ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
b)

Üldkohus nõustus ekslikult apellatsioonikoja järeldusega, et TBL ei tõendanud, et eeltingimused artikli 8 lõike 4 kohaldamiseks on täidetud. Üldkohus oleks pidanud leidma, et apellatsioonikoda on eksinud, tühistama apellatsioonikoja järeldused artikli 8 lõike 4 kohta ja asendama need enda järeldusega, et artikli 8 lõiget 4 on rikutud.
3.

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt: Kas direktiivi 2008/94/EÜ artiklil 8 on vahetu mõju ja kas juhul, kui asjaomane liikmesriik ei ole viidatud direktiivi siseriiklikusse õigusesse üle võtnud või on teinud seda puudulikult, annab see säte isikule õiguse pöörduda liikmesriigi vastu selle liikmesriigi kohtusse?
2.

Kas direktiivi 2011/92/EL artikleid 6 ja 11 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 võib tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas eelnimetatud punktides osutatud riigisisesed õigusnormid, milles on lõplikult sätestatud, et nende otsuste avalikustamine, millega kiidetakse heaks olulise keskkonnamõjuga projektide ja tegevuste keskkonnatingimused, koos teatega spetsiaalsel veebilehel loob eelduse, et kõiki asjast huvitatud isikuid on täielikult informeeritud, kasutamaks kehtivas õiguses ette nähtud õiguskaitsevahendit (Kreeka kõrgeima halduskohtuna tegutsevale riiginõukogule esitatav tühistamiskaebus) kuuekümne (60) päeva jooksul, võttes arvesse õigusnorme, mis reguleerivad keskkonnamõju uuringute avalikustamist, üldsuse teavitamist ja osalemist asjaomaste projektide ja tegevuste keskkonnatingimuste heakskiitmise menetluses, ning mille kohaselt on nende menetluste keskmes maakonna tasandi suurem haldusüksus, mitte konkreetne kohalik omavalitsus?
2.

Kas EÜ artikli 81 lõiget 1 [ELTL artikli 101 lõige 1] võib tõlgendada nii, et käesolevas kohtuvaidluses arutatav kokkulepe, mille on omavahel sõlminud Ungari pangad ja millega kehtestatakse kahe pangakaardiettevõtja MasterCard ja Visa suhtes ühtne vahendustasu summa, mis tuleb maksta väljastavatele pankadele nende ettevõtjate kaardi kasutamise eest, on eesmärgil põhinev konkurentsipiirang?
Kohtuasi C-312/18 P: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux 11. mail 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 21. märtsi 2018. aasta määruse peale kohtuasjas T-361/17: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux versus Euroopa Komisjon

Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux 11. mail 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 21. märtsi 2018. aasta määruse peale kohtuasjas T-361/17: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-312/18 P)

Pooled

Apellandid: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux (esindajad: M. Brealey QC, advocaat I. Vandenborre, avocat S. Dionnet)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu (kaheksas koda) 21. märtsi 2018. aasta määrus Eco-Bat Technologies jt vs. komisjon, T-361/17;

— tunnistada apellantide hagi kohtuasjas T-361/17 vastuvõetavaks;

— suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse, et tühistada trahv, mille komisjon määras algse otsusega, mida muudeti parandava otsusega, või vähendada selle summat;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna määras võrdluskuupäeva kindlaks algse mittetäieliku otsuse alusel, selle asemel, et võtta aluseks terviklik lõplik otsus, mis õige ja täielik igast aspektist (eelkõige neist aspektidest, mis on apellatsioonkaebuse ese). Sellega rikkus Üldkohus apellantide põhiõigusi (täpsemalt nende kaitseõigusi). Isikul on õigus teada piiranguperioodi terves ulatuses kuupäevast, mis otsust sisuliselt muudetakse. Üldkohus on samuti valesti tõlgendanud komisjoni põhjendamiskohustust ja hea halduse põhimõtet, eeldades et apellandid oleks pidanud tuginema eeldustele, et saada täielikult aru, kuidas komisjon trahvisumma arvutas.
Kohtuasi C-224/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 28. märtsil 2018 – Budimex S.A.

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 28. märtsil 2018 – Budimex S.A.

(Kohtuasi C-224/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Budimex S.A.

