ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/15

Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt 28. jaanuaril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 13. novembri 2014. aasta määruse peale kohtuasjas T-40/14: Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-32/15 P)

(2015/C 089/16)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt (esindaja: advokaat J. Philippe)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu 13. novembri 2014. aasta määrus kohtuasjas T-40/14, kuivõrd selles lükatakse apellantide hagi vastuvõetamatuse tõttu tagasi;

— tunnistada apellantide nõuded vastuvõetavaks või teise võimalusena vastuvõetavaks ajavahemikuks alates 10. jaanuarist 2009;

— mõista nii Üldkohtu kui Euroopa Kohtu menetluste kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid esitavad neli väidet. Vaidlustatud määruses lükkas Üldkohus tagasi apellantide esitatud hagi, milles nõuti sisuliselt hüvitist kahju eest, mida nad kandsid komisjoni 4. juuni 2008. aasta otsust 2009/609/EÜ riigiabi C 41/05 kohta (1) ebaseaduslikul kohaldamisel elektrienergia ostulepingu väära lõpetamise tõttu. Üldkohus leidis, et apellantide esitatud hagi ei olnud tähtaegne ja lükkas hagiavalduse vastuvõetamatuse tõttu tagasi.

Esimene väide, et Üldkohus ei märkinud põhjuseid, miks Üldkohtu kodukorra (edaspidi „kodukord”) artikli 102 lõige 2, mis näeb ette menetlustähtaegade pikendamise seoses suurte vahemaadega, ei ole apellantide esitatud hagi suhtes kohaldatav, kuigi asutamislepingute, Euroopa Kohtu põhikirja (edaspidi „põhikiri”) ja kodukorra tekstist ilmneb, et artikli 102 lõige 2 on kohaldatav põhikirja artikli 46 lõikes 1 ette nähtud aegumistähtaegadele.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kohaldades EL toimimise lepingu (ELTL) artiklit 268 ja artikli 340 lõiget 2, kui ta nõudis apellantidelt, et nad oma esialgses nõudes tugineksid enda kahju püsivale iseloomule.

Kolmas väide, et Üldkohus ei põhjendanud, miks kohtupraktika, millele apellandid viitasid enda kahju püsiva iseloomu toetuseks, ei ole nende olukorras võrreldav, kuigi nad on seda üksikasjalikult näidanud.

Neljas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lükkas tagasi apellantide argumendid, et neile tekitatud kahju on püsiva iseloomuga, kuna komisjoni otsus on ikka veel läbivaatamisel.

(1) ELT L 225, lk 53.
—

esiteks järeldab Üldkohus vääralt, et meetme valikulise tõendamiseks peab olema määratletud ettevõtjate rühm, kellel on neile omased eritunnused (määratletavad ex ante); ja
—

tuvastada, et kuna Austria Vabariik on võtnud vastu ja jätnud jõusse Bundesgesetz über die Niederlassung und den Aufenthalt in Österreich’i (Austriasse elama asumist ja seal elamist käsitlev föderaalseadus) § 1 lõike 2 punkti 1, § 2 lõike 1 punkti 9, § 10 lõike 3 punkti 4, § 14 koostoimes § -dega 14a ja 14b ning § 21 lõike 1 ja § 21a, siis on ta rikkunud lisaprotokolli (1) artikli 41 lõikest 1 ja otsuse nr 1/80 artiklist 13 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 127/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht München I (Saksamaa) 19. jaanuaril 2015 – Verband Sozialer Wettbewerb e.V. versus Innova Vital GmbH

(Kohtuasi C-19/15)

(2015/C 127/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht München I

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

Kostja: Innova Vital GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 1924/2006 (1) artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud määruse sätted on kohaldatavad ka nende toitumis- ja tervisealaste väidete suhtes, mis on esitatud kaubanduslikes teadaannetes lõpptarbijale pakutava toidu reklaamimisel, kui kaubanduslik teadaanne ja/või reklaam on mõeldud ainult erialaringkondadele?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1924/2006 toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta (ELT L 404, lk 9).
—

