Liidetud kohtuasjad T-259/02 – T-264/02 ja T-271/02

Raiffeisen Zentralbank Österreich AG jt

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Konkurents – Kartellikokkulepped – Austria pangandusturg – „Lombardi klubi” – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Trahvi arvutamine

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Tühistamishagi – Ühenduste kohtu pädevus

(EÜ artikkel 229 ja artikkel 230, neljas lõik)

2. Tühistamishagi – Vaidlustatud akti adressaadiks oleva füüsilise või juriidilise isiku esitatud hagi – Hageja asendamine kolmanda isikuga – Lubamatus

(EÜ artikkel 229 ja artikkel 230, neljas lõik)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Füüsilise või juriidilise isiku rikkumise tuvastamise nõue

(EÜ artiklid 81ja 82; nõukogu määrus nr 17, artikli 3 lõiked 1 ja 2, ja määrus nr 2842/98, artiklid 6–8)

4. Konkurents – Kartellikokkulepped – Keeld – Rikkumine – Kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mida võib käsitleda ühe rikkumise koostisosadena

(EÜ artikkel 81, lõige 1)

5. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta

7. Konkurents – Kartellikokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine

(EÜ artikkel 81, lõige 1)

8. Konkurents – Kartellikokkulepped – Turu piiritlemine – Ese

(EÜ artikkel 81, lõige 1, ja artikkel 82)

9. Konkurents – Kartellikokkulepped – Turu piiritlemine – Ese

(EÜ artikkel 81)

10. Konkurents – Kartellikokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine

(EÜ artikkel 81)

11. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine

(EÜ artikkel 81, lõige 1)

12. Konkurents – Kartellikokkulepped – Kartellid, mis on ühe konkurentsivastase lepingu osad

(EÜ artikkel 81)

13. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumine – Tahtlus

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

14. Konkurents – Kartellikokkulepped – Teatamine – Mõju

(EÜ artikkel 81, lõiked 1 ja 3; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõike 5 punkt a)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Suunised konkurentsieeskirjade rikkumise korral määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta

(Põhiõiguste harta, artikkel 49; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Õiguslik raamistik

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 3 ja artikli 15 lõige 2; komisjoni teatised 96/C 207/04 ja 98/C 9/03)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Komisjoni teatis 98/C 9/03)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17; komisjoni teatis 98/C 9/03)

19. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(EÜ artikkel 81, lõige 1; komisjoni teatis 98/C 9/03)

20. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

21. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks arvamine

22. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punktid 1 A, 2 ja 3)

23. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 17)

24. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

25. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise kestus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

26. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3)

27. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(Komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 esimene taane)

28. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 teine taane)

29. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad või kergendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 kolmas taane)

30. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud

31. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

32. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vahendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 11 lõiked 1, 2, 4 ja 5 ning artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04)

33. Konkurents – Haldusmenetlus – Teabenõue

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 11 lõiked 2 ja 5)

34. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vahendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 11 lõige 5; komisjoni teatis 96/C 207/04)

35. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vahendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 11 lõige 5; komisjoni teatis 96/C 207/04, punkti D alapunkt 2)

36. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi vähendamise õigustatus haldusmenetluses menetlusnormide rikkumise tõttu – Tingimus

1. Ühenduse kohtud võivad teadmiseks võtta kohtumenetluse poolte nimemuutusi ning lisaks võib meetme adressaadi üldõigusjärglane jätkata meetme adressaadi esitatud tühistamishagi eriti siis, kui füüsiline isik on surnud või kui juriidiline isik lakkab olemast ning tema kõik õigused ja kohustused antakse üle uuele isikule. Sellises olukorras asendab üldõigusjärglane ilmtingimata täielikult oma eelnejat vaidlustatud meetme adressaadina.

Seevastu ei ole ühenduse kohus EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi puhul ega ka siis, kui ta teostab EÜ artikli 229 alusel oma täielikku pädevust karistuste alal, pädev muutma ühenduse institutsiooni otsust, asendades selle adressaadi teise füüsilise või juriidilise isikuga, kui asjaomane adressaat on endiselt olemas. Selline pädevus kuulub üksnes institutsioonile, kes võttis asjaomase otsuse vastu. Seega pärast seda, kui pädev institutsioon on vastu võtnud otsuse ja järelikult kindlaks määranud isiku isikusamasuse, kellele otsus on adresseeritud, ei või Esimese Astme Kohus viimati nimetatud isikut asendada teise isikuga.

(vt punktid 71 ja 72)

2. Hagejat, st meetme adressaadiks olevat isikut, kes viitab oma õigustele seoses tühistamisnõudega vastavalt EÜ artiklile 230 ja/või muutmisnõudega vastavalt EÜ artiklile 229, ei või asendada kolmanda isikuga, kes ei ole meetme adressaat. Kui sellist asendamist lubataks, erineks selle isiku seisund, kes hagi esitas, selle isiku seisundist, kes eeldatavalt menetlust jätkab. Lisaks erineks säärase asendamise korral meetme adressaadiks olev isik isikust, kes tegutseb kohtumenetluses meetme adressaadina.

(vt punkt 73)

3. Kuigi määruse nr 17 artikli 3 lõige 1 sätestab, et komisjon võib tuvastada „taotluse põhjal või omal algatusel” – arvestades, et määruse nr 17 artikli 3 lõike 2 kohaselt on sellise taotluse esitamise õigus füüsilistel või juriidilistel isikutel, kellel on õigustatud huvi –, et tegemist on EÜ artiklite 81 või 82 rikkumisega ja nõuda oma otsusega vastavatelt ettevõtjatelt või ettevõtjate ühendustelt rikkumiste lõpetamist, nähtub määruse nr 2842/98 poolte ärakuulamise kohta teatavates EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 alusel algatatud menetlustes artiklitest 6–8, et selle taotluse esitanud isikutel on teatud protsessiõigused, mille hulka kuulub muu hulgas õigus saada koopia vastuväiteteatise mittekonfidentsiaalsest versioonist.

Sellise taotluse võib õiguspäraselt esitada siis, kui rikkumismenetlus algatati komisjoni omal algatusel. Määrused nr 17 ja nr 2842/98 ei nõua taotleja staatuse tunnustamiseks, et rikkumismenetluse algatamine komisjoni poolt põhineks sellekohasel taotlusel ja et veel ei ole algatatud uurimist, mis puudutab konkurentsieeskirjade rikkumist, mille kohta on esitatud kaebus. Vastupidisel juhul ei saaks isikud, kellel on selline õigustatud huvi, nõuda konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamist ega teostada menetluse kulgedes oma menetluslikke õigusi, mis on seotud selle staatusega vastavalt määruse nr 2842/98 artiklitele 6–8.

Poliitiline partei võib asjakohaselt tugineda oma pangateenuste tarbija staatusele ja faktile, et konkurentsivastane tegevus on kahjustanud tema majanduslikke huve, et tõendada õigustatud huvi esitada taotlus nõudega, milles komisjonil palutakse tuvastada, et nimetatud tegevus kujutab endast EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumist.

Mitte miski ei välista seda, et kaupu või teenuseid ostev lõpptarbija võiks vastata määruse nr 17 artikli 3 tähenduses õigustatud huvi tingimusele. Lõpptarbijal, kes tõendab, et kõnealune konkurentsipiirang kahjustas või võib kahjustada tema majanduslikke huvisid, on õigustatud huvi selle sätte tähenduses esitada taotlus või kaebus nõudega, et komisjon tuvastaks EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumise.

See, et nimetatud lõpptarbijast ostja tugines algul üldisele huvile, mida ta kavatses opositsioonis oleva erakonnana kaitsta, ja et ta väitis alles hiljem, et tuvastatud kartell oli teda asjassepuutuvate pangateenuste lõpptarbijana majanduslikult kahjustanud, ei ole oluline. Tema esialgne seisukoht ei saa võtta temalt võimalust tugineda hiljem määruse nr 17 tähenduses õigustatud huvi tõendamiseks nende pankade kliendi staatusele, kelle suhtes menetlust läbi viidi, ning samuti majanduslikule kahjule, mida ta kõnealuste kokkulepete tõttu väidetavalt kandis.

Huvitatud poole tunnistamine kaebuse esitajaks ja vastuväiteteatise edastamine talle ei saa ka olla seatud sõltuvusse tingimusest, et see toimuks enne suulist ärakuulamist komisjonis. Määrused nr 17 ja nr 2842/98 ei sätesta konkreetset tähtaega, millal kolmandast isikust taotleja või kaebuse esitaja, kes tõendab õigustatud huvi olemasolu, võib teostada rikkumismenetluses oma õigust saada vastuväiteteatis ja olla ära kuulatud. Määruse nr 2842/98 artiklid 7 ja 8 sätestavad üksnes, et komisjon esitab taotlejale või kaebuse esitajale vastuväited ning määrab kindlaks, mis kuupäevaks taotleja või kaebuse esitaja võib oma seisukohad kirjalikult esitada, ning see kolmas isik võib väljendada oma arvamuse ka suuliselt, kui ta on seda taotlenud. Sellest tuleneb, et taotleja või kaebuse esitaja võib EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumise tuvastamise haldusmenetluses teostada oma õigust saada vastuväiteid ja olla ära kuulatud seni, kuni menetlus kestab.

(vt punktid 95–98, 100, 101)

4. EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumine võib seisneda mitte üksnes üksikus teos, vaid ka mitmes teos või koguni jätkuvas tegevuses. Seda tõlgendust ei saa vaidlustada põhjendusega, et üks või enam nendest tegudest või tegevusest võib ka iseenesest ja iseseisvalt endast selle sätte rikkumist kujutada. Kui erinevad teod kuuluvad „ühtsesse plaani” nende identse eesmärgi tõttu, mis rikub konkurentsitingimusi ühisturul, siis on komisjonil õigus nende tegude eest vastutusele võtta rikkumises kui tervikus osalemise eest.

Seega võib pankade läbiviidud koosolekud kvalifitseerida üheks terviklikuks kartelliks, mille raames kooskõlastatakse regulaarselt oma tegevust kõikide pangatoodete ja ‑teenuste turu põhiliste konkurentsiparameetrite suhtes teatud liikmesriigis, kui üks koosolek käsitleb kõikide ülejäänud koosolekute kõrgeima organina paljude konkreetsete koosolekute valdkonda kuuluvaid küsimusi, teeb põhimõttelisi otsuseid ja tegutseb kokkuleppe täitmise küsimustes vahendajana tema poole pöördunud erinevate gruppide distsipliiniprobleemide korral ning kui esineb tihe seos koosolekute ja nende otsustusmenetluse vahel, sest koosolekud korraldasid mõnikord ühiseid kokkusaamisi, rühmituste pädevus kattus ja koosolekud hoidsid üksteist oma tegevusega kursis.

(vt punktid 111, 114, 117–120, 126)

5. Konkurentsiõiguse kohaldamise menetluses ei võimalda see, et komisjon ei ole tuvastanud konkurentsieeskirjade rikkumist ettevõtja poolt, kes oli samasuguses olukorras kui konkurentsieeskirju rikkunud ettevõtja, mingil juhul jätta viimase suhtes tuvastatud rikkumist tähelepanuta, tingimusel et rikkumine oli õigesti tõendatud.

(vt punkt 138)

6. Kui tegemist on väga keerukate kokkulepete võrgustikuga, on komisjonil kaalutlusõigus otsustada, milliseid nendest erinevatest kokkulepetest peab ta eriti olulisteks, mistõttu seda valikut puudutav kohtulik kontroll saab olla vaid piiratud.

(vt punkt 144)

7. Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab ettevõtjatevahelisest kokkuleppest olema objektiivsete õiguslike või faktiliste asjaolude põhjal võimalik piisavalt suure tõenäosusega järeldada, et see mõjutab või võib mõjutada otseselt või kaudselt liikmesriikidevahelist kaubandust, mis võib kahjustada riikidevahelise ühisturu eesmärkide saavutamist. Ühendusesisese kaubavahetuse mõjutamine tuleneb üldjuhul mitme sellise teguri koosmõjust, mis eraldi võetuna ei ole tingimata määrava tähtsusega.

On ebaoluline, kas kartelli mõju kaubandusele on olnud ebasoodne, neutraalne või soodne. Konkurentsipiirang suudab mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, kui see juhib kaubavood kõrvale kursilt, mille need muidu oleksid võtnud. Järelikult ei saa kartelli liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise suutlikkuse hindamisel arvestada üksnes turu eraldamisele viivat mõju.

Kartelli suutlikkusest mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, st kartelli võimalikust mõjust ka piisab, et kartell kuuluks EÜ artikli 81 kohaldamisalasse, ning puudub vajadus tõendada selle tegelikku mõju kaubandusele. See, et tegemist on varasema rikkumise tagantjärgi hindamisega, ei saa muuta seda kriteeriumi, sest ka sel juhul piisab kartelli võimalikust mõjust kaubandusele.

Siiski on vajalik, et kartelli võimalik mõju riikidevahelisele kaubandusele oleks tuntav või teisisõnu, et see ei oleks vähetähtis.

(vt punktid 163, 164, 166, 167)

8. Asjaomase turu määratlusel ei ole sama roll olenevalt sellest, kas kohaldatakse EÜ artiklit 81 või EÜ artiklit 82. EÜ artikli 81 kohaldamise raames tuleb asjaomane turg määratleda selleks, et teha kindlaks, kas ettevõtjatevaheline kokkulepe, ettevõtjate ühenduste otsus või kooskõlastatud tegevus võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ja kas selle eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires. See on põhjus, miks EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel etteheited, mis esitatakse komisjoni kasutatud turu määratluse kohta, ei saa olla iseseisvad nende etteheidete suhtes, mis käsitlevad liikmesriikidevahelisele kaubandusele tekkivat mõju ja konkurentsi piiravat mõju. Seega ei ole asjaomase turu määratluse vaidlustamine tulemuslik, kui komisjon on õigesti järeldanud, et kokkulepe kahjustas konkurentsi ja võis tuntavalt mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

(vt punkt 172)

9. Konkurentsiõiguse valdkonnas hõlmab analüüsitav turg kõik sellised tooted, mis oma iseloomulikelt tunnustelt on eriti sobivad pidevat nõudlust rahuldama ja on minimaalselt äravahetatavad teiste toodetega.

