KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 26. juunil 2019 ( 1 )

Kohtuasi C‑255/18

State Street Bank International GmbH

versus

Banca d’Italia,

menetluses osales:

Banco delle Tre Venezie SpA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia))

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2014/59/EL – Krediidiasutuste finantsseisundi taastamine ja kriisilahendus – Staatuse muutumine – Ühinemine asutuse ühendamise teel teises liikmesriigis asuva emaettevõtjaga – Delegeeritud määrus (EL) 2015/63 – Kriisilahendusrahastud – Korralised osamaksed – Erakorralised osamaksed – Osamaksete kogumine 2015. majandusaastal – Üleminekusätted – Delegeeritud määruse 2015/63 rakendamine vaatamata sellele, et direktiiv 2014/59 ei ole üle võetud

1. Krediidiasutused on kohustatud tasuma osamakseid riiklikesse rahastutesse, mis on loodud kõikides liikmesriikides finantssektori finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kulude katmiseks. Nad peavad tasuma osamakseid ka ühtsesse kriisilahendusfondi (edaspidi „SRF“), mis on samalaadne rahastu liidu tasandil.

2. Direktiiviga 2014/59/EL ( 2 ) reguleeriti need kohustuslikud sissemaksed, mis on põhielement finantseerimisasutuste finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse riiklike süsteemide ning samuti ühtse kriisilahenduskorra (edaspidi „SRM“) toimimises, eristades ex ante korralisi osamakseid ja ex post erakorralisi osamakseid.

3. Eelotsusetaotlus võimaldab Euroopa Kohtul esimest korda otsustada õigusnormide üle, mis on kohaldatavad nende kahte tüüpi osamaksete kogumisele. Vastus võimaldab lisaks lahendada probleemid, mida tekitavad 2015. majandusaasta osamaksed Itaalias direktiivi 2014/59 hilinemisega ülevõtmise ja delegeeritud määruse (EL) 2015/63 ( 3 ) jõustumise tõttu.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Direktiiv 2014/59

4. Artiklis 100 on märgitud: „1. Liikmesriigid loovad ühe või mitu rahastut, et tagada, et kriisilahendusasutus rakendab kriisilahenduse vahendeid ja kasutab kriisilahenduse õigusi tulemuslikult. […] 3. Liikmesriigid tagavad, et rahastute käsutuses on piisavad rahalised vahendid. 4. Lõikes 3 sätestatud eesmärgil peab rahastul eelkõige olema õigus: a) koguda artiklis 103 osutatud ex ante osamakseid, et saavutada artiklis 102 sätestatud sihttase; b) koguda artiklis 104 osutatud ex post erakorralisi osamakseid, kui punktis a osutatud osamaksed ei ole piisavad, ja c) sõlmida lepinguid laenu võtmiseks ja muud liiki toetuseks, nagu on osutatud artiklis 105. 5. Kui lõikes 6 ei ole lubatud teisiti, loob iga liikmesriik oma riikliku(d) rahastu(d) fondina, mille kasutamise võib algatada asjaomase liikmesriigi kriisilahendusasutus artikli 101 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel. […]“.

5. Artiklis 102 on ette nähtud: „1. Liikmesriigid tagavad, et hiljemalt 31. detsembriks 2024 moodustavad nende rahastute käsutuses olevad rahalised vahendid vähemalt 1% kõigi nende territooriumil tegevusluba omavate krediidiasutuste ja investeerimisühingute tagatud hoiuste summast. […] 2. Lõikes 1 osutatud esialgsel perioodil tuleb artikli 103 kohaselt rahastu kogutud osamaksed jaotada ajaliselt võimalikult võrdselt kuni sihttaseme saavutamiseni, kuid võttes arvesse majandustsükli faasi ja mõju, mida protsükliline osamakse avaldab rahastusse osamakseid tasuvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundile. […]“.

6. Artiklis 103 („Ex ante osamaksed“) on sätestatud: „1. Artiklis 102 sätestatud sihttaseme saavutamiseks peavad liikmesriigid tagama, et nende territooriumil tegutsemiseks tegevusluba omavatelt krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt, sh liidu filiaalidelt kogutakse osamakseid vähemalt kord aastas. 2. Iga krediidiasutuse või investeerimisühingu osamakse peab olema proportsionaalne tema kohustuste summaga (välja arvatud omavahendid), millest on maha arvatud tagatud hoiused, liikmesriigi territooriumil tegevusloa saanud kõigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute kohustuste kogusumma suhtes (välja arvatud omavahendid), millest on maha arvatud tagatud hoiused. Kõnealuseid osamakseid korrigeeritakse proportsionaalselt krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiiliga vastavalt lõike 7 kohaselt heaks kiidetud kriteeriumidele. […]“.

7. Artikli 104 („Erakorralised ex post osamaksed“) lõikes 1 on sätestatud: „Kui kasutada olevad rahalised vahendid ei ole piisavad, et katta kahjum, kulud või muud rahastu kasutamisel tekkinud kulutused, tagavad liikmesriigid, et nende territooriumil tegevusloa saanud krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt kogutakse erakorralisi ex post osamakseid täiendavate summade katmiseks. Kõnealused erakorralised ex post osamaksed jaotatakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute vahel vastavalt artikli 103 lõikes 2 sätestatud eeskirjadele. Erakorralised ex post osamaksed ei ole rohkem kui kolm korda suuremad kui artikli 103 kohaselt kindlaks määratud osamaksete aastane summa“.

2. Delegeeritud määrus 2015/63

8. Artiklis 4 („Aasta osamaksete kindlaksmääramine“) on märgitud: „1. Kriisilahendusasutused määravad iga krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta osamakse kindlaks proportsionaalselt tema riskiprofiilile, võttes aluseks krediidiasutuse või investeerimisühingu poolt vastavalt artiklile 14 esitatud teabe ja kohaldades käesolevas jaos sätestatud metoodikat. 2. Kriisilahendusasutus määrab lõikes 1 osutatud aasta osamakse kindlaks kriisilahendusrahastu aasta sihttaseme alusel, võttes arvesse sihttaset, mis tuleb direktiivi 2014/59/EL artikli 102 lõike 1 kohaselt 31. detsembriks 2024 saavutada, ja võttes aluseks kõigi tema territooriumil tegevusloa saanud krediidiasutuste ja investeerimisühingute eelmise aasta tagatud hoiuste keskmise summa, mis arvutatakse kvartaalselt“.

9. Artiklis 12 („Värskelt järelevalve alla võetud krediidiasutused ja investeerimisühingud või staatuse muutumine“) on sätestatud: „1. Värskelt järelevalve alla võetud krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, mille üle ei tehtud järelevalvet kogu osamakseperioodi jooksul, määratakse osaline osamakse kindlaks, kohaldades 3. jaos sätestatud metoodikat järgmisel osamakseperioodil arvutatud aasta osamakse summa suhtes, lähtudes osamakseperioodi nende täiskuude arvust, mil krediidiasutuse või investeerimisühingu üle tehti järelevalvet. 2. Krediidiasutuse või investeerimisühingu, ka väikese krediidiasutuse või investeerimisühingu staatuse muutumine osamakseperioodi jooksul ei mõjuta asjaomasel aastal tasutavat aasta osamakset.“

10. Artikli 13 lõikes 1 on sätestatud: „Kriisilahendusasutus teavitab iga artikli 2 kohast krediidiasutust või investeerimisühingut oma otsusest, millega määratakse kindlaks iga krediidiasutuse või investeerimisühingu poolt tasumisele kuuluv aasta osamakse, igal aastal hiljemalt 1. maiks.“

11. Artikli 14 lõikes 1 on ette nähtud: „Krediidiasutused ja investeerimisühingud esitavad kriisilahendusasutusele värskeimad heaks kiidetud aruandeaasta finantsaruanded, mis on kättesaadavad enne osamakseperioodile eelneva aasta 31. detsembrit, samuti vannutatud audiitori või audiitorühingu arvamuse kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/34/EL […] artikliga 32“.

12. Delegeeritud määruse 2015/63 üleminekusätted on ette nähtud selle artiklis 20, mille lõigetes 1, 2 ja 3 on täpsustatud: „1. […] Erandina artikli 13 lõikest 1 teavitavad kriisilahendusasutused iga krediidiasutust ja investeerimisühingut oma otsusest, millega määratakse kindlaks 2015. aastal nende poolt tasutavad aasta osamaksed, hiljemalt 30. novembriks 2015. 2. Erandina artikli 13 lõikest 4 tasutakse 2015. aastal tasutav osamakse, s.o artikli 13 lõikes 3 osutatud otsuse kohaselt maksmisele kuuluv summa, 31. detsembriks 2015. 3. Erandina artikli 14 lõikest 4 esitatakse nimetatud lõikes osutatud teave, mis tuleb esitada kriisilahendusasutusele 2015. aastal, hiljemalt 1. septembriks 2015“.

13. Vastavalt artikli 21 teisele lõigule „kohaldatakse“ seda määrust „alates 1. jaanuarist 2015“.

B. Liikmesriigi õigus. 16. novembri 2015. aasta seadusandlik dekreet nr 180 direktiivi 2014/59 rakendamise kohta ( 4 )

14. Direktiiv 2014/59 võeti Itaalia õigusesse üle seadusandliku dekreediga nr 180/2015, mis jõustus ametliku avaldamise päeval, s.o 16. novembril 2015.

