KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JEAN RICHARD DE LA TOUR

esitatud 11. veebruaril 2021 ( 1 )

Kohtuasi C‑648/20 PPU

Svishtov Regional Prosecutor’s Office

versus

PI

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Westminster Magistrates’ Court (Westminsteri magistraadikohus, Ühendkuningriik))

Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Euroopa vahistamismäärus – Raamotsus 2002/584/JSK – Riigisisene vahistamismäärus ja Euroopa vahistamismäärus, mille on teinud liikmesriigi prokurör – Tõhus kohtulik kaitse – Kohtuliku kontrolli puudumine vahistamismääruse teinud liikmesriigis enne tagaotsitava üleandmist sellele liikmesriigile – Õigus isikuvabadusele – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 6 ja 47

I. Sissejuhatus

1. Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutavad menetlused on liikmesriigiti märkimisväärselt erinevad, eelkõige mis puudutab asutusi, mis on määratud „vahistamismääruse teinud õigusasutuseks“ ja „vahistamismäärust täitvaks õigusasutuseks“ nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta ( 2 ), mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK ( 3 ), artikli 6 lõigete 1 ja 2 tähenduses. Erinevusi esineb ka seoses sellega, millised õiguskaitsevahendid on liikmesriikides ette nähtud selleks, et isikutel, kelle suhtes on Euroopa vahistamismäärus tehtud, oleks võimalik vaidlustada vahistamismääruse, nagu ka riigisisese otsuse – mis peab olema vahistamismääruse aluseks – tegemise tingimusi.

2. Sellise menetlussüsteemide mitmekesisuse juures on Euroopa Kohus püüdnud välja töötada kohtupraktika, rõhutades seda, et vahistamismääruse teinud ja vahistamismäärust täitvad asutused, kellel tuleb raamotsusel 2002/584 põhinevas üleandmismenetluses koostööd teha, oleksid õigust mõistvat laadi ( 4 ).

3. Valides tõlgenduse, mille kohaselt ei kuulu selliste õigusasutuste hulka üksnes kohtunikud või kohtud, vaid laiemalt sellised asutused või ametikandjad – nagu prokurörid –, kes osalevad vahistamismääruse teinud või vahistamismäärust täitvas liikmesriigis kriminaalasjades õigusemõistmises, on Euroopa Kohus möönnud, et raamotsus lubab liikmesriikidel Euroopa vahistamismääruse tegemiseks või täitmiseks ette näha erinevaid menetlusi.

4. Samuti tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et sellekohase kaalutlusõiguse teostamisel peavad liikmesriigid järgima nõudeid, mis on lahutamatult seotud vajadusega tagada tõhus kohtulik kaitse isikutele, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, kuna see piirab Euroopa Liidu põhiõiguste harta ( 5 ) artikliga 6 tagatud õigust isikuvabadusele.

5. Igas lahendada tulevas kohtuasjas peab Euroopa Kohus seega kontrollima, kas asjaomase menetlussüsteemi puhul on omavahel tasakaalus isikute – kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus – õigus tõhusale kohtulikule kaitsele ning raamotsusega 2002/584 loodud üleandmise süsteemi tõhusus.

6. Käesolevas eelotsusetaotluses on sisuliselt püstitatud küsimus, kas selle raamotsusega on kooskõlas menetlussüsteem, mille puhul on olukorras, kus kriminaalasja kohtueelses menetluses teeb Euroopa vahistamismääruse ning ka selle vahistamismääruse aluseks oleva liikmesriigi kohtuotsuse prokurör, nende otsuste kohtulikku kontrolli võimalik vahistamismääruse teinud liikmesriigis teostada üksnes pärast tagaotsitava üleandmist sellele liikmesriigile.

7. Käesolevas ettepanekus esitan põhjused, miks selline menetlussüsteem minu hinnangul tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele ei vasta.

