ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Esimene väide põhineb määruse nr 659/1999 artikli 10 ja kaitseõiguste rikkumisel, kuna komisjonil ei olnud vähimalgi määral teavet, mis on nõutav ettekirjutuses sisalduvate teabenõuete esitamise põhjendamiseks, kuna tema uurimispädevuse eelduseks on eelneva piisavalt faktilise ja objektiivse teabe valdamine, mis annab alust põhjendatult kahelda rikkumise olemasolus. Hageja väidab, et komisjon on seega esitanud „spekulatiivse teabenõude”, mis ei ole kaitseõigustega kooskõlas.
1.

Esimene väide: erilise hüvitamiskorra väära liigitamisega on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artiklit 108 — Hagejad väidavad, et menetluse algatamise otsusega on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1, ELTL artiklit 108 ja määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (1), artikli 13 lõiget 1, sest seaduses, millega muudetakse prioriteetseks taastuvad energiaallikad (edaspidi „taastuvenergiaseadus”), ette nähtud taastuvenergia lisatasu ei kujuta endast riigi vahendite andmist ja taastuvenergia lisatasu piiramine energia suurtarbijatele ei tähenda riigi vahenditest loobumist. — Siinkohal väidavad hagejad, et komisjon võttis hindamisel aluseks uued, senise kohtupraktika põhimõtetega vastuolus olevad piiritlemisparameetrid. Eelkõige loobus ta täielikult väljakujunenud kohtupraktika kohaselt riigi ressursina liigitamiseks vajalikust kriteeriumist, et riigiasutustel peab olema konkreetne käsutusõigus, ja pidas piisavaks asjaolu, et riigi seadusandja mõjutab eraõiguslike isikute vahelisi rahavoogusid ja reguleeriv asutus kontrollib seadusest tulenevate nõuete täitmist eraõiguslike isikute poolt. — Peale selle on komisjon seotud oma otsusega, milles ta ei kvalifitseerinud 2000. aasta taastuvenergiaseadust riigiabiks ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, sest tegemist ei ole riigi ressursside ülekandmisega, ja liigitas seetõttu 2012. aasta taastuvenergiaseaduse vääralt uueks õigusvastaselt kehtestatud riigiabi eeskirjaks. — Lisaks ei hinnanud komisjon piisavalt ja seetõttu ka ei mõistnud, et energia suurtarbijatele ette nähtud erandid on oma eesmärgi, olemuse ja/või 2012. aasta taastuvenergiaseaduse sisemise ülesehituse kohaselt õigustatud ja ei kujuta endast seetõttu valikulist eelist.
—

Samuti väidavad hagejad, et komisjon tuvastas oma 22. mai 2002. aasta otsuses sõnaselgelt, et taastuvenergiaseadus ja selle „hüvitamiskorrad” ei vasta riigiabi koosseisule (1). See otsus hõlmab ka erilist hüvitamiskorda.
3.

Kolmas väide: rikutud on põhiõigusi ja proportsionaalsuse põhimõtet — Siinkohal väidab hageja, et Euroopa Komisjon ei kasutanud tema mänguruumi või ei kasutanud seda asjakohaselt, sest esiteks ei võtnud ta arvesse ametliku uurimismenetluse algatamisega seotud märkimisväärseid kahjulikke tagajärgi puudutatud ettevõtjatele ja teiseks alustas uurimismenetluse ajal, kui see ei olnud veel vajalik.
2.

Teine väide, et rikutud on põhiõigusi Selle väitega heidab hageja ette omandiõiguse ning majandustegevuse õiguse rikkumist. Lisaks väidab ta, et kehtestatud piiravad meetmed on ebaproportsionaalsed. Lõpetuseks rõhutab ta, et rikutud on tema kaitseõigusi.
—

mõista avaliku sektori hankijalt välja hüvitis kahju eest, mis on tekitatud ebaseaduslike otsuste vastuvõtmisega, või kehtivate vorminõuete kohaselt teha hankemenetluses uus otsus hageja kasuks või teha muu samaväärne toiming ja viimasena nimetatud juhul hüvitada kahju, mis tekkis ettevõtjal saamatajäänud tuluna, ja äritegevusele tekitatud kahju kogusummas 15 % hageja pakkumuses näidatud hinnast või teise võimalusena kogusummas 15 % hanke turuväärtusest või siis muus sellest suuremas või väiksemas summas, mis kohtu hinnangul on õiglane, ning millele igal juhul lisandub tasandusintress, et hüvitada viivitusest tingitud kahju, ning
—

