ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Juhul kui Euroopa Kohtu vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis, kas direktiivi artikli 41 lõiget 17 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaldamisel niisuguses asjas nagu põhikohtuasjas tuleb liikmesriigi reguleeriva asutuse sellisest otsusest, millega kehtestatakse võrgutasud, nende teenuste tasud, mida võrguhaldurid võivad osutada eritariifiga, ja ühendustasud, mõjutatud osaliseks lugeda maagaasituru osalist, kes on sellises olukorras nagu kaebaja, kellele võrguhaldur kehtestab selle otsuse alusel tariifi teenuse eest, mida võib osutada eritariifiga, ja tal on seega õigus esitada liikmesriigi reguleeriva asutuse selle otsuse peale kaebust?
—

tuvastada, et kuna Portugali Vabariik on rikkunud seoses kõigi nende aladega kohustust, mis tal lasub direktiivi 2008/50/EÜ artikli 23 lõike 1 kohaselt ning mille kohaselt ta peab võtma asjakohased meetmed, nii et saavutamata jätmise ajavahemik jääks võimalikult lühikeseks, siis on Portugali Vabariik rikkunud kohustusi, mis talle tulenevad selle direktiivi artikli 23 lõikest 1 eraldivõetuna ja koostoimes XV lisa A osaga;
3.

Kas Brüsseli I määruse (2) artikli 24 punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav kolmanda riigi kohtule, see tähendab käesoleval juhul nii, et see annab Türgi kohtule erandliku pädevuse Euroopa patendi selle osa suhtes, mis on seal tunnustatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Ireland) 16. mail 2022 – Friends of the Irish Environment CLG versus Minister for Agriculture, Food and the Marine, Iirimaa ja the Attorney General

(Kohtuasi C-330/22)

(2022/C 284/22)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court (Ireland)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Friends of the Irish Environment CLG

Vastustajad: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland ja Attorney General

Eelotsuse küsimused

1. Kas olukorras, kus 2020. aasta määrus (1) on asendatud ja/või riigisisesed rakendusmeetmed ei ole enam kehtivad, on eelotsusetaotluse esitamine vajalik?

2. Kas nõukogu määruse 2020/123/EL IA lisa on kehtetu, arvestades määruse (EL) 1380/2013 (2) (edaspidi „ühise kalanduspoliitika määrus“) sihte ja eesmärke, ja konkreetselt ühise kalanduspoliitika määruse artikli 2 lõiget 1 ja 2, sh artikli 2 lõike 2 teise lause eesmärki ning ühise kalanduspoliitika määruse artikli 3 punktides c ja d kehtestatud hea halduse põhimõtet (sh ulatuses, mil see on kohaldatav kalavarudele, mille puhul on nõutav ettevaatusprintsiibil põhinev lähenemisviis), tõlgendatuna koostoimes ühise kalanduspoliitika määruse artiklitega 9, 10, 15 ja 16 ning selle põhjendustega ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse 2019/472 (3), millega kehtestatakse läänepiirkonna vetes püütavate kalavarude mitmeaastane kava (edaspidi „läänepiirkonna vete määrus“), artiklitega 1, 2, 3, 4, 5, 8 ja 10, osas, milles 2020. aasta määrusega kehtestatud lubatud kogupüük (TAC) ei järgi maksimaalse jätkusuutliku saagikusega (MSY) seotud nulltaseme soovitust, mille Rahvusvaheline Mereuurimise Nõukogu (ICES) on teatud liikide kohta andnud?

(1) Nõukogu 27. jaanuari 2020. aasta määrus (EL) 2020/123, millega määratakse 2020. aastaks kindlaks teatavate kalavarude ja kalavarurühmade püügi võimalused, mida kohaldatakse liidu vetes ja liidu kalalaevade suhtes teatavates vetes väljaspool liitu (ELT 2020, L 25, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määrusi (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ (ELT 2013, L 354, lk 22).

(3) ELT 2019, L 83, lk 1.
C 284/18

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) 20. aprillil 2022 – Fonds de Garantie des Victimes des Actes de Terrorisme et d’Autres Infractions (FGTI) versus Victoria Seguros S.A.