15. Artikli 2 lõikes 1 on sätestatud: „1. Käesolevat dekreeti kohaldatakse järgmistele asutustele: a) pangad, mille registrijärgne asukoht on Itaalias; b) pangandusgrupi Itaalia emaettevõtjad ja äriühingud, mis kuuluvad pangandusgruppi pangandusseadustiku (TUB) artiklite 60 ja 61 tähenduses; c) äriühingud, mis on tugevdatud järelevalve all TUB artikli 65 lõike 1 tähenduses; d) äriühingud, mille registrijärgne asukoht on Itaalias ja mille üle toimub tugevdatud järelevalve teises liikmesriigis“.

16. Artikli 3 lõikes 1 on sätestatud: „Itaalia Pank täidab käesolevas dekreedis ette nähtud ülesandeid ja volitusi kriisilahendusasutusena artiklis 2 ette nähtud asutuste suhtes, kui nende registrijärgne asukoht on Itaalias, kui ei ole sätestatud teisiti. Käesolevas dekreedis ette nähtud juhtudel täidetakse tema ülesandeid ja volitusi väljaspool liitu asutatud pankade filiaalide suhtes Itaalias.“

17. Seadusandlikus dekreedis nr 180/2015 on sätestatud: – „kriisilahenduseks seatud eesmärkide täitmise tagamiseks […] asutatakse Itaalia Pangas vähemalt üks kriisilahendusfond“ (artikkel 78); – „31. detsembriks 2024 on kriisilahendusfondidesse eraldatav kogusumma 1% osamakseid tasuma kohustatud isikute poolt tagamisele kuuluvate hoiuste summast nende aruandeaasta kinnitatud finantsaruannete kuupäeva seisuga“ (artikli 81 lõige 1); – „lõikes 1 sätestatud taseme saavutamiseks arvutatakse ja kogutakse osamaksed artikli 82 kohaselt igal aastal ja aja jooksul võimalikult võrdselt, võttes arvesse ka nende maksmise protsüklilist mõju osamakseid maksma kohustatud isikute finantsseisundile“ (artikli 81 lõige 2); – „pangad, mille registrijärgne asukoht on Itaalias, ja väljaspool ühendust asutatud pankade Itaalia filiaalid, maksavad kriisilahendusfondidesse korralisi iga-aastaseid osamakseid summas, mille määrab kindlaks Itaalia Pank vastavalt Euroopa Komisjoni sätestatule direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõike 7 alusel“ (artikkel 82); – „kui eraldatud rahalistest vahenditest artikli 79 lõikes 1 sätestatud meetmetest tulenevate kulude katmiseks ei piisa, maksavad pangad, mille registrijärgne asukoht on Itaalias, ja väljaspool ühendust asutatud pankade Itaalia filiaalid täiendavate kulude katteks kriisilahendusfondidesse erakorralisi osamakseid summas, mille määrab kindlaks Itaalia Pank“ (artikkel 83).

18. Banca d’Italia (Itaalia Pank) asutas 22. septembri 2015. aasta otsusega kriisilahendus- ja -ohjamisüksuse (Unità di risoluzione e gestione della crisi), ( 5 ) mille kaudu ta täidab oma riikliku kriisilahendusasutuse ülesandeid. Ta asutas 18. novembri 2015. aasta otsusega ( 6 ) riikliku pankade kriisilahendusfondi.

II. Kohtuvaidluse faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused

19. State Street Bank International GmbH (edaspidi „SSB International“) on Saksa krediidiasutus, mis tegutses Itaalias kuni 5. juulini 2015 Itaalia panga State Street Bank SpA (edaspidi „SSB Italia“) kaudu.

20. Alates 6. juulist 2015 on SSB International pärast SSB Italia endaga ühendamist jätkanud asutamisvabaduse alusel tegevust Itaalia territooriumil ühtse filiaali State Street Bank International GmbH – Succursale Italia kaudu.

21. Itaalia Pank algatas 22. novembril 2015 oma jurisdiktsiooni alla kuuluva nelja panga suhtes kriisilahendusmenetluse, ( 7 ) mille maksumus ulatus peaaegu 3,7 miljardi euroni.

22. Selle kulu katmiseks otsustas Itaalia Pank lisaks 2015. aastaks kehtestatud korralistele osamaksetele (umbes 588 miljonit eurot) nõuda erakorraliste osamaksete tasumist. Ta määras nende suuruse seadusjärgses ülemmääras, mis on kolmekordne korraliste osamaksete summa (1,763 miljardit eurot). ( 8 )

23. Itaalia Pank nõudis 1. aprilli 2016. aasta teatises nr 0445827/16 „Contribuzione 2015 al Fondo Nazionale di Risoluzione“ („2015. aasta osamakse riiklikku kriisilahendusfondi“) SSB Internationalilt makset summas 5102425 eurot, millest 1275606 eurot oli 2015. aasta korraline osamakse ja 3826819 eurot erakorraline osamakse.

24. SSB International palus Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazios (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) Itaalia Panga teatis nr 0445827/16 ning samuti sellega seotud muud aktid tühistada.

25. SSB Internationali sõnul ei ole Itaalia Pank pädev nõudma temalt mingisugust osamakset 2015. aasta eest, sest vaidlusaluste maksenõuete väljastamise ajal kuulus SSB International Saksamaa kriisilahendusasutuse jurisdiktsiooni alla. Seega ei kuulunud ta „pankade hulka, mille registrijärgne asukoht on Itaalias“, ega ammugi mitte „väljaspool ühendust asutatud pankade Itaalia filiaalide“ hulka seadusandliku dekreedi nr 180/2015 artiklite 82 ja 83 tähenduses.

26. SSB International väidab samuti, et seadusandliku dekreedi nr 180/2015 sätted, mille alusel Itaalia Pank meetmed võttis, jõustusid alles 16. novembril 2015. Sel ajal SSB Italiat pangana ja registrijärgse asukohaga Itaalias enam ei olnud ning seepärast jäi ta seadusandliku dekreedi reguleerimisalast välja. Veelgi enam, riikliku kriisilahendusfondi asutamine ja kogu direktiivis 2014/59 kehtestatud süsteemi rakendamine toimus Itaalias pärast SSB Italia ühinemist emaettevõtjaga (SSB International) ning seega pärast seda, kui kaebaja kui Itaalia õiguse alusel asutatud iseseisev pank oli Itaaliast lahkunud.

27. Teise võimalusena väidab SSB International, et äärmisel juhul oleks Itaalia Pank võinud temalt nõuda korralise osamakse tasumist proportsionaalselt nende kuude arvuga, mille vältel oli SSB Italia oma tegevusalal tegutsenud, kuid mitte tervet aasta osamakset. ( 9 ) Nii tuleneb tema sõnul delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 1 kohaldamisest analoogia alusel, nii et krediidiasutus või investeerimisühing, mille tegevus lõpetatakse aasta jooksul, ei ole enam riikliku kriisilahendusasutuse järelevalve all ja peab maksma osamakset ainult oma eksisteerimise aja eest.

28. Itaalia Pank vaidleb nendele väidetele vastu ja kaitseb oma teguviisi õigsust. Tema arvates kuulus SSB Italia 1. jaanuaril 2015 Itaalia pangandussüsteemi, mistõttu on põhjendatud nõuda temalt vastavat korralist ja erakorralist osamakset. Nimetatud finantseerimisasutuse hilisemad subjektiivsed muutmised ei ole asjassepuutuvad.

29. Saksamaa kriisilahendusasutus ei saanud SSB Italia ühendamist SSB Internationaliga ega viimase sellest tulenevat suurenemist sisuliselt arvesse võtta, kuna ühinemise tagajärjed ilmnesid raamatupidamises alles 2015. majandusaasta aruandes, mis tehti kättesaadavaks alles hiljem. Seepärast on topeltmaksustamise/topeltosamakse nõudmise oht välistatud.

30. Itaalia Pank on seisukohal, et ajaliselt: – ei saa riikliku kriisilahendusasutuse õigus nõuda osamakseid (ja krediidiasutuste vastav kohustus neid tasuda) sõltuda seadusandliku dekreedi nr 180/2015 jõustumisest; – oli 2015. aasta novembris õiguspärane koguda osamakseid, mis kuulusid vahetult kohaldatava delegeeritud määruse 2015/63 alusel tasumisele alates 1. jaanuarist 2015.

31. Neid vastanduvaid põhiseisukohti arvestades esitab Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas „staatuse muutumist“, mis delegeeritud määruse (EL) 2015/63 artikli 12 kohaselt ei mõjuta osamaksete tasumise kohustust, tuleb käsitada nii, et see hõlmab ka varem liikmesriigi kriisilahendusasutuse järelevalve alla kuulunud krediidiasutuse või investeerimisühingu ühinemist ühendamise teel teises liikmesriigis asuva emaettevõtjaga, mis on toimunud osamakseperioodi jooksul, ning kas see reegel kehtib ka juhul, kui see asutus või ühing on emaettevõtjaga ühinenud ja sellest tulenevalt lõpetatud 2015. aastal, ajal, mil esimene liikmesriik ei olnud veel ei riiklikku kriisilahendusasutust ega riiklikku fondi ametlikult asutanud ja osamakseid ei olnud veel välja arvutatud? 2. Kas kõnealust delegeeritud määruse (EL) 2015/63 artiklit 12 tuleb koostoimes sama määruse artikliga 14 ja direktiivi 2014/59/EL artiklitega 103 ja 104 tõlgendada nii, et ka teises liikmesriigis asuva emaettevõtjaga ühinemisel ühendamise teel on krediidiasutus või investeerimisühing kohustatud tasuma kogu selle aasta osamakse, mitte ainult osa, mis vastab neile kuudele, mille jooksul see asutus või ühing on esimese liikmesriigi kriisilahendusasutuse järelevalve alla kuulunud, just nagu delegeeritud määruse (EL) 2015/63 artikli 12 lõikes 1 on sätestatud „värskelt järelevalve alla võetud“ krediidiasutuse või investeerimisühingu kohta? 3. Kas direktiivi 2014/59/EL ning delegeeritud määruse (EL) 2015/63 ja panganduskriiside lahendamise vahendeid reguleerivate põhimõtete kohaselt tuleb samu eeskirju, mis on sätestatud korralise osamakse kohta, eriti delegeeritud määruse (EL) 2015/63 artikli 12 lõiget 2, kohaldada osamakseid tegema kohustatud isikute ja osamakse suuruse kindlakstegemisel ka erakorralise osamakse suhtes, võttes arvesse selle olemust ja selle määramiseks ette nähtud eeltingimusi?“

32. Kirjalikud seisukohad on esitanud SSB International, Itaalia Pank, komisjon ning Itaalia ja Hispaania valitsus. Nad kõik osalesid 10. aprilli 2019. aasta kohtuistungil.

