24.

17. detsembril 2013 esitatud eelotsuse küsimuste sõnastus on järgmine: „1. Kas direktiivi 94/19 artikli 7 lõiget 2 koostoimes I lisa punktiga 12 tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et kui liikmesriik jätab kaitseta krediidiasutuse hoiustajad, kes omavad selle krediidiasutuse emiteeritud võlatunnistusi (hoiusesertifikaadid), siis võib seda väljajätmist kohaldada ainult juhul, kui nimetatud hoiusesertifikaatidel esinevad (on) kõik finantsinstrumendi omadused direktiivi 2004/39 tähenduses (võttes arvesse ka muid liidu õigusakte, näiteks Euroopa Keskpanga määrust nr 25/2009), sealhulgas on nendega võimalik järelturul kaubelda? 2. Kui asjassepuutuv liikmesriik otsustab võtta direktiivid 94/19 ja 97/9 siseriiklikku õigusesse üle selliselt, et hoiustajate ja investorite kaitseskeemid kehtestatakse ühe ja sama õigusaktiga (ühe seadusega), siis kas direktiivi 94/19 artikli 7 lõiget 2 koostoimes I lisa punktiga 12 ja direktiivi 97/9 artikli 2 lõiget 2, arvestades direktiivi 97/9 artikli 2 lõiget 3, tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et ei saa tekkida olukord, et hoiusesertifikaatide ja võlakirjade omanikud ei ole kaetud ühegi kaitseskeemiga (tagamise skeemiga) eespool viidatud direktiivide tähenduses? 3. Võttes arvesse asjaolu, et siseriiklike õigusnormide kohaselt ei ole ükski direktiividega 94/19 ja 97/9 ette nähtud võimalik kaitseskeem kohaldatav krediidiasutuse emiteeritud hoiusesertifikaatide ja võlakirjade omanike suhtes, siis: a) kas direktiivi 94/19 artikli 3 lõige 1, artikli 7 lõige 1 (muudetud direktiiviga 2009/14) ja artikli 10 lõige 1 koostoimes sama direktiivi artikli 1 lõikega 1, milles on määratletud mõiste „hoius”, on piisavalt selged, täpsed, tingimusteta ja isikutele subjektiivseid õigusi loovad, selleks et isikud saaksid neile siseriiklikus kohtus tugineda, et põhjendada oma hüvitisenõudeid riigi asutatud tagatisfondi vastu, kes vastutab kõnealuse hüvitise maksmise eest? b) kas direktiivi 97/9 artikli 2 lõige 2 ja artikli 4 lõige 1 on piisavalt selged, täpsed, tingimusteta ja isikutele subjektiivseid õigusi loovad, selleks et isikud saaksid neile siseriiklikus kohtus tugineda, et põhjendada oma hüvitisenõudeid riigi asutatud tagatisfondi vastu, kes vastutab kõnealuse hüvitise maksmise eest? c) kui vastus eespool esitatud küsimustele (3a ja 3b) on jaatav, siis millise neist kahest võimalikust kaitseskeemist kohaldamise kasuks peab siseriiklik kohus otsustama, et lahendada eraõigusliku isiku ja krediidiasutuse vahelist vaidlust, millesse on kaasatud riigi asutatud tagatisfond, kes vastutab hoiustajate ja investorite kaitseskeemide haldamise eest? 4. Kas direktiivi 97/9 artikli 2 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 2 (koostoimes nimetatud direktiivi I lisaga) tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole investeeringute tagamise skeem kohaldatav krediidiasutuse emiteeritud võlakirju omavate investorite suhtes finantsinstrumentide liigi tõttu (võlakirjad) ja seetõttu, et kindlustusvõtja (krediidiasutus) ei ole investorite vahendeid või väärtpabereid üle andnud või kasutanud ilma investori nõusolekuta? Kas direktiivi 97/9 eespool nimetatud sätete tõlgendamise jaoks on investorite kaitse seisukohast tähtis asjaolu, et võlakirjad emiteerinud krediidiasutus – emitent – on samal ajal nende finantsinstrumentide kontohaldur (vahendaja) ja et investeeritud vahendid ei ole eraldatud muudest krediidiasutuse käsutuses olevatest vahenditest?