sellest tulenevalt rahuldada apellantide esimeses astmes esitatud nõuded ja seega — tühistada otsused kohaldada hagejatele EIP haldusnõukogu 13. detsembri 2011. aasta otsust, millega määratakse töötasu tõusu määraks 2,8 % ning EIP halduskomitee 14. veebruari 2012. aasta otsust teeneteskaala kindlaksmääramise kohta, mis toob kaasa 1 % töötasu kaotuse (need otsused sisalduvad 2012. aasta aprilli töötasu teatistes) ning samas osas tühistada kõik järgnevates töötasu teatistes sisalduvad otsused; — seetõttu — mõista vastustajalt välja töötasu vahe, mis tuleneb EIP haldusnõukogu 13. detsembri 2011. aasta otsusest ning EIP halduskomitee 14. veebruari 2012. aasta otsusest võrreldes eelmise töötasusüsteemi kohaldamisega; sellele töötasu vahele tuleb lisada viivitusintress EKP määras, mida on suurendatud kolme punkti võrra, alates 12. aprillist 2012 ning seejärel iga kuu 12. kuupäevani kuni täieliku tasumiseni; — mõista vastustajalt välja hüvitis kahju eest, mis tekkis ostujõu kaotusest ning mida esialgu hinnatakse aequo et bono1,5 %-le iga hageja igakuisest töötasust; — mõista kõik kohtukulud välja EIP-lt;
1.

Esimene väide: tegemist ei ole riigi ressurssidega ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses Esimese väitega väidavad hagejad, et komisjon lähtub vääralt ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses „riigi ressursside” kasutamisest seoses seaduse, millega muudetakse prioriteetseks taastuvad energiaallikad (edaspidi „taastuvenergiaseadus”), alusel korraldatavate rahavoogudega. — Riigiabi koosseisu täitmiseks ei piisa eelise seaduses ettenägemisest ilma riigi ressursside kasutamiseta. Taastuvenergia lisatasu puhul puudub nõutav riigi ressursside kasutamine, kuna lisatasu maksavad ainult eraõiguslikud isikud ja kogutud vahendeid ei saa riigile omistada pideva kontrolli ja sellega seotud käsutusvõimaluse puudumise tõttu. — Taastuvenergia lisatasu riigipoolne kontroll on välistatud juba seetõttu, et selle suurust ei määra riigiasutused, vaid see kujuneb elektribörsil elektri hinna ja taastuvenergiaallikatest toodetud elektri koguse põhjal. Peale selle puuduvad riigil taastuvenergiaseaduse hüvitamismehhanismi viiendal astmel mõjutamisvõimalused suhtes energia tarnija – lõpptarbija. Kulude edasikandmine toimub siin puhtalt eraõiguslikus suhtes. — Taastuvenergia lisatasu ja selle lisatasu energia suurtarbijatele piiramise kvalifitseerimise paratamatu seotuse tõttu puudub seega ka taastuvenergiaseaduse erilise hüvitamiskorra osas nõutav riiklik kontroll. Seda kontrolli ei teki ka sellega, et kontrolli üle otsustab Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle, kuivõrd nimetatud ametil on ainult tagantjärele tuvastamise ülesanne. — Lisaks ei loobu riik energia suurtarbijatele lisatasu piiramisega neist vahenditest, mida ta tavajuhul oleks võinud saada. Taastuvenergiaseaduse hüvitamismehhanismi erilise ülesehituse tõttu ei kaasne lisatasu piiramisega taastuvenergia lisatasust saadava kogutulu vähenemine. Lisatasu piiramist energia suurtarbijatele kompenseeritakse pigem eelisõiguseta lõpptarbijatele iga kilovatt-tunni elektri eest kehtestatud kõrgema jaotushinna kaudu.
—