III. Eelotsuse küsimuste analüüs

A. Sissejuhatavad märkused pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse mehhanismide kohta

33. Enne eelotsuse küsimuste kohta seisukoha avaldamist pean kohaseks lühidalt kirjeldada pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse mehhanismide rahastamise põhijooni.

34. Vastuseks 2008. aasta majanduskriisile käivitasid euroala riigid pangandusliidu, andes usaldatavusnõuete täitmise ning finantseerimisasutuste finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse järelevalve volitused üle liidu institutsioonidele. Sellele ülekandmisprotsessile eelnes õigusnormide ühtlustamine kõikide ELi liikmesriikide jaoks (nn ühtne reeglistik).

35. Kuigi ühtset hoiuste tagamise süsteemi ei ole veel välja töötatud, ülejäänud kaks pangandusliidu sammast – ühtne järelevalvemehhanism (edaspidi „SSM“) ja ühtne kriisilahenduskord (SRM) juba toimivad. Varem olid vastu võetud usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvet ja pankade kriisilahendust käsitlevad ELi ühtlustamiseeskirjad.

36. Pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse puhul viidi ühtlustamine läbi direktiiviga 2014/59, mida hakati kohaldama 1. jaanuaril 2015. Euroala riikide suhtes võimaldas määruse (EL) nr 806/2014 ( 10 ) vastuvõtmine käivitada SRMi alates 1. jaanuarist 2016, kui oli juba kehtestatud SSM, mida rakendati alates 1. jaanuarist 2015.

37. Direktiiv 2014/59 sisaldab eeskirju ja menetlusi krediidiasutuste finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduskulude katmiseks kogu finantssektori poolt, eesmärgiga vältida päästmisi riikide eelarvete kulul.

38. Kriisilahendusvahendite tõhusus võib paljudel juhtudel sõltuda lühiajalise rahastamise kättesaadavusest. Seepärast nähti direktiiviga 2014/59 (artikkel 99) ette Euroopa süsteem, mille moodustavad: i) riiklikud rahastud (artiklid 100–105); ii) laenuandmine riiklike rahastute vahel (artikkel 106) ja iii) riiklike rahastute vastastikune toetamine kriisilahenduse korral konsolideerimisgrupi tasemel (artikkel 107).

39. Iga liikmesriik pidi looma oma riikliku rahastu ja varustama selle rahaliste vahenditega, mida kontrollib nende kriisilahendusasutus ja mida tuleb kasutada selleks, et tagada kriisilahenduse vahendite tõhus rakendamine. ( 11 )

40. Riiklikke kriisilahendusfonde varustatakse kolme tüüpi vahenditega: ( 12 ) – Ex ante ehk korralised osamaksed, mida kogutakse finantseerimisasutustelt enne kriisilahendustoimingut ja sellest sõltumata (direktiivi 2014/59 artikkel 103). – Ex post ehk erakorralised osamaksed, mida nendelt asutustelt samuti nõutakse, „kui kasutada olevad rahalised vahendid ei ole piisavad, et katta kahjum, kulud või muud rahastu kasutamisel tekkinud kulutused“ (direktiivi 2014/59 artikkel 104). – Alternatiivsed rahastamisvahendid, näiteks laenud või muud liiki abi, mida kasutatakse siis, kui eespool nimetatud osamaksed ei ole piisavad (direktiivi 2014/59 artikkel 105).

41. Korraliste osamaksete suurus on eelnevalt kindlaks määratud direktiivi 2014/59 artikli 102 lõikes 1. Liikmesriigid peavad tagama, et alates direktiivi jõustumisest (1. jaanuaril 2015) kuni 31. detsembrini 2024 moodustaksid „nende rahastute käsutuses olevad rahalised vahendid vähemalt 1% kõigi nende territooriumil tegevusluba omavate krediidiasutuste ja investeerimisühingute tagatud hoiuste summast“. ( 13 )

42. Korralisi osamakseid tuleb koguda vähemalt kord aastas ning need peaksid kajastama nii finantseerimisasutuse suurust kui ka tema tegevuse riskitaset. ( 14 ) Delegeeritud määruses 2015/63 on esitatud nende osamaksete arvutamise üksikasjalikud andmed ja kord.

43. Kui korralised osamaksed ei ole direktiivi 2014/59 artikli 104 lõikes 1 osutatud kulude katmiseks piisavad, võimaldab see säte liikmesriikidel koguda oma territooriumil asuvatelt krediidiasutustelt erakorralisi ehk ex post osamakseid.

44. Erakorralised ex post osamaksed ei või ületada kolmekordset korraliste osamaksete aastasummat. Need arvutatakse ja neid hallatakse samamoodi nagu korralisi osamakseid.

45. Direktiivi 2014/59 ja delegeeritud määrust 2015/63 kohaldatakse kõikide ELi liikmesriikide suhtes alates 1. jaanuarist 2015. 19 euroala riigi puhul, kes osalevad pangandusliidus (sealhulgas Itaalia), on ühtse kriisilahenduskorra aktiveerimine alates 1. jaanuarist 2016 olnud seotud nende kahe õigusnormiga.

46. Alates 1. jaanuarist 2016 nimelt on ühtse kriisilahenduskorra määrusega: – koondatud pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse pädevused liidu organi, ühtse kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu“) kätte, kes tegutseb SSMi järelevalve alla kuuluvate oluliste krediidiasutuste suhtes; – loodud selle nõukogu enda sekkumismeetmete jaoks rahastu SRF, mis on kriisilahendusnõukogu kontrolli all ja mida rahastatakse samade tuludega nagu riiklikke kriisilahendusfonde.

47. SRF on seega ühtse kriisilahenduskorra rahastu. Selle eesmärk on asendada järk-järgult (kaheksa aasta jooksul, ajavahemikul 2016–2024) riiklikud fondid seoses SSMi ja SRMi järelevalve all olevate finantseerimisasutuste kriisilahendusega. Riiklikud fondid jäävad alles ainult pangandusliitu kuuluvate liikmesriikide vähem oluliste krediidiasutuste või investeerimisühingute jaoks. ( 15 )

48. Määruse nr 806/2014 artiklid 67–79 reguleerivad ühtset kriisilahendusfondi peaaegu samamoodi, nagu on direktiivis 2014/59 ette nähtud riiklike kriisilahendusfondide puhul. See on nii fondi tulude, ( 16 ) ressursside ( 17 ) ning korraliste ja erakorraliste osamaksete arvutamise meetodi osas. ( 18 )

49. Ühtse kriisilahendusfondi eripäraks on selle vahendite järk-järgult ühiskasutusse võtmine, mis on ette nähtud määrusega nr 806/2014 ja mida rakendatakse pangandusliidus osalevate liikmesriikide vahel sõlmitud valitsustevahelise kokkuleppe kaudu („osamaksete fondi ülekandmist ja ühiskasutusse võtmist käsitlev leping“, mis sõlmiti Brüsselis 21. mail 2014). ( 19 )

50. Ühtset kriisilahendusfondi rahastatakse rahaliste vahenditega, mida koguvad riiklikud kriisilahendusfondid. ( 20 ) Need „riiklikud alafondid“, millest ühtne kriisilahendusfond algul koosneb, liidetakse järk-järgult kaheksa-aastase üleminekuetapi jooksul. Sissemakstud tulude ühiskasutus algas esimesel aastal 40% ja teisel aastal 20% ulatuses ning seda suurendatakse ülejäänud kuue aasta jooksul võrdsetes summades, kuni riiklikke alafonde enam ei ole.

51. 21. mai 2014. aasta lepingu artikli 3 lõigetes 3 ja 5 on märgitud: – Vastavalt direktiivi 2014/59 artiklitele 103 ja 104 tuli enne lepingu kohaldamise kuupäeva (1. jaanuar 2016) kogutud sissemaksed ühtsesse kriisilahendusfondi üle kanda hiljemalt 31. jaanuariks 2016. – Alates 2016. aastast kantakse korralised ex ante sissemaksed iga majandusaasta kohta üle ühtsesse kriisilahendusfondi hiljemalt kõnealuse aasta 30. juuniks. ( 21 ) – Erakorralised ex post sissemaksed kantakse üle kohe pärast nende sissenõudmist.