II. Õiguslik raamistik

A. Raamotsus 2002/584

8. Raamotsuse 2002/584 artiklis 1 „Euroopa vahistamismääruse määratlus ja selle täitmise kohustus“ on sätestatud: „1. Euroopa vahistamismäärus on liikmesriigi väljaantud kohtuotsus, et teine liikmesriik võtaks tagaotsitava vahi alla ja annaks ta üle kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks. 2. Liikmesriigid täidavad mis tahes Euroopa vahistamismääruse vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele. 3. Käesolev raamotsus ei ole mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud [EL lepingu] artiklis 6.“

9. Raamotsuse 2002/584 artikli 6 lõigetes 1 ja 3 on sätestatud: „1. Vahistamismääruse teinud õigusasutus on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutus, mis on pädev tegema Euroopa vahistamismäärust selle riigi õiguse alusel. […] 3. Iga liikmesriik teatab nõukogu peasekretariaadile, milline on tema õiguse alusel pädev õigusasutus.“

10. Raamotsuse artikli 8 „Euroopa vahistamismääruse sisu ja vorm“ lõike 1 punktis c on sätestatud: „Euroopa vahistamismäärus sisaldab järgmist teavet, mis on esitatud vastavalt lisas toodud vormile: […] c) tõendid täidetava kohtuotsuse, vahistamismääruse või mis tahes muu sama mõjuga täidetava kohtuotsuse kohta, mis kuulub artiklite 1 ja 2 rakendusalasse;“.

11. Raamotsuse lisas on toodud vorm, mille vahistamismäärust tegevad õigusasutused peavad täitma, märkides ära konkreetselt nõutud andmed ( 6 ). Selle vormi b osa „Otsus, millel vahistamismäärus põhineb“ punktis 1 tuleb märkida „[v]ahistamismäärus või sama toimega kohtuotsus“.

B. Bulgaaria õigus

12. Raamotsus 2002/584 on Bulgaaria õigusesse üle võetud väljaandmist ja Euroopa vahistamismäärust käsitleva seadusega (zakon za ekstraditsiata i evropeiskata zapoved za arest, edaspidi „ZEEZA“) ( 7 ), mille artiklis 37 on Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutavad sätted sõnastatud peaaegu samamoodi nagu selle raamotsuse artiklis 8.

13. ZEEZA artikli 56 lõike 1 punkti 1 kohaselt on kriminaalasja kohtueelses menetluses kahtlustatava või süüdistatava suhtes Euroopa vahistamismääruse tegemise pädevus prokuröril. Bulgaaria õigusnormide kohaselt ei ole kohtule selles kriminaalmenetluse etapis ette nähtud võimalust osaleda Euroopa vahistamismääruse tegemise menetluses ei enne ega pärast selle tegemist ega kontrollida selle vahistamismääruse kehtivust ( 8 ).

14. Kriminaalmenetluse seadustiku (nakazatelno protsesualen kodeks, edaspidi „NPK“) artikli 200 ja ZEEZA artikli 66 koosmõjust tuleneb, et Euroopa vahistamismääruse peale saab kaebuse esitada üksnes kõrgemalseisvale prokuratuuriorganile.

15. Kohtueelses menetluses kahtlustatava või süüdistatava suhtes tõkendina vahistamise kohaldamist reguleerib NPK artikkel 64.

16. NPK artikli 64 lõikes 1 on sätestatud, et „[k]ohtueelse menetluse ajal otsustab tõkendina vahistamise kohaldamise prokuröri taotlusel pädev esimese astme kohus“.

17. NPK artikli 64 lõike 2 kohaselt võib prokurör teha otsuse pidada kahtlustatav kuni 72 tunniks kinni, et osutuks võimalikuks tema ilmumine kohtusse, kellel on vastava aluse esinemise korral isiku suhtes tõkendina vahistamise kohaldamise pädevus. Selle sätte alusel tehtud prokuröri otsus on aluseks Euroopa vahistamismäärusele, mille teeb kriminaalmenetluse kohtueelses menetluses samuti tema.

III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus

18. Menetlus Westminster Magistrates’ Courtis (Westminsteri magistraadikohus, Ühendkuningriik) puudutab Euroopa vahistamismäärust, mille tegi rayonna prokuratura Svichtov (Svištovi piirkonna prokurör, Bulgaaria) 28. jaanuaril 2020 selleks, et Bulgaaria kodanik PI antaks üle Bulgaaria Vabariigile tema kohtu alla andmiseks varguse eest, mille ta väidetavalt sooritas 8. detsembril 2019. Selle Euroopa vahistamismääruse alusel peeti PI 11. märtsil 2020 Ühendkuningriigis kinni ning võeti kuni üleandmiseni vahi alla.

