ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 212/16

ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. 14. aprillil 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 29 jaanuari 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-528/09: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-186/14 P)

2014/C 212/18

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, varem Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, TMK-Artrom SA, Silcotub SA, Dalmine SpA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, varem Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, varem V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, varem V & M Deutschland GmbH, voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s. (esindajad: Rechtsanwalt G. Berrisch, solicitor B. Byrne)

Teised menetlusosalised: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu 29. jaanuari 2014. aasta otsus kohtuasjas T-528/09;

— lükata tagasi esimeses kohtuastmes esitatud kolmanda väite esimene osa;

— saata kohtuasi ülejäänud osas Üldkohtusse tagasi;

— mõista apellantide kohtukulud apellatsioonimenetluses ja Üldkohtu menetluses kohtuasjas T-528/09 välja Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd-lt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et Üldkohus on toime pannud kolm õigusnormi rikkumist.

Esiteks tõlgendas Üldkohus valesti dumpinguvastase algmääruse (1) artikli 3 lõiget 7, leides, et institutsioonidel ei olnud õigust võtta arvesse asjaolu, et ebatavaliselt suure nõudluse olukord tõenäoliselt lõppeb, et „tavalise” nõudluse olukorras avaldub dumpinguhinnaga impordi tõeline kahjulik mõju ning et institutsioonid omistasid nõudluse vähenemise mõju dumpinguhinnaga impordile.

Teiseks kohaldas Üldkohus valesti dumpinguvastase algmääruse artikli 3 lõiget 9 ning rikkus dumpinguvastase algmääruse artikli 6 lõiget 1, tühistades vaidlustatud määruse (2) põhjusel, et ajutises määruses esitatud komisjoni prognoosid dumpinguhinnaga impordi mahu ja hindade tõenäolise arengu kohta ei ole täielikult kooskõlas uurimisperioodist hilisemate andmetega.

Kolmandaks järeldas Üldkohus vääralt, et institutsioonide järeldused sisaldasid ilmset hindamisviga, ning Üldkohus ei pidanud kinni kohtuliku kontrolli piiridest.

(1) Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), mis asendati nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (kodifitseeritud versioon) (ELT 2009, L 343, lk 51).

(2) Nõukogu 24. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 926/2009, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist pärinevate rauast või terasest õmblusteta torude impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 262, lk 19).
ET Euroopa Liidu Teataja C 212/19

LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd 7. mail 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 27. veebruari 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-128/11: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-227/14 P)

2014/C 212/22

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (esindajad: advokaadid A. Winckler, F.-C. Laprévote)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada osaliselt Üldkohtu otsus kohtuasjas T-128/11 osas, milles jäetakse rahuldamata tema nõue tühistada osaliselt komisjoni 8. detsembri 2010. aasta otsus juhtumis COMP/39309;

— Euroopa Kohtu käsutuses olevate andmete alusel tühistada osaliselt komisjoni otsus ja vähendada sellega määratud trahvisummasid – abiks esitab LG Display lisas A.2 tabeli trahviarvutuste erinevate moodustega. LG Display märgib selles suhtes austusega, et Euroopa Kohtul on piisavalt teavet täieliku pädevuse teostamiseks;

— mõista komisjonilt LG Display kasuks välja õigusabi ja muud kulud seoses käesoleva kohtuasjaga; ja

— võtta mis tahes muid meetmeid, mida Euroopa Kohus peab vajalikuks.

Väited ja peamised argumendid

Esimese väitega vaidlustab LG Display Üldkohtu järelduse, et komisjoni võis LG Display trahvi arvutamiseks lugeda LG Display müügi tema emaettevõtjate LGE ja Philips müügiväärtuse hulka. Väide jaguneb kaheks osaks. Esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, jättis esitamata piisava põhjenduse, selgelt moonutas tõendeid, rikkus LG Display kaitseõigusi ja jättis teostamata oma täieliku pädevuse, otsustades, et komisjon võib trahvi arvutamisel lisada sisemüügi müügiväärtuse hulka ainult asjaolu alusel, et see müük toimus keelatud kokkuleppega hõlmatud turul, kus tegutses LG Display. Teiseks, Üldkohus rikkus õigusnormi, jättis esitamata piisava põhjenduse, selgelt moonutas tõendeid ja rikkus LG Display kaitseõigusi, kinnitades komisjoni hinnangut, et keelatud kokkulepe mõjutas sisemüüki.