Teine menetlusosaline: Minister Finansów

Eelotsuse küsimus

Kas olukorras, kus tehinguosalised on kokku leppinud, et tasu väljamaksmiseks ehitus- või ehitus- ja paigaldustööde eest on vajalik tellijapoolne nende tööde tegemise heakskiit tööde vastuvõtuaktiga, toimub nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi ( 1 ), artiklis 63 osutatud teenuse osutamine sellise tehingu puhul: ehitus- või ehitus- ja paigaldustööde tegeliku tegemise hetkel või nende tööde tegemise heakskiitmise hetkel tellija poolt tööde vastuvõtuaktiga?

( 1 ) ELT 2006, L 347, lk 1.
1.

Kas saab asuda seisukohale, et seaduses tingimata üldiselt ettenähtud teavitamiskohustuse alusel (lepingu tüüptingimusena, mida ettevõtjast lepingupool kasutab ja milles ei ole eraldi kokku lepitud) koostatud lepingutingimus, millega pannakse vahetuskursi risk tarbijale, kuid milles ei ole sõnaselgelt märgitud, et tagasimaksesummad, mida tuleb laenulepingu kohaselt tasuda, võivad olla ettevõtjast lepingupoole tehtud maksevõime analüüsi raames tuvastatud tarbija sissetulekutest suuremad või ulatuda nendest sissetulekutest palju suurema osakaaluni [kui ette nähtud], ei ole ebaõiglane, s.t et see on majanduslikke tagajärgi arvestades selge ja arusaadav, võttes samuti arvesse, et asjaomane liikmesriigi õigusnorm nõuab, et niisugune risk tuleb konkreetselt kirjalikult kindlaks määrata, mitte üksnes tuvastada ja määrata, ning arvestades lisaks, et Euroopa Liidu Kohus tuvastas kohtuasjas C-26/13 tehtud kohtuotsuse punktis 74, et ettevõtjast lepingupool peab tarbijat mitte ainult riskist informeerima, vaid vaja on ka, et tarbija saaks selle teabe alusel hinnata talle määratud vahetuskursist tulenevaid tema jaoks potentsiaalselt olulisi majanduslikke tagajärgi ja seega oma laenu kogumaksumust?
Kohtuasi C-225/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 28. märtsil 2018 – Grupa Lotos S.A.

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 28. märtsil 2018 – Grupa Lotos S.A.

(Kohtuasi C-225/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Grupa Lotos S.A.

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Minister Finansów

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1; muudetud) ( 1 ), artikliga 168 ning neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõttega ei ole vastuolus sellised õigusnormid nagu 11. märtsi 2004. aasta käibemaksuseaduse (Dz. U. 2011, nr 177, jrk nr 1054; muudetud; kehtiv: Dz.U. 2017, jrk nr. 1221; muudetud) artikli 88 lõike 1 punkt 4, mille kohaselt maksusumma vähendamist või enammakstud maksusumma tagastamist ei kohaldata majutus- ja toitlustusteenuste ostmise korral, v.a juhtudel, kui ostetakse valmiseineid, mis on mõeldud reisijateveo teenuseid osutavate maksukohustuslaste puhul reisijatele, sealhulgas juhtudel, kui need muudatused on seaduses tehtud nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT 1977, L 145, lk 1; muudetud) ( 2 ) artikli 17 lõike 6 alusel?

( 1 ) ELT 2006, L 347, lk 1.

( 2 ) EÜT 1977, L 145, lk 1.
1.

Milline tähtsus on eespool nimetatud õigusnormide ( 1 ) tõlgendamisel asjaolul, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis on kinnipeetavatel võimalus kasutada kinnipidamistingimuste suhtes õiguskaitsevahendeid? a) Kas juhul, kui vahistamismäärust täitva õigusasutuse käsutuses on tõendeid, mis viitavad sellele, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis esineb kinnipidamistingimustes süstemaatilisi või üldisi puudusi, mis puudutavad teatavaid isikute rühmi või teatavaid kinnipidamisasutusi, võib eespool nimetatud õigusnorme arvestades tegeliku ohu, et väljaandmise korral saab tagaotsitavale osaks ebainimlik või alandav kohtlemine, mis muudab väljaandmise lubamatuks, välistada juba siis, kui on loodud kõnealuste õiguskaitsevahendite kasutamise võimalused, ilma et konkreetseid kinnipidamistingimusi oleks vaja täiendavalt kontrollida? b) Kas seejuures on oluline Euroopa Inimõiguste Kohtu järeldus, et ei ole alust eeldada, et kõnealused õiguskaitsevahendid ei taga kinnipeetavatele reaalset võimalust vastuvõetamatute kinnipidamistingimuste parandamiseks?
2.