Kolmanda väite osas ei esitanud Üldkohus piisavaid ega sidusaid põhjendusi selle kohta, miks vaidlusaluses otsuses oli õigusega majandushuviühinguid peetud isikuteks, kellele maksu tasaarvestuse uut süsteemi võidakse kohaldada, ega määratlenud meetme tagajärgede hindamiseks võrdlusraamistikku. Lisaks ei esitanud Üldkohus piisavaid põhjendusi, mille tõttu ta leidis, et vaidlusaluses otsuses on piisavalt selgitatud, mil moel maksu tasaarvestuse uus süsteem on üldise süsteemi olemuslik osa.
ET Euroopa Liidu Teataja C 127/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Essen (Saksamaa) 12. jaanuaril 2015 – kriminaalasi Kanapathippilai Kanageswaran’i süüdistuses

(Kohtuasi C-7/15)

(2015/C 127/13)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Essen

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Kanapathippilai Kanageswaran

Eelotsuse küsimus

Kas rühmituse Liberation Tigers of Tamil Eelam (Tamili Eelami Vabastustiigrid, edaspidi „Tamili Tiigrid”) kandmine nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks (1) artikli 2 lõikes 3 sätestatud loetellu ajavahemikul 9. septembrist 2007 kuni 24. maini 2009 (kaasa arvatud) eelkõige nõukogu 29. mai 2006. aasta otsuse 2006/379/EÜ (2), 28. juuni 2007. aasta otsuse 2007/445/EÜ (3), 20. detsembri 2007. aasta otsuse 2007/868/EÜ (4) ([täpsustused paranduse kohta, mis on avaldatud ainult saksakeelses versioonis]), 15. juuli 2008. aasta otsuse 2008/583/EÜ (5), ja 26. jaanuari 2009. aasta otsuse 2009/62/EÜ (6) alusel on kehtetu?

(1) EÜT L 344, lk 70, ELT eriväljaanne 18/01, lk 207.

(2) EÜT L 144, lk 21.

(3) EÜT L 169, lk 58.

(4) EÜT L 340, lk 100.

(5) EÜT L 188, lk 21.

(6) EÜT L 23, lk 25.
—

teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja asendada see kohtuotsusega, milles tühistatakse otsus selles osas, kus tunnistatakse, et riigiabi on lahutamatu osa tagatisest, mis oli õigusvastane ja ühisturuga kokkusobimatu ajavahemikus 5. detsember 2008–5. juuni 2009;
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis: a) Kas rahastamiskohustuse tekkimiseks on piisav, kui asjaomane teenuseosutaja osutab postiteenuseid, mis tuleb liikmesriigi õigusnormide kohaselt kvalifitseerida universaalteenusteks, kuid mis lähevad direktiivis ette nähtud universaalteenuste kohustuslikust miinimumvalikust kaugemale? b) Kas asjaomase ettevõtja rahalise osamakse suurus tuleb kindlaks määrata samamoodi nagu viidatud direktiivi artikli 7 lõike 4 kohasesse hüvitusfondi tehtavate rahaliste osamaksete suurus? c) Kas viidatud direktiivi artikli 7 lõikes 5 sätestatud nõudest järgida mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõtet ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/6/EÜ põhjenduses 27 märgitud „universaalteenusega vahetatavuse arvestamisest” tuleneb sellisel juhul, et osamakse suuruse kindlaksmääramisel tuleb maha lahutada ja arvesse võtmata jätta see osa käibest, mille moodustavad lisandväärtusega teenused, seega postiteenused, mida ei saa pidada universaalteenuseks, kuid mis on universaalteenusega seotud?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (1) ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta artikli 53 lõiget 2 eraldi ja koosmõjus liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõttega riigihankelepingute sõlmimisel tuleb tõlgendada nii, et hankija on juhul, kui leping sõlmitakse tema seisukohast majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, kohustatud hindamismeetodi või kaalu omistamise reeglid – ükskõik kui ettenähtavad, tavapärased või millise ulatusega need ka olla võivad –, mille alusel tuleb pakkumusi hangete või allhangete puhul pakkumuse edukaks tunnistamise kriteeriumidest lähtudes hinnata, alati eelnevalt kindlaks määrama ning esitama need hanketeates või tehnilises kirjelduses,
—

