KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JULIANE KOKOTT

esitatud 4. juunil 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑591/16 P

H. Lundbeck A/S

ja

Lundbeck Ltd

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Konkurents – Keelatud kokkulepped (ELTL artikkel 101 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikkel 53) – Antidepressandid – Patendivaidluste kompromissiga lahendamise kokkulepped, mille on sõlminud patendiomanikust originaalravimite tootja ja geneeriliste ravimite tootjad – Mõiste „potentsiaalne konkurents“ – Mõiste „eesmärgil põhinev konkurentsipiirang“ – Trahvid – Käitumise konkurentsivastase laadi ootuspärasus – Müügitulu, mida tuleb trahvisumma arvutamisel arvesse võtta

Sisukord

I. Sissejuhatus II. Vaidluse taust A. Faktilised asjaolud ja haldusmenetlus 1. Asjaomane toode ja asjasse puutuvad patendid 2. Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel sõlmitud lepingud 3. Komisjoni otsus B. Menetlus Üldkohtus III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded IV. Õiguslik hinnang A. ELTL artikli 101 rikkumise esinemine (apellatsioonkaebuse esimene kuni neljas väide) 1. Potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel (apellatsioonkaebuse neljas väide) a) Väidetav õiguslike tõkete olemasolu tsitalopraami turule sisenemisel, milleks olid Lundbecki patendid b) Väidetavad vead, mis Üldkohus tegi nende tõendite hindamisel, mille komisjon esitas, et tõendada potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel c) Apellantide argumendid, millega soovitakse tõendada potentsiaalse konkurentsisuhte väidetavat puudumist Lundbecki ja iga asjaomase geneeriliste ravimite tootja vahel 2. Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vaheliste lepingute kvalifitseerimine eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks (apellatsioonkaebuse esimene kuni kolmas väide) a) Niisuguste lepingute kvalifitseerimine eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks, mis ei ületa patendi ulatust (apellatsioonkaebuse esimene väide) 1) Riski asümmeetria Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel 2) „Vastupidine stsenaarium“ 3) Vaidlustamise keelavate tingimuste puudumine vaidlusalustes lepingutes 4) Patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepete eest määratud karistuse väidetav uudsus 5) Järeldus b) Väidetav viga, mis seisneb Üldkohtu järelduses, et kuuest lepingust viis ületasid Lundbecki patentide ulatuse (apellatsioonkaebuse teine väide) c) Väidetav viga, mis seisneb selles, et mõni vaidlusalune leping kvalifitseeriti eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks, isegi eeldusel, et see ületas vaidlusaluste patentide ulatuse (apellatsioonkaebuse kolmas väide) B. Trahvid (apellatsioonkaebuse viies ja kuues väide) 1. Trahvidega nõustumine Üldkohtu poolt (apellatsioonkaebuse viies väide) a) Trahvi määramiseks nõutav „süü tase“ b) Küsimus, kas Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla c) Õiguskindluse põhimõte ja tagasiulatuva jõu keelu põhimõte 2. Trahvisummade arvutamise meetodiga nõustumine Üldkohtu poolt (apellatsioonkaebuse kuues väide) a) Trahvisummade arvutamisel arvesse võetud Lundbecki müük b) Trahvisummade arvutamisel aluseks võetud raskusaste C. Järeldus V. Kohtukulud VI. Ettepanek

I. Sissejuhatus

1. Konkurentsi ja intellektuaalomandiõiguste vahel on teatav pinge sageli vältimatu, sest teadus- ja arendustegevuse õhutamiseks annavad need õigused leiutajatele teatavad ainuõigused. See on ka patendiõiguse põhimõte. Tehnilise progressi ja üldise majandusarengu edendamiseks peavad leiutised teatud aja möödudes, patendiõiguste kehtivuse lõppedes, siiski muutuma vabalt kasutatavaks, et igaüks saaks neid kasutada.

2. See viimane aspekt on eriti oluline ravimite valdkonnas, kus uuringute edendamine originaalravimite tootja poolt tuleb ühitada üldise huviga geneeriliste ravimite turuleviimise vastu, mis kergendab haigekassade rahalist koormust ning aitab ära hoida tarbetuid katseid inimeste ja loomadega. ( 2 )

3. Kuigi patendi kehtivusajal on omanikul küll ainuõigus kasutada oma leiutist toodete tootmiseks ja esmakordseks turuleviimiseks ning õigus esitada vastuväiteid iga rikkumise peale, ( 3 ) ei kaitse patent hagi vastu, mis on esitatud patendi kehtivuse vaidlustamiseks. ( 4 ) Seega on konkurentidevahelised patendivaidlused osa tavapärasest konkurentsist valdkondades, kus sellised ainuõigused on olemas, ( 5 ) ning see vastab levinud praktikale lahendada või ennetada selliseid vaidlusi kompromisskokkulepete abil.

4. Nagu Euroopa Komisjon käesolevas menetluses vaidlusaluses otsuses ise tunnistab, ( 6 ) ei ole sellised patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepped iseenesest kuidagi õigusvastased ning võivad olla üldistes huvides isegi vahend vahendite säästmiseks ja majandusarengu edendamiseks. Patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepped muutuvad probleemseks, kui need lähevad vastuollu konkurentsieeskirjadega sellepärast, et nende eesmärk ei ole tegelikult mitte lahendada patendikonflikti, vaid vältida või lükata edasi potentsiaalsete konkurentide turuletulekut.

5. Komisjoni arvamuse kohaselt, mida Üldkohus käesoleva apellatsioonkaebusega vaidlustatud kohtuotsuses kinnitas, ( 7 ) oli see aga just nii kuue lepinguga, mis puudutasid antidepressant tsitalopraami ja mille originaalravimite tootja Lundbeck sõlmis mitme geneeriliste ravimite tootjaga. Lundbeck väidab oma apellatsioonkaebuses vastupidi, et see analüüs põhineb mitmel õigusnormi rikkumisel ja et kõnealuste lepingute eest ei saanud konkurentsiõiguse alusel karistust määrata.

6. Käesolev kohtuasi asetub seega selle asja konteksti, milles tehti Euroopa Kohtu 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt ( 8 ) – milles Euroopa Kohus tõi välja kriteeriumid, mis peavad olema täidetud, et ravimipatendi omaniku ja geneeriliste ravimite tootja vaheline vaidluse lahendamise kompromisskokkulepe oleks vastuolus liidu konkurentsiõigusega – ning Euroopa Kohtus praegu pooleliolevate nn Servier’ kohtuasjade konteksti –, milles komisjon leidis, et patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepped kujutavad endast liidu konkurentsiõiguse rikkumisi. ( 9 )

II. Vaidluse taust

A. Faktilised asjaolud ja haldusmenetlus

7. H. Lundbeck A/S on Taani õiguse alusel asutatud äriühing, mis kontrollib äriühingute kontserni, kuhu kuulub ka Lundbeck Ltd ja mille asukoht on Ühendkuningriigis (edaspidi koos „Lundbeck“ või „apellandid“) ning mis on spetsialiseerunud kesknärvisüsteemi haiguste, sealhulgas depressiooni ravis kasutatavate farmaatsiatoodete arendamisele ja turustamisele. ( 10 )

1. Asjaomane toode ja asjasse puutuvad patendid

8. Lundbecki toodete hulka kuulub antidepressant, mis sisaldab toimeainena tsitalopraami. Lundbeck sai kõigepealt patendid sellele ravimi toimeainele endale ning alküülimis- ja tsüanaatimisprotsessile. Mis puudutab Euroopa Majanduspiirkonda (edaspidi „EMP“), siis nendest algsetest patentidest ja kui oli, siis täiendava kaitse tunnistustest ( 11 ) tulenev kaitse lõppes ajavahemikus 1994. aastast (Saksamaa) kuni 2003. aastani (Austria). Konkreetselt Ühendkuningriigi puhul aegusid algsed patendid 2002. aasta jaanuaris. ( 12 )

9. Aja jooksul arendas Lundbeck tsitalopraami tootmiseks välja muid tõhusamaid protsesse, mille jaoks ta taotles ja sageli ka sai patendid mitmes EMP riigis ning Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) patendikoostöölepingu alusel ja Euroopa Patendiametilt (EPO). Eelkõige sai Lundbeck ajavahemikus 2001–2003 patendid tsitalopraami tootmisele meetodite abil, milles kasutatakse vastavalt amiidi ja joodi, ning tsitalopraami tootmisele kristallimise ja õhukeseks kihiks destilleerimise meetodil (edaspidi „vaidlusalused patendid“). ( 13 )

10. Lõpuks plaanis Lundbeck 2002. aasta lõpuks või 2003. aasta alguseks välja lasta uue depressiooniravimi Cipralex, mille toimeaine on estsitalopraam (või S‑tsitalopraam). Uus ravim oli mõeldud samadele patsientidele kui need, keda raviti Lundbecki patenditud ravimiga Cipramil, mille toimeaine on tsitalopraam. Estsitalopraam kui toimeaine oli kaitstud patentidega, mis kehtisid vähemalt 2012. aastani. ( 14 )

2. Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel sõlmitud lepingud

11. Lundbeck sõlmis 2002. aastal kuus tsitalopraami puudutavat lepingut (edaspidi „vaidlusalused lepingud“) nelja ettevõtjaga, kes tegelevad geneeriliste ravimite tootmise või müügiga (edaspidi „geneeriliste ravimite tootjad“).

12. Esiteks sõlmis Lundbeck Inglise ettevõtjaga Generics UK Ltd, keda Merck KGaA kontrollis Merck Generics Holding GmbH kaudu (edaspidi koos „Merck (GUK)“) ühe lepingu, mis hõlmas Ühendkuningriigi territooriumi, jõustus 24. jaanuaril 2002 ja lõppes 1. novembril 2003. See leping nägi sisuliselt ette, et Merck (GUK) tarnib oma geneerilise tsitalopraami laovarud Lundbeckile ning et Lundbeck müüb Merck (GUK)‑le tsitalopraami edasimüümiseks Ühendkuningriigis ja teeb Merck (GUK)‑le märkimisväärseid väärtuse ülekandeid. Kokku kandis Lundbeck kogu lepingu kehtivusaja jooksul Merck (GUK)‑le üle 19,4 miljoni euro suuruse summa. ( 15 )

13. Lundbeck sõlmis Merck (GUK)‑ga ka ühe teise lepingu, mis hõlmas EMP‑d, jõustus 22. oktoobril 2002 ja lõppes 22. oktoobril 2003. Viimati nimetatud lepingu kohaselt pidi Lundbeck Merck (GUK)‑le maksma 12 miljonit eurot, mille eest viimane kohustus mitte müüma ega tarnima tsitalopraami sisaldavaid farmaatsiatooteid EMP territooriumil (välja arvatud Ühendkuningriik) ning tegema kõik mõistlikud jõupingutused selleks, et Natco Pharma Ltd, kes on tema tsitalopraami toimeaine tootja, lõpetaks EMP‑s tsitalopraami või tsitalopraami sisaldavate toodete tarnimise lepingu kehtivusajal. ( 16 )

14. Teiseks sõlmis Lundbeck Arrow Generics Ltd ja Resolution Chemicals Ltd‑ga, keda kontrollis Arrow Group A/S (edaspidi koos „Arrow“), ühe lepingu, mis hõlmas Ühendkuningriigi territooriumi, jõustus 24. jaanuaril 2002 ja lõppes 20. oktoobril 2003. Lepingus oli sisuliselt ette nähtud, et Arrow kohustub mitte tootma, müüma või kasutama tsitalopraami, mida Lundbeck peab oma intellektuaalomandiõiguste rikkumiseks, ja seda vastutasuks Lundbecki poolt 6,8 miljoni naelsterlingi (GBP) suuruse väärtuse ülekandmise eest ning et Arrow tarnib oma tsitalopraami varud Lundbeckile. ( 17 )

15. Lundbeck sõlmis Arrow’ga ka ühe teise lepingu, mis puudutas Taani territooriumi, jõustus 3. juunil 2002 ja lõppes 1. aprillil 2003. Selle lepingu kohaselt nõustus Arrow lõpetama tsitalopraami sisaldavate toodete igasuguse importimise, valmistamise, tootmise, müümise või muu turustamise, millega Lundbecki hinnangul rikuti Lundbecki intellektuaalomandiõigusi, ja seda vastutasuks 500000 Ameerika Ühendriikide dollari (USD) suuruse väärtuse ülekandmise eest Lundbecki poolt ning Lundbeck ostis Arrow’ tsitalopraami varud ära hinnaga 147000 USA dollarit. ( 18 )

16. Kolmandaks sõlmis Lundbeck lepingu Alpharma ApS-iga, mille ärinimi muudeti hiljem Xellia Pharmaceuticals ApS-iks ja mida kontrollis Alpharma Inc., mida omakorda kontrollis A.L. Industrier AS (edaspidi koos „Alpharma“). Leping jõustus 22. veebruaril 2002 ja lõppes 30. juunil 2003, see puudutas kõiki Euroopa Liidu liikmesriike, Norrat ja Šveitsi ning nägi sisuliselt ette, et Alpharma ja tema tütarettevõtjad tühistavad ja lõpetavad tsitalopraami sisaldavate farmaatsiatoodete igasuguse importimise, tootmise või müümise ning hoiduvad sellest vastutasuks Lundbecki poolt 12 miljoni USA dollari ülekandmise eest ning et Alpharma tarnib Lundbeckile oma geneerilise tsitalopraami varud. ( 19 )

17. Lõpuks ja neljandaks sõlmis Lundbeck Ranbaxy Laboratories Ltd ja Ranbaxy (UK) Ltd-ga (edaspidi koos „Ranbaxy“) lepingu, mis jõustus 16. juunil 2002 ja lõppes 31. detsembril 2003, hõlmas EMP territooriumi ning nägi sisuliselt ette, et Ranbaxy tühistab ja lõpetab tsitalopraami tootmise või müümise ja loobub sellest Lundbeckilt saadava 9,5 miljoni USA dollari suuruse makse eest ning et Lundbeck müüb Ranbaxyle tsitalopraami tablette 40‑protsendilise hinnaalandusega tehasehinnast müümiseks Ühendkuningriigi turul. ( 20 )

3. Komisjoni otsus

18. Komisjon leidis vaidlusaluses otsuses, et vaidlusaluste lepingute eesmärk oli geneeriliste ravimite tootjad kokkulepitud aja jooksul Lundbecki poolt neile tehtavate maksete abil turult kõrvaldada. Seetõttu kvalifitseeris komisjon need lepingud eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks ning määras Lundbeckile ja nende lepingute teistele osalistele trahvid.