(Kohtuasi C-264/22)

(2022/C 284/20)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal da Relação de Lisboa

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Fonds de Garantie des Victimes des Actes de Terrorisme et d’Autres Infractions (FGTI)

Vastustaja: Victoria Seguros S.A.

Eelotsuse küsimus

Kas vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 (Rooma II määrus) (1) artikli 4 lõikele 1 ja artikli 15 punktile h on kahju hüvitamise nõude aegumisele kohaldatav õigus õnnetuse koha õigus (Portugali õigus) või – kuna kannatanu õigus on üle läinud nõude esitajale – on selle määruse artikli 19 alusel kohaldatav „kolmanda isiku [riigi] õigus“ (Prantsuse õigus)?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määrus (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma II) (ELT 2007, L 199, lk 40).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 14. aprillil 2022 – Finanzamt Hannover-Nord versus H Lebensversicherung

(Kohtuasi C-258/22)

(2022/C 284/18)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Finanzamt Hannover-Nord

Vastustaja kassatsoonimenetluses: H Lebensversicherung

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 56 lõiget 1 (nüüd Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 63 lõige 1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et äriühingu tasutava ettevõtlusmaksu arvutamisel liidetakse ettevõtlusmaksuga maksustatavale summale uuesti juurde alla 10 % osalustelt (väikeosalused) välisriikide kapitaliühingutes saadud dividendid, eeldusel et eelmisel arvutusetapil on need dividendid maksustatavast summast maha arvatud, samal ajal kui dividende, mis on saadud väikeosalustelt asjaomases liikmesriigis asuvates kapitaliühingutes, ettevõtlusmaksuga maksustatavast summast maha ei arvata ja järelikult ka (uuesti) juurde ei liideta?
4.

Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja artikli 6 lõiget 3 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 ning ELTL artikliga 267 tuleb tõlgendada nii, et siduvuse puudumine tähendab, et — punktis 3 kirjeldatud viisil tehtud viimase astme kohtu otsus ei ole kohtuotsus õiguslikus tähenduses (on mitteeksisteeriv kohtuotsus), ja sellekohase hinnangu saab anda üldkohus, mis vastab liidu õigusnormide tähenduses kohtule esitatavatele nõuetele, — või on punktis 3 kirjeldatud viisil tehtud viimase astme kohtu otsus küll mitteeksisteeriv kohtuotsus, kuid asja uuesti läbi vaatav üldkohus on volitatud ja kohustatud keelduma liikmesriigi selliste õigusnormide kohaldamisest, mis puudutavad selle kohtuotsuse mõju, ulatuses, mis on vajalik isikule tõhusa õiguskaitse tagamiseks?
1.

Kas 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1) (ELT 2006, L 347, lk 1; edaspidi „käibemaksudirektiiv“), artikli 2 lõike 1 punktidega a ja c, artikli 14 lõikega 1, artikli 24 lõikega 1, artikli 98 lõigetega 1–3 koostoimes nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 282/2011, millega sätestatakse ühist käibemaksusüsteemi käsitleva direktiivi 2006/112/EÜ rakendusmeetmed (uuesti sõnastatud; ELT 2011, L 77, lk 1), artikli 6 lõigetega 1 ja 2 koostoimes selle direktiivi III lisa punktidega 1 ja 12a ning käibemaksudirektiivi (2) põhjendustega 4 ja 7, samuti lojaalse koostöö põhimõtte, maksustamise neutraalsuse põhimõtte, maksude seaduslikkuse põhimõtte ja õiguskindluse põhimõttega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, mida on kohaldatud käesolevas asjas ja mis näevad ette vähendatud 5 % käibemaksumäära piima sisaldavatele toidukaupadele, sh jookidele, lähtudes kombineeritud nomenklatuuri koodist 2202, jättes selle maksumäära kohaldamisalast välja piima sisaldavad toidukaubad, sh joogid, mis on klassifitseeritud Poola statistilise klassifikaatori (PKWiU 56) alusel toitlustusteenusteks, ja kohaldades neile kaupadele (nende tarnetele või teenustele) vähendatud 8 % käibemaksumäära, olukorras, kus keskmine tarbija käsitleb kõnealuseid kaupu või teenuseid ostes neid tarneid (teenuseid) ühe ja sama vajaduse rahuldamisena?
1.