Ta väidab, et vaidlustatud otsuses tegi komisjon finantskorrektsiooni mitme rikkumise alusel, mis tuvastati ainult Lazio ja Abruzzo piirkondades läbiviidud kohapealse kontrolli tulemusel. Hageja vaidleb vastu sellele, et nende kontrollide tulemusi saab kohaldada väljaspool neid piirkondi ja et korrektsioon saab olla suuruses 5 %, sest Itaalia eri piirkondade tegelik olukord on väga erinev ja et igal juhul oli asjaga seotud ainult makseasutus (AGEA).
Teise väite kohaselt on rikutud määruse nr 1268/2012 artiklit 149, määruse nr 966/2012 (2) artiklit 113 ja direktiivi 2004/18/EÜ (3) (põhjendus 39) ning ühtlasi on tegemist võimu kuritarvitamisega. — Selles osas väidetakse, et pakkumiste hindamine ja lepingu sõlmimine on õigusvastane, kuna edukaks tunnistatud pakkujal ei olnud õigust saada neid punkte, mis talle anti, sest komisjoni kinnitatud kriteeriumide alusel tehnilisele pakkumusele antav hinnang peab tingimata põhinema jaama tegelikul tootlusel, mitte konkurendi ühepoolsel deklaratsioonil. Järelikult on hankemenetluses rikutud läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtet.
2.

Teine väide, et on rikutud ELTL artikleid 107 ja 108, sest asuti seisukohale, et vaidluse esemeks olevad meetmed kujutavad endast riigiabi, samas kui ei olnud tõendatud, et tegemist on valikuliste meetmetega.
1.

Esimene väide, et on rikutud rahastamismääruse (1) artiklit 110, hankedokumentides kindlaks määratud eeskirju, eelkõige pakkumuse esitajate juhiste punkte 4.1 ja 12.1, ning pakkumuse esitajate võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kuivõrd EUBAM ei ole kontrollinud eduka pakkuja suutlikkust lepingut täita vastavalt lepingu nõuetele või ei ole kasutanud oma kaalutlusõigust seoses edukaks tunnistatud pakkumuselt oodatavate tehniliste tunnuste mõistlikult nõutava minimaalse rangusega hindamisega. Hageja väidab, et eduka pakkuja tõsised puudused ja tema suutmatus temaga sõlmitud lepingut täita näitavad, et tegemist oli ebareaalse pakkumusega, mida hankija ei oleks tohtinud edukaks tunnistada.
—

rikutud on võrdse kohtlemise põhimõtet, sest kõikidele sektoritele kehtestati ühtne sektoriülene paranduskoefitsent, ilma et oleks arvesse võetud asjaolu, et sektoreid, mille puhul peeti kasvuhoonegaaside heite ülekandumise ohtu märkimisväärseks – mh tsemendi tootmise sektor – tuleb kohelda teisiti, kui sektoreid, mida selline märkimisväärne oht ei puuduta; rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 245/14

28. märtsil 2014 esitatud hagi – Victor International versus Siseturu Ühtlustamise Amet – Ovejero Jiménez ja Becerra Guibert (VICTOR)

(Kohtuasi T-204/14)

2014/C 245/20

Hagiavalduse keel: inglise

Pooled

Hageja: Victor International GmbH (Elmshorn, Saksamaa) (esindajad: advokaadid R. Kaase ja J. Plate)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teised menetluspooled apellatsioonikojas: Gregorio Ovejero Jiménez ja María Luisa Cristina Becerra Guibert (Alicante, Hispaania)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 22. jaanuari 2014. aasta otsus asjas R 2208/2012-2 osas, milles vastulause rahuldati;

— mõista kohtukulud välja kostjalt;

— mõista ühtlustamisameti menetluse kulud välja menetlusse astujalt.

Väited ja peamised argumendid

Ühenduse kaubamärgi taotleja: hageja

Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk „VICTOR” klassidesse 25, 28 ja 35 kuuluvate kaupade ja teenuste jaoks – ühenduse kaubamärk nr 8 4 09 963

Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanikud: Gregorio Ovejero Jiménez ja María Luisa Cristina Becerra Guibert

Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: sõnalist osa „Victoria” sisaldavad mitu siseriiklikku kujutismärki klassidesse 25 ja 35 kuuluvate kaupade ja teenuste jaoks

Vastulausete osakonna otsus: rahuldada vastulause osaliselt

Apellatsioonikoja otsus: tühistada vaidlustatud otsus osaliselt

Väited: rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 15 lõiget 1 koostoimes sama määruse artikli 42 lõigetega 2 ja 4 ning määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõigetega 2 ja 3; rikutud on määruse 207/2009 artikli 15 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 42 lõigetega 2 ja 3 ning rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b
—

arvestades, et on tõendatud, et vastulause esitaja, kes on käesolevas asjas hageja, on prioriteetset kaubamärki kasutanud, keelduda taotletava kaubamärgi „ZUMEX” registreerimisest kõikide klassi 32 kuuluvate kaupade jaoks, kuna tarbijate jaoks esineb segiajamise tõenäosus, mis tuleneb mõlema kaubamärgi turul kooseksisteerimisest, arvestades sõnade sarnasust ning identset kasutusala, kus nad konkureerivad.
4.