Jaatava vastuse korral esimesele küsimusele: kas nõukogu raamotsuse 2005/214/JSK artikli 1 punktis a ja artikli 9 lõikes 3 kasutatud mõistet „juriidiline isik“ tuleb tõlgendada vastavalt: a. otsuse teinud riigi õigusaktidele (artikli 1 punkt c), b. täidesaatva riigi õigusaktidele (artikli 1 punkt d), c. liidu õiguse autonoomse mõistena, ja kas see hõlmab lõppkokkuvõttes ka juriidilise isiku filiaali, hoolimata sellest, et juriidilise isiku filiaal ei ole täidesaatvas riigis juriidiline isik?
1.

Kas kaupade ekspordile maksuvabastuse kohaldamiseks nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi ( 1 ) artikli 146 tähenduses on lubatud kehtestada tingimus, et need kaubad peavad kõigepealt olema suunatud konkreetsele tolliprotseduurile (Tšehhi käibemaksuseaduse nr 235/2004 § 66)?
3.

Kas käibemaksudirektiivi ( 1 ) artiklit 401 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline liikmesriigi õigusakt, mis toob kaasa eristuse välisomandis olevate ja omamaiste maksukohustuslaste vahel; kas erimaksu näol on tegemist käibe suurusest sõltuva käibemaksulaadse maksuga ning kas see on käibemaksudirektiiviga kooskõlas või mitte?
3.

Vaidlustatud aktid ei ole materiaalselt õiguspärased a. Üldkohtu ilmne hindamisviga Kui lisakokkulepe oleks nii oluline töötamise tõend, siis oleks erinevalt Üldkohtu seisukohast pidanud parlament tuvastama, et apellant ei ole esitanud seda tõendit ka pärast korduvaid meeldetuletusi. Üldkohus pöörab seega tõendamiskoormise ümber ja teeb õiguslike tagajärgedega faktivea. b. Tõendatav tööaeg ja tõendamisviis Üldkohus moonutas peasekretäri lauset, millega viimati nimetatu nõudis, et tõendataks kogu ajavahemikku puudutav tööaeg, mitte ei nõudnud „töö kooskõla tõendamist rakendusmeetmetega“. Üldkohus ei või lähtuda kohustusest kohas, kus parlament möönab, et sellist kohustust ei ole (see on märgitud Üldkohtu istungi protokolli) ja kus ükski rakendusmeetmete artikkel seda ette ei näe. Üldkohus on rikkunud õigusnormi. c. Tehtud töö Apellant esitab Euroopa Kohtu menetluses kodukorra artikli 127 alusel kaks uut tõendit. d. Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine Vastupidi Üldkohtu väidetele ei olnud parlamendil tingimusteta kohustust nõuda tagasi kogu viie aasta jooksul makstud summa, kui ainult kolme aastat peeti vaidluse all olevaks. Proportsionaalsuse põhimõtte sellise rikkumise tõttu on kohtuotsuse tühistamine põhjendatud. e. Institutsioonivälised lepingud Parlament ja seejärel Üldkohus ei tõendanud, et J.-F. Jalkh’il oleks olnud tööalased suhted kolmandate isikutega, kes oleksid võinud kahjustada apellandi mainet või parlamendi väärikust või põhjustada huvide konflikti.
2.

