ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EÜ artikli 81 alla kuuluvate konkurentsivastaste tegevuste raames on teatud liiki ettevõtjatevaheline koostöö oma laadilt tavapärastele konkurentsitingimustele nii piisavalt kahjulik, et võiks järeldada, et selle koostöö tagajärgi ei ole vaja kontrollida. Teatud salajasi tegevusi, nagu näiteks hindade horisontaalne kindlaksmääramine kartellide poolt, võib seega pidada selliseks, millel võib olla niivõrd negatiivne mõju eelkõige kaupade ja teenuste hinnale, kogusele või kvaliteedile, et EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel võib pidada tarbetuks tõendada, et neil on turule tegelik mõju.

Kui teatud tüüpi ettevõtjatevahelise kooskõlastatud tegevuse sisu analüüs ei viita siiski konkurentsi kahjustamisele piisavas ulatuses, tuleb seejärel uurida selle tegevuse tagajärgi ning selle keelatuks tunnistamiseks peavad esinema kõik asjaolud, mis tõendavad, et konkurentsi tegelikult märgatavalt takistati, piirati või kahjustati.

Hindamaks, kas ettevõtjatevaheline kokkulepe või ettevõtjate ühenduse otsus on piisaval tasemel kahjulik, et pidada seda eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks, tuleb tähelepanu pöörata selle tingimuste sisule, eesmärkidele, mida soovitakse saavutada, ning majanduslikule ja õiguslikule kontekstile, millesse see kuulub. Selle konteksti hindamisel tuleb samuti arvesse võtta asjassepuutuvate kaupade või teenuste laadi ning asjaomase turu või asjaomaste turgude tegelikku toimimist ja struktuuri. Lisaks, kuigi selle kindlakstegemisel, kas ettevõtjatevaheline kokkulepe kujutab endast piirangut, ei ole poolte tahe oluline asjaolu, ei keela mitte miski konkurentsiasutustel või siseriiklikel ja liidu kohtutel seda arvesse võtta.

Mis puudutab eesmärgil põhineva konkurentsipiirangu mõistet, siis ei saa nõustuda, et seda ei tule tõlgendada kitsalt. Nimelt, juhul kui komisjonilt mitte võtta kohustust tõendada selliste kokkulepete tegelikku mõju turule, mille osas ei ole kuidagi tuvastatud, et need on oma laadilt tavapäraste konkurentsitingimuste toimimisele kahjulikud, saab eesmärgil põhineva konkurentsipiirangu mõistet kohaldada vaid teatud tüüpi ettevõtjatevaheliste kooskõlastamiste suhtes, millel on konkurentsi piisavalt kahjustav ulatus selleks, et saaks järeldada, et nende mõju kontrollimine ei ole vajalik. Siinkohal ei oma tähtsust asjaolu, et EÜ artikli 81 lõikes 1 ette nähtud kokkulepete tüübid ei moodusta keelatud salajaste kokkulepete ammendavat loetelu.

(vt punktid 49–54, 57 ja 58)
Direktiivi 85/611 avatud investeerimisfonde (UCITS) käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta artiklis 45 ette nähtud kohustust, mille kohaselt peab avatud investeerimisfond, mis turustab oma osakuid muu liikmesriigi territooriumil kui see, kus ta asub, tagama maksete tegemise osakuomanikele liikmesriigis, kus osakuid turustatakse, tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma osakuomanikele emitendi osakuregistris nende nimele registreeritud osakuid esindavate sertifikaatide väljastamist.

Direktiivi 85/611 sätted ei kehtesta mingeid eeskirju ei seoses avatud investeerimisfondi osakute esindamise, omamise ja ringlemise viiside ega osaku omandi tõendamisega, et nende omanik saaks teostada nendega seotud õigusi.

Seetõttu ei reguleeri kõnealune direktiiv eelmainitud valdkondi, kehtestades vaid osakuomanikele vastava info andmise kohustuse.

