Frédéric Jouvini 25. novembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 26. aprilli 2021. aasta määruse peale kohtuasjas T-472/20 ja T-472/20 AJ II: Jouvin versus komisjon

(Kohtuasi C-719/21 P)

(2022/C 64/34)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Frédéric Jouvin (esindaja: advokaat L. Bôle-Richard)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu) 26. aprilli 2021. aasta määrus kohtuasjas T-472/20 ja T-472/20 AJ II, Jouvin vs. komisjon, millega jäeti hagi õigusliku aluse ilmselge puudumise tõttu rahuldamata;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja saata toimik tagasi komisjonile;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant põhjendab oma apellatsioonkaebust kolme väitega.

Esimese väite kohaselt on Üldkohus talle esitatud faktilisi asjaolusid ilmselgelt valesti hinnanud, ühe tõendi sisu valesti tuvastanud ja rikkunud õigusnormi nõutava tõendamistaseme küsimuses. Apellandi sõnul rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta talle hindamiseks esitatud faktilisi asjaolusid õiguslikult valesti kvalifitseeris. Üldkohus leiab nimelt, et kaubamärgist tulenevate õiguste rikkujate väga suur arv ei sea kahtluse alla komisjoni järeldust, et puuduvad tõendid selle kohta, et apellandi kaebuses osutatud ettevõtjate vahel on kokkumäng. kaubamärgist tulenevate õiguste rikkujate suure ja hüppeliselt kasvanud arvu tuvastamine ei tõenda aga kokkumängu esinemist, vaid on kokkumängu tagajärg.

Apellant esitas selle kokkumängu kohta tõendid, mis näitavad, et standardimistöös osalevate ettevõtjatega võeti eelnevalt ühendust, et saada tema patendiportfelli litsentsid. Läbirääkimiste nurjumise tulemusena osalesid ISO standardimistöös kõik ettevõtjad, kellega oli ühendust võetud, ja ükski neist ei täitnud oma kohustusi deklareerida, et ta tunneb kõiki patente, mis võivad olla väljatöötamisel oleva standardiga seotud. Need asjaolud tähendavad õigusvastast kokkumängu, mis põhjustas kaubamärgist tulenevate õiguste rikkujate arvu hüppelise suurenemise.

Apellant tugineb samuti väitele, et on rikutud õigusnormi seoses komisjoni ja seejärel Üldkohtu poolt kohtumääruses nõutud tõendamistasemega osutatud ettevõtjate vahelise kokkumängu tõendamise puhul.

Teise väite kohaselt ei ole arvesse võetud Üldkohtule teadmiseks esitatud faktilisi asjaolusid. Apellandi sõnul on Üldkohus asunud seisukohale, et turgude jagamist käsitlevaid apellandi argumente ei ole haldusmenetluses esitatud. Sellegipoolest on apellant selle argumendi haldusmenetluse käigus esitanud 15. mai 2018. aasta kirjas, mis on saadetud komisjonile, st rohkem kui kaks aastat enne komisjoni lõplikku otsust apellandi kaebus tagasi lükata. Seega on Üldkohus rikkunud õigusnorme, kuna ta ei tuvastanud talle esitatud tõendi tegelikku sisu.

Viimaseks käsitleb kolmas väide õigusnormide rikkumist sellega, kuidas Üldkohus tuvastas ühe tõendi sisu. Üldkohus leidis, et sisuliselt palub apellant tal tuvastada konkurentsieeskirjade rikkumise. Apellant rõhutab siiski, et kui komisjon hindas talle haldusmenetluse käigus esitatud tõendite tegelikku väärtust, sai ta tuvastada vaid kaebuses osutatud ettevõtjate kokkumängu ja järelikult konkurentsieeskirjade rikkumise.

Apellandi diskrimineerimise tuvastamise küsimuses piirdus apellant oma hagiavalduses argumentidega, mille ta oli juba esitanud haldusmenetluses, ja selgitusega, millise ilmselge hindamisvea tegi komisjon, jättes arvesse võtmata apellandi esitatud faktilised asjaolud. Kui Üldkohus asus seisukohale, et apellant ei ole ilmselgelt vaidlustatud otsuse kohta ühtki argumenti esitanud, rikkus ta oma põhjendamiskohustust, kuna kõik apellandi argumendid tervikuna olid ometi suunatud selle tõendamisele, et komisjon on teinud ilmselge hindamisvea.

Ka kokkumängu tunnuste kirjeldamise osas heidab apellant komisjonile ette ilmselget hindamisviga. Mingil juhul ei ole apellant taotlenud Üldkohtult konkurentsieeskirjade rikkumise otsest tuvastamist, vaid pigem selle tuvastamist, et komisjonile teatavaks tehtud faktiliste asjaolude analüüs oleks vaieldamatult pidanud viima selleni, et komisjon tuvastab ise konkurentsieeskirjade rikkumise ja tema enda soovituste jämeda rikkumise.