19. Põhikohtuasjas vaidlustab PI tema suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise, leides, et Bulgaaria õigusnormid ei taga õiguste kahetasandilist kaitset, mis peab olema tagatud isikutele, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus. Seejuures tugineb ta Euroopa Kohtu praktikale, mis tuleneb 27. mai 2019. aasta kohtuotsusest OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur) ( 9 ) ja 27. mai 2019. aasta kohtuotsusest PF (Leedu peaprokurör) ( 10 ), millele järgnesid 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) ( 11 ) ning 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) ( 12 ).

20. Bulgaaria õiguse kohaselt võib prokurör NPK artikli 64 lõike 2 alusel teha otsuse pidada isik kinni kuni 72 tunniks ning see otsus võib olla selle sama prokuröri poolt Euroopa vahistamismääruse tegemise aluseks. PI väitel ei ole tagaotsitava põhi- ja menetlusõigused kummalgi juhul kaitstud, kuna need otsused, sealhulgas nende proportsionaalsus, ei ole kohtulikult kontrollitavad. Riigisisese vahistamismäärusena ei ole see vabaduse võtmise otsus vahistamismäärust tegevas liikmesriigis enne tagaotsitava sellele liikmesriigile üle andmist mitte kuidagi kohtulikult kontrollitav. Lisaks sellele ei ole ei enne ega pärast isiku üleandmist kohtulikult kontrollitav Euroopa vahistamismäärus.

21. Svištovi piirkonna prokurör leidis eelotsusetaotluse esitanud kohtus aga, et asjaomase isiku huvid on kogu aeg olnud kaitstud, kuna menetluses osales tema huvides advokaat. Euroopa vahistamismääruse aluseks oli NPK artikli 64 lõike 2 alusel tehtud vabaduse võtmise otsus, mille puhul on nõutav, et isik toimetataks pärast tema üleandmist vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtusse vahistuse ja kinnipidamise jätkamise või selle asendamise otsustamiseks. Pärast üleandmist on asjaomasel isikul või tema esindajal õigus esitada nimetatud kohtule oma vastuväited, mis puudutavad tema vahistuse jätkamist. Seega on Bulgaaria süsteem kooskõlas raamotsusega 2002/584 ning Euroopa Kohtu praktikaga, kuna see tagab seal nõutud õiguste kahetasandilise kaitse.

22. Kahte talle esitatud teesi silmas pidades küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas Euroopa Kohtu praktikas nõutav tagaotsitava õiguste kahetasandiline kaitse on tagatud, kui nii Euroopa vahistamismääruse kui selle aluseks oleva riigisisese vahistamismääruse on teinud prokurör ning kui nende otsuste kohtulikuks kontrollimiseks enne tagaotsitava üleandmist vahistamismääruse teinud liikmesriigile ei ole ühtki võimalust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib seejuures, et Bulgaaria õiguse kohaselt ei otsusta isikult vabaduse võtmist ega Euroopa vahistamismääruse tegemist kohus ning kumbagi neist otsustest ei saa vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtus vaidlustada enne asjaomase isiku sellele liikmesriigile üleandmist.

23. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul erineb olukord Bulgaarias nendest juhtumitest, mida Euroopa Kohus varem on käsitlenud, kuna Bulgaarias ei ole mingisugust võimalust kohtu kaasamiseks ei Euroopa vahistamismääruse ega riigisisese vahistamismääruse tegemisse enne isiku üleandmist ning kohtul ei ole mis tahes võimalust kontrollida prokuröri otsust Euroopa vahistamismäärus teha.

24. Neil asjaoludel otsustas Westminister Magistrates’ Court (Westminsteri magistraadikohus, Ühendkuningriik) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kui üleandmist taotletakse tagaotsitava kohtu alla andmiseks ja kui otsuse teha selle aluseks olev riigisisene vahistamismäärus ja otsuse teha Euroopa vahistamismäärus teeb prokurör, ilma nende otsuste kohtuliku kontrollita enne üleandmist, siis kas tagaotsitavale on tagatud kahetasandiline kaitse, nagu Euroopa Kohus kohtuotsuses 1. juuni 2016. aastaBob-Dogi (C‑241/15, EU:C:2016:385) ette nägi, kui: a) riigisiseses vahistamismääruses on ette nähtud isiku kinnipidamine maksimaalselt 72 tunniks, et tuua ta kohtusse, ning b) üleandmise puhul on üksnes kohtu pädevuses määrata isiku vabastamine või tema kinnipidamise jätkamine, võttes arvesse kõiki juhtumi asjaolusid?“