B. Krediidiasutuste staatuse muutumise mõju nende ex ante korralistele osamaksetele riiklikesse kriisilahendusfondidesse (esimene ja teine eelotsuse küsimus)

52. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas ettevõtlustoiming, millega krediidiasutus, mis on seni olnud riikliku kriisilahendusasutuse järelevalve all, ühendatakse (ühinemine ühendamise teel) emaettevõtjaga, mille registrijärgne asukoht on teises liikmesriigis, kujutab endast delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 2 kohast „staatuse muutumist“.

53. Küsimusel on mõte, kui võtta arvesse, et selle sätte kohaselt „krediidiasutuse või investeerimisühingu […] staatuse muutumine osamakseperioodi jooksul ei mõjuta asjaomasel aastal tasutavat aasta osamakset“. Arutelu keskmes on küsimus, kas niisugustel asjaoludel nagu käesolevas asjas on krediidiasutus või investeerimisühing kohustatud maksma nimetatud perioodi osamakse terves ulatuses või ainult osaliselt (s.t proportsionaalselt kuude arvuga, mille jooksul ta oli esimese liikmesriigi järelevalveasutuse järelevalve all).

54. SSB International leiab, et seda mõistet tuleb tõlgendada kitsalt, nii et see ei hõlma ühinemist ühendamise teel, vaid ainult finantseerimisasutuste suuruse muutmist. Seevastu komisjon, Itaalia Pank, Hispaania valitsus ja Itaalia valitsus pakuvad välja laia tõlgenduse, nii et „staatuse muutumine“ kui liidu õiguse autonoomne mõiste hõlmab piiriüleseid ühendamise teel ühinemise tehinguid. Seega on see mõiste nende arvates kohaldatav SSB Italia ühendamisele SSB Internationali poolt.

55. Nõustun selle teise seisukohaga.

56. Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõikes 2 nõutakse selle määruse ühetaolist kohaldamist kõikides liikmesriikides. Mõistet krediidiasutuse „seisundi muutumine“ või „staatuse muutumine“ ( 22 ) tuleb tõlgendada liidu õiguse autonoomse mõistena, eriti kuna sättes ei ole mingit viidet riigisisesele õigusele.

57. Euroopa Kohtu tavapärast tõlgendamismeetodit ( 23 ) järgides lähtun grammatilise, süstemaatilise ja teleoloogilise tõlgendamise kriteeriumidest.

1. Grammatiline tõlgendamine

58. Sõnasõnaliselt vaadatuna on finantseerimisasutuse „seisundi“ või staatuse „muutumisega“ tegemist siis, kui selle õiguslik või faktiline olukord muutub sel määral, et see võib põhimõtteliselt muuta direktiivi 2014/59 ja delegeeritud määruse 2015/63 kohaldamist.

59. Niisuguste muutumiste hulka loetakse loomulikult suuruse muutumine, millele on kaudselt viidatud selles artiklis kasutatud järellisandis „ka väikese krediidiasutuse või investeerimisühingu“. Kuid see on üks paljudest staatuse muutumistest, mitte ainus.

60. Direktiivis 2014/59 ja delegeeritud määruses 2015/63 (eriti selle artiklis 10) on ette nähtud väikeste krediidiasutuste või investeerimisühingute korraliste osamaksete arvutamiseks lihtsustatud ja soodsamad normid. ( 24 ) Sellest ei saa järeldada, et ainsad delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 2 kohaselt ebaolulised staatuse muutumised on need, mis on seotud finantseerimisasutuste suuruse muutumisega, mille eesmärk oleks saada kasu soodsamast maksekorrast.

61. Delegeeritud määruse 2015/63 (nagu ka rakendusmääruse 2015/81 SRMi järelevalve all olevate krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul) eesmärk on kindlasti vältida finantseerimisasutuste suuruse kunstlikult muutmist, s.t selleks et neile saaks kohaldada korraliste osamaksete arvutamise lihtsustatud korda.

62. Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõikes 2 osutatud muutumised finantseerimisasutuste staatuses ei piirdu aga sõnasõnaliselt võttes ainult nende asutuste suuruse või mõõtmega. Vaidlusalune mõiste lubab selle sõnastusest lähtudes arvata sellesse veel teisi juhtusid.

63. Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 2 grammatiline tõlgendamine võimaldab ka tagasi lükata SSB Internationali liiga lihtsustava argumendi, et staatuse muutumine on ainult muutused finantseerimisasutuse ühingu struktuuris või suuruses, tingimusel et finantseerimisasutus tegutseb jätkuvalt riigi territooriumil ja seega ka riikliku kriisilahenduskorra kehtivusalas.

64. Selle argumendi järgi tuleks piiriülesed ühinemised ühendamise teel ( 25 ) staatuse muutumise hulgast välja jätta, kui selle kohta ei ole delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõikes 2 midagi mainitud. Lisaks, nagu ma kohe selgitan, läheks see vastuollu direktiivi 2014/59 loogikaga, millega luuakse panganduse ühendatud kriisilahendusrahastute Euroopa süsteem. ( 26 )

2. Süstemaatiline tõlgendamine

65. Süstemaatilisest seisukohast ei tohi jätta tähelepanuta, et määrusega nr 806/2014 asutatakse ühtne kriisilahendusfond (SRF), millesse järk-järgult liidetakse pangandusliidus osalevate riikide kriisilahendusfondid. Sellega seoses ei saaks isegi rääkida otseses mõttes piiriülestest ühinemistest ühendamise teel, sest korraliste osamaksete suuruse määrab kriisilahendusnõukogu ja neid koguvad riiklikud fondid, et maksta need ühtsesse kriisilahendusfondi.

66. Seega hõlmab mõiste „staatuse muutumine“ direktiivi 2014/59 ja selle valdkonna ülejäänud õigusnormide kontekstis piiriüleseid ühinemisi ühendamise teel, mistõttu ei ole need korraliste osamaksete arvutamiseks asjassepuutuvad.

67. Nagu nimelt arutleb komisjon, on delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12: – lõikes 2 sätestatud üldreeglina, et finantseerimisasutuste staatuse muutumine ei ole riiklikesse kriisilahendusfondidesse korraliste aasta osamaksete maksmise seisukohast asjassepuutuv; – lõikes 1 on ainsa erandina sellest üldreeglist lubatud uute krediidiasutuste puhul, mis on osa makseperioodi ajal järelevalve all, kohustus maksta osamakset pro rata temporis ainult osaliselt.

3. Teleoloogiline tõlgendamine

68. Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõiget 2 tuleb tõlgendada kooskõlas riiklike kriisilahendusfondide loomise kahe eesmärgiga, mis on: a) korraliste osamaksete arvutamises stabiilsuse vajalikkus ja b) nende fondide järk-järguline liitmine ja tsentraliseerimine.

a) Osamaksete arvutamise stabiilsus

69. Direktiivi 2014/59 artiklis 102 ja artikli 103 lõikes 1 ning delegeeritud määruse 2015/63 artiklis 4 on kehtestatud korraliste aasta osamaksete kogumise kohustus ( 27 ), et rahastute vahendid moodustaksid järk-järgult (31. detsembriks 2024) vähemalt 1% kõigi nende territooriumil tegevusluba omavate krediidiasutuste ja investeerimisühingute tagatud hoiuste summast.

70. Selle eesmärgi saavutamiseks on vaja, et riiklik kriisilahendusasutus täpsustaks iga maksustamisaasta 1. jaanuaril korraliste osamaksete suuruse vastavalt krediidiasutuste olukorrale. Seepärast kohustatakse delegeeritud määruse 2015/63 artikli 14 lõikega 1 neid krediidiasutusi ja investeerimisühinguid esitama kriisilahendusasutusele hiljemalt osamakseperioodile eelneva aasta 31. detsembriks viimased kinnitatud aruandeaasta finantsaruanded koos vannutatud audiitori või audiitorühingu arvamusega. ( 28 )

71. Nagu näha, arvutatakse korralised osamaksed välja iga majandusaasta 1. jaanuaril riikliku asutuse haldusalasse kuuluvate finantseerimisasutuste „hetkeülevaate“ alusel vastavalt nende asutuste kättesaadavatele finantsandmetele.

72. Arvutuste stabiilsus on tingimata vajalik selleks, et korralisi osamakseid saaks järk-järgult suurendada, nii et need moodustaksid 2024. aastal 1% hoiustest. Kui kriisilahendusasutused peaksid arvesse võtma terve majandusaasta jooksul krediidiasutuste ja investeerimisühingute õiguslikus ja rahalises olukorras toimunud muutusi, oleks vaevalt võimalik saavutada direktiivis 2014/59 sätestatud taset.

73. Seepärast ongi delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõikega 2 kehtestatud üldreegel, et krediidiasutuste ja investeerimisühingute staatuses majandusaasta jooksul toimunud muutused ei ole korraliste osamaksete välja arvutamiseks asjassepuutuvad. Seda reeglit kinnitab asjaolu, et delegeeritud määrusega 2015/63 ei ole lubatud korralisi aasta osamakseid selle majandusaasta jooksul krediidiasutustes ja investeerimisühingutes toimunud võimalike muutuste järgi ümber arvutada, nagu on komisjon õigesti märkinud.

b) Riiklike kriisilahendusfondide järkjärguline liitmine ja tsentraliseerimine

74. Direktiivi 2014/59 ja ühtse kriisilahenduskorra määruse eesmärk on riiklike kriisilahendusfondide järk-järguline liitmine ja tsentraliseerimine. Selle eesmärgiga on paremini kooskõlas mõiste „staatuse muutumine“ tõlgendamine nii, et see mõiste hõlmab piiriüleseid ühinemisi ühendamise teel, muutes need korraliste osamaksete arvutamiseks asjassepuutumatuks.

