Esialgne tõlge

ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)

19. november 2018( )

Tühistamishagi ja kahju hüvitamise nõue – Majandus- ja rahaliit – Pangandusliit – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtne kriisilahendusfond – 2016. aasta osamakse ex ante kindlaksmääramine – Vale kostja märkimine – Hagi esitamise tähtaeg – Hilinemine – Hüpoteetilised aktid – Kahju hüvitamise nõue – Tihe seos tühistamisnõudega – Õigusvastasuse vastuväide – Ilmselge vastuvõetamatus

Kohtuasjas T‑494/17,

Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo, asukoht Rooma (Itaalia), esindajad: advokaadid P. Messina, F. Isgrò ja A. Dentoni Litta,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: V. Di Bucci, A. Steiblytė ja K.‑Ph. Wojcik,

ning

Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB), esindajad: advokaadid G. Rumi, S. Raes, M. Merola ja T. Van Dyck,

kostjad,

mille ese on esimese võimalusena esiteks ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue tühistada hagejat puudutavas osas Ühtse Kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu“) 15. aprilli 2016. aasta täitevistungil tehtud otsus 2016. aasta ex ante osamakse kohta ühtsesse kriisilahendusfondi (SRB/ES/SRF/2016/06) ning kõik muud kriisilahendusnõukogu otsused, mille alusel Itaalia Keskpank on vastu võtnud järgmised siseriiklikud otsused: 24. novembri 2015. aasta otsus nr 1249264/15; 26. novembri 2015. aasta otsus nr 1262091/15; 29. detsembri 2016. aasta otsus nr 1547337/16; 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 333162/17 ja 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 334520/17, ja teiseks ELTL artikli 268 alusel esitatud kahju hüvitamise nõue, ning teise võimalusena ELTL artikli 277 alusel esitatud nõue,

ÜLDKOHUS (kaheksas koda),

koosseisus: koja president A. M. Collins, kohtunikud R. Barents ja J. Passer (ettekandja),

kohtusekretär: E. Coulon,

on teinud järgmise

määruse

Vaidluse taust

1 Ühtne Kriisilahendusnõukogu kiitis oma täitevistungil tehtud 15. aprilli 2016. aasta otsusega (SRB/ES/SRF/2016/06) 2016. aasta ex ante osamaksete kohta ühtsesse kriisilahendusfondi (edaspidi „15. aprilli 2016. aasta otsus“) heaks 2016. aasta ex ante osamaksed ühtsesse kriisilahendusfondi; seda otsust rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrusega (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1).

2 Kriisilahendusnõukogu teatas sellest otsusest liikmesriikide kriisilahendusasutustele (edaspidi „liikmesriikide kriisilahendusasutused“), kes vastutavad pankadelt individuaalsete osamaksete kogumise eest oma vastavatel territooriumidel.

3 Itaalia Keskpank (edaspidi „Itaalia kriisilahendusasutus“) teatas 3. mai 2016. aasta kirjaga, mis saadi kätte samal kuupäeval, hagejale, Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativole, et kriisilahendusnõukogu arvutas tema 2016. aasta ex ante osamakse ühtsesse kriisilahendusfondi, ja teatas talle selle summa.

Menetlus ja poolte nõuded

4 Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 28. juulil 2017.

5 Hageja palub Üldkohtul sisuliselt:

– esimese võimalusena esiteks tühistada hagejat puudutavas osas ELTL artikli 263 alusel kriisilahendusnõukogu 15. aprilli 2016. aasta otsus ja kõik muud otsused, mille alusel Itaalia kriisilahendusasutus on vastu võtnud järgmised siseriiklikud otsused: 24. novembri 2015. aasta otsus nr 1249264/15; 26. novembri 2015. aasta otsus nr 1262091/15; 29. detsembri 2016. aasta otsus nr 1547337/16; 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 333162/17 ja 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 334520/17, ning teiseks mõista kriisilahendusnõukogult ELTL artikli 268 alusel hageja kasuks välja hüvitis kahju eest, mis kriisilahendusnõukogu talle 2015. ja 2016. aastal tekitas, kui ta täitis oma ülesannet määrata kindlaks hageja poolt tasumisele kuuluvad osamaksed; kahju seisnes selles, et tal tuli tasuda suuremad summad;

– teise võimalusena tunnistada ELTL artikli 277 alusel kehtetuks komisjoni 21. oktoobri 2014. aasta delegeeritud määruse (EL) 2015/63, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses kriisilahendusrahastutesse tehtavate ex ante osamaksetega (ELT 2015, L 11, lk 44), artikli 5 lõike 1 punktid a ja f või vajaduse korral see määrus tervikuna;

– mõista kohtukulud välja kriisilahendusnõukogult.

