KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 20. jaanuaril 2022 ( 1 )

Kohtuasi C‑617/20

T.N.,

N.N.

versus

E.G.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Bremeni liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa))

Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 650/2012 – Pärandi, annaku või sundosa vastuvõtmine või sellest loobumine – Pärandist loobumise avaldus, mis on esitatud avaldaja hariliku viibimiskoha liikmesriigi kohtule – Kehtivus

I. Sissejuhatus

1. Võttes vastu määruse nr 650/2012, ( 2 ) seadis liidu seadusandja endale eesmärgiks kõrvaldada takistused selliste isikute vabale liikumisele, kellel on tekkinud raskusi oma õiguste teostamisega piiriülese mõjuga pärimisasjades. Selle eesmärgi elluviimiseks sätestas seadusandja muu hulgas, et pärijatel ja annakusaajatel on põhimõtteliselt võimalik teha pärandi, annaku või sundosa vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus või avaldus pärandist tulenevate võlgade suhtes vastutuse piiramise kohta ( 3 ) oma hariliku viibimiskoha liikmesriigi õigusega ette nähtud vormis. Siiski ei pakkunud seadusandja välja lahendusi selliste avalduste edastamiseks teises liikmesriigis asuvatele kohtutele, kellel on pärimisasjade lahendamiseks üldine kohtualluvus. Veelgi enam, ühes nimetatud määruse põhjenduses viitas ta, et nende kohtute teavitamine selliste avalduste esitamisest on avaldaja kohustus.

2. Selles kontekstis tekivad kahtlused niisuguste pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduste kehtivuse osas, mis on esitatud avaldaja hariliku viibimiskoha liikmesriigi kohtule ja mida ei ole määratletud tähtaja jooksul, asjakohases vormis või nõutud keeles edastatud kohtutele, kellel on pärimisasjade lahendamiseks üldine kohtualluvus. Euroopa Kohtu otsus käesolevas asjas peaks aitama neid kahtlusi hajutada.

3. Minu hinnangul on peamine küsimus, mille lahendamine võimaldab eeltoodud kahtlusi hajutada, pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse vormi elementide ulatuse kindlaksmääramine. Teisisõnu on küsimus pärimisele kohaldatava õiguse ja pärimisvormile kohaldatava õiguse kohaldamisala piiritlemises määruse nr 650/2012 kontekstis. Nagu ma oma ettepanekus näitan, võimaldab selle probleemi lahendamine lahendada eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõlgendusprobleemid.

II. Õigusraamistik

A. Liidu õigus

4. Määruse nr 650/2012 põhjendustes 7, 32 ja 33 on märgitud: „(7) Tuleks edendada siseturu nõuetekohast toimimist, kaotades isikute vaba liikumist piiravad takistused, millega puutuvad praegu kokku inimesed, kes soovivad teostada oma õigusi piiriülese mõjuga pärimisasjade puhul. Euroopa õigusruumis peavad kodanikud saama aegsasti korraldada oma pärandiga seotud küsimusi. Pärijate ja annakusaajate, teiste surnule lähedaste isikute ning pärandaja võlausaldajate õigusi tuleb kaitsta tõhusal viisil. […] (32) Et hõlbustada asjaajamist pärijate ja annakusaajate jaoks, kelle harilik viibimiskoht on muus liikmesriigis kui see, kus pärimisasja menetletakse või hakatakse menetlema, peaks käesolev määrus võimaldama igal pärimisele kohaldatava õiguse kohaselt õigust omaval isikul teha pärandi, annaku või sundosa vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus või avaldus pärandist tulenevate võlgade suhtes vastutuse piiramise kohta oma harilikuks viibimiskohaks oleva liikmesriigi õigusega ette nähtud vormis selle liikmesriigi kohtus. See ei tohiks välistada, et niisuguseid avaldusi esitatakse teistele selle liikmesriigi asutustele, mis on siseriikliku õiguse kohaselt pädevad avaldusi vastu võtma. Oma hariliku viibimiskoha liikmesriigis avalduse esitamise võimalust kasutada soovivad isikud peaksid ise teavitama kohut või asutust, mis menetleb või hakkab menetlema pärimisasja, sellise avalduse olemasolust pärimisele kohaldatava õiguse alusel seatud tähtaja jooksul. (33) Isikul, kes soovib piirata oma vastutust seoses pärandist tulenevate võlgadega, ei peaks olema võimalik seda teha üksnes sellekohase avalduse esitamisega tema harilikuks viibimiskohaks oleva liikmesriigi kohtule või muule pädevale asutusele, kui pärimisele kohaldatava õiguse kohaselt on nõutav, et pädevas kohtus algatatakse asjaomane õiguslik menetlus, näiteks pärandvara inventuur. Sellises olukorras isiku poolt tema harilikuks viibimiskohaks oleva liikmesriigi õiguses ette nähtud vormis tehtud avaldus ei peaks seega olema käesoleva määruse kohaldamisel ametlikult kehtiv. Samuti ei tuleks käesoleva määruse kohaldamisel käsitada avaldustena dokumente, millega algatatakse kohtumenetlus.“

5. Määruse nr 650/2012 artiklis 13 „Pärandi, annaku või sundosa vastuvõtmine või sellest loobumine“ on sätestatud: „Lisaks käesoleva määruse kohaselt pärimisasja lahendamiseks pädevatele kohtutele on selle liikmesriigi kohtutel, kus on selle isiku harilik viibimiskoht, kes pärimisasjale kohaldatava õiguse kohaselt võib esitada kohtule avalduse pärandi, annaku või sundosa vastuvõtmiseks või sellest loobumiseks või avalduse asjaomase isiku vastutuse piiramise kohta pärandil lasuvate võlgade eest, pädevus võtta vastu selliseid avaldusi, kui selle liikmesriigi õiguse kohaselt võib selliseid avaldusi kohtule esitada.“

6. Määruse nr 650/2012 artiklis 23 „Kohaldatava õiguse ulatus“ on muu hulgas sätestatud: „1. Artikli 21 või 22 kohaselt kindlaks määratud õigust kohaldatakse pärimisasjale kui tervikule. 2. Eelkõige kohaldatakse nimetatud õigust järgmisele: […] e) pärandvara hulka kuuluvate esemete, õiguste ja kohustuste üleminek pärijatele ja olemasolu korral annakusaajatele, sealhulgas pärandi või annaku vastuvõtmise või sellest loobumise tingimused ja tagajärjed[…].“

7. Vastavalt määruse nr 650/2012 artiklile 28 „Vastuvõtmis- ja loobumisavalduse vormiline kehtivus“: „Pärandi, annaku või sundosa vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus ning avaldaja vastutuse piiramise avaldus on vormiliselt kehtiv, kui see vastab nõuetele, mis on sätestatud a) pärimisele vastavalt artiklile 21 või 22 kohaldatavas õiguses või b) avaldaja hariliku viibimiskoha riigi õiguses.“

B. Saksa õigus

8. Tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, BGB) sätete kohaselt: § 1942. Pärandi avanemine ja sellest loobumine (1) Pärand läheb määratud pärijale üle, ilma et see piiraks õigust sellest loobuda (pärandi avanemine) […]. § 1943. Pärandi vastuvõtmine ja sellest loobumine Pärija ei saa enam pärandist loobuda, kui ta on selle vastu võtnud või kui loobumise tähtaeg on möödunud; tähtaja möödumisel loetakse pärand vastuvõetuks. § 1944. Pärandist loobumise tähtaeg (1) Pärandist saab loobuda ainult kuue nädala jooksul. (2) Tähtaeg algab hetkest, mil pärija saab teada oma pärandi avanemisest ja pärimisele kutsumise alusest. (3) Tähtaeg on kuus kuud, kui pärandaja viimane elukoht oli ainult välismaal või kui pärija viibis tähtaja alguse hetkel välismaal. § 1945. Pärandist loobumise vorm (1) Pärandist loobumiseks esitatakse pärimisasja menetlevale kohtule avaldus; avaldus protokollitakse pärimisasja menetlevas kohtus või esitatakse avalikult kinnitatud vormis.“

9. Kohtute korralduse seaduse (Gerichtsverfassungsgesetz) 9. mai 1975. aasta redaktsiooni § 184 ( 4 ) kohaselt: „Kohtu töökeel on saksa keel. […].“

III. Asjaolud, menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused

10. 21. mail 2018 suri Bremenis (Saksamaa) pärandaja W.N. Põhikohtuasja avaldaja E.G. (edaspidi „avaldaja E.G.“) on pärandaja lesk ning põhikohtuasja menetlusosalised T.N. ja N.N. (edaspidi „menetlusosalised T.N. ja N.N.“ või „menetlusosalised“) on pärandaja varem surnud venna alanejad sugulased.

