ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

kui menetlusstaadium seda lubab, rahuldada eelnevast tulenevalt lõplikult esimeses kohtuastmes esitatud hagi järgmiselt: a) tühistada Eulexi meetmed (mille kuupäev ja sisu on apellandile teadmata), millega sõlmiti hankeleping „EuropeAid/131516/D/SER/XK — Helikopteri abil Eulexi Kosovo missiooni abistamine (PROC/272/11)” äriühinguga Starlite Aviation Operations — Eulex teatas sellest apellandile 29. märtsi 2012. aasta kirjas — ning samuti kõik muud neile eelnevad, neist tulenevad ja/või nendega seotud aktid ning eeskätt, kui see on vajalik, 17. aprilli 2012. aasta teatis 2012-DAS-0392, millega Eulex keeldus andmast apellandile õigust tutvuda hankemenetluse dokumentidega, milleks viimane oli esitanud taotluse 2. aprillil 2012; b) mõista Eulexilt apellandi kasuks välja kahjuhüvitis (kas konkreetselt või üldiselt) Üldkohtule esitatud hagiavalduse punktides 37 jj kirjeldatud moel; c) mõista kohtukulud välja Eulexilt;
1.

Kas 21. juuni 1994. aasta Euroopa koolide põhikirja konventsiooni (1) artikli 27 lõike 2 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et Euroopa kooli palgatud osalise tööajaga töötav õpetaja, keda ei lähetanud ükski liikmesriik, kuulub konventsioonis nimetatud isikute hulka ja konventsiooni sätete kohaldamine tema suhtes ei ole välistatud, nagu see on haldus- ja abipersonali puhul?
2.

Õigusnormide rikkumine seoses ehitustööde mõistega, kuivõrd leiti, et kogu võrk kujutab endast ühtainsat ehitustööd nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord , (2) artikli 1 punkti c tähenduses. Vaidlustatud kohtuotsuses kaldutakse kõrvale 5. oktoobri 2000. aasta otsusest kohtuasjas C-16/98: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2000, lk I-8315) tulenevast kohtupraktikast, sest jäetakse arvestamata ehitustööde terviku geograafilise jätkuvuse vajaduse ning nende vastastikuse sõltuvusega, st vajadusega need omavahel ühendada teenuse osutamiseks.
2.

Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse teise võimaluse kohaselt: Kas direktiivi 2004/83/EÜ artikli 9 lõike 2 punkti e tuleb tõlgendada nii, et sõjaväeteenistus (rahvusvahelises või riigisiseses) sõjalises konfliktis peab valdavalt või süstemaatiliselt kutsuma üles ja/või kohustama panema toime kuritegusid või akte direktiivi 2004/83/EÜ artikli 12 lõike 2 tähenduses (esimene võimalus), või piisab sellest, et varjupaigataotleja tõendab, et relvajõud, mille liige ta on, panid piirkonnas, kus ta teenis, üksikjuhtudel toime kuritegusid direktiivi 2004/83/EÜ artikli 12 lõike 2 punkti a tähenduses seetõttu, et üksikud tegevuskäsud osutusid kuritegelikeks viidatud tähenduses, või seetõttu, et konkreetsed isikud ületasid oma võimupiire (teine võimalus)
1.

Kas määruse (EÜ) nr 1/2005 artikli 14 lõiget 1 (1) tuleb tõlgendada nii, et koduhobuslaste ja koduloomadena peetavate veiste, lammaste, kitsede ja sigade pikkadel teekondadel vedamisel lähtekohaks olevast Euroopa Liidu liikmesriigist sihtkohaks olevasse kolmandasse riiki võib lähtekoha pädev asutus artikli 14 lõike 1 punkti c kohaselt tembeldada korraldaja esitatud teekonnalehe ainult siis, kui teekonnaleht vastab artikli 14 lõike 1 punkti a alapunkti ii nõuetele kogu veoteekonna ulatuses, mis kulgeb lähtekohast sihtkohta, see tähendab ka teekonna nendel lõikudel, mis asuvad tervikuna väljaspool Euroopa Liidu territooriumi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 336/6

