KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ATHANASIOS RANTOS

esitatud 2. septembril 2021 ( 1 )

Kohtuasi C‑86/20

Vinařství U Kapličky s.r.o.

versus

Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský soud v Brně (Brno maakonnakohus, Tšehhi Vabariik))

Eelotsusetaotlus – Põllumajandustoodete ühine turukorraldus – Vein – Määrus (EL) nr 1308/2013 – Turustamiseeskirjad – Artikkel 80 – Veinivalmistustavad – Artikkel 90 – Veini import – Määrus (EÜ) nr 555/2008 – Artikkel 43 – Dokument V I 1 – Sertifikaat – Määrus (EL) nr 1306/2013 – Artikkel 89 – Karistused – Kolmandast riigist pärit veini turustamine – Loata veinivalmistustavade järgi valmistatud vein – Vastutusest vabastamine – Tõhusad ja hoiatavad karistused

I. Sissejuhatus

1. Eelotsusetaotlus esitati Tšehhi äriühingu Vinařství U Kapličky s.r.o. ja Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektoráti (põllumajandusliku toidutööstuse riikliku kontrolliasutuse keskinspektsioon, Tšehhi Vabariik, edaspidi „keskinspektsioon“) vahelises kohtuvaidluses trahvi tõttu, mis määrati sellele äriühingule Moldovast pärit veinipartiide ringlusse laskmise eest, mis on toodetud veinivalmistustavade järgi, mis ei ole Euroopa Liidu õigusega lubatud.

2. Taotlus on esitatud sisuliselt määruse (EL) nr 1308/2013 ( 2 ) ja määruse (EÜ) nr 555/2008 ( 3 ) tõlgendamise kohta ning puudutab esiteks küsimust, kas dokumendid, mille on koostanud selle kolmanda riigi asutus, kust eespool nimetatud veinipartiid on pärit, ning mis tõendavad importimisel veinipartiide vastavust liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, on asjakohased selleks, et kontrollida neid veinivalmistustavasid mitte järgiva veinikaupleja vastutust, ja teiseks, kas liikmesriigi õigusnormid, mille järgi võib isik vastutusest kolmandast riigist imporditud ja liidu õigusega mitte lubatud veinivalmistustavade järgi toodetud veinipartiide ringlusse laskmise eest vabaneda, on liidu õigusega vastuolus, kui liikmesriigi ametiasutused ei suuda nende veinipartiide liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele „vastavuse eeldust“, mis on antud dokumendiga V I 1, ümber lükata.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Veinivalmistustavade eeskirjad: määrus nr 1308/2013

3. Nagu nähtub määruse nr 1308/2013 artikli 1 lõikest 1, kehtestatakse selle määrusega põllumajandustoodete ja eelkõige veini ühine turukorraldus ( 4 ).

4. Määruse nr 1308/2013 põhjendustes 4 ja 71 on märgitud: „(4) Tuleks selgitada, et […] määrust (EL) nr 1306/2013 ( 5 ) ning selle alusel vastuvõetud sätteid tuleks põhimõtteliselt kohaldada käesolevas määruses sätestatud meetmete suhtes. Eelkõige on määruses [nr 1306/2013] kehtestatud sätted, millega tagatakse [ühist põllumajanduspoliitikat (ÜPP)] käsitlevates sätetes sisalduvate kohustuste täitmine, sh kontrollid ning nõuetele mittevastavuse korral kohaldatavad haldusmeetmed ja -karistused ning eeskirjad seoses tagatiste esitamise ja vabastamise ning alusetult makstud summade tagasimaksmisega. […] (71) Turustamisstandardeid tuleks kohaldada selleks, et turule tarnitaks lihtsasti standardseid ja rahuldava kvaliteediga tooteid ning need standardid peaksid eelkõige käsitlema tehnilisi mõisteid, liigitust, esitlust, tähistamist ja märgistamist, pakendamist, tootmismeetodit, säilitamist, ladustamist, transporti, seonduvaid haldusdokumente, sertifitseerimist ja tähtaegu, kasutamis- ja müügipiiranguid.“

5. Määruse nr 1308/2013 II jaotise I peatükk, kuhu kuuluvad artiklid 73–123, sisaldab turustamise eeskirju. Artiklist 80 „Veinivalmistustavad ja analüüsimeetodid“ tuleneb: „1. VII lisa II osas loetletud toodete valmistamiseks ja säilitamiseks liidus kasutatakse üksnes veinivalmistustavasid, mis on lubatud VIII lisa kohaselt ning sätestatud artikli 75 lõike 3 punktis g ning artikli 83 lõigetes 2 ja 3[ ( 6 )]. […] Lubatud veinivalmistustavasid võib kasutada üksnes kõnealuste toodete asjakohase valmistamise, säilitamise või töötlemise tagamiseks. VII lisa II osas loetletud tooteid valmistatakse liidus vastavalt VIII lisas sätestatud eeskirjadele[ ( 7 )]. 2. Liidus ei tohi turustada VII lisa II osas loetletud tooteid, kui: a) nende puhul on kasutatud veinivalmistustavasid, mis ei ole liidus lubatud; b) nende puhul on kasutatud veinivalmistustavasid, mis ei ole riiklikul tasandil lubatud, või; c) nende puhul ei ole järgitud VIII lisas sätestatud eeskirju. […]“

6. Määruse nr 1308/2013 artikkel 90 „Veini impordi erisätted“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui ELi toimimise lepingu kohaselt sõlmitud rahvusvahelistes lepingutes ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva peatüki 2. jaos sätestatud veini päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid ja märgistust käsitlevaid sätteid ning käesoleva määruse artiklis 78 osutatud mõisteid, nimetusi ja müüginimetusi CN‑koodide 200961, 200969 ja 2204[ ( 8 )] alla kuuluvate liitu imporditavate toodete suhtes. 2. Kui ELi lepingu kohaselt sõlmitud rahvusvahelistes lepingutes ei ole sätestatud teisiti, toodetakse käesoleva artikli lõikes 1 osutatud tooteid kooskõlas käesoleva määruse kohaselt liidu lubatud veinivalmistustavadega või, enne artikli 80 lõike 3 kohase loa saamist, kooskõlas Rahvusvahelise Viinamarja- ja Veiniorganisatsiooni [OIV] soovitatud ja avaldatud veinivalmistustavadega. 3. Lõikes 1 osutatud toodete importimisel tuleb esitada: a) lõigetes 1 ja 2 osutatud tingimuste täitmist tõendav sertifikaat, mille peab toote päritolumaal koostama pädev asutus ja mis on lisatud komisjoni avaldatavasse loetellu; b) toote päritoluriigi määratud asutuse või osakonna koostatud analüüsiaruanne, kui toode on mõeldud otsetarbimiseks.“

2. Veini liitu importimise dokumentide eeskirjad

a) Määrus nr 555/2008

7. Nagu nähtub määruse nr 555/2008 ( 9 ) artikli 1 lõikest 1, on selle määrusega kehtestatud määruse (EÜ) nr 479/2008 ( 10 ) (veinituru ühise korralduse kohta) sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad, eelkõige seoses kaubandusega kolmandate riikidega (IV jaotis).