Kas olenemata riigisisestest õigusnormidest, mis lubavad teatud tingimustel välismaalasel tervisliku seisundi tõttu riigis viibida ja vajaduse korral kaitsevad teda väljasaatmismeetme eest, tuleb direktiivi 2011/95/EL (1) artikli 12 lõike 1 punkti a sätteid tõlgendada nii, et haiget Palestiina pagulast, kes pärast seda, kui on tegelikult saanud UNRWA kaitset või abi, lahkub selle organisatsiooni tegevuspiirkonnas asuvast riigist või territooriumilt, kus on olnud tema harilik viibimiskoht, kuna seal ei saa ta piisavat juudepääsu tervishoiuteenustele ja ravile, mida tema tervislik seisund vajab, ning kõnealune ravikulude katmata jätmine kujutab tegelikku ohtu tema elule või kehalisele puutumatusele, võib käsitada isikuna, kes on väga ebaturvalises olukorras, kus UNRWA-l ei ole võimalik tagada talle elutingimusi, mis vastaksid nimetatud organisatsioonile seatud ülesandele?
2.

Kas tõhususe põhimõttega on vastuolus, kui liikmesriigi õigusnorm (seadusandliku dekreedi 504/1995 artikli 14 lõige 4) ei võimalda lõpptarbijal nõuda alusetult tasutud maksu tagasi otse riigilt, vaid annab talle üksnes võimaluse esitada selle tagasisaamiseks hagi maksukohustuslase vastu, kellel on ainsana õigus need summad maksuhaldurilt tagasi nõuda, kusjuures ainsale maksu õigusvastasuse põhjusele – ehk vastuolule [liidu] direktiiviga – saab tugineda üksnes maksukohustuslase ja maksuhalduri vahelises suhtes, kuid mitte selle maksukohustuslase ja lõpptarbija vahelises suhtes, mis takistab sisuliselt tagasinõudmise toimimist – või kas tõhususe põhimõtte täitmise tagamiseks tuleks möönda, et sellisel juhul on lõpptarbijal õigus esitada nõue otse riigi vastu, kuna see on üks neid juhtumeid, kus tal on alusetult tasutud maksu võimatu või ülemäära raske tarnijalt tagasi nõuda?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiivi 2010/75/EL (1) tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) I lisa punkti 6.4 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et mõiste „rümpade tootmine“ hõlmab tapaprotsessi, mis algab looma äraviimisest tapaeelse pidamise alalt, uimastamisest ja surmamisest ning lõpeb suurte standardsete jaotustükkide tootmisega, nii et tapalooma kaal arvutatakse enne kaela ja pea, samuti elundite ja sisikonna eemaldamist, või tähendab mõiste „rümpade tootmine“ searümpade tootmist pärast seda, kui elundid ja sisikond, samuti kael ja pea on eemaldatud ning pärast veretustamist ja külmutamist, nii et tapalooma kaal tuleks välja arvutada alles sellel ajahetkel?“
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa) 3. mail 2022 – NN versus An Bord Pleanála, Ireland and the Attorney General

(Kohtuasi C-301/22)

(2022/C 276/10)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: NN

Vastustajad: An Bord Pleanála, Ireland and the Attorney General

Menetlusse astujad: Bradán Beo Teoranta, Galway County Council

Eelotsuse küsimused

1. a. Kas liikmesriigid peavad kirjeldama ja seejärel klassifitseerima kõik veekogud, olenemata nende suurusest, ja eelkõige, kas kehtib nõue kirjeldada ja klassifitseerida kõik järved, mille topoloogiline pindala on alla 0,5 km2? b. Kas üldse ja mil määral on see seisukoht kaitsealal asuvate veekogude suhtes erinev?

