ET Euroopa Liidu Teataja C 193/10

Euroopa Ühenduste Komisjoni 27. mail 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (teine koda) 10. märtsi 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-249/06: Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), varasemalt Nikopolsky Seamless Tubes Plant „Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), varasemalt Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, Euroopa Liidu Nõukogu versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-200/09 P)

2009/C 193/13

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: H. van Vliet ja C. Clyne)

Teised menetluspooled: Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), varasemalt Nikopolsky Seamless Tubes Plant „Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), varasemalt Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada kohtuotsuse punkt 1;

— jätta hagi tervikuna rahuldamata;

— mõista käesoleva apellatsioonikaebusega kaasnevad komisjoni kulud välja hagejatelt.

Väited ja peamised argumendid

APELLATSIOONIKAEBUSE ESIMENE VÄIDE — Ühe majandusüksuse kontseptsiooni kohaldamine ekspordihinna määratlemiseks

Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus rikkus kahte õigusnormi, kui ta leidis, et „Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale, mis puudutab normaalväärtuse arvutamist, kuid mis analoogia alusel on ülekantav ekspordihinna arvutamisele, ei muuda õiguslikult eraldiseisvatest äriühingutest moodustatud kontserni tootmis- ja müügitegevuse jaotus asjaolu, et tegemist on ühe majandusüksusega, kes korraldab sellisel viisil kõik tegevused, mida muudel juhtudel teostab üksus, kes on ka õiguslikus plaanis üks üksus”.

Esiteks rikkus Esimese Astme Kohus põhjendamiskohustust, kuna ta ei viidanud mingil viisil miks ta leidis, et dumpingumarginaali arvutamiseks, tuleb ekspordihinna määratlemisel analoogia alusel kohaldada ühe majandusüksuse kontseptsiooni.

Teiseks pani Esimese Astme Kohus toime rikkumise kui ta ei järginud ühe majandusüksuse kohta käivat Euroopa Kohtu kehtivat kohtupraktikat, sellist nagu tuleneb eelkõige kohtuotsustest Sharp Corporation, Minolta Camera, Ricoh ja Canon II.

APELLATSIOONIKAEBUSE TEINE VÄIDE — Tõendamiskoormis ja kohtuliku kontrolli tase

See apellatsioonikaebuse väide puudutab tõendamiskoormist ja kohtuliku kontrolli taset. Komisjon leiab sellega seoses, et Esimese Astme Kohus rikkus punktides 180-190 mitmeid õigusnorme, kuna ta ei viinud kohtulikku kontrolli läbi sobival tasemel. Viidates kohtuotsusele Kundan ja Tata jättis Esimese Astme Kohus arvesse võtmata, et peale seda kohtuotsust muudeti algmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i täpselt sellisel viisil, et see kohalduks selliste olukordade suhtes nagu kõne all olev olukord. See jätab selgelt institutsioonidele teatud kaalutlusõiguse. Esimese Astme Kohus kohaldas valesti õiguslikku kriteeriumit nõudes institutsioonidelt äärmiselt ulatuslikku tõendamiskoormist valdkonnas, kus neil tavaliselt on lai kaalutlusõigus. Järelikult ei tõendanud Esimese Astme Kohus piisavalt institutsioonide poolt tehtud ilmse vea olemasolu.

APELLATSIOONIKAEBUSE KOLMAS VÄIDE — Algmääruse artikli 2 lõike 10 esimene lõik

See kolmas väide vaidlustab vaidlustatud kohtuotsuse punktid 193-197. Sellest tuleneb, et kui leitakse, et apellatsioonikaebuse esimene ja teine väide on põhjendatud, siis tuleneb Esimese Astme Kohtu põhjendustest, et tema järeldus, mille kohaselt rikkusid institutsioonid artikli 2 lõike 10 esimest lõiku, on õiguslikult väär.

APELLATSIOONIKAEBUSE NELJAS VÄIDE — Kaitseõigused

See väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 200-211. Komisjon leiab, et nendes punktides kohaldas Esimese Astme Kohus hagejate kaitseõiguste kohta liiga ranget ning seega õigustamatut kriteeriumit. Kohandamise ulatus ja asjaomased tehingud olid hagejatele juba mõnda aega teada (alates esimesest teavet avalikustavast lõplikust dokumendist). Lisaks täpsustas komisjon oma teises teavet avalikustavas dokumendis selleks, et vastata hagejate poolt peale esimest teavet avalikustava dokumendi saamist saadetud märkustele, et eelnev viide artikli 2 lõikele 9 kui õiguslikule alusele kõne all oleva kohandamise läbiviimiseks, oli väär. Seega olid hagejad täielikult teadlikud täpsetest põhjustest, mis tõi kaasa komisjonipoolse kohandamise — nimelt, et ta leidis, et Sepco tegutses hagejate nimel olles kaubandusettevõtja, kelle funktsioonid on analoogsed komisjonitasu eest töötava agendi omadega.

Komisjon leiab seega, et ta andis hagejatele piisavalt teavet, et viimased saaksid oma kaitseõiguseid teostada. Seega rikkus Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui ta viitas punktis 201, et lõpetamisteade oleks sellega seoses pidanud sisaldama rohkem teavet. Vastupidi sellele, millele osutas Esimese Astme Kohus, olid hagejad teadlikud põhjusest, miks komisjon kavatses nõukogule selle kohanduse kohta ettepaneku teha, nimelt, et Sepco seos hagejatega langeb artikli 2 lõike 10 punkti u teise lause alla. Lisaks leiab komisjon, et tema seisukohta toetab varasem Euroopa Kohtu kohtupraktika (näiteks kohtuotsus EFMA).

Lõpuks leiab komisjon, et Esimese Astme Kohus rikkus punktis 209 õigusnormi, kui ta ajas peamise küsimuse kohandamise teostamise õiguspärasuse kohta segamini küsimusega hagejate kaitseõiguste tagamise kohta. Esimese Astme Kohus sedastab: „Eespool […] aga näidati [, et institutsioonid tegutsesid kohanduse teostamisel ebaseaduslikult]. Seega tuleb järeldada, et” kuna nad ei esitanud oma lõplikku põhjendust teise lõpliku teatise ajal, siis on institutsioonid rikkunud hagejate kaitseõigusi. Seega ei eksisteeri vastupidi sellele, mida väidab Esimese Astme Kohus, nende kahe küsimuse vahel põhjuslikku seost. Lihtsalt asjaolu, et Esimese Astme Kohus järeldas, et kohandus oli tema arvates vääralt teostatud, ei tähenda, et hagejate kaitseõigusi on rikutud. Küsimus on selles, kas institutsioonid tagasid hagejatele haldusmenetluse käigus vajaliku teabe, et hagejad saaksid omapoolse teabe esitada. Asjaolust, et Esimese Astme Kohus leiab, et kohandamine on ebaseaduslik, ei tähenda „seega”, et hagejate kaitseõiguseid on haldusmenetluse jooksul rikutud.

KÜSIMUS, KAS EUROOPA KOHUS VÕIB ISESEISVALT OTSUSTADA KÕNE ALL OLEVATE VÄIDETE ÜLE (VÕI TA PEAB ASJA SAATMA ESIMESE ASTME KOHTULE)

Komisjoni leiab, et juhul kui Euroopa Kohus otsustab, et eespool toodud väited on põhjendatud ja tühistab vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 1, siis on tema kohtutoimik piisav selleks, et ise asjakohaste väidete kohta otsus teha (ja need tagasi lükata). Siiski puudutab see küsimus Euroopa Kohut ja komisjon seda punkti edaspidi ei käsitle.