Neljanda väite kohaselt on vaidlustatud otsus vastuolus ELTL artikli 107 lõikega 1, kuna komisjon järeldas põhjenduse 103 punktis a, et tegemist on „tuluga, mis on seotud aktsiate müügilepingu tingimustega (0,73 miljardit DDK)”, ning põhjenduse 103 punktis b, et tegemist on „osaluse omandamise tasust loobumisega (1,33 miljardit DDK)”. Sellest tulenevalt on omavahendite nõude vähendamise eest tasu maksmine, mida komisjon nõuab artiklis 1 ja kuuendas kohustuses, alusetu.
2.

Teise väite kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga, kuna kostja leidis ekslikult, et hageja on omandanud eritehnikat, mida kasutatakse otseselt Iraani tuumaprogrammis.
1.

Esimene väide, et Euroopa Liidu Nõukogu (edaspidi „nõukogu”) tegi otsuse ja kehtestas määruse nõuetekohase õigusliku aluseta. Selle väite toetuseks esitatud argumendid hõlmavad seda, et (a) otsus ei vastanud ELL artiklile 29 tuginemise nõuetele. Muu hulgas: (i) nõukogu tõi sõnaselgelt välja eesmärgid (tugevdada õigusriigi ja inimõiguste austamise põhimõtteid Ukrainas), mida nõukogu tegelikult ei saanud toetada, ja mis seejärel esitati nimekirja võtmise põhjendusena (seoses Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja, mida hageja eitab), ning mis ei ole kooskõlas ega täidetavad ühegi nimetatud eesmärgiga ega ühegi ELTL artikli 21 asjakohase eesmärgiga. (ii) Otsus ja määrus on vastuolus teiste artiklis 21 sätestatud oluliste eesmärkidega, kuna need ei „tugevda ja toeta demokraatiat […] ja rahvusvahelist õigust”, eeskätt seetõttu, et nimetatud õigusaktid väidavad vastuolus Ukraina õiguse ja rahvusvahelise õigusega vääralt ja toimivad eeldusega, et president Yanukovych, kes on seaduslik demokraatlikult valitud Ukraina president on „endine president”, ning toetades nn „ajutist presidenti ja valitsust”, kes ei ole seaduslikult ja demokraatlikult valitud ja kes võtsid võimu osaliselt ebaseadusliku jõuga, mis on vastuolus seaduste, demokraatlike põhimõtete ja rahvusvahelise õigusega. (b) ELTL artiklile 215 tuginemise tingimused ei olnud täidetud, sest puudus vastavalt ELL V jaotise 2. peatükile vastu võetud otsus. (c) Puudus piisav seos tuginemaks hageja vastu ELTL artiklile 215.
1.

Esimene väide, et Euroopa Liidu Nõukogu (edaspidi „nõukogu”) tegi otsuse ja kehtestas määruse nõuetekohase õigusliku aluseta. Selle väite toetuseks esitatud argumendid hõlmavad seda, et (a) otsus ei vastanud ELL artiklile 29 tuginemise nõuetele. Muu hulgas: (i) nõukogu tõi sõnaselgelt välja eesmärgid (tugevdada õigusriigi ja inimõiguste austamise põhimõtteid Ukrainas), mida nõukogu tegelikult ei saanud toetada, ja mis seejärel esitati nimekirja võtmise põhjendusena (seoses Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja, mida hageja eitab), ning mis ei ole kooskõlas ega täidetavad ühegi nimetatud eesmärgiga ega ühegi ELTL artikli 21 asjakohase eesmärgiga. (ii) Otsus ja määrus on vastuolus teiste artiklis 21 sätestatud oluliste eesmärkidega, kuna need ei „tugevda ja toeta demokraatiat […] ja rahvusvahelist õigust”, eeskätt seetõttu, et nimetatud õigusaktid väidavad vastuolus Ukraina õiguse ja rahvusvahelise õigusega vääralt ja toimivad eeldusega, et hageja, kes on seaduslik demokraatlikult valitud Ukraina president on „endine president”, ning toetades nn „ajutist presidenti ja valitsust”, kes ei ole seaduslikult ja demokraatlikult valitud ja kes võtsid võimu osaliselt ebaseadusliku jõuga, mis on vastuolus seaduste, demokraatlike põhimõtete ja rahvusvahelise õigusega. (b) ELTL artiklile 215 tuginemise tingimused ei olnud täidetud, sest puudus vastavalt ELL V jaotise 2. peatükile vastu võetud otsus. (c) Puudus piisav seos tuginemaks hageja vastu ELTL artiklile 215.
2.