8. Määruse nr 555/2008 põhjenduses 40 on kirjas: „Pettuste ennetamiseks tuleks kontrollida iga imporditud tootepartii sertifikaati ja vajaduse korral analüüsiaruannet. Selleks peavad kõnealused dokumendid olema iga partiiga kaasas kuni selle paigutamiseni ühenduse kontrolli alla.“

9. Selle määruse III jaotis, mis sisaldab artikleid 38–54, reguleerib kaubandust kolmandate riikidega. Nimetatud määruse selle jaotise II peatükis „Veini, viinamarjamahla ja -virde importimisel kasutatavad sertifikaadid ja analüüsiaruanded“ sisalduv artikkel 40 „Nõutavad dokumendid“ sätestab: „Määruse nr [479/2008 ( 11 )] artikli 82 lõike 3 punktides a ja b osutatud sertifikaat ja analüüsiaruanne moodustavad ühe dokumendi, mille: a) sertifikaadi osa koostab selle kolmanda riigi asutus, kust tooted on pärit; b) analüüsiaruande osa koostab selle kolmanda riigi poolt tunnustatud ametlik labor, kust tooted on pärit.“

10. Määruse nr 555/2008 artiklis 41 „Analüüsiaruande sisu“ on ette nähtud: „Analüüsiaruanne peab sisaldama järgmist teavet: a) veinide ja kääriva viinamarjavirde puhul: i) alkoholi üldsisaldus mahuprotsentides; ii) tegelik alkoholisisaldus mahuprotsentides; b) viinamarjavirde ja -mahla puhul tihedus; c) veinide, viinamarjavirde ja -mahla puhul: i) kuivekstrakti üldsisaldus; ii) üldhappesus; iii) lenduvate hapete sisaldus; iv) sidrunhappe sisaldus; v) vääveldioksiidi üldsisaldus. […]“

11. Määruse III jaotise II peatüki 2. osas „Täidetavad nõuded ning veini, viinamarjamahla ja -virde impordil kasutatava sertifikaadi ja analüüsiaruande koostamise üksikasjalikud eeskirjad“ sisalduva artikli 43 „Vorm V I 1“ lõikes 1 on sätestatud: „Iga ühendusse importimiseks ettenähtud saadetise kohta koostatakse sertifikaat ja analüüsiaruanne ühtse dokumendina V I 1. Esimeses lõigus osutatud dokument koostatakse vormil V I 1, mis vastab IX lisas esitatud näidisele. Sellele kirjutab alla ametiasutuse ametiisik ja artiklis 48 osutatud tunnustatud labori ametnik.“

12. Selle määruse artikkel 44 „Dokumentide kirjeldus“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Vorm V I 1 koosneb trükitud või käsitsi täidetud originaaleksemplarist ja läbi kopeerpaberi saadud koopiast nimetatud järjestuses. 2. Vorm V I 2 on X lisas esitatud näidise kohaselt koostatud väljavõte, mis sisaldab vormis V I 1 või mõnes teises väljavõttes V I 2 esitatud teavet ning millel on ühenduse tolliasutuse tempel. Vorm V I 2 koosneb originaaleksemplarist ja selle kahest koopiast nimetatud järjestuses. 3. Vormid V I 1 ja väljavõtted V I 2 peavad vastama XI lisas sätestatud tehnilistele eeskirjadele. 4. Nii originaaleksemplar kui koopia peavad olema tootega kaasas. Vormid V I 1 ja V I 2 tuleb täita masinakirjas või käsitsi või mõnda muud asjaomase ametiasutuse poolt tunnustatud tehnilist vahendit kasutades. Vormi käsitsi täitmise korral tuleb väljad täita tindi ja trükitähtedega. Kustutamine ja ülekirjutamine ei ole lubatud. Kui on vaja teha parandusi, kriipsutatakse valed andmed läbi ja lisatakse vajaduse korral vajalikud andmed. Sellise paranduse peab kinnitama paranduse tegija ja olenevalt asjaoludest ametiasutuse, labori või tolliasutuse templiga. […]“

13. Määruse artikli 47 „Kasutamine“ lõikes 1 on ette nähtud: „Asjaomase partii vabasse ringlusse lubamiseks nõutavate tolliformaalsuste täitmisel antakse vormi V I 1 või väljavõtte V I 2 originaaleksemplar ja koopia üle selle liikmesriigi pädevale ametiasustusele, kus kõnealused tolliformaalsused täideti. […]“

14. Määruse nr 555/2008 artiklis 48 „Pädevate asutuste loetelu“ on sätestatud: „1. Komisjon koostab ja ajakohastab kolmandate riikide pädevate asutuste teatiste põhjal vormi V I 1 koostamiseks volitatud asutuste, laborite ja veinitootjate loetelud koos aadressidega. Komisjon avaldab kõnealuste asutuste ja laborite nimed ja aadressid Internetis. 2. Lõikes 1 osutatud kolmandate riikide pädevate asutuste teatises märgitakse: a) vormi V I 1 koostajaks määratud või nimetatud ametiasutuste ja laborite nimed ja aadressid; b) vormi V I 1 koostama volitatud veinitootjate nimed, aadressid ja ametlikud registrikoodid. Lõikes 1 osutatud loetellu kantakse üksnes need esimese lõigu punktis a osutatud asutused ja laborid, keda asjaomase kolmanda riigi pädev asutus on volitanud esitama komisjonile ja liikmesriikidele nende nõudmisel vajalikku teavet vormis esitatud andmete hindamiseks. 3. Kõnealuseid loetelusid ajakohastatakse eeskätt selleks, et kajastada asutuste või laborite aadressi- ja/või nimemuutusi.“

15. Selle määruse VI jaotis, mis sisaldab artikleid 96–104, käsitleb üld-, ülemineku- ja lõppsätteid. Artiklis 98 „Riiklikud sanktsioonid“ on sätestatud: „Ilma et see piiraks määruses nr 479/2008 või käesolevas määruses sätestatud karistuste kohaldamist, näevad liikmesriigid riiklikul tasandil ette määruses nr 479/2008 ja käesolevas määruses sätestatud nõuete rikkumisel kohaldatavad karistused, mis peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, et tagada ühenduste finantshuvide piisav kaitse.“

16. Määruse nr 555/2008 IX lisas esitatud vormi „Artikli 43 lõikes 1 osutatud vorm V I 1“ punktid 9 ja 10 on sõnastatud järgmiselt: „9. KINNITUS Eespool kirjeldatud toode […] ☐ on/☐ ei ole ette nähtud otseselt inimtoiduks kasutamiseks, vastab […] viinamarjatoodete kategooriate[…] [ühenduse määratlusele] ning on toodetud vastavalt ☐ Rahvusvahelise Viinamarja- ja Veiniorganisatsiooni soovitatud ja avaldatud/☐ [ühenduses] lubatud veinivalmistustavadele. […] 10. ANALÜÜSIARUANNE (milles kirjeldatakse eespool nimetatud toodete analüütilisi omadusi) […] VEINI […] puhul – Alkoholi üldsisaldus: – Tegelik alkoholisisaldus: […]“

b) Määrus (EÜ) nr 607/2009

17. Nagu nähtub määruse (EÜ) nr 607/2009 ( 12 ) artikli 1 „Sisu“ lõikest 1, kehtestab määrus (EÜ) nr 479/2008 III jaotise üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses selle jaotise VI peatüki sätetega, mis käsitlevad teatavate veinitoodete märgistust ja esitlusvälimust.