11. 21. jaanuaril 2019 esitas avaldaja E.G. notariaalakti vormis taotluse väljastada talle pärimistunnistus (Erbschein), milles kinnitatakse, et tema ise pärib 3/4 pärandist ja menetlusosalised kumbki 1/8 pärandist.

12. Oma 19. juuni 2019. aasta kirjas teavitas kohtuasjas pärimisasja menetlev kohus Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus, Saksamaa) menetlusosalisi T.N. ja N.N. pärimistunnistuse taotluse esitamisest ning palus saata teatavad dokumendid.

13. 13. septembril 2019 esitasid menetlusosalised T.N. ja N.N. rechtbank Den Haagile (Haagi esimese astme kohus, Madalmaad) avalduse pärandaja pärandist loobumiseks, mis kanti 30. septembril 2019 selle kohtu pärimisregistrisse.

14. Pärast seda, kui avaldaja E.G. oli esitanud vajalikud dokumendid, saatis Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) oma 22. novembri 2019. aasta kirjaga menetlusosalistele T.N. ja N.N. pärimistunnistuse taotluse ning palus neil asjas seisukoht võtta.

15. Oma 13. detsembri 2019. aasta kirjas, mis oli koostatud hollandi keeles, esitasid menetlusosalised T.N. ja N.N. Amtsgericht Bremenile (Bremeni esimese astme kohus) koopia dokumentidest, mille rechtbank Den Haag (Haagi esimese astme kohus) oli vormistanud seoses nende esitatud pärandist loobumise avaldusega.

16. Oma 3. jaanuari 2020. aasta kirjaga teatas Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) menetlusosalistele T.N. ja N.N., et ei saa nende kirja ja dokumente menetluses arvesse võtta, sest puuduvad nende tõlked saksa keelde.

17. Oma 15. jaanuari 2020. aasta kirjas, mis oli koostatud saksa keeles, teatas menetlusosaline N.N. vastuseks Amtsgericht Bremenile (Bremeni esimese astme kohus), et on pärandist loobunud ja kohus on pärandist loobumise tunnistuse Euroopa Liidu õiguse kohaselt registreerinud hollandi keeles ja seetõttu ei ole vaja seda tõlkida. Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) viitas vastuseks dokumentide tõlke puudumisele ja pärandist loobumise suhtes kohaldatavatele tähtaegadele.

18. 27. veebruari 2020. aasta määrusega tuvastas Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) pärimistunnistuse väljastamise aluseks olevad asjaolud, kooskõlas 17. detsembri 2008. aasta seaduse, mis käsitleb menetlust perekonnaasjades ja hagita menetlust (Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit), ( 5 ) § 352e lõikega 1. Kõnealune kohus otsustas, et ka menetlusosalised T.N. ja N.N. said pärandajalt pärandi.

19. Selle määruse kaebasid menetlusosalised oma 19. märtsi 2020. aasta kirjaga edasi. Nad palusid pikendada täiendavate tõendite esitamise tähtaega. 30. juulil 2020 esitasid nad rechtbank Den Haagi (Haagi esimese astme kohus) koostatud dokumentide värvikoopiad ja nende dokumentide tõlked saksa keelde. 17. augustil 2020 esitasid nad dokumentide originaalid.

20. Oma 2. septembri 2020. aasta otsusega saatis Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) asja lahendamiseks Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremenile (Bremeni liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa) (eelotsusetaotluse esitanud kohus). Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) märkis põhjenduseks, et menetlusosalised said pärandaja (kaas)pärijateks, sest lasid mööda pärandist loobumise tähtaja. Pärandist kehtival viisil loobumiseks ei olnud piisav pelgalt viide loobumisele Madalmaade kohtus ega dokumentide koopiate saatmine. See avaldus hakkab kehtima alles originaaldokumentide laekumise hetkel. Need esitati pärimisasja menetleva kohtule alles pärast kuuekuulise pärandist loobumise tähtaja möödumist.

21. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vaidlus käib sellise pärandist loobumise avalduse kehtivuse üle, mis on esitatud mõne muu liikmesriigi kui pärimisasja menetleva kohtu asukohaliikmesriigi kohtule. Ühe seisukoha järgi tähendab juba pärandist loobumise avalduse esitamine avaldaja hariliku viibimiskoha järgsele kohtule, et pärandist loobumise avaldus on pärimisasja menetlevas kohtus kehtiv ehk ei toimu nn asendamist. Vastupidise seisukoha järgi peab avalduse kehtivuseks olema see nõuetekohases vormis esitatud pärimisasja menetlevale kohtule või igal juhul sellele kohtule teatavaks tehtud. Teine seisukoht põhineb määruse põhjendusel 32, millest võiks järeldada, et seadusandja on lähtunud sellest, et avaldaja elukohajärgsele kohtule esitatud pärandist loobumise avaldus peaks tooma õiguslikke tagajärgi kaasa alles alates ajast, mil pärimisasja menetlev kohus sellest teada sai. Selle poolt räägib eelkõige asjaolu, et määruse nr 650/2012 artikkel 13 ei kohusta – erinevalt Saksa õigusest – avaldaja elukohajärgset kohut teatama pärimisasja menetlevale kohtule loobumisavalduse esitamisest.

22. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kui nõustuda õiguskirjanduses valdava arvamusega, mis eeldab pärandist loobumise avalduse asendamist, siis oleks pärandist loobumise avaldus muutunud kehtivaks juba alates 13. septembrist 2019, kui see esitati rechtbank Den Haagile (Haagi esimese astme kohus). Tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) § 1944 lõikest 3 tulenevast seadusjärgsest tähtajast oleks kinni peetud ja menetusosalistest ei oleks saanud pärijaid. Seevastu juhul, kui määruse nr 650/2012 põhjendust 32 arvesse võttes ei lähtuta täieliku asendamise põhimõttest, võiks loobumise kehtivuse seisukohast tähtis olla ka aeg, mil loobumisest sai teada pärimisasja menetlev kohus. Sellisel juhul tekib aga küsimus, millised vorminõuded peavad olema täidetud, et lugeda pärandist loobumise avaldus kehtivaks, eelkõige: kas piisab lihtsalt pärimisasja menetleva kohtu teavitamisest, talle dokumentide tavakoopiate esitamisest, teabe esitamisest pärimisasja menetleva kohtu keeles või on vaja esitada dokumentide originaalid koos nende notariaalselt kinnitatud tõlgetega pärimisasja menetleva kohtu keelde.