25. Euroopa Kohus rahuldas eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus eelotsuse kiirmenetluses.

IV. Analüüs

26. Eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt võtta Euroopa Kohtul seisukoha küsimuses, kas raamotsust 2002/584 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusaktide kohaselt teeb nii Euroopa vahistamismääruse kui ka selle aluseks oleva riigisisese kohtuotsuse asutus, kes osaleb küll selles liikmesriigis kriminaalasjades õigusemõistmises, ent ei ole ise kohus, ning need otsused ei ole selles liikmesriigis kohtulikult kontrollitavad enne asjaomase isiku üleandmist, on täidetud nõuded, mis puudutavad tõhusat kohtulikku kaitset, mis tuleb tagada isikule, kelle suhtes on kohtu alla andmise eesmärgil tehtud Euroopa vahistamismäärus.

27. Seevastu ei sea eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtluse alla seda, et Bulgaaria prokurör kvalifitseerub „vahistamismääruse teinud õigusasutuseks“ raamlepingu 2002/584 artikli 6 lõike 1 tähenduses nendest asjaoludest lähtudes, mille on sellise kvalifikatsiooni omistamise seisukohast esile toonud Euroopa Kohus, ehk ühelt poolt osalemine kriminaalasjades õigusemõistmises ( 13 ) ning teiselt poolt tegutsemine Euroopa vahistamismääruse tegemisega seotud ülesannete täitmisel sõltumatult ( 14 ).

28. Tuleb tähele panna, et Euroopa Kohtu hinnangul „ei kujuta kohtulik kontroll Euroopa vahistamismääruse otsuse üle, mille on teinud muu asutus kui kohus, endast tingimust, et selle asutuse saaks kvalifitseerida vahistamismääruse teinud õigusasutuseks raamotsuse 2002/584 artikli 6 lõike 1 tähenduses. Selline nõue ei kuulu nimetatud asutuse põhikirjaliste ja korralduslike eeskirjade alla, vaid puudutab selle vahistamismääruse tegemise menetlust, mis peab vastama tõhusa kohtuliku kaitse nõudele“ ( 15 ).

29. Kuivõrd asutuse kvalifitseerumine „vahistamismääruse teinud asutuseks“ raamotsuse 2002/584 artikli 6 lõike 1 tähenduses ei sõltu sellest, kas Euroopa vahistamismääruse tegemise otsus ja selle aluseks olev riigisisene otsus on kohtulikult kontrollitavad, palutakse Euroopa Kohtul seega otsustada üksnes küsimuse üle, kas Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutav menetlus Bulgaarias vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.

30. Euroopa Kohus käsitles hiljuti seda Bulgaaria menetlust, ent teistel asjaoludel ja teise nurga alt.

31. Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus MM, puutus Euroopa Kohus kokku olukorraga, kus vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohus, kes pidi lahendama NPK artikli 270 alusel tõkendina vahistamise kohaldamise otsuse õiguspärasuse üle toimuva vaidluse, soovis teada, milliseid järelmeid peaks ta kohaldama, kui leiab tuvastamist, et Euroopa vahistamismääruse aluseks ei olnud „[riigisisene] vahistamismäärus või mis tahes muu sama mõjuga täidetav kohtuotsus“ raamotsuse 2002/584 artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses ning Euroopa vahistamismäärus oli seega kehtetu. Nimetatud kohus märkis seejuures, et sellise vaidluse lahendamisel ei ole tal õigust kaudselt kontrollida riigisisese või Euroopa vahistamismääruse kehtivust, kuna ta ei ole pädev otsustama sellise vahistamismääruse teinud prokuratuuri otsuse üle, sest nende otsuste peale saab edasi kaevata vaid kõrgemalseisvale prokuratuuriorganile.