Apellant väidab esiteks, et Üldkohus on edasikaevatud kohtuotsuse punktides 93 kuni 149 õigust valesti kohaldanud, jättes rahuldamata apellandi nõude saada hüvitist temale tekitatud kogu varalise kahju eest, hoolimata sellest, et Üldkohus teadis ja tuvastas, et apellandile on liidu õigusvastase tegevuse tagajärjel tõepoolest tekitatud varalist kahju; väite põhjenduseks esitab apellant järgmised argumendid: — kohtuotsuses ei mõistetud liidu ja tema ametnike tekitatud kahju eest välja mingit hüvitist, mis rikub ELTL artikli 340 lõiget 2 ja ELL artikli 41 lõiget 3, mis mõlemad sätestavad täieliku hüvitamise põhimõtte; — lisaks, kuna kohtuotsuses ei mõistetud välja mingit hüvitist varalise kahju eest, mille tekkimine oli tuvastatud, on kohtuotsus vastuolus proportsionaalsuse ja õiglase hindamise põhimõtetega ning rikub õigust tõhusale õiguskaitsevahendile; — Kohtuotsuses on lisaks rikutud õigusnormi faktiliste asjaolude ja tõendite ilmselge moonutamisega ning sellega, et apellandi kõik kahju hüvitamise nõuded jäeti rahuldamata, tuginedes valedele, ebaloogilistele ja vasturääkivatele põhjendustele.
1)

Kas ELTL artikliga 56 on vastuolus siseriiklikud maksunormid, mis näevad ette, et finantseerimisasutuste, mis ei ole Portugali residendid, sellel territooriumil saadud intressitulust peetakse kinni 20 % (või väiksemas ulatuses, kui on sõlmitud topeltmaksustamise vältimise kokkulepe), mida kohaldatakse brutotulule, ilma et oleks võimalust maha arvata finantstegevusega vahetult seotud kulud, samas kui residendist finantseerimisasutuste saadud intressid kuuluvad üldise maksustatava tulu hulka, millest on võimalik maha arvata finantstegevusega seotud kulusid, kui määratakse kindlaks ettevõtte tulumaksuga maksustatav tulu, nii et üldist 25 % maksumäära kohaldatakse intressidest saadud netotulule?
3.

Kas olenevalt eelmisele küsimusele antavast vastusest tuleb kõnealust direktiivi tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad kolmanda riigi kodanikule ebaseadusliku riiki sisenemise eest ette vangistuse samadel tingimustel, nagu on ette nähtud Euroopa Liidu Kohtu 6. detsembri 2011. aasta otsuses Achughbabian (C-329/11) (2) seoses riigis ebaseadusliku viibimisega, mille kohaselt sõltub see sellest, et huvitatud isiku suhtes ei ole eelnevalt kohaldatud direktiivi artiklis 8 sätestatud sunnimeetmeid, ja tema kinnipidamise kestusest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/20

Trefilerías Quijano, S.A. 6. veebruaril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 25. novembri 2014. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-427/10 ja T-576/10 ning kohtuasjas T-439/10: Trefilerías Quijano versus komisjon

(Kohtuasi C-54/15 P)

(2015/C 118/26)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Trefilerías Quijano, S.A. (esindajad: advokaadid F. Díaz ja A. Tresandi Blanco)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 263 alusel Üldkohtu 25. novembri 2014. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-427/10 ja T-576/10 ning kohtuasjas T-439/12: Trefilerías Quijano vs. komisjon;

— mõista nii käesoelva menetluse kui Üldkohtu menetluse kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant ühe väite.

Apellant väidab, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui ta hindas Trefilerías Quijano, S.A. huvi hagi esitada nii kohtuasja T-576/10 tühistamishagi puhul, mis on esitatud komisjoni 30. septembri 2010. aasta otsuse peale, millega muudetakse otsust K(2010) 4387 (lõplik) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/38.344 – Pingestusteras), kui ka kohtuasjas T-427/10 esitatud hagi väidete ja nõuete muutmise puhul seoses komisjoni 30. septembri 2010. aasta otsusega, millega muudeti otsust K(2010) 4387 (lõplik) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/38.344 – Pingestusteras).
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van Koophandel te Gent (Belgia) 16. jaanuaril 2015 – New Valmar BVBA versus Global Pharmacies Partner Health srl

