ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
67

Euroopa Kohus on samuti asunud seisukohale, et kui liikmesriigi kohus tuvastab ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud lepingu ebaõiglase tingimuse tühisuse, tuleb direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis võimaldab liikmesriigi kohtul täiendada seda lepingut nimetatud tingimuse sisu muutes (30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Kásler ja Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Abanca Corporación Bancaria ja Bankia, C‑70/17 ja C‑179/17, EU:C:2019:250, punkt 53). Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et eelkõige ei või seda sätet tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigi kohtul, kes on tuvastanud, et ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud lepingus sisalduv leppetrahvi tingimus on ebaõiglane, vähendada tarbijalt nõutavat leppetrahvi selle asemel, et jätta kõnesolev tingimus tarbija suhtes täielikult kohaldamata (30. mai 2013. aasta kohtuotsus Asbeek Brusse ja de Man Garabito, C‑488/11, EU:C:2013:341, punkt 59, ning 21. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Unicaja Banco ja Caixabank, C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 ja C‑487/13, EU:C:2015:21, punkt 29).
7

Selle määruse artiklis 5 „Tühistamine“ on sätestatud: „1. Lennu tühistamise korral: a) pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artiklile 8; ning b) pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artikli 9 lõike 1 punktile a ja lõikele 2 ning teekonna muutmise korral, kui uue lennu mõistlikkuse piires oodatav väljumisaeg on vähemalt järgmisel päeval pärast tühistatud lennu kavandatud väljumisaega, artikli 9 lõike 1 punktides b ja c määratletud abi; ning c) on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui i) neid on tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega; või ii) neid on teavitatud tühistamisest kahe nädala ja seitsme päeva vahel enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või iii) neid on teavitatud tühistamisest vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega. 2. Kui reisijat teavitatakse tühistamisest, tutvustatakse talle võimalikke alternatiivseid reisivõimalusi. 3. Tegutsev lennuettevõtja ei ole kohustatud maksma hüvitist vastavalt artiklile 7, kui ta suudab tõestada, et tühistamise põhjustasid erakorralised asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed. 4. Kohustus tõestada, kas ja millal on reisijat teavitatud lennu tühistamisest, lasub lennuettevõtjal.“
77

Järelikult tuleb kohtuasjas C‑419/18 esitatud teisele küsimusele ja kohtuasjas C‑483/18 esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 ning direktiivi 2008/48 artiklit 10 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohtul on sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tõsine kahtlus, kas tarbijakrediidilepingust tuleneva võla tagamiseks mõeldud vekslil põhinev nõue on põhjendatud, juhul kui laenusaaja andis selle veksli algul välja blankovekslina ja soodustatud isik täiendas seda hiljem, siis peab see kohus omal algatusel kontrollima, kas lepingutingimused, milles pooled on kokku leppinud, on ebaõiglased, ning võib ettevõtjalt nõuda, et see esitaks neid tingimusi sisaldava kirjaliku dokumendi, mistõttu nimetatud kohtul oleks võimalik tagada neist direktiividest tarbijale tulenevate õiguste järgimine.
70

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele kohtuasjas C‑381/18 ning teisele ja kolmandale küsimusele kohtuasjas C‑382/18 vastata, et direktiivi 2003/86 artikli 6 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisene praktika, mille kohaselt võivad pädevad asutused avaliku korra kaalutlustel esiteks jätta direktiivil põhineva riiki sisenemise ja riigis elamise taotluse rahuldamata, kui isiku suhtes on tehtud süüdimõistev kohtuotsus tema varasema viibimise ajal asjaomase liikmesriigi territooriumil, ning teiseks tühistada direktiivil põhineva elamisloa või keelduda selle pikendamisest, kui taotlejale mõistetud karistus on riigis elamise kestust arvestades piisavalt range, tingimusel et seda praktikat kohaldatakse ainult juhul, kui süüdimõistva kohtuotsuseni viinud kuritegu on piisavalt raske, et anda alust tuvastamiseks, et on vaja välistada selle taotleja viibimine riigis, ning tingimusel et pädevad asutused viivad läbi sama direktiivi artiklis 17 ette nähtud individuaalse hindamise, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
51