23. Nendel asjaoludel otsustas Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Bremeni liidumaa kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada määruse nr 650/2012 artiklite 13 ja 28 tõlgendamiseks Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas pärandist loobumise avaldus, mille pärija esitab oma hariliku viibimiskoha liikmesriigi pädevale kohtule selles riigis kehtivaid vorminõudeid täites, asendab pärandist loobumise avaldust, mis tuleb esitada pärimisasja lahendamiseks pädevale teise liikmesriigi kohtule, nii et seda peetakse kehtivaks alates [esimese] esitamise hetkest (asendamine)? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas lisaks vormiliselt kehtivale avaldusele, mille pärandist loobumise avalduse esitaja tegi oma hariliku viibimiskoha kohtule, peab ta pärandist loobumise avalduse kehtivaks muutumiseks teatama avalduse tegemisest pärimisasja lahendamiseks pädevale kohtule? 3. Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav, teisele aga jaatav: a. Kas selleks, et pärandist loobumise avaldus muutuks kehtivaks, ja eriti, et järgida pärimisasja lahendamiseks pädeva kohtu asukohas avalduse esitamiseks ette nähtud tähtaegu, on nõutav, et pärimisasja lahendamiseks pädeva kohtu poole pöördutakse tema töökeeles? b. Kas selleks, et pärandist loobumise avaldus muutuks kehtivaks, ja eriti, et järgida pärimisasja lahendamiseks pädeva kohtu asukohas avalduse esitamiseks ette nähtud tähtaegu, on nõutav, et pärimisasja lahendamiseks pädevale kohtule esitatakse need dokumendid, mille pärandist loobumise avalduse põhjal koostas selle avalduse esitaja hariliku viibimiskoha kohus, originaalina ja koos tõlkega?“

24. Euroopa Kohtus toimunud menetluses esitasid kirjalikud seisukohad Hispaania ja Itaalia valitsus ning Euroopa Komisjon. Kohtuistungit ei toimunud.

IV. Analüüs

A. Eelotsuse küsimused

25. Nagu nähtub Hispaania ja Itaalia valitsuse ning Euroopa Komisjoni kirjalikest seisukohtadest, saab eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimusi tõlgendada erinevalt.

26. Tundub, et Hispaania valitsus leiab, et need ei puuduta mitte niivõrd pärandist loobumise avalduse kehtivust, kuivõrd selle konkreetseid tagajärgi pärimisasja menetleva kohtu menetluses; sellisel avaldusel, isegi kui see on kehtiv, ei ole mõju, kui pärimisasja menetlevat kohut ei teavitata sellest õigel ajal ja nõuetekohases vormis.

27. Itaalia valitsuse hinnangul puudutavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused pärandist loobumise avalduse vormilist kehtivust, täpsemalt seda, kas avaldus on kehtiv, kui see ei ole koostatud pärandi avanemise koha ametlikus keeles.

28. Komisjon aga, võttes arvesse põhikohtuasja faktilisi asjaolusid, mõistab eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimest ja teist küsimust nii, et need puudutavad küsimust, kas olukorras, kus pärimisele kohaldatava õigusega on ette nähtud tähtaeg pärandist loobumise avalduse esitamiseks, tuleks seda tähtaega pidada järgituks kuupäeval, mil määruse nr 650/2012 artikli 13 kohaselt pädevale kohtule esitati avaldus, või kuupäeval, mil kohut, kellel on pärimisasja lahendamiseks üldine kohtualluvus, teavitati sellise avalduse esitamisest.

29. ELTL artikli 267 kolmandas lõigus nimetatud menetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda Euroopa Liidu õiguse tõlgendamise küsimuses vastus, mis oleks eelotsusetaotluse esitanud kohtu jaoks tarvilik asjas, milles see kohus eelotsusetaotluse esitas.

30. Eelotsuse küsimuse põhjendusest ilmneb, et menetluse tulemus eelotsusetaotluse esitanud kohtus oleneb määratlusest, kas menetlusosalised järgisid pärandist loobumise tähtaega: a) juba rechtbank Den Haagile (Haagi esimese astme kohus) pärandist loobumise avalduse esitamise hetkel või b) alles pärimisasja menetlevat Bremeni kohut esitatud avaldusest teavitamise hetkel või c) alles sellele kohtule avalduse esitamist kinnitavate dokumentide koopiate esitamise hetkel või d) alles sellele kohtule nende dokumentide originaalide koos nende saksakeelse tõlkega esitamise hetkel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kvalifitseerib eelotsusetaotluse esemeks oleva õigusküsimuse pärandist loobumise avalduse kehtivuse probleemiks ja eeldab, et selle küsimuse lahendamise võti peitub määruse nr 650/2012 artikli 13 ja artikli 28 punkti b tõlgendamises ning otsustamises, kas selle määruse artiklis 13 viidatud juhul on tegemist asendamisega.

31. Lisaks tuleb komisjoniga nõustudes märkida, et Saksa õiguse kohaselt on pärandist keeldumise avaldus tahteavaldus, mille adressaat peab aktsepteerima (see on „empfangsbedürftig“ või ka „amtsempfangsbedürftig“). Seega näib Saksa doktriin eeldavat, et selleks, et see avaldus oleks kehtiv, tuleb see seadusega ettenähtud tähtaja jooksul esitada pärimisasja menetlevale kohtule ( 6 ) ehk pärandaja surma hetkel tema hariliku viibimiskoha kohtule, ja selle avalduse pärimisasja menetleva kohtule esitamise nõue on kvalifitseeritav kõnealuse õigustoimingu sisulise, mitte vormilise kehtivuse tingimusena. ( 7 )

32. Tõlgendan eelotsuse küsimusi ülaltoodud kontekstis. Võtan seega eelduseks, et need ei puuduta kehtiva pärandist loobumise avalduse esitamise fakti tõendamise viisi mistahes kohtumenetluses. ( 8 ) Minu arusaama kohaselt viitavad need pärija hariliku viibimiskoha riigi kohtule esitatud pärandist loobumise avalduse kehtivusele olukorras, kus pärimisele kohaldatav õigus näeb ette, et sellise avalduse sisulise kehtivuse tingimuseks on avalduse õigeaegne esitamine pärimisasja menetleva kohtule ehk pärandaja surma hetkel tema hariliku viibimiskoha kohtule. ( 9 )

33. Sellest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seadis esimese küsimuse keskpunktiks asendamise teema, järeldan, et see kohus lähtub eeldusest, et Saksa õiguses ette nähtud pärimisasja menetleva kohtule pärandist loobumise avalduse esitamise nõue ei kujuta endast avalduse vormilise kehtivuse nõuet määruse nr 650/2012 artikli 28 tähenduses. Võimaliku asendamise küsimus on aga õigustatud ainult siis, kui see oletus leiab kinnitust. Esmajärjekorras tuleb seega uurida, kas see nõue on kõnealuse toimingu vormilise või sisulise kehtivuse tingimuseks. ( 10 )

34. Ülaltoodut arvesse võttes teen ettepaneku, et Euroopa Kohus sõnastaks küsimused ümber ja teeks esmajärjekorras kindlaks, kas määruse nr 650/2012 artikleid 13 ja 28 tuleb tõlgendada nii, et pärimisele kohaldatavast õigusest tulenev nõue esitada pärimisasja menetleva kohtule pärandist loobumise avaldus on kvalifitseeritav selle avalduse vormilise kehtivuse tingimusena määruse nr 650/2012 artikli 28 tähenduses.

B. Üldised tähelepanekud määruse nr 650/2012 kohase pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse kehtivuse kohta

1. Pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus

35. Juba ammu on tähele pandud, et kõik maailma õigussüsteemid on ühel nõul selles, et pärijaks saab olla isik, kes on pärandaja üle elanud; selle seisukohaga aga pärandiasjades seisukohtade ühtsus ammendub. ( 11 ) Seetõttu tuleb Euroopa Liidu õiguse selliste pärimisõigusealaste mõistete määratlemisse, mida liidu seadusandja ei ole otsesõnu määratlenud, suhtuda ettevaatlikkusega. Üks sellistest mõistetest on ka pärandi vastuvõtmine ja sellest loobumine.