Seega isegi kui pankadevahelistes kokkulepetes sätestatud erinevad pangateenused ei ole üksteisega asendatavad, nõuab enamik universaalpankade klientidest siiski kõiki pangateenuseid, nagu hoiused, laenud ja maksetehingud, mistõttu võib pankadevaheline konkurents puudutada kõiki neid teenuseid ning kõnealuse turu kitsas määratlus oleks selles tegevussektoris kunstlik. Lisaks ei võimalda eraldi analüüs täielikult mõista kokkulepete mõju, mis, kuigi need puudutavad erinevaid tooteid või teenuseid ja erinevaid kliente (füüsilised isikud või ettevõtjad), kuuluvad siiski samasse tegevussektorisse. Liikmesriikidevahelisele kaubandusele tekkiv mõju võib olla kaudne ja turg, millel mõju võib ilmneda, ei pruugi olla ilmtingimata identne nende toodete või teenuste turuga, kus kartell on hinnad kindlaks määranud. Hindade kindlaksmääramine füüsilistele isikutele ja ettevõtjatele pakutavale laiale pangateenuste valikule võib mõjutada tervikuna teisi turge.

Järelikult puudus sellistel tingimuste esinemisel komisjonil kohustus analüüsida nende kokkulepete esemeks olevate pangatoodete turge eraldi, et hinnata asjas liikmesriikidevahelisele kaubandusele tekkivat mõju.

(vt punktid 173–175)

10. See, et mõnede lepingutingimuste eesmärk ei ole konkurentsi piirata või et neil selline mõju puudub, ei takista kokkuleppe tervikanalüüsi. Eriti kehtib see siis, kui ühe kartelli raames võidakse mõnele kokkuleppele kohaldada erandit.

Järelikult võib komisjon, uurides pankade sisseseatud regulaarselt toimuvate koosolekute süsteemi, mille kaudu kooskõlastatakse regulaarselt tegevust teatud liikmesriigi kõikide pangatoodete ja ‑teenuste turu põhiliste konkurentsiparameetrite suhtes, võtta arvesse kõikide koosolekute võimalikku kumuleeruvat mõju, et teha kindlaks, kas kartell tervikuna liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutab. Seevastu ei tule uurida, kas iga koosolek eraldi võib liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutada. Sellest järeldub veel, et puudub vajadus tõendada, et erinevatest koosolekutest võib mõni koosolek eraldi mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, et saaks tuvastada sellise võime olemasolu kartellil tervikuna. Seetõttu ei eelda selliste koosolekute suutlikkus mõjutada riikidevahelist kaubandust, et mingi kokkuleppe esemeks oleksid piiriülesed teenused.

(vt punktid 176–178, 195, 196, 208)

11. Kui keelatud kokkulepe hõlmab liikmesriigi kogu territooriumi, aitab selle kokkuleppe olemus kaasa siseriiklike turgude lõhestatusele, takistades asutamislepingu eesmärgiks olevat turgude omavahelist põimumist.

Sellest tuleneb, et on olemas vähemalt tugev eeldus, et konkurentsi piirav tegevus, mida kohaldatakse kogu liikmesriigi territooriumil, võib soodustada turgude eraldamist ja mõjutada ühenduse sisekaubandust. Selle eelduse võib kõrvale jätta üksnes juhul, kui kokkuleppe tunnusjoonte ja majandusliku konteksti analüüs tõendab vastupidist.

Pangandussektoris võib ka esineda kokkuleppeid, mis hõlmavad kogu liikmesriigi territooriumi, kuid millel puudub tuntav mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele.

See ei ole nii keeruka rikkumise korral, kus koosolekute kaudu toimunud kooskõlastatud tegevus ei puuduta ainult peaaegu kõiki liikmesriigi krediidiasutusi, vaid ka väga paljusid pangatooteid ja ‑teenuseid, eelkõige hoiuseid ja laene, mis võib seetõttu muuta konkurentsitingimusi selles liikmesriigis tervikuna.

Sel juhul ei saa piiriülese mõju puudumist järeldada asjaolust, et kartelli liikmed ei ole võtnud meetmeid välismaiste konkurentide turult kõrvaldamiseks.

Nimetatud rikkumine võib soodustada turulepääsu tõkete säilitamist, sest see võimaldab säilitada keelatud kokkuleppes osalenu endagi poolt ebatõhusaks peetavat liikmesriigi pangandusstruktuuri ja tarbijate vastavaid harjumusi.

(vt punktid 180–185)

12. Selleks et tõendada ettevõtja osavõttu ühest kokkuleppest, peab komisjon tõendama, et ettevõtja kavatses oma tegevusega kaasa aidata kõigi osalejate taotletud ühiste eesmärkide saavutamisele ja et ta oli teadlik teiste ettevõtjate kavatsetud või ellu viidud tegelikest tegudest nende samade eesmärkide taotlemisel või et ta võis neid mõistlikult ette näha ning oli valmis sellega riskima.

See on nii, kui pankade sisseseatud regulaarselt toimuvate koosolekute süsteemi raames, mille kaudu kooskõlastatakse regulaarselt tegevust teatud liikmesriigi kõikide pangatoodete ja teenuste turu põhiliste konkurentsiparameetrite suhtes, ei saanud üks pank – kes osales olulisematel laenu- ja hoiuse tingimuste koosolekutel, millel olid eriti tihedad suhted selle süsteemi kõrgeima organiga – mitte teada, et koosolekud, kus ta osales, kuuluvad ulatuslikumasse kokkulepete kogumisse ning et tema osalemine hoiuse- ja laenu tingimuste kokkulepetes moodustas osa terve kartelli eesmärkide taotlemisest.

Ei ole oluline, et nimetatud pank teatud koosolekutelt puudus. See, et ettevõtja ei ole osalenud kõigis kartelli moodustavates asjaoludes või et neis aspektides, kus ta osales, oli tema roll väike, ei ole tema toimepandud rikkumise tuvastamisel asjassepuutuv. Neid asjaolusid tuleb arvestada üksnes rikkumise raskusastme hindamisel ja vajadusel trahvi määramisel.

Samuti ei ole tähtsust sellel, et nimetatud pank ei teadnud üksikasjalikult kokkulepetest, mis sõlmiti paljudel koosolekutel, kus ta ei osalenud, ega sellel, et ta ei olnud teatud koosolekute toimumisest teadlik.

(vt punktid 189–193)

13. Konkurentsieeskirjade rikkumise tahtlikult toimepanduks pidamiseks ei ole vaja, et ettevõtja teaks nende eeskirjade rikkumistest. Piisab, et ettevõtjale ei saanud olla teadmata, et tema käitumise eesmärk oli piirata konkurentsi ühisturul.

Ei ole otsustav teada, kas asjassepuutuv ettevõtja teadis, kuidas komisjon või kohtupraktika piiriülesuse kriteeriumi tõlgendab, vaid oluline on teada, kas asjassepuutuv ettevõtja teadis asjaoludest, millest konkreetselt tuleneb kartelli suutlikkus mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, või vähemalt seda, kas need asjaolud ei saanud jääda talle märkamatuks.

See on nii, kui pankade sisseseatud regulaarselt toimuvate koosolekute süsteemi raames, mille kaudu kooskõlastatakse regulaarselt tegevust teatud liikmesriigi kõikide pangatoodete ja teenuste turu põhiliste konkurentsiparameetrite suhtes, teadsid olulisematel koosolekutel osalenud pangad, et see võrgustik hõlmab kogu liikmesriigi territooriumit ja väga ulatuslikku pangatoodete valikut, eelkõige laene ja hoiuseid, mistõttu olid nad ka teadlikud olulistest faktilistest asjaloludest, millest tuleneb mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele.

Selles kontekstis ei ole seega asjassepuutuv teada, millisel määral olid need pangad teadlikud, et nende käitumine ei olnud EÜ artikliga 81 kooskõlas. Ka see, et liikmesriigi õiguses ei olnud teatud kartellid otseselt keelatud, vaid pädev kohus võis need keelata vastava taotluse korral, ei mõjuta mingil moel EÜ artikli 81 rikkumise tahtlust. Viimaseks ei mõjuta koosolekute avalikkus ja neist riigiasutuste osavõtt konkurentsi piiramise kavatsust ega teadlikkust neist asjaoludest, millest tuleneb kartelli suutlikkus mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

(vt punktid 205–207, 209)

14. Teatamine ei ole vaid ettevõtjatele kehtestatud formaalsus, vaid vältimatu ja oluline tingimus teatud soodustuse saamiseks. Määruse nr 17 artikli 15 lõike 5 punkti a kohaselt ei või trahvi määrata toimingute eest, mis sooritatakse pärast teatamist, kui toimingud kuuluvad teatise kirjeldatud tegevuse piiridesse. See soodustus, mis antakse kokkuleppest või kooskõlastatud tegevusest teatanud ettevõtjale, on vastutasu selle riski eest, mis ettevõtjal tekib sellest, et ta ise teatab komisjonile kokkuleppest või kooskõlastatud tegevusest. See ettevõtja ei riski mitte üksnes sellega, et kokkulepe või kooskõlastatud tegevus tunnistatakse EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumiseks ja et kõnealuse artikli lõike 3 kohaldamisega ei nõustuta, vaid ka sellega, et ettevõtjale määratakse trahv enne teatamist sooritatud toimingute eest. Ettevõtja, kes ei ole tahtnud seda riski võtta ja kellele on määratud trahv konkurentsieeskirjade rikkumise eest, millest ta ei ole teatanud, ei või viidata hüpoteetilisele võimalusele, et teatamine oleks võinud olla erandi tegemise alus.

(vt punkt 213)

15. Kuna suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta, täpsemalt neis sisalduv uus trahvide arvutamise meetod oli rikkumise toimepanemise hetkel, st enne suuniste vastuvõtmist, ettevõtjale mõistlikult etteaimatav, ei saa see ettevõtja vaidlustada trahvide arvutamiseks kasutatud meetodi õigsust põhjusel, et komisjon on nimetatud suuniseid kohaldades ja hiljem oma praktikat karmistades rikkunud tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet, mis on sätestatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 49.

(vt punktid 217 ja 218)

16. Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta on vahend, mille eesmärk on täpsustada hierarhiliselt kõrgemalasetsevat õigust silmas pidades kriteeriumid, mida komisjon kavatseb kasutada määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud kaalutlusõiguse teostamisel trahvide määramisel.

Kuna komisjon teatas suunistes, millist meetodit ta kavatseb määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt määratavate trahvide arvutamisel kasutada, jäi komisjon viimati nimetud sättega kehtestatud õiguslikku raamistikku ega ületanud seadusandja poolt talle antud kaalutlusõiguse piire.

Kuigi reegleid, mille eesmärk on väliste mõjude loomine, ei saa lugeda õigusnormideks, mida ametiasutus igal juhul peab järgima, annavad nad siiski tunnistust praktikat väljendavast käitumisnormist, mida ametiasutus üksikjuhtumil ei või võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi andmata eirata.

Selliseid käitumisnorme vastu võttes ja nende avaldamisel teada andes, et ta kavatseb neid edaspidi nendega hõlmatud juhtumitel kohaldada, piirab kõnealune institutsioon oma kaalutlusõigust ja ei saa neist normidest kõrvale kalduda, ilma et tema suhtes rakendataks sanktsioone, olenevalt olukorrast selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine või õiguspärase ootuse kaitse.

Kuigi nimetatud suunised ei kujuta endast seega konkurentsieeskirjade rikkumise eest ettevõtjale adresseeritud karistuse määramise otsuse õiguslikku alust, sest see otsus põhineb määruse nr 17 artiklil 3 ja artikli 15 lõikel 2, määravad suunised sellegipoolest üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mida komisjon on kohustunud selles otsuses trahvisumma kindlaksmääramisel järgima, ja tagavad järelikult ettevõtjatele õiguskindluse.

Suuniste vastuvõtmisest tulenev komisjoni enda kaalutlusõiguse piiramine ei ole aga vastuolus komisjoni märkimisväärse kaalutlusõiguse säilimisega. Suunistes on nimelt erinevaid paindlikke elemente, mis võimaldavad komisjonil oma kaalutlusõigust kasutada kooskõlas määruse nr 17 artikli 15 sätetega, nagu Euroopa Kohus on neid kohtupraktikas tõlgendanud.

Nagu suunisedki, tekitas teatis trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide asjades ettevõtjatele õiguspärase ootuse, mistõttu komisjon on kohustatud trahvisumma kindlaksmääramisel ettevõtjate koostööd hinnates sellest juhinduma.

Esimese Astme Kohtul tuleb seega vaidlustatud otsuse seaduslikkuse kontrollimisel välja selgitada, kas komisjon on kasutanud oma kaalutlusõigust suunistes ja koostööteatises esitatud meetodi kohaselt, ja kui Esimese Astme Kohus peaks tuvastama, et komisjon on sellest meetodist kõrvale kaldunud, siis välja selgitada, kas see kõrvalekaldumine on seaduslikult õigustatud ja õiguslikult piisavalt põhjendatud.

Komisjoni kaalutlusõigus ja temale endale kehtestatud piirid ei takista siiski ühenduse kohtul kasutada täielikku pädevust.

(vt punktid 219–227)

17. See, et komisjon on suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta täpsustanud oma seisukohta rikkumise raskuse hindamise kohta, ei takista rikkumise hindamist tervikuna kõigi asjassepuutuvate asjaolude põhjal, sealhulgas asjaolude põhjal, mida suunised sõnaselgelt ei maini.