(Kohtuasi C-15/15)

(2015/C 118/21)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van Koophandel te Gent

Põhikohtuasja pooled

Hageja: New Valmar BVBA

Kostja: Global Pharmacies Partner Health srl

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi föderaalse üksuse, nagu käesolevas asjas föderaalse Belgia flaamikeelne kogukond, õigusnormid, mille kohaselt iga ettevõtja, kelle tegevuskoht on selle üksuse territooriumil, on vastavalt 18. juuli 1966. aasta seaduste keelekasutuse kohta haldusasjades (Belgisch Staatsblad, 2.8.1966) artiklile 52 koosmõjus 19. juuli 1973. aasta flaamikeelse kogukonna dekreedi (BS, 6.9.1973) artikliga 10 kohustatud koostama piiriülesed arved üksnes selle föderaalse üksuse ametlikus keeles, kuna vastasel juhul on need arved tühised ning selle tühisuse tuvastab kohus omal algatusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Hannover (Saksamaa) 8. jaanuaril 2015 – Alexandra Stück versus Swiss International Air Lines AG

(Kohtuasi C-3/15)

(2015/C 118/19)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Hannover

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Alexandra Stück

Kostja: Swiss International Air Lines AG

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelist 21. juuni 1999. aasta õhutranspordialast kokkulepet (1), mida on muudetud ühenduse/Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee 26. novembri 2010. aasta otsusega nr 2/2010 (2), tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004 (3), millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, on vastavalt artikli 3 lõike 1 punktile b kohaldatav ka lennureisijatele, kes alustavad väljalendu kolmandas riigis asuvast lennujaamast Šveitsi territooriumil asuvasse lennujaama Šveitsi lennuettevõtjaga?

(1) EÜT 2002, L 114, lk 73; ELT eriväljaanne 11/41, lk 94.

(2) Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordialase kokkuleppe alusel loodud ühenduse/Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee 26. novembri 2010. aasta otsus nr 2/2010, millega asendatakse Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordialase kokkuleppe lisa (ELT 2010, L 347, lk 54).

(3) ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10.
ET Euroopa Liidu Teataja C 138/38

12. veebruaril 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-66/15)

(2015/C 138/52)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Wasmeier ja D. Triantafyllou)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et Kreeka Vabariik rikub ELTL artiklites 56-62 sätestatud teenuste vaba liikumist puudutavaid kohustusi sellega, et ta kohaldab Kreeka residendist üürnikule või liisinguvõtjale, kes üürib või liisib sõiduki teises liikmesriigis asuvalt varustajalt, sõiduki registreerimisel riigilõivu kogusummat, võtmata arvesse üüri või liisingulepingu kestust ning sõiduki kasutusaega Kreeka territooriumil;

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Kreeka Vabariik on rikkunud ELTL artiklites 56-62 sätestatud kohustusi sellega, et ta nõuab Kreeka residendist üürniku või liisinguvõtja liisingulepingu puhul, mis on sõlmitud teises liikmesriigis asuva varustajaga, selle varustaja poolt sõiduki registreerimisel riigilõivu tasumist kogusummas, võtmata arvesse üürilepingu (liisingu) kestust ning sõiduki kasutusaega Kreeka territooriumil.

Riigilõivu kohaldamine kogusummas on ebaproportsionaalne ja takistab teenuste vaba liikumist (vt Euroopa Kohtu lahendeid kohtuasjas C-451/99: Cura Anlagen, kohtuasjas C-242/05: Coevering, kohtuasjas C-42/08: Ilhan, ja kohtuasjas C-91/10VAV: Autovermietung GmbH).
2.