Teine väide, et nõukogu ei ole täitnud nimekirja kandmise kriteeriumi, täpsemalt tingimust, et isik on Ukraina riigivara seadusevastase omastamise eest ja inimõiguste rikkumise eest „vastutava[na] tuvastatud” või on seotud mis tahes sellise isikuga. Ainus hageja nimekirja kandmise põhjus oli asjaolu, et teda peeti isikuks, kelle suhtes algatati Ukrainas „uurimine” tema osalemise kohta kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja. Seega puudub isegi etteheide (kohaldades Üldkohtu argumentatsiooni kohtuasjas T-256/11: Ezz), et isik oli vastutav Ukraina riigivara omastamise või inimõiguste rikkumise eest Ukrainas või oli seotud isikuga, kelle selline tegevus on nõuetekohaselt tuvastatud.
1.

Esimene väide, et rikutud on otsuse 2011/172 (1) artiklit 1, kuna hageja enda kohta ei ole tuvastatud – ega tema puhul ei ole isegi määratletud –, et ta oleks vastutav Egiptuse riigi vara seadusevastase omastamise eest, vaid tema suhtes kohaldatakse neid meetmeid ainult põhjusel, et ta on Ahmed Abdelaziz Ezz’i abikasa.
—

muuta Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) viienda apellatsioonikoja 27. märtsi 2014. aasta otsust asjas R 1200/2013-5 nii, et tuvastatakse, et määruse nr 207/2009 artikli 53 lõike 1 punktis c nimetatud suhtelise kehtetuks tunnistamise põhjuse, sama määruse artikli 52 lõike 1 punktis a nimetatud absoluutse kehtetuks tunnistamise põhjuse või määruse nr 510/2006 artiklis 14 ette nähtud kehtetuks tunnistamise põhjuse kohaldamise tingimused on täidetud kõikide kaupade ja teenuste osas, mille vastu kehtetuks tunnistamise taotlus on suunatud;
—

tuvastada, et Euroopa Liidu tegevus on raske ja selge õigusrikkumine, mis põhjustas hagejale kahju, mida võib hinnata vähemalt 3 2 99 855,45 eurole, arvestama seda, et menetluse käigus võib see, eelkõige intressi ja vastavaid kohtukulusid silmas pidades langeda või tõusta;
1.

Esimene väide, et määruse nr 267/2012 (1) artikli 23 lõike 2 punktis d või otsuse 2010/413 (2) artikli 20 lõike 1 punktis c nimetatud loetellu kandmise kriteeriumid ei ole täidetud ning et nõukogu on teinud ilmse hindamisvea kui leidis, et kriteeriumid olid ja on täidetud, kuna hagejad ei kuulu National Iranian Oil Companyle (NIOC) ega ole viimase poolt kontrollitavad.
ET Euroopa Liidu Teataja C 261/35

26. mail 2014 esitatud hagi – HK Intertrade versus nõukogu

(Kohtuasi T-372/14)

2014/C 261/60

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hongkong) (esindajad: solicitor J. Grayston ja advokaadid P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, D. Sellers ning N. Pilkington)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada nõukogu otsus, mis sisaldus 14. märtsil 2014 hageja esindajatele saadetud kirjas ja mis käsitleb nõukogu otsuse 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (muudetud nõukogu 21. detsembri 2012. aasta otsusega 2012/829/ÜVJP), II lisas ja nõukogu määruse nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, mida rakendatakse nõukogu 21. detsembri 2012. aasta rakendusmäärusega nr 1264/2012, IX lisas esitatud isikute ja üksuste loetelu läbivaatamist, osas milles selle otsusega keelduti hagejat jätmast välja nende isikute loetelust, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid.

— liita käesolev menetlus kodukorra artikli 50 lõike 1 alusel kohtuasjaga T-159/13;

— mõista käesoleva menetluse kulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kaks väidet, milles ta viitab sellele, et otsus ei ole piisavalt põhjendatud ja nõukogu on teinud ilmse hindamisvea.