Teise väitega vaidlustab LG Display Üldkohtu järelduse, et komisjonil oli õigus keelduda LG Display'le osalise kaitse andmisest trahvide eest 2005. aasta eest. Väide jaguneb kaheks osaks. Esiteks rikkus Üldkohus materiaalõigusnorme ja jättis esitamata piisava põhjenduse seoses täielikku kaitset taotlenud isikule eelispositsiooni andmisega osalise kaitse seisukohast. Teiseks moonutas Üldkohus selgelt tõendeid ja rikkus materiaalõigusnorme, keeldudes andmast LG Display'le osalise kaitse trahvide eest perioodi osas, mis algas 26. augustil 2005, arvestades, et pärast seda kuupäeva ei olnud komisjonil kaitsetaotluse esitanud isiku esitatud tõendeid, millest nähtuks, et LG Display jätkas keelatud kokkuleppes osalemist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 212/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia) 7. aprillil 2014 – ING Pensii Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA versus Consiliul Concurenței

(Kohtuasi C-172/14)

2014/C 212/15

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: ING Pensii Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA

Vastustaja: Consiliul Concurenței

Eelotsuse küsimus

Kas klientide ärajaotamise konkreetse praktika olemasolu korral on nende konkreetne ja lõplik arv asjakohane näitaja, mis võimaldab asuda seisukohale, et konkurentsi on märkimisväärselt kahjustatud ELTL artikli 101 lõike 1 punkti c tähenduses?
2.

Kas üksus, mis on asutatud Assooride autonoomse piirkonna ainuosalusega aktsiaseltsina, mille peamine tegevusala on piirkondliku tervishoiusüsteemi valdkonnas nõuande- ja juhtimisalane tegevus selle süsteemi toetamiseks ja ratsionaliseerimiseks, mis toimub Assooride autonoomse piirkonnaga sõlmitud raamlepingute alusel, ja millele on delegeeritud selles valdkonnas autonoomsele piirkonnale, kelle ülesanne on algselt avalikku tervishoiuteenust pakkuda, kuuluvad ametivõimu pädevused, vastab avalik-õigusliku organisatsiooni, kes tegutseb ametivõimuna, mõistele nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ artikli 13 lõike 1 esimese lõigu tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 212/17

Euroopa Liidu Nõukogu 15. aprillil 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 29. jaanuari 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-528/09: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-193/14 P)

2014/C 212/19

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: J.-P. Hix, solicitor B. O'Connor, advokaat S. Gubel)

Teised menetlusosalised: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Euroopa Komisjon, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, varem Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, varem Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, varem V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, varem V & M Deutschland GmbH, voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s.

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu (teine koda) 29. jaanuari 2014. aasta otsus kohtuasjas T-528/09: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd vs. Euroopa Liidu Nõukogu;

— lükata põhjendamatuse tõttu tagasi esimeses kohtuastmes hagejate esitatud kolmanda väite esimene osa;

— saata asi tagasi Üldkohtusse esimeses kohtuastmes esitatud ülejäänud väidete uueks arutamiseks osas, milles Üldkohus ei ole fakte tuvastanud;

— mõista nõukogu kulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses välja Hubei’lt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu väidab, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada järgmistel põhjustel:

— esiteks, Üldkohus rikkus dumpinguvastase algmääruse (1) artikli 3 lõiget 5 ning moonutas talle esitatud tõendeid, kuna ta analüüsis valikuliselt ja ebatäielikult tegureid, mis on seaduse järgi nõutud, et teha kindlaks, kas liidu tootmisharu oli uurimisperioodi lõpus haavatavas olukorras;

