ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (neljas koda)

10. juuni 2008

Kohtuasi T‑282/03

Paul Ceuninck

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ametnikud – Ametisse nimetamine – Nõuniku ametikoht OLAF‑is – Kandidatuuri tagasilükkamine – OLAF‑i peadirektori pädevus – Vaba ametikoha teate õiguspärasus – Palgaastmete A 4 ja A 5 ametnike ametisse nimetamise eeskirjade rikkumine – Võimu kuritarvitamine – Ilmne hindamisviga

Ese: Hagi, mille ese on esiteks nõue tühistada vaba ametikoha teade KOM/051/02 ja kogu selle alusel läbi viidud valikumenetlus, ning teiseks nõue tühistada ametisse nimetava asutuse 13. septembri 2002. aasta otsus S-i ametisse nimetamise kohta ja vaikiv otsus hageja kandidatuuri tagasilükkamise kohta.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Paul Ceuninck ja komisjon kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Euroopa ühendused – Ühenduse institutsioonid ja organid – Pädevuse teostamine – Delegeerimine

(Personalieeskirjad, artikli 2 lõige 1)

2. Ametnikud – Hagi – Väited

3. Ametnikud – Töölevõtmine – Teade vaba ametikoha kohta – Kandideerimistaotluste läbivaatamine vastavalt määratud tingimustele – Administratsiooni kaalutlusõigus – Piirid – Vaba ametikoha teatega seatud tingimustest kinnipidamine – Kohtulik kontroll – Piirid

(Personalieeskirjad, artikli 7 lõige 1)





1. Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) on osa komisjoni haldus‑ ja eelarvestruktuurist ning osas, milles komisjon on OLAF‑i peadirektorile delegeerinud ametisse nimetava asutuse volitused, on viimane pädev tegema OLAF‑is ametisse nimetamise otsuseid.

(vt punkt 22)

Viited: Euroopa Kohus, 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑15/00: komisjon vs. EIB (EKL 2003, lk I‑7281, punkt 106).

2. Võimu kuritarvitamise mõiste tähendab seda, et haldusorgan kasutab oma volitusi mõnel muul eesmärgil kui see, milleks talle need on antud. Otsus võib olla tehtud võimu kuritarvitades üksnes siis, kui täpsete, objektiivsete ja ühtelangevate tõendavate asjaolude alusel ilmneb, et otsusega püüti saavutada väidetust erinevaid eesmärke. Ei piisa üksnes sellest, kui viidata oma väidete toetuseks teatud faktilistele asjaoludele, vaid peab esitama täpsed, objektiivsed ja ühtelangevad tõendavad asjaolud, mis võivad nende väidete tõepärasust või vähemalt tõenäosust kinnitada.

(vt punkt 48)

Viited: Euroopa Kohus, 6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑274/99 P: Connolly vs. komisjon (EKL 2001, lk I‑1611, punkt 113); Esimese Astme Kohus, 5. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑111/99: Samper vs. parlament (EKL AT 2000, lk I‑A‑135 ja II‑611, punkt 64); Esimese Astme Kohus, 19. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑152/00: E vs. komisjon (EKL AT 2001, lk I‑A‑179 ja II‑813, punkt 68); Esimese Astme Kohus, 26. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑103/01: Cwik vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑229 ja II‑1137, punktid 18 ja 29).

3. Ametisse nimetavale asutusele ametisse nimetamiseks antud ulatusliku kaalutlusõiguse rakendamine eeldab seda, et viimane vaatab hoolsalt ja erapooletult läbi kandideerimisdokumendid ja järgib kohusetundlikult vaba ametikoha teates märgitud nõudeid, mistõttu ta on kohustatud kõrvale jätma kõik neile nõuetele mittevastavad kandidaadid. Vaba ametikoha teade on õiguslik raamistik, mille ametisse nimetav asutus ise enda jaoks kehtestab, ning ta peab sellest rangelt kinni pidama.

Selleks et kontrollida, kas ametisse nimetav asutus ei ole neid õiguslikke raame ületanud, tuleb ühenduste kohtul uurida, millised olid vaba ametikoha teates seatud tingimused, seejärel kontrollida, kas nimetatud asutuse poolt sellele ametikohale valitud kandidaat vastas tegelikult neile tingimustele, ning lõpuks uurida, kas hageja võimete osas ei ole ametisse nimetav asutus teinud ilmset hindamisviga, kui eelistas talle teist kandidaati. Selline kontroll peab siiski piirduma küsimusega, kas arvestades asjaolusid, millele administratsioon hinnangu andmisel tugines, jäi viimane mõistlikkuse piiridesse, ei eksinud menetluseeskirjade vastu ega kasutanud oma pädevust ilmselgelt valesti või muul eesmärgil kui see, milleks talle see anti. Kohus ei või asendada ametisse nimetava asutuse hinnangut kandidaatide kvalifikatsiooni kohta oma vastava hinnanguga.

(vt punktid 65−67)

Viited: Euroopa Kohus, 18. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑35/92 P: parlament vs. Frederiksen (EKL 1993, lk I‑991, punktid 15 ja 16); Esimese Astme Kohus, 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑159/96: Wenk vs. komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑193 ja II‑593, punktid 64 ja 72); eespool viidatud kohtuotsus E vs. komisjon, punkt 29; 14. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑174/02: Wieme vs. komisjon, EKL AT 2003, lk I‑A‑241 ja II‑1165, punkt 38; Esimese Astme Kohus, 3. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑137/03: Mancini vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑7 ja II‑27, punkt 92); Esimese Astme Kohus, 5. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑370/03: Wunenburger vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑189 ja II‑853, punkt 51); Esimese Astme Kohus, 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑45/04: Tzirani vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 46, 48 ja 49).