Trahvisummade kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta rikkumiste kestust ja kõiki asjaolusid, mis võivad rikkumiste raskusastme hindamisel arvesse tulla. Rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata mitme asjaolu alusel, nagu konkreetse juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, kuigi kohustuslikult arvesse võetavate tingimuste kohta ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu.

Eriti võimaldab rikkumise laadi hindamine erinevate asjassepuutuvate tegurite arvessevõtmist, mille ammendav loetlemine suunistes ei ole võimalik ja mille hulka kuulub rikkumise võimalik mõju (mis erineb konkreetsest ja mõõdetavast mõjust) turule.

(vt punktid 237–239)

18. Kolmel aspektil, mida suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta kohaselt rikkumise raskuse hindamisel arvesse tuleb võtta – rikkumise laad, tegelik mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurus –, ei ole analüüsis tervikuna sama kaal. Rikkumise laadil on peamine tähtsus eelkõige siis, kui konkurentsieeskirjade rikkumisi kirjeldatakse „väga rasketena”. Nimetatud suunistes väga rasketeks peetud rikkumiste kirjeldusest nähtub, et kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on eelkõige hindade kehtestamine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa kvalifitseerimise „väga raskeks”, ilma et oleks vaja, et sellist tegevust iseloomustaks konkreetne mõju või geograafiline ulatus. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi raskete rikkumiste kirjeldus mainib sõnaselgelt mõju turule ja mõju suurele osale ühisturust, ei mainita seevastu väga raskete rikkumiste osas konkreetset mõju turule ega teatava geograafilise ala mõjutamist.

Kuigi need kolm kriteeriumi on üksteisest sõltuvad selles tähenduses, et rikkumise suur raskusaste mingi kriteeriumi alusel võib kompenseerida rikkumise väiksema raskusastme muudes aspektides, on turu geograafiline ulatus vaid üks kolmest asjassepuutuvast kriteeriumist rikkumise raskuse terviklikul hindamisel ja nende kolme üksteisest sõltuva kriteeriumi seas ei ole see iseseisev kriteerium selles tähenduses, et üksnes suuremat osa liikmesriike puudutavaid rikkumisi saab kvalifitseerida „väga rasketeks”. Asutamisleping, määrus nr 17, suunised ega kohtupraktika ei võimalda järeldada, et üksnes geograafiliselt väga ulatuslikke piiranguid saab nii kvalifitseerida. Seega ei saa nende suuniste tähenduses väga rasketeks rikkumisteks kvalifitseerida üksnes rikkumisi, milles osalevad peaaegu kõik Euroopa turul tegutsevad ettevõtjad.

(vt punktid 240, 241, 311, 313, 381)

19. Horisontaalsed hinnakokkulepped kuuluvad suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta tähenduses väga raskete rikkumiste alla isegi juhul, kui puuduvad muud konkurentsipiirangud nagu turu eraldamine.

Sellise rikkumise „väga raske” laad on enamtõenäoline, kui see pannakse toime sellises sektoris nagu pangandussektor, mis on tähtis kogu majandusele, ja kui asjassepuutuvate kokkulepete ulatus hõlmab paljusid olulisi tooteid, ning kui selles osales väga suur osa asjaomase turu ettevõtjatest, kaasa arvatud suurimad ettevõtjad. Rikkumise laadil põhinev raskusaste sõltub eelkõige ohust, mida see kujutab kahjustamata konkurentsile. Selles osas on hinnakartelli ulatusel otsustav roll nii asjaomaste toodete tasandil kui ka liikmeks olevate ettevõtjate tasandil ning suure ulatusega horisontaalset hinnakartelli, mis puudutab niivõrd olulist majandussektorit, ei ole normaalne jätta väga raskeks rikkumiseks kvalifitseerimata, vaatamata kartelli kontekstile.

Rikkumise raskuse hindamist ei mõjuta see, et kartell ei olnud salajane, et kartell loodi ja tegutses asjassepuutuva riigi abil, et arvestati trahvi hoiatava mõju kaalutlustega, et rikkumine seisnes kooskõlastatud tegevuses, et sellele oli riigiasutuste heakskiit, et koosolekutel käsitleti ka teisi konkurentsiõiguse seisukohalt neutraalseid teemasid, või et asjassepuutuv liikmesriik oli faktiliste asjaolude asetleidmise hetkel alles Euroopa Liiduga liitunud.

(vt punktid 249, 250, 252, 254–257, 260, 262, 263)

20. Hinnates rikkumise konkreetset mõju turule peab komisjon viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid tavapäraselt eksisteerinud ilma rikkumiseta.

Komisjon võib hinnakartelli puhul õiguspäraselt järeldada, et rikkumisel on olnud mõju, kui kartelli liikmed on võtnud meetmeid kokkulepitud hindade kohaldamiseks, näiteks teavitades neist kliente, andes töötajatele juhtnööre nende kasutamiseks läbirääkimiste alusena ning jälgides, et nende konkurendid ja enda müügiüksused neid kohaldaksid. Selleks et saaks järeldada mõju turule, piisab, et kokkulepitud hinnad on olnud konkreetsete tehinguhindade aluseks, mis piirab klientide läbirääkimisruumi.

Kui kartellikokkuleppe täitmine on tõendatud, ei saa komisjonilt nõuda, et ta tõendaks süstemaatiliselt, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel pooltel tegelikkuses saavutada kõrgemat tehinguhindade taset kui see, mis oleks olnud valdav kartellikokkuleppe puudumisel.

Rikkumise raskuse hindamisel on otsustav teada, kas kartelli liikmed andsid endast kõik, et nende kavatsustel oleks konkreetne mõju. Seda, mis seejärel saavutatud turuhindade tasemel tegelikult toimus, võisid mõjutada muud tegurid, mis ei olnud kartelli liikmete võimuses. Kartelli liikmed ei või trahvi vähendamist põhjendades kasu saada välistest teguritest, mis on takistanud nende jõupingutusi.

(vt punktid 284–287)

21. Põhimõtteliselt on kohustatud rikkumise eest vastust andma füüsiline või juriidiline isik, kes juhtis rikkumise toimepanemise ajal asjaomast ettevõtet, isegi kui rikkumise tuvastanud otsuse vastuvõtmise päeval läks vastutus ettevõtte tegevuse eest üle teisele isikule. Nii kaua kui eksisteerib juriidiline isik, kes juhtis ettevõtet rikkumise ajal, vastutab ettevõtte õigusvastase käitumise eest see juriidiline isik, isegi kui vara ja töötajad, kes on rikkumisele kaasa aidanud, on pärast rikkumise perioodi üle antud kolmandale isikule.

Seevastu siis, kui konkurentsieeskirjade rikkumise hetke ja selle hetke vahel, kui kõnealune ettevõtja peab rikkumise eest vastutama, lakkas õiguslikult eksisteerimast isik, kes vastutas ettevõtte tegevuse eest, tuleb siiski kõigepealt piiritleda need materiaalsed asjaolud ja inimesed, kes on rikkumisele kaasa aidanud, et seejärel saaks kindlaks teha isiku, kes on muutunud vastutavaks selle terviku tegevuse eest, et hoida ettevõtte tegevuse eest toimepandud rikkumise hetkel vastutava isiku kadumise tõttu ära seda, et ettevõtja võib jätta rikkumise eest vastust andmata.

Kui asjassepuutuv ettevõtja lakkab eksisteerimast seetõttu, et ta ühendatakse ostjaga, lähevad ostjale üle tema vara ja kohustused, kaasa arvatud ühenduse õiguse rikkumisest tekkiv vastutus. Sellisel juhul võidakse ostjat pidada vastutavaks ühendatava ettevõtja toimepandud rikkumise eest.

Ostjale jääb see vastutus ka juhul, kui ühendatava ettevõtja poolt enne ostmist toime pandud rikkumise eest saab pidada vastutavaks tema endist emaettevõtjat.

See võimalus ei takista iseenesest tütarettevõtjale endale karistuse määramist. Ettevõtjat – st isiklikest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosnevat majandusüksust – juhivad tema põhikirjas ette nähtud organid ja igasugune ettevõtjale trahvi määrav otsus võib olla adresseeritud ettevõtja põhikirjajärgsele juhtkonnale, kuigi selle omanikud kannavad lõpuks trahvi majanduslikke tagajärgi. Seda reeglit rikutaks, kui komisjonilt nõutaks alati ettevõtja toimepandud rikkumise korral ettevõtja suhtes valitsevat mõju teostava omaniku väljaselgitamist ja kui tal lubataks määrata karistusi vaid ettevõtja omanikule. Kuna võimalus määrata emaettevõtjale karistus tütarettevõtja käitumise eest ei mõjuta seega otsuse õiguspärasust, mis on adresseeritud üksnes rikkumises osalenud tütarettevõtjale, võib komisjon otsustada trahvi määrata rikkumises osalenud tütarettevõtjale või emaettevõtjale, kelle kontrolli all tütarettevõtja sellel ajavahemikul oli.

Komisjonile kuulub valikuõigus ka juhul, kui tegemist on majandusliku õigusjärglusega tütarettevõtja kontrollimisel. Kuigi komisjon võib sellisel juhul pidada eelmist emaettevõtjat vastutavaks tütarettevõtja käitumise eest müügile eelnenud ajavahemiku eest ja uut emaettevõtjat vastutavaks pärast müüki, ei ole ta kohustatud nii toimima, ning ta võib otsustada trahvi määrata vaid tütarettevõtjale tütarettevõtja enda käitumise eest.

(vt punktid 324–326, 329, 331, 332, 372)

22. Ettevõtjate kategooriatesse liigitamisel tuleb suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1 A kuuenda lõigu kohaselt arvestada ettevõtjate objektiivseid või struktuurilisi omadusi ning olukorda asjaomasel turul.

Nende objektiivsete asjaolude hulka kuuluvad peale äriühingu suuruse ja võimsuse turul – sellisena nagu need kajastuvad tema turuosas või tema käibes – ka suhted, mis tal on teiste ettevõtjatega, sest need võivad mõjutada turu struktuuri. Ettevõtja tegelikku suutlikkust tekitada olulist kahju ja tema toimepandud konkurentsieeskirjade rikkumise tegelikku mõju tuleb hinnata tegelikku majanduslikku olukorda arvestavalt. Seega võib komisjon õiguspäraselt suuniste alusel selliseid suhteid arvesse võtta, et määrata kindlaks kartelli liikmete tegelik majanduslik suutlikkus kahju tekitada ja nende rikkumise konkreetne kaal.

Turu struktuuri ei suudeta mõjutada üksnes siis, kui ettevõtjatevahelised suhted annavad neist ühele juhtpositsiooni või täieliku kontrolli teiste ettevõtjate konkurentsikäitumise üle, nagu majandusüksuste puhul. Ettevõtja võimsus turul võib ka laieneda väljapoole tema enda turuosa, kui tal on teiste ettevõtjatega stabiilseid suhteid, mille raames ta võib mitteametlikult avaldada tegelikku mõju nende käitumisele. Sama kehtib ka siis, kui ettevõtjatevaheliste suhete mõjul nendevaheline konkurents väheneb või lõppeb. See, et need suhted ei ole sellised, mis õigustaksid ettevõtjate käsitlemist sama majandusüksusena, ei tähenda, et komisjonil tuleb jätta need tähelepanuta ja hinnata turu olukorda nii, nagu neid suhteid ei oleks.

Seevastu kartelli erinevate liikmete konkreetne käitumine või nende individuaalne süüaste ei ole kategooriatesse jaotamisel iseenesest otsustav. Ettevõtjate käitumine võib tõesti olla märk nende suhete laadist, mis tal on teiste ettevõtjatega. Konkreetse käitumise olemasolu, nagu teabevahetuse korraldamine teiste ettevõtjatega või kartelli koosolekutel sõnaselgelt võetud seisukohad, mille eesmärk on kaitsta teiste ettevõtjate huve või kohustada neid järgima konkurentsivastaseid kokkuleppeid, ei ole siiski möödapääsmatu ega üksi piisav, et õigustada nende viimati mainitud ettevõtjate turuosa arvessevõtmist, kui hinnatakse esmalt nimetatud ettevõtja võimsust turul. Stabiilsete suhete puudumine ettevõtjatega, kellega teavet vahetatakse või kelle huve esindatakse, ei ole käitumise kategooriatesse liigitamisel otsustav, kuid vajadusel võidakse seda arvestada suuniste punktide 2 ja 3 alusel raskendava või kergendava asjaoluna.

Sellise pankade sisseseatud regulaarselt toimuvate koosolekute süsteemi puhul, mille kaudu kooskõlastatakse regulaarselt tegevust teatud liikmesriigi kõikide pangatoodete ja teenuste turu põhiliste konkurentsiparameetrite suhtes, juhul kui juhtivate pankade ja nende pangarühmituste detsentraliseeritud pankade vahelised sidemed andsid juhtivatele pankadele märgatavalt olulisema majandusliku võimsuse kui neil oleks olnud kommertspankadena enda turuosa põhjal, ja see võimsus vastab kogu asjaomase pangarühmituse turuosale, eeldab juhtivate pankade märkimisväärse kahju tekitamise tegeliku võime ja nende õigusvastase käitumise konkreetse kaalu õige hindamine järelikult lisaks nende enda turuosadele kommertspankadena ka detsentraliseeritud pankade turuosade arvessevõtmist, ja õigustab seega detsentraliseeritud pankade turuosade keskasutustele omistamist.

