ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Direktiivi artikkel 7 „Üle kolmekuuline elamisõigus“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) – nad on kantud mõne sellise era- või avalik-õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning – neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. 2. Lõikes 1 ettenähtud elamisõigus laieneb ka pereliikmetele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kes on liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis kaasas või ühinevad temaga, kui kõnealune liidu kodanik vastab lõike 1 punktides a, b või c nimetatud tingimustele. 3. Lõike 1 punkti a kohaldamisel säilitab liidu kodanik, kes ei ole enam töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja, töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja staatuse, kui ta: a) ei saa haiguse või õnnetuse tagajärjel ajutiselt töötada; b) on võetud nõuetekohaselt arvele töötuna endast sõltumatutel põhjustel pärast seda, kui ta on töötanud üle ühe aasta, ja on registreeritud asjaomases tööhõiveametis tööotsijaks; c) on võetud nõuetekohaselt arvele töötuna endast sõltumatutel põhjustel pärast seda, kui ta on lõpetanud alla aastase tähtajalise töölepingu või jäänud töötuks endast sõltumatutel põhjustel esimese kaheteistkümne kuu jooksul, ja on tööotsijana registreeritud asjaomases tööhõiveametis. Sellisel juhul säilitatakse töötaja staatus vähemalt kuueks kuuks; d) osaleb tööalasel koolitusel. Kui töötaja ei ole töötu endast sõltumatutel põhjustel, nõuab tema töötaja staatuse säilitamine, et koolitus oleks seotud eelmise tööga. 4. Erandina lõike 1 punktist d ja lõikest 2 on ainult abikaasal, artikli 2 lõike 2 punktis b sätestatud registreeritud partneril ja ülalpeetavatel lastel elamisõigus lõike 1 punktis c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmetena. Artikli 3 lõiget 2 kohaldatakse liidu kodaniku ja tema abikaasa või registreeritud partneri ülalpeetavate ülenejate lähisugulaste suhtes.“
66

Erinevalt sellest, mida väidavad Länsförsäkringar ja Rootsi valitsus oma kirjalikes seisukohtades, ei saa väide, et direktiivi 2004/39 sätted näevad investeerimisteenuste valdkonnas ette ulatuslikumad kaitse-eeskirjad kui need, mis on kehtestatud direktiiviga 2002/92 – eeldades, et see nii ka on –, iseenesest lisada põhikohtuasjas käsitletavat nõustamist direktiivi 2004/39 kohaldamisalasse, millest on artikli 2 punkti c kohaselt selline nõustamine välja jäetud juhul, kui seda tehakse kapitali kogumise elukindlustuslepingu sõlmimist puudutava kindlustusvahenduse raames.
59

Sellega seoses, isegi kui nõustuda, et üleandmisotsuse võib asjaomasele isikule teha teatavaks enne, kui palve saajaks olev liikmesriik on vastuvõtmis‑ või tagasivõtmispalvele vastanud, võib tagajärjeks olla see, et asjaomane isik on otsuse vaidlustamiseks kohustatud esitama kaebuse tähtaja jooksul, mis lõpeb hetkel, mil palve saajaks olev liikmesriik peaks oma vastuse andma, või – nagu põhikohtuasjas – enne sellise vastuse andmist, kuna Dublini III määruse artikli 27 lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid määrama tähtaja, mille jooksul asjaomane isik võib kasutada oma õigust tõhusale õiguskaitsele, ja ainus nõue, mis selles sättes on kehtestatud, on see, et ettenähtud tähtaeg on mõistlik.
Välisriike puudutavate tehingute maksustamise seaduse (Gesetz über die Besteuerung bei Auslandsbeziehungen (Außensteuergesetz), mida on muudetud 16. mai 2003. aasta maksusoodustuste ja erandite tühistamise seadusega (Gesetz zum Abbau von Steuervergünstigungen und Ausnahmeregelungen) (BGBl I 2003, lk 660; edaspidi „AStG“), § 1 „Tulu korrigeerimine“ sätestab:

„(1) Kui tulu, mis on maksukohustuslasel tekkinud ärisuhetest temaga seotud isikuga, väheneb seeläbi, et maksukohustuslane on selliste välisriike puudutavate ärisuhete raames leppinud kokku tingimused, mis erinevad tingimustest, mida oleksid samasuguses või sarnases olukorras kokku leppinud kolmandad isikud, kes ei ole omavahel seotud, siis tuleb tema tulu, ilma et see piiraks muude õigusnormide kohaldamist, arvutada nii, nagu see oleks teenitud kolmandate isikute vahel, kes ei ole omavahel seotud, kokku lepitud tingimustel.