2. Kui vastus esimese küsimuse punktile a on jaatav, siis kas pädev asutus võib anda enne veekogu kirjeldamist ja klassifitseerimist teostusloa projektile, mis võib seda veekogu mõjutada?
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artiklit 5, milles on sätestatud, et „[t]tarbijale pakutavad tingimused […] peavad […] olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles“, tuleb sama direktiivi põhjendust 20 arvestades tõlgendada nii, et see nõuab, et tarbijal on alati võimalus kõigi tingimustega tutvuda?
1.

Kas teenuste osutamise korral liikmesriigis asuva maksukohustuslase poolt teisele maksukohustuslasele, kes sellisena tegutseb ja kelle majandustegevuse asukoht on väljaspool Euroopa Liitu, kusjuures tegemist on samasse kontserni kuuluvate eraldiseisvate ja õiguslikult sõltumatute üksustega, ja kui teenuse osutaja kohustub kokkuleppe alusel kasutama oma seadmeid ja töötajaid üksnes toodete tootmiseks teenuse saaja huvides ning see teenuse saaja müüb seejärel need tooted maksustatava tarnega kõnealuses liikmesriigis asuvatele üksustele edasi, kusjuures need müügitehingud toimuvad logistilise hanke alusel, tuleb nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklit 44 ja nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 282/[2011] (2) artiklit 11 tõlgendada nii, et väljaspool Euroopa Liitu asuvat maksukohustuslast tuleb käsitada ettevõtjana, kellel on kõnealuses liikmesriigis püsiv tegevuskoht?
1.

Õigusnormi rikkumine, mis seisneb nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (1) (edaspidi „määrus nr 1/2003“) artikli 9 lõike 1 rikkumises, kuna: a) Üldkohus on valesti tõlgendanud teatise, mis käsitleb Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 101 ja 102 seotud menetluste läbiviimise parimaid tavasid, punkti 127, mille tõttu Üldkohus leidis ekslikult, et komisjon ei teinud kohustuste sobivuse hindamisel ilmset viga; b) Üldkohus moonutas ilmselgelt teatud hulka asjaolusid, mistõttu Üldkohus kohaldas valesti määruse nr 1/2003 artiklit 9 ning kõnealuse valesti kohaldamise tõttu leidis ekslikult, et komisjon ei teinud kohustuste sobivuse hindamisel ilmset viga; c) Üldkohus jättis arvesse võtmata asjaolu, et komisjon pidi keerulistes majanduslikes ja tehnilistes küsimustes talle seadusega antud hindamispädevuse teostamisel tegutsema nõuetekohaselt ja kooskõlas ELTL sätetega ja liidu õiguskorra aluspõhimõtetega, kuna tema tegevus ei või olla vastuolus ei ELTL sätetega ega liidu õiguskorra aluspõhimõtetega ning ei või viia tulemuseni, mis on nende põhimõtetega vastuolus.
4.

Kas seetõttu, et kombineeritud nomenklatuuris, KNi selgitavates märkustes ja HSi selgitavates märkustes ei ole sätestatud norme, meetodeid, kriteeriume ega ligikaudseid väärtusi palmiõli konsistentsi hindamiseks ja palmiõli „tekstureerimise“ tõendamiseks, võivad pädevad tolliasutused selleks, et tuvastada, kas kaup kuulub rubriiki 1511 või rubriiki 1517, töötada penetratsiooni kaudu toimunud rasvade tekstureerimise tõendamiseks ise välja ja kasutada analüütilisi meetodeid, nagu käesolevas asjas RAP 66, versioon 02/17.11.2020, mis põhineb ametlikult avaldatud meetodil AOCS Cc-16-60? Kui see ei ole lubatav, siis milliste normide, meetodite, kriteeriumide ja ligikaudsete väärtuste alusel võib toodet hinnata, et tõendada, et seda on tekstureeritud ja et toode on „valmistis palmiõlist“ („palmshortening“)?
C 266/14

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský soud v Brně (Tšehhi) 14. aprillil 2022 – CD versus Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky

(Kohtuasi C-257/22)

(2022/C 266/17)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Krajský soud v Brně