31. juulil 2013 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Slovaki Vabariik

(Kohtuasi C-433/13)

2013/C 336/15

Kohtumenetluse keel: slovaki

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: A. Tokár ja F. Schatz)

Kostja: Slovaki Vabariik

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Slovaki Vabariik keeldub seadusega nr 447/2008 ette nähtud hooldushüvitise, hooldustoetuse ja lisakulu hüvitise maksmisest õigustatud isikutele, kelle elukoht on muus liikmesriigis kui Slovaki Vabariik, siis on Slovaki Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 48 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004, sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (1) artiklitest 7 ja 21;

— mõista kohtukulud välja Slovaki Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et seadusega nr 447/2008 ette nähtud hooldushüvitis, hooldustoetus ja lisakulu hüvitis on määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a mõttes haigushüvitised, mida tuleb maksta ka neile õigustatud isikutele, kelle elukoht on väljaspool asjaomast liikmesriiki (käesoleval juhul Slovaki Vabariiki). Siseriikliku õiguse sättega ei saa seega piirata nende õigustatud isikute õigust asjaomastele hüvitistele, kelle elukoht on väljaspool Slovaki Vabariiki. Slovaki Vabariigi siseriikliku õiguse säte, mis näeb ette niisuguse piirangu, on järelikult vastuolus ELTL artikliga 48 ning määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklitega 7 ja 21.

(1) ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72.
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 27. juunil 2013 — kriminaalasi Markus D. süüdistuses

(Kohtuasi C-358/13)

2013/C 325/13

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Markus D.

Eelotsuse küsimus

Kas 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ (1), mida on muudetud 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/27/EÜ (2), artikli 1 punkti 2 alapunkti b tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sättes viidatud ained või ainete kombinatsioonid, mis inimorganismi füsioloogilist talitlust kõigest modifitseerivad — seega ei taasta ega paranda seda —, on käsitatavad ravimina vaid siis, kui nad on ravi seisukohast kasulikud või avaldavad organismi talitlusele vähemasti soodsat mõju? Kas järelikult võib lähtuda sellest, et ained või ainete kombinatsioonid, mida on tarvitatud üksnes nende joobeseisundit tekitava psühhoaktiivse toime tõttu ning millega kaasnevad terviseriskid, ei kuulu direktiivis sätestatud ravimi mõiste alla?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/27/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ (ELT L 136, lk 34; ELT eriväljaanne 13/34, lk 262).
1)

Kas direktiivi 2004/17/EÜ (1) artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi seadusandjal ei ole lubatud sätestada, et hankijad võivad elektroonilise oksjoni viimase pakkumuse esitamise etapis takistada pakkujatel näha oma kohta paremusjärjestuses ja teiste ettevõtjate pakkumusi, nii et nad ei saa neid teada enne, kui oksjon on lõppenud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Frankfurt am Main (Saksamaa) 31. juulil 2013 — Vietnam Airlines Co. Ltd versus Brigitta Voss, Klaus-Jürgen Voss

(Kohtuasi C-431/13)

2013/C 325/20

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Frankfurt am Main

Põhikohtuasja pooled

Kostja ja apellatsioonkaebuse esitaja: Vietnam Airlines Co. Ltd

Hagejad ja kostjad apellatsioonimenetluses: Brigitta Voss, Klaus-Jürgen Voss

Eelotsuse küsimused

1) Kas reisijal on õigus saada pikaajalise hilinemise eest määruse nr 261/2004 (1) artikli 7 kohast hüvitist täies ulatuses ka siis, kui eelnevalt on kolmas isik, kes ei ole reisija, reisijale hilinemise eest kompensatsiooni maksnud, või tuleb selline makse maha arvata?