19. Arvestades, et Lundbecki osas leidis komisjon, et kuus lepingut tõid kaasa neli eraldiseisvat rikkumist, määras ta Lundbeckile neli eraldi trahvi. Lundbeck A/S-ile kogusummas 93766000 eurot määratud trahv, millest 5306000 eurot solidaarselt Lundbeck Ltd-ga, koosneb järgmisest: – 19893000 eurot, millest 5306000 eurot solidaarselt Lundbeck Ltd-ga, kahe Merck (GUK)‑iga sõlmitud lepingu eest, mis loeti üheks vältavaks rikkumiseks ajavahemikul 24. jaanuarist 2002 kuni 1. novembrini 2003; – 12951000 eurot kahe Arrow’ga sõlmitud lepingu eest, mis loeti üheks vältavaks rikkumiseks ajavahemikul 24. jaanuarist 2002 kuni 20. oktoobrini 2003; – 31968000 eurot Alpharmaga sõlmitud lepingu eest, mida peeti rikkumiseks ajavahemikul 22. veebruarist 2002 kuni 30. juunini 2003, – ning 28954000 eurot Ranbaxyga sõlmitud lepingu eest, mida peeti rikkumiseks ajavahemikul 16. juunist 2002 kuni 31. detsembrini 2003. ( 21 )

B. Menetlus Üldkohtus

20. Lundbeck esitas 30. augustil 2013 Üldkohtule hagi, milles palus vaidlusaluse otsuse tühistada ja teise võimalusena talle määratud trahvid tühistada või neid vähendada. Lundbecki nõuete toetuseks astus Üldkohtus menetlusse European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (edaspidi „EFPIA“).

21. Üldkohus jättis hagi vaidlustatud kohtuotsusega tervikuna rahuldamata ning jättis Lundbecki kohtukulud tema enda kanda ja mõistis temalt välja komisjoni kohtukulud, EFPIA kohtukulud jäeti tema enda kanda.

III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

22. Lundbeck esitas 18. novembril 2016 vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse, kusjuures EFPIA toetab endiselt tema nõudeid.

23. Samal ajal esitasid vaidlusaluse otsuse teised adressaadid apellatsioonkaebused ka Üldkohtu otsuste peale, millega jäeti rahuldamata nende hagid selle otsuse peale, ( 22 ) ning otsustati, et kõiki neid apellatsioonkaebusi menetletakse koordineeritult.

24. Euroopa Kohtu presidendi 13. detsembri 2016. aasta määrusega Lundbeck vs. komisjon ( 23 ) otsustati vaidlusaluse otsuse konfidentsiaalset versiooni käsitleda EFPIA suhtes konfidentsiaalsena.

25. Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik esitas 10. märtsil 2017 avalduse käesolevasse apellatsioonimenetlusse astumiseks komisjoni nõuete toetuseks. Euroopa Kohtu presidendi 5. juuli 2017. aasta määrusega Lundbeck vs. komisjon ( 24 ) rahuldati Ühendkuningriigi menetlusse astumise avaldus ja otsustati vaidlusaluse otsuse konfidentsiaalset versiooni käsitada selle liikmesriigi suhtes konfidentsiaalsena.

26. Pärast seda, kui erinevad menetlusosalised olid esitanud kõik menetlusdokumendid, lõpetati 13. novembril 2017 käesolevas kohtuasjas menetluse kirjalik osa, kusjuures kõik need menetlusdokumendid moodustavad ilma lisade, vaidlustatud kohtuotsuse ja vaidlusaluse otsuseta ligi 300 lehekülge, ületades eelkõige Lundbecki ja komisjoni menetlusdokumentide poolest suuresti mahu, mida soovitavad praktilised juhised pooltele seoses Euroopa Kohtule esitatavate kohtuasjadega.

27. Euroopa Kohtu 27. novembri 2018. aasta otsusega määrati käesolev kohtuasi neljandale kojale, kes teeb otsuse pärast kohtuistungit suuliste seisukohtade ärakuulamiseks, mis on ühine viie teise apellatsioonkaebusega Üldkohtu otsuste peale, millega jäeti rahuldamata vaidlusaluse otsuse peale esitatud hagid. ( 25 )

28. Lundbeck palub Euroopa Kohtul: – tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna või osaliselt; – tühistada vaidlusalune otsus teda puudutavas osas või teise võimalusena tühistada talle määratud trahvid või kolmanda võimalusena vähendada oluliselt nende trahvide summat; – mõista komisjonilt välja Lundbecki apellatsioonimenetluses ja Üldkohtu menetluses kantud kohtukulud ja muud kulud; – vajaduse korral suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse otsuse tegemiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele; – võtta kõik muud meetmed, mida Euroopa Kohus peab sobivaks.

29. EFPIA palub Euroopa Kohtul: – rahuldada apellatsioonkaebus tervikuna või osaliselt; – vajaduse korral suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse otsuse tegemiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele; – mõista komisjonilt välja EFPIA kohtukulud apellatsioonimenetluses ja Üldkohtu menetluses.

30. Komisjon palub Euroopa Kohtul: – jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata ja – mõista kohtukulud välja apellantidelt.

31. Ühendkuningriik palub Euroopa Kohtul: – jätta Lundbecki apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata.

32. Poolte seisukohad ja vastused Euroopa Kohtu küsimustele kuulati ära 24. jaanuaril 2019 toimunud ühisel kohtuistungil.

33. Euroopa Kohus tegi 30. jaanuaril 2020 otsuse kohtuasjas Generics (UK) jt ( 26 ). 7. veebruaril 2020 andsin ma Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62 lõike 1 alusel käesoleva menetluse osalistele võimaluse esitada kirjalikult oma seisukoht selle kohtuotsuse võimaliku mõju kohta käesolevas kohtuasjas esitatud väidetele, mis puudutavad potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja vaidlusaluste lepingute osalistest geneeriliste ravimite tootjate vahel ning nende lepingute eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks kvalifitseerimisele. Vastused sellele küsimusele saabusid Euroopa Kohtusse 6. märtsil 2020.

IV. Õiguslik hinnang

34. Apellandid kritiseerivad oma apellatsioonkaebuses esitatud väidetes Üldkohtu järeldusi nii ELTL artikli 101 rikkumise esinemise (punkt A) kui ka komisjoni määratud trahvi sobivuse küsimuses (punkt B).

A. ELTL artikli 101 rikkumise esinemine (apellatsioonkaebuse esimene kuni neljas väide)

35. ELTL artikli 101 rikkumise esinemise kohta väidavad apellandid esiteks oma esimeses kuni kolmandas väites, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta nõustus komisjoni järeldusega, et vaidlusalused lepingud kujutasid endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid. Teiseks kinnitavad apellandid oma neljandas väites, et Üldkohus eksis, kui nõustus komisjoni hinnanguga, mille kohaselt oli Lundbeckil ja geneeriliste ravimite tootjatel lepingute sõlmimise hetkel potentsiaalne konkurentsisuhe.

36. Et ELTL artikkel 101 on kohaldatav üksnes konkurentsile avatud sektorites, eeldab ettevõtjatevahelise kokkuleppe kvalifitseerimine konkurentsi piirava eesmärgiga kokkuleppeks niisuguse konkurentsi olemasolu, mida on võimalik piirata. ( 27 ) Seega tuleb tagapool kõigepealt käsitleda apellantide väidet potentsiaalse konkurentsi olemasolu kohta Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel (punkt 1), enne kui hakata analüüsima väiteid, mis puudutavad vaidlusaluste lepingute kvalifitseerimist eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks (punkt 2).

1. Potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel (apellatsioonkaebuse neljas väide)

37. Apellantide neljas väide koosneb mitmest osast.

38. Kõigepealt väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, jättes tähelepanuta asjaolu, et Lundbecki patendid kujutasid endast tsitalopraami turule sisenemise õiguslikke tõkkeid, mis välistasid igasuguse konkurentsisuhte Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel (vt punkt a tagapool).

39. Edasi väidavad apellandid, et Üldkohus tegi vigu nende tõendite hindamisel, mille komisjon esitas, et tõendada potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja nende tootjate vahel (vt allpool punkt b).

40. Lõpuks esitavad apellandid argumendid, mille eesmärk on tõendada, et Üldkohus nõustus ekslikult komisjoni järeldustega küsimuses, kas Lundbecki ja iga asjaomase geneeriliste ravimite tootja vahel valitses potentsiaalne konkurentsisuhe (vt allpool punkt c).

a) Väidetav õiguslike tõkete olemasolu tsitalopraami turule sisenemisel, milleks olid Lundbecki patendid

41. Apellantide ja EFPIA sõnul rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ei tunnistanud, et Lundbecki patendid kujutasid nende kehtivuse eelduse tõttu endast õiguslikke tõkkeid, mis takistasid geneeriliste ravimite tootjate turuletulekut ning seeläbi ka igasuguse potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja nende tootjate vahel. Geneerilise ravimi nn riskiga turule viimise võimalust – mille peale võib originaalravimi tootja esitada patendist tulenevate õiguste rikkumise hagi, väites, et patendist tulenevad õigused, mis seda ravimit veel kaitsevad, ei võimalda geneerilisi ravimeid turule viia – ei saa nende arvates pidada tegelikuks ja konkreetseks võimaluseks turule siseneda. Seega, kui tegemist on ainuõigustega, tuleb tõendada, et ettevõtjatel, kelle võib kvalifitseerida potentsiaalseteks konkurentideks, oleks olnud võimalus turule seaduslikult siseneda, st rikkumata sellel turul tegutsevate ettevõtjate võimalikke patendist tulenevaid õigusi. Et aga Üldkohus ei nõudnud komisjonilt selle tõendamist, et geneeriliste ravimite tootjad oleksid saanud turule tulla Lundbecki patente rikkumata, rikkus Üldkohus järelikult tõendamiskoormist käsitlevaid norme.

42. Komisjon väidab kõigepealt vastu, et mõnda vaidlusalust patenti ei olnud veel antud, vaid need olid teatavate vaidlusaluste lepingute sõlmimise hetkel veel taotluse esitamise või pädevates ametiasutustes menetlemise staadiumis. ( 28 )

43. Seda vastuväidet ei ole siiski vaja põhjalikumalt käsitleda, sest nii või teisiti ei saa nõustuda apellantide argumendiga, et vaidlusalused patendid kujutasid endast ületamatuid õiguslikke tõkkeid geneeriliste ravimite tootjate turuletulekul, isegi kui need patendid olid vaidlusaluste lepingute sõlmimise ajal juba antud.

44. Nii lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses Lundbecki vastava argumendi tagasi, tõdedes eelkõige, et see põhineb ekslikul eeldusel, et ei olnud mingit kahtlust, et kõnealused patendid olid kehtivad ja et iga konkureeriva geneerilise tootega rikuti patendist tulenevaid õigusi. Üldkohus märkis, et kuigi patent eeldatakse tõesti kehtivat seni, kuni pädev ametiasutus või kohus on patendi sõnaselgelt tühistanud või kehtetuks tunnistanud, ei saa niisugune kehtivuse eeldus olla võrdväärne toodete õigusvastasuse eeldusega niisuguste geneeriliste ravimite puhul, mis on õiguspäraselt turule viidud ja mille puhul patendiomanik leiab, et nendega rikutakse patendist tulenevaid õigusi. Riskiga turuleviimine ei ole seega iseenesest õigusvastane ning just vastupidi Lundbeck peab geneeriliste ravimite turuleviimise korral tõendama, et nendega on rikutud ühte või teist tema meetodipatenti, ning lükkama ümber geneeriliste ravimite tootjate võimalikud vastuväited, et need patendid on kehtetud. Seetõttu järeldas Üldkohus, et komisjon ei teinud viga, kui leidis, et Lundbecki meetodipatendid ei kujutanud endast geneeriliste ravimite tootjatele ületamatuid tõkkeid. ( 29 )

45. Vastupidi apellantide argumentidele ei ole nende järeldustega rikutud ühtegi õigusnormi.

46. Nimelt tuleb selle tõendamiseks, et ettevõtja, kes ei tegutse teataval turul, kujutab endast sellel turul tegutsevate ettevõtjate potentsiaalset konkurenti, tõesti uurida, ega asjaomasel turul ei ole ületamatuid turuletuleku tõkkeid ( 30 ) ning kas ettevõtjatel, kelle võib seal tegutsevate ettevõtjate potentsiaalseteks konkurentideks kvalifitseerida, on tegelikud ja konkreetsed võimalused viimastega konkureerida. ( 31 )

47. Nagu Euroopa Kohus aga hiljuti kohtuasjas Generics (UK) jt tehtud otsuses tõdes, siis sellises olukorras nagu käesolev, kus tuleb hinnata potentsiaalset konkurentsisuhet ühelt poolt üldkasutatavaks muutunud toimeaine valmistamise meetodi patendi omanikust originaalravimite tootja ja teiselt poolt geneeriliste ravimite tootjate vahel, kes valmistuvad tulema seda toimeainet sisaldava ravimi turule, ei saa patenti, mis kaitseb selle toimeaine valmistamise meetodit, käsitada ületamatu tõkkena.

48. Seega ei takista niisuguse meetodipatendi olemasolu originaalravimi tootja „potentsiaalseks konkurendiks“ lugeda geneeriliste ravimite tootjat, kellel on tõesti kindel kavatsus ja isiklik võime siseneda turule ning kes on oma toimingutega näitab üles valmisust vaidlustama selle patendi kehtivuse ja kandma riski, et tema turuletuleku korral esitab patendiomanik tema vastu patendist tulenevate õiguste rikkumise hagi. ( 32 )

49. Asjaolu, et ravimi patendi olemasolu ei kujuta endast selle ravimi geneerilise versiooni tootja jaoks ületamatut turuletuleku tõket, on seletatav eelkõige asjaoluga, et patentide kehtivuse eeldus on üksnes patendi taotlemise ja selle omanikule patendi väljaandmise automaatne tagajärg ega anna seega mingit teavet selle patendi kehtivust puudutava võimaliku vaidluse tulemuse kohta. ( 33 ) Järelikult ei ole apellantidel õigus, kui nad väidavad, et võimalusel, et patent tulevikus tühistatakse, ei ole patendiomaniku ja teiste ettevõtjate vahelise potentsiaalse konkurentsisuhte tuvastamise seisukohast tähtsust.