18. Määruse nr 607/2009 artikli 56 „Viide villijale, tootjale, importijale ja müüjale“ ( 13 ) lõikes 1 on ette nähtud: „Määruse [nr 479/2008][ ( 14 )] artikli 59 lõike 1 punktide e ja f ning käesoleva artikli kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid: […] d) „importija“ – ühenduses asuv füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, kes vastutab kolmandate riikide kaupade ringlusesse laskmise eest […] määruse (EMÜ) nr 2913/92 ( 15 ) […] artikli 4 lõike 8 tähenduses; […]“

3. Karistuste eeskirjad

a) Määrus (EÜ) nr 178/2002

19. Nagu nähtub määruse (EÜ) nr 178/2002 ( 16 ) artiklist 1, sisaldab see määrus põhisätteid, mis käsitlevad eelkõige toiduohutust, liidu ja riigi tasandil.

20. Selle määruse artikkel 17 „Kohustused“ näeb ette: „1. Toidu- ja söödakäitlejad peavad enda juhitava ettevõtte kõigil tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappidel tagama toidu ja sööda vastavuse nende tegevust reguleerivatele toidualaste õigusnormide nõuetele ning kontrollima kõnealuste nõuete täitmist. 2. Liikmesriigid jõustavad toidualased õigusnormid ning jälgivad ja kontrollivad, et toidu- ja söödakäitlejad täidaksid toidualaste õigusnormide asjakohaseid nõudeid kõigil tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappidel. […] Liikmesriigid kehtestavad ka eeskirjad meetmete ja karistuste kohta toidu- ja söödaalaste õigusnormide rikkumise puhul. Kehtestatavad meetmed ja karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“

b) Määrus nr 1306/2013

21. Nagu nähtub määruse nr 1306/2013 artiklist 1, on selle määrusega kehtestatud eeskirjad, mis reguleerivad eelkõige ÜPP kulude rahastamist ning liikmesriikide kehtestatavaid haldus- ja kontrollisüsteeme.

22. Selle määruse põhjenduses 39 on märgitud: „[…] Põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktide rikkumise juhtudel, kui liidu õigusaktidega ei ole sätestatud halduskaristusi käsitlevaid üksikasjalikke eeskirju, peaksid liikmesriigid kehtestama riigisisesed karistused, mis peaksid olema tõhusad, hoiatavad ja proportsionaalsed.“

23. Selle määruse V jaotise „Kontrollisüsteemid ja karistused“ artiklis 64 „Halduskaristuste kohaldamine“ on ette nähtud: „[…] 2. Halduskaristust ei kohaldata: […] d) kui asjaomane isik suudab pädevale asutusele rahuldaval viisil tõendada, et ta ei ole süüdi lõikes 1 osutatud kohustustega seotud mittevastavuses või kui pädev asutus on jõudnud muul viisil veendumuseni, et asjaomane isik ei ole süüdi; […]“

24. Sama määruse artikli 89 „Turukorralduseeskirjadega seotud muud kontrollid ja karistused“ lõigetes 3 ja 4 on sätestatud: „3. Liikmesriigid viivad läbi riskianalüüsipõhist kontrolli, et teha kindlaks, kas [määruse nr 1308/2013] I lisas osutatud tooted vastavad [selle määruse] II osa II jaotise I peatüki I jaos sätestatud eeskirjadele, ning kohaldavad vajaduse korral halduskaristusi. 4. Ilma et see piiraks artikli 64 alusel vastu võetud veinisektorit käsitlevate õigusaktide kohaldamist, kohaldavad liikmesriigid veinisektorit käsitlevate liidu eeskirjade rikkumise korral proportsionaalseid, tõhusaid ja hoiatavaid halduskaristusi. Selliseid karistusi ei kohaldata artikli 64 lõike 2 punktides a–d nimetatud juhtudel ja kui mittevastavus on kergemat laadi.“

B. Tšehhi õigus

25. Viinamarjakasvatuse ja veinikultuuri seaduse nr 321/2004 (zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství; edaspidi „seadus nr 321/2004“) kuni 31. märtsini 2017 kehtinud redaktsiooni artikli 39 lõike 1 punktis ff on sätestatud: „Juriidiline või füüsiline isik toote tootja või turustajana paneb toime haldusrikkumise, kui ta rikub viinmarjakasvatust, veinitootmist või veini turustamist reguleerivas [liidu] sättes ette nähtud kohustust.“

26. Seaduse nr 321/2004 artikli 40 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt: „Juriidilist isikut ei peeta vastutavaks haldusrikkumise eest, kui ta tõendab, et ta ei ole jätnud mingeid kohustuse rikkumise takistamiseks nõutavaid pingutusi omalt poolt tegemata.“

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

27. Tšehhi Vabariigi põllumajandusliku toidutööstuse riikliku kontrolliasutuse Brno osakond (Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně) tunnistas 14. jaanuari 2016. aasta otsuses veiniettevõtja Vinařství U Kapličky süüdi seaduse nr 321/2004 artikli 39 lõike 1 punktis ff sätestatud haldusrikkumistes niisuguste Moldovast imporditud veinipartiide (edaspidi „kõnealused tooted“) Tšehhi Vabariigis ringlusse laskmise eest, mis olid määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punkti a rikkudes toodetud mitte lubatud veinivalmistustavade järgi või mis ei vastanud naturaalse alkoholisisalduse mahuprotsentides suurendamist käsitlevatele eeskirjadele, rikkudes selle määruse artikli 80 lõike 2 punkti c (edaspidi „vaidlusalused rikkumised“), määras talle trahvi summas 2100000 Tšehhi krooni (CZK) (umbes 80000 eurot) ning nõudis äriühingult 86420 CZK (umbes 3000 eurot) laborianalüüside kulu hüvitamiseks.

28. Pärast mitut haldus- ja kohtumenetlust, milles Vinařství U Kapličky kaebused kas rahuldati põhjusel, et põhimõtteliselt ei olnud välistatud, et see äriühing võiks vaidlusaluste rikkumiste eest vastutusest vabaneda, tuginedes Moldova pädevate ametiasutuste poolt määruse nr 555/2008 alusel koostatud dokumentidele V I 1, või siis jäeti rahuldamata põhjusel, et need dokumendid V I 1 on lihtsalt haldusformaalsus kõnealuste toodete liitu sisse toomiseks ja nendest ei piisa selleks, et nimetatud äriühingut vastutusest vaidlusaluste rikkumiste eest vabastada, tuvastas Ústavní soud (Tšehhi Vabariigi konstitutsioonikohus,) 5. septembri 2019. aasta otsusega, et oli rikutud Vinařství U Kapličky õigust õiglasele kohtumenetlusele, kuna Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus) oli tagasi lükanud argumendi, et dokumendis V I 1 esitatud kinnitus on siduv, pöördumata eelnevalt ELTL artikli 267 alusel eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole.