Kas ELTL artiklit 49 ja sellele järgnevaid artikleid ning ELTL artiklit 56 ja sellele järgnevaid artikleid, nagu neid on ka selgitatud Euroopa Liidu Kohtu 16. veebruari 2012. aasta otsuses [liidetud kohtuasjades C-72/10 ja C-77/10], tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et vajadust süsteem tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel ümber korraldada peetakse piisavaks põhjenduseks, miks hanketeates osutatud tegevuslubade kehtivusaeg on lühem võrreldes varem väljastatud tegevuslubade kehtivusajaga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 138/42

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka Vabariik) 20. veebruaril 2015 – Kapnoviomichania Karelia ΑΕ versus Ypourgos Oikonomikon (rahandusminister)

(Kohtuasi C-81/15)

(2015/C 138/56)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Kapnoviomichania Karelia ΑΕ

Vastustaja: Ypourgos Oikonomikon (rahandusminister)

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 92/12/EMÜ (1) tuleb liidu õiguse üldpõhimõtetest, eelkõige tõhususe, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtetest lähtudes tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellises olukorras nagu käesolevas asjas niisuguse liikmesriigi õigusnormi kohaldamine nagu tolliseadustiku artikkel 108, mille kohaselt võib salakaubaveo eest määratud haldustrahvi maksmise eest tunnistada solidaarselt vastutavaks volitatud laopidaja, kelle maksulaost on veetud kaupa maksude peatamise korra alusel ja see kaup on nimetatud korra alt salakaubaveo teel ebaseaduslikult välja jäetud – sõltumata asjaolust, kas rikkumise toime panemise ajal oli ta eraõiguse normide kohaselt kauba omanik, ning asjaolust, kas sellises kauba liikumises osalenud salakaubaveo toimepanijate ja volitatud laopidaja vahel oli lepinguline suhe, millest ilmneb, et nad tegutsesid tema poolt volitatud isikutena?

(1) Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiv 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179).
1.

Kas teise äriühinguõiguse direktiivi (1) kohaselt on mis tahes asjaoludel, kaasa arvatud käesolevas asja kõne all olevad, keelatud 2010. aasta Credit Institutions (Stabilisation) Acti artikli 9 kohase määruse tegemine ministri arvamuse alusel, et selline määrus on vajalik, kui sellise määruse tagajärjeks on äriühingu kapitali suurendamine ilma üldkoosoleku nõusolekuta; uute aktsiate jaotamine ilma, et neid pakutaks ostueesõiguse alusel kõigepealt olemasolevatele aktsionäridele, ja ilma üldkoosoleku nõusolekuta; äriühingu aktsiate nimiväärtuse langetamine ilma üldkoosoleku nõusolekuta ning selleks äriühingu asutamislepingu ja põhikirja muutmine ilma üldkoosoleku nõusolekuta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 138/27

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht München (Saksmaa) 21. jaanuaril 2015 – Josef Plöckl versus Finanzamt Schrobenhausen

(Kohtuasi C-24/15)

(2015/C 138/38)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht München

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Josef Plöckl

Vastustaja: Finanzamt Schrobenhausen

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 22 lõike 8 ja artikli 28c A osa punkti a esimese lõigu ja punkti d kohaselt on liikmesriikidel õigus keelduda maksuvabastuse kohaldamisest ühendusesisesele tarnele (käesolevas asjas „kauba ühendusesisene teise liikmesriiki viimine”), kui tarnija ei ole küll võtnud kõiki meetmeid, et täita käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri esitamisel kehtivaid vorminõudeid, mida temalt võib mõistlikult eeldada, kuid puudub konkreetne alus eeldada maksudest kõrvalehoidumist, kaup on viidud teise liikmesriiki ja täidetud on ka muud maksuvabastuse kohaldamise tingimused?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).
4.

Kas määruse (EÜ) nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 punkti g alapunkti iii kohase saadetise, mis on „lähetatud viisil, mis ei ole VII lisas esitatud dokumendis nimetatud”, lugemisel ebaseaduslikuks jäätmesaadetiseks on asjassepuutuv, kas nimetamata teave/andmed on keskkonnakaitse seisukohast asjassepuutuvad? Kui see on nii, siis millist teavet/andmeid tuleb lugeda määruse (EÜ) nr 1013/2006 VII lisas toodud dokumendis keskkonnakaitse seisukohast asjassepuutuvaks?
2.