32. Kohtuotsuses MM leidis Euroopa Kohus, et „juhul, kui Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusaktides puuduvad sätted, mis näeksid ette kohtusse pöördumise võimaluse, et kontrollida, millistel tingimustel on Euroopa vahistamismääruse teinud asutus, kes osaleb küll selle liikmesriigi õigusemõistmises, kuid ei ole ise kohus, tuleb raamotsust 2002/584 koostoimes harta artikliga 47 tagatud õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigi kohtul, kelle poole on pöördutud sellise isiku vahi all pidamise õiguspärasuse vaidlustamiseks, kes on üle antud sellise Euroopa vahistamismääruse täitmisel, mis on tehtud riigisisese akti alusel, mida ei saa pidada „[riigisiseseks] vahistamismäärus[eks] või mis tahes muu[ks] sama mõjuga täidetav[aks] kohtuotsus[eks]“ raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses, ja kelle menetluses on esitatud väide, et see Euroopa vahistamismäärus on liidu õiguse seisukohast kehtetu, tunnistada end pädevaks seda kehtivust kontrollima“ ( 16 ). Selles kohtuotsuses käsitles Euroopa Kohus ka seda, milliseid järelmeid saavad Bulgaaria kohtud Euroopa vahistamismääruse kehtetuse korral kohaldada pärast selle täitmist.

33. Seevastu ei võtnud Euroopa Kohus selles kohtuotsuses otseselt seisukohta küsimuses, kas Bulgaaria menetlus, mis puudutab kriminaalasja kohtueelses menetluses prokuröri poolt Euroopa vahistamismääruse tegemist, vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.

34. Leides, et raamotsusest 2002/584, koostoimes harta artikliga 47 tagatud õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele, tuleneb vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtule pädevus kaudselt kontrollida ka Euroopa vahistamismääruse tingimusi, kui tema menetluses on vahistamismääruse kehtivus kahtluse alla seatud, piirdus Euroopa Kohus nimelt vaid täpsustusega, et sellise pädevuse annab liidu õigus liikmesriigi kohtule juhul, kui selle liikmesriigi menetlusõigus ei näe ette eraldi õiguskaitsevahendit. Sellest ei saa järeldada, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtule harta artiklist 47 tuleneva pädevuse tõttu tuleks lugeda, et Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutav liikmesriigi menetlus vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele. Euroopa Kohtu valitud lahenduse tagajärjena ei saa niisiis kaduda vahistamismääruse teinud liikmesriigil lasuv kohustus kehtestada oma riigisiseses menetlusõiguses õigusselguse ja -kindluse põhimõtetega kooskõlas sellised õiguskaitsevahendid, mis võimaldavad isikutel, kelle suhtes on prokurör teinud riigisisese vahistamismääruse, mille alusel on seejärel samuti prokurör teinud Euroopa vahistamismääruse, taotleda nende otsuste kontrollimist kohtus.

35. Märgin samuti, et erinevalt kohtuasjast, milles tehti kohtuotsus MM, on käesolevas kohtuasjas eelotsuse küsimuse esitanud vahistamismäärust täitev õigusasutus, mitte aga vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohus. Liiati ei ole raamotsuse 2002/584 artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses „[riigisisese] vahistamismääruse või muu sama mõjuga täidetava kohtuotsuse“ olemasolu põhikohtuasjas vaidluse all.

36. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et raamotsuse 2002/584 artikli 8 lõike 1 punkti c kohaselt peab liikmesriigi otsus, mis peab olema Euroopa vahistamismääruse aluseks, olema kohtuotsus. Euroopa Kohus on leidnud, et raamotsuse eri sätete tõlgendamise ühtsuse tagamise vajalikkusest tingituna näib tõlgendus, mille kohaselt tuleb selle artikli 6 lõikes 1 sisalduvat mõistet „kohtuotsus“ mõista viitamisena asutustele, mis osalevad liikmesriikides kriminaalasjades õigusemõistmises, olevat põhimõtteliselt ülekantav raamotsuse artikli 8 lõike 1 punktile c. Viimati nimetatud sätet tuleb seega tõlgendada nii, et mõiste „kohtuotsus“ viitab otsustele, mille on teinud asutused, mis osalevad liikmesriikides kriminaalasjades õigusemõistmises ( 17 ).

37. Kuna Bulgaaria valitsuse poolt Euroopa Kohtule antud selgitustest ilmneb, et prokurör osaleb Bulgaarias kriminaalasjades õigusemõistmises, tuleb tema poolt NPK artikli 64 lõike 2 alusel tehtud otsust käsitada seega „kohtuotsusena“ raamotsuse 2002/584 artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses ( 18 ).

