Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 9. märtsi 2010. aasta määrus – Buzzi Unicem jt vs. Ministero dello Sviluppo economico jt ning Dow Italia Divisione Commerciale vs. Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare jt

(liidetud kohtuasjad C‑478/08 ja C‑479/08)

Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik – Põhimõte „saastaja maksab” – Direktiiv 2004/35/EÜ – Keskkonnaalane vastutus – Ajaline kohaldamine – Saastus, mis on tekkinud enne nimetatud direktiivi ülevõtmiseks ette nähtud kuupäeva ja mis jätkub pärast seda kuupäeva – Siseriiklikud õigusnormid, millega jäetakse selle saastusega seotud kahjustuste parandamise kulud mitme ettevõtja kanda – Süülisuse või hooletuse nõue – Põhjusliku seose nõue – Parandusmeetmed – Kohustus konsulteerida asjaomaste ettevõtjatega – Nimetatud direktiivi II lisa

1. Keskkond – Keskkonnakahjustuste ärahoidmine ja parandamine – Keskkonnaalane vastutus – Direktiiv 2004/35 – „Saastaja maksab” põhimõte (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/35, artikli 3 lõige 1, artikli 4 lõige 5, artikkel 9 ja artikli 11 lõige 2) (vt punkt 48, resolutsiooni punkt 1)

2. Keskkond – Keskkonnakahjustuste ärahoidmine ja parandamine – Keskkonnaalane vastutus – Direktiiv 2004/35 – Parandusmeetmed (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/35, artikkel 7 ja artikli 11 lõige 4 ning II lisa punkt 1.3.1) (vt punkt 57, resolutsiooni punkt 2)

Ese

Eelotsusetaotlus – Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia – EÜ artikli 174, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT L 143, lk 56; ELT eriväljaanne 15/08, lk 357) ja „saastaja maksab” põhimõtte tõlgendamine – Siseriiklikud õigusnormid, mis annavad ametiasutustele õiguse nõuda eraõiguslikelt ettevõtjatelt parandusmeetmete rakendamist ja seda sõltumata sellise uurimise läbiviimisest, mis on suunatud kõnealuse saastuse põhjustaja väljaselgitamisele.

Resolutsioon

1. Sellises keskkonnasaastuse olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjades:

– kui ei ole täidetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta ajalise ja/või esemelise kohaldamise tingimused, kuulub selline olukord siseriikliku õiguse kohaldamisalasse, kooskõlas asutamislepingu eeskirjadega ja ilma et see piiraks muude teisese õiguse aktide kohaldamist;

– ei ole direktiiviga 2004/35 vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad selle direktiivi raames tegutseval pädeval asutusel eeldada põhjusliku seose olemasolu käitajate ja tuvastatud saastuse vahel tulenevalt nende käitiste lähedusest saastunud alale, sealhulgas ka hajusaastuse korral. Vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele peab sellise põhjusliku seose eeldamiseks sellel asutusel olema siiski usaldusväärseid kaudseid tõendeid, mis võivad tema eeldust põhjendada, näiteks käitaja käitise lähedus tuvastatud saastusele ja leitud saasteainete vastavus nimetatud käitaja poolt oma tegevuses kasutatavatele ainetele;

– tuleb direktiivi 2004/35 artikli 3 lõiget 1, artikli 4 lõiget 5 ja artikli 11 lõiget 2 tõlgendada nii, et kui pädev asutus otsustab kehtestada käitajatele, kelle tegevus kuulub selle direktiivi III lisa kohaldamisalasse, keskkonnakahjustuste parandusmeetmete võtmise kohustuse, ei ole ta kohustatud tõendama niisuguse käitaja süüd, hooletust ega ka tahtlust, kelle tegevust peetakse keskkonnale tekitatud kahjustuste põhjustajaks. Seevastu peab see asutus esiteks eelnevalt uurima tuvastatud saastuse päritolu, kusjuures nimetatud asutusel on sellega seoses menetluste, kasutatavate vahendite ja niisuguse uurimise kestuse osas kaalutlusõigus. Teiseks on kõnealune asutus kohustatud tõendeid käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaselt tõendama põhjuslikku seost parandusmeetmeid kohaldama määratud käitajate tegevuse ja selle saastuse vahel;

– peab pädev asutus – kuivõrd käitajatel on parandusmeetmete võtmise kohustus vaid nende osalemise tõttu saastuse tekitamises või selle ohu põhjustamises – põhimõtteliselt määrama iga käitaja puhul kindlaks selle osaluse saastuses, mida ta püüab parandada, ning arvestama nende parandusmeetmete kulude arvutamisel, mille võtmise kohustuse see asutus nimetatud käitajatele kehtestab, nende vastavat osalust, ilma et see piiraks direktiivi 2004/35 artikli 9 kohaldamist.

2. Direktiivi 2004/35 artiklit 7 ja artikli 11 lõiget 4 koosmõjus selle direktiivi II lisaga tuleb tõlgendada nii, et:

– pädeval asutusel on õigus muuta oluliselt keskkonnakahjustuste parandusmeetmeid, mis on otsustatud koostöös asjaomaste käitajatega läbi viidud võistleva menetluse tulemusel ja mida on juba rakendatud või mille rakendamist on alustatud. Niisuguse otsuse vastuvõtmiseks:

– peab see asutus ära kuulama käitajad, kellele niisuguste meetmete võtmise kohustus on kehtestatud, välja arvatud juhul, kui keskkonna olukorra kiireloomulisus nõuab pädeva asutuse viivitamatut sekkumist;

– peab nimetatud asutus samuti paluma eelkõige isikutel, kelle maaomandil neid meetmeid rakendatakse, esitada oma märkused ja võtab neid arvesse;

– peab see asutus võtma arvesse direktiivi 2004/35 II lisa punktis 1.3.1 nimetatud kriteeriume ja esitama otsuses oma valiku põhjused ning vajaduse korral põhjused, mis võivad õigustada seda, et nimetatud kriteeriumide osas ei viidud läbi üksikasjalikku uurimist või ei olnud seda võimalik läbi viia, näiteks keskkonna olukorra kiireloomulisuse tõttu;

– sellistel asjaoludel, nagu on arutusel põhikohtuasjades, ei ole direktiiviga 2004/35 vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad pädeval asutusel seada keskkonna parandusmeetmete võtmise kohustusega käitajate õiguse kasutada oma maaomandit sõltuvusse tingimusest, et nad teostavad parandusmeetmete rakendamiseks vajalikud tööd, ja seda isegi siis, kui need meetmed nimetatud maaomandit ei puuduta, kuna sellel on juba varasemaid saneerimismeetmeid rakendatud või kuna see ei ole saastunud. Siiski peab niisugust meedet õigustama eesmärk takistada keskkonna olukorra halvenemist seal, kus keskkonna parandusmeetmeid rakendatakse, või ettevaatuspõhimõtte kohaselt eesmärk hoida ära muude keskkonnakahjustuste tekkimine või taastekkimine käitajate asjaomasel maaomandil, mis külgneb kogu mererannaga, kus neid parandusmeetmeid rakendatakse.