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: CD

Vastustaja: Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ (1) ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artikli 4 lõikeid 2 ja 3 ning artiklit 5 in fine tuleb lähtuvalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitest 2 ja 4 ning artikli 19 lõikest 2 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus olukord, kus hinnangu andmisel sellele, kas tagasisaatmisotsus direktiivi 2008/115/EÜ artikli 6 kohaselt toob kaasa mittetagasisaatmise põhimõtte rikkumise, kohaldatakse turvalise päritoluriigi mõistet Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL (2) (rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta) artiklite 36 ja 37 kohaselt koos mittetagasisaatmise põhimõtte kitsa definitsiooniga, mis hõlmab ainult väärkohtlemise keeldu Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 4 ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 3 tähenduses?

(1) ELT 2008, L 348, lk 98.

(2) ELT 2013, L 180, lk 60.
C 303/28

ET

9. juunil 2022 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Hispaania Kuningriik

(Kohtuasi C-384/22)

(2022/C 303/35)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: R. Tricot ja E. Sanfrutos Cano)

Kostja: Hispaania Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole hiljemalt 6. veebruariks 2018 vastu võtnud kõiki nõukogu 5. detsembri 2013. aasta direktiivi 2013/59/Euratom, millega kehtestatakse põhilised ohutusnormid kaitseks ioniseeriva kiirgusega kiiritamisest tulenevate ohtude eest ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom ning 2003/122/Euratom, (1) täielikuks järgimiseks vajalikke õigus- ja haldusnorme või vähemalt ei ole neist komisjonile teatanud, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud selle direktiivi artiklist 106 tulenevaid kohustusi.

— mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2013/59/Euratom artikli 106 kohaselt pidid liikmesriigid direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid jõustama hiljemalt 6. veebruariks 2018 ning nendest komisjonile teatama.

Kuna Hispaania Kuningriik ei ole Hispaania õigusesse veel üle võtnud kõiki direktiivi 2013/59/Euratom sätteid, nagu on nõutud selle artiklis 106, või vähemalt ei ole komisjonile nendest teatanud, otsustas komisjon esitada Üldkohtule 9. veebruaril 2022 käesoleva hagi nõudega ELTL artikli 258 teise lõigu alusel tuvastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud direktiivi 2013/59/Euratom artiklist 106 tulenevaid kohustusi.

(1) ELT 2014, L 13, lk 1.
C 303/27

ET

Cathay Pacific Airways Ltd 9. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 30. märtsi 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-343/17: Cathay Pacific Airways versus komisjon

(Kohtuasi C-382/22 P)

(2022/C 303/34)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Cathay Pacific Airways Ltd (esindajad: solicitor J. Flynn, avocats M. Rees ja E. Estellon)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 3;

— rahuldada ülejäänud nõuded, mis esitati esimeses kohtuastmes;

— tühistada kõik ülejäänud rikkumise tuvastamised, mis on tehtud 17. märtsi 2017. aasta otsuse C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordilepingu artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) (edaspidi „otsus“) artikli 1 lõikes 1 kuni artikli 1 lõikes 4 osas, milles need puudutavad apellanti; ja

— tühistada otsuse artikli 3 apellandile määratud ülejäänud trahv; või

— teise võimalusena tühistada apellandile määratud ülejäänud trahv või vähendada seda ELTL artikli 261 alusel, kasutades oma täielikku pädevust, kuna vaidlustatud kohtuotsuse põhjendustes ja arutluskäigus on tehtud objektiivsed vead; ja

— mõista kohtukulud, sh apellandil Üldkohtu meneltuses tekkinud kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab kuus väidet.

Esimese väite kohaselt on Üldkohus valesti tuvastanud liidu pädevuse tegevuse üle, mis puudutas saabuvaid lende, st kolmandatest riikidest EMPsse saabuva lennulasti teenuseid.

Teise väite kohaselt on Üldkohus vääralt kirjeldanud ega ole õigest kohaldanud nn „riigi kehtestatud kohustuse“ argumenti, mille apellant esitas, ega järginud nõuetekohaselt rahvusvahelise viisakuse põhimõtteid ja keeldu sekkuda kolmanda riigi asjadesse.