(vt punktid 359–362, 377, 404, 407, 409)

23. Kui komisjon märgib vastuväiteteatises sõnaselgelt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele tuleb trahv määrata, ja toob ka esile peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, näiteks väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”, siis täidab ta oma kohustuse tagada kaitseõigus. Seevastu ei ole komisjonil trahvisumma arvutamise aluseks olevatele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele viidates kohustust täpsustada, millisel moel ta neid asjaolusid trahvisumma suuruse kindlaksmääramisel arvesse võttis, seda enam, et trahvisumma kindlaksmääramise osas on ettevõtjatel täiendavaks tagatiseks see, et Esimese Astme Kohtul on täielik pädevus otsuseid läbi vaadata ning tühistada või vähendada trahvi määruse nr 17 artikli 17 alusel.

(vt punkt 369)

24. Põhimõtteliselt ei saa komisjonile keelata trahvisummade kindlaksmääramisel lähenemisviisi jagada kartelli liikmed mitmesse kategooriasse, mille tagajärjel määratakse samasse kategooriasse paigutatud ettevõtjatele kindla suurusega trahvi lähtesumma, kuigi nii ei arvestata sama kategooria ettevõtjate suuruste erinevusi. Komisjonil ei ole kohustust tagada olukorras, kui trahve määratakse mitmele sama rikkumisega seotud ettevõtjale, et tema arvutuste lõpuks saadud ettevõtjatele määratavad trahvisummad väljendaksid kõiki nende ettevõtjate suuruste vahelisi erinevusi.

Sellele vaatamata tuleb kategooriatesse jagamisel järgida võrdse kohtlemise põhimõtet ja määratletud kategooriate trahvi ülempiir peab olema ühetaoline ja objektiivselt õigustatud.

(vt punktid 422 ja 423)

25. Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 viimane lõik sätestab, et trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust. Sellest järeldub, et rikkumise kestuse mõju trahvi põhisummale peab olema üldreeglina märkimisväärne. See takistab – välja arvatud erandjuhtudel – trahvi lähtesumma üksnes sümboolset suurendamist rikkumise kestuse tõttu. Isegi kui konkurentsivastase eesmärgiga kokkulepet ei ole täidetud, tuleb siiski arvestada selle kokkuleppe kehtivuse kestust, st ajavahemikku kokkuleppe sõlmimise kuupäevast kuni selle lõpetamise kuupäevani.

Seega ei ole õige, et trahvi lähtesumma suurendamine üle 10% aastas on lubatud üksnes erandjuhtudel. Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätestavad sellised piirangud üksnes pikaajaliste rikkumiste kohta, samas kui keskmise kestusega (üldiselt 1–5 aastat) rikkumiste osas on ainsaks piirmääraks kehtestatud 50% trahvi lähtesummast, mis ei välista, et ületatakse 10% suurendamist aastas.

Argumendi osas, mille kohaselt etteheidetud rikkumise intensiivsus nõrgenes, tuleb meenutada, et trahvi suurendamine kestuse alusel ei ole piiratud olukorraga, kus kestuse ja konkurentsieeskirjades sätestatud ühenduse eesmärgile põhjustatud suure kahju vahel esineb otsene seos.

(vt punktid 465–467)

26. Komisjon on kohustatud trahvisummade määramisel järgima trahvide arvutamise suuniste tingimusi. Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei ole märgitud, et komisjonil tuleb alati eraldi arvesse võtta nende suuniste punktis 3 loetletud igat kergendavat asjaolu ja komisjon ei ole kohustatud tegema lisavähendamist automaatselt; seda, kas trahvi võimalik vähendamine kergendavate asjaolude alusel on asjakohane, tuleb hinnata igakülgselt ja võtta arvesse kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid tervikuna.

Nimetatud suuniste vastuvõtmine ei muuda asjakohatuks varasemat kohtupraktikat, mille kohaselt komisjonil on kaalutlusõigus, mis võimaldab tal arvesse võtta või jätta arvesse võtmata teatavaid asjaolusid sääraste trahvisummade määramisel, mida ta kavatseb ettevõtjale määrata eelkõige juhtumi asjaolude alusel. Kuna suunistes puudub kohustuslik märge kergenevate asjaolude kohta, mida võidakse arvestada, on komisjon säilitanud endal teatud kaalutlusõiguse hindamaks üldiselt seda, millisel määral on võimalik kergendavate asjaolude esinemisel trahvisummasid vähendada.

(vt punktid 472 ja 473)

27. Vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 esimesele taandele võib ettevõtja „puhtalt passiivne või käsutäitja roll” rikkumise toimepanemises kujutada juhul, kui see on tõendatud, kergendavat asjaolu.

Kartellis ettevõtja passiivset käitumist väljendava asjaoluna võidakse võtta arvesse seda, et ettevõtja on osalenud koosolekutel märkimisväärselt juhuslikumalt kui kartelli tavalised liikmed.

Kui aga ettevõtja osales, isegi kui mitte aktiivselt, ühel või mitmel konkurentsivastase eesmärgiga koosolekul, tuleb teda pidada kartellis osalenuks, kui ta ei tõenda, et ta hoidis õigusvastasest tegevusest avalikult eemale. Oma osalemisega koosolekutel nõustub ettevõtja – või vähemalt paneb teised osalejad uskuma, et ta põhimõtteliselt nõustub – konkurentsivastase kokkuleppe sisuga, milles koosolekutel kokku lepitakse.

Selleks et hinnata, kas ettevõtja on tegutsenud passiivselt või käsutäitjana, ei ole vaja teada, kas ta on kokkulepetest kasu saanud. Esiteks võib ka teiste järgija saada kartelli mõjust kasu. Teiseks ei kujuta endast kergendavat asjaolu see, et rikkumisest ei saada kasu, sest vastasel korral kaoks määrataval trahvil hoiatav mõju.

(vt punktid 481, 482, 486, 489)

28. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 teise taande kohaselt võib „endast rikkumist kujutavate kokkulepete täitmata või tegude tegemata jätmine” olla kergendav asjaolu. Asjaolu, et ettevõtja, kelle puhul on tuvastatud osalemine kooskõlastatud tegevuses tema konkurentidega, ei tegutsenud turul konkurentidega kokkulepitud viisil, ei ole ilmtingimata selline asjaolu, mida tuleks trahvisumma määramisel kergendava asjaoluna arvesse võtta.

Ettevõtja, kes vaatamata konkurentidega sõlmitud kokkuleppele tegutseb turul rohkem või vähem iseseisvalt, võib üritada kartelli oma huvides ära kasutada, ja ettevõtjal, kes ei distantseeru tema osavõtul toimunud koosoleku tulemustest, säilib põhimõtteliselt täielik vastutus kartellikokkuleppes osalemise eest. Komisjon on kohustatud kartellikokkuleppe täitmata jätmise tunnistama kergendavaks asjaoluks vaid siis, kui ettevõtja, kes sellele asjaolule tugineb, on võimeline tõendama, et ta on selgelt ja märgatavalt olnud asjaomase kartellikokkuleppe täitmise vastu nii, et ta häiris ise selle toimimist, ja et ettevõtja ei jätnud lepinguga liitumise muljet ega õhutanud seega teisi ettevõtjaid kartellikokkulepet täitma. Ettevõtjatel oleks liiga kerge minimeerida suure trahvi maksmise riski, kui nad võiksid saada kasu ebaseaduslikust kartellikokkuleppest ja seejärel nõuda trahvi vähendamist selle eest, et nende roll rikkumise täideviimises oli üksnes piiratud, kuigi nende suhtumine on õhutanud teisi ettevõtjaid tegutsema konkurentsi rohkem kahjustaval viisil.

(vt punktid 490 ja 491)

29. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kolmanda taande kohaselt on „rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub (eriti kui ta teostab kontrolli)”, üks kergendavatest asjaoludest. Siiski ei ole trahvi vähendamine rikkumise lõpetamisel komisjoni esimese kontrolli korral automaatne, vaid sõltub komisjoni kaalutlusõiguse raames toimunud hinnangust juhtumi asjaoludele. Sellega seoses on suuniste selle sätte kohaldamine ettevõtja kasuks eriti asjakohane olukorras, kus tegevuse konkurentsivastane laad ei ole ilmne. Seevastu on selle kohaldamine põhimõtteliselt vähem kohane olukorras, kus tegevus on selgelt konkurentsivastane, tingimusel et see on tuvastatud.

Isegi kui komisjon luges minevikus rikkumise vabatahtliku lõpetamise kergendavaks asjaoluks, võib ta suuniste kohaldamisel arvesse võtta asjaolu, et kuigi väga raskete rikkumiste õigusvastasus on juba ühenduse konkurentsipoliitikas algusest peale tuvastatud, on need suhteliselt sagedased, ja seega leida, et tuleb niisugusest leebest poliitikast loobuda ja mitte enam premeerida sellise rikkumise lõpetamist trahvi vähendamisega.

Seega võib rikkumise lõpetamise tõttu trahvi vähendamise kohasus sõltuda sellest, kas see, et ettevõtjad võisid mõistlikult kahelda oma käitumise rikkuvas laadis ja et rikkumine oli üldteada, on piisav põhjendus komisjoni valikule sel põhjusel trahvi mitte vähendada.

(vt punktid 497–499)

30. Euroopa Liidu laienemise kontekstis ei piisa üksi konkurentsivastase kokkuleppe võimalikust õiguspärasusest liikmesriigi õiguse alusel, et kaoks mõistlik kahtlus, et kokkuleppes osalenud ettevõtjad on rikkunud ühenduse õigust. Seda enam, kui asjassepuutuva ettevõtja käsutuses on märkimisväärsed vahendid. Sellistel ettevõtjatel tuleb valmistuda nende asukohajärgse liikmesriigi liitumisest Euroopa Liiduga tekkivateks õiguslikeks tagajärgedeks, ja eelkõige tuleb neil õigeaegselt hankida teavet neile kohalduma hakkava ühenduse õiguse (või Euroopa Majanduspiirkonna õiguse) konkurentsieeskirjade sisu kohta ja selle kohta, mida uut toovad need kaasa võrreldes liikmesriigi õigusega.

Kuigi ei ole välistatud, et teatud olukorras võib siseriiklik õigus või siseriiklike ametiasutuste käitumine olla kergendav asjaolu, ei saa sellena võtta arvesse rikkumise heakskiitmist või lubamist liikmesriigi ametiasutuste poolt, eriti kui asjassepuutuvate ettevõtjate käsutuses on vajalikud vahendid täpse ja õige õigusliku teabe saamiseks.

(vt punktid 504 ja 505)

31. Komisjonil ei ole konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistamisel kohustust lugeda kergendavaks asjaoluks asjaomase sektori halba finantsolukorda ja see, et ta võttis varasemates asjades sektori majanduslikku olukorda kergendava asjaoluna arvesse, ei tähenda, et ta peaks selle praktika järgimist tingimata jätkama. Üldiselt tekivad kartellid siis, kui sektoril on raskusi.

(vt punkt 510)

32. Konkurentsi valdkonnas ei õigusta trahvisumma vähendamist uurimisel tehtud koostöö, mis ei ületa määruse nr 17 artikli 11 lõigete 4 ja 5 alusel ettevõtjatele pandud kohustusi. Trahvi vähendamine on aga õigustatud siis, kui ettevõtja on edastanud informatsiooni, mis ületab oluliselt seda, mida komisjon võib nõuda määruse nr 17 artikli 11 alusel.

Koostöö tõttu trahvi vähendamise õigustamiseks peab ettevõtja käitumine lihtsustama komisjoni ülesannet, mis seisneb ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste tuvastamises ja nende eest karistamises, ning väljendama tõelist koostöötahet.

Ühelt poolt tuleb Esimese Astme Kohtul seega kindlaks teha, kas komisjon jättis tähelepanuta asjassepuutuvate ettevõtjate koostöö, mis ületas asjas määruse nr 17 artiklis 11 nõutava koostöö ulatuse. Esimese Astme Kohus teostab selles osas täielikku kontrolli, eelkõige ettevõtjate kaitseõigustest tulenevate informatsiooninõuetele vastamise kohustuse piiride suhtes.

Teiseks tuleb Esimese Astme Kohtul kontrollida, kas komisjon on rikkumise tuvastamisel teatise trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide asjades seisukohast hinnanud koostöö kasulikkust õigesti. Komisjonil on nimetatud teatises piiratud kaalutlusõigus hinnata, kas informatsioon või dokumendid, mille ettevõtjad vabatahtlikult edastasid, lihtsustasid tema ülesannet ja kas tuleb kaaluda ettevõtja trahvi vähendamist selle teatise alusel. See hinnang on piiratud kohtuliku kontrolli ese.

Kui komisjon kasutab enda kaalutlusõigust, ei saa ta siiski jätta arvestamata võrdse kohtlemise põhimõtet, mida rikutakse siis, kui sarnaseid olukordi käsitletakse erinevalt või erinevaid olukordi käsitletakse ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud. See põhimõte hoiab ära sama otsuse esemeks olevate ettevõtjate koostöö erineva käsitlemise komisjoni poolt.

Seevastu ainuüksi asjaolu, et oma varasemas otsustuspraktikas on komisjon teatava käitumise korral võimaldanud teatavat trahvi vähendamist, ei tähenda veel, et tal on kohustus vähendada trahvi proportsionaalselt sama palju sarnase käitumise hindamisel hilisemas haldusmenetluses.

Kui määruse nr 17 artikli 11 lõigetes 1 ja 2 sätestatud informatsiooninõuetega soovitakse saada teavet, mille avalikustamist võib komisjon nõuda kõnealuse artikli lõike 5 alusel tehtud otsusega, saab vabatahtlikuks pidada üksnes kõnealuse ettevõtja vastamise kiirust. Komisjonil tuleb hinnata, kas see kiirus lihtsustas tema tööd nii, et trahvi vähendamine on õigustatud; koostööteatis ei kohusta teda sel põhjusel trahvi süstemaatiliselt vähendama.