50. Nagu apellandid meenutavad, on kindlasti õige, et kui intellektuaalomandiõiguse annab ametiasutus, loetakse seda tavaliselt kehtivaks ja asjaolu, et ettevõtjal see on, õiguspäraseks. ( 34 ) Seega eeldatakse, et patent on kehtiv seni, kuni pädev ametiasutus või kohus selle sõnaselgelt tühistab või kehtetuks tunnistab. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses õigesti tõdes, ei saa selline kehtivuse eeldus siiski võrduda nende geneeriliste toodete õigusvastasuse eeldusega, mis on õiguspäraselt turule viidud ja mille puhul patendiomanik leiab, et nende toodetega rikutakse patendist tulenevaid õigusi. ( 35 )

51. Ebaselgus küsimuses, kas originaalravimit kaitsvad patendid on kehtivad ja ega selle ravimi geneeriliste versioonidega ei ole rikutud patendist tulenevaid õigusi, on vastupidi, ravimisektoris valitsevate konkurentsisuhete põhitunnus. ( 36 ) Erimeelsused ja vaidlused sel teemal on seega märk sellest, et asjaomaste ettevõtjate vahel on konkurentsisuhe. ( 37 )

52. Nagu Euroopa Kohus on täpsustanud kohtupraktikas, millele Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuses õigesti viidanud, ( 38 ) on patendi eesmärk tõepoolest tagada selle omanikule ainuõigus kasutada leiutist toodete valmistamiseks ja esmakordseks turuleviimiseks, ning õigus esitada vastuväiteid iga rikkumise peale. ( 39 ) Seda eesmärki ei saa siiski tõlgendada nii, et see tagab kaitse ka hagide eest, millega vaidlustatakse patendi kehtivus, arvestades, et avalikes huvides on kõrvaldada kõik majandustegevuse takistused, mis võivad tuleneda ekslikult antud patendist. ( 40 )

53. Seega on patendiõigusele omane, et hoolimata patentide kehtivuse eeldamisest saab nende kehtivuses ja selles, et konkureerivate toodetega on patendist tulenevaid õigusi rikutud, kindel olla alles pärast seda, kui pädevad riigisisesed ametiasutused ja kohtud on neid küsimusi analüüsinud.

54. Sellises kontekstis on originaalravimite tootjate ja geneeriliste ravimite tootjate vahelised erimeelsused ja vaidlused sageli osa geneeriliste ravimite turuleviimise ettevalmistustest. Lisaks tuleb märkida, et kuna geneerilisele ravimile müügiloa saamiseks ei ole vaja tõendada, et selle ravimiga ei rikuta originaalravimi tootja võimalikke patendist tulenevaid õigusi, ( 41 ) võib ebaselgus küsimuses, kas patent on kehtiv ja ega geneerilise ravimiga ei ole patendist tulenevaid õigusi rikutud, püsida ka pärast sellise ravimi turuleviimist.

55. Järelikult ei saa väita, et geneerilise ravimi riskiga turuleviimine, mille peale võib originaalravimi patendi omanik esitada patendist tulenevate õiguste rikkumise hagi, ei ole geneeriliste ravimite tootja tegelik ja konkreetne võimalus turule tulla, kui originaalravimile kehtivad veel patendiõigused.

56. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses õigesti märkis, ( 42 ) on see nii seda enam käesoleva kohtuasja kontekstis, kus vaidlusalused patendid ei ole molekulipatendid, mis kaitsevad originaalravimi toimeainet ennast, vaid meetodipatendid, mis kaitsevad teatud viise selle ravimi toimeaine valmistamiseks. Järelikult vastupidi molekulipatendile ei takista need meetodipatendid sõltumata nende kehtivuse küsimusest geneeriliste ravimite tootjatel turule tulla kõnealuse ravimi toimeainega, mida toodetakse teiste meetoditega. Teisisõnu rikutakse olukorras, kus ravimi toimeaine patendi kehtivus on lõppenud ja originaalravimite tootjal on ainult meetodipatendid, asjaomase ravimi geneeriliste versioonide turuleviiimisega selle laboratooriumi patendist tulenevaid õigusi üksnes siis, kui on tõendatud nii see, et asjaomased meetodipatendid on kehtivad, kui ka see, et iga võimalik turuletulija rikub neid õigusi. ( 43 )

57. Neid asjaolusid arvestades ei saa väita – nagu väidavad apellandid –, et ravimi patendi omaniku ja selle ravimi geneerilise versiooni tootja vahelise konkurentsisuhte tõendamiseks on komisjon „kohustatud positiivselt tõendama“, et asjaomase geneerilise versiooniga ei rikuta asjaomasest patendist tulenevaid õigusi, see tähendab käesolevas asjas tõendama seda, et geneeriliste ravimite tootjate poolt tsitalopraami tootmiseks kasutatud meetoditega ei rikuta Lundbecki vaidlusalustest patentidest tulenevaid õigusi.

58. Nimelt ei pea komisjon asjaomaste patentide tugevuse või selle hindamisel, kas geneeriliste toodetega rikutakse patendist tulenevaid õigusi, ennustama patendiomanike ja geneeriliste ravimite tootjate vaheliste vaidluste tulemust, et hinnata nende ettevõtjate vahelisi konkurentsisuhteid konkurentsiõiguse kohaldamise eesmärgil. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 159 sisuliselt kokkuvõtlikult märkis, tähendaks see, kui komisjonilt nõutaks, et ta tõendaks, et geneeriliste ravimite tootjad oleksid patendivaidluse Lundbeckiga kindlasti või väga tõenäoliselt võitnud ja oleksid kindlasti või väga tõenäoliselt oma toodetega turule tulnud, ka tegeliku ja potentsiaalse konkurentsi segiajamist ning tähelepanuta jäetaks asjaolu, et ELTL artikkel 101 kaitseb just nimelt ka seda viimast. ( 44 )

59. On tõsi, et konkurentsiasutus ei tohi jätta arvesse võtmata ühtki patendiõigust puudutavat küsimust, mis võib mõjutada sellise konkurentsisuhte olemasolu tuvastamist, sest võimalikud patendid, mis kaitsevad originaalravimit või tootmismeetodit, on vaieldamatult osa majanduslikust ja õiguslikust kontekstist, mis iseloomustab patendiomanike ja geneeriliste ravimite tootjate vahelisi konkurentsisuhteid. Patendist tulenevate õiguste hindamine konkurentsiasutuse poolt ei tohi siiski seisneda patendi tugevuse või selle analüüsimises, kui tõenäoliselt võidakse patendiomaniku ja geneeriliste ravimite tootja vaidluse tulemusel tuvastada, et patent on kehtiv ja patendist tulenevaid õigusi on rikutud. See hinnang peab pigem käsitlema küsimust, kas hoolimata patendi olemasolust on geneeriliste ravimite tootjal tegelik ja konkreetne võimalus asjakohasel ajal turule siseneda. ( 45 )

60. Selleks tuleb aga lisaks asjaolule, et meetodipatent ei takista muudel meetoditel valmistatud toodete turuletulekut, just nimelt arvesse võtta asjaolu, et ebaselgus ravimipatentide kehtivuse küsimuses on ravimisektori põhitunnus; et originaalravimi patendi kehtivuse eeldus ei ole samaväärne selle ravimi õiguspäraselt turule viidud geneerilise versiooni õigusvastasuse eeldusega; et patent ei taga kaitset tühiseks tunnistamise hagide vastu; et sellised hagid ja eelkõige geneerilise ravimi nn riskiga turuleviimine ja sellega kaasnevad kohtumenetlused on tavapärased staadiumis, mis vahetult eelneb või järgneb sellise geneerilise ravimi turuleviimisele. ( 46 )

61. Sellest järeldub, et kestev ebaselgus küsimuses, kas geneerilise ravimi turuleviimine on patendiõiguse seisukohast õiguspärane, ei välista mingil juhul järeldust, et selle geneerilise ravimi tootjal on tegelik ja konkreetne võimalus siseneda asjaomasele turule ning et seega eksisteerib selle tootja ja originaalravimi patendi omaniku vahel ELTL artikli 101 kohaldamise seisukohast potentsiaalne konkurentsisuhe.

62. Järelikult ei saa apellandid väita, et teatavat ravimit kaitsvate patentide olemasolu kujutab endast niisugust igasuguse konkurentsi välistavat õiguslikku tõket nagu ainuõigused, mis on varasemates asjades sellisteks tõketeks tunnistatud ( 47 ) – mida Üldkohus muide vaidlustatud kohtuotsuses vastupidi apellantide väidetele õigesti selgitas. ( 48 )

63. Ka apellantide viidatud komisjoni suuniste Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 101 kohaldatavuse kohta tehnosiirde kokkulepete suhtes ( 49 ) punktis 29 on küll märgitud, et kokkuleppeosalisi ei peeta konkurentideks, kui tehnoloogiaõigust ei saa kasutada teist kehtivat tehnoloogiaõigust rikkumata. Samas punktis on siiski täpsustatud, et tegelikkuses saab aga olema juhtumeid, mil pole selge, kas konkreetne tehnoloogiaõigus on kehtiv ja kas seda on rikutud, nagu see on just niisuguste patentide puhul, millega on tegemist käsitletaval juhul.

64. Eeltoodust tuleneb, et Üldkohus ei eksinud, kui leidis, et vaidlusalused patendid ei kujutanud endast ületamatuid tõkkeid geneeriliste ravimite tootjate tsitalopraami turule tulekul ning et selleks, et tõendada potentsiaalse konkurentsisuhte olemasolu Lundbecki ja nende tootjate vahel, ei olnud komisjon kohustatud tõendama, et viimased võisid turule tulla ilma Lundbecki võimalikke patendist tulenevaid õigusi rikkumata.

65. Neljanda väite esimene osa tuleb seega tagasi lükata.

b) Väidetavad vead, mis Üldkohus tegi nende tõendite hindamisel, mille komisjon esitas, et tõendada potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel

66. Neljanda väite teises ja kolmandas osas – mida tuleb analüüsida koos – väidavad apellandid, et Üldkohus tegi vigu, kui hindas tõendeid, mis pidid kinnitama potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel vaidlusaluste lepingute sõlmimise ajal.

67. Komisjon väidab, et nende argumentidega püüavad apellandid kahtluse alla seada Üldkohtu järeldusi faktiliste asjaolude kohta ja saavutada seda, et Euroopa Kohus vaataks Üldkohtule esitatud tõendid uuesti läbi – mis on apellatsioonimenetluses vastuvõetamatu.

68. Seda vastuväidet tuleb siiski nüansseerida.

69. Näiteks on küll nii, et apellandid esitavad argumente Üldkohtu hinnangu kohta faktilistele asjaoludele, mis on apellatsioonimenetluse staadiumis vastuvõetamatu, välja arvatud juhul, kui tõendeid on moonutatud, mida käesoleval juhul ei ole väidetud ja mis ei ole ka ilmselge. ( 50 )

70. Tuleb siiski tõdeda, et apellantide argumentide keskne osa puudutab meetodit, mida komisjon ja Üldkohus kasutasid, kui järeldasid, et Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel valitses vaidlusaluste lepingute sõlmimise hetkel potentsiaalne konkurents, mida muide illustreerivad ka komisjoni enda vastused apellantide väidetele. Seega on tegemist õiguslike küsimustega, mida Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses kontrollib.

71. Apellandid väidavad nii, et Üldkohus eksis, kui nõustus komisjoni lähenemisega, mis seisnes tuginemises peamiselt asjaoludele, mis annavad tunnistust Lundbecki subjektiivsest hinnangust oma patentide tugevusele, järeldamaks, et Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel valitses potentsiaalne konkurents, jättes samas arvesse võtmata arvukad objektiivsed tõendid, mis võivad tõendada potentsiaalse konkurentsisuhte puudumist.

72. Nii toimides keeldus Üldkohus meelevaldselt ja endale oma põhjendustes vastu rääkides arvesse võtmast vaidlusaluste lepingute sõlmimisest hilisemaid tõendeid, kui nende tõendite arvessevõtmine oleks olnud apellantidele soodne, samas kui ta ei kõhelnud tugineda neile hilisematele tõenditele, et teha järeldusi nende kahjuks.

73. Nende argumentidega ei saa siiski nõustuda.

74. Apellantide väited põhinevad esiteks vaidlustatud kohtuotsuse osalisel ja eksitaval tõlgendusel.

75. Nagu komisjon õigesti rõhutab, märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 142 sõnaselgelt, et apellandid väitsid ekslikult, et kui komisjon tuvastas potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel, tugines ta „peaaegu eranditult“ subjektiivsetele hinnangutele, mille Lundbeck oma patentide tugevusele andis.

76. Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse samas punktis 142 veel, et komisjon uuris üksikasjalikult iga asjaomase geneeriliste ravimite tootja tegelikke ja konkreetseid võimalusi turule tulla, tuginedes objektiivsetele asjaoludele, näiteks eelkõige juba tehtud investeeringud, müügiloa saamiseks tehtud toimingud ja nende toimeaine tarnijatega sõlmitud tarnelepingud. Lisaks tugines Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 144 ka muudele objektiivsetele asjaoludele, näiteks vaidlusaluste lepingute olemasolu ise ja maksed, mis Lundbeck geneeriliste ravimite tootjatele tegi, ning järeldas, et komisjon tõendas potentsiaalse konkurentsi olemasolu nende ettevõtjate vahel õiguslikult piisavalt.

77. Selline toimimisviis on aga kooskõlas ravimi patendi omaniku ja sama ravimi geneerilise versiooni tootja vahelise potentsiaalse konkurentsi hindamise kriteeriumidega, mille Euroopa Kohus on kindlaks määranud.