2) Kui tuleb teha mahaarvamine: Kas see kehtib ainult kahju hüvitamise nõuete kohta Saksa siseriikliku õiguskorra tähenduses või ka reisi hinna vähendamise nõuete kohta?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1, ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
2)

a) Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas sellisel juhul on asjaolu, et tegemist on muutmisega esimese küsimuse tähenduses, oluline vastamisel küsimusele, kas see takistab või katkestab levitamisõiguse lõppemise direktiivi 2001/29 artikli 4 lõike 2 tähenduses? b) Kui teise küsimuse punktile a tuleb vastata jaatavalt, siis milliseid kriteeriume tuleb sellisel juhul kohaldada, et saaks rääkida reproduktsiooni kuju muutmisest, mis takistab või katkestab levitamisõiguse lõppemise direktiivi 2001/29 artikli 4 lõike 2 tähenduses? c) Kas kõnealused kriteeriumid jätavad ruumi Madalmaade siseriiklikus õiguses väljatöötatud kriteeriumile, mille kohaselt ei saa levitamisõiguse lõppemisest enam rääkida ainuüksi seetõttu, et edasimüüja andis reproduktsioonidele teise kuju ja levitas neid üldsusele sellel kujul (Hoge Raadi 19. jaanuari 1979. aasta otsus kohtuasjas Poortvliet, NJ 1979/412)?
1)

Kas liidu õiguse konkurentsialaseid sätteid tuleb tõlgendada nii, et ELTL artikli 101 kohaldamisalast jääb välja tööandjate ja töötajate ühenduste vahel sõlmitud kollektiivlepingus sisalduv säte, mille kohaselt vabakutselistele, kes teevad tööandjale töövõtulepingu alusel samasugust tööd nagu kollektiivlepingu kohaldamisalasse kuuluvad töötajad, tuleb maksta teatavat miinimumtasu juba ainuüksi seetõttu, et see säte sisaldub kollektiivlepingus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Brașov (Rumeenia) 7. augustil 2013 — Imre Solyom, Luiza Solyom versus Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Brașov

(Kohtuasi C-444/13)

2013/C 325/24

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Brașov

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Imre Solyom ja Luiza Solyom

Vastustaja: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Brașov

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikleid 73 ja 78 tuleb tõlgendada nii, et kui pooled lepivad ostu-müügilepingus lõplikult ja muutmise võimaluseta hinnas kokku ning maksuhaldur asub hiljem seisukohale, et müügitehing kuulub müüja maksukohustuslaseks ümbermääratlemise tõttu maksustamisele, tuleb asjaomast käibemaksu pidada hinnas sisalduvaks või see hoopis lisandub hinnale? Teisisõnu, mis on sellise võõrandamise korral maksustatav väärtus?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
2)

Kui vastus sellele küsimusele on jaatav: Kui ühes kohtumenetluses on ülalpidamist saama õigustatud isik esitanud jooksva elatise nõude ja teises menetluses palub ülalpidamiskohustusega isik tuvastada tema kohustuse maksta jooksvat elatist alates hilisemast kuupäevast, siis kas need menetlused on alates kõnealusest hilisemast kuupäevast „sama eseme ja alusega hagide põhjal” algatatud menetlused määruse nr 4/2009 artikli 12 tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado Contencioso-Administrativo de Oviedo (Hispaania) 23. juulil 2013 — Mario Vital Pérez versus Ayuntamiento de Oviedo

(Kohtuasi C-416/13)

2013/C 325/16

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado Contencioso-Administrativo de Oviedo

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Mario Vital Pérez

Vastustaja: Ayuntamiento de Oviedo

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (1), millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõikega 2, artikli 4 lõikega 1 ja artikli 6 lõike 1 punktiga c ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (2) artikli 21 lõikega 1 osas, milles need keelavad igasuguse diskrimineerimise vanuse alusel, on vastuolus see, kui liikmesriigi piirkondlikku seadust otseselt kohaldav kohalik omavalitsus kehtestab konkursiteates kohaliku politseiametnikuna tööle asumise vanuse ülempiiriks 30 eluaastat?

(1) EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.