Kui kartelli olemasoluga nõustumine lihtsustab tõesti komisjoni tööd uurimise ajal rohkem kui pelk faktiliste asjaolude õigsuse omaksvõtt, võib komisjon kohelda faktiliste asjaoludega nõustunud ettevõtjaid erinevalt ettevõtjatest, kes on nõustunud ka kartelli olemasoluga. Komisjonil ei ole aga sellise eristamise kohustust. Tal tuleb hinnata iga üksikjuhtumi puhul, kas selline ülestunnistamine tegelikult tema tööd lihtsustas. See ei ole nii, kui sõnaselgelt tunnistatakse üles hindade ja muude konkurentsitegurite kokkuleppimiseks korraldatud koosolekute konkurentsivastane eesmärk, sest sellise käitumise konkurentsivastane eesmärk tuleneb juba nende koosolekute esemest endast.

(vt punktid 529–534, 536, 559)

33. Konkurentsiõigust puudutavas menetluses ei või komisjon määruse nr 17 artikli 11 lõikes 5 sätestatud informatsiooninõudes nõuda ettevõtjalt selliste vastuste andmist, millega tuleks tal omaks võtta rikkumine, mille toimepanemist peab tõendama komisjon. Määruse nr 17 artikli 11 lõigete 2 ja 5 kasuliku mõju tagamiseks on komisjonil õigus kohustada ettevõtjat esitama kogu vajalik teave faktiliste asjaolude kohta, mis neile teada võib olla, ja edastama komisjonile vastavalt vajadusele ettevõtja valduses olevad asjakohased dokumendid, isegi kui nende alusel on tuvastatav konkurentsivastane tegevus. Komisjon võib seega kohustada ettevõtjaid vastama üksnes faktilisi asjaolusid puudutavatele küsimustele ja nõuda olemasolevate dokumentide esitamist.

Seevastu on kaitseõigustega vastuolus nõuded, milles ettevõtjal palutakse kirjeldada tema osavõtul toimunud koosolekute eesmärke ja käiku ning nende koosolekute tulemusi või järeldusi, kui nendel koosolekutel kahtlustati olevat konkurentsi piirav eesmärk, sest need nõuded on sellist laadi, millega kohustatakse ettevõtjat üles tunnistama enda osalus ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumises.

Sellest järeldub, et kui komisjonil on pärast uurimist arvukalt tõendeid kokkuleppe võrgustiku olemasolu kohta, mis oli organiseeritud paljudeks kõiki pangatooteid puudutavateks koosolekuteks teatud turul, võib ta pankadelt õiguspäraselt nõuda määruse nr 17 artikli 11 lõikes 5 sätestatud informatsiooninõuete alusel koosolekute kuupäevade ja neist osavõtjate märkimist nii nende koosolekute kohta, mille osas tal on pärast nimetatud uurimist täpne teave, nagu nende nimetus ja teatud koosolekute toimumise kuupäevad, kui ka kõigi teiste koosolekute kohta.

(vt punktid 539–541, 543)

34. Ettevõtja poolt komisjonile nende dokumentide esitamine, mida komisjonil oli määruse nr 17 artikli 11 lõike 5 alusel õigus välja nõuda, ei saa pidada vabatahtlikuks koostööks teatise trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide asjades tähenduses.

(vt punkt 544)

35. Konkurentsiõigust puudutavas menetluses ja kui asjassepuutuvad ettevõtjad on esitanud komisjonile vabatahtlikult rohkem teavet, kui neilt määruse nr 17 artikli 11 lõike 5 alusel esitatud informatsiooninõudes nõutud, ei ületa komisjon kaalutlusõigust, mis tal on kooskõlas teatise trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide asjades punkti D 2 esimese taandega hindamaks seda, kas koostöö aitab „toimepandud rikkumise asetleidmist kinnitada”, kuna komisjon kehtestas selle koostöö arvessevõtmise eelduseks lisaväärtuse andmise, mis tuleneb „uute faktiliste asjaolude” edastamisest või selgitustest, mis võimaldavad asja paremini mõista. Koostööteatis ega asjakohane kohtupraktika ei kohusta komisjoni trahvi vähendama seetõttu, et ta on saanud uurimisel praktilist või logistilist abi.

(vt punktid 552 ja 553)

36. Kuigi konkurentsiasjades võivad haldusmenetluses toimepandud menetlusnormide rikkumised mõnikord õigustada trahvi vähendamist isegi siis, kui need rikkumised ei saa kaasa tuua vaidlustatud otsuse tühistamist, võivad trahvi vähendamist siiski õigustada üksnes sellised menetlusnormide rikkumised, mis võivad põhjustada olulist kahju selle poole huvidele, kes neile viitab. Selline võib olukord olla eelkõige juhul, kui tegemist on menetlusnormide rikkumisega, mis on käsitletavad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni rikkumisena.

(vt punktid 568 ja 569)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (teine koda)

14. detsember 2006( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Austria pangandusturg – „Lombardi klubi” – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Trahvi arvutamine

Liidetud kohtuasjades T‑259/02 – T‑264/02 ja T‑271/02,

Raiffeisen Zentralbank Österreich AG, asukoht Viin (Austria), esindaja: advokaat S. Völcker,

hageja kohtuasjas T‑259/02,

Bank Austria Creditanstalt AG, asukoht Viin, esindajad: advokaadid C. Zschocke ja J. Beninca,

hageja kohtuasjas T‑260/02,

Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG, varem Bank für Arbeit und Wirtschaft AG, asukoht Viin, esindajad: advokaadid H.‑J. Niemeyer ja M. von Hinden, hiljem advokaat H.‑J. Niemeyer,

hageja kohtuasjas T‑261/02,

Raiffeisenlandesbank Niederösterreich-Wien AG, asukoht Viin, esindaja: advokaat H. Wollmann,

hageja kohtuasjas T‑262/02,

BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG, varem Österreichische Postsparkasse AG, asukoht Viin, esindajad: advokaadid H.‑J. Niemeyer ja M. von Hinden, hiljem advokaat H.‑J. Niemeyer,

hageja kohtuasjas T‑263/02,

Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG, asukoht Viin, esindajad: advokaadid W. Kirchhoff, F. Montag, G. Bauer ja A. Wegner, hiljem advokaadid F. Montag ja A. Wegner,

hageja kohtuasjas T‑264/02,

Österreichische Volksbanken AG, asukoht Viin,

Niederösterreichische Landesbank‑Hypothekenbank AG, asukoht St. Pölten (Austria),

esindajad: advokaadid R. Roniger, A. Ablasser, R. Bierwagen ja F. Neumayr,

hagejad kohtuasjas T‑271/02,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: S. Rating, hiljem A. Bouquet, keda abistasid advokaadid D. Waelbroeck ja U. Zinsmeister,

kostja,

mille ese on esimese võimalusena nõuded tühistada täielikult või osaliselt komisjoni 11. juuni 2002. aasta otsus 2004/138/EÜ EÜ artikli 81 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/36.571/D‑1, Austria pangad – „Lombardi klubi”) (ELT 2004, L 56, lk 1) ning teise võimalusena nõuded vähendada hagejatele määratud trahve.

EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda),

koosseisus: koja esimees J. Pirrung, kohtunikud N. J. Forwood ja S. Papasavvas,

kohtusekretär: ametnik C. Kristensen,

arvestades kirjalikus menetluses ja 11. oktoobri 2005. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

I – Vaidluse ese

1 Komisjon on 11. juuni 2002. aasta otsuses 2004/138/EÜ EÜ artikli 81 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/36.571/D‑1, Austria pangad – „Lombardi klubi”) (ELT 2004, L 56, lk 1; edaspidi „vaidlustatud otsus” või „otsus”) tuvastanud mitme ettevõtja osalemise reas kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevustes EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses.

2 Tegemist on eelkõige vaidlustatud otsuse adressaatideks oleva kaheksa järgmise pangaga:

– Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG (edaspidi „Erste”);

– Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (edaspidi „RZB”);

– Bank Austria AG, mis alates 13. augustist 2002 on Bank Austria Creditanstalt AG (edaspidi „BA‑CA”);

– Bank für Arbeit und Wirtschaft AG (edaspidi „BAWAG”);

– Österreichische Postsparkasse AG (edaspidi „PSK”);

– Österreichische Volksbanken‑AG (edaspidi „ÖVAG”);

– Niederösterreichische Landesbank‑Hypothekenbank AG (edaspidi „NÖ‑Hypo”) ja

– Raiffeisenlandesbank Niederösterreich‑Wien AG (edaspidi „RLB”).

3 Komisjon heidab vaidlustatud otsuse adressaatidele põhiliselt ette seda, et nad asutasid võrgustiku, mida ta nimetab „Lombardi võrgustikuks”, ehk regulaarselt toimuvate koosolekute süsteemi (edaspidi „koosolekud”), kus käsitletavate põhiküsimuste ring oli lai ning kus kooskõlastati regulaarselt oma tegevust Austria kõikide pangatoodete ja ‑teenuste turu põhiliste konkurentsiparameetrite suhtes.

4 Vaidlustatud otsuses tuvastatud faktiliste asjaolude ja antud õiguslike hinnangute alusel määras komisjon süüdistatavatele ettevõtjatele trahvid.

5 Käesolevate hagide eesmärk ei ole vaidlustatud otsuses nimetatud faktiliste asjaolude õigsuse vaidlustamine. Hagid käsitlevad põhiliselt vaid nende faktiliste asjaolude kohta antud õigusliku hinnangu teatud aspekte ja hagejatele määratud trahvide suurust.

II – Hagejad

6 Austrias eristatakse ühetasandilise struktuuriga panku ja mitmetasandilise struktuuriga ehk „detsentraliseeritud” pangarühmitusi. Hoiupangad ja krediidiühistud on kahetasandilise struktuuriga ning põllumajanduskrediidiühistu (Raiffeiseni pangad) on kolmetasandilise struktuuriga. Kõigis neis mitmetasandilistes struktuurides (edaspidi „hoiupangasektor”, „Raiffeiseni sektor” ja „krediidiühistusektor” ning ühiselt nimetatud „detsentraliseeritud sektorid”) on keskasutus, mida nimetatakse kõnekeeles juhtivaks pangaks (edaspidi „keskasutus” või „juhtiv pank”) ja mis tegeleb sektori pankade tugi‑ ja teenustegevusega. Erste, RZB ja ÖVAG on vastavalt hoiupangasektori, Raiffeiseni sektori ja krediidiühistusektori keskasutused. Nende asutuste vahelised keerukad suhted struktuuri teiste liikmetega ning nende vastastikused õigused ja kohustused on sätestatud seaduses, mille nimi on Bundesgesetz über das Bankwesen (Bankwesengesetz – BWG) (BGBl. 1993, lk 3903 (pangandustegevuse seadus), mis avaldati 30. juulil 1993 ja jõustus 1. jaanuaril 1994).

A – Erste (kohtuasi T‑264/02)

7 Erste on aktsiaselts, mis alates aastast 1993 on 1819. aastal Viinis asutatud hoiupanga „Erste österreichische Spar‑Cassa” õigusjärglane. 1980‑ndatel ja veel 1990‑ndatel laiendas ta oma tegevust väljapoole oma algset turgu. Hagejast äriühingu ärinimi oli algul „Die Erste Österreichische Spar‑Casse‑Bank AG” (edaspidi „EÖ”). 1997. aasta mais ostis ta 53% hoiupankade juhtiva panga rolli omandanud GiroCredit Bank der österreichischen Sparkassen AG (edaspidi „GiroCredit”) aktsiatest. Alates aastast 1994 kuni hageja (kelle ärinimi oli sel ajal EÖ) poolt aktsiate ostmiseni kuulus enamus GiroCrediti aktsiatest Bank Austria kontsernile.

8 GiroCredit jäi iseseisvaks juriidiliseks isikuks ja tegutses edasi hoiupankade juhtiva pangana kuni 1997. aasta oktoobrini, mil GiroCredit ja Erste ühinesid ning Erste ärinimeks sai „Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG”. 1997. aasta ühinemise tulemusel sai Erstest juhtiv pank umbes 70‑le selles ajavahemikus Austrias eksisteerinud hoiupangale. Vaidlustatud otsuses on peetud Erstet vastutavaks GiroCrediti tegevuse eest.

B – RZB (kohtuasi T‑259/02)

9 RZB on juhtiv pank Raiffeiseni sektoris, mille esimene tasand koosneb umbes 615‑st sõltumatust kohalikust pangast koos nende filiaalidega. Teise tasandi moodustavad kaheksa piirkondlikku panka (Raiffeisen‑Landesbanken). Sama liidumaa kohalikud Raiffeiseni pangad on oma piirkondliku panga omanikud. RZB, kellele on usaldatud tsentraalsed teenused, moodustab kolmanda tasandi. Piirkondlikud pangad omavad 80% RZB‑st.

C – RLB (kohtuasi T‑262/02)

10 RLB on üks Raiffeiseni sektori piirkondlikest pankadest. RLB ühines aastal 1997 Raiffeisenbank Wien AG‑ga (edaspidi „RBW”), kelle peamine aktsionär ta oli. RBW osales koosolekutel ja tema rikkumise eest peetakse vastutavaks RLB‑d.

D – BA‑CA (kohtuasi T‑260/02)

11 BA‑CA on krediidiasutus, mis tekkis septembris 1998 Bank Austria AG (edaspidi „BA”) ja Creditanstalt AG (edaspidi „CA”) ühinemise tulemusel. BA‑CA ärinimi muudeti Bank Austria Creditanstalt AG‑ks alles 13. augustil 2002 ehk pärast vaidlustatud otsuse tegemist, kuid enne hagi esitamist. BA‑CA‑d peetakse vastutavaks enne ühinemist toimunud CA tegevuse eest.

E – Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG (kohtuasi T‑261/02) ja BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG (kohtuasi T‑263/02)

12 Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG‑st (hageja kohtuasjas T‑261/02, edaspidi „AVB”) sai kontsernis, millesse kuulusid BAWAG ja PSK, aastal 2005 toimunud restruktureerimise käigus BAWAG, mis kandis alates 1. oktoobrist 2005 kogu oma pangandustegevuse üle BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG‑le (hageja kohtuasjas T‑263/02, edaspidi „BAWAG PSK”). Selle kuupäevani oli BAWAG krediidiasutus ja alates detsembrist 2000 PSK peamine aktsionär. PSK oli aktsiaseltsi vormis tegutsev krediidiasutus, kellest sai aastal 1997 avalik‑õigusliku juriidilise isiku Österreichische Postsparkasse õigusjärglane. PSK‑l oli enamusosalus Bank der Österreichischen Postsparkasse AG‑s (edaspidi „PSK‑B”), kellega ta ühines aastal 1998 ja kelle tegevuse eest peetakse teda vaidlustatud otsuses vastutavaks. BAWAG ja PSK olid juriidiliselt iseseisvad aktsiaseltsid ja pangad kuni 1. oktoobril 2005 toimunud PSK ja BAWAG PSK ühinemiseni.

F – ÖVAG ja NÖ‑Hypo (kohtuasi T‑271/02)

13 ÖVAG on Austria krediidiasutus, kes pakub pangateenuseid kommertspangana piirkondlikul tasemel Austria turul peamiselt väikese ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKE-d) ning füüsilistele isikutele. Geograafiliselt piirdub tema tegevus Viini ja selle ümbrusega; vaidlustatud otsuses sätestatud ajavahemikus oli tal 26 tütarettevõtjat Viinis ja 2 tütarettevõtjat Alam‑Austrias. Lisaks kommertspangandusele tegutses ÖVAG Austria krediidiühistute liidu juhtiva pangana. Neile asutustele kuulub valdusettevõtja kaudu enamus ÖVAG aktsiatest. Lisaks on ÖVAG‑l osalus väiksemates pangandus‑ ja rahastamisteenuseid pakkuvates ettevõtjates, kuhu kuulub muu hulgas NÖ‑Hypo.

14 NÖ‑Hypo asutati aastal 1888 piirkondliku hüpoteekpangana. Kuni aastani 1992 oli ta avalik‑õiguslik juriidiline isik, kes sõltus Alam‑Austria liidumaast. Septembris 1992 kujundati ta kapitali suurendamise teel ümber aktsiaseltsiks. NÖ‑Hypo on kuulunud ÖVAG kontserni alates 1. jaanuarist 1997. Tal on 27 kontorit, millest 20 asub Alam‑Austrias ja 7 Viinis. NÖ‑Hypo tegutseb eelkõige avalikus sektoris. Geograafiliselt tegutseb NÖ‑Hypo üksnes Alam‑Austrias ja Viinis.

III – Haldusmenetlus

15 Komisjon algatas ametliku uurimismenetluse, kui ta sai 1997. aasta aprillis teada dokumendist, mis andis alust kahtlustada, et Austria pangandusturul eksisteerivad kokkulepped või kooskõlastatud tegevus, mis on vastuolus EÜ artikliga 81. Erakond Freiheitliche Partei Österreichs (edaspidi „FPÖ”) esitas 30. juunil 1997 nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite 81 ja 82 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), artikli 3 alusel kaebuse kaheksa Austria krediidiasutuse peale, keda kahtlustati osalemises konkurentsi piiravates kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses.

16 Komisjon viis 23. juunil ja 24. juunil 1998 üllatuskontrolle läbi mitmes pangas, kelle hulka kuulus enamik vaidlustatud otsuse adressaatidest. Komisjon saatis 21. septembril 1998 määruse nr 17 artikli 11 lõike 2 alusel informatsiooninõude mitmele krediidiasutusele, kelle osalemist neis kokkulepetes või tegevustes kahtlustati.

17 Vahetult pärast informatsiooninõude saamist pakkusid peamised asjaomased pangad komisjonile juhtumi uurimisel oma „koostööd” ja tegid ettepaneku faktiliste asjaolude esitamiseks „vabatahtlikult” (informatsiooninõudele vastamise asemel), loobudes samal ajal ärakuulamisest; vastutasuks selle eest lootsid nad, et komisjoni konkurentsi peadirektoraat tühistab oma informatsiooninõude ja määrab vaid „tagasihoidliku” haldustrahvi. Kuigi komisjon kiitis kiirust, millega pangad olid koostööd pakkunud, keeldus ta selles osas igasuguse kokkuleppe sõlmimisest.

18 Seega vastasid informatsiooninõudele kõik adressaadid. Sellega seoses väitsid mõned neist, et esitatud küsimustest enamikule puudus neil kohustus vastata ning et nad võiksid anda sellise vastuse ja edastada nendega seotud dokumente eespool mainitud koostöö raames vabatahtlikult. Komisjon lükkas selle õigusliku seisukoha tagasi.

19 Veidi pärast seda saatsid peamised asjaomased pangad, kelle hulka kuulusid hagejad, välja arvatud RLB, komisjonile 132‑leheküljelise dokumendi pealkirjaga „Ühine kokkuvõte faktidest”, milles nad kirjeldasid üksikasjalikult kartelli ajalugu ning esitasid seejärel kokkuvõtte ja andsid oma hinnangu koosolekute sisu kohta, nagu see nähtus äravõetud dokumentidest ja neilt nõutud dokumentidest. Samal ajal esitasid nad 16 kausta, mis sisaldasid koosolekute kaupa liigitatud dokumente koos üksikasjalike sisukordadega. Selleks et hinnata fakte puudutava ühise kokkuvõttega kaasnenud dokumentide võimalikku lisaväärtust, palus komisjon pankadel teatada, kas mõni neist dokumentidest oli talle veel teadmata, ja kui see nii oli, siis millised neist. Pangad leidsid, et selle palve täitmine ei ole võimalik ega vajalik.

20 13. septembril 1999 edastas komisjon kaheksale pangale 11. septembril 1999 vastuvõetud vastuväiteteatise. Pärast pankade tutvumist toimikuga ja kirjalike märkuste esitamist toimus 18. jaanuaril ja 19. jaanuaril 2000 ärakuulamine. 22. novembril 2000 saatis komisjon pankadele täiendava vastuväiteteatise. Asjaomastel ettevõtjatel oli võimalus toimikuga uuesti tutvuda ja nad esitasid komisjonile uusi kirjalikke märkusi, mille järgselt korraldati 27. veebruaril 2001 teine ärakuulamine.

21 11. juunil 2002 võttis komisjon vastu vaidlustatud otsuse.

IV – Vaidlustatud otsus

A – Üldised küsimused

22 Komisjon rõhutab vaidlustatud otsuse artiklis 1, et kaheksa selle otsuse adressaadist panka on rikkunud EÜ artikli 81 lõiget 1, osaledes hindu, teenustasusid ja muid konkurentsiparameetreid puudutavates kokkulepetes ning kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli piirata Austria pangatoodete ja ‑teenuste turul konkurentsi 1. jaanuarist 1995 kuni 24. juunini 1998.

23 Vaidlustatud otsuse artikkel 2 kohustab artiklis 1 nimetatud ettevõtjaid rikkumise viivitamatult lõpetama, kui nad seda veel teinud ei ole, ja hoiduma edaspidi sellisest tegevusest või käitumisest, millel on käesoleva rikkumise eesmärgi või mõjuga sarnane eesmärk või mõju.

24 Vaidlustatud otsuse artikkel 3 määrab otsuse adressaatidele järgmised trahvid:

– Erste: 37,69 miljonit eurot;

– RZB: 30,38 miljonit eurot;

– BA‑CA: 30,38 miljonit eurot;

– BAWAG: 7,59 miljonit eurot;

– PSK: 7,59 miljonit eurot;

– ÖVAG: 7,59 miljonit eurot;

– NÖ‑Hypo: 1,52 miljonit eurot;

– RLB: 1,52 miljonit eurot.

B – Kartelli konteksti, erinevate koosolekute, nendevaheliste suhete ning juhtivate pankade rolli tuvastamine

25 Vaidlustatud otsus selgitab, et pankadevahelised kokkulepped, eelkõige intressimäärade ja teenustasude kohta, on Austrias vana traditsioon, mis põhines 1980‑ndateni osaliselt õiguslikul alusel, kuid mis siiski tunnistati kehtetuks hiljemalt 1. jaanuaril 1994, mil Austria Vabariik ühines Euroopa Majanduspiirkonnaga (EMP) ja jõustus BWG.

26 Krediidiasutused jätkasid siiski loodud võrgustikus kokkulepete sõlmimist, eelkõige laenude ja hoiuste intressimäärade kohta.

27 Vaidlustatud otsuse 5. osa selgitab, et sõlmitud kokkulepped olid sisult väga põhjalikud, suures ulatuses väljakujunenud ja tihedalt läbipõimunud ning hõlmasid kogu Austria territooriumi. Igal pangatootel oli oma konkreetne koosolek, kus osalesid asjaomaste pankade teise või kolmanda juhtimistasandi eest vastutavad isikud. Praktikas seda teoreetilist eraldatust siiski rangelt ei järgitud: aeg‑ajalt käsitles erinevate koosolekute valdkonda kuuluvaid seotud küsimusi üks ja sama koosolek. Need erinevad koosolekud moodustasid osa organisatsioonilisest tervikust.

28 Moodustades kõrgema tasandi organi (mida nimetati „Lombardi klubi”), kogunesid peamiste Austria pankade juhtkonna esindajad kokku üks kord kuus, välja arvatud augustis. Lisaks üldiselt huvipakkuvatele teemadele, mis olid konkurentsi seisukohalt neutraalsed, käsitles see organ intressimäärade muutmist, reklaamimeetmeid jne. Neist koosolekutest mõnedel olid kohal ka Austria keskpanga esindajad (edaspidi „OeNB”).

29 Üks tase madalamal peeti konkreetsete toodetega seotud tehnilist laadi koosolekuid. Neist olulisimad olid aktiivseid tehinguid ehk laene ja passiivseid tehinguid ehk hoiuseid käsitlevad koosolekud, kus nende nimetuse kohaselt oli eesmärk laenu ja hoiuse tingimuste (st intressimäärade) kinnitamine, ning mis kutsuti kokku eraldi või koos. Lombardi klubi ja nende koosolekute vahel toimus eriti intensiivne teabevahetus.

30 Arvukaid erinevaid piirkondlikke koosolekuid peeti regulaarselt kõigis Austria liidumaades. Lombardi klubi ja tehnilist laadi koosolekute hierarhilist struktuuri mõnedes liidumaades isegi jäljendati.

31 Laenu‑ ja/või hoiustamistehingute riikliku taseme koosolekute ajal kohtusid Viini pangaasutuste esindajad piirkondlike kolleegidega põhiliselt selleks, et nende otsuseid laiendataks kogu Austria territooriumile.

32 Lisaks peeti koosolekuid, mis puudutasid ettevõtjatega sõlmitavaid tehinguid, füüsiliste isikutega sõlmitavaid tehinguid füüsilisest isikust ettevõtjatena tegutsetavates valdkondades, hüpoteek‑ ja ehituslaene (mida vastavalt nimetati „Minilombard”, „suurklientide koosolekud”, „„füüsilisest isikust ettevõtjate” koosolekud”, „hüpoteeklaenukoosolekud” ja „ehituslaenupankade hoiustamisintresside koosolekud”).

33 Lisaks korraldati regulaarselt arvukalt teisi koosolekuid konkurentsi seisukohalt olulistel teemadel: varahoidjate koosolekud (Treasurerrunde) käsitlesid riigilaene ning intressiküsimusi, erinevad maksetehingute koosolekud (eriti maksetehingute koosolekud, välismaad puudutavad koosolekud ja Austria krediidiasutuste liidu korralduskomitee või Organisationskomitee der österreichischen Kreditinstitutsverbände) nende tehingutega seotud teenustasusid ja kulusid, ekspordiklubi (Exportklub) ekspordi rahastamist ja väärtpaberite koosolekud (Bankenrunde Wertpapiere) neile toodetele kohaldatavaid miinimumkulusid, teenustasusid ja intresse.

34 Nende erikoosolekute hulgas paistis silma finantsjuhtide koosolek (Controllerrunde), kus osalesid Austria peamiste pankade pädevate osakondade esindajad. Neil koosolekutel määrati kindlaks ühtsed arvestusalused ja koostati ühiseid ettepanekuid kasumite suurendamiseks. Selle kaudu tugevdasid pangad pankadevahelist läbipaistvust arvestus‑ ja kulutingimuste osas.

35 Kõigi nende koosolekute vahel, mille põhilised teemad olid seega laenu ja hoiuse tingimused ning teenustasud, vahetati regulaarselt teavet. Sageli peatati ühe koosoleku nõupidamine kuni kokkuleppe saavutamiseni teisel koosolekul. Lombardi klubi ülemvõimu mõjul oodati vaidluse korral selle klubi otsust.

36 Viini koosolekutel sõlmitud kokkulepete täitmiseks kogu Austria territooriumil (või nende kokkulepetega tegevuse vastavusse viimiseks) teavitati neist kokkulepetest regulaarselt liidumaade erinevatel piirkondlikel koosolekutel või vastupidi – piirkondlike koosolekute kokkulepetest pealinna koosolekutel. Aeg‑ajalt saatsid piirkondlikud koosolekud omalt poolt esindajaid riiklikul tasemel peetud koosolekutele, mis käsitlesid laenu‑ ja hoiuseintresse.

37 Komisjon märgib vaidlustatud otsuses, et uuritud ajavahemikus (ehk 1. jaanuarist 1994 kuni juuni lõpuni 1998) peeti üksnes Viinis vähemalt 300 koosolekut, millele lisaks peeti arvukaid piirkondlikke koosolekuid. Tööpäevadeks muudetuna tähendab see arv, et üksnes pealinnas peeti koosolekuid umbes igal neljandal tööpäeval. Komisjon rõhutab, et isegi väljaspool väljakujunenud võrgustikku pidasid krediidiasutuste esindajad – mõnikord kõrgeimal tasemel – ühendust intresside ja teenustasude teemal.