Kas eespool nimetatu on kooskõlas nimetatud direktiivi artikli 6 lõikes 1 ja artikli 7 lõikes 1 ette nähtud põhimõtetega, kui sellega kaasneb, et isikute puhul, kes on esitanud kaebuse Tribunal Supremo 9. mai 2013. aasta kohtuotsuses sedastatud kohtpraktika kohaselt, mis tunnistati Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsusega ( 2 ) kehtetuks, on niisuguse lepingutingimuse nagu vaidlusalune ebaõiglaseks tunnistamisest tulenevad tagajärjed piiratud?
Kohtuasi C-241/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria provinciale di Napoli (Itaalia) 5. aprillil 2018 – easyJet Airline Co. Ltd versus Regione Campania

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria provinciale di Napoli (Itaalia) 5. aprillil 2018 – easyJet Airline Co. Ltd versus Regione Campania

(Kohtuasi C-241/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione tributaria provinciale di Napoli

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: easyJet Airline Co. Ltd

Vastustaja: Regione Campania

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 30/2002/EÜ ( 1 ) artikleid 4 ja 5 ning II lisa tuleb tõlgendada nii, et Campania maakonna seaduse nr 5/2013 artikli 1 lõiked 169–174 on nende liidu õigusnormidega vastuolus, kuna maksu kindlaksmääramisele ei eelne igakülgset kava meetme kohta, mis tuleb vastu võtta lennujaamades ja nendega külgnevatel aladel mürataseme piiramiseks direktiivi artikli 5 ja II lisa kohaselt?

( 1 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/30/EÜ müraga seotud käitamispiirangute eeskirjade ja -korra kehtestamise kohta ühenduse lennuväljadel (EÜT L 85, lk 40; ELT eriväljaanne 07/06, lk 96).
1.

Kas määruse (EÜ) artiklit 27 tuleb osas, kus on sätestatud, et IV lisa A jaos ja V lisa A jaos nimetatud tegevuste osas tagavad liikmesriigid lõivu kogumise, tõlgendada nii, et see nõuab kõigi põllumajandusettevõtjate tasumiskohustust, isegi kui need „tegelevad loomade tapmise ja tükeldamisega kui loomakasvatuse jaoks vajaliku ning sellega seotud tegevusega“?
2.

Juhul kui direktiivi lisa punkti 1 alapunkti q alusel on vaja hinnata lepingutingimuse eesmärki või tagajärge, kas siis tuleb kindlaks määrata, et tarbijate õiguste kasutamist takistab niisugune lepingutingimus, — mille alusel on võlgnikul, kes on tarbija staatuses, põhjendatud alust arvata, et ta peab täitma lepingut tervikuna, sealhulgas kõiki selle tingimusi, laenuandja kehtestatud viisil ja määral, isegi kui võlgnik on veendunud, et laenuandja nõutav vastusooritus ei ole täielikult või osaliselt nõutav, või — mille mõju seisneb selles, et piiratakse või välistatakse tarbija võimalus lahendada vaidlusi õiglaste läbirääkimiste teel, seetõttu, et laenuandjal piisab selleks, et ta saaks vaidluse lugeda lõppenuks, ainult sellest, et ta tugineb sellele lepingutingimusele?
1.

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 152/2006 artiklis 293 ja artikli 268 punktis eee-bis, mis nõuavad, et vedelat biokütust, millel on vastavad tehnilised omadused ning mille tootlikuks kasutamiseks kütusena on taotlus esitatud, tuleb ka biomassiga köetava elektrijaama loamenetluse kontekstis jäätmeteks lugeda, kui ja kuni seda vedelat biokütust ei ole kantud 3. aprilli 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 152 viienda osa juurde kuuluva X lisa II osa 4. jao punkti 1, olenemata sellest, millised hinnangud on antud toote negatiivse keskkonnamõju kohta, või loamenetluse käigus esitatud vastuväidetest toote tehniliste omaduste kohta, on vastuolus direktiivi 2008/98/EÜ ( 1 ) artikliga 6 ja igal juhul proportsionaalsuse põhimõttega?
2.

Kas siis, kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav ja eelnimetatud hinnasoodustuse andmine on lubatud, tuleneb direktiivist 2012/27/EL täiendavaid eritingimusi, mida tuleb arvesse võtta hinnasoodustuse lubatavusele hinnangu andmisel, nagu näiteks selle soodustuse vastavus valitud arveldusviisist tulenevale säästule, see, kas soodustus on seotud arve esitamise kordadega või mitte, ning kas soodustuse saab suunata sellele lõppkasutajate grupile, kes enda arveldusviisi valikuga tingib säästu?
2.