38. Lisaks sellele leian, et pidades silmas tähendust, mille Euroopa Kohus kohtuotsuses MM ( 19 ) selle raamotsuse artikli 8 lõike 1 punktis c sisalduvale mõistele „[riigisisene] vahistamismäärus või mis tahes muu sama mõjuga täidetav kohtuotsus“ omistas, hõlmab see mõiste NPK artikli 64 lõike 2 alusel tehtud prokuröri otsust pidada kahtlustatav kuni 72 tunniks kinni, et osutuks võimalikuks tema ilmumine kohtusse, kellel on vastava aluse esinemise korral isiku suhtes tõkendina vahistamise kohaldamise pädevus.

39. Pärast nende täpsustuste tegemist tuleb kontrollida, kas Bulgaaria menetlussüsteemis, kus kriminaalasja kohtueelses menetluses on prokuröril pädevus teha Euroopa vahistamismäärus, mille aluseks on tema poolt NPK artikli 64 lõike 2 alusel tehtud riigisisene otsus, kusjuures kumbki neist ei ole vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikult kontrollitav enne tagaotsitava sellele liikmesriigile üleandmist, on isikule, kelle suhtes on Euroopa vahistamismäärus tehtud, tagatud õiguste kahetasandiline kaitse, nagu Euroopa Kohus nõuab.

40. Teisisõnu on käesolevas eelotsusetaotluses küsimus selles, kas juhul kui nii riigisisese vahistamismääruse kui Euroopa vahistamismääruse teeb prokurör ja need on seega kohtuotsused, eeldab õiguste kahetasandiline kaitse, mis tagaotsitavale tagada tuleb, ka seda, et need otsused oleksid vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikult kontrollitavad enne selle isiku üleandmist sellele liikmesriigile.

41. Sellele küsimusele vastamiseks tuleb tähelepanu pöörata Euroopa Kohtu praktikale, mis puudutab õiguste kahetasandilist kaitset, mis peab vahistamismääruse teinud liikmesriigis olema tagatud isikule, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus.

42. Seejuures on oluline rõhutada, et nagu on Euroopa Kohus juba leidnud, „on [Euroopa vahistamismäärust puudutavas menetluses] selle isiku õiguste tagamine, kelle üleandmist taotletakse, esmajärjekorras vahistamismääruse teinud liikmesriigi ülesanne ning temalt eeldatakse, et ta järgib liidu õigust ja eelkõige selles õiguses tunnustatud põhiõigusi“ ( 20 ).

43. Peale selle tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et „vahistamismääruse süsteem pakub tagaotsitavale menetluslike tagatiste ja põhiõiguste kahetasandilist kaitset, sest kohtulikule kaitsele, mis on ette nähtud esimesel tasandil, kui tehakse selline riigisisene otsus nagu riigisisene vahistamismäärus, lisandub kaitse, mis tuleb tagada teisel tasandil, kui tehakse Euroopa vahistamismäärus, mis võib toimuda kohe pärast kõnealuse riigisisese kohtuotsuse tegemist“ ( 21 ).

44. Samuti on Euroopa Kohus leidnud, et „[s]eoses meetmega, mis, nagu Euroopa vahistamismääruse tegemine, võib riivata isiku õigust vabadusele, eeldab see kaitse, et otsus, mis vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, võetakse vastu vähemalt ühel nendest kahest kaitse tasandist“ ( 22 ).

45. Sellest järeldub, et „kui vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigus annab Euroopa vahistamismääruse tegemise pädevuse asutusele, mis küll osaleb selle liikmesriigi õigusemõistmises, kuid ei ole kohtunik või kohus, peab selline riigisisene otsus nagu riiklik vahistamismäärus, millel rajaneb Euroopa vahistamismäärus, vastama sellistele nõuetele“ ( 23 ).

46. Euroopa Kohus on leidnud, et „[v]astavus nendele nõuetele tagab seega vahistamismäärust täitvale õigusasutusele, et otsus teha Euroopa vahistamismäärus kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks rajaneb riigisisesel menetlusel, mis allub kohtulikule kontrollile, ning et isikul, kelle suhtes on see riiklik vahistamismäärus tehtud, olid kõik seda liiki otsuste vastuvõtmiseks nõutavad tagatised, eelkõige tagatised, mis tulenevad raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõikes 3 osutatud põhiõigustest ja õiguse aluspõhimõtetest“ ( 24 ).