36. Üldjuhul on pärija avaldus pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise kohta ühepoolne õigustoiming, mille alusel isik, kellel on teatavad õigused seoses pärandaja pärandiga, otsustab, kas ta saab pärandist tulenevate õiguste ja kohustuste subjektiks või saab nende õiguste subjektiks piiratud vastutusega pärandaja kohustuste eest. ( 12 )

37. Kuna need avaldused on olulised mitte ainult isikutele, kes on pärandi avanemise tulemusena omandanud teatud õigused, vaid ka pärandajate võlausaldajatele, seavad eri õiguskorrad selliste avalduste kehtivusele teatud nõuded. Õiguskindluse ja võlausaldajate kaitsega seotud kaalutlused õigustavad eelkõige seadusega ettenähtud tähtaja kehtestamist, mille jooksul pärijad saavad selliseid avaldusi esitada; nende avalduste selle tähtaja jooksul esitamata jätmine toob tavaliselt kaasa pärandi lõpliku omandamise. Samuti räägivad need kaalutlused konkreetsete nõuete kehtestamise kasuks selliste avalduste vormile, sealhulgas kohtu või notari osalemisele.

38. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsuse küsimused puudutavad pärandist loobumise avaldusi, mis on esitatud kohtule, kes on selleks pädev määruse nr 650/2012 artikli 13 alusel, ja neile küsimustele kohaldatakse ka määruse artiklit 28. Leian, et tuleb nõustuda õiguskirjanduses väljendatud seisukohtadega, et määruse nr 650/2012 artikli 13 sätteid tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad ainult avaldustele, mis on esitatud juba pärast pärandi avanemist, ( 13 ) samuti, et need ei ole kohaldatavad olukorras, kus pärimisele kohaldatavas õiguses sätestatud teatud õiguslike tagajärgede tekitamiseks on vaja, et kohus teeks avalduse vastuvõtmisest kaugemaleulatuvamaid toiminguid, nt otsuse tegemine või muu menetluse algatamine. ( 14 )

39. Seega tuleks eeldada, et määruse nr 650/2012 artiklit 13 kohaldatakse selliste pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduste suhtes, millest tulenevalt saab isikust, kellel on pärimisele kohaldatava õiguse kohaselt teatud pärandiõigus, oma ühepoolse tahteavaldusega, mis ei nõua kohtu heakskiitu ega edasise menetluse algatamist, lõplikult ( 15 ) pärandist tulenevate õiguste ja kohustuste subjekt või ta loobub selleks saamisest või saab nende õiguste subjektiks piiratud vastutusega pärandaja kohustuste eest.

2. Pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse kehtivus

40. Eelmises punktis nimetatud tagajärgede tekitamiseks vajalike tingimuste täitmist võib erinevates õiguskordades kvalifitseerida erinevalt. Võib kaaluda, kas nende tagajärgede saavutamiseks vajalik tegevus on ellu viidud, kas see on kehtiv või on see tulemuslik. Terminoloogiliste arusaamatuste vältimiseks kasutan edaspidi kehtivuse mõistet. Pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avaldusena tõlgendan edaspidi käesoleva ettepaneku punktis 39 nimetatud tagajärgede tekitamise tingimuste täitmist pärimisele kohaldatava õiguse kohaselt ühepoolse tahteavaldusena, millega isik saab lõplikult pärandist tulenevate õiguste ja kohustuste subjektiks või loobub selleks saamisest või saab nende õiguste subjektiks piiratud vastutusega pärandaja kohustuste eest.

41. Selliste tingimuste hulka kuulub Saksa õiguses ette nähtud nõue, et pärandist loobumise avaldus tuleb esitada pärimisasja menetleva kohtule.

42. Pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse kehtivuse tingimuste hulgas saab eristada pärimisseaduses ette nähtud sisulise kehtivuse ja vormilise kehtivuse tingimusi. Mis puudutab sisulise kehtivuse tingimusi, siis nende hulka kuuluvad ainult tingimused, mis on ette nähtud pärimisõiguse sätetega, mitte aga need, mille kohta kehtivad muud õigusnormid, nt isikuga seotud õigusnormid. ( 16 )

43. Kui nii sisuline kui ka vormiline kehtivus on määratud sama õiguskorraga, ei ole sellel, millised sellise avalduse tingimused on sisulise ja millised vormilise kehtivuse tingimused, erilist praktilist tähtsust. Teisisõnu, kui asjade faktilises seisus ilmneb välismaisuse element ja ning kehtivad rahvusvahelise eraõiguse kollisiooninormid näevad ette, et kõnealuse õigustoimingu sisulise kehtivuse ja vormilise kehtivuse tingimused määratakse eri õiguskordadega (õigusega).

44. Kui pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse sisuline kehtivus allutatakse ühele õigusele (pärandiõigusele) ja selle vormiline kehtivus teisele õigusele (vorminõuetele), on tehtud õigustoiming kehtiv juhul, kui täidetud on esimeses õiguses ette nähtud sisulise kehtivuse tingimused ja teises õiguses ette nähtud vormilise kehtivuse tingimused.

3. Määruse nr 650/2012 kohase pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse vormi alternatiivne õigusnorm

45. Määruse nr 650/2012 artikli 23 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 punkti e kohaselt pärandi üleminekule, pärandi või annaku vastuvõtmise või sellest loobumise tingimustele ja tagajärgedele kohaldatakse määruse nr 650/2012 artikli 21 või 22 kohaselt kindlaks määratud pärandiõigust.

46. Samas on määruse nr 650/2012 artikli 28 kohaselt pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus vormiliselt kehtiv, kui see vastab ühele järgmisest: a) pärimisele kohaldatava õiguse nõuetele (lex successionis) või b) avaldaja hariliku viibimiskoha riigi õiguse nõuetele.

47. Peale selle on määruse nr 650/2012 artiklis 13 kehtestatud pärija hariliku viibimiskoha järgsetele kohtutele lisapädevus pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse vastuvõtmiseks.

48. Ühest küljest määruse nr 650/2012 artikli 23 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 punkti e ja teisest küljest selle määruse artikkel 13 ja artikli 28 punkti b kombinatsioon tähendab, et kui avaldus esitatakse kohtutele, kellel on kohtualluvus määruse nr 650/2012 artikli 13 kohaselt, tuleb üldjuhul nende avalduste sisulist kehtivust hinnata pärandile kohaldatava õiguse kontekstis ja vormilist kehtivust pärija hariliku viibimiskoha õiguse kontekstis, mis on ühtlasi ka tema avalduse vastu võtnud kohtu õigus.

4. Pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse sisulise kehtivuse ja vormilise kehtivuse elementide eristamine

49. Rahvusvahelise eraõiguse alusel ei ole lihtne kindlaks määrada piiri õigustehingu vormi ja sisulise poole vahel, kuna eri õigussüsteemides on selles küsimuses erinevad seisukohad. ( 17 )

50. Liidu õiguses ühtlustatud rahvusvahelise eraõiguse normide puhul tuleks see küsimus lahendada autonoomselt. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb aga nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise kui ka võrdsuse põhimõttega seonduvatest nõuetest, et selliste liidu õigusnormide sisu, mis ei viita otsesõnu liikmesriikide õigusele õigusnormi tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu Euroopa Liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning sellise tõlgenduse andmisel tuleb arvesse võtta nii normi sõnastust kui ka konteksti ja selle õigusakti eesmärke, millesse norm kuulub ( 18 ).

