7

Direktiiviga 2010/13 kodifitseeriti ja asendati direktiiv 89/552, mida oli muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/65/EÜ (ELT 2007, L 332, lk 27). Direktiivi 2010/13 põhjendustes 1, 4, 5, 8, 26, 35, 36, 41, 43, 54 ja 104 on ette nähtud: „(1) direktiivi 89/552[…] on korduvalt oluliselt muudetud […]. Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune direktiiv kodifitseerida. […] (4) Audiovisuaalmeedia teenuste edastamise uute tehnoloogiate valguses peaks televisiooniteenuse osutamise õiguslikus raamistikus arvesse võtma struktuurimuutuste, info- ja sidetehnoloogiate (IST) leviku ja tehnoloogilise arengu mõju ärimudelitele, eriti kommertstelevisiooni rahastamisele, ning tagama peaks Euroopa infotehnoloogiale ning meediatööstusele ja ‑teenustele optimaalsed konkurentsitingimused ning õiguskindluse, samuti kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse. (5) Audiovisuaalmeedia teenused on nii kultuuri- kui ka majandusteenused. Nende kasvav tähtsus ühiskonnale, demokraatiale – eriti teabevabaduse, arvamuste paljususe ja meedia mitmekesisuse tagamisel – haridusele ja kultuurile õigustab nende teenuste suhtes erieeskirjade kohaldamist. […] (8) On hädavajalik, et liikmesriigid tagavad kõigi selliste toimingute vältimise, mis võivad ohustada teleprogrammide vaba ringlust ja nendega kauplemist või mis võivad soodustada valitseva seisundi tekkimist, mis võib põhjustada televisiooni kaudu edastatava teabe ja kogu teabelevisektori mitmekesisuse ja vabaduse piiramist. […] (26) Käesoleva direktiivi kohaldamisel peaks mõiste „meediateenuse osutaja“ määratlusest välja jätma füüsilised ja juriidilised isikud, kes üksnes edastavad sisu, mille toimetusvastutus lasub kolmandatel isikutel. […] (35) Hulga praktiliste kriteeriumite kehtestamise eesmärk on määrata põhjaliku menetluse abil kindlaks, et käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate teenuste osutamisel kuulub meediateenuse osutaja ainult ühe liikmesriigi jurisdiktsiooni alla. Võttes arvesse Euroopa Liidu Kohtu praktikat ja vältimaks jurisdiktsiooni puudumist, on siiski asjakohane viidata asukohakriteeriumile [ELTL] artiklites 49–55 määratletud tähenduses kui lõplikule kriteeriumile liikmesriigi jurisdiktsiooni kindlaksmääramisel. (36) Nõue, et päritoluliikmesriik peaks tagama saadete vastavuse käesoleva direktiiviga kooskõlastatud siseriiklike õigusaktidega, on liidu õiguse kohaselt piisav tagamaks saadete vaba liikumine, ilma et vastuvõtjaliikmesriikides teostataks samadel põhjustel teistkordset kontrolli. Vastuvõtjaliikmesriik võib siiski erandjuhul ja eritingimustel ajutiselt peatada telesaadete taasedastamise. […] (41) Liikmesriigid peaksid olema siiski võimelised kohaldama käesoleva direktiiviga koordineeritud valdkondades oma jurisdiktsiooni alla kuuluvate meediateenuste osutajate suhtes üksikasjalikumaid või rangemaid eeskirju, tagades, et need eeskirjad oleksid kooskõlas liidu õiguse põhimõtetega. Juhul kui ühe liikmesriigi jurisdiktsiooni alla kuuluv televisiooniteenuse osutaja edastab teleülekannet, mis tervikuna või millest peamine osa on suunatud teise liikmesriigi territooriumile, oleks liikmesriikide vahelise koostöö nõue ning eeskirjadest kõrvalehoidmise korral Euroopa Kohtu praktika […] kodifitseerimine koos tõhusama menetlusega asjakohane lahendus, millega võetakse arvesse liikmesriigi probleeme, seadmata kahtluse alla päritoluriigi põhimõtte nõuetekohast kohaldamist. Euroopa Kohus on seoses [EÜ] artiklitega 43 ja 49 (nüüd [ELTL] artiklid 49 ja 56) kujundanud oma kohtupraktikas üldisel huvil põhinevate eeskirjade mõiste, mis muu hulgas hõlmab tarbijakaitse, alaealiste kaitse ja kultuuripoliitika eeskirju. Koostööd taotlev liikmesriik peaks tagama, et kõnealuseid liikmesriikide erieeskirju on objektiivselt vaja, neid kohaldatakse mittediskrimineerival viisil ning need on proportsionaalsed. […] (43) Käesoleva direktiivi kohaselt, olenemata päritoluriigi põhimõtte kohaldamisest, võivad liikmesriigid ikkagi võtta meetmeid, mis piiravad televisiooniteenuse vaba levi, kuid üksnes käesolevas direktiivis sätestatud tingimuste ja korra kohaselt. Euroopa Kohus on järjekindlalt rõhutanud, et teenuste osutamise vabaduse piiranguid, nagu ka iga erandit asutamislepingu kesksest põhimõttest, peab tõlgendama kitsendavalt […] […] (54) Liikmesriigid võivad kolmandatest riikidest pärinevate ja artiklis 2 sätestatud tingimustele mittevastavate audiovisuaalmeedia teenuste suhtes võtta mis tahes meetmeid, mida nad peavad asjakohaseks, tingimusel et need on kooskõlas liidu õiguse ja liidu rahvusvaheliste kohustustega. […] (104) Kuna käesoleva direktiivi eesmärke, nimelt audiovisuaalmeedia teenustele sisepiirideta ala loomist, tagades samal ajal üldiste huvide kõrgetasemelise kaitse, eriti alaealiste ja inimväärikuse kaitse ning edendades puudega inimeste õigusi, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning käesoleva direktiivi ulatuse ja toime tõttu on neid parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas [ELL] artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. […]“