(vt punktid 41, 44, 47 ja resolutsioon)
Määrust (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus, tuleb tõlgendada nii, et selle artiklites 16–20 nimetatud menetlused ei ole kohaldatavad, kui ilmneb, et maksekäsku ei ole kätte toimetatud kooskõlas selle määruse artiklites 13–15 kehtestatud miinimumstandarditega. Kui selline eiramine avastatakse alles pärast Euroopa maksekäsu täidetavaks tunnistamist, peab kostjal olema võimalus esitada kõnealuse eiramise peale kaebus, mis peab eiramise piisava tõestatuse korral tooma endaga kaasa asjaomase täidetavaks tunnistamise kehtetuse.

Esiteks, kui Euroopa maksekäsku ei ole kätte toimetatud kooskõlas nende miinimumstandarditega, ei saa kostja kätte tüüpvormi F, mille abil võib ta esitada maksekäsule vastuväite ja mis edastatakse talle koos tüüpvormil E esitatud maksekäsuga, ja seega ei ole teda tavapärasel viisil teavitatud tema vastu väljastatud Euroopa maksekäsu olemasolust ja selle alusest. Sellisel juhul ei pruugi kostjal olla kogu tarvilikku teavet, mis võimaldab tal otsustada, kas esitada sellele maksekäsule vastuväide. Taoline olukord ei ole võrreldav kostja kaitseõigustega.

Teiseks ei hakka kättetoimetamata jätmisel kulgema määruse nr 1896/2006 artikli 16 lõikes 2 kehtestatud vaidlustamise tähtaeg, mistõttu seatakse kahtluse alla selliste menetluste kehtivus, mis sõltuvad nimetatud tähtaja möödumisest, nagu näiteks asjaomase määruse artiklis 18 sätestatud täidetavaks tunnistamine või artiklis 20 viidatud läbivaatamise taotlemine, isegi kui need menetlused on juba algatatud. Mis puutub konkreetselt läbivaatamise menetlusse, siis seda alustatakse erandjuhtudel, mis on selle määruse artiklis 20 ammendavalt loetletud, kusjuures kättetoimetamata jätmine ei kuulu nende erandjuhtude hulka.

Lõpetuseks, kuna määruses nr 1896/2006 ei ole juttu võimalikest õiguskaitsevahenditest, mida kostja võib kasutada juhul, kui alles pärast Euroopa maksekäsu täidetavaks tunnistamist ilmneb, et seda maksekäsku ei ole kätte toimetatud kooskõlas miinimumstandarditega, siis reguleeritakse neid menetlusküsimusi vastavalt määruse nr 1896/2006 artiklile 26 jätkuvalt siseriikliku õigusega.

(vt punktid 40–49 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Inimtervishoius kasutatavad ravimid – Direktiiv 2001/83 – Toote ravimina määratlemine toime järgi – Kriteeriumid – Võime avaldada inimese tervisele - kas vahetult või vahendatult - kasulikku mõju

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/83, muudetud direktiiviga 2004/27, artikli 1 punkt 2 ja artikli 4 lõige 4)

Summary

Direktiivi 2001/83 inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta, muudetud direktiiviga 2004/27, artikli 1 punkti 2 alapunkti b tuleb tõlgendada nii, et see välistab ained, mis evivad pelgalt füsioloogilise talitluse modifitseerimisega piirduvat toimet, ilma et neil oleks võimet avaldada inimese tervisele – kas vahetult või vahendatult – kasulikku mõju, ja mida tarbitakse üksnes joobeseisundi tekitamiseks ning mis on seega inimese tervisele kahjulikud.