Kõigest eeltoodust tuleneb, et esitatud küsimustele tuleb vastata, et Schengeni piirieeskirjade artikli 6 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisene praktika, mille kohaselt võivad pädevad asutused teha tagasisaatmisotsuse viisanõudest vabastatud ja liikmesriikide territooriumil lühiajaliselt viibiva kolmanda riigi kodaniku kohta, põhjendusel et teda peetakse avalikku korda ohustavaks seetõttu, et teda kahtlustatakse süüteo toimepanemises, tingimusel et seda praktikat kohaldatakse ainult juhul, kui süütegu on selle liiki ja selle eest ette nähtud karistust arvestades piisavalt raske, et õigustada selle kodaniku liikmesriikide territooriumil viibimise viivitamata lõpetamist, ning teiseks on pädevatel asutustel üksteist toetavaid, objektiivseid ja täpseid tõendeid oma kahtlustuste tõendamiseks, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
49

Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et põhikohtuasjas kõne all olevate andmete töötlemise proportsionaalsusega seotud nõuded tunduvad olevat arvesse võetud. Vaidlust ei ole selles, et kõigepealt kasutati alternatiivseid meetmeid, mis seisnesid hoone sissepääsu juurde paigaldatud sisetelefoni ja magnetkaardiga turvasüsteemis, kuid need osutusid ebapiisavaks. Peale selle on kõne all oleva turvakaamera paigaldamisel piirdutud selle paigutamisega üksnes kortermaja ühiskasutuses olevatesse osadesse ja selle ligipääsuteede juurde.
128

Mis puudutab argumenti, et Üldkohus muutis lubamatult põhjendusi ja tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128, et isegi kui asuda seisukohale, et komisjon oli kohustatud kontrollima põhjenduste olemasolu, kuid DEI apellandi elektritarnijana oli kinnitanud täiesti ühemõtteliselt, et soodustariif oli vaidlusalusel ajavahemikul madalam kui tema vastavad tootmiskulud ja seda ei kompenseeritud muul moel, siis on oluline rõhutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 129 esitatud kaalutlustest tulenevalt, mille kohaselt komisjon võis järeldada 1960. aasta lepingu ülesütlemisest DEI poolt, et soodustariif ei saanud olla põhjendatud tema majanduslike põhjustega, et Üldkohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128 tehtud järelduse eesmärk oli tegelikult kinnitada selle järelduse põhjendatust, milleni komisjon vaidlusaluses otsuses kõnealuse meetmega antud eelise majandusliku põhjendatuse kohta jõudis.
12

Arvestades Hispaania Kuningriigi poolt kostja vastuses esitatud teavet, mis sisuliselt käsitleb seda, et 2018. aastal võeti vastu ja edastati komisjonile Aragoni ja Madridi autonoomsete piirkondade ning Ceuta autonoomse linna uued jäätmekavad, otsustas komisjon loobuda liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamisest osas, milles see puudutas neid autonoomseid piirkondi ja seda autonoomset linna. Peale selle, mis puudutab Baleaari saarte ja Kanaari saarte autonoomseid piirkondi, siis otsustas komisjon võtta tagasi väite, et nende kahe autonoomse piirkonna jäätmekavad on jäetud vastu võtmata, nimelt väite, et on rikutud direktiivi 2008/98 artikli 28 lõiget 1, kuna Hispaania Kuningriik edastas need kavad, mis olid vastu võetud enne selle direktiivi jõustumist.
54

Sellega seoses tuleneb EIÕK artikli 6 lõiget 2 käsitlevast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mida põhiõiguste harta artikli 52 lõike 3 kohaselt tuleb harta artikli 48 tõlgendamisel arvesse võtta, et iga kuriteos süüdistava õigus sellele, et teda peetakse süütuks, ja sellele, et süüdistajal lasub kohustus tõendada tema vastu esitatud väiteid, ei ole absoluutne, kuna igas õigussüsteemis esineb faktilisi või õiguslikke eeldusi, mis ei ole põhimõtteliselt vastuolus EIÕK-ga, ning riigid on üksnes kohustatud asetama need mõistlikesse piiridesse, võttes arvesse kaalul olevate huvide olulisust ning tagades kaitseõigused (EIK 19. oktoobri 2004. aasta otsus Falk vs. Madalmaad, CE:ECHR:2004:1019DEC006627301).
33