(2) Isik on maksukohustuslasega seotud muu hulgas siis, kui:

1) asjaomasel isikul on otseselt või kaudselt maksumaksja kapitalis vähemalt 25% osalus (oluline osalus) või tal on võimalik otseselt või kaudselt maksumaksjat otsustavalt mõjutada, või vastupidi, kui maksumaksjal on nimetatud isiku kapitalis oluline osalus või tal on võimalik otseselt või kaudselt teda otsustavalt mõjutada, või

2) kolmandal isikul on asjaomase isiku või nimetatud maksumaksja kapitalis oluline osalus, või tal on võimalik otseselt või kaudselt kumbagi otsustavalt mõjutada, või

3) sellel isikul või maksumaksjal on ärisuhete üle peetavatel läbirääkimistel võimalik teist poolt mõjutada viisil, mis põhineb ärisuhte välisel teguril, või kui ühel kahest on isiklik huvi tulu teenimise vastu teise poolt.

(3) Kui tekib vajadus vastavalt maksuseadustiku [Abgabenordnung] §‑le 162 hinnata lõikes 1 viidatud tulu, on sellise hindamise võrdluspunkt mõne muu sobiva võrdluspunkti puudumisel ettevõttesse investeeritud kapitali tootlus või kasumimarginaal, mida kogemus ja tegevus lubavad tavatingimustel eeldada.

(4) Ärisuhe lõigete 1 ja 2 tähenduses on lepinguõigusega reguleeritav ja tulul põhinev mis tahes suhe, mis ei ole kokku lepitud ühingulepingus ning on osa maksumaksja või temaga seotud isiku juures tegevusest, millele kohaldatakse tulumaksuseaduse [Einkommensteuergesetz] § 13, 15, 18 või 21 või mis mitteresidendist seotud isiku puhul on kohaldatavad siis, kui tegevus toimub Saksamaal.“
61

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 97/67 artikli 2 punkti 19 ja artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on vaidluse all põhikohtuasjades ja mis panevad kõigile autoveo, kaubaveo ja kullerposti ettevõtjatele kohustuse omada postiteenuste osutamise üldluba, juhul kui need õigusnormid on põhjendatud mõne selle direktiivi artikli 2 punktis 19 loetletud olulise nõudega ja järgivad proportsionaalsuse põhimõtet selles mõttes, et need on sobivad taotletava eesmärgi saavutamiseks ega lähe kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik – seda peab kontrollima eelotsusetaotlused esitanud kohus.
62

Erinevalt kohtuasjast, milles tehti 13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus FIRIN (C‑107/13, EU:C:2014:151), ei esine käesolevates kohtuasjades käibemaksupettuse juhtumeid. Sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohus võtnud seisukoha ja on tõendatud, et tarnijad on põhikohtuasjas vaidlusaluste ettemaksetega seotud käibemaksu riigikassale üle kandnud. Lisaks, kuna tarnijad oma maksejõuetuse tõttu ettemakseid ei tagasta, siis nende poolt riigikassale nimetatud ettemaksete kättesaamisel tasumisele kuuluvat käibemaksu ei korrigeerita vastavalt direktiivi 2006/112 artiklitele 65, 90 ja 123 nende koostoimes. Siit järeldub, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei too see, et soetajad kasutavad õigust samade ettemaksetega seotud käibemaks maha arvata, riigikassale kaasa vähimatki maksutulu saamata jäämise ohtu.
27