75. Euroala riikides 2015. aastal (direktiiviga 2014/59 ja delegeeritud määrusega 2015/63) riiklike kriisilahendusfondide loomine ühendati ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi rakendamisega alates 2016. aastast. ( 29 ) Sellega seoses kaotab ühendamise teel toimuvate riigisiseste ja piiriüleste ühinemiste eristamine korraliste osamaksete maksmise seisukohast aja jooksul mõtte.

76. Ühtse kriisilahenduskorra rakendamisega on loodud oluliste finantseerimisasutuste jaoks ühtne ja tsentraliseeritud kriisilahenduskord. See kord on üles ehitatud ühtsele kriisilahendusfondile (SRF kriisilahendusnõukogu kontrolli all), kuigi see tegutseb endiselt koos riiklike alafondidega, mis võetakse aastaks 2024 järk-järgult ühiskasutusse. Seega tuleb tagasi lükata SSB Internationali põhiseisukoht, mis nõuab riiklike kriisilahendusfondide vahel ranget lahusust, ( 30 ) kuigi see tees ei kehti isegi 2015., s.o ülemineku majandusaasta kohta.

77. Isegi kui sellise range lahususega nõustuda, näib mulle ikkagi, et piiriülese ühinemisega ühendamise teel tekkinud staatuse muutused ei ole korraliste osamaksete arvutamiseks asjassepuutuvad. Kuna delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõige 2 kehtib nii ühendatava krediidiasutuse ja investeerimisühingu riigi (antud juhul Itaalia) ametiasutuse kui ka emaettevõtja riigi (Saksamaa) ametiasutuse suhtes, ei saa olla topeltmaksustamist: SSB International maksaks 2015. aasta osamakset Itaalia kriisilahendusfondile SSB Italia eest, ilma et see suurendaks tema osamakset samanimelisse Saksamaa fondi 2015. aastal (seoses oma tütarettevõtja – mille ta endaga ühendas 5. juulil 2015 – varade ja riskiga).

78. Majandusaasta jooksul toimunud ühinemise ühendamise teel juhtudel peab ühendav krediidiasutus või investeerimisühing maksma täieliku aastase osamakse selle riigi kriisilahendusfondi, kus asub ühendatud krediidiasutuse või investeerimisühingu peakontor. Nagu ma juba selgitasin, tuleb selle arvutamiseks arvesse võtta olukorda maksustamisaasta 1. jaanuari seisuga, kusjuures kõik hilisemad staatuse muutumised, sealhulgas piiriülesed ühinemised ühendamise teel, ei ole asjassepuutuvad.

79. Sellest delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõikes 2 sätestatud üldreeglist on ainult üks kõnealuse artikli 12 lõikes 1 ette nähtud erand: pro rata temporis osaline osamakse maksmine vast loodud finantseerimisasutuste puhul. Selle stsenaariumi erilahendust ei saa ekstrapoleerida sellise äärmuseni, et see muudab üldreegli (s.t staatuse muutumise asjassepuutumatus) kehtetuks.

80. Seega ei ole aasta osamakse vähendamise nõue, kui finantseerimisasutuse staatuse muutumine ei ole õiguslikult oluline, vastuvõetav. SSB Internationali poolt välja pakutud analoogia alusel kohaldamine on seega põhjendamatu.

C. Krediidiasutuste staatuse muutumise mõju nende erakorralistele osamaksetele riiklikesse kriisilahendusfondidesse (kolmas eelotsuse küsimus)

81. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kokkuvõttes teada, kas erakorraliste osamaksete suhtes kehtivad ühendamise teel toimuva piiriülese ühinemise korral samad eeskirjad, mis korraliste osamaksete suhtes.

82. Seisukohad esitanud poolte vastused on täiesti erinevad: – Itaalia Panga ja Itaalia valitsuse arvates kehtivad nende osamaksete suhtes samad kogumise ja arvutamise eeskirjad, mis korrapäraste osamaksete puhul. Piiriülese ühinemise korral ühendamise teel peab ühendav krediidiasutus või investeerimisühing maksma erakorralisi osamakseid, mille on kehtestanud ühendatava krediidiasutuse või investeerimisühingu riigi kriisilahendusasutus majandusaastal, mille ajal see staatuse muutus toimus. – SSB International ja komisjon leiavad – ehkki erineva arutluskäiguga –, et direktiivi 2014/59 artikli 104 kohaselt on erakorralisi osamakseid tasuma kohustatud ainult need krediidiasutused või investeerimisühingud, mis kuuluvad nende osamaksete kogumise ajal riikliku kriisilahendusfondi haldusalasse.

83. Vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 104 lõikele 1 koguvad riiklikud kriisilahendusasutused ex post erakorralisi osamakseid siis, „kui kasutada olevad rahalised vahendid ei ole piisavad, et katta kahjum, kulud või muud rahastu kasutamisel tekkinud kulutused“.

84. Samas artiklis on märgitud, et erakorralised osamaksed jaotatakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute vahel vastavalt artikli 103 lõikes 2 sätestatud eeskirjadele, ülemmääraga, mis ei rohkem kui kolmekordne korraliste aasta osamaksete summa. Lisaks kohaldatakse artikli 103 lõikeid 4–8 ka erakorraliste osamaksete suhtes, nagu on sätestatud direktiivi 2014/59 artikli 104 lõikes 2.

85. Minu arvates ei tähenda direktiivi 2014/59 artikli 104 viited korraliste osamaksete õiguslikule korrale seda, et erakorralised osamaksed on nende koopia. Kui viimaste arvutamise meetod on sama, mis esimeste puhul, konkreetselt sätestatud delegeeritud määruses 2015/63, siis ülemmäär või limiit erineb, kuna erakorraliste osamaksete suurus võib olla kuni kolmekordne korraliste aasta osamaksete suurus. Artikli 104 lõikes 3 on ette nähtud ka erakorraliste osamaksete tasumise täieliku või osalise ajatamise võimalus, ( 31 ) mida ei ole korraliste puhul ette nähtud. Kõige olulisem on isegi see, et nende kahte tüüpi osamaksete kogumise aeg ja põhjendus on erinevad.

86. Kriisilahendusasutused võtavad erakorralised osamaksed kasutusele siis, kui neil tuleb teha toiminguid, mis vähendavad riikliku fondi suurust, ja aasta ressursside taseme saavutamiseks on vaja täiendavaid tulusid. Seepärast on erakorralised osamaksed ettenägematud, s.t neid ei saa kavandada nagu korralisi osamakseid, mille kogumine toimub maksustamise kalendriaastas vastavalt krediidiasutuste olukorrale 1. jaanuaril.

87. Erakorraliste osamaksete suurus sõltub seega riikliku kriisilahendusfondi refinantseerimise vajadusest, arvestades konkreetsetes kriisilahendustehingutes kulutatud ressursse. ( 32 ) Nende osamaksete olemuse tõttu ei ole kindel, millal need tuleb kehtestada, sest see sõltub nende kriisilahendustoimingute kuupäevast, mis tekitavad fondis puudujäägi.

88. Arvestades erakorraliste osamaksete ettearvamatust ja seda, et neid on võimatu kavandada, leian – nagu väidab komisjon –, et erakorralisi osamakseid saab riikliku kriisilahendusfondi haldusalasse kuuluvatelt krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt nõuda ainult vastava otsuse tegemise kuupäeval.

89. Põhimõtteliselt on riski, mille tõttu erakorralisi osamakseid nõutakse (s.o risk, mis on põhjustanud kriisilahendustoimingud, mille peale on fondi ressursid kulutatud), tekitanud erakorraliste osamaksete kehtestamise ajal riigi finantssüsteemis tegutsevad krediidiasutused või investeerimisühingud. Krediidiasutustel ja investeerimisühingutel, kes on kriisilahendusasutuse haldusalast väljunud majandusaastal, mille jooksul on erakorralised osamaksed kehtestatud, on üldjuhul väiksem mõju riskile, mis on vallandanud kriisilahendustoimingud.

90. See tõlgendus on kooskõlas delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 2 sisuga, milles on juttu ainult staatuse muutumise mõju korralistele osamaksetele neutraliseerimisest, kuid ei ole nimetatud erakorralisi osamakseid. ( 33 ) Seepärast ei ole krediidiasutus või investeerimisühing, mis ühineb teises liikmesriigis asuva emaettevõtjaga enne, kui kriisilahendusasutus nõuab erakorraliste osamaksete tasumist, kohustatud tasuma neid riigis, kus ta enam ei asu.

91. Samavõrra peab ühendav krediidiasutus või investeerimisühing tasuma erakorralisi osamakseid, mille on kehtestanud tema asukohariigi kriisilahendusfond, kusjuures nende arvutamisel võetakse arvesse ühendatava krediidiasutuse või investeerimisühingu varasid, ilma et talle võimaldataks delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõikes 1 selle riigi finantssüsteemi sisenevate krediidiasutuste või investeerimisühingute jaoks ette nähtud pro rata temporis maksmist. Sellega välditakse manööverdamist staatuse muutmise abil erakorraliste osamaksete tasumisest kõrvale hoidmiseks.

92. Seega mõjutab krediidiasutuse või investeerimisühingu staatuse muutumine seevastu erakorraliste osamaksete kogumist, mida tuleb teha vastavalt pangandussektori „hetkeülevaatele“ erakorraliste osamaksete kehtestamise ajal, maksustades nendega sel ajal kriisilahendusasutusele alluvaid krediidiasutusi ja investeerimisühinguid.