— teiseks, Üldkohus tõlgendas ja seejärel kohaldas valesti dumpinguvastase algmääruse artikli 3 lõiget 7 seoses nõudluse tõenäolise tugeva langusega;

— kolmandaks, Üldkohus tõlgendas valesti dumpinguvastase algmääruse artikli 3 lõiget 9 seoses kahju ohu analüüsiga;

— neljandaks, Üldkohus ületas oma pädevust, kuna ta asendas liidu institutsioonide asjakohaste majandustegurite hinnangu oma hinnanguga.

(1) Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), mis asendati nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (kodifitseeritud versioon) (ELT 2009, L 343, lk 51).
ET Euroopa Liidu Teataja C 202/10

4. aprillil 2014 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-162/14)

2014/C 202/11

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Tokár ja K. Herrmann)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Poola Vabariik säilitas riigihangete seaduse (Prawo zamówień publicznych) artikli 24 lõike 1 punktides 1 ja 1a ette nähtud põhjused, mille esinemise korral tuleb ettevõtja hankemenetlusest kõrvaldada ja mis lähevad kaugemale Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (1) artikli 45 lõikes 2 ammendavalt loetletud välistamispõhjuste materiaalõiguslikest kriteeriumidest, siis on Poola Vabariik rikkunud selle direktiivi artikli 45 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Riigihangete seaduse artikli 24 lõike 1 punktides 1 ja 1a ette nähtud põhjused, mille esinemise korral tuleb ettevõtja hankemenetlusest kõrvaldada ja mis puudutavad ettevõtja kutsealast pädevust – nimelt esiteks, et ettevõtja on hankelepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmisega põhjustanud kohtuotsusega tuvastatud kahju, ja teiseks, et ettevõtja oli sellise lepingu pool, mille on hankija ettevõtjale süükspandavatel asjaoludel lõpetanud või üles öelnud või millest hankija on taganenud –, ületavad direktiivi 2004/18/EÜ artikli 45 lõikes 2 ja eelkõige selle punktis d välistamistingimustele seatud raame.

Nimetatud tingimuste tõlgendamine oli Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas C-465/11: Forposta ja ABC Direct Contact ese. Euroopa Kohus tuvastas selles otsuses, et direktiivi 2004/18/EÜ artikli 45 lõike 2 punktis d toodud mõiste „eksimus kutse- või ametialaste käitumisreeglite vastu” hõlmab asjaomase ettevõtja igasugust süülist käitumist, mis mõjutab tema usaldusväärsust. Poola seaduse välistamistingimused ei piirdu aga üksnes ettevõtja käitumisega, milles ilmneb tema süüline tahtlus või teatava raskusastmega hooletus, vaid kohustavad hankijat välistama ettevõtja automaatselt, ilma eelnevalt tema süülisele käitumisele hinnangut andmata.

(1) ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132.
5.

Kas olukorras, kus Soome ostja on Interneti kaudu või muud kaugmüüki kasutades ostnud teises liikmesriigis tegutsevalt jaemüüjalt alkohoolseid jooke, mille see müüja veab Soome, võib nõuet, et alkohoolseid jooke kaubanduslikul või muul ettevõtlusega seotud eesmärgil kasutaval isikul peab olema imporditava alkohoolse joogi osas selliseks tegevuseks jaemüügi eriluba, käsitada monopoli olemasolu või tegevust puudutavana, nii et see ei ole vastuolus ELTL artikliga 34 ja seda tuleb hoopis hinnata ELTL artiklist 37 lähtudes?
1.