(vt punkt 50 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Genfi pagulasseisundi konventsiooni tõlgendamise taotlus – Konventsiooni sätted, mis ei ole liidule siduvad – Asjaolu, et eelotsuse küsimuses ei ole nimetatud ühtegi liidu õigusnormi, mis viitaks konventsiooni artiklile 31 – Euroopa Kohtu pädevuse puudumine

(ELTL artikkel 267; Genfi pagulasseisundi konventsioon, artikkel 31; nõukogu direktiiv 2004/83)

Summary

Vaid juhul, kui Euroopa Liit on üle võtnud pädevuse, mida eelnevalt teostasid liikmesriigid ühe sellise rahvusvahelise konventsiooni kohaldamisalas, mille osaliseks liit ei olnud, ja sellise pädevuse ülevõtmise ulatuses on Euroopa Kohtul pädevus niisuguse konventsiooni tõlgendamiseks, kui pädevuse ülevõtmisest tulenevalt on selle konventsiooni sätted liidule siduvad.

Ehkki Euroopa ühise varjupaigasüsteemi rakendamise raames on Genfi konventsiooni kohaldamisalas küll vastu võetud mitu liidu õigusakti, on tõsi see, et liikmesriigid on säilitanud sellesse kohaldamisalasse kuuluva teatava pädevuse, eeskätt selle konventsiooni artikliga 31 reguleeritavas valdkonnas. Seega ei ole Euroopa Kohus pädev tõlgendama otse selle konventsiooni artiklit 31.

Asjaolu, et ELTL artiklis 78 on täpsustatud, et ühine varjupaigapoliitika peab vastama Genfi konventsioonile, ja see, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 18 on rõhutatud, et varjupaigaõigus tagatakse selle konventsiooni ja 31. jaanuari 1967. aasta pagulasseisundi protokolli sätete kohaselt, ei sea kahtluse alla tuvastatud Euroopa Kohtu pädevuse puudumist.

Lisaks sellele, ehkki liidul on ilmselt huvi selle vastu, et nii siseriiklikku kui ka liidu õigusesse üle võetud rahvusvahelise konventsiooni sätteid tõlgendataks tulevikus lahknevate tõlgenduste vältimiseks ühetaoliselt, olenemata sellest, mis asjaoludel neid sätteid kohaldatakse, tuleb siiski märkida, et Genfi konventsiooni artiklit 31 ei ole liidu õigusakti üle võetud, ehkki mitu liidu õiguse sätet sellele artiklile küll viitavad.

Ehkki Euroopa Kohus luges end küll pädevaks tõlgendama Genfi konventsiooni selliseid sätteid, millele liidu õigusnormid viitavad, ei ole see siiski nii juhul, kui eelotsusetaotluses ei ole nimetatud ühtegi liidu õigusnormi, mis viitaks Genfi konventsiooni artiklile 31.

(vt punktid 23–26 ja 28)
Keywords

Summary



Keywords

1. Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Riigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine – Direktiiv 2008/115 – Kinnipidamine väljasaatmise eesmärgil – Siseriiklikud õigusnormid, milles nähakse ette nimetatud kodanike paigutamine vanglas kokku tavaliste vangidega – Lubamatus – Nende kodanike nõusolek kokkupaigutamiseks – Mõju puudumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/115, artikli 16 lõike 1 teine lause)

2. Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Riigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine – Direktiiv 2008/115 – Ese

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/115, põhjendus 17 ja artikkel 1)

Summary

1. Direktiivi 2008/115 ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artikli 16 lõike 1 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil ei ole lubatud väljasaatmise eesmärgil pidada kolmanda riigi kodanikku kinni nii, et ta paigutatakse vanglas kokku tavaliste vangidega, isegi juhul, kui see kodanik on niisuguse paigutamisega nõus.

Selle sätte sõnastusest tuleneb, et sellega kehtestatakse eranditeta kohustus eraldada ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud tavalistest vangidest, kui liikmesriigil ei ole võimalik neid kodanikke paigutada spetsiaalsetesse kinnipidamisasutustesse. Nimetatud kohustuse suhtes ei kehti ükski erand ning sellega tagatakse väljasaatmise eesmärgil vanglas kinnipidamise tingimuste raames kõnealustele kodanikele õigused, mida liidu seadusandja on sõnaselgelt tunnustanud. Sellega seoses läheb kõnealuse direktiivi artikli 16 lõike 1 teises lauses ette nähtud ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike ja tavaliste vangide eraldamise kohustus kolmandate riikide kodanike vanglas kinnipidamise teostamise erikorrast kaugemale ja kujutab endast sellise kinnipidamise sisulist tingimust, ilma milleta ei ole kinnipidamine põhimõtteliselt enam kõnealuse direktiiviga kooskõlas. Sellistel asjaoludel ei saa liikmesriik võtta arvesse asjaomase kolmanda riigi kodaniku tahet.

