevuskoht.
38

Siit järeldub esiteks, et liidu õiguse tõlgendus, mida käesoleval juhul taotletakse, on seotud põhikohtuasja esemega, ja teiseks, et esitatud küsimused ei ole hüpoteetilised, ilma et oleks vaja analüüsida küsimust, millist laadi suhe oli Firma Z ja kohustusliku ravikindlustusega hõlmatud isikute vahel.
25

Ungari väidab, et mõiste „identne toode“ hõlmab põhitoiduaineid, mis on homogeensed ning mida ei saa koostise ja maitse poolest üksteisest eristada. Kõnealune meede puudutab üksnes kõigi nende omaduste poolest identseid tooteid, mistõttu see puudutab üldiselt madalama hinnakategooria ja vähem töödeldud põhitoiduaineid, kuid ei puuduta „kaubamärgiga“ tooteid. Ungari väidab, et kuna need kaubad on identsed, on tarbijate eelistused vähem olulised ning kaupade hinnaerinevus võib tarbijate valikul olla määrav. Kuna nimetatud toodete puhul põhineb konkurents toodete hindadel, siis leiab see liikmesriik, et kõnealune meede võimaldab tagada, et konkurents on aus.
44

Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esitatud küsimusele tuleb vastata, et määruse nr 1307/2013 artikli 30 lõiget 6 – koostoimes delegeeritud määruse nr 639/2014 artikli 28 lõikega 2 – tuleb tõlgendada nii, et sellisel noorel põllumajandustootjal määruse nr 1307/2013 artikli 30 lõike 11 punkti a tähenduses koostoimes selle määruse artikli 50 lõikega 2, kes on esimese jaotamisega määruse nr 1307/2013 artikli 24 alusel juba saanud toetusõigused vastavalt toetuskõlblike hektarite arvule, mida ta taotluse esitamisel deklareeris, on seejärel õigus sellele, et talle jaotataks riiklikust reservist täiendavalt toetusõigusi, mis vastavad täiendavate, praegu tema valduses olevate toetuskõlblike hektarite arvule, mille kohta tal toetusõigust ei ole. See õigus sõltub sellest, kas riiklikus või piirkondlikus reservis on piisavalt rahalisi vahendeid. Vastasel korral tuleb jaotamisel tagada määruse nr 1307/2013 artikli 30 lõike 6 alusel toetuskõlblike põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning vältida turu- ja konkurentsimoonutusi.
48

Liidu õigust ja eelkõige direktiivi 2016/801 artikli 34 lõiget 5 koosmõjus harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et see paneb liikmesriikidele kohustuse näha ette selle direktiivi tähenduses õpingute eesmärgil viisa andmisest keeldumise otsuste vaidlustamise menetluse, mille üksikasjalikud eeskirjad tuleb kehtestada iga liikmesriigi õiguskorras, järgides sealjuures võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, kuna see menetlus peab teatavas menetlusstaadiumis tagama kohtus vaidlustamise võimaluse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas kõne all olev pikaajalise viisa taotlus õpingute eesmärgil kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse.
75

Apellant väidab, et eeskätt möönis Üldkohus, et apellant on esiteks ettevõtja VKEde soovituse lisa artikli 1 tähenduses; et ta vastab teiseks formaalselt selles soovituses ette nähtud sõltumatuse kriteeriumile ja on seega autonoomne ettevõtja selle soovituse lisa artikli 3 lõike 1 tähenduses, ning et ta vastab kolmandaks formaalselt sama soovituse lisa artiklis 2 ette nähtud töötajate arvu ja finantslävesid käsitlevatele kriteeriumidele – või vähemalt jättis need asjaolud vaidlustamata. Selle asemel, et järeldada, et apellant on VKE VKEde soovituse tähenduses, asus Üldkohus seisukohale, et tuleb lugeda, et ta ei vasta sõltumatuse kriteeriumile ega ka töötajate arvu ja finantslävesid käsitlevatele kriteeriumidele, sest tal ei ole tegelikult VKEde „tüüpilisi probleeme“, mistõttu ta ei ole VKE selle soovituse eesmärki ja mõtet silmas pidades.
32

Sellisel juhul kujutab korrakohase õigusemõistmisega seotud üldisest huvist tulenev põhjus endast ülekaalukat üldist huvi, mis võib põhjendada külalisadvokaadile kehtestatud kohustust tegutseda koos advokaadiga, kes võib esindada klienti kõnealuses kohtus. Nimelt nagu Euroopa Kohus märkis ka 25. veebruari 1988. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Saksamaa (427/85, EU:C:1988:98, punkt 23), lubab direktiiv 77/249 liikmesriikidel nõuda külalisadvokaadilt, et ta tegutseks koos advokaadiga, kes võib esindada klienti kõnealuses kohtus, et seada esimesena nimetatud advokaat olukorda, kus ta saab kliendi poolt talle usaldatud ülesandeid täita õigusemõistmise korrakohast toimimist järgides. Sellest vaatevinklist on selle kohustuse eesmärk pakkuda külalisadvokaadile vajalikku tuge, et ta saaks tegutseda kohtusüsteemis, mis erineb sellest, milles ta tavaliselt töötab, ning anda asja menetlevale kohtule kindlus, et advokaadil on tegelikult see tugi ning et ta on seega täielikult võimeline järgima kohaldatavaid menetluse ja kutse-eetika norme.
51

Täpsemalt tuleb märkida, samamoodi nagu on selgitanud kohtujurist oma ettepaneku punktides 118–120, et kriminaalmenetlusele omased tõendamiskoormuse ja tõendite esitamise normid ei vasta direktiivi 2000/43 artiklis 8 sätestatud normidele, mis on sellele isikule soodsamad. Kõnealune artikkel 8 näeb lõikes 1 ette, et kui see isik on kohtule või muule pädevale asutusele esitanud asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine, peab kostja tõendama, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud. Sama artikli 8 lõikes 3 on aga sätestatud, et lõiget 1 ei kohaldata kriminaalmenetluse suhtes.
43

Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasi puudutab valitsusvälise organisatsiooni Friends of the Irish Environment taotlust tutvuda keskkonnateabega, mis sisaldub lõpetatud menetluse toimikus, kusjuures see toimik oli taotluse esitamise ajal kohtuteenistuse valduses. Kohtuteenistuse poolt Euroopa Kohtule esitatud seisukohtade kohaselt vastutab kohtuteenistus kohtutoimikute säilitamise, arhiveerimise ja haldamise eest asjaomase kohtu nimel ja kontrolli all. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida – võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 30–40 esitatud täpsustusi –, kas seda asutust tuleb pidada „riigiasutuseks“ direktiivi 2003/4 artikli 2 punkti 2 esimese lõigu tähenduses, mis juhul kuulub juurdepääs tema valduses olevas toimikus sisalduvale keskkonnateabele selle direktiivi kohaldamisalasse, või tuleb teda tihedate sidemete tõttu Iiri kohtutega, mille kontrolli all ta on, pidada nagu neid kohtuid õigusasutuseks, mistõttu ta ei kuuluks selle direktiivi kohaldamisalasse.