Tuvastada, et kuna Ungari on valitsuse määrusega nr 55/2011. (IV. 12.) (muudetud 2011. aasta CLVI seadusega) reguleeritud SZÉP-kaardi süsteemi kehtestamise ja rakendamisega rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (1) selles osas, milles: — SZÉP-kaardi määruse § 13 välistab, tõlgendatuna koostoimes 1993. aasta XCVI seaduse § 2 lõike 2 punktiga d, 1997. aasta CXXXII seaduse § 2 punktiga b ning 2006. aasta IV seaduse § -ga 1, § 2 lõigetega 1 ja 2, § 55 lõigetega 1 ja 3 ja § 64 lõikega 1, SZÉP-kaardi väljastamise äriühingute filiaalide poolt ja rikub seeläbi direktiivi 2006/123/EÜ artikli 14 lõiget 3 ja artikli 15 lõike 2 punkti b; — SZÉP-kaardi määruse § 13, tõlgendatuna koostoimes 2006. aasta IV seaduse § -ga 1, § 2 lõigetega 1 ja 2, § 55 lõigetega 1 ja 3 ning § 64 lõikega 1, 1993. aasta XCVI seaduse § 2 lõike 2 punktiga d ning 1997. aasta CXXXII seaduse § 2 punktiga b, ei tunnista SZÉP-kaardi määruse § 13 punktides a, b ja c sätestatud tingimuste täidetuse seisukohast nende kontsernide tegevust, kelle emaettevõtja ei ole Ungari õiguse alusel asutatud äriühing ja kelle kontserni kuuluvad äriühingud ei tegutse Ungari õiguse alusel asutatud äriühingu vormis, ning rikub seeläbi direktiivi 2006/123/EÜ artikli 15 lõiget 1, artikli 15 lõike 2 punkti b ja artikli 15 lõiget 3; — SZÉP-kaardi määruse § 13, tõlgendatuna koostoimes 2006. aasta IV seaduse § -ga 1, § 2 lõigetega 1 ja 2, § 55 lõigetega 1 ja 3 ning § 64 lõikega 1, 1993. aasta XCVI seaduse § 2 lõike 2 punktiga d ning 1997. aasta CXXXII seaduse § 2 punktiga b, kehtestab SZÉP-kaardi väljastamise võimaluse ainult pankadele või krediidiasutustele, kuna ainult need on võimelised täitma määruse § -s 13 sätestatud tingimusi, ja rikub seeläbi direktiivi 2006/123/EÜ artikli 15 lõiget 1, artikli 15 lõike 2 punkti d ja artikli 15 lõiget 3; — SZÉP-kaardi määruse § 13 on selles osas, milles see näeb SZÉP-kaardi väljastamise tingimusena ette Ungari asukoha olemasolu, vastuolus direktiivi 2006/123/EÜ artikliga 16.
1.

Kas tolliseadustiku (1) artikli 203 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas, on tegemist tollijärelevalve alt väljaviimisega, eeldusel et (a) nii 2007. kui ka 2008. aastal algatatud kaks transiidiprotseduuri puudutasid vastavalt sama kaupa või (b) ei ole võimalik tõendada, et tegemist oli sama kaubaga?
1.

Kas põhikohtuasja asjaoludel tuleb nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 90 lõiget 1 tõlgendada nii, et liisingu esemeks oleva asja (kinnisasi) tagastamine liisinguandja valdusesse seetõttu, et liisinguvõtja ei ole täitnud oma maksekohustusi, ning eesmärgiga see järgnevalt müüa ja liisingulepingutele vastavalt hüvitada, vastab vaatamata sellele, et see toimub pärast kõigi liisingu maksete sissenõutavaks muutumist, pärast kaubatarnet toimuva „[t]ühistamise, taganemise, ülesütlemise või osalise või täieliku mittetasumise” juhtumile, mille puhul tuleb maksustatavat väärtust sellele vastavalt vähendada?
1.