6 Euroopa Komisjon esitas Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel Üldkohtu kantseleisse 31. oktoobril 2017 saabunud eraldi dokumendiga vastuvõetamatuse vastuväite. Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi määrusega selle eseme äralangemise või ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– teise võimalusena jätta hagi selle eseme äralangemise või vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

7 Kriisilahendusnõukogu esitas kostja vastuse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 8. novembril 2017. Kriisilahendusnõukogu palub Üldkohtul:

– jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

8 Hageja esitas Üldkohtu kantseleisse 11. jaanuaril 2018 saabunud dokumentidega oma seisukohad komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta ja repliigi.

9 Hageja palub Üldkohtul sisuliselt:

– lükata komisjoni ja kriisilahendusnõukogu vastuvõetamatuse vastuväited tagasi;

– rahuldada hagi vastavalt hagiavalduses esitatud nõuetele.

10 Üldkohus kohustas 5. veebruari 2018. aasta määrusega kriisilahendusnõukogu esitama menetlustoimingute raames ka täieliku koopia 15. aprilli 2016. aasta otsuse originaali konfidentsiaalsest ja mittekonfidentsiaalsest versioonist koos lisaga.

11 Kriisilahendusnõukogu täitis Üldkohtu 5. veebruari 2018. aasta määruse 21. veebruaril 2018.

12 Üldkohus esitas 12. märtsi 2018. aasta kirjas menetlust korraldavate meetmete raames kriisilahendusnõukogule küsimusi.

13 Kriisilahendusnõukogu vastas 27. märtsil 2018 neile küsimustele osaliselt, väites, et ülejäänud osas on vaja määrata menetlustoiming, kuna esineb asjaolusid, mis on konfidentsiaalsed.

14 Üldkohus määras 2. mail 2018 menetlustoimingu.

15 Kriisilahendusnõukogu täitis Üldkohtu 2. mai 2018. aasta määruse 18. mai 2018. aasta kirjaga, mille puudused kõrvaldati 8. ja 29. juunil 2018.

16 Üldkohus otsustas 16. juulil 2018 eemaldada toimikust kriisilahendusnõukogu esitatud dokumentide konfidentsiaalsed versioonid, välja arvatud TXT‑formaadis tekstifailid, mille kriisilahendusnõukogu oli 18. mail 2018 esitanud mälupulgal ja mis ei sisaldanud mingit konfidentsiaalset teavet; need failid lisati toimikusse paberkandjal.

Õiguslik käsitlus

Komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide

17 Kodukorra artikli 130 lõigete 1 ja 7 kohaselt võib Üldkohus lahendada vastuvõetamatuse küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata, kui kostja seda taotleb. Käesoleval juhul, kuna komisjon on esitanud taotluse eespool nimetatud kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel, siis leidis Üldkohus, et tal on toimikus olevate dokumentide põhjal piisavalt teavet, ja otsustas ilma menetlust jätkamata taotluse lahendada.

18 Komisjon väidab, et tema vastu esitatud hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna 15. aprilli 2016. aasta otsus on kriisilahendusnõukogu otsus. Mis puudutab hageja esitatud õigusvastasuse väidet, siis see ei saa seda järeldust kahtluse alla seada.

19 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi tuleb esitada Euroopa Liidu selle institutsiooni, organi või asutuse vastu, kes asjaomase akti vastu võttis (vt selle kohta 11. septembri 2003. aasta kohtuotsus Austria vs. nõukogu, C‑445/00, EU:C:2003:445, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus La Ferla vs. komisjon ja ECHA, T‑392/13, EU:T:2016:478, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).

20 Käesolevas asjas ei ole 15. aprilli 2016. aasta otsus mitte komisjoni, vaid kriisilahendusnõukogu otsus. Tuleb lisada, et hagiavalduse kohaselt kehtib sama ka kõikide võimalike „muude [kriisilahendusnõukogu] otsuste kohta“, mille põhjal võttis Itaalia kriisilahendusasutus vastu viis mainitud siseriiklikku otsust.