(2) ELT C 326, lk 391.
b)

Kas töötaja, kes ei täida oma koostöökohustust seoses järgmisele palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva uuesti määramisega eelnevalt töötatud aja arvessevõtmise ja ametialase edasijõudmise uue mittediskrimineeriva korra alusel ning ei kasuta seega teadlikult mittediskrimineerivat korda, soovides vabatahtlikult varasema vanuseliselt diskrimineeriva korra rakendamist, võib tugineda väitele, et varasem kord on vanuseliselt diskrimineeriv, või on varasema diskrimineeriva korra rakendamise soov üksnes rahalise nõude esitamise eesmärgil õiguse kuritarvitamine?
1)

Kas (Euroopa Liidu põhiõiguste) harta (1) artiklis 47 nimetatud õigustest tuleneb, et juhul kui tolliasutused soovivad imporditud kauba päritolu tõendamise raames tugineda kolmanda isiku uurimise tulemustele, kuid kolmas isik on jätnud kõnealust uurimist puudutavad andmed tolliasutustele ja kauba deklareerijale esitamata, mistõttu on kaitsjal raske või võimatu kontrollida tehtud järelduste õigsust või järeldusi ümber lükata ja kohtul on keeruline täita oma ülesannet hinnata uurimise tulemusi, siis ei või kohus kõnealuse uurimise tulemusi arvesse võtta? Kas sellele küsimusele vastamisel on oluline, et kõnealune kolmas isik keeldub esitamast tolliasutustele ja maksu tasumise eest vastutavale isikule asjaomast teavet täpsemalt selgitamata põhjendusega, et teave on „law enforcement sensitive information” (julgeolekupoliitiliselt tundlik teave)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 344/48

12. septembril 2013 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Eesti Vabariik

(Kohtuasi C-493/13)

2013/C 344/84

Kohtumenetluse keel: eesti

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: G. Braun, L. Nicolae ja L. Naaber-Kivisoo)

Kostja: Eesti Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi puhul ei ole suudetud tagada reguleeriva funktsiooni tõhusat struktuurilist eraldatust elektroonilisi sidevõrke ja/või — teenuseid pakkuvates ettevõtjates omandi või kontrolliga seotud toimingutest, on Eesti Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ (1) elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 3 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Eesti Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium on hõlmatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiivi) artikli 2 punktis g määratletud mõiste „riigi reguleeriv asutus” reguleerimisalaga ning tema suhtes kohaldatakse raamdirektiivi artikli 3 sätteid, eriti seoses kõnealuse artikli lõikes 2 osutatud struktuurilise eraldatusega.

Komisjon leiab, et lisaks reguleerimisülesannetele viib Eesti Vabariigi Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium ellu ka tegevust, mis on seotud elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvate ettevõtjate omamise või kontrollimisega. Samas on tagamata kahe funktsiooni tõhus struktuuriline eraldatust, mis on vastuolus raamdirektiivi artikli 3 lõike 2 nõuetega.

(1) EÜT L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349
ET Euroopa Liidu Teataja C 344/43

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 19. augustil 2013 — Andreas Grund, SR-Tronic GmbH pankrotihaldur, jt versus Nintendo Co. Ltd ja Nintendo of America Inc.

(Kohtuasi C-458/13)

2013/C 344/74

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Andreas Grund, SR-Tronic GmbH pankrotihaldur, Jürgen Reiser, Dirk Seidler

Vastustajad kassatsioonimenetluses: Nintendo Co. Ltd, Nintendo of America Inc.

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2001/29 (1) artikli 1 lõike 2 punktiga a on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi (käesolevas asjas: Urheberrechtsgesetz’i § 95a lõige 3) kohaldamine, millega võeti siseriiklikku õigusesse üle direktiivi 2001/29 artikli 6 lõige 2, kui kõnealune tehniline meede ei kaitse ainult teoseid või muid objekte, vaid ka arvutiprogramme?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230).
1.

Kas sellises asjas nagu põhikohtuasi, milles on tuvastatud, et liidu asjaomasesse andmebaasi tehti kanne selle kohta, et kauba soetaja ei ole „käibemaksuseaduse alusel registreeritud isik”, alles pärast kauba tarnimist, kuid kaebaja väidab, et ta näitas üles nõutavat hoolsust, kuna tegi viidatud süsteemi päringu, mis on aga dokumenteerimata, on direktiivi 2006/112/EÜ artikli 138 lõikes 1 sätestatud maksuvabastuse tingimus täidetud ja direktiivi artikli 139 lõike 1 teises lõigus viidatud erand ei ole kohaldatav? Et kanne „käibemaksuseaduse alusel registrist kustutatud isiku” staatuse kohta tehti andmebaasi hiljem, nähtub maksuhalduri dokumentidest/andmetest.
2.