Neil asjaoludel otsustas Sø- og Handelsretten (mere- ja kaubanduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Millistest kriteeriumidest tuleb lähtuda selle hindamisel, kas ettevõtja käitumisele või tegevusele kohaldatakse nõukogu määruse nr 139/2004 artikli 7 lõikes 1 sätestatud keeldu (enne heakskiitmist elluviimise keeld), ja kas elluviimine selle sätte tähenduses eeldab, et nimetatud tegevus on osaliselt või tervikuna, faktiliselt või õiguslikult osa kontrolli tegelikust üleminekust või osalevate ettevõtjate järjepideva tegevuse ühendamisest, mis – eeldusel, et käibekünnised on ületatud – toob kaasa teavitamiskohustuse? 2. Kas käesolevas kohtuasjas käsitletava koostöölepingu ülesütlemine [eelotsusetaotluses] kirjeldatud asjaoludel kujutab endast elluviimistoimingut, millele kohaldatakse nõukogu määruse nr 139/2004 artikli 7 lõikes 1 sätestatud keeldu, ja millistest kriteeriumidest tuleks selle hindamisel sel juhul lähtuda? 3. Kas teisele küsimusele vastamisel omab tähtsust see, et koostöölepingu ülesütlemine on turgu konkurentsiõiguse aspektist märkimisväärselt mõjutanud või mitte? 4. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, palutakse selgitada, millistest kriteeriumidest ja millisest tõenäosuse tasemest tuleb [põhikohtuasjas] lähtuda selle üle otsustamisel, kas koostöölepingu ülesütlemine on turgu nii mõjutanud, ning kui suure tähtsusega on võimalus, et sellisel mõjul on muud põhjused.“
35

Itaalia Vabariik väidab käesolevas asjas, et arvestades asjaolu, et ESFi summasid tuleb kasutada sihtotstarbeliselt kindlaksmääratud kuluartiklite jaoks, ja seda, millist laadi ülesanded on pandud Lombardia maakonnale selles valdkonnas liidu õiguse kohaldamisel, on Euroopa Kohtu eelnev luba vajalik. Ta leiab veel, et fondide rahalistel vahenditel peab olema kohustuslik sihtotstarvet määrav seos konkreetsete kuluartiklitega selles mõttes, et vahendeid tuleb kasutada liidu poliitika elluviimiseks ja neid ei tohi kasutada muul eesmärgil. Seda seost ei lõhu nende vahendite üleandmine riigisisestele üksustele, keda sel juhul peetakse lihtsalt korraldusasutusteks. Ta leiab nimelt, et sihtotstarvet määrav seos rahaliste vahendite ja kuluartiklite vahel lakkab olemast alles siis, kui liidu taotletav eesmärk on täielikult saavutatud ja seega siis, kui summa läheb üle toetusesaaja vara hulka. Liikmesriigi asutused teevad koostööd liidu organite pädevusse kuuluva ülesande täitmisel töökorralduse mudeli järgi, mis näeb ette kaudse eelarve täitmise. Siit järeldub, et selle tegevusega ei täida liikmesriigi ametiasutused omaenda ülesannet, vaid täidavad oma seadusandliku ja halduspädevuse abil Euroopa Liidu ülesannet.
56

Konkreetsemalt tuleb üleminekupensioni saamise õiguse kaotamisega seoses rõhutada, et üleminekupensionide seaduse artiklist 16 nähtub, et õigus kõnealusele hüvitisele lõpeb päeval, mis eelneb vanaduspensioni saamise õiguse päevale; Euroopa Kohtule esitatud toimik aga ei sisalda midagi, mis võimaldaks välistada, et tegemist on varajase vanadushüvitisega määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti x tähenduses, sest üleminekupensioni maksmist jätkatakse pärast tavalisse vanaduspensioniikka jõudmist või seni, kuni üleminekupension asendatakse mõne teise vanadushüvitisega.
76

Nimelt tuleb märkida, et Üldkohus juhtis vaidlustatud kohtuotsuste punktides 45–49 tähelepanu kohtupraktikale, mis käesoleval juhul on asjakohane, et teha kindlaks, kas registreeringutaotluste esemeks oleva kaubamärgi kasutamine tähendaks varasema kaubamärgi maine ärakasutamist. Nende kohtuotsuste punktides 50 ja 51 analüüsis Üldkohus asjaomaste kaupade ja teenuste laadi ning seda, mil määral on need sarnased. Kõnealuste kohtuotsuste punktis 53 kinnitas ta apellatsioonikoja järeldusi, mis käsitlesid võimaliku seose, nimelt luksuskaupade sektorisse kuulumise tuvastamist varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja registreeringutaotluste esemeks oleva kaubamärgiga tähistatud kaupade ja teenuste vahel, nimelt kuulumist luksuskaupade sektorisse. Nimetatud kohtuotsuste punktis 54 kiitis Üldkohus heaks apellatsioonikoja järelduse, et on ülimalt tõenäoline, et kaubamärgi kasutamine tähendaks varasema kaubamärgi maine ärakasutamist, tuginedes seejuures vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaupade ja teenuste vahelisele seosele, varasema kaubamärgi märkimisväärsele mainele, nende kaubamärkide suurele sarnasusele ning varasema kaubamärgiga edasi antavale arenenud maitse ja sümboolsuse kuvandile. Kohtuasjas C‑86/16 P tehtud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 lisas Üldkohus, et registreeringutaotluses nimetatud teenused, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassidesse 35 ja 43, võib siiski määratleda veini tootmise ja müügi suhtes täiendavate teenustena.
82