(vt punktid 17, 19, 21–23 ja resolutsioon)

2. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 20)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 2008/95 – Tähised, mis võivad moodustada kaubamärgi – Kaupade müügipinna sisustuse lihtsast joonisest koosnev kujutis, millel puuduvad andmed mõõtmete ja proportsioonide kohta – Mõiste „teenused” – Teenused, mis seisnevad erinevates nende kaupadega seotud tegevustes – Hõlmamine – Tingimused

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/95, artiklid 2 ja 3)

2. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Üldised või hüpoteetilised küsimused – Küsimus, mis on põhikohtuasja eset arvestades üldine ja puhthüpoteetiline – Vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267)

Summary

1. Direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärkide kohta artikleid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et kaupade müügipinna sisustuse lihtsast joonisest koosnev kujutis, millel puuduvad andmed mõõtmete ja proportsioonide kohta, võib kaubamärgina olla registreeritud teenuste jaoks, mis seisnevad erinevates tegevustes, mis on nende kaupadega seotud, kuid mis ei moodusta asjaomaste kaupade müügi lahutamatut osa tingimusel, et selle kujutisega on võimalik eristada registreerimistaotluse esitaja teenuseid teiste ettevõtjate omadest ning see ei ole ühegi asjaomases direktiivis nimetatud keeldumispõhjusega vastuolus.

(vt punkt 27 ja resolutsioon)

2. Liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlus tuleb jätta läbi vaatamata siis, kui on ilmselge, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega.

(vt punkt 30)
Kohtuasi C‑3/13

Baltic Agro AS

versus

Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tartu Ringkonnakohus)

„Eelotsusetaotlus — Dumpinguvastased meetmed — Määrus (EÜ) nr 661/2008 — Venemaalt pärit ammooniumnitraadi impordi suhtes kehtestatud lõplik dumpinguvastane tollimaks — Vabastamise tingimused — Artikli 3 lõige 1 — Esimene sõltumatu klient liidus — Ammooniumnitraatväetise soetamine teise äriühingu vahendusel — Kauba vabastamine — Tollideklaratsiooni kehtetuks tunnistamise taotlus — Otsus 2008/577/EÜ — Tolliseadustik — Artiklid 66 ja 220 — Viga — Määrus (EMÜ) nr 2454/93 — Artikkel 251 — Järelkontroll”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 17. september 2014

Määruse nr 661/2008, millega kehtestatakse pärast dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 11 lõike 2 kohast aegumise läbivaatamist ja artikli 11 lõike 3 kohast osalist vahepealset läbivaatamist lõplik dumpinguvastane tollimaks Venemaalt pärit ammooniumnitraadi impordi suhtes, artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigis asuvat äriühingut, kes on Venemaalt pärit ammooniumnitraati ostnud samuti liikmesriigis asuva äriühingu vahendusel, et seda liitu importida, ei saa pidada esimeseks sõltumatuks kliendiks liidus selle sätte tähenduses ning talle ei kohaldu seega vabastus selle ammooniumnitraadi suhtes määrusega nr 661/2008 kehtestatud lõplikust dumpinguvastasest tollimaksust. Määruse nr 661/2008 artiklis 3 loetletud dumpinguvastasest tollimaksust vabastamise kolmest kumulatiivsest tingimusest esimese kohaselt peab eksportiv äriühing olema imporditud tooted tootnud, lähetanud ja esitanud arve otse esimesele sõltumatule kliendile liidus. Selles suhtes on määruse artikli 3 lõike 1 esimeses taandes sõna „otse” kasutamisega sõnaselgelt nõutud, et ühelt poolt imporditud kauba tootnud, lähetanud ja arve esitanud äriühingu ning teiselt poolt esimese sõltumatu kliendi vahel liidus oleks otsene seos. Ent dumpinguvastasest tollimaksust võib vabastada ainult teatavatel tingimustel ja konkreetselt sätestatud juhtudel ning see vabastus on dumpinguvastase tollimaksu tavapärasest korrast tehtav erand. Sätteid, mis näevad sellise vabastuse ette, tuleb seega tõlgendada kitsalt. (vt punktid 24, 25, 32 ja resolutsiooni punkt 1)

Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta määrusega nr 1791/2006, artiklit 66 ja artikli 220 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, et toll teeb dumpinguvastase tollimaksu järelarvestuskande, kui tollideklaratsioonide tühistamise taotlused on esitatud põhjusel, et neis on märgitud vale kaubasaaja, ning kui toll on need deklaratsioonid aktsepteerinud või on läbi viinud järelkontrolli pärast kõnealuste taotluste saamist. (vt punkt 40 ja resolutsiooni punkt 2)
Määruse nr 1386/2002, millega kehtestatakse määruse nr 1164/94 rakenduseeskirjad, artikli 18 lõikest 3, mis sõnaselgelt viitab määrustega nr 1264/1999 ja nr 1265/1999 muudetud määruse nr 1164/94, millega asutatakse ühtekuuluvusfond, II lisa artikli H lõikele 2, tuleneb, et komisjonile on artikli H lõike 2 alusel antud finantskorrektsiooni otsuse tegemiseks kolmekuuline tähtaeg, mis hakkab kulgema alates liikmesriigi ametlikust ärakuulamise kuupäevast. Kuigi on tõsi, et regulatsioon, mis ajavahemikul 1994. aastast kuni 1999. aastani kehtis, ei näinud selles osas ette tähtaega, on alates 2000. aastast komisjon siiski kohustatud järgima finantskorrektsiooni otsuse tegemisel seadusest tulenevat tähtaega, mille pikkus varieerub sõltuvalt kohaldatavast määrusest.

Mis puutub eelarvele märkimisväärset mõju avaldavatesse otsustesse, siis on nii asjaomase liikmesriigi kui ka komisjoni huvides, et finantskorrektsiooni menetluse lõpp oleks ette aimatav, mis eeldab lõpliku otsuse tegemiseks tähtaja eelnevalt kindlaksmääramist. Finantskorrektsiooni otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaja möödalaskmine ei ole hea halduse põhimõttega kooskõlas

(vt punktid 62, 75, 82, 88, 94–97)
ELTL artikleid 56 ja 57 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt siis, kui muus liikmesriigis asuv ettevõtja vahendab kolmanda riigi kodanikest töötajad esimeses liikmesriigis asuvale kasutajaettevõtjale, kes kasutab neid töötajaid teise samas liikmesriigis asuva ettevõtja jaoks töö teostamiseks, kehtib sellise vahendamise suhtes tingimus, et neil töötajatel peab olema tööluba.

Nimelt, kuigi tuleb tunnustada nii liikmesriigi pädevust kontrollida, et teises liikmesriigis asuv ettevõtja, kes pakub esimeses liikmesriigis asuvale kasutajaettevõtjale teenust, mis seisneb kolmanda riigi kodanikest töötajate vahendamises, ei kasuta teenuste osutamise vabadust muul eesmärgil kui asjassepuutuva teenuse osutamine kui ka liikmesriigi võimalust võtta selleks vajalikke kontrollimeetmeid, ei tohiks selle pädevuse kasutamine siiski võimaldada liikmesriigil kohaldada ebaproportsionaalseid nõudeid. See, et liikmesriik hoiab pidevalt jõus nõuet, mille kohaselt peab kolmanda riigi kodanikel, kelle on selles liikmesriigis asuvale ettevõtjale vahendanud muus liikmesriigis asuv ettevõtja, olema tööluba, läheb kaugemale, kui on kõne all olevate normidega taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.