D. Korraliste osamaksete ratione temporis kohaldamine riiklike kriisilahendusfondide suhtes (esimese eelotsuse küsimuse teine osa)

93. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 2 mõiste „staatuse muutumine“ tõlgendamist tuleks kohaldada olukorras, kus kriisilahendusasutuse või investeerimisühingu ühinemine ja hilisem tegevuse lõpetamine toimus 2015. aastal, s.o ajal, mil Itaalia ei olnud riiklikku kriisilahendusasutust ega ka riiklikku fondi veel ametlikult asutanud ja osamakseid ei olnud veel välja arvutatud.

94. Vastuseks sellele küsimusele on vaja analüüsida üleminekukorda, mis on direktiiviga 2014/59 ja delegeeritud määrusega 2015/63 kehtestatud 2015. aasta korraliste osamaksete kehtestamise, arvutamise ja kogumise kohta.

95. Selles aspektis taas seisukohad erinevad: – Komisjon, Itaalia Pank, Hispaania valitsus ja Itaalia valitsus on seisukohal, et see üleminekukord võimaldab kehtestada korralisi osamakseid, mille on Itaalia kriisilahendusfond kindlaks määranud 2015. majandusaastaks. See reegel kehtib ka krediidiasutuste või investeerimisühingute suhtes, mis küll asusid sel ajavahemikul Itaalias, kuid ei asunud seal enam ühinemise tõttu ühendamise teel, mis toimus enne nimetatud fondi loomist või seda haldava riikliku asutuse asutamist või osamaksete suuruse kindlaksmääramist. – Seevastu on SSB International seisukohal, et Itaalia võttis direktiivi 2014/59 oma riigisisesesse õigusesse üle seadusandliku dekreediga nr 180/2015, mis jõustus 16. novembril 2015, kuid ilma tagasiulatuva kohaldamiseta. Kuna SSB Italia ühinemine ühendamise teel toimus 6. juulil 2015, ei saanud Itaalia kriisilahendusfond tugineda SSB Internacionali vastu direktiivile 2014/59 (2015. aasta korraliste osamaksete kogumise põhjendamiseks), suhtes direktiivile 2014/59, sest direktiivide vastupidine vahetu õigusmõju ei ole lubatud. Kuigi delegeeritud määrus 2015/63 oli sel kuupäeval jõus, ei olnud võimalik seda kohaldada sõltumatult direktiivist 2014/59, mida see määrus täiendab.

96. Direktiivi 2014/59 artikli 130 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. detsembriks 2014, ning täpsustatud, et liikmesriigid kohaldavad neid meetmeid alates 1. jaanuarist 2015.

97. Itaalia on kahtlemata selle direktiivi riigisisesesse õigusesse üle võtnud hilinemisega. Ülevõtmisnorm (seadusandlik dekreet nr 180/2015) jõustus 16. novembril 2015 ja Itaalia Pank riikliku kriisilahendusasutusena asutas kriisilahendusfondi alles 18. novembril 2015, asudes finantseerimisasutustelt (sh SSB Internationalilt) korraliste ja erakorraliste osamaksete tasumist nõudma vastavalt 23. ja 26. novembril 2015.

98. Delegeeritud määrus 2015/63 jõustus 6. veebruaril 2015, kuigi selle artikli 21 teises lõigus on sätestatud, et seda „kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2015“. Seega oli see määrus, mis ei vajanud Itaalia riigisisesesse õigusesse ülevõtmist, SSB Italia ühinemise ajal ühendamise teel kehtiv.

99. Direktiivi 2014/59 ( 34 ) ja delegeeritud määruse 2015/63 hilise vastuvõtmise tõttu oli kohane lisada viimasesse üleminekusätted, mis võimaldaksid koguda 2015. majandusaasta korralisi osamakseid. Need meetmed on sätestatud delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 lõigetes 1, 2, 3 ja 4, mille sisust seoses kohtuvaidluse faktiliste asjaoludega järeldub, et: – kriisilahendusasutused pidid hiljemalt 30. novembriks 2015 teavitama iga krediidiasutust või investeerimisühingut otsusest, millega määrati kindlaks nende korralise aasta osamakse suurus 2015. majandusaastaks. Itaalia Pank edastas selle otsuse SSB Internationalile 23. novembril 2015, järgides seega seadusest tulenevat tähtaega. – 2015. aasta korralise osamakse summa tuli tasuda 31. detsembriks 2015. Itaalia Panga teatise kuupäeva arvestades oli SSB Internationalil võimalik sellest tähtajast kinni pidada. – Teave 2015. aasta korralise osamakse arvutamiseks tuli edastada kriisilahendusasutusele 1. septembriks 2015. – Hoiuste tagamise skeemid pidid hiljemalt 1. septembriks 2015 esitama kriisilahendusasutusele 31. juuliks 2015 tagatud hoiuste summa.

100. Delegeeritud määruse 2015/63 artiklis 20 ei ole ühtegi ülemineku- või erandisätet korraliste osamaksete arvutamise kohta. See tähendab vastavalt Euroopa Kohtu kriteeriumidele üleminekuõiguse alal, ( 35 ) et see arvutus tuli teha 2015. aastal direktiiviga 2014/59 ette nähtud ja delegeeritud määrusega 2015/63 rakendatud üldises vormis.

101. Korraliste osamaksete arvutamise võrdluskuupäev on kõnealuse majandusaasta 1. jaanuar, ilma et sel aastal krediidiasutuste või investeerimisühingute staatuses toimunud muutused oleksid asjassepuutuvad.

102. Järelikult oli delegeeritud määrusega 2015/63 lubatud nõuda korralisi osamakseid 2015. aasta eest kõikidelt 1. jaanuari 2015. aasta seisuga Itaalias asuvatelt krediidiasutustelt või investeerimisühingutelt. Selles suhtes ei kaasne tagajärgi asjaoluga, et krediidiasutus või investeerimisühing on ühendamise teel toimunud piiriülese ühinemise tagajärjel kadunud.

103. Tuleb arvesse võtta, et korralised osamaksed on aastamaksed ja nende kogumine oli põhielementides direktiiviga 2014/59 kindlaks määratud alates 2015. majandusaastast (kaasa arvatud). Delegeeritud määrusega 2015/63 kehtestati eespool nimetatud üleminekusätted, mis võimaldasid 2015. aasta makseid koguda hiljem. Kuigi Itaalia riik võttis direktiivi 2014/59 üle hilinemisega, võttis ta riigisisese rakendusnormi (seadusandliku dekreedi nr 180/2015) vastu õigeaegselt, et delegeeritud määruse 2015/63 artiklis 20 ette nähtud maksekogumise ajakavast kinni pidada.

104. Seepärast leian ma, et tegemist ei ole seadusandliku dekreedi nr 180/2015 tagasiulatuva kohaldamisega, nagu väitis SSB. Pigem on tegemist üleminekunormide kohaldamisega 2015. aasta osamaksete kogumiseks, mis on sätestatud delegeeritud määruse 2015/63 artikliga 20 direktiivi 2014/59 rakendamiseks, millega olid nende osamaksete olulised elemendid varem reguleeritud.

105. Seepärast ei ole minu arvates vaja analüüsida, kas delegeeritud määrus 2015/63 oli kohaldatav ja avaldas vahetut õigusmõju (ka Itaalias) alates 1. jaanuarist 2015. Käsitlen siiski seda küsimust juhuks, kui Euroopa Kohus selle tõstatab.

106. SSB International väidab, et delegeeritud määrust ei saanud liikmesriigis vahetult kohaldada, kui direktiiv, mida see rakendas, ei olnud selle riigi õigusesse veel üle võetud. Seepärast ei ole tema arvates võimalik delegeeritud määrust 2015/63 SSB Italia suhtes kohaldada, sest direktiiv 2014/59 võeti Itaalia õigusesse üle 16. novembril 2015, s.o ajal, millal SSB Italiat, mille oli SSB International endaga ühendanud 6. juulil 2015, enam ei eksisteerinud.

107. Ma ei ole selle arutluskäiguga nõus. Kindel on, et üldiselt Euroopa Kohus direktiivide vastupidist vertikaalset vahetut õigusmõju ei aktsepteeri. ( 36 ) Seda reeglit tuleb aga niisuguses kohtuasjas nagu käesolev täpsustada, sest direktiiv 2014/59, mis on alusnorm, sisaldas artikli 103 lõigetes 7 ja 8 volitust, ( 37 ) mille alusel komisjon võttis vastu delegeeritud õigusakti (delegeeritud määrus 2015/63) eesmärgiga: – „määrata kindlaks määratlus „osamaksete proportsionaalne korrigeerimine krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiiliga“, võttes arvesse tervet rida üksikasjalikult kirjeldatud tegureid; – täpsustada „lõikes 4 osutatud registreerimis-, arvestus- ja aruandlusalased ning muud kohustused, mille eesmärk on tagada, et osamaksed on tegelikult tasutud“ ning „lõikes 4 osutatud meetmed, et tagada selle nõuetekohane kontrollimine, kas osamaksed on tasutud korrektselt“.