Siiski ei saa välistada, et lisaks seaduses ette nähtud suhetele astub advokatuur oma liikmetega ka lepingulisse suhtesse. Seega osas, milles see liikmemaks kujutab endast vastutasu vabatahtlikult kokku lepitud soorituste, nimelt kindlustuse eest, millega seoses see advokatuur on pidanud läbirääkimisi kolmanda isikuga, et saada selle advokatuuri liikmetele soodsamaid tingimusi, on liikmemaksu tasumise kohustus lepingulise laadiga ning seega kuulub selle kohustuse täitmiseks esitatud hagi määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti a kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kontrollida, kas see on nii põhikohtuasjas.
46

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 883/2004 artikli 5 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis nõuab ennetähtaegse vanaduspensioni saamise tingimusena, et saada oleva pensioni summa oleks suurem miinimumpensionist, mida töötajal oleks õigus saada seadusjärgsesse penisoniikka jõudes selle õigusnormi alusel, kusjuures „saada oleva pensioni“ all mõeldakse ainult selle liikmesriigi makstavat pensioni, mitte aga pensioni, mida töötaja võib saada samaväärsete hüvitistena ühelt või mitmelt muult liikmesriigilt.
40

Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et määruse nr 1346/2000 artikli 25 lõike 1 teises lõigus peetakse silmas ainult otseselt maksejõuetusmenetlusest tulenevate ja sellega tihedalt seotud otsuste tunnustamist ja täitmist, isegi juhul, kui need on teinud mõni teine selle liikmesriigi kohus, mille territooriumil maksejõuetusmenetlus on algatatud. Selle sättega ainult tunnistatakse võimalust, et selle liikmesriigi kohtud, mille territooriumil algatati määruse nr 1346/2000 artikli 3 lõike 1 alusel maksejõuetusmenetlus, on pädevad lahendama ka hagi, mis tuleneb otseselt sellest menetlusest ja on sellega tihedalt seotud, ning seda sõltumata sellest, kas tegemist on kohtuga, kes on algatanud maksejõuetusmenetluse viidatud artikli 3 lõike 1 alusel, või mõne muu sama liikmesriigi territoriaalselt ja sisuliselt pädeva kohtuga (vt selle kohta 14. novembri 2018. aasta kohtuotsus Wiemer & Trachte, C‑296/17, EU:C:2018:902, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
48

Teiselt poolt, mis puudutab töötlejatele esitatud taotlusi, siis on Euroopa Kohus leidnud, et kui omanikul on andmeid, et töötleja on töödelnud või kavatseb töödelda koristatud toodet, mida põllumajandustootja on saanud omaniku sordi paljundamismaterjali istutamise tulemusena selle istutamise eesmärgil, on töötleja kohustatud talle esitama asjaomast teavet, mis ei puuduta üksnes põllumajandustootjaid, kelle kohta omanikul on andmeid, et töötleja on selliseid teenuseid osutanud või kavatseb osutada, vaid ka kõiki teisi põllumajandustootjaid, kellele ta on teenuseid osutanud või kavatseb osutada, kui asjaomasest sordist on töötlejale teatatud või talle on see teada (vt selle kohta 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Brangewitz, C‑336/02, EU:C:2004:622, punkt 65).
66

Nimelt tuleb esiteks meelde tuletada Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, mille kohaselt ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, et hagi esemeks olev otsus peab füüsilist või juriidilist isikut otseselt puudutama, nõuab kahe kumulatiivse tingimuse täitmist, nimelt esimesena, et vaidlustatud meede tekitaks otseseid tagajärgi isiku õiguslikule seisundile, ja teisena, et see ei jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtalt automaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon, komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 42, ja 5. novembri 2019. aasta kohtuotsus EKP jt vs. Trasta Komercbanka jt, C‑663/17 P, C‑665/17 P ja C‑669/17 P, EU:C:2019:923, punkt 103).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/35/EÜ hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artiklit 1 ja artikli 6 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles on ette nähtud, et äritehingute puhul, mida täielikult või osaliselt rahastatakse Euroopa Liidu struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist pärit vahenditest, on välistatud nimetatud direktiivis ette nähtud hüvitise saamine hilinenud makse eest.
70