51. Kuna puudub selge viide liikmesriigi õigusele, on vaja luua autonoomne klassifikatsioon ning kehtestada ühtsel viisil kõnealuse õigustoimingu sisulise kehtivuse ja vormilise kehtivusega elementide ulatus. ( 19 ) Pärimisele kohaldatava õiguse kohane kvalifikatsioon – nagu käesolevas eelotsusetaotluses Saksa õiguses – ei ole siinkohal tähtis.

52. Kui tehakse kindlaks, et kõnealune kehtivustingimus on seotud toimingu vormiga, jäetakse see automaatselt välja sisuliste kehtivustingimuste rühmast. Ühte ja sama elementi ei saa hinnata samal ajal kahe õiguse (käesoleval juhul pärandiõiguse ja vormiõiguse) kontekstis.

C. Pärandist loobumise avalduse kohtule esitamise nõue kui selle avalduse kehtivuse tingimus

1. Käesoleva ettepaneku ulatus

53. Käesoleva ettepaneku ulatus on kindlaks määratud eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimuste ulatuse ja põhikohtuasja esemega. Arvamuse esemeks oleva õigusküsimuse piirid on kindlaks määratud kahe küsimusega: esitatava avalduse liik ja sellele Saksa õiguses sätestatud kehtivustingimus. Täpsemalt puudutavad eelotsuse küsimused pärijate esitatud pärandist loobumise avaldust ja Saksa õigusest tulenevat pärandist loobumise avalduse kehtivuse tingimust, milleks on sellise avalduse esitamine pärimisasja menetlevale kohtule ehk pärandaja surma hetkel tema hariliku viibimiskoha kohtule seadusest tuleneva tähtaja jooksul.

54. Seetõttu piirdun oma analüüsi ülejäänud osas aruteluga pärija pärandist loobumise avalduse ja selle kehtivuse tingimuse teemal, mis tuleneb liikmesriigi õigusest ning seisneb kohustuses esitada avaldus pärimisasja menetleva kohtule. ( 20 )

55. Vastus eelotsuse küsimustele oleneb seega sellest, kuidas tõlgendada vormi mõistet, mida seadusandja kasutas määruse nr 650/2012 artiklis 28, täpsemalt otsusest, kas selle õigustoimingu vormilise kehtivuse tingimuseks on nõue esitada pärimisasja menetleva kohtule pärandist loobumise avaldus.

56. Määruses nr 650/2012 on seadusandja kehtivustingimused otseselt kvalifitseerinud artikli 26 lõikes 1 ja artikli 27 lõikes 3, määratledes surmajuhtumi korralduse kontekstis, millised nende õigustoimingute elemendid on hõlmatud sisulise kehtivuse ja millised vormilise kehtivusega. Määrus nr 650/2012 ei sisalda aga sätet, milles oleks kindlaks määratud, millised elemendid on seotud pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse sisulise kehtivuse ja millised selle vormilise kehtivusega. See tuleb seega kindlaks määrata kõnealuse määruse tõlgendamise teel.

2. Pärimisasja menetleva kohtule pärandist loobumise avalduse esitamise nõude kui selle avalduse vormilise kehtivuse tingimuse kvalifitseerimine

57. Üldjuhul mõistetakse õigustoimingu vormi mõiste all seadusest tulenevat meetodit, millega asjaomane isik väljendab oma tahet õiguslike tagajärgede tekitamiseks ja mille järgimata jätmine tähendab, et neid tagajärgi ei teki. ( 21 ) Kohtule avalduse esitamine on avalduse esitaja tahte avaldamise viis. Üldiselt aga leitakse, et avalduse adressaadini jõudmise nõue iseenesest ei ole vormi element. ( 22 ) See oleks argument selle vastu, et kvalifitseerida viidatud Saksa õigusnorm avalduse vormimise kehtivuse tingimuseks.

58. Autonoomse tõlgenduse lähtekohaks on õigusnormi sõnastus, kontekst ja õigusakti eesmärk. Määruse nr 650/2012 artikli 28 sõnastus ei anna ühest vastust kõnealuse nõude kvalifitseerimise küsimusele. Selle määruse artikkel 28 on aga tihedas korrelatsioonis selle artikliga 13, isegi kui selle ulatus piirdub avaldustega, mis on esitatud selle viimase õigusnormi kohaselt pädevale kohtule. Määruse nr 650/2012 artiklis 13 on sätestatud, et laenusaaja hariliku viibimiskoha kohtu pädevuse tingimuseks on, et pärija hariliku viibimiskoha riigis kehtivas pärandiõiguses oleks ette nähtud võimalus esitada kohtule pärandist loobumise avaldus. Sellest tuleneb, et määruse nr 650/2012 artiklis 13 määratletud pädevuse tingimuseks on kahe sellise õiguskorra paralleelne olemasolu, milles on olemas põhimõtteliselt identne lahendus, mis seisneb pärandist loobumise avalduste vastuvõtmise usaldamises kohtutele.

59. Määruse nr 650/2012 artikkel 13 viitab seega otseselt pärija hariliku viibimiskoha järgse kohtu riigi õigusele, isegi kui see puudutab üksnes kohtu pädevuse aluste kindlakstegemist. See viitab sellele, et kohtus tehtavate toimingute ulatus tuleks määrata pärija hariliku viibimiskoha järgse kohtu riigi õiguse kontekstis. Sellega on kooskõlas määruse nr 650/2012 artiklis 28 ette nähtud lahendus, mille kohaselt määratakse nende toimingute ulatus, mis tuleb teha kohtus seoses avalduse esitamisega, kas pärimisele kohaldatava õiguse või pärija hariliku viibimiskoha järgse kohtu õiguse alusel. Sellest järeldub, et kõigi kohtus tehtavate toimingute ulatus peaks olema määratud kas ühe või teise õiguskorraga. Niivõrd kui need toimingud puudutavad viisi, kuidas pärija tahe pärandist loobuda avaldub ja registreeritakse, määravad nad kindlaks pärandist loobumise avalduse vormi. Kohtu osalust nende toimingute tegemises tuleb käsitleda kui selle vormi olulist elementi.

60. Mis puudutab õigusakti eesmärki, siis see tuleneb otseselt määruse nr 650/2012 põhjenduse 32 esimesest osast. Selleks eesmärgiks on pärijate ja annakusaajate elu lihtsustamine selle kaudu, et neile antakse võimalus esitada pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus vormis, mis on ette nähtud nende hariliku viibimiskoha liikmesriigi õiguses, selle liikmesriigi kohtule.

61. Selle eesmärgi realiseerimiseks kehtestas liidu seadusandja määruse nr 650/2012 artiklis 13 pärija hariliku viibimiskoha riigi kohtutele lisapädevuse pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse vastuvõtmiseks. Selle määruse artikli 28 punktis b on seadusandja leidnud, et pärandist loobumise avaldus on vormiliselt kehtiv, kui see vastab nõuetele, mis on sätestatud avaldaja hariliku viibimiskoha riigi õiguses. ( 23 )

62. Pärandist loobumise avalduste puhul, mis on pädevad määruse nr 650/2012 artikli 13 alusel, annab selle määruse artikli 28 punkt b tagatise, et määruse põhjenduses 32 sätestatud avalduse esitamise õigust omava isiku eriõigus, mida rakendatakse eripädevuse kehtestamisega määruse artikli 13 alusel, ei ole illusoorne. Esitades oma hariliku viibimiskoha riigi kohtule pärandist loobumise avalduse, saab pärima kutsutud isik kindluse, et selles kohtus tehtud toimingu vormiline kehtivus ei sõltu pärimise suhtes kohaldatavas õiguses sellisele avaldusele esitatavatest vorminõuetest. ( 24 )