Teenuseid osutava äriühingu kohustus esitada vastuvõtva liikmesriigi ametiasutustele tõendid selle kohta, et asjaomaste töötajate puhul on elukoha, tööloa ja sotsiaalse kaitse nõuded täidetud liikmesriigis, kus ettevõtja need töötajad tööle võttis, annaks ametiasutustele põhikohtuasjas kõne all oleva tööloa nõudega võrreldes vähem piirava, kuid sama tõhusa tagatise asjaomaste töötajate olukorra õiguspärasuse kohta ja selle kohta, et nad tegutsevad oma põhitegevusalal liikmesriigis, kus on teenuseosutaja asukoht.

Teenuseid osutava äriühingu suhtes sätestatud kohustus teavitada vastuvõtva liikmesriigi ametiasutust eelnevalt ühe või mitme lähetatud töötaja kohalviibimisest, nende lähetuse kavandatavast kestusest ja lähetust õigustava(te)st teenus(t)est, oleks sama tõhus ja vähem piirav meede kui põhikohtuasjas kõne all olev tööloa nõue. See kohustus võimaldaks asjaomastel ametiasutustel kontrollida, kas liikmesriigi sotsiaalõigusnorme lähetuse kestel täidetakse, arvestades äriühingul juba ka tema asukohaliikmesriigis kohaldatavate sotsiaalõigusnormide alusel olevaid kohustusi.

(vt punktid 55–57, 59, 60 ja resolutsioon)
ELTL artikli 45 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et see ei luba liikmesriigil näha ette, et ainult sama riigi kodanik võib täita sadamaameti esimehe ametikohustusi, kui esiteks moodustavad selle ametikohaga kaasnevad volitused, mis hõlmavad avaliku võimu eelisõiguste kasutamist, vaid väikese osa nende ametiülesannete täitja tegevusest, mis üldiselt on tehnilist laadi või juhtimistegevus, mida nende volituste kasutamine ei muuda, ja kui teiseks kasutatakse neid volitusi üksnes aeg-ajalt või erandlikel asjaoludel.

Neil asjaoludel kujutab teiste liikmesriikide kodanikele kehtiv üldine keeld tegutseda sadamaameti esimehe ametikohal endast ELTL artikli 45 lõigetes 1–3 sätestatud kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu rikkumist.

(vt punktid 57, 60–62 ja resolutsioon)
Määruse nr 1386/2002, millega kehtestatakse määruse nr 1164/94 rakenduseeskirjad, artikli 18 lõikest 3, mis sõnaselgelt viitab määrustega nr 1264/1999 ja nr 1265/1999 muudetud määruse nr 1164/94, millega asutatakse ühtekuuluvusfond, II lisa artikli H lõikele 2, tuleneb, et komisjonile on artikli H lõike 2 alusel antud finantskorrektsiooni otsuse tegemiseks kolmekuuline tähtaeg, mis hakkab kulgema alates liikmesriigi ametlikust ärakuulamise kuupäevast. Kuigi on tõsi, et regulatsioon, mis ajavahemikul 1994. aastast kuni 1999. aastani kehtis, ei näinud selles osas ette tähtaega, on alates 2000. aastast komisjon siiski kohustatud järgima finantskorrektsiooni otsuse tegemisel seadusest tulenevat tähtaega, mille pikkus varieerub sõltuvalt kohaldatavast määrusest.

Mis puutub eelarvele märkimisväärset mõju avaldavatesse otsustesse, siis on nii asjaomase liikmesriigi kui ka komisjoni huvides, et finantskorrektsiooni menetluse lõpp oleks ette aimatav, mis eeldab lõpliku otsuse tegemiseks tähtaja eelnevalt kindlaksmääramist. Finantskorrektsiooni otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaja möödalaskmine ei ole hea halduse põhimõttega kooskõlas.