21 Lisaks ei kujuta tuginemine ELTL artikli 277 alusel üldkohaldatava akti kohaldamatusele endast iseseisvat hagi esitamise õigust ja sellele saab tugineda üksnes kaasnevas nõudes. Seega ei võimalda hageja tuginemine komisjoni vastu võetud delegeeritud määruse 2015/63 suhtes esitatud õigusvastasuse väitele pöörduda selle institutsiooni vastu Üldkohtusse. Mis tahes muu tõlgendus seaks kahtluse alla selle asjaolu, et võimalus tugineda ELTL artikli 277 alusel üldkohaldatava akti kohaldamatusele ei kujuta endast iseseisvat hagi esitamise õigust (vt 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus La Ferla vs. komisjon ja ECHA, T‑392/13, EU:T:2016:478, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).

22 Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et käesolev tühistamishagi on vastuvõetamatu osas, milles see on esitatud komisjoni vastu.

Kriisilahendusnõukogu esitatud vastuvõetamatuse vastuväide

23 Kodukorra artikkel 126 näeb ette, et kui Üldkohus ei ole ilmselgelt pädev hagi läbi vaatama või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu, võib Üldkohus ettekandja-kohtuniku ettepanekul igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega. Käesoleval juhul leiab Üldkohus, et tal on toimiku dokumentide põhjal piisavalt teavet, ning otsustab asja lahendada ilma menetlust jätkamata.

Hagi vastuvõetamatus, võttes arvesse tähtaegu, kuivõrd see hagi on esitatud 15. aprilli 2016. aasta otsuse peale

24 Hageja väidab, et ta esitas hagi tähtaja jooksul. Ta väidab, et talle ei olnud 15. aprilli 2016. aasta otsusest enne 29. maid 2017 tegelikult teatatud. Sellest järeldub, et käesolev tühistamishagi oli esitatud tähtaja jooksul. Lisaks märgib hageja, et tema esitatud hagi Tribunale amministrativo regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) käsitles ka teisi Itaalia otsuseid 2015. a 2017. aasta kohta, mille kohta kriisilahendusnõukogu vastavad otsused on siiski jäetud esitamata.

25 Kriisilahendusnõukogu väidab, et hagi on esitatud ilmselgelt hilinenult – kuigi hageja oli teadlik 15. aprilli 2016. aasta otsuse olemasolust hiljemalt 2016. aasta mais –, kuna ta esitas oma tühistamishagi rohkem kui üks aasta hiljem.

26 Kriisilahendusnõukogu väidab, et 15. aprilli 2016. aasta otsus ei puuduta hagejat igal juhul otseselt ja isiklikult. Ainult Itaalia kriisilahendusasutuse poolt kriisilahendusnõukogu otsuse alusel vastu võetud akt tekitab hageja suhtes õiguslikke tagajärgi. Viimati nimetatu peab pöörduma liikmesriigi kohtusse, kes võib esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse.

27 Esiteks nähtub käesoleval juhul kohaldatavatest õigusnormidest, eelkõige määruse nr 806/2014 artikli 54 lõike 1 punktist b ja artikli 70 lõikest 2, et nii individuaalsete osamaksete konkreetsete arvutuste tegija kui ka 15. aprilli 2016. aasta otsuse vastu võtnud asutus, kes need osamaksed heaks kiitis, on kriisilahendusnõukogu. Asjaolu, et kriisilahendusnõukogu ja liikmesriikide kriisilahendusasutused teevad koostööd, ei muuda seda sedastust.

28 Teiseks tuleb märkida, et olenemata sellest, et nõukogu 19. detsembri 2014. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/81, milles täpsustatakse määruse nr 806/2014 kohaldamise ühtsed tingimused (ELT 2015, L 15, lk 1), artikli 5 erinevate keeleversioonide terminikasutus on erinev, on need organisatsioonid, kellele on adresseeritud kriisilahendusnõukogu otsus, millega määratakse kindlaks ex ante osamaksed, liikmesriikide kriisilahendusasutused, mitte pangad. Liikmesriikide kriisilahendusasutused on faktiliselt ja kohaldatavate õigusnormide kohaselt ainsad üksused, kellele kõnealuse otsuse autor peab selle saatma, ning seega lõppkokkuvõttes ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses selle otsuse adressaadid.