78. Et hinnata, kas niisuguste ettevõtjate vahel on potentsiaalne konkurentsisuhe, tuleb kindlaks teha, kas vaidlusaluste lepingute sõlmimise kuupäeval oli geneeriliste ravimite tootja teinud piisavalt ettevalmistavaid haldus‑, kohtumenetlustega seotud ja kaubandustoiminguid, mis võimaldavad tal asjaomasele turule tulla niisuguse aja jooksul, mis võib avaldada originaalravimite tootjale konkurentsisurvet – mis näitab seega tema kindlat kavatsust ja tema isiklikku võimet siseneda sellele turule isegi juhul, kui originaalravimite tootjal on veel meetodipatente. ( 51 )

79. Lisaks tuleb selleks, et tuvastada potentsiaalse konkurentsi olemasolu geneeriliste ravimite tootja ja originaalravimite tootja vahel, arvesse võtta seda, kuidas viimane tajub riski, mida esimene endast tema ärihuvidele kujutab ning mida näitab eelkõige lepingu sõlmimine nende ettevõtjate vahel ja originaalravimite tootja valmisolek teha geneeriliste ravimite tootjale vastutasuks tema turuletuleku edasilükkamise eest väärtuse ülekandeid. ( 52 )

80. Teiseks tuleneb eeltoodust, et vastupidi sellele, mida näivad väitvat apellandid, ei sisalda Üldkohtu arutluskäik, milles tugineti kaudsete tõendite kogumis ka tõenditele, mis annavad tunnistust sellest, kuidas Lundbeck tajus konkurentsisurvet, mida geneeriliste ravimite tootjad avaldasid, järeldamaks, et on olemas potentsiaalne konkurentsisuhe, mingit metodoloogilist viga. Turul tegutseva ettevõtja taju on vastupidi asjakohane asjaolu selle hindamisel, kas tema ja turul mittetegutseva ettevõtja vahel on konkurentsisuhe. ( 53 )

81. Seega ei teinud Üldkohus mingit viga, kui võttis muude asjaolude hulgas – eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 145, mille apellandid kahtluse alla seadsid – arvesse asjaolu, et Lundbeck kahtles oma patentide kehtivuses, järeldamaks, et komisjon on potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel tõendanud õiguslikult piisavalt.

82. Apellandid väidavad siiski kolmandaks, et Üldkohus tegi vea, kui järeldas dokumentide põhjal, millele ta tugines, et Lundbeck kahtles oma patentide kehtivuses, kuigi tegemist oli pärast vaidlusaluste lepingute sõlmimist koostatud dokumentidega. Apellantide sõnul tunnistas Üldkohus seega ekslikult, vastuoluliselt ja meelevaldselt nende kokkulepete sõlmimisest hilisemad tõendid apellantide kahjuks lubatavaks, samas kui ta keeldus selliseid hilisemaid tõendeid arvesse võtmast siis, kui neile tugineti viimaste kasuks.

83. Ka see argument on aga põhjendamatu.

84. Üldkohus ei tohi tõesti nõustuda järeldusega, et on rikutud liidu konkurentsiõigust, kui tal on tõendeid, mis võivad selle järelduse ümber lükata. ( 54 ) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on aga siiski ka nii, et liidu õiguses on ülekaalus tõendite vaba hindamise põhimõte ja ainus asjakohane kriteerium esitatud tõendite hindamisel on nende usaldusväärsus. ( 55 ) Tõendeid käsitlevate üldnormide kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise asjaoludest, adressaadist ning sellest, kas dokumendi sisu on mõistlik ja usaldusväärne. ( 56 )

85. Käesolevas asjas on aga Üldkohtu hinnang tõenditele, mille apellandid on kahtluse alla seadnud, nende põhimõtetega kooskõlas.

86. Seega leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 139 ja 141 õigesti, et kui komisjon hindas vaidlusaluste lepingute osaliste vahelist konkurentsiolukorda nende lepingute sõlmimise hetkel, oli tal õigus tugineda dokumentidele, mis peegeldasid seda, kuidas need osalised vaidlusaluste patentide tugevust sel hetkel tajusid. Üksnes neil toona olnud teabe põhjal ja lähtudes oma toonasest turutunnetusest otsustasid nad konkreetsel viisil tegutseda ja sõlmida vaidlusalused lepingud. Järelikult on õige – nagu märkis ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 141 –, et vaidlusaluste lepingute sõlmimisest hilisemaid tõendeid võib arvesse võtta, kui need võimaldavad tuvastada poolte seisukoha asjakohasel hetkel.

87. Järelikult ei teinud Üldkohus – vastupidi apellantide väidetele – esiteks viga ega pööranud tõendamiskoormist ümber, kui ta tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktis 254 tõenditele, mis pärinesid vaidlusaluste lepingute sõlmimisele järgnevast perioodist, leidmaks, et Lundbeck kahtles vaidlusaluste patentide kehtivuses, ja kinnitas, et viimane ei ole välja toonud ühtki tegurit, mis võimaldaks selgitada, kuidas oleks nende seisukoht selles küsimuses võinud varem olla teistsugune.

88. Dokumendid, mille arvesse võtmise Üldkohtus apellandid kahtluse alla seavad, olid Lundbecki sisedokumendid. ( 57 ) Seega ei olnud tegemist dokumentidega, mis koostati pärast vaidlusaluste lepingute sõlmimist Lundbecki kaitseks komisjoni menetluses, mis oleks olnud nende usaldusväärsust kahjustav asjaolu. ( 58 ) Järelikult ei teinud Üldkohus mingit viga ega pööranud tõendamiskoormist ümber, kui järeldas, et kuna puudusid tõendid, mis näitaksid, et Lundbeckil oleks olnud põhjust oma sellekohast seisukohta pärast vaidlusaluste lepingute sõlmimist radikaalselt muuta, siis on usutav, et need dokumendid peegeldasid samuti, kuidas viimane mõistis oma patentide tugevust nende lepingute sõlmimise ajal.

89. Teiseks väidavad apellandid ekslikult ka seda, et Üldkohus tegi vea, kui keeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 136 ja 143–146 arvesse võtmast asjaolusid, mille Lundbeck esitas selle tõendamiseks, et geneeriliste ravimite tootjad rikkusid tema patentidest tulenevaid õigusi, et ta oli saanud patendist tulenevate õiguste rikkumise asjades ettekirjutusi või muid ajutisi meetmeid või et Euroopa Patendiamet oli 2009. aastal kristallimise patenti kinnitanud kõigis asjasse puutuvates aspektides.

90. Vastupidi apellantide väitele ei keeldunud Üldkohus neid asjaolusid arvesse võtmast üksnes seetõttu, et tegemist oli vaidlusaluste lepingute sõlmimisest hilisemate asjaoludega. Keeldumise põhjus oli pigem see, et need tõendid – olgugi tegemist objektiivsete asjaolude, mitte in tempore suspecto koostatud subjektiivsete avaldustega – ei olnud lihtsalt asjakohased, et hinnata Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahelisi konkurentsisuhteid nende lepingute sõlmimise ajal. Nagu Üldkohus õigesti tõdes, ei muuda need asjaolud midagi selles, et tollal tajus Lundbeck geneeriliste ravimite tootjaid ohuna, kõik need ettevõtjad kahtlesid kristallimisele välja antud patendi kehtivuses ega olnud välistatud, et mõni liikmesriigi kohus tunnistab selle kehtetuks.

91. Vastupidi apellantide arvamusele ei tähenda asjaolu, et see, kuidas ettevõtja kokkuleppe sõlmimise hetkel teatud tegelikkust tajub, osutub hiljem põhjendamatuks, et seda taju ei saa arvesse võtta selle hindamisel, kas asjakohasel hetkel eksisteeris potentsiaalne konkurents – sõltumata sellest, kas käsitletaval juhul on see nii. Apellantide idee, et ettevõtjad võivad teatud hetkel „subjektiivselt“ end „ekslikult“ pidada potentsiaalseteks konkurentideks, samas kui hiljem võib selguda, et „objektiivselt“ ei olnud nad sel hetkel tegelikult potentsiaalsed konkurendid, on põhjendamatu. Selle idee puhul ei ole arvesse võetud asjaolu, et ettevõtjad tegutsevad teatud hetkel tingimata selle põhjal, kuidas nad sel hetkel tegelikkust tajuvad, ning et nende tegevus kujundab omakorda tegelikkust, aidates nii potentsiaalse konkurentsi olemasolule või puudumisele kaasa. Seega kui asjaolude kogumi alusel saab järeldada, et teataval ajahetkel oli olemas potentsiaalne konkurentsisuhe, siis hilisem sündmus või asjaolu ei saa selle potentsiaalse konkurentsi olemasolu asjaomase hetke seisuga ümber lükata.

92. Lisaks ja igal juhul ei tuginenud Üldkohus käsitletaval juhul potentsiaalse konkurentsi olemasolu tuvastamisel mitte ainult võimalusele, et kristallimisele välja antud patent tunnistatakse kehtetuks, või poolte tajule selles küsimuses, vaid asjaolude kogumile. Samuti ei ole vaja kindlaks teha, kas Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146 õigesti, et vaidlusaluste lepingute sõlmimise ajal ei olnud Lundbeck saavutanud ühtegi ajutist meedet – millele apellandid vaidlevad vastu. Nimelt ei ole selliste ajutiste meetmete olemasolu mingil juhul asjaolu, mis muudaks vääraks järelduse, et originaalravimite tootja ja geneeriliste ravimite tootjate vahel – kelle suhtes ta niisuguste meetmete võtmise saavutab – valitseb potentsiaalne konkurents. ( 59 )

93. Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et Üldkohus ei teinud metodoloogilisi vigu, kui hindas tõendeid, mille komisjon esitas, tõendamaks potentsiaalse konkurentsi olemasolu Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel vaidlusaluste lepingute sõlmimise ajal.

94. Neljanda väite teine ja kolmas osa tuleb seega samuti tagasi lükata.

c) Apellantide argumendid, millega soovitakse tõendada potentsiaalse konkurentsisuhte väidetavat puudumist Lundbecki ja iga asjaomase geneeriliste ravimite tootja vahel

95. Neljanda väite neljandas kuni seitsmendas osas kinnitavad apellandid, et Üldkohus tegi vea, kui nõustus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 207–330 komisjoni järeldustega potentsiaalse konkurentsisuhte olemasolu kohta Lundbecki ja iga asjaomase geneeriliste ravimite tootja vahel igal territooriumil, mida vaidlusalused lepingud puudutasid.

96. Komisjon väidab veel, et need argumendid on vastuvõetamatud, sest nende eesmärk on seada kahtluse alla Üldkohtu faktilised järeldused ja saavutada see, et Euroopa Kohus vaatab Üldkohtule esitatud tõendid uuesti läbi. Kuigi nad esitavad faktilised asjaolud, mille hindamine kuulub ainult Üldkohtu pädevusse, nähtub apellantide argumentidest siiski, et nad kritiseerivad ka metodoloogilisi vigu, mille Üldkohus väidetavalt tegi, kui analüüsis Lundbecki ja iga geneeriliste ravimite tootja vahelist potentsiaalset konkurentsi, ning see on apellatsioonimenetluses lubatud.

97. Sellegipoolest ei saa apellantide argumentidega nõustuda nende sisu osas, sest esiteks kattub neis suures osas metoodiline kriitika, mis on tagasi lükatud juba käesoleva väite varasemate osade analüüsimisel, ja teiseks on need ülejäänud osas samuti põhjendamatud.

98. Nii esitavad apellandid esiteks kriitika, et Üldkohus eksis, kui nõustus potentsiaalse konkurentsi olemasoluga Lundbecki ja Merck (GUK) vahel Ühendkuningriigis ning kogu EMP‑s, Lundbecki ja Arrow’ vahel Ühendkuningriigis ja Taanis, Lundbecki ja Alpharma vahel EMP‑s ning Lundbecki ja Ranbaxy vahel EMP‑s, nõudmata komisjonilt selle tõendamist, et need geneeriliste ravimite tootjad oleksid võinud turule tulla tsitalopraamiga, millega ei rikuta patendist tulenevaid õigusi, st tsitalopraamiga, mis on toodetud muudel meetoditel kui Lundbecki patentidega kaitstavad meetodid. Samuti kordavad apellandid mõtet, et patentide kehtivuse eelduse tõttu on väär käsitada selle kehtivuse vaidlustamise võimalust potentsiaalse konkurentsi olemasolu väljendusena.

99. Nagu aga juba eespool käesoleva väite esimese osa analüüsimisel märgitud, ei ole komisjon selleks, et tõendada konkurentsisuhte olemasolu ravimi patendi omaniku ja selle ravimi geneerilise versiooni tootja vahel, kohustatud tõendama, et geneerilise ravimiga ei rikuta patendist tulenevaid õigusi või et see on kohtumenetluse käigus kehtetuks tunnistatud, ning geneerilise ravimi nn riskiga turuleviimist võib – täpselt samuti nagu patendi kehtivuse vaidlustamist – pidada vastupidi tegelikuks ja konkreetseks võimaluseks pakkuda patendi omanikule konkurentsi. ( 60 )

100. Teiseks väidavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui järeldas, et Merck (GUK) ja Arrow olid Lundbecki konkurendid, tuginedes subjektiivsetele tõenditele ja jättes tähelepanuta hilisemaid objektiivseid tõendeid. Kui nende argumentidega ei püüta saavutada seda, et Euroopa Kohus vaataks uuesti läbi teatavad faktilised asjaolud, mida Üldkohus on juba hinnanud, vaid kritiseeritakse meetodit, kuidas Üldkohus neid faktilisi asjaolusid hindas, on need aga eespool, käesoleva väite teise ja kolmanda osa analüüsimisel juba tagasi lükatud. ( 61 )

101. Lõpuks ja kolmandaks väidavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui nõustus komisjoni järeldustega potentsiaalse konkurentsi olemasolu kohta Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel, kuigi need tootjad ei esitanud müügiloataotlusi või said oma toodetele müügiload ühes osas vaidlusaluste lepingutega hõlmatud riikidest alles lepingute kehtivuse ajal või pärast nende kehtivuse lõppemist.

102. Sellega seoses tuleb märkida, et Üldkohus analüüsis eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 168–182 põhjalikult küsimust, kas asjaolu, et geneeriliste ravimite tootjal ei ole veel müügiluba teatava riigi turu jaoks, takistab potentsiaalse konkurentsi olemasolu selle tootja ja asjaomasel geograafilisel turul juba müüdava originaalravimi patendi omaniku vahel. Lisaks analüüsis Üldkohus nendes punktides iga vaidlusaluste lepingute osalistest geneeriliste ravimite tootja olukorda müügilubade seisukohast nende lepingutega hõlmatud geograafiliste turgude osas.

