Niisugust suurendavat ümberhindamist ei ole võimalik tuletada ka määruse nr 796/2004 artikli 73a lõikest 2. Nimelt näeb see säte ette üksnes toetusõigusi vähendava ümberhindamise. Seda sätet ei saa tõlgendada nii, et selles nähakse ette toetusõiguste ühikuväärtust suurendav tagasiulatuv ümberhindamine juhul, kui teatavate toetusõiguste alusetu eraldamise ja eraldatud õiguste ühikuväärtuse alahindamise korral oli eraldatud õiguste koguväärtus üle hinnatud.

Mis puudutab määruse nr 796/2004 artikli 73a lõike 1 tõlgendamist, ei näe selle sätte sõnastus ei ette ega välista sõnaselgelt toetusõiguste ühikuväärtuse tagasiulatuvat ümberhindamist pärast alusetult eraldatud õiguste tagasinõudmist. Sellega seoses ei saa nimetatud määruse artikli 73a lõike 1 kolmandas lõigus toodud täpsustust, mille kohaselt alusetu hulk toetusõigusi loetakse ab initio mitteantuks, tõlgendada nii, et selle kohaselt tuleb toetusõiguste ühikuväärtus tagasiulatuvalt ümber hinnata. Seda täpsustust tuleb hoopis tõlgendada koos sama määruse artikli 73a lõikega 4 ja tõlgendada nii, et selle ainus eesmärk on osutada asjaolule, et toetused, mis võivad olla antud alusetult eraldatud õiguste alusel, on ise alusetud, mistõttu tuleb need toetused vastavalt määruse nr 796/2004 artiklile 73 tagasi nõuda.

Ükski määruse nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, säte ei näe selgelt ette võimalust muuta sellise põllumajandustootja toetusõigusi, kes on saanud algse eraldamise käigus liiga palju toetusõigusi. Seevastu määruse nr 796/2004, millega kehtestatakse määruses nr 1782/2003 ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid, artiklis 73a on ette nähtud alusetult eraldatud toetusõiguste tagasinõudmist käsitlevad eeskirjad, millest tuleneb, et neis ette nähtud asjaoludel võib toetusõigused uuesti arvutada. Nagu tuleneb määruse nr 239/2005. millega muudetakse ja parandatakse määrust nr 796/2004 ning millega artikkel 73a määrusesse nr 796/2004 lisati, põhjendusest 15, soovitakse selle artikliga kehtestada eeskirjad juhtumiteks, kui põllumajandustootja on saanud liigse hulga toetusõigusi või kui toetusõiguse väärtus on määratud kindlaks mittesobival tasemel.

Peale selle, kuna puuduvad sätted, mis näevad juhul, kui on eraldatud alusetu hulk toetusõigusi, mis mõjutab toetusõiguste koguväärtust, ette toetusõiguste ühikuväärtust suurendava tagasiulatuva ümberhindamise, ei ole niisugune tõlgendus, mille kohaselt peab selline ümberhindamine toimuma enne määruse nr 796/2004 artikli 73 kohaldamist, kooskõlas kulutuste hüvitamise tingimuste kitsa tõlgendamise kohustusega seoses määrusega nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, mis asendati määrusega nr 1258/1999, mis omakorda asendati määrusega nr 1290/2005. Muu hulgas on määruse nr 796/2004 artikli 73 lõike 4 esimeses lõigus igal juhul ette nähtud, et artikli 73 lõikes 1 osutatud tagasimaksekohustust ei kohaldata, kui makse on tehtud pädeva asutuse või mõne teise asutuse vea tõttu ning põllumajandustootjal ei olnud tõenäoliselt võimalik seda avastada. Järelikult on heauskne põllumajandustootja alusetu toetuse tagasinõudmise eest kaitstud, kui viga, mis mõjutas toetuskõlblikku pindala või toetusõiguste andmist, on omistatav ametiasutustele ja viga ei oleks olnud tõenäoliselt võimalik avastada.

Ei määruse nr 796/2004, millega kehtestatakse määruses nr 1782/2003 ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid, artikli 51 lõike 1 sõnastusest ega selle artikli tõlgendamisest nimetatud määruse artikli 2 punktis 22 määratletud mõistest „määratletud maa‑ala” lähtudes ei tulene, et määruse nr 796/2004 artikli 51 lõikes 1 sätestatud sanktsioon määratakse tagasiulatuvalt ümberarvutatud toetusõiguste alusel. Nimelt tuleneb määruse nr 796/2004 artikli 51 lõike 1 sõnastusest, et selles sättes ette nähtud vähendamisi ja väljaarvamisi kohaldatakse juhul, kui põllumajandustootja deklareeritud pindala ületab muu hulgas sama määruse artikli 50 lõike 3 kohaselt kindlaks määratud pindala ja kui nende pindalade vaheline erinevus ületab asjaomases sättes osutatud piirid.

Kuigi selle sätte sõnastusest tuleneb, et üledeklareerimist karistatakse kindlaksmääratud pindala – mille alusel arvutatakse toetussumma – vähendamisega vastavalt samas sättes ette nähtud tingimustele, tuleb siiski sedastada, et kõnealuse sätte sõnastusest lähtudes ei ole selle kohaldamise eelduseks toetusõiguste ühikuväärtuse eelnev ümberhindamine juhul, kui toetusõigusi on eraldatud alusetult. Lisaks, isegi kui oletada, et määruse nr 796/2004 artikli 2 punktis 22 määratletakse kindlaksmääratud pindala sellise pindalaga seonduvalt, millega kaasneb vastavalt põllumajandustootjale tegelikult kuuluv toetusõiguste arv, ja see määratlus on artikli 51 kontekstis asjassepuutuv, ei nähta selle määratlusega ette määruse nr 796/2004 artikli 51 lõike 1 alusel kohaldatava sanktsiooni arvutamist toetusõiguste ümberarvutatud väärtuse alusel. Nimelt ei sisalda artikli 2 punkt 22 ühtegi viidet toetusõiguste väärtusele, mida tuleb arvesse võtta, kui see on asjakohane.

Niisugune määruse nr 796/2004 artikli 51 lõike 1 tõlgendus peab esiteks seda enam paika, kui arvestada sama määruse artiklit 50 ja eelkõige selle lõiget 2. Määruse nr 796/2004 artikli 50 lõikest 2, milles sätestatakse toetuse arvutamise alus, tuleneb, et kui deklareeritud toetusõigused ja deklareeritud pindala erinevad, võetakse toetuse arvutamise aluseks väiksem suurus. Teisisõnu tuleneb sellest sättest, et kui ei ole ette nähtud teisiti, arvutatakse toetus põllumajandustootja deklareeritud toetusõiguste alusel, ilma et oleks vaja võtta arvesse mis tahes toetusõiguste ühikuväärtust suurendavat ümberhindamist.

(vt punktid 134–136, 138 ja 139)