Keywords

Summary



Keywords

1. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Ühenduse õigusnormid – Tšehhi Vabariigi ja Slovaki Vabariigi vahel enne nende liiduga ühinemist sõlmitud leping, mis käsitleb Tšehhi ja Slovaki Liitvabariigi jagunemist – Vanaduspension – Jagunemisele eelnevate kindlustusperioodide arvessevõtmine

(Nõukogu määrus nr 1408/71, III lisa A osa punkt 6 ja artikli 7 lõike 2 punkt c)

2. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Võrdne kohtlemine – Liikmesriigi normid, mis lubavad maksta täiendavat vanadushüvitist üksnes liikmesriigi territooriumil elavatele selle riigi kodanikele – Lubamatus – Mõju

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 3 lõiked 1 ja 10)

Summary

1. Määruse nr 1408/71, mida on muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, määrusega nr 629/2006, III lisa A osa punkti 6 sätetega koostoimes selle määruse artikli 7 lõike 2 punktiga c ei ole vastuolus selline siseriiklik eeskiri, mis sätestab täiendava vanadushüvitise maksmise, kui 29. oktoobril 1992 Tšehhi Vabariigi ja Slovaki Vabariigi poolt alla kirjutatud kahepoolse lepingu (pärast Tšehhi ja Slovaki Liitvabariigi jagunemist – 31. detsembril 1992 – tekkinud olukorra reguleerimiseks võetavate meetmete kohta) artikli 20 alusel makstav summa on madalam kui see summa, mis oleks saadud, kui vanaduspension oleks arvutatud üksnes Tšehhi Vabariigi õigusnormide alusel.

Kuna niisugune kohandus tehakse ainult siis, kui vanadushüvitise summa on lepingujärgsest suurem, ei ole tegemist Tšehhi vanadushüvitise paralleelse maksmise ega ühe ja sama kindlustusperioodi kahekordse arvessevõtmisega, vaid üksnes erineva päritoluga hüvitiste objektiivselt tuvastatud erinevuse hüvitamisega.

(vt punktid 37, 38, 40 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Määruse nr 1408/71 (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis), mida on muudetud määrusega nr 629/2006, artikli 3 lõike 1 sätetega koostoimes selle määruse artikliga 10 on vastuolus selline siseriiklik eeskiri, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldab maksta täiendavat vanadushüvitist üksnes Tšehhi Vabariigi territooriumil elavatele Tšehhi kodanikele, ilma et selle tagajärjel oleks liidu õiguse seisukohast tingimata vajalik keelduda nimetatud täiendava hüvitise maksmisest isikule, kes neile kahele tingimusele vastab.

Ühelt poolt tingib osutatud eeskiri nimelt otsese diskrimineerimise kodakondsuse alusel. Teiselt poolt sisaldab see eeskiri elukoha tingimust, mis mõjutab peamiselt võõrtöötajaid, kes elavad muu liikmesriigi territooriumil kui nende päritoluriik. Kõnealune eeskiri rikub seega võrdse kohtlemise põhimõtet, nii nagu see on ette nähtud viidatud artikli 3 lõikes 1, mis ei keela mitte ainult sotsiaalkindlustushüvitise saajate kodakondsusel põhinevat ilmset diskrimineerimist, vaid ka kõik varjatud diskrimineerimise vormid, mis teistest eristuskriteeriumidest lähtudes viivad tegelikult samale tulemusele.

Mis puudutab selle eeskirja kohaldamise tõttu ebasoodsamasse olukorda seatud isikute jaoks kaasnevaid praktilisi tagajärgi, siis kuni ei ole kehtestatud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid, on võrdsuse põhimõtte järgimine tagatud üksnes sellega, et ebasoodsamasse olukorda seatud isikutele antakse samad eelised, mis on soodustatud isikutel – kord, mis liidu õiguse nõuetekohaselt rakendamata jätmise korral on ainus kehtiv lähtepunkt. Mis puudutab mõju soodustatud isikute kategooriasse kuuluvatele isikutele, siis ehkki liidu õigusega ei ole vastuolus – eeldusel, et tagatud on liidu õiguse üldpõhimõtete järgimine – meetmed, mis kehtestavad võrdse kohtlemise selle kaudu, et vähendavad eelnevalt privilegeeritud isikute soodustusi, ei nõua liidu õigus siiski, et enne selliste meetmete võtmist tuleks isikute kategooria, kes seda soodustust juba saanud on, täiendavast sotsiaalkindlustuskaitsest ilma jätta.

(vt punktid 43, 44, 46, 49, 51, 53, 54 ja resolutsiooni punkt 2)