Samas olgu märgitud, et isegi kui oletada, et 20% piirang on sobiv selle eesmärgi saavutamiseks, on selline üldine ja abstraktne piirang taotletava eesmärgiga igal juhul ebaproportsionaalne, kuna on olemas muid vähem piiravaid meetmeid, mis selle eesmärgi saavutamist hõlbustavad. Muu hulgas on võimalik ette näha meede, mis seisneb esiteks selles, et pakkujatelt nõutakse, et nad näitaksid oma pakkumuses ära hankeosa ja tööd, mille nad kavatsevad allhanke korras teha, ning pakutavate alltöövõtjate isikud, ning teiseks võib anda hankijale võimaluse keelata pakkujatel vahetada alltöövõtjaid, kui ta ei saa eelnevalt kontrollida pakutud uute alltöövõtjate isikut, seisundit ja pädevust ning usaldusväärsust (vt analoogia alusel 5. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Borta, C‑298/15, EU:C:2017:266, punkt 57).
46

Seega, isegi kui on tõendatud, et kahjulikud sihtorganismid on eelnevalt muu vahendiga kui kõnealune aine kõrvaldatud, ei sea see kahtluse alla vaadeldava aine liigitamist „toimeaineks“ määruse nr 528/2012 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses, kui see aine avaldab mõju kahjulikele organismidele soodsa elukeskkonna tekkele.
27

Kuna Tribunalul Timiş (Timiși esimese astme kohus, Rumeenia) asus seisukohale, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks on vaja tõlgendada liidu õigust, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [käibemaksudirektiivi], eriti selle artikleid 24, 28, 167 ja artikli 168 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellise kinnisasja müügil, mis ei ole kantud [kinnisasjade registrisse] (kinnistusraamatusse) ja mis ei ole võõrandamise hetkel katastriüksus, osutab maksukohustuslasest soetaja, kes võtab endale lepinguga kohustuse teha oma kulul vajalikud toimingud selle esmakordseks kandmiseks kinnisasjade registrisse, müüjale teenuseid või ostab oma kinnisvarainvesteeringutega seotud teenuseid, mille puhul tekib tal sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus? 2. Kas [käibemaksudirektiivi] ja eelkõige selle artiklit 167 ja artikli 168 punkti a võib tõlgendada nii, et kulusid, mille maksukohustuslasest soetaja on kandnud kinnisasjade registrisse esmakordse kande tegemisel kinnisasjade kohta, millele soetajal on omandiõiguse tulevase üleandmisega seotud väljanõudeõigus ja mille on müünud müüjad, kes ei ole omandiõigust kinnisasjadele kinnistusraamatusse kandnud, võib pidada ettevalmistavaks investeerimistegevuseks, millega seoses on maksukohustuslasel õigus sisendkäibemaks maha arvata? 3. Kas [käibemaksudirektiivi] sätteid, eriti selle artikleid 24, 28, 167 ja artikli 168 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kuna maksukohustuslasest soetaja kulud, mille ta on kandnud kinnisasjade registrisse esmakordse kande tegemisel kinnisasjade kohta, mis on talle müüdud ja millele soetajal on võlaõiguslepingust tulenev omandiõiguse tulevase üleandmisega seotud väljanõudeõigus müüjate suhtes, kes ei ole kinnistusraamatusse kandnud oma omandiõigust nendele kinnisasjadele, tuleb kvalifitseerida müüjatele teenuse osutamisena olukorras, kus müüja ja soetaja on omavahel kokku leppinud, et kinnisasjade hind ei sisalda vastutasu katastritoimingute eest? 4. Kas [käibemaksudirektiivi] tähenduses peab kindlasti just müüja kandma halduskulud, mis on seotud kinnisasjadega, mis on soetajale võõrandatud ja millele soetajal on omandiõiguse tulevase üleandmisega seotud väljanõudeõigus, sealhulgas, kuid mitte ainult kulud, mis tulenevad esmakordse kande tegemisest kinnisasjade registrisse? Või on pooltevahelise kokkuleppe alusel võimalik jätta sellised kulud soetaja või muu tehingupoole kanda, mistõttu sellel isikul on õigus sisendkäibemaks maha arvata?“
6