103. Üldkohus tuvastas nii kõigepealt, et asjaolu, et geneeriliste ravimite tootjal ei ole veel konkreetses riigis oma tootele müügiluba, ei takista potentsiaalse konkurentsi olemasolu selle tootja ja juba asjaomases geograafilises piirkonnas tegutseva originaalravimite tootja vahel, sest potentsiaalne konkurents hõlmab muu hulgas geneeriliste ravimite tootjate tegevust, mille eesmärk on saada müügiluba ning teha kõik haldus- ja äritoimingud, mis on vajalikud nende turuletuleku ettevalmistamiseks. ( 62 ) Nagu Üldkohus veel märkis, siis kui müügiloa saamise menetluse lõpuleviimine on tõhusa konkurentsi olemasoluks hädavajalik, kujutavad vastavad toimingud endast potentsiaalset konkurentsi juhul, kui need teeb ettevõtja, kes on oma turuletulekut pikemat aega tõsiselt ette valmistanud. ( 63 )

104. Samuti märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 163 ja 232, et potentsiaalse konkurentsi olemasolu tõendamiseks ei ole vaja, et komisjon tõendaks, et geneeriliste ravimite tootja oleks kõikides riikides, mida vaidlusalused lepingud puudutasid, enne nende kehtivuse lõppemist kindlasti turule tulnud, sest potentsiaalne konkurents ei eelda, et tõendataks kindlasti turuletulekut, vaid üksnes vastavate tegelike ja konkreetsete võimaluste olemasolu.

105. Apellandid ei esita aga ühtegi asjaolu, mis lükkaks need kaalutlused – millega pealegi ei rikuta ühtegi õigusnormi – ümber.

106. Nimelt, kui potentsiaalse konkurentsisuhte olemasolu ravimi patendi omaniku ja selle ravimi geneerilise versiooni tootja vahel – kelle puhul on lisaks tõendatud, et tal on kindel kavatsus ja ka isiklik suutlikkus turule tulla – keelduda tunnistamast ainuüksi seetõttu, et sellel tootjal ei ole veel müügiluba, siis välistataks igasugune potentsiaalse konkurentsi olemasolu ja seega igasugune konkurentsiõiguse kohaldamine geneeriliste ravimite turule tulekut ettevalmistavas etapis, kuhu müügiloa taotlemise toimingud just kuuluvad. Selline seisukoht läheks täielikult vastuollu ELTL artikli 101 soovitava toimega, sest see tähendaks, et tulevaste turuletulijate ettevalmistusi oleks lubatud katkestada või edasi lükata turult väljatõrjumise kokkulepete abil, mistõttu ei saa niisugused ettevõtjad kunagi turule tulla ja seega ka tegelik konkurents iial aset leida.

107. Seejärel tuvastas Üldkohus, et käesoleval juhul ei olnud geneeriliste ravimite tootjad mitte ainult kaua aega oma turuletulekut tõsiselt ette valmistanud, vaid lisaks sellele oli neil juba müügiluba või olid nad astunud samme, et saada see lühikese või keskmise ajavahemiku jooksul. Selles kontekstis analüüsis Üldkohus konkreetselt iga asjaomase geneeriliste ravimite tootja olukorda ning järeldas, et igaühel neist oli tegelik ja konkreetne võimalus saada müügiload ja tulla seega tsitalopraami turule mitmes EMP riigis – kasutades eelkõige direktiivis 2001/83 ( 64 ) ette nähtud vastastikuse tunnustamise menetlust – piisavalt lühikese aja jooksul, et avaldada Lundbeckile konkurentsisurvet. ( 65 )

108. Apellandid ei vaidle vastu faktilistele asjaoludele, mille põhjal Üldkohus selle järelduse tegi, ega tugine nende moonutamisele, vaid piirduvad väitega, et geneeriliste ravimite tootjad ei esitanud müügiloataotlusi või said oma toodetele müügiload ühes osas vaidlusaluste lepingutega hõlmatud riikidest alles lepingute kehtivuse ajal või pärast nende kehtivuse lõppemist.

109. Samade argumentide põhjal väidavad apellandid oma vastuses minu küsimusele, missugune on kohtuasjas Generics (UK) jt tehtud Euroopa Kohtu otsuse ( 66 ) mõju käesolevale menetlusele, ( 67 ) et käesolevas asjas ei ole täidetud kriteerium, mille Euroopa Kohus selles kohtuotsuses kindlaks määras ning mis võimaldab tuvastada potentsiaalse konkurentsi ravimi patendi omaniku ja selle ravimi geneeriliste versioonide tootjate vahel.

110. Ent nagu juba tõdetud, ei väära asjaolu, et müügiluba ei ole veel saadud, järeldust, et Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel valitses potentsiaalne konkurents. See on nii seda enam, et nagu komisjon käesolevas asjas toimunud kohtuistungil õigesti märkis, ei ole võimalik teada, kas just vaidlusalused lepingud ise ajendasid neid tootjaid hoiduma tegemast kiiremini toiminguid, mis olid vajalikud oma toodetele müügiloa saamiseks riikides, mida need lepingud puudutasid.

111. Vastupidi apellantide väidetele on see kooskõlas ka Euroopa Kohtu järeldustega kohtuotsuse Generics (UK) jt ( 68 ) punktides 43 ja 44. Euroopa Kohus märkis nendes punktides ainult, et hindamaks potentsiaalse konkurentsi suhet patendi omaniku ja geneeriliste ravimite tootja vahel käsitletava juhtumi asjaoludega sarnastel asjaoludel, tuleb kindlaks teha, kas see tootja oli asjakohasel hetkel teinud piisavalt ettevalmistavaid toiminguid, mis võimaldasid tal asjaomasele turule tulla aja jooksul, mis tekitas patendiomanikule konkurentsisurve. Nende toimingute hulka võivad muu hulgas kuuluda meetmed, mille eesmärk on võimaldada tal saada nimetatud aja jooksul nõutavad müügiload.

112. Nagu eespool märgitud, ei sea apellandid kahtluse alla tuvastatud faktilisi asjaolusid, mille põhjal järeldas Üldkohus, et geneeriliste ravimite tootjatel olid tegelikud ja konkreetsed võimalused saada müügiload ja tulla tsitalopraami turule mitmes EMP riigis piisavalt lühikese aja jooksul, et avaldada Lundbeckile konkurentsisurvet.

113. Seda arvestades tuleb tagasi lükata ka neljanda väite neljas kuni seitsmes osa, nagu ka see väide tervikuna.

2. Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vaheliste lepingute kvalifitseerimine eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks (apellatsioonkaebuse esimene kuni kolmas väide)

114. Apellatsioonkaebuse kolme esimese väitega kinnitavad apellandid, et Üldkohus tegi vigu, kui kvalifitseeris vaidlusalused lepingud eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks.

115. Kõigepealt väidavad apellandid oma esimeses väites, et Üldkohus eksis, kui nõustus komisjoni hinnanguga, et need lepingud on oma eesmärgi tõttu konkurentsi piiravad isegi siis, kui ette nähtud piirangud kuuluvad vaidlusaluste patentide kohaldamisalasse, st isegi kui eeldada, et need lepingud takistasid üksnes sellise geneerilise tsitalopraami turuleviimist, mille kohta leidsid lepingute osalised, et nendega võidakse rikkuda nendest patentidest tulenevaid õigusi, mitte mis tahes liiki geneerilise tsitalopraami turuleviimist. ( 69 )

116. Edasi märgivad apellandid oma teises väites, et Üldkohus tegi vea, kui järeldas, et kuuest vaidlusalusest lepingust viis ületasid vaidlusaluste patentide kohaldamisala, st keelasid geneeriliste ravimite tootjatel müüa mis tahes liiki geneerilist tsitalopraami, mitte ainult tsitalopraami, mis on toodetud vaidlusaluste patentidega kaitstud meetoditel.

117. Lõpuks väidavad apellandid oma kolmandas väites, et isegi kui Euroopa Kohus leiab, et mõni vaidlusalune leping ületab vaidlusaluste patentide kohaldamisala, keelates ükskõik missuguse geneerilise tsitalopraami müügi, järeldas Üldkohus ikkagi ekslikult, et need lepingud kujutavad endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid.

a) Niisuguste lepingute kvalifitseerimine eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks, mis ei ületa patendi ulatust (apellatsioonkaebuse esimene väide)

118. Apellantide arvates rikkus Üldkohus õigusnormi, kui otsustas, et vaidlusalused lepingud olid oma eesmärgi poolest konkurentsi piiravad, isegi kui eeldada, et nendega geneeriliste ravimite tootjatele kehtestatud piirangud ei ületanud vaidlusaluste patentide kohaldamisala. Seega ei saa kokkulepet, millega nähakse ette piirangud, mis on võrreldavad nendega, mille patendiomanik oleks võinud saavutada kohtuotsustega, apellantide arvates pidada juba oma laadilt konkurentsi kahjustavaks. Niisugune kokkulepe väljendab üksnes patendiomaniku eesõigust hoida tooted, millega rikutakse patendist tulenevaid õigusi, turult eemal.

119. Patendialane kompromisskokkulepe ei saa olla eesmärgil põhinev konkurentsipiirang juba seepärast, et patendivaidluse lahendamine kompromissiga kujutab endast õiguspärast ja tavapärast vaidluste ennetamise viisi.

120. Lõpuks ei saa asjaolu, et patendiomanik kandis asjaomasele kokkuleppele alla kirjutanud geneeriliste ravimite tootjale üle suure väärtuse, olla vastupidi Üldkohtu järeldustele kokkuleppe kvalifitseerimisel eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks asjakohane.

121. Üldkohus lükkas need argumendid vaidlustatud kohtuotsuses tagasi, selgitades, et patendivaidluste kompromissiga lahendamise õiguspäraseid kokkuleppeid võib mõistagi eksisteerida isegi siis, kui patendiomanik teeb geneeriliste ravimite tootjale makseid. Küll aga arvab Üldkohus, et kui makse on tehtud koos konkurentide turult väljatõrjumisega või niisuguste asjaolude piiramisega, mis soodustavad turuletulekut, võib asuda seisukohale, et niisugune piirang ei tulene ainult hinnangust, mille pooled patendi tugevusele andsid, vaid et piiranguni jõuti vastava makse teel, mis seetõttu sarnanes konkurentsist vabaks ostmisega.

122. Üldkohus märkis veel, et ELTL artikli 101 kohaselt peab iga ettevõtja otsustama sõltumatult, millisel viisil ta kavatseb turul tegutseda. Seetõttu nõustus Üldkohus komisjoni hinnanguga, et patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepped kuuluvad selle sättega kehtestatud keelu kohaldamisalasse, kui need sisaldavad suuri vastupidiseid makseid, mis vähendavad või kõrvaldavad geneeriliste ravimite tootjate mis tahes stiimuli tulla teatava aja jooksul turule, lahendamata siiski vastavat patendivaidlust. Niisugusel juhul asendab väärtuse ülekandmine poolte sõltumatut hinnangut originaalravimite tootja patentide tugevusele ja nende hinnangut küsimuses, kui suured on nende väljavaated võimalik vaidlus võita.

123. Seetõttu leidis Üldkohus, et vaidlusaluseid lepinguid sõlmides vahetasid apellandid ebakindluse nende vaidluste tulemuse küsimuses kindlustunde vastu, et geneeriliste ravimite tootjad ei tule turule, ja seda suurte vastupidiste maksete teel, kõrvaldades seetõttu lepingute kehtivusaja jooksul kogu konkurentsi turul, isegi potentsiaalse. ( 70 )

124. Seetõttu järeldas Üldkohus, et nõustuda ei saa „patendi kohaldamisala kriteeriumiga“, mille kohaselt ei rikuta konkurentsiõigust lepinguliste piirangutega, mis kuuluvad patendiomaniku õiguste ajalisse, territoriaalsesse ja esemelisse kohaldamisalasse. Üldkohtu sõnul viib see kriteerium esiteks eelduseni, et geneerilise ravimiga rikutakse originaalravimite tootja patendist tulenevaid õigusi, ehkki see, kas geneerilise ravimiga rikutakse neid või mitte, on lahendamata küsimus. Teiseks põhineb see kriteerium Üldkohtu sõnul eeldusel, et iga patent, millele kompromisskokkuleppes viidatakse, loetakse selle kehtivuse vaidlustamise korral kehtivaks, kuigi selleks puudub õiguslik või praktiline alus.

125. Lisaks tähendas asjaolu, et komisjon pidas teatavaid vaidlusalustes lepingutes sätestatud piiranguid potentsiaalselt Lundbecki patentide kohaldamisalasse kuuluvateks, Üldkohtu arvates ainult seda, et apellandid oleksid võinud saavutada sarnased piirangud kohtuotsuste abil, mis on tehtud nende patentide rakendamiseks, eeldusel et nende hagid pädevates liikmesriigi kohtutes on edukad. Seega, isegi kui vaidlusalused lepingud sisaldasid ka piiranguid, mis võisid kuuluda apellantide patentide kohaldamisalasse, ületasid need lepingud nende intellektuaalomandiõiguste spetsiifilise eseme – õigused, mille hulgas oli küll õigus esitada vastuväiteid rikkumistele, kuid mitte õigust sõlmida kokkuleppeid, millega maksti tegelikele või võimalikele konkurentidele turul, et nad turule ei tuleks. ( 71 )

126. Vastupidi apellantide arvamusele ei ole nende kaalutlustega rikutud ühtegi õigusnormi.

127. Nagu Euroopa Kohus selgitas kohtuasjas Generics (UK) jt ( 72 ) tehtud otsuses, võivad konkurentsi piirata lepingud, millega geneeriliste ravimite tootja tunnistab patendi kehtivust ja kohustub selle eest, et patendiomanik kannab talle üle väärtuse, seda mitte vaidlustama ega turule tulema. Põhjus on selles, et patentide kehtivuse vaidlustamine eelkõige nn riskiga turule tulemise kaudu on osa tavapärasest konkurentsist sektorites, kus on ainuõigused tehnoloogiale.