38 Komisjon rõhutab juhtivate pankade konkreetset rolli Lombardi võrgustiku koordineerimisel ja nende endi pangarühmituste esindamisel, ehk Erste (varem GiroCredit) rolli hoiupangasektoris, RZB rolli Raiffeiseni sektoris ja ÖVAG rolli krediidiühistusektoris. Komisjoni sõnul teenis see roll otseselt Lombardi võrgustiku head toimimist. Esiteks organiseerisid need juhtivad pangad iga pangarühmituse sees mõlemapoolset teabevahetust Viini ja liidumaade vahel; teisalt kaitsesid nad oma rühmituse huve kartelli kuulunud teiste rühmituste liikmete suhtes. Komisjoni sõnul pidasid teised osalejad neid seega nende rühmituste esindajateks. Seega ei olnud sõlmitud kokkulepped üksnes nende krediidiasutuste vahelised, vaid ka pangarühmituste vahelised.

39 Seejärel selgitas komisjon üksikasjalikult vaidlustatud otsuse 6.–12. osas, kuidas see väljakujunenud ja tihedalt läbipõimunud mitmekesise vormi ja ulatusliku sisuga võrgustik võimaldas selle liikmeteks olevatel pankadel kooskõlastada turul oma käitumist eelkõige intressimäärade ja teenustasude osas.

C – Pankade argumentide analüüs ja õiguslik hinnang

40 Pärast märkust, et asjaomased pangad ei vaidlustanud komisjoni tuvastatud faktilisi asjaolusid koosolekute toimumise ja sisu kohta, lükkab komisjon vaidlustatud otsuse 13. osas tagasi esiteks need pankade esitatud argumendid, mis puudutavad konkreetselt kartelliga seotud ajaloolisi, ühiskondlikke, majanduslikke ja sotsiaalseid aspekte, ning teisalt need argumendid, mis põhinevad professor von Weizsäcker’i koostatud majanduslikul eksperthinnangul, mille kohaselt kokkulepped ei mõjutanud Austria pangandusturgu.

41 Vaidlustatud otsuse 14. osa käsitleb kartellile antud õiguslikku hinnangut. Komisjon lükkab kõigepealt tagasi pankade argumendi, mille kohaselt eriline majanduslik kontekst, milles tegutseb pangandussektor, takistab konkurentsiõiguse piiramatut kohaldamist sellele sektorile.

42 Pärast seda, kui pangad vaidlustasid komisjoni pädevuse süüdistada neid aastal 1994 toimepandud EMP lepingu (edaspidi „EMP leping”) artikli 53 rikkumises, loobus komisjon, kes siiski kinnitas, et see seisukoht on vastuolus EMP lepingu kasuliku mõjuga, EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamisest selle aasta osas.

43 Komisjon kvalifitseerib tuvastatud faktilised asjaolud keerukaks pikaaegseks rikkumiseks, mis hõlmab nii kokkuleppeid kui ka kooskõlastatud tegevust. Ta rõhutab, et asjaomaste ettevõtjate eesmärk oli konkurentsi piiramine, ja selgitab veel, et kooskõlastatud tegevusel on olnud tegelik mõju Austria pangandusturule vaatamata sellele, et pangad kokkuleppeid alati ei järginud.

44 Vaidlustatud otsuse selles osas selgitavad põhjendused 438–469 tuvastatud kooskõlastatud tegevuse mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele.

45 Selle kohta, et vaidlustatud otsus on adresseeritud vaid osale väga suurest arvust kõnealuses tegevuses osalenud pankadest, rõhutab komisjon, et vaidlustatud otsuse adressaatidest pangad on valitud selle järgi, kui tihti nad peamistel koosolekutel osalesid, ja et peale selle oli neil, välja arvatud NÖ‑Hypol ja RLB‑l, Austria pangandusturul märkimisväärne roll nende suuruse tõttu.

46 Lõpuks märgib vaidlustatud otsus konkurentsieeskirjade rikkumise kestuse kohta, et kõnealune tegevus kuulus alates 1. jaanuarist 1995 EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse ning et komisjon leidis, et pärast 1998. aasta juunis läbiviidud uurimist kooskolekuid enam ei peetud ja järelikult oli konkurentsieeskirjade rikkumine siis lõppenud.

D – Rikkumise lõpetamise nõue ja trahvide arvutamine

47 Vaidlustatud otsuse 16. osa käsitleb komisjoni vastuvõetud „parandusmeetmeid”.

48 Esiteks nõuab komisjon asjaomastelt ettevõtjatelt konkurentsieeskirjade rikkumise lõpetamist vastavalt määruse nr 17 artiklile 3.

49 Komisjon märgib määratud trahvide kohta kõigepealt seda, et konkurentsieeskirju rikuti tahtlikult.

50 Komisjon võttis vaidlustatud otsuse (vt eespool punkt 24) adressaatidele määratud trahvide arvutamisel aluseks metoodika, mis on sätestatud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) ja teatises trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide asjades (EÜT 1996, C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”).

51 Komisjon kvalifitseerib pankade koosolekud „väga raskeks” EÜ artikli 81 rikkumiseks, ilma et asjaomase geograafilise turu suhteliselt piiratud suurus seda hinnangut muudaks. Seejärel jagab ta kokkulepetes osalejad nende turuosa põhjal viide kategooriasse. Seda tehes omistab ta juhtivatele pankadele nende juhitava sektori pankade turuosad. Näiteks kõikide Raiffeiseni pankade turuosa sisaldub RZB turuosas, mistõttu on ta paigutatud viiest kategooriast esimesse, mille trahvi lähtesummaks kinnitati 25 miljonit eurot.

52 Komisjon võtab konkurentsieeskirjade rikkumise kestuse määramisel arvesse ajavahemikku, mis algab 1. jaanuaril 1995 ja lõppeb 1998. aasta juuni lõpus. Selle kestuse põhjal suurendas ta trahvi lähtesummat 35%.

53 Komisjon ei võta ühegi panga osas arvesse kergendavaid asjaolusid; eelkõige leiab ta, et rollide jagamine pankade koosolekutel ei ole selles osas asjassepuutuv.

54 Lõpuks vähendab komisjon vaidlustatud otsuse adressaatide trahvi 10% võrra vastavalt koostööteatisele, sest nad „ei vaidlustanud” faktilisi asjaolusid.

Menetlus ja poolte nõuded

55 Vaidlustatud otsuse adressaatideks olevad ettevõtjad esitasid käesoleva menetluse algatamiseks hagiavaldused, mis saabusid Esimese Astme Kohtu kantseleisse 30. augustil ja 2. septembril 2002.

56 Esimese Astme Kohtu teise koja esimehe 12. septembri 2005. aasta määrusega liideti Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 50 alusel seitse kohtuasja suulise menetluse ja kohtuotsuse huvides.

57 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Esimese Astme Kohus (teine koda) avada suulise menetluse ja tegi Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetluse korraldamise meetmete raames pooltele ettepaneku esitada teatud dokumente ja esitas pooltele küsimusi. Pooled täitsid need nõuded ettenähtud tähtaja jooksul.

58 Komisjon taotles enda esitatud dokumentides sisalduvate teatud andmete konfidentsiaalset käsitlemist hagejate, kuid mitte BA‑CA suhtes, sest tegemist oli BA‑CA ärisaladusega, ja edastas asjaomaste dokumentide mittekonfidentsiaalsed versioonid. Kuna konfidentsiaalsed andmed ei olnud BA‑CA väidete analüüsimiseks asjassepuutuvad, vaid puudutasid teiste hagejate esitatud väiteid, otsustas Esimese Astme Kohus võtta toimikusse üksnes asjaomaste dokumentide mittekonfidentsiaalsed versioonid, mistõttu konfidentsiaalseid andmeid ei saa kodukorra artikli 67 lõike 3 alusel arvesse võtta.

59 Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 11. oktoobri 2005. aasta kohtuistungil. Erste esitas vastuseks Esimese Astme Kohtu küsimusele dokumente enda turuosa kohta. Kui teised pooled olid võtnud nende dokumentide osas kirjalikult seisukoha, lõpetati suuline menetlus 7. novembril 2005.

60 RZB (hageja kohtuasjas T‑259/02) palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

61 BA‑CA (hageja kohtuasjas T‑260/02) palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi kohasel viisil;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

62 AVB (hageja kohtuasjas T‑261/02, varem BAWAG) palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1–3 BAWAG‑d puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada BAWAG‑le määratud trahvi õiglase summani;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

63 RLB (hageja kohtuasjas T‑262/02) palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 3 ja 4 teda puudutavas osas;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

64 BAWAG PSK (hageja kohtuasjas T‑263/02, varem PSK) palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1–3 PSK‑d puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada PSK‑le määratud trahvi nõuetekohase summani;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

65 Erste (hageja kohtuasjas T‑264/02) palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;

– teise võimalusena tühistada talle määratud trahv;

– viimase võimalusena vähendada trahvi nõuetekohase summani;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

66 ÖVAG ja NÖ‑Hypo (hagejad kohtuasjas T‑271/02) paluvad Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 neid puudutavas osas;

– tühistada vaidlustatud otsuse artikli 2 esimene lause neid puudutavas osas;

– tühistada otsuse artikkel 3 neid puudutavas osas või teise võimalusena vähendada selles artiklis neile määratud trahvi;

– tühistada esimese nõude teise võimalusena otsused, milles nõustutakse, et FPÖ on kaebuse esitaja ja edastatakse talle vastuväiteteatised;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

67 Kohtuasjas T‑259/02 palub komisjon Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– suurendada RZB‑le määratud trahvi 33,75 miljoni euroni;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

68 Kohtuasjades T‑260/02–T‑264/02 ja T‑271/02 palub komisjon Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagid rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

BAWAG‑d (kohtuasi T‑261/02) ja PSK‑d (kohtuasi T‑263/02) puudutava restruktureerimise mõju

69 BAWAG ja PSK juhtkond teatas Esimese Astme Kohtule 16. jaanuari 2006. aasta kirjas, et BAWAG PSK‑l oli ettevõtjate kontserni restruktureerimise raames, kuhu need kaks krediidiasutust kuulusid, edaspidi kahe hageja õigused kohtuasjades T‑261/02 ja T‑263/02.

70 Kõnealuse kirja lisaks olevatest dokumentidest nähtub esiteks, et BAWAG on pangandustegevuse andnud üle BAWAG PSK‑le ja muutnud ärinime AVB‑ks, ning teiseks, et PSK on ühinenud BAWAG PSK‑ga. BAWAG ja PSK juhtkond teatas 16. jaanuari 2006. aasta kirjas, et BAWAG PSK‑le kuuluvad kõik BAWAG pangandustegevuse õigused.

71 Ühenduse kohtud võivad tõepoolest teadmiseks võtta kohtumenetluse poolte nimemuutusi. Lisaks võib meetme adressaadi üldõigusjärglane jätkata meetme adressaadi esitatud tühistamishagi eriti siis, kui füüsiline isik on surnud või kui juriidiline isik lakkab olemast ning tema kõik õigused ja kohustused antakse üle uuele isikule (vt selle kohta Euroopa Kohtu 20. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 92/82: Gutmann vs. komisjon, EKL 1983, lk 3127, punkt 2, ja 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas 294/83: Les Verts vs. parlament, EKL 1986, lk 1339, punktid 13–18). Tuleb meeles pidada, et sellises olukorras asendab üldõigusjärglane ilmtingimata täielikult oma eelnejat vaidlustatud meetme adressaadina.

72 Seevastu ei ole ühenduse kohus EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi puhul ega ka siis, kui ta teostab EÜ artikli 229 alusel oma täielikku pädevust karistuste alal, pädev muutma ühenduse institutsiooni otsust, asendades selle adressaadi teise füüsilise või juriidilise isikuga, kui asjaomane adressaat on endiselt olemas. Selline pädevus kuulub üksnes institutsioonile, kes võttis asjaomase otsuse vastu. Seega pärast seda, kui pädev institutsioon on vastu võtnud otsuse ja järelikult kindlaks määranud isiku isikusamasuse, kellele otsus on adresseeritud, ei või Esimese Astme Kohus viimati nimetatud isikut asendada teise isikuga (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 47).

73 Seejärel tuleb tõdeda, et hagejat, st meetme adressaadiks olevat isikut, kes viitab oma õigustele seoses tühistamisnõudega vastavalt EÜ artiklile 230 ja/või muutmisnõudega vastavalt EÜ artiklile 229, ei või asendada kolmanda isikuga, kes ei ole meetme adressaat. Kui sellist asendamist lubataks, erineks selle isiku seisund, kes hagi esitas, selle isiku seisundist, kes eeldatavalt menetlust jätkab. Lisaks erineks säärase asendamise korral meetme adressaadiks olev isik isikust, kes tegutseb kohtumenetluses meetme adressaadina (eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 48).

74 Seega tuleb teadmiseks võtta, et BAWAG ärinimi on muudetud AVB‑ks ja et eespool mainitud ühinemise tulemusel kuuluvad BAWAG PSK‑le PSK õigused. Kohtuasjas T‑261/02 ei tule aga AVB‑d asendada BAWAG PSK‑ga olenemata sellest, milline on Austria õiguse kohaselt restruktureerimise võimalik mõju. Järelikult jääb BAWAG (kelle nimi on nüüdsest AVB) hagejaks kohtuasjas T‑261/02 edasi, samas kui BAWAG PSK‑st on saanud täieõiguslik hageja kohtuasjas T‑263/02.

75 Kuna vaidlustatud otsus oli adresseeritud BAWAG‑le ja PSK‑le ning nad on esitanud kirjalikke ja suulisi argumente Esimese Astme Kohtule enda varasemate ärinimedega, kasutatakse käesolevas kohtuotsuses hagejate nimetamisel neid ärinimesid.