29. Neil asjaoludel otsustas Krajský soud v Brně (Brno maakonnakohus, Tšehhi Vabariik) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [määruse nr 555/2008] kohaselt väljastatud dokument V I 1, mis sisaldab kolmanda riigi volitatud asutuse kinnitust, mille kohaselt on toode toodetud vastavalt OIV soovitatud ja avaldatud, ühenduses lubatud veinivalmistustavadele, on lihtsalt haldustingimus veini [liidu] territooriumile lubamiseks? 2. Kas liidu õigusega on vastuolus riigisisese õiguse põhimõte, mis võimaldab Moldovast imporditud veinikauplejal vabaneda vastutusest rikkumise eest, mis seisneb [liidus] mitte lubatud veinivalmistustavade järgi valmistatud veini turustamises, kui liikmesriigi ametivõimud ei lükka ümber eeldust, et vein on toodetud [liidus] lubatud veinivalmistustavade järgi, mida võis veinikaupleja järeldada Moldova ametiasutuste poolt [määruse nr 555/2008] kohaselt väljastatud dokumendist V I 1?“

30. Kirjalikud seisukohad on esitanud Tšehhi Vabariik ja Euroopa Komisjon. Samad pooled vastasid ka kirjalikult Euroopa Kohtu küsimustele. Nendele küsimustele vastas ka Itaalia valitsus, kes kirjalikke seisukohti ei esitanud. Euroopa Kohus otsustas vastavalt kodukorra artikli 76 lõikele 2 lahendada asja ilma kohtuistungit pidamata.

IV. Õiguslik analüüs

A. Esimene eelotsuse küsimus

1. Sissejuhatavad kaalutlused

31. Esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1308/2013 artikli 90 lõike 3 punktis a ette nähtud kinnitus, mis on esitatud dokumendis V I 1, mis on koostatud määruse nr 555/2008 artikli 43 tähenduses ja mille kohaselt on kõnealused tooted valmistatud liidu õigusega lubatud veinivalmistustava järgi, on lihtsalt „haldustingimus“ nende toodete liidu territooriumile sisse toomiseks või on see vastupidi asjakohane selleks, et tuvastada kaupleja vastutust nende toodete turustamise eest, kui tooted ei ole nende tavadega kooskõlas määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punkti a tähenduses.

32. Käesoleval juhul leidis keskinspektsioon, kui ta analüüsis Vinařství U Kapličky vastutust vaidlusaluste rikkumiste eest, et kõnealuseid tooteid puudutavaid dokumente V I 1 ei ole vaja analüüsida, kuna need dokumendid ei võimaldaks sellel äriühingul vabaneda vastutusest nende õigusrikkumiste eest, samas kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tunnustatakse liidu õigusnormides dokumente V I 1 koostama volitatud asutuste koostatud kinnitusi algusest peale, välja arvatud usalduse kuritarvitamise korral. Seega ei ole dokumendis V I 1 esitatud kinnitus lihtsalt tolliga seotud haldusformaalsus, vaid veinikauplejale võib sellest jääda mulje, et imporditav vein vastab teatavatele kvaliteedistandarditele.

33. Sellega seoses väidab Tšehhi valitsus, et dokument V I 1 on mõeldud üksnes kõnealuste toodete vabasse ringlusse lubamiseks vajalike tolliformaalsuste täitmiseks ega ole asjakohane nende toodete järgnevaks turustamiseks liidu territooriumil, samas kui komisjon leiab, et selline dokument on teataval määral asjakohane nende toodete omaduste kindlakstegemiseks, kuigi see ei taga automaatselt imporditava veini vastavust liidu eeskirjadele, mida tuleks kontrollida asjaomase liikmesriigi või importija tehtud täiendavate kontrollide abil. Viimati nimetatud seisukohaga ühineb sisuliselt ka Itaalia valitsus.

34. Käesoleva ettepaneku järgmistes punktides näib mulle tarvilik esitada ülevaade kohaldatavast õiguslikust raamistikust, et seejärel uurida dokumendi V I 1 asjakohasust kaupleja vastutuse analüüsimisel, milles on tõstatatud küsimus põhikohtuasjas.

2. Kohaldatav õiguslik raamistik

35. Esiteks on määruses nr 1308/2013 muu hulgas ette nähtud veinivalmistustavade ja analüüsimeetodite eeskirjad ning viinamarjatoodete importimise tingimused. Selle määruse artikli 80 lõikes 2 on sisuliselt sätestatud, et neid tooteid ei või liidus turustada, kui need on valmistatud niisuguse veinivalmistustava järgi, mis ei ole lubatud. Nimetatud määruse artikli 90 lõike 3 punktides a ja b on sätestatud, et nende toodete importimise tingimuseks on kaks järgmist elementi: – esiteks kinnitus liidu õigusega lubatud või OIV soovitatud ja avaldatud veinivalmistustavadest kinnipidamise kohta, mille on koostanud selle kolmanda riigi pädev asutus, kust toode on pärit, ning mis on esitatud nimekirjas, mille on komisjon avaldanud selle toote päritoluriigis; – teiseks analüüsiaruanne, mille on koostanud selle toote päritoluriigi määratud asutus või talitus.

36. Teiseks on määruses nr 555/2008 muu hulgas ette nähtud kõnealuste toodete importimiseks nõutavad dokumendid. Selle määruse artiklis 40 on täpsustatud, et eespool nimetatud kinnitus ja analüüsiaruanne koostatakse ühes ja samas dokumendis, mis on määruse artiklis 43 määratletud kui „dokument V I 1“. Viimati nimetatud sätte lõike 1 teises lõigus on samuti ette nähtud, et see dokument koostatakse iga liitu importimiseks mõeldud partii kohta „vormil V I 1“, mis vastab sama määruse IX lisas esitatud vormile. See vorm, mis on ära toodud käesoleva ettepaneku punktis 16, sisaldab esiteks eeltäidetud kinnitusevormi, millega pädev asutus kinnitab nimelt, et uuritud tooted on valmistatud vastavalt OIV soovitatud ja avaldatud või liidus lubatud veinivalmistustavadele, ning teiseks eeltäidetud analüüsiaruande vormi, mis tuleb täita, märkides kogu alkoholisisalduse mahuprotsentides ja tegeliku alkoholisisalduse mahuprotsentides.

37. Määruse nr 555/2008 artikli 47 tähenduses esitatakse dokument V I 1 impordiriigi pädevale tolliasutusele kauba vabasse ringlusse lubamiseks nõutud tolliformaalsuste täitmise ajal.