29 Seda järeldust, et liikmesriikide kriisilahendusasutused on kriisilahendusnõukogu otsuse adressaadid ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, kinnitab lisaks asjaolu, et nende ülesanne on määrusega nr 806/2014 kehtestatud süsteemis ja vastavalt kõnealuse määruse artikli 67 lõikele 4 pankade individuaalsete osamaksete kogumine.

30 Ilma et oleks vaja analüüsida ELTL artikli 263 neljanda lõigu vastuvõetavuse tingimusi, tuleb sedastada, et käesolev hagi on järgmistel põhjustel ilmselgelt vastuvõetamatu, arvestades tähtaegu.

31 ELTL artikli 263 kuuenda lõigu kohaselt tuleb tühistamishagi esitada kahe kuu jooksul vastavalt kas akti avaldamisest või teatavakstegemisest hagejale või nende puudumisel kahe kuu jooksul pärast päeva, mil hageja sellest teada sai.

32 Käesoleval juhul ei olnud 15. aprilli 2016. aasta otsust avaldatud ega hagejale, kes ei ole selle adressaat, teatavaks tehtud.

33 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hakkab juhul, kui asjaomast akti ei ole avaldatud ega teatavaks tehtud, selle akti peale hagi esitamise tähtaeg kulgema alates hetkest, mil puudutatud isik selle sisust ja põhjendustest täpselt teada sai, tingimusel et ta taotleb tervikteksti esitamist mõistliku aja jooksul. Sellisel juhul algab hagi esitamise tähtaeg alles sellest hetkest, kui kolmas puudutatud isik on kõnealuse akti sisust ja põhjendustest nii täpselt teada saanud, et ta saab oma hagemisõigust eesmärgipäraselt kasutada (vt selle kohta 5. märtsi 1993. aasta kohtumäärus Ferriere Acciaiere Sarde vs. komisjon, C‑102/92, EU:C:1993:86, punkt 18; 19. veebruari 1998. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑309/95, EU:C:1998:66, punkt 18, ning 14. mai 1998. aasta kohtuotsus Windpark Groothusen vs. komisjon, C‑48/96 P, EU:C:1998:223, punkt 25).

34 ELTL artikli 263 kuuendas lõigus ette nähtud kahekuuline tähtaeg, mis hakkab kulgema, juhul kui seda akti, mille peale võib esitada tühistamishagi, ei ole avaldatud või teatavaks tehtud, alates kuupäevast, mil hageja sellest teada sai, erineb seega mõistlikust ajast, mis sellel poolel on selleks, et taotleda sama akti tervikteksti edastamist, et sellest täpselt teada saada (10. novembri 2011. aasta kohtumäärus Agapiou Joséphidès vs. komisjon ja EACEA, C‑626/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:726, punkt 128).

35 Käesolevas asjas tuleb märkida, et hageja nagu ka kõik asutused, keda 2016. aasta ex ante osamaksete väljamaksmine ühtsesse kriisilahendusfondi puudutab, sai kätte need dokumendid ja küsimustikud, mis on vajalikud selleks, et edastada andmed, mis võimaldavad kriisilahendusnõukogul individuaalseid osamakseid arvutada. Need dokumendid ja küsimustikud võimaldasid hagejal teada saada, et kriisilahendusfondi osamaksed arvutas kriisilahendusnõukogu. Hageja oli tingimata nende dokumentidega tutvunud, et esitada nende suhtes oma vastus.

36 Lisaks sai hageja 15. aprilli 2016. aasta otsuse olemasolust teada Itaalia kriisilahendusasutuse 3. mai 2016. aasta kirjast, mille ta sai kätte samal päeval.

37 Selles kirjas teatas Itaalia kriisilahendusasutus hagejale, et kriisilahendusnõukogu oli arvutanud tema 2016. aasta ex ante osamaksed ühtsesse kriisilahendusfondi, märkides tema poolt tasumisele kuuluva summa.

38 Kuna hageja oli seega teadlik 15. aprilli 2016. aasta otsusest ja kuna ta ei esitanud avaldust hagi tagamiseks kuni talle asjaomase otsuse teatavakstegemiseni, oleks ta pidanud nõudma selle otsuse edastamist eespool punktides 33 ja 34 viidatud kohtupraktikas ette nähtud mõistliku aja jooksul.