Sellega seoses tuleb siiski tõdeda samamoodi, nagu seda tegi komisjon oma kirjalikes seisukohtades, et käesoleval juhul ei ilmne Euroopa Kohtule esitatud toimikust selgelt, millised on need Belgia õigus- ja haldusnormid või ohverduspüha riituste alased tavad, mis kuuluvad ELTL artikli 13 kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitamise ajal kehtivates Belgia õigusnormides on nimelt ette nähtud, et riituslik tapmine peab kohustuslikult toimuma määruse nr 853/2004 nõuetele vastavas tegevusloaga tapamajas. Seetõttu on ainsad usuriitusi käsitlevad liikmesriigi õigusnormid, mida võib puudutada selle eeskirja kohaldamine, mis on sätestatud määruse nr 1099/2009 artikli 4 lõikes 4 koostoimes määruse artikli 2 punktiga k, need, mis kehtisid kuni 4. juunini 2015, kui väljastati vaidlustatud ringkiri.
52

Lisaks tuleneb direktiivi 93/13 artikli 2 punkti c sõnastusest, et müüja või teenuste osutajana määratlemiseks on vaja, et asjaomane isik toimiks „eesmärkidel, mis on seotud tema kaubandus-, majandus- või kutsetegevusega“. Selle direktiivi artikli 2 punktis b on sätestatud, et mõiste „tarbija“ puudutab füüsilist isikut, kes käesoleva direktiiviga hõlmatavate lepingute raames toimib „eesmärkidel, mis ei ole seotud tema kaubandus-, majandus- ega kutsetegevusega“.
17

Kolmandaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesoleval juhul on tegemist ümbermärgistamisega. Ta on samal seisukohal kui apellatsioonikohus, et Junek Europ-Vertriebi paigaldatud vaidlusalune silt sisaldab olulist teavet impordiriigi keeles ja selle sildi tõttu võivad tarbijal tekkida kahtlused, et kolmas isik on varasemal turustamisetapil muutnud talle pakutavat kaupa ilma kaubamärgiomaniku loata nii, et see on mõjutanud kauba algset seisukorda.
46

Teiseks on kohus seoses neutraalse maksustamise põhimõttega, mis on liidu seadusandja tõlgendus võrdse kohtlemise üldpõhimõttest käibemaksu valdkonnas (26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus BB construct, C‑534/16, EU:C:2017:820, punkt 29), juba selgitanud, et meetmeid, mida liikmesriigid võivad võtta maksu nõuetekohaseks kogumiseks ja maksudest kõrvalehoidumise ärahoidmiseks, ei tohi kasutada nii, et need seavad kahtluse alla käibemaksu neutraalsuse (vt selle kohta 11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Rusedespred, C‑138/12, EU:C:2013:233, punktid 28 ja 29 ning seal viidatud kohtupraktika).
94

Ka nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 30, et neis kolmes varasemas otsuses olid EUIPO pädevad talitused leidnud, et üht varasemat kaubamärki oli hinnatud „suure hulga tõendite põhjal“ nii, et see on „väga mainekas vähemalt Prantsusmaal“, ja teine varasem kaubamärk „on mitme esitatud tõendi põhjal omandanud kasutamise käigus liidus hea maine“ ning see on „pikka aega ja intensiivselt“ toimunud kasutamise ja selle „laia tuntuse“ tõttu väga eristusvõimeline“. Euroopa Kohus tuvastas samuti, et teatavates otsustes on väga üksikasjalikult kirjeldatud tõendeid, mille põhjal ta järeldas, et varasematel kaubamärgid on mainekad.
66