3. Dokumendi V I 1 asjakohasus

38. Mis puutub dokumendi V I 1 asjakohasusse kaupleja vastutuse analüüsimisel niisuguse veini turustamise eest, mis ei vasta liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, siis tuleb minu arvates eristada ühelt poolt kõnealuste toodete liitu importimise ja vabasse ringlusse lubamise ( 17 ) eeskirju ning teiselt poolt nende toodete liidus turustamise eeskirju. Kuigi nende toodete importimiseks ja vabasse ringlusse lubamiseks piisab nende päritolu, ehtsuse ja kvaliteediomaduste kontrollimisest importimise ajal, eelkõige nende toodete turustamiseks liidu õigusnormide kohaselt volitatud asutuste koostatud dokumentide abil, on nimelt vajalik, et need tooted oleksid igal ajal kooskõlas veinivalmistustavadega.

39. Kuigi dokumendi V I 1 esitamine selle liikmesriigi pädevatele asutustele, kus täidetakse tolliformaalsused, võimaldab kõnealuste toodete vabasse ringlusse lubamist, ei ole see iseenesest piisav selleks, et järeldada, et need tooted vastavad igal hetkel liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, mis on nõutavad nende turustamiseks liidu turul. Nagu rõhutab komisjon, kuna vein on kompleksne ja mitmete välistingimuste suhtes tundlik toode, sealhulgas transportimise ajal, võib toote mittevastavus liidu standarditele olla tingitud ka mõnest pärast selle dokumendi väljastamist aset leidnud sekkumistoimingust. Seepärast on kvaliteedi kindlustamiseks vajalikud perioodilised täiendavad kontrollid, mida peab tegema importija ( 18 ).

40. Teisisõnu näib mulle ilmne, et põhimõtteliselt liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadest kinni pidamisest veini importimiseks ja vabasse ringlusse lubamiseks, mille alla kuuluvad dokumendis V I 1 vormistatud kinnitus ja analüüsiaruanne, ainuüksi ei piisa selleks, et tagada nende tavade järgimine selle veini turustamisel määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punkti a tähenduses.

41. Kuna dokument VI I 1 tõendab importimise hetkel veinipartii vastavust liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, ei saa siiski järeldada, et see dokument on lihtsalt „haldusformaalsus“, mis ei ole veini turustamisega seotud kaupleja vastutuse hindamisel üldse asjakohane. Minu arvates võivad liikmesriigi pädevad asutused seda dokumenti arvesse võtta asjaolude hulgas, mis on asjakohased veinikaupleja hoolsuse kontrollimiseks ja järelikult selleks, et välistada tema vastutus niisuguste rikkumiste eest, nagu on kõne all põhikohtuasjas.

42. Küll aga tuleks dokumendi V I 1 asjakohasust hinnata konkreetse juhtumi asjaolude seisukohast, näiteks olenevalt selle dokumendi väljastamisest möödunud ajast, toote transportimisest ja võimalikest muudest sekkumistoimingutest, mis on kõnealuste toodetega tehtud, ning ka kõikidest muudest asjaoludest, mis võivad nende toodete kvaliteeti mõjutada ( 19 ). Tahtmata tungida eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevustesse, piirdun siinkohal ainult rõhutamisega, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab Tšehhi valitsuse poolt esile toodud asjaolusid, mis tõendavad, et Vinařství U Kapličky pidi olema teadlik, et tema imporditud veinidega on probleeme ( 20 ), siis on nende tõttu selle dokumendi asjakohasus käesoleval juhul väga piiratud.

43. Kokkuvõttes teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1308/2013 artikli 90 lõike 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 555/2008 artikli 43 tähenduses koostatud dokumendis V I 1 esitatud kinnitus, mille kohaselt on kõnealused tooted valmistatud liidu õigusega lubatud veinivalmistustava järgi, ei ole lihtsalt „haldustingimus“ veini liidu territooriumile sisse toomiseks ja seda võib arvesse võtta asjakohaste andmete hulgas selleks, et tuvastada kaupleja vastutust veini turustamise eest, mis ei ole nende tavadega kooskõlas määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punkti a tähenduses.

B. Teine eelotsuse küsimus

1. Sissejuhatavad kaalutlused

44. Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigusega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võib isik vabaneda vastutusest vaidlusaluste õigusrikkumiste eest, kui liikmesriigi ametiasutused ei lükka ümber dokumendis V I 1 esitatud kinnitusest tulenevat eeldust, et kõnealused tooted on valmistatud kooskõlas liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadega.

45. Sellega seoses tõlgendab eelotsusetaotluse esitanud kohus seaduse nr 321/2004 artikli 40 lõiget 1 Ústavní soudi (konstitutsioonikohus) kohtupraktikat arvestades nii, et dokumendis VI I 1 esitatud kinnitus loob (ümberlükatava) eelduse, et sertifitseeritud veinipartii vastab liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele. Mulle näib, et see „vastavuse eeldus“ kehtib mitte ainult kõnealuse toote importimise hetkel, vaid ka kogu selle liidus turustamise ajal.

46. Tšehhi valitsus leiab, et liidu õigus ei võimalda niisugusel äriühingul nagu Vinařství U Kapličky üksnes dokumendile V I 1 tuginedes vastutusest vaidlusaluste rikkumiste eest vabaneda, samas kui komisjon leiab, et liidu õigusega ei ole vastuolus riigisisene õigusnorm, mis võimaldab Moldovast imporditud veini kauplejal vabaneda vastutusest vaidlusaluste rikkumiste eest, kui ta tõendab, et ta on kõik temalt nõutavad pingutused niisuguse rikkumise takistamiseks, tingimusel et riigisisest eeskirja ei tõlgendata nii, et lihtsalt sellest, et kaupleja esitab Moldova pädeva asutuse väljastatud dokumendi V I 1, piisab selleks, et teda vabastada vastutusest nende rikkumiste eest.

47. Enne kui hakkan analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud eelduse kooskõla liidu õigusega, on minu arvates tarvilik esitada ülevaade kohaldatavast õiguslikust raamistikust.

2. Kohaldatav õiguslik raamistik

48. Nagu on meenutatud määruse nr 1308/2013 põhjenduses 4, on selle määrusega kehtestatud eeskirjade rikkumise eest ette nähtud sanktsioonid kehtestatud määrusega nr 1306/2013, millega kehtestatakse eelkõige liikmesriikide haldus- ja kontrollisüsteeme reguleerivad eeskirjad seoses kulude rahastamisega ühise põllumajanduspoliitika raames. Viimati nimetatud määruse artikli 89 lõikes 4 on ette nähtud, et liikmesriigid kohaldavad veinisektorit käsitlevate liidu eeskirjade – sealhulgas määruse nr 1308/2013 artikli 80 – rikkumise korral „proportsionaalseid, tõhusaid ja hoiatavaid“ halduskaristusi. Sama säte näeb ette, et neid karistusi ei kohaldata lisaks määruse artikli 64 lõike 2 punktis d kirjeldatud juhul, st juhul, kui asjaomane isik suudab pädeva asutuse arvates veenvalt tõendada, et ta ei ole eksinud, kui ta ei täida põllumajandussektori õigusaktide kohaldamisest tulenevaid kohustusi või et pädev asutus on muul viisil veendunud, et see isik ei ole süüdi.