39 „Mõistlik aeg“ selleks, et nõuda otsuse edastamist pärast selle olemasolust teadasaamist ei ole ette kindlaks määratud tähtaeg, mis tuleneb automaatselt tühistamishagi esitamiseks ette nähtud tähtajast, vaid see ajavahemik sõltub konkreetse juhtumi asjaoludest (vt selle kohta 28. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Arango Jaramillo jt vs. EKP, uuesti läbivaatamine, C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, punktid 32–34).

40 Seoses mõistliku aja mõistega tuleb esiteks märkida, et Euroopa Kohus on muudes kohtuasjades leidnud, et kahekuuline tähtaeg, mis arvutatakse alates otsuse olemasolust teadasaamise kuupäevast, selleks et nõuda selle edastamist, ületas mõistlikku aega (5. märtsi 1993. aasta kohtumäärus Ferriere Acciaierie Sarde vs. komisjon, C‑102/92, EU:C:1993:86, punkt 19; vt selle kohta ka 10. novembri 2011. aasta kohtumäärus Agapiou Joséphidès vs. komisjon ja EACEA, C‑626/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:726, punktid 131 ja 132).

41 Teiseks tuleb märkida, et Üldkohus leidis muudes kohtuasjades, et otsuse tervikteksti edastamise taotlust, mis on esitatud rohkem kui neli kuud pärast seda, kui hageja sai teada akti olemasolust, tuleb käsitada igasugust mõistlikku aega ületades esitatuna (vt selle kohta 15. juuli 1998. aasta kohtumäärus LPN ja GEOTA vs. komisjon, T‑155/95, EU:T:1998:167, punkt 44, ja 18. mai 2010. aasta kohtumäärus Abertis Infraestructuras vs. komisjon, T‑200/09, ei avaldata, EU:T:2010:200, punkt 63).

42 Käesoleva asja asjaolusid arvesse võttes ei ole vaja anda muud hinnangut peale selle, milleni jõudsid Euroopa Kohus ja Üldkohus.

43 Hageja ei taotlenud siiski pärast seda, kui ta oli vaidlustatud otsuse olemasolust teada saanud, selle otsuse edastamist, ammugi ei teinud ta seda mõistliku aja jooksul.

44 Hageja väidab nimelt, et alles siis, kui ta esitas peaaegu aasta hiljem, aprillis 2017 riigi tasandil hagi Itaalia kriisilahendusasutuse vastu, ning võttes arvesse viimase poolt selle hagi raames esitatud vastuseid, oli tal „võimalus teada saada kriisilahendusnõukogu otsuste olemasolust“ ja vajadusest esitada Euroopa Liidu kohtule tühistamishagi.

45 Siiski tuleb märkida, et eespool punktides 35–37 tuvastatud asjaolusid arvesse võttes ei saanud hagejale alates 3. maist 2016 olla teadmata 15. aprilli 2016. aasta otsuse olemasolu.

46 Lisaks ei ole hageja väitnud ega tõendanud, et esinesid ettenägematud asjaolud või vääramatu jõud, mis lubaks teha asjaomasest tähtajast erandit vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 teisele lõigule, mida kohaldatakse nimetatud põhikirja artikli 53 kohaselt Üldkohtu menetluses.

47 Sellest tuleneb, et käesolev tühistamishagi, mis on esitatud 28. juulil 2017 nõudega tühistada 15. aprilli 2016. aasta otsus, on esitatud ilmselgelt hilinenult ning tuleb jätta ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

Hagi vastuvõetamatus osas, milles see on suunatud muude kriisilahendusnõukogu otsuste vastu, mille alusel Itaalia kriisilahendusasutus võttis vastu järgmised siseriiklikud otsused: 24. novembri 2015. aasta otsus nr 1249264/15, 26. novembri 2015. aasta otsus nr 1262091/15, 29. detsembri 2016. aasta otsus nr 1547337/16, 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 333162/17 ja 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 334520/17

48 Hageja palub tühistada kõik muud kriisilahendusnõukogu otsused, mille alusel [Itaalia kriisilahendusasutus] võttis vastu järgmised riigisisesed otsused: 24. novembri 2015. aasta otsus nr 1249264/15, 26. novembri 2015. aasta otsus nr 1262091/15, 29. detsembri 2016. aasta otsus nr 1547337/16, 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 333162/17 ja 14. märtsi 2017. aasta otsus nr 334520/17.