Selle kohta tuleb tõdeda, et 17. juuli 2015. aasta e‑kirja sõnastusest, mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 21, selgub, et INEA teavitas Spliethoffi sõnaselgelt asjaolust, et tema „taotlus jäeti […] rahuldamata“. On tõsi, et INEA täpsustas, et menetlus, mille tulemusel tegi komisjon otsuse projektide valiku ja neile toetuste andmise kohta, oli veel pooleli. Sellegipoolest lisas ta, et „[e]batõenäolisel juhul, kui selle otsuse vastuvõtmine toob kaasa muudatusi, mis puudutavad Teie taotlust, teatatakse Teile sellest eraldi e‑kirjaga“. Spliethoff aga ei saanud seejärel selle kohta ühtegi e‑kirja ei INEA‑lt ega komisjonilt.
53

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 79/7, eelkõige selle artikli 4 lõike 1 esimest taanet koostoimes artikli 3 lõike 1 punkti a kolmanda taande ja artikli 7 lõike 1 punktiga a, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peab sugu vahetanud isik lisaks füüsiliste, sotsiaalsete ja psühholoogiliste kriteeriumide täitmisele vastama ka tingimusele, et ta ei ole abielus isikuga, kes on samast soost nagu tema soovahetuse järel omandatud sugu, et tal oleks õigus saada riiklikku vanaduspensioni alates pensionieast, mis on seadusega ette nähtud isikutele, kes on samast soost nagu tema omandatud sugu.
16

Otsuse artiklis 1 „Turustabiilsusreserv“ on sätestatud järgmist: „1. 2018. aastal moodustatakse [stabiilsusreserv], millesse lubatud heitkoguse ühikute (LHÜd) lisamine toimib alates 1. jaanuarist 2019. 2. 900 miljonit LHÜd, mis on maha arvatud ajavahemikul 2014‑2016 enampakkumisel müüdavate LHÜde arvust, nagu on sätestatud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 4 kohaselt määruses (EL) nr 176/2014, ei lisata 2019. ja 2020. aastal enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule, vaid need lisatakse [stabiilsusreservi]. 3. LHÜd, mida direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 7 kohaselt käitistele ei eraldata, ning LHÜd, mida sama direktiivi artikli 10a lõigete 19 ja 20 kohaldamise tõttu käitistele ei eraldata, lisatakse [stabiilsusreservi] 2020. aastal. Komisjon vaatab direktiivi 2003/87/EÜ kõnealuste eraldamata jäetud LHÜde suhtes läbi ning vajaduse korral esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku. 4. Komisjon avaldab igal aastal ringluses olevate LHÜde koguarvu järgmise aasta 15. maiks. […] 5. Igal aastal arvatakse liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde koguarvust maha selline arv LHÜsid, mis vastab 12%-le ringluses olevate LHÜde koguarvust, mis on käesoleva artikli lõike 2 kohaselt viimati avaldatud, ning need lisatakse [stabiilsusreservi] kõnealuse aasta 1. septembril algava 12‑kuulise ajavahemiku jooksul, välja arvatud juhul, kui [stabiilsusreservi] lisatavate LHÜde arv oleks väiksem kui 100 miljonit. Esimesel [stabiilsusreservi] toimimise aastal lisatakse 1. jaanuarist kuni 1. septembrini [stabiilsusreservi] viimati avaldatud andmete põhjal 8% ringluses olevate LHÜde koguarvust (esindades 1% iga kuu kohta). Ilma et see piiraks käesoleva lõike kohaselt maha arvatavate LHÜde koguarvu, ei võeta 31. detsembrini 2025 LHÜde koguarvu jaoks liikmesriikide osade kindlaksmääramisel arvesse direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 esimese lõigu punktis b osutatud LHÜsid. 6. Kui ringluses olevate LHÜde koguarv mis tahes aastal on väiksem kui 400 miljonit, vabastatakse [stabiilsusreservist] 100 miljonit LHÜd ja lisatakse need liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule. Juhul kui [stabiilsusreservis] on vähem kui 100 miljonit LHÜd, vabastatakse kõik [stabiilsusreservis] olevad LHÜd käesoleva lõike alusel. 7. Kui mis tahes aastal käesoleva artikli lõiget 6 ei kohaldata ja direktiivi 2003/87/EÜ artikli 29a kohaselt on võetud meetmeid, vabastatakse [stabiilsusreservist] 100 miljonit LHÜd ja lisatakse need liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule. Juhul, kui [stabiilsusreservis] on vähem kui 100 miljonit LHÜd, vabastatakse kõik [stabiilsusreservis] olevad LHÜd käesoleva lõike alusel. […]“
84

Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 80 märkis, on võimalik põhikohtuasjades kõne all oleva maksustamissüsteemi sisemist ühtsust säilitada, kui muu liikmesriigi kui Taani Kuningriigi residendist eurofondid, kes vastavad ligningslov’i §‑s 16 C sätestatud tingimustele, võivad saada kinnipeetava maksu vabastuse, tingimusel et Taani maksuhaldurid veenduvad nende fondidega täielikku koostööd tehes, et viimased maksavad maksu, mis on samaväärne maksuga, mida peavad Taani residendist § 16 C fondid selle sätte järgi välja arvutatud minimaalse jaotatava kasumi pealt kinnipeetava maksuna kinni pidama. Sellise maksuvabastuse kõnealustele eurofondidele niisugustel tingimustel andmine kujutaks endast vähem piiravat meedet, kui seda on praegune süsteem.
67

Niisiis nähtub määruse nr 469/2009 põhjendustest 2, 4, 5 ja 6, et Euroopa Liidu õiguslooja jaoks on kesksel kohal rahva tervise jätkuv parandamine teadusuuringute teel. Samuti on määruse nr 1901/2006 eesmärk, nagu nähtub selle põhjendusest 4, hõlbustada lastel kasutatavate ravimite väljatöötamist ja nende kättesaadavust ning tagada, et need ravimid on läbinud kõrge kvaliteediga eetilised teadusuuringud. Nagu määrusel nr 469/2009 on ka määruse nr 1901/2006 eesmärk rahva tervise parandamine ja eelkõige eriti haavatava elanikerühma kaitse.
57

Seetõttu tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2004/39 artikli 54 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et pädevate asutuste valduses olevat teavet, mis võis olla ärisaladus, kuid on vähemalt viis aastat vana, peetakse põhimõtteliselt aja möödumise tõttu vananenuks ja seepärast enam mitte salajaseks, välja arvatud juhul, kui sellele tuginev isik tõendab erandkorras, et vaatamata teabe vanusele on see endiselt oluline tema või mõne kolmanda isiku ärialase seisundi jaoks. Need kaalutlused ei kehti nende asutuste valduses oleva teabe kohta, mille konfidentsiaalsust võib põhjendada muude põhjustega kui nende tähtsus asjaomaste äriühingute ärialase seisundi jaoks.
67

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2008/115 – koostoimes direktiiviga 2005/85 ning lähtudes mittetagasisaatmise põhimõttest ja õigusest tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on sätestatud harta artiklis 18, artikli 19 lõikes 2 ja artiklis 47 – tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui direktiivi 2008/115 artikli 6 lõike 1 alusel tehakse tagasisaatmisotsus kolmanda riigi kodaniku suhtes, kes on esitanud rahvusvahelise kaitse taotluse, juba alates hetkest, mil vastutav asutus jätab selle taotluse rahuldamata, või kumuleeruvalt koos sellega samas haldusaktis, ja seega enne selle rahuldamata jätmise peale esitatud kaebuse üle otsuse tegemist, eelkõige tingimusel, et asjaomane liikmesriik tagab, et kõik tagasisaatmisotsuse õiguslikud tagajärjed oleksid peatatud kuni selle õiguskaitsevahendi üle otsuse tegemiseni, et taotlejal oleksid sellel ajavahemikul kõik need õigused, mis tulenevad direktiivist 2003/9, ning et ta saaks tugineda kõigile pärast tagasisaatmisotsuse tegemist aset leidnud asjaolude muudatustele, mis oma olemuselt võivad oluliselt mõjutada huvitatud isiku olukorra hindamist seoses direktiiviga 2008/115, eelkõige direktiivi artikliga 5, kuid selle asjaolu kontrollimine on liikmesriigi kohtu ülesanne.
48

Lõpuks, mis puudutab tingimust riigikassale kinnisvara omandiõiguse üleandmise hetkel tegutseda „maksukohustuslasena“, millele vaidles vastu kohalik omavalitsusüksus, tuginedes käibemaksudirektiivi artikli 13 lõike 1 esimesele lõigule, siis väärib märkimist, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et ametivõimu tegevus selle sätte tähenduses on avalik-õiguslike organisatsioonide tegevus neile omase õiguskorra raames, välja arvatud tegevus, mida nad teostavad võrdsetel õiguslikel tingimustel eraõiguslike ettevõtjatega (16. septembri 2008. aasta kohtuotsus Isle of Wight Council jt, C‑288/07, EU:C:2008:505, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika). Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see tingimus on tema menetletavas kohtuasjas täidetud.