Kas juhtudel, mil Euroopa Liidu liikmesriigis, mille territooriumil rahaline nõue täidetakse, kehtivad siseriiklikud õigusaktid ei reguleeri rahalise nõude suhtes tehtud täitekorralduse kohaldatavust maksejõuetusmenetluses, mis on algatatud isiku suhtes, kelle varale on pööratud sissenõue, tuleb määruse artikli 2 lõike 2 punktis b sätestatud keeldu tõlgendada kitsalt ja kas see kehtib vaid täitmisele kuuluvate vaidlustatud rahaliste nõuete suhtes või hõlmab kõnealune keeld ka täitmisele kuuluvaid vaidlustamata rahalisi nõudeid?
1.

Õigusnormi ebaõige kohaldamine, kuna võlateatist ei käsitatud täitedokumendina ja sellest tulenevalt jäeti kohaldamata ELTL artikkel 263. Üldkohus kohaldas vääralt õigusnormi, kuna asus seisukohale, et komisjon ei kasutanud tal olevaid avaliku võimu volitusi ning et võlateatise ese on komisjonile lepingutingimustest tulenevate õiguste teostamine.
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: a) Kas komisjoni otsust, mis ei sisalda selget korraldust trahvi jagamise kohta sisesuhtes, tuleb tõlgendada nii, et trahvi peavad tasuma kõik solidaarvõlgnikud võrdsetes osades? b) Kui vastus teise küsimuse punktile a) on eitav: Kas otsuse lünga, mis tekib juhul, kui komisjon jätab trahvi jagamise sisesuhtes kindlaks määramata, võivad täita liikmesriikide kohtud, ilma et selleks oleks vaja komisjoni täiendavat otsust?
ET Euroopa Liidu Teataja C 344/49

18. septembril 2013 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Luksemburgi Suurhertsogiriik

(Kohtuasi C-502/13)

2013/C 344/86

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Dintilhac, C. Soulay)

Kostja: Luksemburgi Suurhertsogiriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik kohaldas elektroonilistele raamatutele (või e-raamatutele) 3 % käibemaksumäära, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad käibemaksudirektiivi (1) artiklitest 96–99, 110 ja 114 koostoimes selle direktiivi II ja III lisa ja rakendusmäärusega (2);

— mõista kohtukulud välja Luksemburgi Suurhertsogiriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab oma hagi põhjendamiseks üheainsa väite, et liikmesriigi õigusakt, mis kehtestab alates 1. jaanuarist 2012 e-raamatute tarnele eriti madala maksumäära 3 %, ei järgi käibemaksudirektiivi.

Komisjoni sõnul on vähendatud käibemaksumäära kohaldamine vastuolus käibemaksudirektiivi artiklite 96 ja 98 sõnastusega, kuna sellist määra võib kohaldada üksnes direktiivi III lisas nimetatud kaubatarnetele ja teenuste osutamisele. Kuna nimetatud lisas ei ole e-raamatute tarnet sõnaselgelt mainitud, ei saa sellele rakendada vähendatud käibemaksumäära. Seda kinnitab ka artikli 98 lõike 2 teise lõigu sõnastus, mis sõnaselgelt välistab vähendatud maksumäära kohaldamise elektrooniliselt osutatavate teenuste suhtes, samuti see, et käibemaksukomitee võttis vastu suunised, mille kohaselt elektrooniliste raamatute tarnele vähendatud käibemaksumäära ei kohaldata.

Ühtlasi leiab komisjon, et elektrooniliste raamatute tarne 3 %-line vähendatud maksumäär, mis on väiksem käibemaksudirektiivi artikliga 99 kehtestatud madalaimast määrast, ei saa olla hõlmatud käibemaksudirektiivi artiklis 110 ette nähtud erandiga ega olla kooskõlas sama direktiivi artikliga 114.

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).