Õiguslik käsitlus

I – Nõue tühistada otsus tervikuna

A – Menetlusnormide rikkumise väide

1. Ärakuulamise eest vastutava ametniku aruanne (kohtuasjades T‑260/02, T‑261/02 ja T‑263/02)

a) Hagejate argumendid

76 BA‑CA, BAWAG ja PSK rõhutavad, et hagejatele komisjoni 23. mai 2001. aasta otsuse 2001/462/EÜ ärakuulamise eest vastutavate ametnike pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes (EÜT L 162, lk 21; ELT eriväljaanne 08/02, lk 151) (edaspidi „pädevuse otsus”) artikli 16 lõike 3 kohaselt edastatud ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuannet ei ole allkirjastatud. Seetõttu leiavad nad, et tegemist on olulise menetlusnormi rikkumisega, mis õigustab vaidlustatud otsuse tühistamist.

77 BAWAG ja PSK (kohtuasjad T‑261/02 ja T‑263/02) väidavad, et ebakindlus selles, kas neile edastatud lõpparuande eksemplar oli tegelikult lõplik versioon, on nõrgendanud nende võimalusi ennast asjakohaselt vaidlustatud otsuse suhtes kaitsta.

78 BA‑CA (kohtuasi T‑260/02) väidab, et komisjon on vaidlustatud otsuse võtnud vastu õigusvastaselt, sest ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne ei olnud autenditud. Lisaks võis nõuandekomiteele ja komisjoni liikmete kolleegiumile edastatud koopiale tehtud märge „projekt” mõjutada nende hinnangut aruandele ja seega ka haldusmenetluse lõpptulemust. Lisaks kahtleb BA‑CA selles, et lõpparuanne esitati komisjoni liikmete kolleegiumile üksnes saksa keeles, mis kujutab endast 29. novembri 2000. aasta komisjoni töökorra (EÜT L 308, lk 26; ELT eriväljaanne 01/03, lk 213; edaspidi „töökord”) artikli 6 neljanda lõigu rikkumist. Ta taotleb Esimese Astme Kohtult menetlust korraldava meetme võtmist, mis võimaldaks tal täielikult tutvuda kõigi komisjoni toimikus sisalduvate dokumentidega.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

79 Pädevuse otsuse artikli 15 esimene lõik sätestab:

„Ärakuulamise eest vastutav ametnik koostab kõnealuses küsimuses nõuandekomiteele esitatava otsuse eelnõu alusel kirjaliku lõpparuande seoses õiguse olla ära kuulatud tagamisega artikli 13 lõike 1 kohaselt. Aruandes pööratakse tähelepanu sellele, kas otsuse eelnõus käsitletakse ainult vastuväiteid, mille suhtes isikutele on antud võimalus olla ära kuulatud, ja vajaduse korral mis tahes järelepärimise objektiivsusele artikli 14 tähenduses.”

80 Pädevuse otsuse artikkel 16 sätestab:

„1. Ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne lisatakse komisjonile esitatava otsuse eelnõu juurde, tagamaks selle, et kui komisjon teeb üksikjuhtumi kohta otsuse, võtab ta täielikult arvesse kogu asjaomast teavet menetluse käigu ja õiguse olla ära kuulatud tagamise kohta.

2. Ärakuulamise eest vastutav ametnik võib kuni otsuse vastuvõtmiseni komisjoni poolt teha lõpparuandesse muudatusi seoses otsuse eelnõu mis tahes muudatusega.

3. Komisjon edastab ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande koos otsusega otsuse adressaatidele. Ta avaldab ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande koos otsusega Euroopa Ühenduste Teatajas, võttes arvesse ettevõtjate õigustatud huvi oma ärisaladuste kaitsmiseks.”

81 Esiteks tuleb märkida etteheite kohta, mille kohaselt lõpparuannet ei olnud allkirjastatud, et komisjon on esitanud vastuse lisana kolm (saksakeelset) koopiat sellest aruandest ehk;

– koopia, mis edastati vaidlustatud otsuse adressaatidele;

– koopia, mis edastati nõuandekomiteele;

– koopia, mis edastati komisjoni liikmete kolleegiumile,

mille sõnastus on identne, kuigi allkiri on üksnes teisel neist mainitutest. Lisaks olid kahel viimati nimetatul märked „Entwurf” (projekt) ja „Intern” (sisene).

82 Neist dokumentidest nähtub, et ärakuulamise eest vastutav ametnik on allkirjastanud vähemalt ühe aruande eksemplari, mis tõendab, et selle sõnastus oli lõplik ja et tegemist oli lõpparuandega, mille edastamist pädevatele ametiasutustele ärakuulamise eest vastutav ametnik soovis. Seega seda, et selle aruande teised eksemplarid, mis olid täiesti identsed allkirjastatud versiooniga (välja arvatud see, et teatud juhtudel oli märge „projekt” kõrvaldatud), edastati nende adressaatidele ilma allkirjata, ei saa pidada oluliste menetlusnormide rikkumiseks, mis õigustaks vaidlustatud otsuse tühistamist.

83 BAWAG ja PSK etteheide, mille kohaselt allkirja puudumine lõpparuande koopialt, mis edastati neile samal ajal, kui tehti teatavaks vaidlustatud otsus, kahjustas nende kaitseõigust, sest neil oli enda kaitset viimati nimetatud otsuse vastu raskem ette valmistada, ei ole tulemuslik. Allkirja puudumine ei saanud kahjustada hagejate kaitseõigust haldusmenetluse ajal. Kuna hagejate argumentides üritatakse väita, et allkirja puudumine võis tekitada kahtlusi kõnealuse aruande lõplikkuses, mistõttu selle aruande kritiseerimine ja seega hagejate kaitsmine Esimese Astme Kohtus on riskantsem, tuleb märkida, et sellised kahtlused kõrvaldati menetlust korraldava meetmega ja et kodukorra artikli 48 lõige 2 annab pooltele võimaluse kaitsta oma õigusi sarnaste meetmete lõpptulemuse suhtes, esitades vajadusel uusi väiteid.

84 Teiseks tuleb tagasi lükata BA‑CA etteheide ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande autentimist puudutava väidetava kohustuse rikkumise kohta. Ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne ei kuulu dokumentide hulka, mis koostatakse ESTÜ artiklis 14, EÜ artiklis 249 ja Euratomi artiklis 161 sätestatud vormis ning mille autentimist nõutakse töökorra artikli 18 viiendas lõigus.

85 Kolmandaks märke „projekt” kohta, mis esineb nõuandavale komiteele ja komisjoni liikmete kolleegiumile edastatud eksemplaril, tuleb meeles pidada, et pädevuse otsuse artikli 16 lõige 2 sätestab, et ärakuulamise eest vastutav ametnik võib kuni otsuse vastuvõtmiseni komisjoni poolt teha lõpparuandesse muudatusi seoses otsuse eelnõu mis tahes muudatusega. Seega ei ole õigusvastane, kui märge „projekt” esineb aruandel siis, kui see edastatakse pädevatele ametiasutustele. See, et märget „projekt” ei ole asendatud lõpliku versiooniga, kui seda ei ole muudetud, ei saa muuta õigusvastaseks selle alusel vastuvõetud otsust. Seega ei saa eeldada, et trahvide määramise otsust menetlevad komisjoni liikmed eiravad pädevuse otsuse artikli 16 lõikes 1 sätestatud ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande arvesse võtmise kohustust, kui lõpparuandel on märge „projekt”.

86 Neljandaks tuleb märkida, et BA‑CA kahtlus, et lõpparuannet ei ole edastatud pädevatele ametiasutustele kõigis nõutavates keeltes, ei ole põhjendatud. Töökorra artikli 6 neljas lõik sätestab:

„Komisjon saadab päevakorra ja vajalikud töödokumendid komisjoni liikmetele ettenähtud tähtaja jooksul artiklis 25 ettenähtud töökeeltes.”

87 Teatavasti koostatakse komisjoni töödokumendid üldiselt saksa, inglise ja prantsuse keeles.

88 Komisjon esitas menetlust korraldava meetme raames lõpparuande saksa‑, inglis‑ ja prantsuskeelsed versioonid koos komisjoni peasekretariaadi 4. juuni 2002. aasta märkmetega, millest nähtub nende versioonide edastamine komisjoni liikmetele. Järelikult on BA‑CA etteheide faktiliste asjaolude osas väär.

89 Tagasi tuleb lükata ka BA‑CA taotlus, milles ta palub endale täielikku õigust komisjoni haldustoimikuga tutvumiseks. Eespool esitatust nähtub, et kõnealune meede ei ole talle vajalik, et kontrollida, kas ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne on esitatud nõutavates keeleversioonides. BA‑CA ei ole ka täpsustanud, milliste teiste tema esitatud väidete raames võiks komisjoni haldustoimiku esitamine olla vajalik.

90 Sellest järeldub, et BA‑CA, BAWAG ja PSK poolt ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande kohta esitatud etteheited tuleb tagasi lükata.

2. Erakonna FPÖ seisund haldusmenetluses (kohtuasjad T‑260/02 ja T‑271/02)

a) Poolte argumendid

91 BA‑CA, ÖVAG ja NÖ‑Hypo heidavad komisjonile ette nõuete rikkumist, kuna esiteks nõustus ta sellega, et FPÖ on kaebuse esitaja määruse nr 17 artikli 3 alusel ja teiseks edastas sellele erakonnale vastuväiteteatise mittekonfidentsiaalse versiooni. Nad väidavad, et nende otsustega rikuti määruse nr 17 artikleid 3 ja 20 ning nende kaitseõigust esiteks seetõttu, et FPÖ kaebus esitati pärast komisjoni poolt menetluse algatamist, mistõttu see ei olnud menetluse algatamise alus, teiseks seetõttu, et FPÖ‑l ei võinud olla õigustatud huvi määruse nr 17 artiklis 3 sätestatud kaebuse esitamiseks, sest tema seisund panga kliendina oli selleks ebapiisav, kolmandaks seetõttu, et suulised ärakuulamised olid juba nende kahe otsuse tegemise hetkeks toimunud, ja neljandaks seetõttu, et komisjon ei olnud saanud FPÖ‑lt kinnitust kaebuse esitaja kohustuste järgimise kohta. Nende sõnul peab nende eeskirjade rikkumise tagajärg olema vaidlustatud otsuse tühistamine.

92 Lisaks heidab BA‑CA komisjonile ette kaitseõiguste rikkumist, sest ta ei ole – mitmele sellekohasele taotlustele vaatamata – edastanud talle vastavat otsust, mida oleks võimalik vaidlustada kohtus, ning seetõttu on võtnud temalt võimaluse esitada hagi vastuväiteteatise edastamise peale. Lisaks väidab ta, et komisjon rikkus EÜ asutamislepingut, sest ta ei teinud endast kõike olenevat, et lõpetada vastuväiteteatise kuritarvitamine FPÖ poolt ega takistanud FPÖ‑le edastatud dokumentide kuritarvitamist FPÖ poolt ega nõudnud ka nende tagastamist.

93 Komisjon leiab, et etteheited vastuväiteteatise edastamise suhtes FPÖ‑le ei ole sugugi seotud käesoleva kohtumenetluse esemega. Ta väidab, et FPÖ kaebuse esitaja seisundiga nõustumine ei ole vaidlustatud otsust sugugi mõjutanud ja et otsus, millega lubati vastuväiteteatise edastamine FPÖ‑le, oleks pidanud olema eraldi menetluse ese, mistõttu hagi esitamine hiljem käesoleva kohtumenetluse raames ei ole enam võimalik juba üksnes aegumise tõttu.

94 Komisjon lisab vasturepliigis, et hagid on vastuvõetamatud, kuna hagejatel puudub õigus esitada hagi EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel FPÖ kaebuse esitajaks tunnistamise ja vastuväiteteatise edastamise peale, sest need meetmed ei ole mõjutanud nende õiguslikku seisundit. Lisaks väidab komisjon, et mõju, mille nad vaidlustavad, ja kahju, mida nad leiavad olevat kandnud, ei tulene komisjoni tegevusest, vaid FPÖ hilisemast ja täielikult iseseisvast tegevusest. Lisaks leiab komisjon, et tal oli täielik õigus nõustuda, et FPÖ on kaebuse esitaja, ja järelikult oli tal kohustus edastada FPÖ‑le vastuväiteteatis.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

95 Määruse nr 17 artikli 3 lõige 1 sätestab, et kui komisjon leiab „taotluse põhjal või omal algatusel”, et tegemist on EÜ artiklite 81 või 82 rikkumisega, võib ta otsusega nõuda vastavatelt ettevõtjatelt või ettevõtjate ühendustelt selliste rikkumiste lõpetamist. Määruse nr 17 artikli 3 lõike 2 kohaselt on taotluse esitamise õigus füüsilistel või juriidilistel isikutel, kellel on õigustatud huvi. Komisjoni 22. detsembri 1998. aasta määruse (EÜ) nr 2842/98 poolte ärakuulamise kohta teatavates EÜ asutamislepingu artiklite [81] ja [82] alusel algatatud menetlustes (EÜT L 354, lk 18; ELT eriväljaanne 07/04, lk 204) artiklitest 6–8 nähtub, et taotluse esitanud isikutel on teatud protsessiõigused, mille hulka kuulub muu hulgas õigus saada koopia vastuväiteteatise mittekonfidentsiaalsest versioonist.

96 Esiteks osas, kas komisjon on rikkunud määruse nr 17 artiklit 3, nõustudes, et FPÖ osaleb menetluses, tuleb tagasi lükata hagejate argument, et sellist taotlust ei saa õiguspäraselt esitada pärast seda, kui konkurentsieeskirjade rikkumise menetlus on algatatud komisjoni omal algatusel. Määrused nr 17 ja nr 2842/98 ei nõua taotleja staatuse tunnustamiseks, et rikkumismenetluse algatamine komisjoni poolt põhineks sellekohasel taotlusel ja et ve