63. Tähelepanu tuleks pöörata ka pärandist loobuvate isikute erilisele olukorrale. Erinevalt pärandi vastuvõtmisest ei pea need isikud üldjuhul arvestama vajadusega teha edaspidi lisatoiminguid. Oma avaldust esitades püüavad nad kindlalt loobuda õigustest, mis tulenevad neile pärandist, ja vabaneda neile sellest tulenevatest kohustustest. Sageli on need isikud, kellel puudus kontakt pärandajaga tema eluajal ja kes ei taha tema pärandit saada, asetades oma õigusliku turvalisuse (pärandaja võimalike võlgade eest vastutuse tekkimise riski puudumine) ettepoole võimalikust sisulisest kasust (tulenevalt päritud vara omandamisest). ( 25 )

64. Määruse nr 650/2012 eesmärk, milleks on pärijate võimalus esitada pärandist loobumise avaldusi oma hariliku viibimiskoha riigis, nõuab, et need isikud, pöördudes nende avalduse vastuvõtmise eripädevusega kohtusse, tehes selles kohtus toiminguid ja täites sellega toimingute tegemise koha õigusega sätestatud vorminõudeid, ei peaks hiljem tehtud toimingute kehtivuse tagamiseks tegema uusi toiminguid teiste riikide kohtutes.

65. Vastupidine tõlgendus tähendaks, et pärandist loobuv isik peaks tegema hulga toiminguid, et teha kindlaks pärimisele kohaldatav õigus, sealhulgas teha kindlaks pärandaja surma hetkel tema viimane harilik viibimiskoht (määruse nr 650/2012 artikkel 21) ( 26 ) ja see, kas pärandaja on valinud pärimisele kohaldatava õiguse (määruse nr 650/2012 artikkel 22). Seejärel tekiks vajadus teha kindlaks, milline kõnealuse liikmesriigi kohus on asukoha alusel pädev avaldust vastu võtma, tõlkida asjakohased dokumendid pärimisasja menetleva kohtu ametlikku keelde ja saata need dokumendid kõnealusele kohtule. Kõik need toimingud tuleks teha pärimisele kohaldatavas õiguses sätestatud tähtaja jooksul. Selline koormus oleks täiesti ebaproportsionaalne isiku suhtes, kes ei taha pärandaja pärandit saada, olenemata sellest, milline on pärimisele kohaldatav õigus. ( 27 )

66. Toetan komisjoni arvamust, et seoses määruse nr 650/2012 artiklis 13 viidatud kohtu piiratud pädevusega tähendaks seisukoht, et sellele kohtule avalduse esitamine ei ole piisav, et määruse nr 650/2012 artiklist 13 ei ole pärijatele mingit kasu. Tundub isegi, et selles sättes ette nähtud võimaluse kasutamine tähendaks pärandist loobuva pärija jaoks pärimisasja lahendamise aja pikenemist, mitte lühenemist. On isegi oht, et määruse nr 650/2012 artikkel 13 looks pärija jaoks väära veendumuse, et tema hariliku viibimiskoha riigi kohtus tehtud toimingud on kehtivad, ja tekitaks nii pärijale kahju. Tulemusena ei jääks määruse nr 650/2012 eesmärgid, mis on sätestatud selle põhjendustes 7 ja 32, mitte lihtsalt täitmata, vaid see määrus suurendaks pärija õigusliku olukorra ebakindlust.

67. Võttes arvesse liidu seadusandja eesmärki, milleks oli pärijate elu lihtsustamine, tuleb asuda seisukohale, et asjaolust, et määruse nr 650/2012 artiklis 13 on lisapädevus antud pärija hariliku viibimiskoha järgsetele kohtutele, võib järeldada, et sellisel pärijal peab olema kindel võimalus loobuda talle pärandist tulenevatest õigustest, tehes toiminguid vaid oma hariliku viibimiskoha riigi kohtus. Seega ei saa pärijale pärandist tulenevatest õigustest loobumise tagajärje saavutamise tingimuseks olla pärija poolt edasiste toimingute sooritamine teise liikmesriigi kohtus.

68. Ülaltoodud asjaolud toetavad seisukohta, et pärimisele kohaldatavas õiguses ette nähtud nõue esitada pärandist loobumise avaldus pärimisasja menetleva kohtule tuleb kvalifitseerida selle avalduse vormilise kehtivuse tingimuseks. Seda nõuab nende sätete tõhusus (effet utile), millega nähakse ette võimalus esitada pärandist loobumise avaldus pärija hariliku viibimiskoha riigi kohtule. ( 28 )

69. Sellise korralduse puhul loetakse pärimisele kohaldatavas õiguses ette nähtud pärandist loobumise avalduse esitamise tähtaeg järgituks, kui enne selle tähtaja möödumist on pärija hariliku viibimiskoha riigi kohtus tehtud kõik toimingud, mille tegemine kohtus on selle riigi õiguse kohaselt nõutav selleks, et avalduse saaks lugeda esitatuks. Sellest tähtajast kinnipidamiseks ei ole vaja esitada avaldust teises liikmesriigis asuvale pärimisasja menetleva kohtule, kui selline nõue tuleneb ainult pärimisele kohaldatavast õigusest.

3. Määruse nr 650/2012 põhjenduse 32 tähendus

70. Selles kontekstis teib kahtlus, mis on pealegi eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimuse aluseks, kuidas tõlgendada määruse nr 650/2012 põhjenduse 32 viimast lauset. Sellest tuleneb otseselt, et oma hariliku viibimiskoha liikmesriigis pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avaldust esitavad isikud peaksid ise teavitama kohut või asutust, mis menetleb või hakkab menetlema pärimisasja, sellise avalduse olemasolust pärimisele kohaldatava õiguse alusel seatud tähtaja jooksul.

71. Määruse nr 650/2012 põhjenduse 32 viimase lause tõlgenduse üle vaieldakse ka õiguskirjanduses. Märgitakse, et selle määruse sätetest, sealhulgas eelkõige selle artiklitest 13 ja 28, ei tulene kohustust teavitada teise liikmesriigi kohtuid pärandist loobumise avalduse esitamisest ega ka kohustust selliseid avaldusi edastada. Selline kohustus, eriti kui selle täitmine peaks olema avalduse kehtivuse tingimuseks, ei saa tuleneda määruse põhjendusest. ( 29 )

72. Määruse põhjendused iseenesest ei kujuta endast üksikisikute õiguste ja kohustuste allikat. ( 30 ) Neil on oluline roll normatiivosas sisalduvate sätete tõlgendamises. Põhjendused viitavad nii seadusandja eesmärkidele kui ka üldjoontes nende eesmärkide täitmise vahenditele. Vahendid ise aga on määratletud määruse normatiivosas.