Arvestades, et Portugal otsustas vastavalt käibemaksudirektiivi artiklile 377 jätta selle direktiivi artikli 132 lõike 1 punktis b nimetamata haiglate tehingud käibemaksuvabaks, et ta andis nendele maksukohustuslastele vastavalt direktiivi artiklile 391 võimaluse valida nimetatud tehingute maksustamine, tingimusel et nad säilitavad maksustamiskorra vähemalt viis aastat, ja et ta näeb ette, et neile võib uuesti maksuvabastuse korda kohaldada ainult siis, kui nad selleks sõnaselgelt soovi avaldavad, siis kas artikliga 391 ja/või omandatud õiguste ja õiguspärase ootuse kaitse, võrdõiguslikkuse ja diskrimineerimiskeelu, neutraalsuse ning konkurentsi moonutamise keelu põhimõtetega kasutajate ja maksukohustuslaste suhtes, kes on avalik-õiguslikud organisatsioonid, on vastuolus, et maksu- ja tolliamet kohustab kohaldama maksuvabastuse korda enne, kui nimetatud tähtaeg on möödas, alates hetkest, kui ta leiab, et maksukohustuslane on hakanud osutama teenuseid avalik-õiguslike organisatsioonidega võrreldavates sotsiaalsetes tingimustes?
Kohtuasi C-213/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Roma (Itaalia) 26. märtsil 2018 – Adriano Guaitoli jt versus easyJet Airline Co. Ltd

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Roma (Itaalia) 26. märtsil 2018 – Adriano Guaitoli jt versus easyJet Airline Co. Ltd

(Kohtuasi C-213/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale ordinario di Roma

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Adriano Guaitoli, Concepción Casan Rodriguez, Alessandro Celano Tomassoni, Antonia Cirilli, Lucia Cortini, Mario Giuli, Patrizia Padroni

Kostja: easyJet Airline Co. Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kas juhul, kui pool, kellele sai osaks lennu hilinemine või tühistamine, nõuab peale määruse nr 261/2004 ( 1 ) artiklites 5, 7 ja 9 ette nähtud kindlasummaliste ühtlustatud hüvitiste ka kahju hüvitamist selle määruse artikli 12 alusel, tuleb kohaldada Montréali konventsiooni artiklit 33 või reguleerib „kohtualluvust“ (nii rahvusvahelist kui ka riigisisest) siiski määruse nr 44/2001 ( 2 ) artikkel 5?

2. Kas esimeses küsimuses nimetatud esimesel juhul tuleb Montréali konventsiooni artiklit 33 tõlgendada nii, et see reguleerib ainult kohtualluvuse jaotumist riikide vahel, või vastupidi nii, et see reguleerib ka territoriaalset kohtualluvust ühe riigi piires?

3. Kas teises küsimuses nimetatud esimesel juhul kohaldatakse „eranditult“ Montréali konventsiooni artiklit 33 ja see välistab määruse nr 44/2001 artikli 5 kohaldamise või võib neid kahte artiklit kohaldada samaaegselt, nii et kindlaks määratakse otseselt nii see, missugusele riigile asi allub, kui ka riigisisene territoriaalne kohtualluvus?

( 1 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).

( 2 ) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
5.

Viies väide, et põhjendus on puudulik ja rikutud on põhiõiguste harta artiklit 41 Vaidlustatud kohtuotsuses on vääralt leitud, et alusetult makstu tagasinõudmise menetluse käigus koostatud vahedokumendid ei omanud selle menetluse kehtivuse ja seega lõpetava akti seisukohast õiguslikku tähtsust. Vaidlustatud kohtuotsuses ei võetud seda arvesse, et apellant ei saanud administratsiooni põhjenduse muutlikkuse ja apellandi täpsustavatele küsimustele reageerimata jätmise tõttu teada, kuidas ta peab tõendama seda, et rikkumist ei esinenud.
5.