49. Märgin, et eeskirjad, mis käsitlevad toidukäitlejate ja liikmesriikide vastutust ning nendega seotud karistusi, on ette nähtud ka määruse nr 178/2002 ( 21 ) artiklis 17 ja määruse nr 555/2008 ( 22 ) artiklis 98, mis ei ole käesolevas kohtuasjas vahetult kohaldatavad ( 23 ).

50. Igal juhul on määruse nr 1306/2013 artiklis 89, määruse nr 178/2002 artikli 17 lõikes 2 ja määruse nr 555/2008 artiklis 98 sätestatud samad õiguslikud nõuded, jättes liikmesriikidele menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt võimaluse näha ette halduskaristused eelkõige veinivalmistustavade eeskirjade rikkumise eest ning nõudes, et liikmesriigi õiguses ette nähtud karistused, mida tuleb liidu õiguse rikkumise korral kohaldada, oleksid proportsionaalsed, tõhusad ja hoiatavad ( 24 ).

51. Mis asjakohastesse riigisisestesse õigusnormidesse puutub, siis on seaduse nr 321/2004 artikli 40 lõikes 1 sätestatud, et juriidilise isiku suhtes ei kohaldata haldusrikkumise eest vastutust, kui ta tõendab, et ta ei jätnud tegemata ühtki omapoolset nõutavat pingutust kohustuse rikkumise ärahoidmiseks.

3. Asjakohaste liigu õigusnormide tõlgendamine

52. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 48–50 märkisin, annavad asjaomased liidu õigusnormid liikmesriikidele pädevuse kehtestada veinivalmistustavade järgimise eeskirjade rikkumise eest halduskaristusi, nähes samas ette, et need karistused peavad olema „proportsionaalsed, tõhusad ja hoiatavad“. Lisaks ei puuduta teine eelotsuse küsimus mitte sanktsioone endid, vaid menetlusnormi, mis juhul, kui veinikauplejal on olemas dokument V I 1, sisuliselt pöörab ümber tõendamiskoormise, mis puudutab selle kaupleja vastutuse tõendamist niisuguse toote turustamise eest, mis on valmistatud veinivalmistustavade järgi, mis ei ole liidu õigusega lubatud.

53. Tuletan siinkohal meelde, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale tuleb valdkonnas liidu õigusnormide puudumise korral need kehtestada iga liikmesriigi õiguskorras menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes, kuid siiski nii, et need ei oleks vähem soodsad kui riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad eeskirjad (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks liidu õigusega antud õiguste teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) ( 25 ).

54. Mis puutub tõhususe põhimõttesse, milles on põhikohtuasjas küsimus tõstatatud, siis meenutan, et määruse nr 1306/2013 artikli 89 lõike 4 kohaselt kohaldavad liikmesriigid liidu veinisektori eeskirjade rikkumise korral karistusi, mis on eelkõige „tõhusad ja hoiatavad“ ( 26 ); liidu õiguse kohaselt tuleb kontrollida, et nende rakenduseeskirjad, sealhulgas kõik asjakohased menetlusnormid ei ole selle põhimõttega vastuolus, mida peab kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus. Nimelt võivad esmapilgul sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, muutes veinikaupleja vastutuse tuvastamise liidu veinivalmistustavade eeskirjade ( 27 ) rikkumise eest eriti raskeks või koguni võimatuks, mõjutada liidu õiguse alusel nendes õigusnormides ette nähtud karistuste tõhusust.

55. Selleks et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule liidu õiguse kohaseid tarvilikke tõlgendusjuhiseid, mis võimaldaksid tal ise otsustada, kas asjakohased riigisisesed õigusnormid on liidu õigusega kooskõlas, märgin kõigepealt, et määruse nr 607/2009 artikli 56 lõike 1 punkti d kohaselt on importija liidus asuv füüsiline või juriidiline isik või nende isikute rühm, kes vastutab nende imporditud toodete vabasse ringlusse lubamise eest ja on nimelt vastutav nende vastavuse eest liidu veinivalmistustavadele vastavalt määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punktile a.

56. Seejärel tõden, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu pakutud seaduse nr 321/2004 artikli 40 lõike 1 tõlgendus tähendab sisuliselt tõendamiskoormise seoses veinikaupleja vastutuse tuvastamisega selliste toodete turustamise eest, mis on valmistatud veinivalmistustavade järgi, mis ei ole määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punkti a tähenduses liidu õigusega lubatud, ümberpööramist üksnes dokumendis V I 1 ( 28 ) esitatud kinnituse alusel.

57. Lõpuks meenutan, et määruse nr 1308/2013 artikli 90 lõike 3 kohaselt esitatakse see kinnitus kõnealuste toodete importimiseks ning et määruse nr 555/2008 artikli 47 kohaselt esitatakse see dokument pädevatele asutustele nende toodete vabasse ringlusse lubamiseks nõutavate tolliformaalsuste täitmisel. Nagu ma vastuses esimesele eelotsuse küsimusele ( 29 ) märkisin, ei ole see kinnitus seega mõeldud selleks, et tõendada liidu õigusega lubatud veinivalmistustavade järgimist kogu nende toodete turustamise jooksul, nagu on ette nähtud määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõikes 2.

58. Neil asjaoludel kahtlen, kas tõendamiskoormise ümberpööramine seoses kõnealuseid tooteid turustava isiku vastutusega, mis kannab nende toodete kvaliteedi kontrollimise kohustuse üle liikmesriigi pädevatele asutustele ja muudab selle isiku vastutuse tõendamise eriti raskeks või koguni võimatuks, võib põhineda niisugusel kinnitusel nagu dokumendis VI I 1 esitatud kinnitus, mis kinnitab liidu veinivalmistustavade järgimist niisuguse toote nagu vein importimise ajal, mis on keerukas ja tundlik toode mitmete välistingimuste suhtes, mis võivad selle transportimise või muude edasiste käitlemis- või sekkumistoimingute ajal esineda. Vajalikud kontrollid tuleb teha siiski eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

59. Kokkuvõttes teen ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1306/2013 artiklit 89 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole kaupleja, kes impordib veini kolmandast riigist, vastutav selle eest, et need veinipartiid, mille kohta on väljastatud dokumendis V I 1 esitatud kinnitus, ei vasta liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, juhul kui riigi ametiasutused ei suuda selle dokumendiga antud „nõuetele vastavuse eeldust“ ümber lükata, kui see eeldus muudab selle kaupleja vastutuse tuvastamise eriti raskeks või koguni võimatuks, arvestades eelkõige, et: – määruse nr 607/2009 artikli 56 lõike 1 punkti d kohaselt on importija liidus asuv füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, kes vastutab imporditud kaupade ringlusesse laskmise eest; – eelotsusetaotluse esitanud kohtu pakutud riigisiseste õigusnormide tõlgendus tähendab sisuliselt tõendamiskoormise seoses veinikaupleja vastutuse tuvastamisega selliste toodete turustamise eest, mis on valmistatud liidus mitte lubatud veinivalmistustavade järgi, ümberpööramist üksnes dokumendis V I 1 esitatud kinnituse alusel; – see kinnitus ei ole mõeldud spetsiaalselt selleks, et tagada liidu õigusega lubatud veinivalmistustavade järgimine kogu nende toodete turustamise jooksul, nagu on ette nähtud määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõikes 2.

