Kohtuasi C‑334/13

Nordex Food A/S

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof)

„Eelotsusetaotlus — Põllumajandus — Määrus (EÜ) nr 800/1999 — Eksporditoetused — Määrus (EÜ) nr 1291/2000 — Ekspordilitsentside süsteem — Ilma ekspordilitsentsita esitatud ekspordideklaratsioon — Eksporditolliasutuse antud täiendav tähtaeg — Eksporditud kauba sihtriiki jõudmise tõendamiseks vajalikud dokumendid — Võltsitud dokumendid — Puuduste kõrvaldamine — Määruse nr 800/1999 artiklis 51 viidatud sanktsiooni kohaldamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 16. oktoober 2014

Määruse nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud määrusega nr 2299/2001, artikli 4 lõiget 1 koosmõjus määruse nr 1291/2000, millega sätestatakse põllumajandussaaduste ja ‑toodete impordi‑ ja ekspordilitsentside ning eelkinnitussertifikaatide süsteemi kohaldamise ühised üksikasjalikud eeskirjad, artikliga 24 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus eksporditoetuse andmine erilistel asjaoludel, mil eksport toimus ilma litsentsita, mille olemasolu oli ekspordideklaratsiooni esitamise ajal siiski tuvastatud ja mille eksportija esitas talle pädeva tolliasutuse poolt selleks antud nädalase lisatähtaja jooksul. Kuigi ekspordilitsentsi esitamine on toetusetaotluste kontrollimise süsteemi peamine element, ei ole selle esitamine ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise ajal eksporditoetuse andmise hädavajalik eeldus, kuid seda siiski tingimusel, et eksporditoetusi puudutavate liidu õigusnormide eesmärgid ei saa kahjustatud ning pädevad asutused on saanud läbi viia füüsilised kontrollid. (vt punktid 33, 39, 43 ja resolutsiooni punkt 1)

Liidu tollieeskirju tuleb tõlgendada selliselt, et eksporditoetuse maksmiseks pädevale tolliasutusele on eksporditolliasutuse otsus – näiteks täiendava tähtaja andmise kohta ekspordilitsentsi esitamiseks – siduv, kui see otsus vastab kõikidele „otsuse” sisulistele ja vormilistele tingimustele, mis on ette nähtud nii määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 4 punktis 5, kui ka siseriiklikes asjakohastes sätetes. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas põhikohtuasjades on see tingimus täidetud. (vt punktid 41 ja 42)

Määruse nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud määrusega nr 2299/2001, artikleid 49 ja 50 tuleb tõlgendada nii, et välja arvatud vääramatu jõu korral, ei või eksportija, kes esitas eksporditud kauba sihtriiki jõudmise tõendamiseks võltsitud tollidokumendid, pärast nendes artiklites ette nähtud tähtaegade lõppemist eksporditoetust käsitleva kohtumenetluse käigus esitada kehtivaid tollidokumente isegi juhul, kui toetuse andmine on hilinenud muudel põhjustel kui nimetatud kauba sihtriiki jõudmist tõendavad dokumendid. Nimelt, kui eksporditähtaeg või toetuse esitamiseks vajalike tõendite esitamise tähtaeg lastakse mööda, toetust enam ei maksta. Kehtestatud menetlusnormide rikkumine võib kaasa tuua eksporditoetuse vähendamise või isegi sellest ilmajätmise, ning see on muu hulgas nii juhul, kui eksportija esitab eksporditoetuse saamiseks vajalikud tõendid alles pärast määruse nr 800/1999 artikli 49 lõike 2 ja artikli 50 lõike 2 sätetega määratud tähtaegade möödumist. Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et eksporditud kauba sihtriiki jõudmise tõendamiseks vajalike dokumentide hilinemisega esitamine ei mõjutanud mingil moel toetuse maksmise menetluse kulgu, mis hilines muudel põhjustel kui sihtriiki jõudmise tõend. Pädevate asutuste uurimise kestust, mis võimaldas tuvastada eksporditud kauba sihtriiki jõudmise tõendamiseks vajalike dokumentide võltsimise, ei saa pidada vääramatuks jõuks määruse nr 800/1999 artikli 49 artikli 2 tähenduses, kuna siseriiklike ametiasutuste hilinemine võib endast kujutada vääramatut jõudu vaid siis, kui see tuleneb haldusmenetlusest ning seda ei saa ette heita eksportijale. Isegi juhul, kui eksportija lepingupartneri süü või eksimus kujutab endast asjaolu, mis jääb eksportija kontrolli alt välja, kuuluvad need asjaolud sellegipoolest tavapärase kaubandustegevuse riski alla ning neid ei saa kaubandustehingute puhul käsitada ettenägematuna. Eksportija on lepingupartnerite valimisel vaba ning peab võtma vajalikke ettevaatusabinõusid, kas lisades viimati nimetatutega sõlmitavatesse lepingutesse vastava tingimuse või sõlmides spetsiaalse kindlustuslepingu. (vt punktid 52, 53, 55–57 ja resolutsiooni punkt 2)