Kas EÜ asutamislepingu artikleid 49-55 ja 56-66, vajadusel koostoimes EÜ asutamislepingu artikliga 10 ja artikli 293 teise taandega, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et liikmesriik muudab ühepoolselt Belgia pärandimaksu seadustiku artiklis 161 ja sellele järgnevates artiklites ette nähtud maksustamise koha kriteeriumi, asendades maksumaksja residentsusel põhineva isikliku seose kriteeriumi, mis on kehtestatud rahvusvahelises maksuõiguses, väidetava tegeliku seose kriteeriumiga, mida ei ole kehtestatud rahvusvahelise maksuõigusega; arvestades, et liikmesriik kehtestab oma maksustamispädevuse kindlustamiseks niisuguse konkreetse karistuse, nagu on ette nähtud Belgia pärandimaksu seadustiku artikli 162 lõikes 3 ainuüksi välismaa ettevõtjate suhtes?
2.

Millist tähtsust omavad määruse nr 110/2008 (1) artikli 16 punkti b tähenduses seoste tekitamise mõiste tõlgendamise ja nimetatud määruse kohaldamise raames hinnangu andmisel nimetuse „Verlados” all riigisiseselt turustatava õuntest destilleeritud kange alkohoolse joogi jaoks mainitud nimetuse kasutamise geograafilise tähise Calvados kaitsmise eesmärgil keelamisele järgmised asjaolud: a. nimetuse „Verlados” esimene osa vastab Soome küla Verla nimele, mille Soome tarbija võib ära tunda; b. nimetuse „Verlados” esimene osa „Verla” viitab toote „Verlados” tootjale Viiniverla Oy; c. Verlados on Verla külas valmistatud kohalik toode, mida müüakse keskmiselt paarsada liitrit aastas veinitalu enda restoranis ja lisaks piiratud ulatuses tellimuste alusel alkoholiseaduses ette nähtud riigi omandis oleva alkoholiettevõtja poolt; d. sõnadel Verlados ja Calvados on kolmest silbist vaid üks ühine (dos), kuid teisalt on identsed neli viimast tähte (ados), st pooled kummagi sõna kõigist tähtedest?
3.

Kas direktiivi 2008/118/EÜ artikli 10 lõikega 2 koostoimes artikli 7 lõike 2 punktiga a on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette, et sihtliikmesriigi õigus nõuda aktsiisi tasumist (lisaks direktiivi 2008/118 artikli 7 lõikes 4 välistatud juhtudele) oleneb üksnes sellest, et on tuvastatud eeskirjade rikkumine, kuid ei ole võimalik kindlaks teha, kus eeskirjade rikkumine aset leidis, või tuleb lisaks tuvastada, et aktsiisikaup on lubatud tarbimisse, sest see väljus aktsiisi peatamise korra alt?
2.

Kas Euroopa Liidu õiguses kehtivad põhimõtetega ning konkreetselt õiguspärase ootuse kaitse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtetega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm, mis võimaldab kõrvaldada riigihankemenetlusest ettevõtja, kes ei mõistnud, et tal on selles menetluses osalemiseks kohustus tasuda teatav rahasumma – mille täitmata jätmise eest karistatakse menetlusest kõrvaldamisega –, ja seda seepärast, et seda kohustust ei ole hankedokumentides sõnaselgelt märgitud, ning võimaldab selle ettevõtja menetlusest kõrvaldada hoolimata asjaolust, et selle kohustuse olemasolu ei ilmne selgelt liikmesriigis kehtiva seaduse sõnastusest, kuid on siiski tuletatav kahe õigustoimingu abil: esiteks selle liikmesriigi positiivse õiguse mõne sätte laiendav tõlgendamine ja seejärel hankedokumentide tajutava sisu täiendamine vastavalt selle laiendava tõlgendamise tulemustele?
2.

Kas juhul, kui välismaalane ei saa määruse nr 604/2013 ega määruse nr 343/2003 (2) alusel põhimõtteliselt tugineda vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumide väärale kohaldamisele, kui palve saajaks olev liikmesriik on vastuvõtmispalve rahuldanud, on õige vastustaja käsitus, et erandit sellest põhimõttest saab teha vaid perekonnaga seotud olukordades määruse nr 604/2013 artikli 7 tähenduses, või on mõeldavad ka muud erilised faktid või asjaolud, mille alusel võib välismaalane tugineda vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumide väärale kohaldamisele?