49 Kriisilahendusnõukogu märgib, et Itaalia kriisilahendusasutuse need otsused ei põhinenud tema otsustel. Need on kõik otsused, mis on seotud Itaalia riikliku kriisilahendusfondi sissemaksetega, mida taotleb ja arvutab nimetatud riigi kriisilahendusasutus väljaspool kriisilahendusnõukogu pädevust. Peale selle on nimetatud riigi kriisilahendusasutuse teatavad otsused isegi varasemad kriisilahendusnõukogule selle volituste andmisest, et arvutada ex ante osamaksed ühtsesse kriisilahendusfondi.

50 Hageja väidab seevastu, et ta soovib seeläbi saada täielikku kohtulikku kaitset „kriisilahendusnõukogu võimalike otsuste vastu, mis ei ole teada“ ja mis olevat olnud Itaalia kriisilahendusasutuse eespool punktis 48 nimetatud otsuste aluseks.

51 Tuleb täheldada, et kodukorra artikli 76 kohaselt tuleb hagiavalduses märkida hagi ese, kusjuures see peab olema esitatud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks oma kaitset ette valmistada ning Üldkohtul oleks võimalik teha hagi kohta otsus vajaduse korral ilma täiendavate andmeteta (23. mai 2014. aasta kohtuotsus European Dynamics Luxembourg vs. EKP, T‑553/11, ei avaldata, EU:T:2014:275, punkt 53, ja 5. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Ben Ali vs. nõukogu, T‑149/15, ei avaldata, EU:T:2017:693, punkt 33). Nii ei saa hageja, kellel lasub eelnimetatud sättest kinnipidamise kohustus, jätta hagi eseme määratlemist tema enda asemel Üldkohtule ning viimasel ei ole sellist kohustust (vt selle kohta ja analoogia alusel 24. märtsi 1993. aasta kohtumäärus Benzler vs. komisjon, T‑72/92, EU:T:1993:27, punktid 18 ja 19; 30. novembri 2009. aasta kohtuotsus Ridolfi vs. komisjon, F‑3/09, EU:F:2009:162, punkt 81, ja 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Gyarmathy vs. FRA, F‑97/13, EU:F:2015:7, punkt 29).

52 Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et käesolev hagi, kuivõrd selle eesmärk on tühistada võimalikud ja teadmata ning seetõttu hüpoteetilised kriisilahendusnõukogu otsused, mis on eespool punktis 48 nimetatud Itaalia viie otsuse aluseks, on ilmselgelt vastuvõetamatu vastavalt kodukorra artiklile 76. Seetõttu ei kuulu rahuldamisele hageja nõue, et Üldkohus kohustaks kriisilahendusnõukogu andma hagejale luba uurida otsuseid, mis on tema suhtes vastu võetud majandusaastate 2015, 2016 ja 2017 kohta, ja teha neist koopiaid (vt selle kohta 19. oktoobri 2012. aasta kohtumäärus Ellinika Nafpigeia ja Hoern vs. komisjon, T‑466/11, ei avaldata, EU:T:2012:558, punkt 28).

Kahju hüvitamise nõude vastuvõetamatus

53 Hageja palub ELTL artikli 268 alusel mõista kriisilahendusnõukogult välja hüvitis kahju eest, mis viimane temale 2015. ja 2016. aastal tema poolt tasumisele kuuluvate osamaksete kindlaksmääramise ülesande täitmisel põhjustas; see kahju seisneb suuremates summades, mis tal tasuda tuli.

54 Hageja väidab repliigis, et mis puudutab seost tema tühistamisnõuetega, on kahju hüvitamise nõue iseseisev nõue. Ta väidab, et kui tühistamisnõuded rahuldataks, saavutaks ta juba tasutud summade tagastamise ning tulevikus tasumisele kuuluvate summade kindlaksmääramisel arvataks osamaksete arvutamisel vastavalt delegeeritud määruse 2015/63 artikli 5 lõike 1 punktidele a ja f välja grupisisesed kohustused, samas juhul, kui rahuldataks kahju hüvitamise nõue, hüvitataks temale tekkinud ja tulevikus tekkiv kahju, mis tuleneb sellest, et tasutud summad ei olnud tema käsutuses. Ta väidab, et asjaolu, et enammakstud summad ei olnud tema käsutuses, ei võimaldanud tal teha investeeringuid, mille puudumisel ta pidi kasutama konsultantide tasulist abi.