V. Ettepanek

60. Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Krajský soud v Brně (Brno maakonnakohus, Tšehhi Vabariik) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007, artikli 90 lõike 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et komisjoni 27. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 555/2008, milles sätestatakse veinituru ühist korraldust käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 479/2008 üksikasjalikud rakenduseeskirjad veinisektoris seoses toetusprogrammide, kolmandate riikidega kauplemise, tootmisvõimsuse ja kontrollidega, artikli 43 tähenduses koostatud dokumentides V I 1 esitatud kinnitus, mille kohaselt on Euroopa Liitu imporditud veinipartiid valmistatud liidu õigusega lubatud veinivalmistustavade järgi, ei ole lihtsalt „haldustingimus“ veini liidu territooriumile sisse toomiseks ja seda võib arvesse võtta asjakohaste andmete hulgas selleks, et tuvastada kaupleja vastutust veini turustamise eest, mis ei ole kooskõlas veinivalmistustavadega määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punkti a tähenduses. 2. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013 määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, juhtimise ja järelevalve kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008, artiklit 89 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole kaupleja, kes impordib veini kolmandast riigist, vastutav selle eest, et need veinipartiid, mille kohta on väljastatud dokumendis V I 1 esitatud kinnitus, ei vasta liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, juhul kui riigi ametiasutused ei suuda selle dokumendiga antud „nõuetele vastavuse eeldust“ ümber lükata, kui see eeldus muudab selle kaupleja vastutuse tuvastamise eriti raskeks või koguni võimatuks, arvestades eelkõige, et: – määruse nr 607/2009 artikli 56 lõike 1 punkti d kohaselt on importija liidus asuv füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, kes vastutab imporditud kaupade ringlusesse laskmise eest; – eelotsusetaotluse esitanud kohtu pakutud riigisiseste õigusnormide tõlgendus tähendab sisuliselt tõendamiskoormise seoses veinikaupleja vastutuse tuvastamisega selliste toodete turustamise eest, mis on valmistatud liidus mitte lubatud veinivalmistustavade järgi, ümberpööramist üksnes dokumendis V I 1 esitatud kinnituse alusel; – see kinnitus ei ole mõeldud spetsiaalselt selleks, et tagada liidu õigusega lubatud veinivalmistustavade järgimine kogu nende toodete turustamise jooksul, nagu on ette nähtud määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõikes 2.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671).

( 3 ) Komisjoni 27. juuni 2008. aasta määrus, milles sätestatakse veinituru ühist korraldust käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 479/2008 üksikasjalikud rakenduseeskirjad veinisektoris seoses toetusprogrammide, kolmandate riikidega kauplemise, tootmisvõimsuse ja kontrollidega (ELT 2008, L 170, lk 1).

( 4 ) Selle määrusega tunnistati kehtetuks nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (ELT 2007, L 299, lk 1).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549, ja parandus ELT 2016, L 130, lk 13).

( 6 ) See osa puudutab „viinamarjasaaduste kategooriaid“, mille hulka kuulub ka „vein“, mis on määratletud kui „ainult värskete purustatud või purustamata viinamarjade või viinamarjavirde täielikul või osalisel käärimisel saadud saadus“.

( 7 ) See lisa käsitleb „[a]rtiklis 80 osutatud veinivalmistustava[si]d“.

( 8 ) Need koodid hõlmavad muu hulgas viinamarjavirret ja veini.

( 9 ) Seda määrust muudeti komisjoni 11. detsembri 2017. aasta delegeeritud määruse (EL) 2018/273, millega täiendatakse [määrust nr 1308/2013] viinapuude istutuseks antavate lubade süsteemi, istandusregistri, saatedokumentide ja sertifitseerimise, sissetulevate ja väljaminevate kaupade registri, kohustuslike deklaratsioonide, teavituste ja teabe avaldamise osas, millega täiendatakse [määrust nr 1306/2013] asjakohase kontrolli ja karistuste osas ning millega muudetakse komisjoni määrusi [nr 555/2008], (EÜ) nr 606/2009 ja (EÜ) nr 607/2009 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni määrus (EÜ) nr 436/2009 ja komisjoni delegeeritud määrus (EL) 2015/560(ELT 2018, L 58, lk 1), artikliga 52. Selle sättega tunnistati kehtetuks kõik määruse nr 555/2008 sätted, millele on viidatud allpool, kuid mis on põhikohtuasjas siiski ratione temporis kohaldatavad.

( 10 ) Nõukogu 29. aprilli 2008. aasta määrus, mis käsitleb veinituru ühist korraldust ja millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 1493/1999, (EÜ) nr 1782/2003, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 3/2008 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 2392/86 ja (EÜ) nr 1493/1999 (ELT 2008, L 148, lk 1). See määrus tunnistati kehtetuks nõukogu 25. mai 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 491/2009, millega muudetakse määrust nr 1234/2007 (ELT 2009, L 154, lk 1). Määruse nr 491/2009 artikli 3 lõike 1 teise lõigu kohaselt mõeldakse viiteid määrusele nr 479/2008 viidetena määrusele nr 1234/2007, mis omakorda tunnistati määrusega nr 1308/2013 kehtetuks.

( 11 ) Määruse nr 479/2008 artikkel 82 asendati määruse nr 1234/2007 artikliga 158a, mis omakorda asendati määruse nr 1308/2013 artikliga 90.

( 12 ) Komisjoni 14. juuli 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse üksikasjalikud rakenduseeskirjad määrusele nr 479/2008 seoses teatavate veinitoodete kaitstud päritolunimetuste, kaitstud geograafiliste tähiste, traditsiooniliste nimetuste, märgistuse ja esitlusvälimusega (ELT 2009, L 193, lk 60). See määrus tunnistati kehtetuks komisjoni 17. oktoobri 2018. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2019/33, millega täiendatakse määrust nr 1308/2013 veinisektori kaitstud päritolunimetuste, geograafiliste tähiste ja traditsiooniliste nimetuste kaitsetaotluste, vastuväite esitamise menetluse, kasutuspiirangute, tootespetsifikaatide muutmise, tühistamise ning märgistamise ja esitlusviisi osas (ELT 2019, L 9, lk 2). Võttes aga arvesse põhikohtuasja asjaolude kuupäeva, on määrus nr 607/2009 käesolevas asjas endiselt kohaldatav.