128. Nii on küll võimalik, et geneeriliste ravimite tootja otsustab sõltumatult turuletulekust loobuda ja sõlmida selles kontekstis patendivaidluse lahendamise kompromisskokkuleppe. ELTL artikkel 101 kohustab siiski iga ettevõtjat otsustama oma tegevuse üle turul sõltumatult ning keelab sellistel ettevõtjatel teadlikult asendada konkurentsiriske omavahelise praktilise koostööga. Järelikult sarnaneb patendivaidluse lahendamise kompromisskokkulepe eesmärgil põhinevale konkurentsipiirangule, kui väärtuse ülekandmine patendiomaniku poolt geneeriliste ravimite tootjale on seletatav üksnes poolte ühise ärihuviga mitte pakkuda konkurentsi võrdsetel alustel.

129. Nimelt, kui selle ülekandmisega ei kaasne geneeriliste ravimite tootja poolt muud vastusooritust kui loobumine turuletulekust ja patendi vaidlustamisest, siis näitab see muu usutava seletuse puudumise korral, et turuletulekust ja patendi vaidlustamisest ei ajendanud teda loobuma mitte see, kuidas ta patendi tugevust tajus, vaid lootus, et talle kantakse üle väärtus.

130. Järelikult ei saa väita, et niisuguse lepingu sõlmimisega kasutab patendiomanik patendi esemest tulenevaid eesõigusi, ega ka seda, et sellega tunnustavad geneeriliste ravimite tootjad ainult patendist tulenevaid õigusi, mis eeldatakse olevat kehtivad. Et patendi kehtivuse eeldus ei anna mingit teavet võimaliku seda kehtivust puudutava vaidluse tulemuse kohta, siis kokkulepe, millega pooled kõrvaldavad ebakindluse selles osas nii, et geneeriliste ravimite tootjale kantakse üle väärtus, sarnaneb selle potentsiaalse konkurentsi kõrvaldamisega, mis oleks eksisteerinud selle kokkuleppe puudumise korral. ( 73 )

131. Ükski apellantide poolt käesolevas menetluses esitatud argumentidest ei tõenda, et Üldkohus eksis, kui nõustus komisjoni hinnanguga, et käsitletavas asjas kujutasid vaidlusalused lepingud endast selliseid konkurentsipiiranguid, mille eesmärk oli saavutada geneeriliste ravimite tootjatelt, et nad kohustuvad mitte pakkuma kokkulepitud aja jooksul konkurentsi Lundbecki makse eest, mille vastusoorituseks oli üksnes see kohustus.

1) Riski asümmeetria Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate vahel

132. Esiteks on Euroopa Kohus küll otsustanud, et järeldamaks, et patendiomaniku ja geneeriliste ravimite tootja vahel sõlmitud patendivaidluse lahendamise kompromisskokkulepe, millega kaasneb väärtuse ülekandmine esimeselt teisele, kujutab endast eesmärgil põhinevat konkurentsipiirangut, peab kokkuleppe analüüsist nähtuma, et kõnealune väärtuse ülekandmine on seletatav üksnes geneeriliste ravimite tootja kohustusega mitte konkureerida oma tootega kokkulepitud aja jooksul. Peab seega olema tõendatud, et see ülekandmine ei ole põhjendatud lepinguosaliste õiguspäraste eesmärkidega, näiteks vaidlusega seotud kulude hüvitamine, tegelik kaupade tarnimine või teenuste osutamine või ka patendiomaniku võetud rahalistest kohustustest loobumine. Lisaks leiab Euroopa Kohus, et kui see on nii, tuleb veel kindlaks teha, kas väärtus, mis geneeriliste ravimite tootjale üle kanti, oli piisavalt suur, et ajendada viimast tõesti asjaomasele turule tulemisest loobuma. ( 74 )

133. Apellandid ei esita siiski ühtegi asjaolu, mis tõendaks, et käsitletavas asjas oli Lundbecki poolt geneeriliste ravimite tootjatele tehtud väärtuste ülekannete eest vastusoorituseks miski muu nende viimaste poolt kui turuletulekust hoidumine. Apellandid ei esita ka ühtegi asjaolu, mis lükkaks ümber Üldkohtu järelduse, et käsitletavas asjas olid vaidlusalustes lepingutes ette nähtud vastupidiste maksete summad piisavalt suured, et geneeriliste ravimite tootjad nõustuksid oma iseseisvuse piiramisega ja et vähendada nende stiimuleid turule tulla. Nii tuvastas Üldkohus, et toimiku materjalidest ilmneb, et need tootjad ei oleks nõustunud pärast oluliste sammude ja suurte investeeringute tegemist turult ühepoolselt eemale jääma, kui Lundbeck ei oleks neile makseid teinud. ( 75 )

134. Selle asemel, et esitada mingigi konkreetne tõend, mis võiks neid makseid seletada ning mis oleks alternatiiviks komisjoni ja Üldkohtu seisukohale, piirduvad apellandid väitega, et neid makseid seletab Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate riskide asümmeetria. Seega kui viimati nimetatud ettevõtjad oleksid turule tulnud Lundbecki patentidest tulenevaid õigusi rikkudes, ei oleks kahjuhüvitis, mille viimane oleks võinud saada kohtuvaidluse võitmise korral, kunagi olnud piisav tekitatud kahju hüvitamiseks, mis seletab tema valmisolekut teha vaidlusaluseid makseid.

135. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 379–387 õigesti selgitas, ei jää niisugune kokkulepe ELTL artikli 101 kohaldamisalast välja seetõttu, et kokkuleppe sõlmimine on poolte jaoks mõistlik ja majanduslikult otstarbekas lahendus. Samamoodi on seaduses ette nähtud nõuete järgimise tagamine ametiasutuste, mitte aga eraõiguslike ettevõtjate ülesanne. ( 76 ) Õigusnormide väidetavat ebapiisavust ei pea seega korvama niisugused ettevõtjad konkurentsivastaste kokkulepetega ja seega ise õiglust jalule seadma. ( 77 ) Järelikult ei saa „riskide asümmeetria“, millele apellandid tuginevad – nagu ka riigisisese patendiõiguse võimalikud puudused –, isegi eeldusel, et need on tõendatud, õigustada kokkuleppeid, mis seisnevad selles, et ettevõtja maksab oma konkurentidele, et nad jääksid turult kõrvale.

2) „Vastupidine stsenaarium“

136. Teiseks väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta keeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 472 ja 473 analüüsimast „vastupidist stsenaariumi“, st olukorda, mis oleks tekkinud vaidlusaluste lepingute puudumise korral. Apellantide sõnul oleks selline analüüs näidanud, et geneeriliste ravimite tootjad ei hoidunud turuletulekust mitte nende lepingute olemasolu, vaid lihtsalt Lundbecki patentide olemasolu tõttu.

137. Apellandid rõhutavad veel seda punkti oma vastuses minu küsimusele, missugune on kohtuasjas Generics (UK) jt ( 78 ) tehtud Euroopa Kohtu otsuse mõju käesolevale menetlusele, ( 79 ) väites, et nimetatud kohtuotsuses tunnistas Euroopa Kohus, kui tähtis on ELTL artikli 101 kohaldamisel vastupidise stsenaariumi analüüs ja käsitletavate kokkulepete konkurentsi soodustava mõju – mida nende kokkulepete puudumisel ei oleks olnud – arvessevõtmine.

138. Siiski tuleb kõigepealt märkida, et kohtuotsuse Generics (UK) jt punktis 37, millele apellandid tuginevad, kinnitas Euroopa Kohus ainult, et ettevõtjatevahelise potentsiaalse konkurentsisuhte olemasolu analüüsimisel tuleb kindlaks teha, kas kokkuleppe puudumise korral oleksid olnud tegelikud ja konkreetsed võimalused selleks, et ettevõtja, kes ei ole turul, oleks pakkunud konkurentsi seal juba tegutsevale ettevõtjale.

139. Sõltumata sellest, kas selline analüüs võib olla sarnane nn vastupidise stsenaariumi analüüsiga, mille käigus analüüsitakse arengusuundi, mis oleks aset leidnud kokkuleppe puudumise korral, ning kas niisugune vastupidise stsenaariumi analüüs on vaja läbi viia juhtudel, mil tegemist on eesmärgil põhineva konkurentsipiiranguna käsitatavate kokkulepetega, piisab selle märkimisest, et Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuses põhjalikult küsimust, kas geneeriliste ravimite tootjatel olid vaidlusaluste lepingute sõlmimise hetkel tegelikud ja konkreetsed võimalused turule tulla, mistõttu võib järeldada, et nende lepingutega kõrvaldati need võimalused. ( 80 )

140. Lisaks on ekslik väita – nagu väidavad apellandid –, et vastupidise stsenaariumi analüüs näitas, et asjaolu, et geneeriliste ravimite tootjad ei tulnud turule, ei olnud tingitud mitte vaidlusalustest lepingutest, vaid Lundbecki patentide olemasolust – patendid, mis takistasid patendist tulenevaid õigusi rikkuvate toodetega turule tulemist. Nende argumentidega eiratakse asjaolu, et vaidlusaluste lepingute sõlmimise ajal valitses ebaselgus küsimuses, kas vaidlusalused patendid on kehtivad ja kas geneeriliste ravimite tootjate toodetega rikutakse patendist tulenevaid õigusi. Nagu Euroopa Kohus aga kohtuotsuses Generics (UK) jt ( 81 ) tõdes, aitab just see ebaselgus seni, kuni see kestab, kaasa vähemalt potentsiaalse konkurentsiolukorra olemasolule ravimi patendi omaniku ja tootja vahel, kes soovib selle ravimi geneerilise ravimiga turule tulla.

141. Seega, kui on tuvastatud, et kokkuleppe eesmärk on see ebaselgus kõrvaldada, võib järeldada, et kokkulepe kujutab endast eesmärgil põhinevat konkurentsipiirangut, sest see asendab olukorra, kus pooled haldavad sellest ebaselgusest tulenevaid riske ja võimalusi sõltumatult, kooskõlastatud olukorraga, mis on pooltevahelise praktilise koostöö tulemus. ( 82 ) Just seda küsimust analüüsides jõudiski Üldkohus järeldusele, et käesolevas asjas on vaidlusalused lepingud käsitatavad eesmärgil põhinevate konkurentsipiirangutena. ( 83 )

142. Mis puudutab lõpuks kokkuleppe võimaliku konkurentsi soodustava mõju arvessevõtmist, siis Euroopa Kohus tõdes tõesti kohtuotsuse Generics (UK) jt ( 84 ) punktis 103, millele apellandid viitasid, et sellist mõju tuleb selle kokkuleppe konteksti elemendina selle kvalifitseerimisel eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks nõuetekohaselt arvesse võtta, sest see võib seada kahtluse alla selle, kas asjaomane kooskõlastatud tegevus on piisavalt konkurentsi kahjustav, ja seega kokkuleppe eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks kvalifitseerimise enda.

143. Kuid käsitletaval juhul ei tugine apellandid käesolevas apellatsioonimenetluses esitatud menetlusdokumentides mingilegi vaidlusaluste lepingute väidetavalt konkurentsi soodustavale mõjule, mis oleks võinud Üldkohtu analüüsi nende lepingute eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks kvalifitseerimise küsimuses kahtluse alla seada.

3) Vaidlustamise keelavate tingimuste puudumine vaidlusalustes lepingutes

144. Kolmandaks väidavad apellandid oma vastuses minu küsimusele, missugune on kohtuasjas Generics (UK) jt ( 85 ) tehtud kohtuotsuse mõju käesolevale menetlusele, et selles kohtuotsuses esitatud Euroopa Kohtu analüüs, mille kohaselt võivad sellised kokkulepped nagu selles kohtuasjas käsitletavad kujutada endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid, põhines peamiselt asjaolul, et need kokkulepped sisaldasid tingimusi, mille kohaselt ei tohtinud asjaomaseid patente vaidlustada. Et aga käesolevas asjas ei sisaldanud vaidlusalused lepingud selliseid vaidlustamise keelavaid tingimusi, on Üldkohus teinud vea, kvalifitseerides need lepingud eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks. Vaidlustamise keelavate tingimuste puudumine vaidlusalustes lepingutes näitab, et asjaolu, et geneeriliste ravimite tootjad ei vaidlustanud vaidlusaluseid patente, ei tulenenud nendest lepingutest, vaid geneeriliste ravimite tootjate sõltumatust hinnangust Lundbecki patentide tugevusele.

145. Nende argumentidega ei saa siiski nõustuda.

146. Hoolimata sellest, kas kohtuasjas Generics (UK) jt käsitletud kokkulepped sisaldasid sõnaselgeid tingimusi, mille kohaselt ei tohtinud asjaomast patenti vaidlustada, või kas selle patendi vaidlustamata jätmise kohustus tulenes üksnes nende kokkulepete kontekstist ja üldisest ülesehitusest, ( 86 ) tuleb tõdeda, et käsitletaval juhul ei ole sõnaselgete vaidlustamise keelavate tingimuste puudumine vaidlusalustes lepingutes nii või teisiti asjaolu, mis võiks kahtluse alla seada Üldkohtu hinnangu, et need lepingud kujutasid endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid.

147. Apellandid ei esita ühtegi argumenti, mis seaks kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse punktides 398 ja 399 toodud Üldkohtu järelduse, et isegi kui vaidlusalused lepingud ei sisaldanud ühtegi vaidlustamise keelavat tingimust, ei olnud geneeriliste ravimite tootjatel mingit huvi vaidlustada Lundbecki patente pärast nende lepingute sõlmimist, sest vastupidised maksed vastasid ligikaudu kasule, mida nad lootsid turule tulemise korral saada, või kahjuhüvitisele, mida nad oleksid võinud saada, kui nad oleksid kohtuvaidluse Lundbeckiga võitnud, ning isegi eeldusel, et vastupidised maksed olid väiksemad loodetud kasust, mida nad oleksid võinud saada turuletuleku korral, oli siiski tegemist kindla ja kohese kasuga, mida need tootjad said ilma riskideta, mis oleksid kaasnenud turuletulekuga.

148. Need kaalutlused on seda õigemad, et Üldkohtu analüüsitud faktilistest asjaoludest ilmneb, et vaidlusaluste lepingute alusel tuli Lundbecki maksed geneeriliste ravimite tootjatele teha vähemalt osaliselt osade kaupa nende lepingute kehtivusaja jooksul. ( 87 ) Arvestades aga nende lepingute üldist ülesehitust, on vähe tõenäoline, et nende puhul lähtuti põhimõttest, et Lundbeck jätkab geneeriliste ravimite tootjate maksmist nende kohustuste eest, kui nad on seejuures esitanud vaidlusaluste patentide kehtivuse vaidlustamise hagid.