Direktiivi 96/71 artiklis 3 „Töötingimused“ on ette nähtud: „1. Liikmesriigid tagavad olenemata töösuhte suhtes kohaldatavatest õigusaktidest, et artikli 1 lõikes 1 nimetatud ettevõtjad kindlustavad oma territooriumile lähetatud töötajatele töötingimused, mille liikmesriik, milles töö tehakse, on sätestanud: – õigusnormidega ja/või – lõike 8 tähenduses üldiselt kohaldatavaks tunnistatud kollektiivlepingutega või vahekohtu otsustega, niivõrd kuivõrd need käsitlevad lisas nimetatud toiminguid, järgmistes küsimustes: a) maksimaalne tööaeg ja minimaalne puhkeaeg; b) tasulise põhipuhkuse minimaalne pikkus; c) töötasu miinimummäärad, kaasa arvatud ületunnitöötasud; seda punkti ei kohaldata täiendavate kutsealaste vanaduspensioniskeemide suhtes; d) töötajate vahendamise tingimused, eelkõige ajutist tööjõudu vahendavate ettevõtjate poolt vahendatavate töötajate puhul; e) töötervishoid, -ohutus ja -hügieen; f) rasedate või hiljuti sünnitanud naiste ning laste ja noorte töötingimuste suhtes kohaldatavad kaitsemeetmed; g) meeste ja naiste võrdset kohtlemist ning muud diskrimineerimist keelavad sätted. […] 2. Toodete esmase kokkupaneku ja/või paigaldamise korral, kui see on kauba tarnelepingu lahutamatu osa ning vajalik tarnitud kauba kasutuselevõtmiseks ning kui töö tegijad on tarniva ettevõtja oskustöölised ja/või spetsialistid, ei kohaldata lõike 1 esimese lõigu punkte b ja c juhul, kui lähetus ei ole pikem kui kaheksa päeva. Seda sätet ei kohaldata lisas loetletud ehitustööde suhtes. 3. Liikmesriigid võivad pärast nõupidamist tööandjate ja töötajatega ning vastavalt iga liikmesriigi traditsioonidele ja tavadele otsustada, et lõike 1 esimese lõigu punkti c ei kohaldata artikli 1 lõike 3 punktides a ja b nimetatud juhtudel, kui lähetus ei kesta üle ühe kuu. 4. Liikmesriigid võivad siseriiklike õigusaktide ja/või tavade kohaselt sätestada erandite tegemise lõike 1 esimese lõigu punktist c juhtudel, mis on nimetatud artikli 1 lõike 3 punktides a ja b, ning liikmesriigi otsusest käesoleva artikli lõike 3 tähenduses kollektiivlepingutega käesoleva artikli lõike 8 tähenduses ühel või mitmel tegevusalal, kui lähetus ei kesta üle ühe kuu. 5. Liikmesriigid võivad sätestada erandid lõike 1 esimese lõigu punktidest b ja c juhtudel, mis on nimetatud artikli 1 lõike 3 punktides a ja b, põhjusel, et kavandatav töö on väikese mahuga. Liikmesriigid määravad esimeses lõigus nimetatud võimaluse kasutamise korral kindlaks kriteeriumid, millele kavandatav töö peab vastama, et seda käsitataks „väikesemahulisena“. […] 7. Lõiked 1–6 ei piira töötajate jaoks soodsamate töötingimuste kohaldamist. […] 10. Käesolev direktiiv ei takista liikmesriike kooskõlas asutamislepingu ja võrdse kohtlemise põhimõttega kohaldamast oma riigi ja muude riikide ettevõtjate suhtes: – töötingimusi muudes kui lõike 1 esimeses lõigus nimetatud küsimustes, kui tegemist on avaliku korra sätetega, – töötingimusi, mis on ette nähtud kollektiivlepingute või vahekohtu otsustega lõike 8 tähenduses ning on seotud muude kui lisas loetletud toimingutega.“
Selle määruse artikli 65 „Rahastamiskõlblikkus“ lõigetes 1, 2 ja 6 on sätestatud:

„1. Kulude rahastamiskõlblikkus määratakse kindlaks riiklike eeskirjade põhjal, välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses või fondispetsiifilistes eeskirjades või käesoleva määruse või nende eeskirjade alusel on kehtestatud erieeskirjad.