Kas direktiivi 2009/54/EÜ (1) artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et „ühest ja samast allikast pärit looduslik mineraalvesi” on: a) samast puurkaevust pärit vesi, mitte aga erinevatest puurkaevudest ammutatud vesi, isegi kui tegemist on samasse põhjaveekogumi põhjaveekihist pärit veega vastavalt direktiivis 2000/60/EÜ (2) sätestatud mõistetele „põhjaveekiht” ja „põhjaveekogum”; b) samast puurkaevust pärit vesi, mitte aga erinevatest puurkaevudest ammutatud vesi, isegi kui tegemist on sama põhjaveekogumi põhjaveekihist pärit veega vastavalt direktiivis 2000/60/EÜ sätestatud mõistetele „põhjaveekiht” ja „põhjaveekogum”, mille puhul tuleb määratlemisel arvesse võtta ka selliseid asjaolusid nagu puurkaevude vaheline kaugus, puurkaevude sügavus, ühest puurkaevust ammutatud vee spetsiifiline kvaliteet (näiteks selle keemiline ja mikrobioloogiline koostis), puurkaevude vaheline hüdrauliline ühendus, põhjaveekihi avatus või suletus; c) sama põhjaveekogumi põhjaveekihist pärit vesi vastavalt direktiivis 2000/60/EÜ sätestatud mõistetele „põhjaveekiht” ja „põhjaveekogum”, olenemata asjaolust, et vesi jõuab maapinnale mitme puurkaevu kaudu; d) sama põhjaveekogumi põhjaveekihist pärit vesi vastavalt direktiivis 2000/60/EÜ sätestatud mõistetele „põhjaveekiht” ja „põhjaveekogum”, olenemata asjaolust, et vesi jõuab maapinnale mitme puurkaevu kaudu, mille puhul tuleb määratlemisel arvesse võtta ka selliseid asjaolusid nagu puurkaevude vaheline kaugus, puurkaevude sügavus, ühest puurkaevust ammutatud vee spetsiifiline kvaliteet (näiteks selle keemiline ja mikrobioloogiline koostis), puurkaevude vaheline hüdrauliline ühendus, põhjaveekihi avatus või suletus?
1.

a Kas mõistet „integratsioonimeetmed”, mis sisaldub nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT L 251, lk 12, parandus ELT L 71; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224) artikli 7 lõikes 2, tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide pädevad asutused võivad taasühinemist taotleva isiku pereliikmelt enne talle sissesõidu- ja elamisloa väljastamist nõuda, et ta tõendaks, et tema selle liikmesriigi ametliku keele oskus vastab Euroopa Nõukogu ühtse keeleõppe raamdokumendis määratletud keeleoskustasemele A1 ja et tal on põhiteadmised selle liikmesriigi ühiskonnast? b Kas kõnealusele küsimusele vastamisel on oluline, et ka meetmete proportsionaalsuse kontrollimisel, mida on kirjeldatud Euroopa Komisjoni 15. novembri 2011. aasta rohelises raamatus (1) Euroopa Liidus elavate kolmandate riikide kodanike suhtes perekonna taasühinemise õiguse kohaldamise kohta, ei jäeta liikmesriiki sisenemise ja seal elamise taotlust, juhul kui pereliige ei ole tõendanud, et ta ei ole vaimse või füüsilise puude tõttu püsivalt võimeline integratsioonieksamit sooritama, vastavalt punktis 1a märgitud kohustust ettenägevatele siseriiklikele õigusnormidele rahuldamata vaid siis, kui kokku langevad täiesti erilised isiklikud asjaolud, mis õigustavad eeldust, et pereliige ei ole püsivalt võimeline integratsioonitingimusi täitma?
ET Euroopa Liidu Teataja C 194/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 21. märtsil 2014 – Malvino Cervati, äriühing Malvi Sas di Cervati Malvino versus Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

(Kohtuasi C-131/14)

2014/C 194/13

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Malvino Cervati, äriühing Malvi Sas di Cervati Malvino