(2) Nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 282/2011, millega sätestatakse ühist käibemaksusüsteemi käsitleva direktiivi 2006/112/EÜ rakendusmeetmed (ELT L 77, lk 1).
—

tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik on e-raamatute suhtes kohaldanud vähendatud käibemaksumäära, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad käibemaksudirektiivi (1) artiklitest 96 ja 98 koosmõjus selle direktiivi II ja III lisaga ning direktiivi rakendusmäärusega (2);
1.

Kas siseriiklik seadusandja on nõuetekohaselt täitnud direktiivi (1) artiklites 7 ja 9 sätestatut, s.t kas ta on taganud isikutele piisava kaitse reisikorraldajate ja reisivahendajate maksejõuetuse korral, kui ta nägi ette, et reisikorraldajate ja reisivahendajate poolt antava varalise tagatise suurus peab vastama teatavale kindlaksmääratud protsendile reisipaketi müügist tulenevast planeeritud netokäibest ja teatavale miinimumsummale?
3.

artikli 6 lõige 3 ei ole kooskõlas proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõtetega ning palub kohtul need aluselepingute või selle rakendusnormi rikkumise tõttu tühiseks tunnistada. Eesti Vabariik on seisukohal, et nende sätete kehtestamisel rikuti ka ELTL artiklis 296 kehtestatud põhjendamise kohustust — olulist menetlusnormi ELTL artikli 263 tähenduses. Sellest tulenevalt palub Eesti Vabariik kohtul tunnistada tühiseks artikli 4 lõikes 6 fraasi „ja avalikustamise nõue sisaldub siseriiklikes maksualastes õigusaktides rangelt üksnes maksude kogumise eesmärgil.”, artikli 4 lõikes 8 sõnad „siseriiklike maksualaste õigusaktide kohaselt nõutavat” ja sõnad „millele on viidatud lõikes 6”, artikli 16 lõike 3 ja artikli 6 lõike 3 tervikuna. Juhul kui kohus asub seisukohale, et nimetatud sätted ei ole vaadeldavad eraldiseisvana ja lahutatavad direktiivi ülejäänud tekstist seda muutmata; ning nende sätete tühistamine võib mõjutada direktiivi üldist süsteemi, palub Eesti Vabariik kohtul tunnistada tühiseks direktiivi tervikuna samadel alustel ja samade põhjendustega
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas määruse (EÜ) nr 261/2004 artiklist 6 ja artiklist 7 analoogia alusel tuleneva nõudeõiguse tekkimiseks on määrav, et teiselt lennuettevõtjalt asenduslennu vabatahtlik ja omal käel broneerimine toimus ajal, mil igal juhul oli tegemist juba viietunnise hilinemisega määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 6 lõike 1 punkti c alapunkti iii ja artikli 8 lõike 1 punkti a kohaselt?
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole siseriiklikus õiguskorras ette näinud kohustust teavitada pädevaid Poola ametiasutusi C osa kohaselt kasvatatud geneetiliselt muundatud organismide (GMO) keskkonda viimise kohtadest, ei ole loonud registrit, millesse kantakse selliste GMOde keskkonda viimise kohad ega ole üldsust nendest kohtadest teavitanud, siis on Poola Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/18/EÜ geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja nõukogu direktiivi 90/220/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (1) artikli 31 lõike 3 punktist b tulenevaid kohustusi;
2.

Kas sellist lepingutingimust, milles on kokku lepitud, et tarbija ning panga vahel sõlmitud laenulepinguga seotud vaidlused kuuluvad lepingus sätestatud eranditega Pénz- és Tőkepiaci Állandó Választottbíróság’i [finants- ja kapitalituru alaline vahekohus] kolmest vahekohtunikust koosneva kolleegiumi erandlikku kohtualluvusse, tuleb lugeda nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (edaspidi: „direktiiv”) artikli 3 lõike 1 kohaselt ebaõiglaseks, olenemata sellest, et laenulepingus on üldiselt viidatud 1994. aasta LXXI seaduses vahekohtumenetluse kohta (a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény) reguleeritud menetluse erisustele võrreldes üldise kohtumenetlusega?