73. See, et kohtu teavitamise kohustust, millest on juttu määruse nr 650/2012 põhjenduse 32 viimases lauses, ei ole otseselt mainitud määruse normatiivosas, ei tähenda, et selline kohustus ei teki. Määruse nr 650/2012 artikkel 28 asub selle määruse III peatükis „Kohaldatav õigus“, mis sisaldab kollisiooninorme. Määruse artikli 23 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 punkti e kohaselt kohaldatakse pärandi üleminekule, pärandi või annaku vastuvõtmise või sellest loobumise tingimustele ja tagajärgedele selle määruse artikli 21 või 22 kohaselt kindlaks määratud pärimisõigust. Pärandist loobumise avalduse sisuline kehtivus allub seega pärimisele kohaldatavale õigusele. Kui selles õiguses oleks pärimisasja menetleva kohtu teavitamine esitatud avaldusest avalduse sisulise kehtivuse tingimuseks, saaks väita, et põhjenduse 32 viimane lause käib määruse nr 650/2012 artiklites 21 ja 22 viidatud pärimisele kohaldatavast õigusest tuleneva kohustuse kohta. Sellise olukorraga oleks tegemist juhul, kui kohaldada Saksa õigusest pärinevat pärandist loobumise avalduse vormi kvalifikatsiooni – kohustuse allikaks oleks sel juhul määruse nr 650/2012 artikkel 21 koostoimes tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) §-ga 1945. ( 31 )

74. Sellise klassifikatsiooni kohaldamine on aga vastuolus määruse nr 650/2012 sätetega, nagu selgub käesolevast ettepanekust. Kirjeldatud olukorras, kus Euroopa Liidus puudub ühtne süsteem pärandist loobumise avalduste vastuvõtmiseks, mis näeks ette kõnealuse pärandaja pärandit puudutavate avalduste edastamise ühele pärimisasja menetleva kohtule, tuleks põhjenduse 32 viimast lauset tõlgendada viitena sellele, et pärandist loobumise avalduse esitaja peab tegema toiminguid, tänu millele pärimisasja arutav kohus saab teada kehtiva avalduse esitamisest. Nende toimingute tegemine välistab võimaluse, et tehakse kohtuotsus, mis põhineb vääral eeldusel, et pärandist loobumise avaldust ei ole esitatud. Nende toimingute tegemata jätmine ja pärandiasja menetleva kohtu teavitamata jätmine ei saa aga tähendada, et esitatud avaldus on kehtetu.

4. Ettepanek

75. Ülaltoodud kaalutluste kontekstis leian, et määruse nr 650/2012 artikleid 13 ja 28 tuleb tõlgendada nii, et pärimisele kohaldatavas õiguses ette nähtud nõue esitada pärandist loobumise avaldus pärimisasja menetleva kohtule ehk pärandaja surma hetkel tema hariliku viibimiskoha kohtule on selle avalduse vormilise kehtivuse tingimus. Samas, olukorras, kus esitatud avalduse vormilist kehtivust hinnatakse määruse nr 650/2012 artikli 28 punkti b kontekstis, ei too selle nõude täitmata jätmine kaasa selle määruse artikli 13 kohaselt pädevale kohtule esitatud avalduse kehtetust.

D. Pärandist loobumise avalduse esitamise tõendamine teise liikmesriigi kohtus toimuvas menetluses

76. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimust võib käsitleda ka nii, et see puudutab teise liikmesriigi kohtus, mis on pädev määruse nr 650/2012 artikli 13 kohaselt, toimuvas menetluses kehtiva pärandist loobumise avalduse esitamise tõendamise vajadust ja viisi. Seda probleemi puudutab suurem osa Hispaania valitsuse kirjalikest tähelepanekutest.

77. Ülaltoodu on oluline ja suure praktilise tähtsusega probleem. Mis saab siis, kui pärija esitas kehtiva pärandist loobumise avalduse, aga teise liikmesriigi kohus ei võta seda otsuse tegemisel arvesse kehtivate, eelkõige kõnealuse fakti tõendamist puudutavate menetlusnõuete täitmata jätmise tõttu?

78. Eelotsuse küsimuse sisu põhjendatust silmas pidades tuleb siiski eeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ei esine käesolevas asjas menetlusosaliste T.N.-i ja N.N.-i poolt menetlusnõuete täitmata jätmise probleemi. Seega ei kahtle eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, et menetlusosalised tegid õigel ajal kõik Madalmaade õiguses ette nähtud toimingud pärandist loobumiseks. Ei ole ka kahtlust, et kõik pärimisasja menetleva kohtu nõutud dokumendid esitati pärimisasja menetlevale kohtule koos tõlkega selle kohtu ametlikku töökeelde. Lõppkokkuvõttes tuleb eelotsusetaotluse sisu kontekstis asuda seisukohale, et Amtsgericht Bremen (Bremeni esimese astme kohus) tegi vaidlustatud kohtuotsuse mitte selle pärast, et menetlusosalised T.N. ja N.N. ei oleks suutnud menetluse käigus piisavalt tõendada, et nad on rechtbank Den Haagis (Haagi esimese astme kohus, Madalmaad) pärandist loobunud, ega ka nende menetluskohustuste täitmata jätmise tõttu, vaid seetõttu, et menetlusosalised ei ole BGB §-s 1944 sätestatud tähtaja jooksul teinud pärimisasja menetlevas kohtus vajalikke toiminguid, mis tagaksid nende pärandist loobumise avalduse kehtivuse.

79. Niisuguses olukorras leian, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule ei ole asja lahendamiseks kasuliku vastuse andmiseks vaja uurida küsimust, kas ühes liikmesriigis toimuvas kohtumenetluses on vaja esitada teises liikmesriigis koostatud dokumentide koopiaid, originaale ja tõlkeid, et tõendada pärandist loobumise avalduse esitamist.

V. Ettepanek

80. Esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremeni (Bremeni liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist, artikleid 13 ja 28 tuleb tõlgendada nii, et pärimisele kohaldatavas õiguses ette nähtud nõue esitada pärandist loobumise avaldus pärimisasja menetleva kohtule ehk pärandaja surma hetkel tema hariliku viibimiskoha kohtule on selle avalduse vormilise kehtivuse tingimus. Seega olukorras, kus esitatud avalduse vormilist kehtivust hinnatakse selle määruse artikli 28 punkti b kontekstis, ei too selle nõude täitmata jätmine kaasa selle avalduse kehtetust, mis on esitatud kohtule, kellel on kohtualluvus määruse nr 650/2012 artikli 13 alusel.

( 1 ) Algkeel: poola.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määrus (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (ELT 2012, L 201, lk 107).

( 3 ) Lihtsuse huvides kasutan ettepaneku ülejäänud osas kõigile neile avaldustele viidates mõistet „pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus“.

( 4 ) BGBl. I, lk 1077.

( 5 ) BGBl. I, lk 2586.

( 6 ) D. W. Najdecki, BGB § 1945 Form der Ausschlagung, W. Burandt, D. Rojahn (toim), Erbrecht, 3. väljaanne, C.H. Beck, München, 2019, Nb. 2; D. W. Najdecki, BGB § 1945 Form der Ausschlagung, beck-online. GROSSKOMMENTAR, C.H. Beck, München, seisuga 15.7.2021, Nb. 10.

( 7 ) Vt nt A. Dutta, EuErbVO Art. 28 Formgültigkeit einer Annahme- oder Ausschlagungserklärung, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, 8. väljaanne, C.H. Beck, München, 2020, Nb. 5; J.P. Schmidt, EuErbVO Art. 28 Formgültigkeit einer Annahme- oder Ausschlagungserklärung, A. Dutta, J. Weber (toim.), Internationales Erbrecht, 2. väljaanne, C.H. Beck, München, 2021, Nb. 16. Et rõhutada ülaltoodud eripära, juhin ettepaneku järgnevas osas Saksa õiguses sätestatud nõuetele viidates tähelepanu sellele, et tegemist on pärandist loobumise avaldusega, mis on esitatud kohtule (BGB § 1945 kohaselt), mitte kohtus (vastavalt määruse nr 650/2012 artikli 13 sõnastusele).

( 8 ) Tulen selle küsimuse juurde tagasi käesoleva ettepaneku osas D.

( 9 ) Seejuures tundub, et põhikohtuasjas kohaldatava õigusliku seisundi kohaselt ei saaks pärandist loobumise avalduse esitada mitte ainult kohtule, kellel on kohtualluvus pärandaja surma hetkel tema viimase hariliku viibimiskoha alusel Saksamaal, vaid ka kohtule, kellel on kohtualluvus avaldaja Saksamaal asuva hariliku viibimiskoha alusel. Viimane kohus on siiski kohustatud edastama avalduse kohtule, kellel on kohtualluvus pärandaja surma hetkel tema hariliku viibimiskoha alusel. Vaata selle kohta seaduse, mis käsitleb menetlust perekonnaasjades ja hagita menetlust, § 344 lõige 7.

