Euroopa Kohus on pädev tegema eelotsuse 14. novembril 1975 Genfis alla kirjutatud tollikonventsiooni TIR‑märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo kohta, mis on Euroopa Majandusühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 25. juuli 1978. aasta määrusega (EMÜ) nr 2112/78 ja mis on muudetud ning konsolideeritud kujul avaldatud nõukogu 28. mai 2009. aasta otsuses 2009/477/EÜ, artiklite 8 ja 11 tõlgendamise küsimuses.

Tollikonventsiooni TIR‑märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo kohta, mis on Euroopa Majandusühenduse nimel heaks kiidetud määrusega nr 2112/78 ja mis on muudetud ning konsolideeritud kujul avaldatud otsuses 2009/477, artikli 8 lõiget 7 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas, on toll täitnud sellest sättest tuleneva kohustuse nõuda võimaluste piires asjaomase imporditollimaksu ja muude impordimaksude tasumist TIR‑märkmiku valdajalt, kes on selle summa tasumiseks vahetult kohustatud isik, enne garantiiühingule nõude esitamist.

Mis kõigepealt puutub artikli 8 lõike 7 sõnastusse, mida on kasutatud TIR‑konventsioonis, mille puhul tuleb ennekõike meelde tuletada, et see koostati inglise, prantsuse ja vene keeles ning kõik tekstid on võrdselt autentsed, siis see säte näeb ette, et kui konventsiooni artikli 8 lõigetes 1 ja 2 nimetatud summad tuleb tasuda, „nõuavad“ pädevad asutused võimaluste piires „tasumist“ selleks vahetult kohustatud isikult või isikutelt enne garantiiühingule „nõude“ esitamist. Selgitavas märkuses TIR‑konventsiooni artikli 8 lõike 7 kohta on täpsustatud, et pädeva asutuse võetavad meetmed maksude tasumise nõudmiseks peavad sisaldama „vähemalt teatise saatmist TIR‑veoetapi lõpetamata jätmise kohta ja/või maksenõude edastamist selle TIR‑märkmiku valdajale“. Eeltoodust järeldub, et ei TIR‑konventsiooni artikli 8 lõike 7 ega selle sätte kohta käiva selgitava märkuse tekst ei võimalda üksi kindlaks teha, milliseid konkreetseid toiminguid peab toll tasumiseks vahetult kohustatud isiku suhtes tegema, et oleks täidetud tollil mainitud artikli 8 lõike 7 alusel olev kohustus.

Mis järgmiseks puutub viimati mainitud sätte konteksti, siis tuleb selle tõlgendamiseks uurida seda sätet konventsiooni, mille osa säte on, üldise ülesehituse ning konventsioonis sisalduvate kõigi sätete seisukohalt (vt selle kohta 30. aprilli 1974. aasta kohtuotsus Haegeman, 181/73, EU:C:1974:41, punkt 10). Arvestades seda, et garantiiühingu vastutus tolli ees on solidaarvastutus, ei saa TIR‑konventsiooni artikli 8 lõikes 7 ette nähtud nõuet, et asjaomase summa tasumist tuleb nõuda selleks vahetult kohustatud isikult, tõlgendada viisil, mille tulemusel tekib olukord, kus garantiiühingu vastutus sisuliselt kaob, muutudes esimesena nimetatud isiku vastutusega võrreldes täiesti teisejärguliseks. Nii aga juhtuks siis, kui selle nõude tagajärjel kohustataks tolli jätkama võla sissenõudmist tasumiseks vahetult kohustatud isikult kuni täitemenetluse etapini.

Mis lõpetuseks puutub TIR‑konventsiooni eesmärkidesse, siis tuleneb selle preambulist, et konventsiooni sõlmides oli konventsiooniosaliste eesmärk „hõlbustada rahvusvahelist maanteesõidukitega toimuvat kaubavedu“, võttes seejuures arvesse, et „veotingimuste parandamine on üks peamisi tegureid omavahelise koostöö arendamisel“, ja deklareerides „oma poolehoidu rahvusvaheliste vedude haldusformaalsuste lihtsustamise ja ühtlustamise suhtes, eriti piiridel“. TIR‑konventsiooni artikli 8 lõike 7 tõlgendamine nii, et selle tulemusel peab toll võla tasumiseks vahetult kohustatud isiku suhtes ammendavalt kasutama kõiki tal olevaid sissenõudmise võimalusi enne, kui ta saab nõuda tasumist garantiiühingult, kahjustab aga tasakaalu ühelt poolt TIR-konventsiooni artikliga 4 antud soodustuste ja teiselt poolt nende kohaldamise ühe peamise eeltingimuse, nimelt garantiiühingul tekkiva konkreetse vastutuse vahel.

Kõike eeltoodut arvestades tuleb TIR‑konventsiooni artikli 8 lõiget 7 koostoimes selle sätte kohta käiva selgitava märkusega tõlgendada nii, et toll täidab oma kohustuse nõuda tasumist selleks vahetult kohustatud isikult siis, kui ta täidab sellest selgitavast märkusest tulenevad miinimumnõuded.

(vt punktid 65, 67, 69, 70, 81, 82, 84, 86, 88 ja resolutsiooni punkt 2)