Kas arvestades faktilisi asjaolusid, mis High Court (kõrge kohus, Iirimaa) on USA õiguse kohta tuvastanud, kui liidust edastatakse tüüptingimuste otsuse kohaselt USAsse isikuandmeid, a) järgib USAs võimaldatav kaitse tase sisuliselt isiku õigust õiguskaitsevahendile kohtus juhul, kui on riivatud tema õigusi andmete kaitsele, mis on tagatud harta artikliga 47? Kui vastus alapunktile a on jaatav: b) kas USA õiguses kehtestatud piirangud isiku õigusele õiguskaitsevahendile kohtus seoses USA riikliku julgeolekuga on harta artikli 52 tähenduses proportsionaalsed ega lähe kaugemale, kui on demokraatlikus ühiskonnas riikliku julgeoleku eesmärgil vajalik?
Kohtuasi C-327/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa) 18. mail 2018 – Minister for Justice and Equality versus R O

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa) 18. mail 2018 – Minister for Justice and Equality versus R O

(Kohtuasi C-327/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court (Iirimaa)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Minister for Justice and Equality

Vastustaja: R O

Eelotsuse küsimused

Võttes arvesse:

a) seda, et Ühendkuningriik on esitanud ELL artikli 50 kohase teate;

b) ebakindlust selle suhtes, milliste kokkulepetega hakatakse reguleerima Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi vahelisi suhteid pärast Ühendkuningriigi väljaastumist; ja

c) sellest tulenevat ebakindlust küsimuses, mil määral saaks vastustaja praktikas kasutada aluslepingutest, hartast või asjakohastest õigusaktidest tulenevaid õigusi, kui ta Ühendkuningriigile üle antakse ja ta jääb vangistusse pärast Ühendkuningriigi väljaastumist.

1. Kas taotluse saanud liikmesriik on Euroopa Liidu õiguse kohaselt kohustatud keelduma Euroopa vahistamismääruse alusel Ühendkuningriigile üle andmast isikut, kelle üleandmine oleks muidu liikmesriigi õiguse kohaselt nõutav, i) kõikidel juhtudel? ii) mõningatel juhtudel, võttes arvesse konkreetse juhtumi asjaolusid? iii) mitte mingil juhul?

2. Millised on juhul, kui vastus esimesele küsimusele on niisugune nagu esimese küsimuse alapunktis ii, need kriteeriumid või kaalutlused, mida taotluse saanud liikmesriigi kohus peab hindama selle tuvastamiseks, kas üleandmine on keelatud?

3. Kas taotluse saanud liikmesriigi kohus on teise küsimuse kontekstis kohustatud Euroopa vahistamismääruse täitmist puudutava lõpliku otsuse tegemise edasi lükkama, et oodata ära suurem selgus küsimuses, milline asjakohane õiguslik kord kehtestatakse pärast taotluse esitanud asjaomase liikmesriigi väljaastumist liidust, i) kõikidel juhtudel? ii) mõningatel juhtudel, võttes arvesse konkreetse juhtumi asjaolusid? iii) mitte mingil juhul?
3

Ilma et see piiraks teist küsimust: kas olukorras, kus välisriigi ametiasutus viib vaidluse esemeks olevad lapsed nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 31 alusel ex parte tehtud täitmismääruse alusel liikmesriigi territooriumilt välja enne seda, kui see määrus on vanematele kätte toimetatud, võttes neilt seeläbi võimaluse taotleda sellise määruse täitmise peatamist edasikaebemenetluse ajal, riivab selline toimimine vanematele EIÕK artiklis 6 või harta artiklis 47 ette nähtud õiguste olemust, nii et (selle määruse artikli 33 lõikes 5 ette nähtud) tähtaega tuleks pikendada?
Kohtuasi C-316/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 14. mail 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs versus The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 14. mail 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs versus The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(Kohtuasi C-316/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastustajad: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Eelotsuse küsimused

1. Kas käibemaksust vabastatud tehinguid tuleb eristada mittemaksustatavatest tehingutest, kui otsustamisel on küsimus, kas niisugustelt tehingutelt makstava käibemaksu saab maha arvata?

2. Kas juhul, kui haldustasusid on makstud ainult mittemaksustatava investeerimistegevuse eest, on siiski võimalik seostada need kulud nende investeeringute tulemusel tekkinud investeerimistulust rahastatava majandustegevusega nii, et on võimalik käibemaksu maha arvata, lähtudes käibemaksu mahaarvamise õigust andva tarneahelas järgneva majandustegevuse laadist ja ulatusest? Mil määral on asjakohane kaaluda, mis eesmärgil tekkinud tulu kasutatakse?