149. Samadel põhjustel ei ole muide üldse veenev Lundbecki argument, et vaidlusalused lepingud ei takistanud geneeriliste ravimite tootjatel turule tulla toodetega, millega ei rikuta patendist tulenevaid õigusi. Kõigepealt rajaneb see argument jällegi ekslikul eeldusel, et oli tõendatud, et kõnealuste geneeriliste ravimite tootjate toodetega rikuti Lundbecki patentidest tulenevaid õigusi, kuigi see oli just ebaselge. ( 88 ) Lisaks on aga lihtsalt ebatõenäoline, et geneeriliste ravimite tootjatel säilis stiimul tulla turule ükskõik missuguse tsitalopraamiga, samas kui Lundbeck maksis neile, et nad ei vaidlustaks nende patentide kehtivust, mis viimasel veel selle molekuliga seoses olid. ( 89 )

4) Patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepete eest määratud karistuse väidetav uudsus

150. Neljandaks leiavad apellandid, et kuna vaidlusalustel lepingutel oli õiguspärane eesmärk lahendada patendivaidlus, ei saa neid lihtsalt samastada ilmselgete turult väljatõrjumise kokkulepetega, millest ilmneb konkurentsi kahjustamine piisaval määral, et kvalifitseerida need eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks. See on nii seda enam, et vaidlusaluste lepingute sõlmimise hetkel valitses suur ebaselgus küsimuses, kuidas tuleb patendivaidluste lahendamise kompromisskokkuleppeid konkurentsiõiguse seisukohast käsitada.

151. Ka need argumendid ei ole veenvad.

152. Seega, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses õigesti tuvastas, ( 90 ) tuleneb esiteks Euroopa Kohtu praktikast, et ei asjaolu, et kokkuleppega taotletakse õiguspärast eesmärki lahendada vaidlus kompromissiga, ( 91 ) ega asjaolu, et kokkulepe puudutab intellektuaalomandiõigust, ( 92 ) ei saa välistada, et selle kokkuleppe suhtes kohaldatakse täielikult ja tervikuna liidu konkurentsieeskirju. Kohtuotsused, millele apellandid sellega seoses tuginevad, ei kinnita seisukohta, et üldiselt ei saa kokkulepped konkurentsi piirata, kui need jäävad intellektuaalomandi valdkonda. ( 93 )

153. Lisaks ei esita apellandid ühtegi asjaolu, mis võiks väärata Üldkohtu kaalutlused, mis kinnitasid komisjoni järeldust, et vaidlusalused lepingud ei võimaldanud käsitletavas asjas vastavaid patendivaidlusi nende lepingute osaliste vahel lõpetada. ( 94 ) Pelk asjaolu, et vaidlusaluste lepingute kestus oli seotud „proovikohtuvaidluse“ tulemusega, mis Lundbecki ja ühe teise geneeriliste ravimite tootja vahel Ühendkuningriigis aset leidis, ei tõenda, et nende lepingutega lahendati vastavad patendivaidlused, kui tegelikult peatati need vaidlused ainult kokkulepitud ajaks.

154. Teiseks ei saa apellandid tugineda ka väidetavale kogemuse puudumisele karistuste määramisel käsitletavate lepingutega sarnaste kokkulepete eest konkurentsiõiguses või asjaolule, et Konkurrence- og Forbrugerstyrelsenil (Taani konkurentsi- ja tarbijakaitseamet) (edaspidi „KFST“) ja komisjonil endil oli alguses kahtlusi nende lepingute õigusliku kvalifikatsiooni suhtes, väitmaks, et neid lepinguid ei saa samastada eesmärgil põhinevate konkurentsipiirangutega.

155. Vastupidi apellantide arvamusele ei tähenda see, et käsitletav juhtum on esimene, mil komisjon kohaldas ELTL artikli 101 originaalravimite tootja ja geneeriliste ravimite tootjate vahel sõlmitud patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepete suhtes, et neid lepinguid ei saa kvalifitseerida selle sätte tähenduses eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks.

156. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 438 ja 774 õigesti märkis, ei ole kokkuleppe eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks kvalifitseerimiseks nõutav, et sama liiki kokkulepete puhul oleks minevikus juba karistusi määratud. Kogemuse roll ja seega ennustatavus selles küsimuses ei puuduta, nagu Üldkohus õigesti selgitas, konkreetses sektoris sõlmitud kokkuleppe konkreetset kategooriat, vaid asjaolu, et on tõendatud, et teatud salajase koostöö vormid, näiteks konkurentide turult väljatõrjumine, võivad üldiselt ja omandatud kogemust arvestades avaldada konkurentsile nii negatiivset mõju, et ei olegi vaja tõendada, et neil on konkreetsel juhul tõesti see mõju.

157. Lisaks oli Üldkohtul õigus, kui ta märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 752 ja 775, et kohtupraktikas ei ole nõutud, et selleks, et kokkuleppe saaks kvalifitseerida eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks ELTL artikli 101 tähenduses, peab see esmapilgul või igasuguse kahtluseta olema konkurentsi piisavalt kahjustav, ilma et põhjalikult analüüsitaks selle sisu, eesmärki ning majanduslikku ja õiguslikku konteksti, millesse see kuulub. ( 95 )

5) Järeldus

158. Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et apellandid ei ole esitanud argumente, mis tõendaksid, et Üldkohus kinnitas ekslikult komisjoni järeldust, et vaidlusalused lepingud kujutasid endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid, isegi eeldusel, et nendega nähti geneeriliste ravimite tootjatele ette piirangud, mille Lundbeck oleks võinud saavutada ka kohtule esitatavate vaidlusalustel patentidel põhinevate hagide abil, kui oleks tuvastatud, et need patendid on kehtivad ja et geneeriliste toodetega rikutakse patendist tulenevaid õigusi. Esimene väide tuleb seega tagasi lükata.

b) Väidetav viga, mis seisneb Üldkohtu järelduses, et kuuest lepingust viis ületasid Lundbecki patentide ulatuse (apellatsioonkaebuse teine väide)

159. Teises väites kinnitavad apellandid, et Üldkohus tegi vigu, kui leidis, et kuuest vaidlusalusest lepingust viis ületasid Lundbecki patentide ulatuse, sest nende lepingutega ei keelatud mitte ainult niisuguse tsitalopraami müüki, millega võidi rikkuda vaidlusaluste patentidega kaitstud meetodeid, vaid igasuguse tsitalopraami müük, olenemata selle valmistamise meetodist.

160. Kohe alguses tuleb märkida, et see väide on nii tulemusetu kui ka vastuvõetamatu.

161. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale ei saa Üldkohtu otsuse täiendavate põhjenduste kohta esitatud argumendid tuua kaasa kohtuotsuse tühistamist ning on seega tulemusetud. ( 96 )

162. Käsitletavas asjas märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 539–541 sõnaselgelt, et apellantide argumendid selle kohta, et vaidlusaluses otsuses on tehtud viga, sest selles järeldati ekslikult, et vaidlusalused lepingud sisaldasid piiranguid, mis ületasid piiranguid, mis tulenevad nende patentidest tulenevate õiguste kasutamisest, on tulemusetud.

163. Üldkohus leidis, et isegi kui vaidlusalused lepingud ei oleks ületanud apellantide patentide kohaldamisala, oleksid need lepingud siiski kujutanud endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid ELTL artikli 101 tähenduses, sest need seisnesid keelatud kokkulepetes, mille eesmärk oli viivitada geneeriliste ravimite tootjate turuletulekut suurte vastupidiste maksete eest, mis muutsid ebakindluse sellise turuletuleku küsimuses kindlustundeks, et vaidlusaluste lepingute kehtivusajal seda ei juhtu.

164. Seepärast analüüsis Üldkohus apellantide argumente, millega sooviti tõendada, et komisjon oli ekslikult järeldanud, et vaidlusaluste lepingutega ette nähtud piirangud ületavad vaidlusaluste patentide kohaldamisala, vaidlustatud kohtuotsuse punktides 542–705 üksnes teise võimalusena. ( 97 )

165. Seda, et need esimeses kohtuastmes esitatud argumendid ei saa anda tulemusi, ei sea kahtluse alla ka see, et komisjon võttis asjaolu, et vaidlusalused lepingud sisaldasid piiranguid, mis ületasid vaidlusaluste patentide ulatuse, arvesse nii nende lepingute konkurentsivastasuse tuvastamisel kui ka trahvisummade kindlaksmääramisel. Nimelt märkis Üldkohus sõnaselgelt, et see asjaolu kujutas vaidlusaluses otsuses endast asjakohast, kuid mitte määravat tegurit eesmärgil põhineva piirangu ELTL artikli 101 tähenduses olemasolu tuvastamisel nagu ka trahvide taseme kindlaksmääramisel. ( 98 )

166. Lisaks tuleb tõdeda – nagu leidis komisjon –, et igal juhul on apellatsioonkaebuse teine väide vastuvõetamatu.

167. Apellandid väidavad küll, et nad tahavad oma argumendiga öelda, et Üldkohus rikkus õigusnormi sellega, et ei kohaldanud sobivat õiguslikku kriteeriumi, kui analüüsis küsimust, kas vaidlusaluste lepingutega ette nähtud piirangud ületasid vaidlusaluste patentide ulatust. Nad väidavad seega, et Üldkohus oleks pidanud analüüsima – lähtudes lepinguõiguse põhimõtetest igas õiguskorras, mida vaidlusalused lepingud puudutasid –, kas see vastas tegelikult Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate ühisele tahtele keelata viimastel tulla asjaomastele turgudele ükskõik missugust liiki tsitalopraamiga, mitte ainult tsitalopraamiga, mida Lundbeck peab oma patentidest tulenevaid õigusi rikkuvaks.

168. Selle argumendi varjus püüavad apellandid siiski tegelikult saavutada seda, et Euroopa Kohus vaataks uuesti läbi selle, kuidas Üldkohus tõlgendas lepingute sõnastuse ja nende sõlmimisega seotud faktilisi asjaolusid, mis – välja arvatud juhul, kui tegemist on faktiliste asjaolude moonutamisega, mida ei ole käesoleval juhul väidetud ja mis ei ole ka ilmselge – on apellatsiooniastmes vastuvõetamatu. ( 99 )

169. Sellest tuleneb, et teine väide tuleb tagasi lükata, ilma et oleks vaja sisuliselt analüüsida argumente, mille apellandid selle põhjendamiseks esitasid.

c) Väidetav viga, mis seisneb selles, et mõni vaidlusalune leping kvalifitseeriti eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks, isegi eeldusel, et see ületas vaidlusaluste patentide ulatuse (apellatsioonkaebuse kolmas väide)

170. Kolmanda väite raames väidavad apellandid, et isegi eeldusel, et Euroopa Kohus leiab, et mõni vaidlusalune leping ületas vaidlusaluste patentide kohaldamisala, sest nendega keelati ükskõik missuguse geneerilise tsitalopraami müük, järeldas Üldkohus ikkagi ekslikult, et need lepingud kujutasid endast eesmärgil põhinevaid konkurentsipiiranguid.

171. Seda väidet põhjendavad apellandid oma argumentidega, mille nad esitasid oma esimese väite põhjendamiseks. Nad väidavad seega, et Üldkohus tegi vigu, kui kvalifitseeris vaidlusalused lepingud eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks, sest ta ei võtnud piisavalt arvesse nende lepingute konteksti, eelkõige Lundbecki ja geneeriliste ravimite tootjate riskide asümmeetriat, ei analüüsinud vastupidist stsenaariumi ning järeldas ekslikult, et need lepingud kahjustasid konkurentsi piisavalt, et need võiks kvalifitseerida eesmärgil põhinevateks konkurentsipiiranguteks, eelkõige arvestades kahtlusi, mis KFST‑l ja komisjonil endilgi esialgu olid.

172. Et need argumendid on aga eespool esimese väite analüüsi raames juba tagasi lükatud, ( 100 ) ei saa ka kolmanda väitega nõustuda.

B. Trahvid (apellatsioonkaebuse viies ja kuues väide)

173. Apellatsioonkaebuse viiendas ja kuuendas väites leiavad apellandid, et Üldkohus tegi vigu, kui nõustus komisjoni määratud trahvidega põhimõtteliselt (punkt 1) ja nende arvutamise meetodiga (punkt 2).

1. Trahvidega nõustumine Üldkohtu poolt (apellatsioonkaebuse viies väide)

174. Viiendas väites märgivad apellandid, et Üldkohus eksis, kui nõustus, et komisjonil oli käsitletaval juhul õigus määrata Lundbeckile trahve. Kõigepealt ei kohaldanud Üldkohus selle kindlakstegemisel, kas käesolevas asjas oli võimalik trahv määrata, õiget kriteeriumi (punkt a). Seejärel tegi Üldkohus vea, kui nõustus komisjoni järeldusega, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla (punkt b). Lõpuks rikkus Üldkohus õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu keelu põhimõtteid, kui nõustus sümboolse trahvi taset ületava karistuse määramisega (punkt c).

a) Trahvi määramiseks nõutav „süü tase“

175. Apellandid väidavad, et Üldkohus ei kohaldanud seoses „süü tasemega“, mis on nõutav trahvi määramiseks konkurentsiõiguses, õiget kriteeriumi. Näiteks kinnitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 762, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on sellise trahvi määramine võimalik vaid siis, kui ettevõtjale „ei saanud olla teadmata tema tegevuse konkurentsivastane laad“. Seejärel ei kohaldanud Üldkohus seda kriteeriumi aga siiski Lundbecki süü kindlakstegemisel, vaid piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 777 vastupidi ainult kinnitusega, et Lundbeckil „oli mõistlikult võimalik aru saada“, et vaidlusalused lepingud on ELTL artikliga 101 vastuolus, ning alandas nii vääralt trahvi määramiseks nõutava süü taset.

176. Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohtu praktikast, millele Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 762 viitab, ilmneb nimelt, et mis puudutab küsimust, kas konkurentsiõiguse rikkumine pandi toime tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu ja kas selle eest võib seetõttu määrata trahvi määruse (EÜ) nr 1/2003 ( 101 ) artikli 23 alusel, siis see tingimus on täidetud, kui ettevõtjale ei saa tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla, olenemata sellest, kas ta oli teadlik või mitte, et ta rikub aluslepingus sätestatud konkurentsieeskirju. Täpsemalt ei vabasta asjaolu, et asjaomane ettevõtja kvalifitseeris oma tegevuse, mille põhjal rikkumine tuvastati, õiguslikult vääralt, teda trahvist. ( 102 )

177. Seda arvestades tuleb tõdeda, et vaidlustatud kohtuotsuses ei eiranud Üldkohus sel viisil kehtestatud kriteeriumi.

178. Kõigepealt tuleb märkida – nagu märgib ka komisjon –, et vastupidi apellantide väitele ei tähenda vajadus tõendada, et ettevõtjale „ei saanud olla teadmata“ tema tegevuse konkurentsivastasus, et komisjon peab tõendama, et on kindel, et see ettevõtja oli sellest konkurentsivastasusest teadlik. Teisisõnu ei ole vaja tõendada, et asjaomane ettevõtja teadis, et tema tegevus oli konkurentsivastane. Vastupidi, piisab, kui komisjon toob välja asjaolud, mis tõendavad, et konkreetse juhtumi asjaoludel võib hoolsalt ettevõtjalt mõistlikult eeldada, et ta on oma tegevuse konkurentsivastasusest teadlik.

179. Järelikult mängivad apellandid sõnadega, kui kinnitavad, et Üldkohus eiras käsitletaval juhul seda tõendamisstandardit, märkides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 777, et pooltel „oli mõistlikult võimalik aru saada“, et vaidlusalustes lepingutes ette nähtud konkurentsipiiranguid on ELTL artikliga 101 vastuolus. Vastupidi apellantide arvamusele ei ilmne sellest sõnastusest nimelt sugugi, et Üldkohus piirdus tõendamisstandardiga, mille kohaselt piisab sellest, et oli „lihtsalt võimalik“, et Lundbeck oli oma tegevuse konkurentsivastasusest teadlik. Lisaks kinnitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 832 ja 833 selgelt, et Lundbeckile „ei saanud […] olla teadmata“, et vaidlusaluste lepingutega võidakse rikkuda ELTL artiklit 101, ning et ta „oli teadlik“ nende lepingute võimalikust rikkuvast laadist.

180. Seetõttu tuleb viienda väite esimene osa tagasi lükata.

b) Küsimus, kas Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla

181. Lisaks leiavad apellandid, et Üldkohus eiras trahvi määramiseks nõutavat tõendamisstandardit, kuna Üldkohtu esitatud asjaolud ei tõenda, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla.

182. Seega, kuna vaidlusaluseid lepinguid ei saa samastada pelkade turu jagamise või turult väljatõrjumise kokkulepetega, vaid need hõlmasid hoopis intellektuaalomandiõiguste jõustamist õiguspärasel eesmärgil, oleks nende konkurentsivastasust olnud palju raskem mõista kui ilmselgete turu jagamise kokkulepete õigusvastasust. Sellele vaatamata tugines Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 776 Lundbecki süü tõendamiseks üksnes kahele dokumendile, kuigi nendest dokumentidest ei saa kuidagi järeldada, et viimasele ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla. Üldkohus moonutas seega ilmselgelt tõendeid ega selgitanud piisavalt, miks ta Lundbecki süüd kinnitas.

183. See argument on täiesti põhjendamatu.

184. Esiteks ilmneb juba eespool esitatud kaalutlustest, et apellantidel ei ole alust väita, et vaidlusalused lepingud ei kujutanud endast turult väljatõrjumise kokkuleppeid, ning et nende patendialaste lepingute tausta ei saa kasutada ettekäändena selleks, et mitte kohaldada nende suhtes täielikult ja terviklikult konkurentsieeskirju. ( 103 )

185. Teiseks tuleb tõdeda, et ei ole aru saada, kuidas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 776 viidatud kolme dokumenti (ja mitte kahte, nagu märgivad apellandid) moonutas, kui võttis neid dokumente arvesse selle analüüsimisel, kas Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla. – nii viitab Üldkohus esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 776 vaidlusaluse otsuse põhjendusele 190, et põhjendada oma väidet, et mõni geneeriliste ravimite tootja tajus, et vaidlusaluste lepingutega samalaadsete lepingutega rikutakse patendist tulenevaid õigusi, ja keeldus sel põhjusel selliste lepingute sõlmimisest. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 190 on viidatud e‑kirjale, mille NM Pharma Lundbeckile saatis ja mis on liigitatud Lundbecki dokumendis „Generic tsitalopraam upenne 04 09 2002“, millest selgub, et NM Pharma lükkas Lundbecki kutse koosolekule tagasi, kinnitades, et tema konkurentsipoliitika (Antitrust Policy) keelab tal edasised arutelud Lundbeckiga. Seega võis Üldkohus tõendeid moonutamata tugineda sellele dokumendile kui tõendile, mis võib kinnitada järeldust, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla; – teiseks tsiteerib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 776 Lundbecki töötaja e-kirja, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 265. Selles dokumendis vaidleb asjaomane töötaja vastu – kinnitades, et edasimüügihindade osas kokkuleppe sõlmimine on õigusvastane – Lundbecki poolt Merck (GUK)‑le tehtud ettepanekule sõlmida Ühendkuningriiki hõlmavale Merck (GUK) lepingule eelnevatel läbirääkimistel muu hulgas selle tsitalopraami edasimüügihinnad, mille Lundbeck nimetatud lepingu raames Merck (GUK)‑le tarnib. Sellest järeldub, et Üldkohus võis ka tõendeid moonutamata arvata selle dokumendi nende tõendite hulka, mis tõendavad, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla; – kolmandaks viitab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 776 Lundbecki sisesele e-kirjale, millele on viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 188 ja milles on Ranbaxyga peetud läbirääkimiste kohta märgitud, et leping on eelkõige konkurentsiõiguse seisukohast keeruline. Seda arvestades ei ole aru saada, kuidas Üldkohus seda dokumenti moonutas, kui võttis seda arvesse, et kinnitada, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla.

186. Lõpuks tuleb kolmandaks ja viimaseks märkida, et igal juhul hoopis apellandid ise moonutavad vaidlustatud kohtuotsust, kinnitades, et Üldkohus tugines üksnes nendele äsja analüüsitud dokumentidele, kui tuvastas, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla, ning et ta ei selgitanud piisavalt seda järeldust.

187. Näiteks tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktides 764–776 esitatud Üldkohtu kaalutlustest, et selle kohtuotsuse punktis 777 esitatud järeldus, mille kohaselt võisid nende lepingute osalised mõistlikult tajuda, et vaidlusalustes lepingutes ette nähtud konkurentsipiiranguid on ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus, ei põhine mitte ainult punktis 776 esitatud faktilistel asjaoludel, vaid kõigil punktides 764–776 esitatud kaalutlustel.

188. Nendes kaalutlustes selgitas Üldkohus aga põhjalikult, miks ta jõudis järeldusele, et Lundbeck võis mõistlikult ette näha, et tema tegevus on konkurentsivastane. Näiteks kinnitas Üldkohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 764, et ei ole võimatu ette näha, et lepingud, millega originaalravimite tootja suudab suurte vastupidiste maksete abil potentsiaalsed konkurendid teatavaks ajavahemikuks turult kõrvaldada, võivad olla vastuolus ELTL artikli 101 lõikega 1, olenemata sellest, kas need ületavad selle tootja patentide kohaldamisala või mitte.

189. Lisaks, nagu komisjon õigesti väidab, ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse mitmest punktist, et Üldkohus nõustus komisjoni hinnanguga erinevatele faktilistele asjaoludele, mis võivad lisaks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 776 mainitutele tõendada, et Lundbeckile ei saanud tema tegevuse konkurentsivastasus teadmata olla, või isegi, et ta oli sellest teadlik. ( 104 ) Apellandid ei sea aga käesoleva apellatsioonkaebuse raames Üldkohtu hinnanguid faktilistele asjaoludele kahtluse alla ning samuti ei ilmne, et Üldkohus oleks asjakohaseid faktilisi asjaolusid moonutanud.

190. Seda arvestades tuleb ka viienda väite teine osa tagasi lükata.

c) Õiguskindluse põhimõte ja tagasiulatuva jõu keelu põhimõte

191. Viienda väite kolmandas osas kinnitavad apellandid, et kuna Üldkohus nõustus Lundbeckile sümboolsest suurema trahvi määramisega, rikkus ta õiguskindluse põhimõtet ja tagasiulatuva jõu keelu põhimõtet.

192. Apellandid on seisukohal, et need põhimõtted keelavad kohaldada tagasiulatuvalt rikkumise kindlaks määrava normi uut tõlgendust, kui see tõlgendus ei olnud rikkumise toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane. Just nii on see käsitletaval juhul komisjoni valitud tõlgendusega, mille Üldkohus heaks kiitis ja mille kohaselt võivad sellised kokkulepped nagu vaidlusalused lepingud kuuluda ELTL artiklis 101 sätestatud keelu kohaldamisalasse.

193. Selle argumendiga ei saa nõustuda.

194. Nii nähtub apellantide viidatud kohtupraktikast, et kuigi süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet, mis nüüd on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 49, ei saa tõlgenda nii, et see keelustab kriminaalvastutuse sätete järkjärgulise täpsustamise, on selle põhimõttega siiski vastavalt kohtupraktikale vastuolus rikkumise kindlaks määrava normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine, kui tulemus ei ole mõistlikult ootuspärane rikkumise toimepanemise hetkel, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust. ( 105 )

195. Tuleb siiski tõdeda, et Üldkohus ei teinud mingit viga, kui ta kohaldas käesoleva juhtumi asjaoludele sel viisil kindlaks määratud ootuspärasuse kriteeriumi ning leidis, et käsitletaval juhul ei ole karistamine vaidlusaluste lepingute eest ELTL artikli 101 alusel süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega vastuolus.

196. Selles küsimuses kordavad apellandid kõigepealt juba eespool esitatud argumenti, ( 106 ) et vaidlusalused lepingud hõlmasid intellektuaalomandi õiguste jõustamist õiguspärasel eesmärgil, mistõttu oli nende laadi palju keerulisem mõista kui ilmselgete turgude jagamise kokkulepete laadi. Järelikult vastupidi Üldkohtu kinnitusele vaidlustatud kohtuotsuse punktis 765, ei võimalda ELTL artikli 101 lõike 1 grammatiline tõlgendamine mõista, et niisugused lepingud võivad kuuluda selle sättega kehtestatud keelu kohaldamisalasse.

197. Siiski nähtub esiteks juba eespool analüüsitud Üldkohtu järeldustest, et vaidlusaluste lepingute eesmärk oli ajendada geneeriliste ravimite tootjaid hoiduma tulemast iseseisvalt tsitalopraami turule kokkulepitud ajavahemikel Lundbecki maksete abil, millel ei olnud muud vastusooritust kui kõnealune hoidumine. ( 107 ) Teisisõnu lepiti nendes lepingutes kokku, et Lundbeck maksab geneeriliste ravimite tootjatele, et nad turule ei tuleks – mis teeb need lepingud turult väljatõrjumise kokkulepeteks.

198. Ent nende lepingute osalisena ei saanud Lundbeckile olla teadmata, et tema maksetel ei ole geneeriliste ravimite tootjate poolt muud vastusooritust kui see, et viimased ei tule kokkulepitud ajavahemikel turule. Järelikult ei teinud Üldkohus viga, kui tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 764 ja 765, et Lundbeckil ei olnud võimatu ette näha, et vaidlusalused lepingud võivad kuuluda ELTL artiklis 101 sätestatud keelu kohaldamisalasse, sest selle sätte grammatiline tõlgendamine võimaldab täielikult mõista, et konkurentidevahelised kokkulepped, mille eesmärk on mõned neist turult välja tõrjuda, on õigusvastased.

199. Teiseks tuleneb ka juba eespool esitatud arutluskäigust, et apellantide väide, et vaidlusaluste lepingute patendiõiguslik taust võis tekitada mõtte, et nende lepingute suhtes ei kohaldata konkurentsiõigust, on põhjendamatu. Nimelt ilmneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et nii kohtulik kokkulepe kui ka intellektuaalomandiõiguse kasutamise tingimused võivad kuuluda ELTL artiklis 101 sätestatud keeldude kohaldamisalasse. ( 108 )

200. Järelikult kinnitas Üldkohus – vastupidi apellantide väidetele – vaidlustatud kohtuotsuse punktides 766–770 õigesti, et asjaolu, et käsitletaval juhul sõlmiti vaidlusalused lepingud kompromisskokkulepete vormis intellektuaalomandiõiguste kohta, ei võimalda apellantidel järeldada, et nende õigusvastasus konkurentsiõiguse seisukohast oli täiesti uudne või ettenägematu.

201. Lisaks, vastupidi apellantide arvamusele, ei tähenda see, et käsitletav juhtum on esimene, milles komisjon kohaldas ELTL artiklit 101 originaalravimite tootja ja geneeriliste ravimite tootjate vahel sõlmitud patendivaidluste lahendamise kompromisskokkulepete suhtes, et see kohaldamine kujutab endast „täiesti uut suunda“, mida ei saa pidada selle sätte kohaldamise tingimuste järkjärguliseks selgitamiseks käesoleva ettepaneku punktis 194 viidatud kohtupraktika tähenduses. Nagu juba tõdetud, ei ole kokkuleppe eesmärgil põhinevaks konkurentsipiiranguks kvalifitseerimiseks nõutav, et sama liiki kokkulepete puhul oleks varem juba karistusi määratud, ega ole ka vaja, et kokkulepe peab esmapilgul või vähimagi kahtluseta olema piisavalt konkurentsi kahjustav. ( 109 )

202. Apellandid ei saa seega tugineda ka vaidlusaluste lepingute väidetavale „komplekssusele“, väitmaks, et nende eest ELTL artikli 101 alusel määratav karistus ei olnud ootuspärane. See on nii seda enam, et kohtupraktikas on täpsustatud, et seaduse ootuspärasuse nõudega ei ole vastuolus see, kui isikud ja eelkõige kutseala esindajad peavad oma käitumise tagajärgede hindamiseks