Unie van Professionele Transporteurs en Logistieke Ondernemers (UPTR) 28. septembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 28. juuli 2021. aasta määruse peale kohtuasjas T-634/20: UPTR versus parlament ja nõukogu

(Kohtuasi C-603/21 P)

(2021/C 513/31)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Unie van Professionele Transporteurs en Logistieke Ondernemers (UPTR) (esindaja: advokaat F. Vanden Bogaerde)

Teised menetlusosalised: Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— esiteks: tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;

— teiseks: tunnistada kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2020. aasta määruse (1) (EL) 2020/1055, millega muudetakse määruseid (EÜ) nr 1071/2009, (EÜ) nr 1072/2009 ja (EL) nr 1024/2012 eesmärgiga kohandada neid autovedude sektoris toimunud arenguga, artikli 2 punkt 4. Nõude alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu konsolideeritud versiooni artikkel 263 ja allpool kokkuvõtlikult esitatud väited;

— kolmandaks: otsustada kohtukulude jaotamine edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide: Algse hagi vastuvõetavus

Apellandi liikmetel peab olema õigus tõhusale õiguskaitsele. Tõhusa õiguskaitse saamiseks ei tohi käesolevas asjas lähtuda mõiste „otseselt ja isiklikult puudutatud“ kitsast tõlgendusest. See tuleneb spetsiifilisest karistusõiguslikust/sanktsioone puudutavast kontekstist, kus apellandi liikmetel ei ole subjektiivset õigust, mistõttu ei ole neil võimalik otse kohtusse pöörduda.

Keeruline on tõdeda, et esineb tõhus kohtulik kaitse, kui apellandi liikmed on sunnitud leidma end õigusvastases olukorras, selleks et seejärel sõltuda kontrolli-instantsidest, kellel peab olemas olema võimalus uurida või karistada, ilma et viimased oleksid selleks kohustatud. Peale selle ei ole tagatud tõhus õiguskaitse, kuna liikmesriigi kohus ei ole endiselt kohustatud esitama Euroopa Kohtule eelotsuse taotluse.

Teine väide: siseturu rikkumine

Euroopa Liidu lepingu artikli 3 lõike 3 eesmärk on Euroopa siseturu rajamine. Euroopa siseturg luuakse muu hulgas teenuste vaba liikumise põhimõttega.

Teenuste vaba liikumist transpordisektoris reguleerivad Euroopa Liidu toimimise lepingu VI jaotise sätted.

Sellest tuleneb, et mis puudutab autovedusid ja eriti kabotaažvedusid, siis tuleb püüelda sammhaaval liberaliseerimise poole.

Ajalooliselt on see liberaliseerimine transporditurul ka tegelikult saavutatud. Transporditurul saavutatud liberaliseerimine ja piirangute tühistamine on siiski tagasi pööratud. Vaidlustatud sättega pööratakse saavutatud liberaliseerimine veegi enam tagasi, kuna säte sisaldab laiaulatuslikku piirangut, mis on kahjulik eelkõige nende veoettevõtjate jaoks, kes on apellandi liikmed.

Põhjused, mis olid tegelikult selle piirangu aluseks, käsitleti juba teistes liidu seadusandlikes algatustes (Mobility Package).

Vaidlustatud säte on vastuolus ELL artikli 3 lõigega 3 ja ELTL IV jaotise teenuste vaba liikumisega ning tuleb seetõttu tunnistada kehtetuks.

Kolmas väide: proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

Mõju hindamine, mis viidi läbi, arvestades ettepanekut võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1071/2009 ja määrust (EÜ) nr 1072/2009 eesmärgiga kohandada neid autoveo valdkonnas toimunud arengutega, on tehtud selleks, et jätkata kabotaažvedude liberaliseerimist Euroopa Liidus.

Mõju hindamisel ei arvestatud võimalikku ooteaega, mis lisati alles hiljem seadusandlikus menetluses. Seetõttu saab üksnes eeldada, et nelja päeva pikkuse ooteaja lisamine pärast viimast kabotaažvedu võib oluliselt mõjutada kabotaažvedude arvu Euroopa Liidus. Selle ooteaja tagajärgi ei hinnatud siiski seadusandlikus menetluses mõju hindamisel.

Mis puudutab kabotaažveo regulatsiooni muutmist, millega oluliselt langetati seni saavutatud taset liberaliseerimisel, kuna sisse viidi nelja päeva pikkune ooteaeg pärast viimast kabotaažvedu, siis ei ole võimalik väita, et tegemist ei ole „olulise“ muudatusega. Seetõttu tuleb vajalikuks lugeda hilisema seadusandliku menetluse mõju hindamine.

Euroopa Parlament ja nõukogu ei saa väita, et seadusandliku menetluse mõju hindamise ajakohastamine ei ole sobiv või vajalik.

Mõju hindamise ajakohastamata jätmist tuleks seega käsitada proportsionaalsuse põhimõtte – millega on seotud Euroopa Parlament ja nõukogu – rikkumisena.

(1) ELT 2020, L 249, lk 17.