(vt punktid 62, 75, 82, 88, 94–97)
Kohtuasi C‑491/13

Mohamed Ali Ben Alaya

versus

Saksamaa Liitvabariik

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Berlin)

„Eelotsusetaotlus — Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala — Direktiiv 2004/114/EÜ — Artiklid 6, 7 ja 12 — Kolmandate riikide kodanike õpingute eesmärgil riiki lubamise tingimused — Nimetatud direktiivi tingimustele vastava isiku riiki mittelubamine — Pädevate asutuste kaalutlusõigus”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 10. september 2014

Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – tingimused kolmandate riikide kodanike riiki lubamiseks õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil – Direktiiv 2004/114 – Tingimused – Nimetatud direktiivi tingimustele vastava isiku riiki mittelubamine – Lubamatus – Pädevate asutuste kaalutlusõigus

(Nõukogu direktiiv 2004/114, artiklid 6, 7 ja 12)

Direktiivi 2004/114 kolmandate riikide kodanike riiki lubamise kohta õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et asjaomane liikmesriik peab lubama oma territooriumile siseneda kolmanda riigi kodanikul, kes soovib seal õppimise eesmärgil elada rohkem kui kolm kuud, juhul kui see kodanik vastab kõigile selle direktiivi artiklites 6 ja 7 ammendavalt ette nähtud riiki lubamise tingimustele ja see liikmesriik ei tugine tema suhtes mõnele selles direktiivis sõnaselgelt loetletud põhjusele, mis elamisloa andmisest keeldumist õigustaksid.

Nimelt on kaalutlusõigus, mille direktiiv riiki lubamise taotluste läbivaatamisel liikmesriikidele jätab, seotud üksnes direktiivi artiklites 6 ja 7 ette nähtud tingimuste ning asjassepuutuvate faktide hindamisega, tegemaks kindlaks, kas nimetatud artiklites toodud tingimused on täidetud, ja eelkõige, kas kolmanda riigi kodaniku riiki lubamist takistavad põhjused, mis puudutavad ohtu avalikule korrale, avalikule julgeolekule või rahva tervisele.

(vt punktid 33, 36 ja resolutsioon)
Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette äriühingu aktsiate võõrandamise menetluse, mis ei ole avatud igale asjast huvitatud teenuseosutajale, ei saa pidada vastavaks maapealse käitluse teenuste osutajate valikumenetlusele direktiivi 96/67 juurdepääsu kohta maapealse käitluse turule ühenduse lennujaamades artikli 11 tähenduses. Äriühingu aktsiate võõrandamise menetlus välistab kõik need teenuseosutajad, kes ei ole ühtlasi olemasoleva äriühingu aktsiate omandamisest huvitatud investorid, äriühingu, kes säilitas pärast võõrandamist talle antud loa osutada maapealse käitlemise teenuseid, mistõttu maapealse käitluse teenuste osutajal ei olnud võimalik saada luba, ilma samal ajal aktsiaid tagasi ostmata.

Pealegi ei saa niisugune menetlus kuuluda nimetatud direktiivi artikli 18 alla. Selles osas tuleb märkida esiteks seda, et kui ettevõtja on saanud maapealse käitluse teenuste osutaja litsentsi ülevõetud äriühingu aktsiate omandamisel, ei saa sellest teha järeldust, et niisuguse ettevõtja edasine tegevus pärast litsentsi saamist ei muutu, ja eelkõige, et ta säilitab kõik olemasolevad töökohad omandatud äriühingus. Teiseks on selge, et ettevõtjatele kehtestatud kohustus võtta üle eelmise teenuseosutaja personal paneb tegelikult uued konkurendid võrreldes juba tegutsevate ettevõtetega ebasoodsasse olukorda ning ohustab maapealse käitluse turu avamist, vähendades seega direktiivi 96/67 kasulikku mõju.

(vt punktid 47–51, 54 ja 55)