24. augusti 2000. aasta Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise topeltmaksustamise vältimise lepingu tulu‑ ja varamaksude valdkonnas (Abkommen zwischen der Republik Österreich und der Bundesrepublik Deutschland zur Vermeidung der Doppelbesteuerung auf dem Gebiet der Steuern vom Einkommen und vom Vermögen) artikli 11 lõikes 2 kasutatud mõistet „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma selliseid väärtpabereid, mille väljalaskmise tingimused võib kokku võtta järgmiselt: väärtpaberid annavad õiguse iga‑aastasele maksele summas, mis vastab fikseeritud protsendimäärale nende nimiväärtusest; kui iga‑aastane makse võib tekitada arvestusliku kahjumi, vähendatakse iga‑aastase makse summat vastava summa võrra; väärtpaberid annavad siiski nende kehtivuse ajal õiguse maksmata jäänud summadele järgnevate aastate jooksul, kui nimetatud maksmine ei tekita arvestuslikku kahjumit; intressi maksmisele ja maksmata jäänud summade tasumisele on ette nähtud eesõigus reservidesse tehtavate eraldiste ja garantidele tehtavate maksete suhtes; väärtpaberite eest emitendi käsutusse antud kapitalisumma makstakse tagasi vastavalt väärtpaberite nimiväärtusele; kui bilansist nähtub kahjum, vähendatakse tagasimakstava võlanõude summat siiski vastava summa võrra. Ka sel juhul korvatakse erinevus väärtpaberi nimiväärtusega järgnevate aastate jooksul, kui sellega ei kaasne arvestuslikku kahjumit; väärtpaberid ei anna õigust osalusele emitendist äriühingu likvideerimistulus, ja emitendil on ülesütlemise õigus, kui väärtpaberid ei anna enam maksustamisel alust mahaarvamisele.

Nimelt need viidatud väärtpabereid võib lugeda teatud liiki kohustusteks. Väärtpaberite väljastamise tingimustest selgub, et nende eest tasutakse kindla määraga intressi nende nimiväärtuselt. Siiski seisneb nende eripära sisuliselt selles, et intressi vähendatakse või selle tasumine peatatakse, kui vastava makse tõttu lõpetab emitendist äriühing oma aruandeaasta kahjumiga, enne kui maksmata jäänud summasid hakatakse tagantjärgi tasuma, kui see äriühing on taastanud oma kasumlikkuse, tingimusel et selline tasumine ei põhjusta kahjumit.

Kõigepealt, mis puudutab sõnadele „osalemine kasumi jaotamises“ omistatavat tavatähendust, siis nii kõnekeel kui ka üldtunnustatud raamatupidamisstandardid viitavad tähendusele, et põhimõtteliselt on tegu ettevõtja iga-aastase käitamise positiivsest tulemist osa saamisega.

Lisaks on väljend „osalemine kasumi jaotamises“ tavaliselt seotud varieeruvuse ja ettenägematusega, mis on omane mis tahes riskiga majandustegevuse iga-aastasele tulemile. Nii tähendab aruandeaasta kasumi jaotamises osalemine endast üldiselt õigust aruandeaasta lõpus saada määratlemata summa, mis võib igal aruandeaastal varieeruda ning isegi võrduda nulliga.

Väljend „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ käsitleb seega finantstooteid, millelt makstav tasu vähemalt osaliselt varieerub sõltuvalt võlgniku aastakasumi suurusest.

Sellist tõlgendust toetab nende sätete konteksti ja eesmärgi analüüs, kuhu kuulub mõiste „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“.

Mis puudutab järgnevalt konteksti, siis see mõiste on toodud Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõikes 2 enne selle iseloomustamiseks ette nähtud loetelu, kus on esitatud kolm liiki finantsinstrumente, mille ühine tunnus on see, et tasu instrumentide eest varieerub sõltuvalt emitendi aastakasumi suurusest.

Mis puudutab viimaks nende lepingu sätete eesmärki, milles on ära toodud väljend „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“, siis tuleb märkida, et Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõige 2 kujutab endast erandit osalisriikide vahel nende maksupädevuse jagamise põhimõttest, mis on kokku lepitud lepingu artikli 11 lõikes 1 ja mille kohaselt maksustatakse intress üldjuhul intressisaaja asukoha- või elukohariigis. Vastav erandnorm võimaldab võlanõudest koos kasumi jaotamises osalemisega saadud intressi „samuti“ maksustada tuluallikariigis. Seega peab kõnealuse intressi saaja asukoha- või elukohariik kaotama topeltmaksustamise, arvates tuluallikalt juba kogutud maksu maha muudest nõude omanikul lasuvatest maksudest.

Arvestades Austria-Saksa lepingu niisugust üldist ülesehitust ja eesmärki, mille kohaselt on tarvis võimalikult suures ulatuses vältida õiguslikku topeltmaksustamist piiriülestes olukordades kahe osalisriigi vahel, tuleb kriteeriumi, mis võimaldab kõrvale kalduda kokku lepitud maksupädevuse jaotusest, nimelt kasumi jaotamises osalemist tõlgendada kitsalt, nagu on märgitud eespool.

Lepingu artikli 11 lõikes 2 kasutatud väljendi „osalemine kasumi jaotamises“ lai tõlgendamine võib nimelt piirata lepingu artikli 11 lõike 1 ulatust, kusjuures viimati nimetatud sätte eesmärk on vältida mis tahes topeltmaksustamist, kuna selle sätte alusel toimub intressi maksustamise pädevuse range jagamine, samas kui lepingu artikli 11 lõike 2 kohaldamine toob kaasa topeltmaksustamise, mille kahjulikku mõju siseturu nõuetekohasele toimimisele leevendatakse vaid sama lepingu artikli 23 lõike 1 punktis b ja lõike 2 punktis b ette nähtud mahaarvamiseeskirjaga.

(vt punktid 12, 32, 40–44, 48–50 ja 54 ning resolutsiooni punkt 1)