Kolmanda väite kohaselt ei ole Üldkohus võtnud seisukohta kõigi argumentide kohta, mille apellant esitas, vaid otsustas rikkumised osaliselt tühistada aegumise tõttu.

Neljanda väite kohaselt ei ole Üldkohus esitanud piisavaid põhjendusi järelduse kohta, et apellant osales ühes ja vältavas rikkumises ning on rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet.

Viienda väite kohaselt on Üldkohus eksinud nende tõendite käsitlemisel, mis ei puudutanud otseselt rikkumisi, mis on nüüd apellandile süüks pandud, ega kasutanud veenvat arutluskäiku seoses kõigi tõenditega, kui ta järeldas, et apellant osales ühes ja vältavas rikkumises.

Kuuenda väite kohaselt on Üldkohus õigusnormi rikkunud, kui ta järeldas, et apellandi keeldumine vahendustasu maksmast rikkus ELTL artiklit 101 ja/või oli osa ühest ja vältavast rikkumisest.
LATAM Airlines Group SA, Lan Cargo SA 9. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 30. märtsi 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-344/17: Latam Airlines Group ja Lan Cargo versus komisjon

(Kohtuasi C-375/22 P)

(2022/C 303/29)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: LATAM Airlines Group SA, Lan Cargo SA (esindajad: barrister B. Hartnett, Rechtsanwalt O. Geiss ja advocaat W. Sparks)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles jäetakse tühistamishagi rahuldamata;

— tühistada komisjoni komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordilepingu artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) (edaspidi „otsus“) osas, milles see puudutab apellante. Teise võimalusena tühistada otsus osaliselt ja vähendada apellantidele määratud trahvi summani, mida Euroopa Kohus loeb sobivak;

— kolmanda võimalusena, kui Euroopa Kohus leiab, et ta ei saa asjas lõplikku kohtuotsust teha, saata kohtuasi tagasi Üldkohtule; ja

— mõista käesoleva menetluse ja Üldkohtu menetluse kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitavad apellandid järgmised väited:

Apellatsioonkaebuse esimese väite kohaselt on toime pandud ilmsed õigusnormi rikkumised, kui määrati kindlaks esimese väitega nõustumise õiguslikud tagajärjed. Selle asemel, et otsus tervikuna tühistada, tühistas Üldkohus otsuse vaid osaliselt, analüüsimata, kas need asjaolud, mille osas leiti, et apellandid ei ole vastutavad, on eraldatavad, ehkki on olemas selge kohtupraktika, mille kohaselt see on asjassepuutuv kriteerium.

Apellatsioonkaebuse teise väite kohaselt on toime pandud ilmsed õigusnormi rikkumised, kui lükati tagasi kuues väide kaitseõiguste kohta, mis puudutas seda, et komisjon ei esitanud põhjendusi, miks ta ei jätkanud vastuväidetega teiste lennuettevõtjate ja ühe teenuseosutaja suhtas. Lisaks moonutas Üldkohus tõendeid, kui ta hindas 22. juuli 2005. aasta e-kirja, võtmata arvesse, et kesksed asjaolud, millele Üldkohus tagines, olid selliste lennuettevõtjate tegevus, kelle suhtes komisjon loobus süüdistustest pärast vastuväiteteatist.

Apellatsioonkaebuse kolmanda väite kohaselt on toime pandud ilmsed õigusnormi rikkumised, kui lükati tagasi neljanda väite esimene osa (esimene argument) seoses komisjoni pädevusega tuvastada teatud asjaolusid.

Apellatsioonkaebuse neljanda väite kohaselt on toime pandud ilmsed õigusnormi rikkumised, kui lükati tagasi neljanda väite kolmas osa (teine argument) seoses sellega, et otsus oli ebaselge rikkumise geograafilise ulatuse küsimuses.
2.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormide selline tõlgendamine kohtu poolt, mille kohaselt kaotab ebaõiglane lepingutingimus oma ebaõiglase olemuse, kui tarbija otsustab, et täidab oma lepingust tulenevaid kohustusi teise lepingutingimuse alusel, mis on õiglane?