( 13 ) See säte kuulub määruse IV peatüki „Märgistus ja esitlusvälimus“ 1. jakku „Kohustuslikud üksikasjad“.

( 14 ) Selle määruse artikli 59 „Kohustuslikud üksikasjad“ lõike 1 punktides e ja f oli muu hulgas ette nähtud, et liidus turustatava või ekspordiks mõeldud veini märgistuses ja esitlemisel on kohustuslik märkida esiteks villija nimi või vahuveini, gaseeritud vahuveini, kvaliteetvahuveini või aromaatse kvaliteetvahuveini puhul tootja või müüja nimi, ning teiseks imporditud veinide puhul importija nimi. Nimetatud määruse artikkel 59 asendati ilma muudatusteta määruse nr 1234/2007 artikliga 118g, mis omakorda asendati määruse nr 1308/2013 artikliga 119.

( 15 ) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), mis tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (ELT 2008, L 145, lk 1), mis omakorda tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrusega (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT 2013, L 269, lk 1).

( 16 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrus, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT 2002, L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 463).

( 17 ) Märgin, et dokumenti V I 1 käsitlevates liidu õigusnormides ei tehta selget vahet selle dokumendi kasutamisel ühelt poolt kõnealuste toodete importimiseks ja teiselt poolt nende vabasse ringlusse lubamiseks. Kuigi määruse nr 1308/2013 artikli 90 lõikes 3 on muu hulgas ette nähtud, et veini importimisel tuleb esitada kinnitus ja analüüsiaruanne, mis on määruse nr 555/2008 artiklite 40 ja 43 kohaselt vormistatud dokumendis VI 1, on selle määruse artiklis 47 täpsustatud, et see dokument esitatakse pädevatele asutustele selle partii vabasse ringlusse lubamiseks nõutud tolliformaalsuste täitmise ajal.

( 18 ) Määruse nr 607/2009 artikli 56 lõike 1 punktis d on sätestatud, et eelkõige määruse nr 479/2008 artikli 59 lõike 1 punkti f [mis vastab praegu määruse nr 1308/2013 artikli 119 lõike 1 punktile f – vt käesoleva ettepaneku 14. joonealune märkus) kohaselt on „importija“„ [liidus] asuv füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, kes vastutab [imporditud] kaupade ringlusesse laskmise eest“ (kohtujuristi kursiiv).

( 19 ) Näiteks näib mulle, et kuigi selles dokumendis sisalduv kinnitus võib omada teatavat tähtsust kontrollimisel, kas importija näitas üles mõistlikku hoolsust selle veinipartii vabasse ringlusse lubamisel, mille kohta see kinnitus on antud, ei ole see enam nii juhul, kui see toode on üle viidud või seda on manipuleeritud, või isegi siis, kui selle importimisest on möödunud teatud aeg.

( 20 ) Tšehhi valitsus viitab eelkõige karistusele, mis määrati sellele äriühingule 2014. aastal imporditud veinide eest, ja asjaolule, et keskinspektsioon oli väljendanud kahtlust teatavate imporditud veinide kvaliteedi, kõnealuste toodete äärmiselt madala ostuhinna ja „ähmaste“ müügitingimuste osas, kui neid tooteid enne jaemüüki kahe samade isikute hallatava äriühingu vahet toimetati.

( 21 ) Selles artiklis on esiteks lõikes 1 ette nähtud, et toidukäitlejad tagavad oma tegevuse suhtes kohaldatavate toidualaste õigusnormide nõuete täitmise ja kontrollivad nende nõuete täitmist, ning teiseks on lõikes 2 ette nähtud, et liikmesriigid jälgivad ja kontrollivad muu hulgas seda, et käitlejad täidaksid neile kohaldatavaid nõudeid, ning kehtestavad eeskirjad meetmete ja karistuste kohta nende eeskirjade rikkumise korral, täpsustades, et ette nähtud meetmed ja karistused peavad olema „tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad“.

( 22 ) Selle artikliga kohustatakse nimelt liikmesriike nägema määruses nr 479/2008 (nüüd asendatud määrusega nr 1308/2013) sätestatud nõuete rikkumise korral riiklikul tasandil ette karistuste kohaldamine (vt käesoleva ettepaneku 10. joonealune märkus), mis oleksid „tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad“, et tagada liidu finantshuvide piisav kaitse.

( 23 ) Määruse nr 178/2002 artikli 17 kohta on Euroopa Kohus juba otsustanud, et see artikkel on toiduainete valdkonnas üldeeskiri, mida kohaldatakse ainult niivõrd, kuivõrd liidu õigusega ei ole ette nähtud erieeskirju teatavate toiduainekategooriate kohta (vt selle kohta 9. juuni 2005. aasta kohtuotsus HLH Warenvertrieb ja Orthica, C‑211/03, C‑299/03 ja C‑316/03–C‑318/03, EU:C:2005:370, punktid 36–39). Määruse nr 1306/2013 artikkel 89 ongi minu arvates üks selline eeskiri. Mis määrusesse nr 555/2008 puutub, siis – nagu nähtub selle artiklist 1 –, kehtestab see määruse nr 479/2008 teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad, mille hulgas ei ole selle määruse artikli 27 lõiget 4, mis asendati sisuliselt määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõikega 2 (vt käesoleva ettepaneku 10. joonealune märkus).

( 24 ) Viitan ka määruse nr 1306/2013 põhjendusele 39, milles on muu hulgas märgitud, et kui liidu õigusaktidega ei ole sätestatud halduskaristusi käsitlevaid üksikasjalikke eeskirju, peaksid liikmesriigid kehtestama riigisisesed karistused, mis peaksid olema tõhusad, hoiatavad ja proportsionaalsed.

( 25 ) Vt 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Eturas jt (C‑74/14, EU:C:2016:42, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 26 ) Täpsustan, et nõude suhtes, et need karistused peavad olema ka „proportsionaalsed“ selle õigusnormi tähenduses, ei ole käesoleval juhul küsimust tõstatatud.

( 27 ) Nimelt võiks dokumendiga V I 1 antud „nõuetele vastavuse eeldust“ tõlgendada nii, et seaduse nr 321/2004 artikli 40 lõike 1 kohaselt ei ole juriidiline isik, kellel on see dokument, jätnud tegemata ühtegi temale nõutavat pingutust selleks, et takistada määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 rikkumist, ega ole seega vastutav selle sätte rikkumise eest. Kuigi sellisel juhul ei ole pädeval asutusel põhimõtteliselt võimatu ise kontrollida veini vastavust liidu õigusega lubatud veinivalmistustavadele, oleks sellel ametiasutusel peaaegu võimatu tõendada kaupleja vastutust, kui see ei ole nendele tavadele vastav.

( 28 ) Selle tagajärjel võib juhtuda, et isik, kes turustab sellise kinnituse saanud toodet, ei ole kohustatud teostama kontrolle, mis jääksid üksnes liikmesriikide ametiasutuste ülesandeks.

( 29 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 38–42.