2. Kulud on Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest toetuse saamiseks kõlblikud juhul, kui need on tekkinud toetusesaajal ja need on tasutud ajavahemikus alates programmi komisjonile esitamise kuupäevast või 1. jaanuarist 2014 – olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem – kuni 31. detsembrini 2023. […]

[…]

6. Tegevusi ei valita Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide toetuse saajaks juhul, kui need on füüsiliselt lõpetatud või täielikult ellu viidud enne, kui korraldusasutusele on esitatud programmi alusel rahastamistaotlus, olenemata sellest, kas toetusesaaja on kõik asjassepuutuvad maksed ära teinud või mitte.“
54

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele kohtuasjades C‑453/18 ja C‑494/18 ning kolmandale küsimusele kohtuasjas C‑494/18 vastata, et määruse nr 1896/2006 artikli 7 lõike 2 punkte d ja e ning direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus, tuleb koostoimes harta artikliga 38 tõlgendada nii, et nendega on selle määruse tähenduses „kohtul“, kelle poole on pöördutud Euroopa maksekäsumenetluses, lubatud nõuda võlausaldajalt täiendavat teavet kõnealust nõuet põhjendavate tingimuste kohta, et kontrollida omal algatusel, kas need tingimused võivad olla ebaõiglased, ning et järelikult on nendega vastuolus riigisisene õigusnorm, millega tunnistatakse selleks esitatud täiendavad dokumendid vastuvõetamatuks.
20

Selles kohtuotsuses sisalduvatele faktilistele järeldustele tuginedes kirjeldab eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasjas kõne all olevaid rinnahoidjaid nii, et need on rinna kirurgilise eemaldamise järgselt kandmiseks mõeldud rinnahoidjad naistele, kelle üks rind või mõlemad rinnad on kirurgiliselt eemaldatud ja pooled nõustuvad selle kirjeldusega. Need rinnahoidjad on spetsiaalselt konstrueeritud nii, et nende sisse saab paigaldada silikoonist rinnaproteesi ja neil on vasak- ja parempoolne tasku rinnaproteeside kindlalt paigal hoidmiseks. Muud omadused, mis eristavad rinna kirurgilise eemaldamise järgselt kantavaid rinnahoidjat tavalisest rinnahoidjast, on rinna keskosast ülespoole paigutatud laiad polsterdatud õlapaelad, mis aitavad kanda rinnaproteesi raskust ning vältida liigset survet, mida seostatakse kaela- ja õlaprobleemidega, mida naistel esineb pärast kirurgilist operatsiooni. Samuti on need konstrueeritud nii, et protees ei oleks nähtav, ning nende lõige on eriline ning klassikalisest rinnahoidjast kuju poolest erinev.
49

Peale selle näib nii eelotsusetaotlusest kui ka Eni Gasi kirjalikest seisukohtadest, et Cordis – kes on ühtlasi direktiivi 2009/72 artikli 37 lõikes 11 nimetatud elektrienergia valdkonnas vaidlusi lahendav asutus – on juba alates 2008. aastast teinud elektrisektoris otsuseid, mis on võrreldavad põhikohtuasjas maagaasisektori kohta tehtud otsusega. Seega näib, et Cordis on juba teinud otsuse, et direktiiviga 2009/72 on vastuolus lepingutingimus, millega elektrijaotusvõrgu haldur jätab elektrijaotustariifi järgi tasumata maksete riski elektri tarnijate kanda – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Siinkohal tuleb tõdeda, et direktiivid 2009/72 ja 2009/73 on suunatud samadele eesmärkidele, mille seas on muu hulgas eesmärk tagada mittediskrimineeriv juurdepääs elektri või gaasi jaotusvõrkudele (vt selle kohta 22. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Essent jt, C‑105/12–C‑107/12, EU:C:2013:677, punkt 65).