Keywords

Summary



Keywords

1. Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Suhkur – Suhkrutööstuse ümberkorraldamise ajutine kava – Ajutine ümberkorraldusmakse, mida ettevõtjad peavad tasuma

(Nõukogu määrus nr 320/2006, artikli 1 lõike 3 teine lõik ja artikkel 11)

2. Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Suhkur – Suhkrutööstuse ümberkorraldamise ajutine kava – Ajutine ümberkorraldusmakse, mida ettevõtjad peavad tasuma

(EÜ artikkel 37, nõukogu määrus nr 320/2006, artikkel 11)

3. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Määrus, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks

(EÜ artikkel 253, nõukogu määrus nr 320/2006, põhjendus 2 ja artikli 1 lõike 3 teine ja üheteistkümnes lõik)

4. Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Suhkur – Suhkrutööstuse ümberkorraldamise ajutine kava – Ajutine ümberkorraldusmakse, mida ettevõtjad peavad tasuma

(Nõukogu määrus nr 320/2006, artikkel 11)

5. Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Suhkur – Suhkrutööstuse ümberkorraldamise ajutine kava – Ajutine ümberkorraldusmakse, mida ettevõtjad peavad tasuma

(Nõukogu määrus nr 320/2006, artikkel 11)

Summary

1. Määruse nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et ajutine makse tuleb tervikuna sisse nõuda, isegi kui ümberkorraldusfondis esineb tulude ülejääk.

Nimelt näeb esiteks selle artikli 11 lõige 1 ette, et ettevõtjad, kellele on eraldatud kvoot, maksavad iga turustusaasta kohta ajutist makset, mille suurus on sama artikli lõikes 2 kindlaks määratud turustusaastatele 2006/2007, 2007/2008 ja 2008/2009. Teiseks tuleb märkida, et liidu seadusandja nägi ette võimaluse, et ajutisest maksest tulenevatest tuludest tekib ülejääk, võrreldes ümberkorraldusmeetmete rahastamisega seotud kuludega, milleks see makse on mõeldud, ning on sätestanud sama määruse artikli 1 lõike 3 teises lõigus, et mis tahes summa, mis jääb ümberkorraldusfondi pärast viidatud kulude rahastamist, eraldatakse Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondile (EAGF). Seega ilmneb selle artikli 11 sõnastusest ning määruse nr 320/2006 ülesehitusest selgelt, et asjassepuutuvad ettevõtjad peavad tasuma ajutist makset kõigi käsitletud turustusaastate eest ja terves ulatuses.

(vt punktid 20–22 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Määruse nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, artikkel 11 ei ole vastuolus pädevuse andmise põhimõttega.

Olles suunatud ühenduse suhkrutööstuse ümberkorraldamise abistamiseks, on ajutise ümberkorraldusmakse, mida ettevõtjad peavad viidatud artikli 11 alusel tasuma, sissenõudmine ühise põllumajanduspoliitika meede, mis on nõuetekohaselt EÜ artikli 37 põhjal võetud. Asjaolu, et sellise mitmeaastase ajutise ümberkorralduskava lõppedes tekib tulude ülejääk ja et see ülejääk eraldatakse määruse nr 320/2006 artikli 1 lõike 3 teise lõigu alusel Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondile (EAGF), ei sea kahtluse alla Euroopa seadusandja pädevust võtta sellist meedet ega võta ka selliselt meetmelt tema põllumajandusliku meetme laadi. Nimelt on võimalik ülejääk endiselt suunatud üksnes ühise põllumajanduspoliitika meetmete rahastamiseks.

(vt punktid 29, 30, 32, 33 ja resolutsiooni punkt 2)

3. Määruse nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, artiklis 11 ei ole eiratud põhjendamiskohustust.

Vastab tõele, et selle kava finantseerimiskorda käsitlev põhjendus 2 ei selgita, miks mis tahes summa, mis jääb ümberkorraldusfondi pärast kulude rahastamist, tuleb eraldada Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondile (EAGF), nagu näeb ette selle määruse artikli 1 lõike 3 teine lõik. Siiski oli selle akti seaduslikkuse hindamiseks asjakohasel kuupäeval seega ootuspärane üksnes see, et pärast ümberkorralduskulutuste teostamist esineb ümberkorraldusfondis võimalik ülejääk. Seega tehti otsus eraldada see ülejääk EAGF-ile, mille osaks on ümberkorraldusfond, üksnes tehnilistel põhjustel, mistõttu spetsiifilist põhjendust ei saa nõuda.

(vt punktid 37–39 ja resolutsiooni punkt 2)

4. Määruse nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, artiklit 11 ja selle alusel ajutise summa sissenõudmist ei saa lugeda proportsionaalsuse põhimõtet rikkuvaks.

Nimelt, kui liidu seadusandja peab hindama vastuvõtmisele tuleva õigusakti tulevast mõju, ehkki seda mõju ei saa täpselt ette näha, siis saab seadusandja hinnangut kontrollida üksnes siis, kui see näib olevat ilmselgelt ekslik, võttes arvesse neid asjaolusid, mis olid seadusandjale käsitletud õigusakti vastuvõtmise hetkel kättesaadavad. See ajutine makse määrati kindlaks selle määrusega loodud ümberkorralduskava tulevase mõju põhjal, ilma et seda mõju oleks võinud täpselt ette näha. Kui selgus, et kulude ja nende katmiseks vajalike tulude hindamine ei olnud ilmselgelt ekslik, arvestades asjaolusid, mis olid ühenduse seadusandjale määruse nr 320/2006 vastuvõtmise hetkel kättesaadavad, ning ülejäägi suurus ei ole üks asjaoludest, millest piisaks sellise vea olemasolu tõendamiseks, siis ei ilmne, et ajutise makse kehtestamine oli ilmselgelt sobimatu, et saavutada taotletud eesmärk rahastada tootjate poolt nimetatud ajutist korda.

(vt punktid 45, 46, 48, 50, 51 ja resolutsiooni punkt 2)

5. Määruse nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, artikli 11 lõikes 2 ette nähtud ajutise makse sissenõudmisel turustusaasta 2008/2009 eest – vaatamata ülejäägi esinemisele ümberkorraldusfondis – ei puudunud kehtiv õiguslik alus. Järelikult ei ole see liidu alusetu rikastumine, mis võib olla kehtivaks aluseks tagastamishagile, ning igal juhul ei saa sellele viidata, et hinnata nimetatud artikli 11 kehtivust, kuivõrd see kujutab endast kõnealuse sissenõudmise õiguslikku alust. Nimelt on liidu alusetul rikastumisel tugineva tagastamishagi rahuldamiseks vaja tõendada liidu rikastumist, mis toimus ilma kehtiva aluseta, ja selle rikastumisega seotud hageja vaesumist.

(vt punktid 53, 54 ja resolutsiooni punkt 2)