108. Minu arvates ei ületa delegeeritud määrus 2015/63 volitusakti volituse piire, ( 38 ) kui selles on kehtestatud korraliste aasta osamaksete kogumise tavalise menetluse tähtajad. See ei ületa neid volitusi seadusandliku alusakti suhtes ka, kehtestades artiklis 20 sätted, mida kohaldatakse 2015. majandusaastal. Nagu ma juba märkisin, muutsid direktiivi 2014/59 lühike ülevõtmise tähtaeg ja hilinemised selle riigisisesesse õigusesse ülevõtmisel need üleminekusätted tingimata vajalikuks selleks, et oleks võimalik koguda 2015. aasta korralisi osamakseid.

109. Delegeeritud määrus 2015/63 oli seega Itaalia õiguskorras alates 1. jaanuarist 2015 vahetult kohaldatav õigusnorm ja võis alates sellest kuupäevast, kui see oli jõustunud, ise kaasa tuua õiguslikke tagajärgi.

110. Oleks ebaloogiline seada delegeeritud määruse 2015/63 (mida ma pean iseseisvaks, nii et seda saab vahetult kohaldada) tõhususe tingimuseks, et direktiiv 2014/59 peab olema riigisisesesse õigusesse üle võetud. Kui see oleks nii, võiks iga liikmesriik delegeeritud määruse vahetu kohaldatavuse neutraliseerida ja edasi lükata, milleks piisaks ainult sellest, kui alusdirektiivi ülevõtmisega viivitada. Nagu märgivad komisjon ja Itaalia Pank, kahjustaks niisugune hilinemine delegeeritud määruse ühtset kohaldamist, nii et seda määrust kohaldataks mõnes liikmesriigis enne ja teistes pärast.

111. Viivitamisel oleksid negatiivsed tagajärjed ka riiklike kriisilahendusfondide ja seega ühtse kriisilahendusfondi ühetaolisele rahastamisele. Kui delegeeritud määrus 2015/63 ei oleks Itaalias kohaldatav alates 1. jaanuarist 2015, oleks Itaalia kriisilahendusfond saanud vaid väikese protsendi 2015. aasta korralisest maksukogumisest (pärast 16. novembrit 2015, s.o riigisisese ülevõtmisnormi jõustumise kuupäeva laekunud osa). Lisaks ei maksaks Itaalia kriisilahendusfond sellisel juhul 2016. aastal ühtsesse kriisilahendusfondi osalist kvooti, mis tal tuleb vastavalt Itaalia finantseerimisasutuste suurusele maksta.

112. Seepärast oli delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 üleminekusätetega võimalik nõuda 2015. majandusaasta ex ante osamakseid finantseerimisasutuselt, mis kuulus osa selle majandusaasta jooksul riikliku kriisilahendusasutuse haldusalasse ja mis ühendamise teel toimunud piiriülesest ühinemisest tulenevalt sinna enam ei kuulunud. Delegeeritud määruse 2015/63 sätted ex ante osamaksete kohta olid Itaalias 2015. majandusaastal vahetult kohaldatavad, olenemata sellest, mis kuupäeval direktiiv 2014/59 riigisisesesse õigusesse üle võeti.

IV. Ettepanek

113. Esitatut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunale Amministrativo Regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) järgmiselt: Komisjoni 21. oktoobri 2014. aasta delegeeritud määruse (EL) 2015/63, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses kriisilahendusrahastutesse tehtavate ex-ante-osamaksetega, artikli 12 lõiget 2 koostoimes nimetatud direktiiviga tuleb tõlgendada nii, et: – mõiste „staatuse muutmine“ hõlmab piiriüleseid ühinemisi ühendamise teel, milles varem liikmesriigi kriisilahendusasutuse järelevalve alla kuulunud krediidiasutus või investeerimisühing ühendatakse emaettevõtjaga, mille registrijärgne asukoht asub teises liikmesriigis. – Niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on ühendav krediidiasutus või investeerimisühing kohustatud maksma kogu aasta osamakse selle riigi kriisilahendusfondi, kus asus ühendatud krediidiasutus või investeerimisühing. – Erakorralisi ex post osamakseid võib nõuda ainult krediidiasutustelt või investeerimisühingutelt, mis kuulusid sel ajal, kui neid otsustati maksustada, riikliku kriisilahendusfondi haldusalasse, ilma et delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõige 2 oleks kohaldatav eesmärgiga neutraliseerida staatuse muutumise mõju nendele erakorralistele osamaksetele. – Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 üleminekusätetega oli võimalik nõuda 2015. majandusaasta ex ante osamakseid finantseerimisasutuselt, mis kuulusid osa selle majandusaasta jooksul riikliku kriisilahendusasutuse haldusalasse ja mis ühendamise teel toimunud piiriülesest ühinemisest tulenevalt sinna enam ei kuulunud. – Delegeeritud määruse 2015/63 sätted ex ante osamaksete kohta olid Itaalias 2015. majandusaastal vahetult kohaldatavad, olenemata sellest, mis kuupäeval direktiiv 2014/59 riigisisesesse õigusesse üle võeti.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määrusi (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT 2014, L 173, lk 190).

( 3 ) Komisjoni 21. oktoobri 2014. aasta delegeeritud määrus, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses kriisilahendusrahastutesse tehtavate ex‑ante-osamaksetega (ELT 2015, L 11, lk 44).

( 4 ) Decreto legislativo 16 novembre 2015, n. 180. Attuazione della direttiva 2014/59/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 maggio 2014, che istituisce un quadro di risanamento e risoluzione degli enti creditizi e delle imprese di investimento e che modifica la direttiva 82/891/CEE del Consiglio, e le direttive 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE e 2013/36/UE e i regolamenti (UE), n. 1093/2010 e (UE) n. 648/2012, del Parlamento europeo e del Consiglio (GURI nr 267, 16.11.2015) (edaspidi „seadusandlik dekreet nr 180/2015“).

( 5 ) Delibera 436/2015 de la Banca d’Italia, 22 settembre 2015, Istituzione dell’Unità di Risoluzione e Gestione delle Crisi, kättesaadav aadressil https://www.bancaditalia.it/compiti/vigilanza/normativa/archivio norme/disposizioni/Provv_22_09_15_UGC.pdf.

( 6 ) Provvedimento n. 1226609/15, del 18 novembre 2015, istitutivo del Fondo Nazionale di Risoluzione, https://www.bancaditalia.it/compiti/risoluzione-gestione-crisi/provvedimenti-crisi/2015/provv-generali/RGC_FONDO_NAZIONALE_RISOLUZIONE_181115.pdf.

( 7 ) Banca della Marche S.p.a., Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio S.c.p.a., Cassa di Risparmio della Provincia di Chieti S.p.a. ja Cassa di Risparmio di Ferrara S.p.a.

( 8 ) Banca d’Italia, Rendiconto del Fondo nazionale di risoluzione, anno 2015, p 6, kättesaadav aadressil https://www.bancaditalia.it/pubblicazioni/rendiconto-fondo-nazionale-risoluzione/2016-rendiconto-fondo-nazionale-risoluzione/Rendiconto-dei-fondi-di-risoluzione.pdf.pdf.

( 9 ) Ta leiab, et kuna SSB Italia oli olnud Itaalia järelevalve all ainult alates 1. jaanuarist 2015 kuni 30. juunini 2015, võidaks temalt nõuda maksimaalselt pool vaidlustatud aktides kehtestatud korralisest aasta osamaksest. Erakorraline osamakse, mis kehtestati siis, kui SSB Italia oli juba Itaalia järelevalve alt ja kriisilahendussüsteemist väljunud, ei olnud põhjendatud.

( 10 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrus, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1).

( 11 ) Direktiivi 2014/59 artikli 101 lõikes 2 on sätestatud, et kriisilahendusrahastut „ei kasutata otse krediidiasutuse või investeerimisühingu või artikli 1 lõike 1 punktis b, c või d osutatud ettevõtja kahjumi katmiseks või sellise krediidiasutuse või investeerimisühingu või ettevõtja rekapitaliseerimiseks“.

( 12 ) Direktiivi 2014/59 põhjendused 104 ja 105 ning artikkel 100.

( 13 ) Selle aja jooksul tuleks korralised osamaksed jaotada ajaliselt võimalikult võrdselt kuni sihttaseme saavutamiseni, võttes arvesse majandustsükli faasi ja mõju, mida protsüklilised osamaksed võivad avaldada rahastusse osamakseid tasuvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundile.

( 14 ) Korraline sissemakse koosneb fikseeritud summast, mis on kindlaks määratud selle asutuse kohustiste (iga-aastane baasosamakse) alusel ja millele on lisatud täiendav summa, mis arvutatakse asutuse riskiprofiili alusel (täiendav riskikorrigeerimine).

( 15 ) SRF ei tööta ELi liikmesriikide jaoks, kes pangandusliitu ei kuulu. Nendes riikides tegutsevad jätkuvalt riiklikud kriisilahendusfondid direktiivi 2014/59 ning selle rakendus- ja täitmisnormide alusel.

( 16 ) Ühtse kriisilahendusfondi tulud on korralised ja erakorralised osamaksed ning alternatiivsed rahastamisvahendid.

( 17 ) Aastaks 2024 tuleb saavutada fondi sihttasemeks vähemalt 1% kõigis osalevates liikmesriikides tegevusloa saanud kõikide krediidiasutuste tagatud hoiuste summast.

( 18 ) Nõukogu 19. detsembri 2014. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/81, millega määratakse kindlaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 806/2014 kohaldamise ühtsed tingimused seoses ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate ex ante osamaksetega (ELT 2015, L 15, lk 1), artiklis 4 viidatakse delegeeritud määrusele 2015/63.