Hageja väidab, et kuigi ta on loetellu kantud börsihingu National Iranian Oil Company (NIOC) tütarettevõte, ei ole nõukogu tõendanud, et sellest tuleneks Iraani riigile mingit majanduslikku kasu, mis oleks vastuolus vaidlustatud meetmete eesmärgiga. Lisaks märgib hageja, et nõukogu ei ole hagejat kunagi loetellu kandnud ja seda eksimust ei saa hüvitada parandusega, nagu nõukogu seda tegi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 261/36

26. mail 2014 esitatud hagi – Petro Suisse Intertrade versus nõukogu

(Kohtuasi T-373/14)

2014/C 261/61

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Šveits) (esindajad: solicitor J. Grayston, advokaadid P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, D. Sellers ja N. Pilkington)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada nõukogu otsus, mis sisaldub 14. märtsil 2014 hageja advokaatidele saadetud kirjas ja mis puudutab nende isikute ning üksuste loetelu ülevaatamist, mis on toodud nõukogu otsuse 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, mida on muudetud nõukogu 21. detsembri 2012. aasta otsusega 2012/829/ÜVJP, II lisas ja määruse (EL) nr 267/2012, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, nagu seda on rakendatud nõukogu 21. detsembri 2012. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 1264/2012, IX lisas, niivõrd kui vaidlustatud otsus kujutab endast keeldumist eemaldada hageja nimi piiravate meetmete esemeks olevate isikute ja üksuste loetelust;

— liita käesolev menetlus kohtuasjaga T-156/13 vastavalt kodukorra artikli 50 lõikele 1;

— mõista käesoleva menetluse kulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kaks väidet, milles leiab, et esitatud põhjendused ei ole piisavad ja et nõukogu on teinud ilmselge hindamisvea.

Hageja väidab, et kuigi ta on loetelusse kuuluva National Iranian Oil Company (NIOC) tütarettevõtja, ei ole nõukogu tõendanud, et see tähendab Iraani riigile majanduslikku kasu, mis oleks vastuolus vaidlustatud meetmete eesmärgiga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 253/62

17. juunil 2014 esitatud hagi – Laboratoires CTRS versus komisjon

(Kohtuasi T-452/14)

2014/C 253/84

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Prantsusmaa) (esindajad: barrister K. Bacon, solicitors M. Utges Manley ja M. Vickers)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 osas, milles selles sisuliselt märgitakse, et Cholic Acid FGK on Orphacoli näidustuste puhul lubatud; või teise võimalusena tühistada selle otsuse artikkel 1 tervikuna; ja

— mõista hageja kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejal on harva kasutatava ravimi Orphacol müügiluba; see on mõeldud kahe harvaesineva, kuid väga tõsise geneetilise maksahaiguse ravimiseks ning selle toimeaine on koolhape. Orphacolil on vastavalt määruse nr 141/2000 (1) artiklile 8 nende kahe näidustuse suhtes alates 16. septembrist 2013 10. aastaks ainuõigus turul.

4. aprilli 2014. aasta vaidlustatud otsusega andis komisjon müügiloa ühele teisele harva kasutatavale ravimile (koolhape FGK), mille toimeaine on samuti koolhape. Kuigi koolhappele FGK anti luba kolme muu näidustuse suhtes, mis ei kattunud Orphacolile antud loa näidustustega, sisaldasid ravimi omaduste kokkuvõte ja koolhappe FGK hindamisaruanne – mis hageja sõnul moodustavad vaidlustatud otsuse lahutamatu osa – väga ulatuslikke viiteid koolhappe FGK tõhususele ja ohutusele seoses näidustustega, mille suhtes oli antud luba Orphacolile.

Oma hagi põhjendamiseks tugineb hageja ühele väitele, mille kohaselt on rikutud määruse nr 141/2000 artikli 8 lõiget 1, kuna komisjon on koolhappele FGK müügiloa andmisega vastavalt ravimi omaduste kokkuvõtte ja hindamisaruande tingimustele rikkunud hageja ainuõigust turul, arvestades, et tingimused, millel koolhappele FGK müügiluba anti, viitavad sisuliselt sellele, et koolhape FGK on lubatud ka näidustuste puhul, mille suhtes anti müügiluba Orphacolile.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1999. aasta määrus (EÜ) nr 141/2000 harva kasutatavate ravimite kohta (ELT L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 12/05, lk 21).