55 Kriisilahendusnõukogu väidab, et kahju hüvitamise nõue ei ole tühistamisnõuetest sõltumatu, ja üritab vältida, et viimati nimetatud nõuded ei oleks vastuvõetamatud.

56 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, kuigi pool võib esitada kahju hüvitamise hagi, ilma et ta oleks ühegi õigusnormi kohaselt kohustatud taotlema talle kahju tekitanud õigusvastase akti tühistamist, ei saa ta siiski sel viisil kõrvale hiilida sellise nõude vastuvõetamatusest, mis käsitleb sama õigusvastasust ning mille rahaline väljund on sama (vt 12. mai 2016. aasta kohtuotsus Holistic Innovation Institute vs. komisjon, T‑468/14, EU:T:2016:296, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).

57 Seega tuleb kahju hüvitamise hagi tunnistada vastuvõetamatuks, kui sellega taotletakse tegelikult lõplikuks muutunud üksikotsuse tühistamist ning kui hagi rahuldamise tagajärjeks oleks selle otsuse õiguslike tagajärgede kõrvaldamine. Sellega on tegemist siis, kui hageja püüab kahju hüvitamise hagiga saavutada samasugust tulemust kui see, mille tooks talle õigel ajal esitamata jäetud tühistamishagi rahuldamine (12. mai 2016. aasta kohtuotsus Holistic Innovation Institute vs. komisjon, T‑468/14, EU:T:2016:296, punkt 47).

58 Lisaks võib kahju hüvitamise hagi kõrvaldada lõplikuks muutunud otsuse õiguslikud tagajärjed, kui hageja taotleb suuremat kasu, kuid mis hõlmab ka kasu, mida ta oleks saanud tühistamisotsuse korral. Sellisel juhul on kahju hüvitamise hagi vastuvõetamatuks tunnistamiseks siiski vaja tuvastada tihe seos eelnimetatud hagi ja tühistamishagi vahel (13. jaanuari 2014. aasta kohtumäärus Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT vs. komisjon, T‑134/12, ei avaldata, EU:T:2014:31, punkt 62, ning 12. mai 2016. aasta kohtuotsus Holistic Innovation Institute vs. komisjon, T‑468/14, EU:T:2016:296, punkt 48).

59 Käesolevas asjas tuleb kõigepealt osutada eespool punktis 52 tehtud järeldustele, mis puudutavad hagi vastuvõetamatust kodukorra artikli 76 alusel osas, milles hagi käsitleb kriisilahendusnõukogu selliste võimalike teadmata otsuste tühistamist, mis on teatavate Itaalia otsuste aluseks. Neid kaalutlusi arvestades saab hageja kahju hüvitamise nõuet pidada vastuvõetavaks ainult selles osas, mis puudutab 15. aprilli 2016. aasta otsust.

60 15. aprilli 2016. aasta otsuse kohta tuleb märkida, et kahju hüvitamise nõue sisaldab sisuliselt esiteks nõuet, et kriisilahendusnõukogu hüvitaks hagejale kahju, mis seisneb olulisemates väljaminekutes seoses selle otsusega, ning teiseks nõuet, et kriisilahendusnõukogu hüvitaks hagejale makstud summadest tuleneva kahju, mis tuleneb võimatusest teha teatavaid investeeringuid ja välisekspertide kasutamisest.

61 Mis puutub esiteks nõudesse, et kriisilahendusnõukogu peab hüvitama hagejale kahju, mis seisneb olulisemates väljaminekutes, mis tulenevad 15. aprilli 2016. aasta otsusest, siis see nõue tähendab lõppkokkuvõttes seda, et nõutakse nimetatud otsuse täitmisel väidetavalt ekslikult tasutud summade tagasimaksmist. Selle nõudega püütakse seega mööda minna otsuse lõplikust laadist. Sellel on rahalises plaanis sama eesmärk kui tühistamisel, mida ei ole tähtaegade möödumise tõttu enam võimalik teha. Selline nõue on niisiis ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna see on tihedalt seotud ilmselgelt vastuvõetamatu tühistamisnõude endaga.