Vastustajad: Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

Eelotsuse küsimused

Kas määruseid nr 1047/2001 (1) ja nr 2988/95 (2) tuleb tõlgendada nii, et nende määruste kohaselt ei ole lubatud ning tuleb pidada õiguste kuritarvitamiseks ja tollimaksudest kõrvalehoidmiseks, kui ühenduse ettevõtja A (Malvi s.a.s), kellel impordilitsents puudub või kes on oma tariifikvoodi ära kasutanud, omandab teatavad kaubapartiid teiselt ühenduse ettevõtjalt B (Tonini Roberto & C. s.a.s), kes omakorda on omandanud need ühenduseväliselt tarnijalt (Bananaservice s.r.l) pärast seda, kui need olid välisriigis müüdud teisele ühenduse ettevõtjale C (L’Olivo Maria), kes vastas nõutud tingimustele ja omandas kvoodi alusel litsentsi ning kes oma litsentsi üle andmata lasi tooted ühenduses vabasse ringlusse, et müüa need pärast tollivormistuse läbimist ja kohase tasu eest, mis on kvoodivälisele impordile kohaldatavast eritollimaksust madalam, edasi ettevõtjale B (Tonini Roberto & C. s.a.s), kes müüb need lõpuks ettevõtjale A (MALVI s.a.s)?

(1) Komisjoni 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1047/2001, millega kehtestatakse impordilitsentside ja päritolusertifikaatide süsteem ning määratakse kindlaks kolmandatest riikidest imporditava küüslaugu tariifikvootide haldamise meetod (EÜT L 145, lk 35).

(2) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/11

28. mail 2014 esitatud hagi – Euroopa Parlament versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-263/14)

2014/C 235/16

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Parlament (esindajad: R. Passos, A. Caiola, M. Allik)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 10. märtsi 2014. aasta otsus 2014/198/ÜVJPon the signing and conclusion of the Agreement between the European Union and the United Republic of Tanzania on the conditions of transfer of suspected pirates and associated seized property from the European Union-led naval force to the United Republic of Tanzania (1);

— order that the effects of Council Decision 2014/198/CFSP of 10 March 2014 be maintained until it is replaced;

— order Council of the European Union to pay the costs.

Väited ja peamised argumendid

The European Parliament considers that Council Decision 2014/198/CFSP of 10 March 2014 on the signing and conclusion of the Agreement between the European Union and the United Republic of Tanzania on the conditions of transfer of suspected pirates and associated seized property from the European Union-led naval force to the United Republic of Tanzania is invalid because it does not relate exclusively to the common foreign and security policy, as expressly provided for in Article 218(6), second paragraph, TFEU.

The European Parliament considers that the Agreement between the European Union and the Republic of Tanzania also relates to judicial cooperation in criminal matters and police cooperation, thus covering fields to which the ordinary legislative procedure applies.

Therefore, this Agreement should have been concluded under the substantive legal bases of Articles 37 TEU and 82 and 87 TFEU, after obtaining the consent of the European Parliament under Article 218(6)(a) TFEU.

For this reason, the Council has violated the Treaties by failing to choose the appropriate legal basis for the conclusion of the Agreement.

Furthermore, the European Parliament considers that the Council has violated Article 218(10) TFEU, because it did not inform Parliament fully and immediately at all stages of negotiations and conclusion of the Agreement.

Should the Court of Justice annul the contested Decision, the European Parliament nonetheless proposes that the Court exercise its discretion to maintain the effects of the contested Decision, in accordance with Article 264, second paragraph, TFEU, until such time as it is replaced.

(1) ELT L 108, lk 1.
1.

Kas kolmanda riigi kodaniku elamisõigus vastuvõtvas liikmesriigis säilitatakse juhul, kui liidu kodaniku ja kolmanda riigi kodaniku abielu lõpeb lahutusega, mis on saadud pärast seda, kui liidu kodanik on lahkunud vastuvõtvast liikmesriigist, kus liidu kodanik teostas liidu õigusest tulenevaid õigusi, ja kui nõukogu direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikkel 7 ja artikli 13 lõike 2 punkt a on kohaldatavad? Kui vastus on eitav, kas kolmanda riigi kodanikul on elamisõigus vastuvõtvas liikmesriigis pärast liidu kodaniku lahkumist vastuvõtvast liikmesriigist ja enne lahutust?