( 10 ) Vrd P. Lagarde, artikkel 28, U. Bergquist, D. Damascelli, R. Frimston, P. Lagarde, F. Odersky, B. Reinhartz, Commentaire du règlement européen sur les successions, Dalloz, Pariis, 2015, punkt 4, lk 140.

( 11 ) W. Ludwiczak, Międzynarodowe prawo prywatne, 5. väljaanne, Ars boni et aequi, Poznań 1996, lk 280.

( 12 ) Prantsuskeelses kirjanduses viidatakse sellele õigusele kui „option de l’héritier“. Vt P. Wautelet, Article 28. – Validité quant à la forme de la déclaration concernant l’acceptation ou la renonciation, A. Bonomi, P. Wautelet, Le droit européen des successions, 2. väljaanne, Bruylant, Brüssel, 2016, punkt 5, lk 478.

( 13 ) Vt näiteks P. Wautelet, Article 13. – Acceptation de la succession, d’un legs ou d’une réserve héréditaire, ou renonciation à ceux-ci, A. Bonomi, P. Wautelet, Le droit européen des successions, 2. väljaanne, Bruylant, Brüssel, 2016, punkt 3, lk 258; E. Lein, EuErbVO Art. 13 Annahme oder Ausschlagung der Erbschaft, eines Vermächtnisses oder eines Pflichtteils, A. Dutta, J. Weber (toim.), Internationales Erbrecht, 2. väljaanne, C.H. Beck, München, 2021, Nb. 9.

( 14 ) Vt näiteks P. Wautelet, Article 13 …, op.cit., lk 258–259; E. Lein, EuErbVO Art. 13 …, op.cit., Nb. 5. Seda kinnitatakse ka määruse nr 650/2012 põhjenduses 33.

( 15 ) Arvestades võimalikku avalduse tagajärgedest kõrvalehoidmist, kui selline võimalus on ette nähtud pärimisele kohaldatava õigusega.

( 16 ) Näiteks võib toimingu kehtivus oleneda avalduse esitaja vanusest.

( 17 ) W. Ludwiczak, op.cit., lk 175.

( 18 ) Vt 23. mai 2019. aasta kohtuotsus WB (C‑658/17, EU:C:2019:444, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 19 ) Vt ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) (ELT 2008, L 177, lk 6) artikli 11 kohta Loacker, The Rome I Regulation. Artikkel 11 Formal validity, G.-P. Calliess, M. Renner (toim.), Rome Regulations: Commentary, 3. väljaanne, Wolters Kluwer, Alphen aan den Rijn, 2020, Nb. 29, lk 302.

( 20 ) Ma ei välista, et alltoodud kaalutlused ja järeldused kehtivad ka muud tüüpi avalduste puhul. Käesolevas ettepanekus ma aga selle üle ei otsusta.

( 21 ) Vt näiteks aruanne, mis käsitleb lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni ning mille on koostanud Milano ülikooli professor Mario Giuliano ja ülikooli Paris I professor Paul Lagarde (EÜT 1980, C 282, lk 1), ja tähelepanekud selle konventsiooni artikli 9 kohta.

( 22 ) Vt L. D. Loacker, op.cit., Nb. 30, lk 303.

( 23 ) Juhin seejuures tähelepanu, et määruse nr 650/2012 artikkel 28 ei ole kohaldatav mitte ainult avaldustele, mis on esitatud selle määruse artikli 13 kohaselt pädevatele kohtutele.

( 24 ) Põhimõtteliselt saaks vormiliste tingimuste täitmata jätmine aset leida ainult siis, kui määruse nr 650/2012 artikli 13 kohaselt pädev kohus eiraks oma menetlusnorme.

( 25 ) Loomulikult võivad põhjused olla väga erinevad, muu hulgas puhtalt moraalsed, näiteks veendumus, et pärand peaks tervikuna minema teisele pärijale.

( 26 ) Mis ei pruugi olla sugugi ilmselge isegi pärija jaoks, kes pärandajat paremini tunneb. Piisab, kui viidata määruse nr 650/2012 põhjalikule põhjendusele 23, mis käsitleb hariliku viibimiskoha mõiste tõlgendust ja mille kohaselt hariliku viibimiskoha kindlaksmääramiseks peaks pärimisasja menetlev asutus igast küljest hindama kõiki surnu eluga nii tema surmaeelsetel aastatel kui ka tema surma hetkel seotud tegureid, võttes arvesse kõiki asjakohaseid faktilisi asjaolusid, eelkõige surnu asjaomases riigis viibimise kestust ja õiguspärasust ning sellise viibimise tingimusi ja põhjuseid. Selliselt kindlaks määratud harilik viibimiskoht peaks käesoleva määruse erieesmärke arvesse võttes tõendama tema tihedat ja kindlat seotust asjaomase riigiga.

( 27 ) Loomulikult otsustatakse selle üle, kas pärandist loobumine määruse nr 650/2012 artiklite 13 ja 28 tähenduses on võimalik, pärimisele kohaldatava õiguse alusel. Seega peab ka pärandist loobuja tegema teatud oletusi selle kohta, milline õigus on pärandile kohaldatav. Tulenevalt ka sellest, et lisapädevuse eeltingimuseks määruse nr 650/2012 artikli 13 kohaselt on pärimisele kohaldatavast õigusest tulenev võimalus esitada kohtule pärandist loobumise avaldus. Kohtule esitatud avalduse kehtivuse üle ei otsusta aga see, kas avalduse esitaja veendumus oli põhjendatud, vaid see, kas lõplikult pärimisele kohaldatavaks õiguseks määratud õigus näeb ette võimaluse loobuda pärandist kohtule esitatud avalduse teel. Pärimisest loobumise avalduse puhul on lisaks suur tõenäosus, et sellise sisuga avaldus tooks eri õiguskordades kaasa sama tulemuse.

( 28 ) Vrd minu ettepanek kohtuasjas Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2017:965, punkt 114).

( 29 ) Õiguskirjanduses on aga erinevaid arvamusi. Sellise kohustuse puudumist on kinnitanud Saksa autorid, nagu A. Dutta, EuErbVO Art. 28 Formgültigkeit einer Annahme- oder Ausschlagungserklärung, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, 8. väljaanne, C.H. Beck, München, 2020, Nb. 13, mis räägib kohustuses (Sollerfordernis); J. P. Schmidt, Der Erwerb der Erbschaft in grenzüberschreitenden Sachverhalten unter besonderer Berücksichtigung der EuErbVO, Zeitschrift für Erbrecht und Vermögensnachfolge, 2014, 455, lk 460. Pigem avalduse edastamise kohustuse poolt tundub olevat P. Wautelet, Article 13 …, op.cit., punkt 20, lk 264, kes siiski märgib, et selle kohustuse täitmata jätmine ei tohi karistusena kaasa tuua avalduse kehtetust. Kohustuse täitmata jätmise korral avalduse kehtetuks lugemise karistuse poolt on F. Odersky, Art. 13, U. Bergquist, D. Damascelli, R. Frimston, P. Lagarde, F. Odersky, B. Reinhartz, Commentaire du règlement européen sur les successions, Dalloz, Pariis, 2015, Nb. 2, lk 84.

( 30 ) Vt eelkõige 3. septembri 2015. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. komisjon (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, punktid 64–67).

( 31 ) Selle erinevusega, et määruse nr 650/2012 põhjenduses 32 on juttu esitatud avaldusest teavitamisest, mitte aga selle avalduse edastamisest pärandiasja menetlemiseks pädevale kohtule.