( 19 ) Tekst kättesaadav aadressil: http://register.consilium.europa.eu/doc/srv?l=ES&f=ST%208457%202014%20IN.

( 20 ) Määruse nr 806/2014 artikli 77 teises lõigus on sätestatud, et kriisilahendusnõukogu kasutab kaheksa-aastase üleminekuperioodi jooksul ühtset kriisilahendusfondi „vastavalt põhimõtetele, mis põhinevad fondi jagamisel igale osalevale liikmesriigile vastavateks riiklikeks osadeks, samuti liikmesriigi tasandil kogutud eri osamaksete järkjärgulisel liitmisel, et eraldada need fondi liikmesriikidega seotud alafondidele, nagu on sätestatud lepingus“.

( 21 ) Kriisilahendusnõukogu andmetel moodustasid korralised osamaksed 2018. aastal kokku 7,5 miljardit eurot, millega on ühtsesse kriisilahendusfondi kogunenud juba ligikaudu 24,9 miljardit umbes 56,3 miljardist eurost, mis kavatsetakse saavutada aastaks 2024 (see summa on 1% SRMi kuuluvate finantseerimisasutuste hoiustest). Vt https://srb.europa.eu/en/content/ex-ante-contributions-0.

( 22 ) Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 12 lõike 2 hispaaniakeelses versioonis on juttu „seisundi muutumisest“. Teistes keeleversioonides kasutatakse „staatuse muutumist“: „changement de statut“ prantsuskeelses; „change of status“ ingliskeelses; „cambiamento di status“ itaaliakeelses; „alteração do estatuto“ portugalikeelses või „Statusänderung“ saksakeelses versioonis. Kuigi täpsem oleks olnud väljend „staatuse muutumine“, on see tegelikult samaväärne mõistega „seisundi muutumine“; seega ei ole keeleversioonide vahel märkimisväärset erinevust.

( 23 ) 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Egenberger (C‑414/16, EU:C:2018:257, punkt 44); 10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 47) ja 26. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Rimšēvičs ja EKP vs. Läti (C‑202/18 ja C‑238/18, EU:C:2019:139, punkt 45).

( 24 ) Rakendusmääruse 2015/81 artikli 8 lõikega 5 on krediidiasutustel ja investeerimisühingutel, kelle varade koguväärtus on 3000000000 eurot või väiksem, lubatud ka teha kohustuste kogusumma esimese 300000000 euro eest (ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta) ühekordne lihtsustatud korraline osamakse summas 50000 eurot; 300000000 eurot ületava summa eest teevad nad osamakse vastavalt delegeeritud määruse 2015/63 artiklitele 4–9. Selle määruse põhjenduse 18 kohaselt hoiaks nende krediidiasutuste või investeerimisühingute sissemaksete lihtsustatud arvutamine „ära ka võimalikud lühiajalised muutused nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute staatuses, mida võidaks teha selleks, et nad kvalifitseeruksid delegeeritud määruse (EL) 2015/63 artikli 10 kohaldamise tingimustele“.

( 25 ) „Ühinemine ühendamise teel“ on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta direktiivi (EL) 2017/1132 äriühinguõiguse teatavate aspektide kohta (ELT 2017, L 169, lk 46) artikli 89 lõike 1 kohaselt „tehing[…], mille puhul üks või mitu äriühingut lõpetatakse likvideerimismenetluseta ning kogu nende vara ja kohustused antakse üle teisele äriühingule, mille vastu ühe või mitme ühendatava äriühingu aktsionäridele emiteeritakse ühendava äriühingu aktsiaid ja tehakse mõnel juhul juurdemakseid, mis ei ületa 10% sel puhul emiteeritud aktsiate nimiväärtusest või kui neil nimiväärtust ei ole, nende arvestusväärtuses“.

( 26 ) Direktiivi 2014/59 põhjenduses 113 on kinnitatud, et „[k]äesolevas direktiivis sätestatud rahastute Euroopa süsteemi loomine peaks tagama liikmesriikides kriisilahenduse tarvis käsutada olevate rahaliste vahendite kasutamise koordineerimise“.

( 27 ) Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 3 punktis 6 on märgitud, et „osamakseperiood“ on kalendriaasta.

( 28 ) Need tuleb vastavalt delegeeritud määruse 2015/63 artikli 14 lõikele 4 esitada eelneva aasta 31. detsembril lõppenud aasta või asjaomase majandusaasta kohta igal aastal hiljemalt 31. jaanuariks. Kriisilahendusasutus teavitab vastavalt selle määruse artikli 13 lõikele 1 iga krediidiasutust või investeerimisühingut oma otsusest, millega määratakse kindlaks tasumisele kuuluv korraline aasta osamakse, igal aastal hiljemalt 1. maiks.

( 29 ) 2015. aasta oli ülemineku majandusaasta, mille käigus riiklikud kriisilahendusasutused määrasid ja kogusid aasta osamakseid; 2016. aastal oli nende osamaksete kindlaksmääramine juba ühtse kriisilahendusnõukogu ülesanne, samas kui maksete kogumine jäi nende riiklike asutuste peale. Riiklikud fondid kandsid 2015. aasta maksekogumise üle ühtsele kriisilahendusfondile ja alates 2016. aastast kantakse kõik aasta osamaksed ühtsesse kriisilahendusfondi, et need järk-järgult ühiskasutusse võtta.

( 30 ) Tema arvates tähendaks SSB Internationali kohustamine seepärast, et SSB Italia tegutses 2015. aastal Itaalias, maksma korralist osamakset Itaalia riiklikkusse fondi tegelikult seda, et teda kohustatakse ostma „kindlustuskaitset“, mis i) puudutab riski, mille suurendamises kaebaja ei osale (kuna ta ei osale enam Itaalia skeemis) ning ii) mis ei saa kunagi teostuda, kuna SSB International ei saa kunagi olla sellest fondist rahastatud kriisilahendusmeetmete adressaat, sest ta kuulub Saksamaa kriisilahendusasutuse alluvusse.

( 31 ) Direktiivi 2014/59 artikli 104 lõikega 4 on antud komisjonile õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, et määrata kindlaks selle ajatamise asjaolud ja tingimused; seda volitust ei ole veel rakendatud.

( 32 ) Käesoleva ettepaneku punktis 22 esitan üksikasjalikult Itaalia Panga poolt 22. novembril 2015 läbi viidud nelja krediidiasutuse kriisilahenduse arvud.

( 33 ) Tõsi on, et delegeeritud määrus 2015/63 reguleerib ainult korralisi osamakseid.

( 34 ) Selle direktiivi, mis avaldati ametlikult 12. juunil ja mis tuli riigisisesesse õigusesse üle võtta 31. detsembriks 2014, lühike ülevõtmise tähtaeg põhjustas ülevõtmises hilinemisi, nagu juhtus Itaalias.

( 35 ) Üleminekusätteid tuleb tõlgendada kitsalt ja neid ei tohi kohaldada analoogia alusel, sest nendega tehakse erand ja kaldutakse kõrvale liidu õigusnormi üldsätetest. Vt muu hulgas 7. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Eurodental (C‑240/05, EU:C:2006:763, punkt 54) ja 12. juuni 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑462/05, EU:C:2008:337, punkt 54).

( 36 ) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa liikmesriik panna isikule kohustusi direktiivi sättega, mida ta ei ole oma riigisisesesse õigusesse üle võtnud (22. novembri 2017. aasta kohtuotsus Cussens jt, C‑251/16, EU:C:2017:881, punkt 49, ja 21. septembri 2017. aasta kohtuotsus DNB Banka, C‑326/15, EU:C:2017:719, punkt 41). Direktiiv ei saa ise tekitada eraõiguslikule isikule kohustusi ja sellele ei saa järelikult tema vastu tugineda (26. veebruari 2019. aasta kohtuotsus N Luxembourg 1 jt, C‑115/16, C‑118/16, C‑119/16 ja C‑299/16, EU:C:2019:134, punkt 114, ja 5. juuli 2007. aasta kohtuotsus Kofoed, C‑321/05, EU:C:2007:408, punkt 42).

( 37 ) Direktiivi 2014/59 artikliga 115 antakse komisjonile volitused delegeeritud õigusaktide vastu võtmiseks.

( 38 ) Delegeeritud volituse kohta ELTL artikli 290 tähenduses on Euroopa Kohtu praktikas sedastatud, et on vaja kontrollida, et liidu ametivõimud ei läheks neile volitusakti alusel antud volituse piiridest kaugemale, eeldades et niisugune delegeeritud volitus peab igal juhul vastama volitusakti põhielementidele ja peab kuuluma seadusandliku alusaktiga määratletud õiguslikku raamistikku (vt 18. märtsi 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. parlament ja nõukogu, C‑427/12, EU:C:2014:170, punkt 38, ja 17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus parlament vs. komisjon, C‑286/14, EU:C:2016:183, punkt 30).

Euroopa Kohtu praktika nõuab, et volituste andmisel oleks piiritlemine piisavalt täpne selles mõttes, et sellest peavad selgelt nähtuma nende volituste piirid ja nende kasutamine komisjoni poolt peab olema kontrollitav liidu seadusandja kehtestatud objektiivsete kriteeriumide alusel (vt 5. juuli 1988. aasta kohtuotsus Central-Import Münster vs. Hauptzollamt Münster, 291/86, EU:C:1988:361, punkt 13; 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus Alliance for Natural Health jt, C‑154/04 ja C‑155/04, EU:C:2005:449, punkt 90, ja 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon, C‑696/15 P, EU:C:2017:595, punkt 49).