62 Mis puutub teiseks nõudesse, mis käsitleb tagajärgi, mis tulenevad sellest, et hageja käsutuses ei ole enam summasid, mis tuli tasuda 15. aprilli 2016. aasta otsuse täitmiseks – tagajärgi, mis seisnevad hageja väitel võimatuses teha teatavaid investeeringuid ning vajaduses kasutada väliseksperte –, siis tuleb märkida, et hageja palub selles nõudes sisuliselt, et rahalises plaanis taastataks olukord, milles ta ilma nimetatud otsuseta oleks olnud. See nõue on seega eespool punktis 58 viidatud kohtupraktika tähenduses tihedalt seotud selle otsuse tühistamise nõudega. Selline nõue on niisiis samuti ilmselgelt vastuvõetamatu.

63 Eespool esitatud kaalutlusi arvestades, kuna kahju hüvitamise nõude tagajärg on selle kahte osa arvestades sellest asjaolust mööda hiilimine, et 15. aprilli 2016. aasta otsus on muutunud lõplikuks, kuna ELTL artiklis 263 nimetatud tähtaegade jooksul ei esitatud tühistamisnõuet, tuleb see nõue ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta.

Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 5 lõike 1 punktide a ja f või selle määruse tervikuna kehtetuks tunnistamise nõude vastuvõetamatus

64 Hageja palub lisaks oma tühistamisnõudele teise võimalusena Üldkohtul, juhul kui tema esimese võimalusena esitatud nõudeid ei rahuldata, tunnistada siiski delegeeritud määruse 2015/63 artikli 5 lõike 1 punktid a ja f või vajaduse korral määrus tervikuna kehtetuks.

65 Nagu juba eespool punktis 21 märgitud, ei kujuta võimalus tugineda ELTL artikli 277 alusel üldkohaldatava akti õigusvastasusele endast iseseisvat õigust ning seda ei saa kasutada põhinõude esitamise õiguse puudumisel (vt 6. juuni 2013. aasta kohtuotsus T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon, T‑279/11, EU:T:2013:299, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).

66 Sellest järeldub, et hageja nõue, mille eesmärk on, et kohus tunnistaks juhul, kui 15. aprilli 2016. aasta otsust ei tühistata, delegeeritud määruse 2015/63 osaliselt või tervikuna õigusvastaseks, on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna hagejal puudub iseseisev, üldkohaldatava akti õigusvastaseks tunnistamise nõude esitamise õigus.

67 Lisaks, kuna hageja nõue, mille eesmärk on, et kohus tunnistaks delegeeritud määruse 2015/63 osaliselt või täielikult õigusvastaseks, on kaudselt, kuid tingimata suunatud veelgi enam 15. aprilli 2016. aasta otsuse õigusvastaseks tunnistamisele tühistamisnõude kontekstis, siis tuleb märkida, et hagi esitamise iseseisva õiguse puudumine tähendab ka seda, et põhinõude vastuvõetamatusega kaasneb ka selle toetuseks esitatud õigusvastasuse väite vastuvõetamatus.

68 Eespool on aga tuvastatud, et tühistamishagi on ilmselgelt vastuvõetamatu osas, milles see on esitatud 15. aprilli 2016. aasta otsuse peale, mis on käesolevas asjas ainsana vaidlustatud (vt eespool punkt 47). Sellest tuleneb, et hageja nõue tunnistada delegeeritud määrus 2015/63 osaliselt või täielikult õigusvastaseks on igal juhul ilmselgelt vastuvõetamatu.

Kokkuvõte

69 Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et käesolev hagi tuleb selle erinevaid aspekte ja osasid arvestades jätta kodukorra artikli 130 alusel vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata osas, milles see on esitatud komisjoni vastu, ja jätta kodukorra artikli 126 alusel ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata osas, milles see on esitatud kriisilahendusnõukogu vastu.

Kohtukulud

70 Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, mõistetakse kohtukulud vastavalt kriisilahendusnõukogu ja komisjoni nõuetele välja hagejalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes

ÜLDKOHUS (kaheksas koda)

otsustab:

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Jätta Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Ühtse Kriisilahendusnõukogu ja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Luxembourg, 19. november 2018.

Kohtusekretär Koja president