47. Sellest kohtupraktikast tuleneb, et menetlussüsteemis, kus Euroopa vahistamismääruse tegemise pädevus on antud prokurörile, on kaitse esimese tasandi seisukohast nõutav, et enne tehakse riigisisene kohtuotsus, nagu riigisisene vahistamismäärus, mis peab olema kohtulikult kontrollitav.

48. Lisaks „eeldab isiku õiguste kaitse teine tasand, et vahistamismääruse teinud õigusasutus kontrollib Euroopa vahistamismääruse tegemiseks vajalike tingimuste järgimist ning hindab objektiivselt – võttes arvesse kõiki süüstavaid ja õigustavaid asjaolusid ning ilma et esineks oht, et ta saab väljastpoolt, eelkõige täitevvõimult tulevaid juhiseid –, kas vahistamismääruse tegemine on proportsionaalne“ ( 25 ).

49. Lisaks sellele tuleb tähele panna, et „kui vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigus annab Euroopa vahistamismääruse tegemise pädevuse asutusele, kes küll osaleb selle liikmesriigi õigusemõistmises, kuid ei ole ise kohus, peab vahistamismääruse tegemise otsuse peale ning eelkõige sellise otsuse proportsionaalsuse kontrollimiseks saama selles liikmesriigis esitada kohtule kaebuse, mis vastab täielikult tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele“ ( 26 ).

50. Euroopa Kohus on leidnud, et „[k]riminaalmenetluse läbiviimiseks Euroopa vahistamismääruse tegemise otsuse – mille on teinud asutus, kes küll osaleb õigusemõistmises ja on täitevvõimust vajalikul määral sõltumatu, kuid ei ole kohus – peale esitatava kaebuse eesmärk on tagada, et kõnealuse otsuse ja Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimuste, eelkõige selle proportsionaalsuse kohtulikul kontrollimisel järgitakse tõhusa kohtuliku kaitsega seotud nõudeid“ ( 27 ).

51. Seetõttu tuleb liikmesriikidel tagada, et „nende õiguskordades oleks rakendatavate õiguskaitsevahenditega, mis võivad eri süsteemides olla erinevad, tõhusalt tagatud kohtulik kaitse tasemel, mida nõuab raamotsus 2002/584, nagu seda on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas“ ( 28 ).

52. Seejuures „on õiguse andmine esitada eraldi kaebus Euroopa vahistamismääruse tegemise otsuse peale, mille on teinud muu õigusasutus kui kohus, kõigest üks võimalus“ ( 29 ).

53. Lisaks on Euroopa Kohus möönnud, et „see, kui liikmesriigi õiguskorras on olemas menetlusnormid, mille kohaselt saab Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimuste ja eelkõige selle proportsionaalsuse suhtes kohaldada vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikku kontrolli enne Euroopa vahistamismääruse tegemist või selle tegemise ajal või ka hiljem, [vastab] tõhusa kohtuliku kaitse nõudele“ ( 30 ).

54. See kohtupraktika annab tunnistust sellest, et austades liikmesriikide menetlusautonoomiat ( 31 ), on Euroopa Kohus mõnevõrra paindlik küsimuses, milline peab olema vahistamismääruse teinud liikmesriigis läbi viidava kohtuliku kontrolli kord ja millal selline kontroll toimuda võib.

55. Lisaks tuleneb sellest kohtupraktikast, et isikule, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, kahetasandilise õiguste kaitse tagamiseks ei piisa sellest, et „kogu raamotsusega [2002/584] ette nähtud liikmesriikidevaheline üleandmismenetlus toimub kohtuliku kontrolli all“ ( 32 ). Kui Euroopa vahistamismääruse on teinud asutus, mis küll osaleb vahistamismääruse teinud liikmesriigis kriminaalasjades õigusemõistmises, ent ei ole kohus, peab sellise vahistamismääruse tegemisele eelnev liikmesriigi menetlus olema kohtulikult kontrollitav.

56. Käesolevas kohtuasjas tuleb Euroopa Kohtul täpsustada, millal peab see kohtulik kontroll toimuma, et kohtulikku kaitset saaks pidada tõhusaks.

57. Märgin, et Bulgaaria õiguse kohaselt ei saa kohtule kaevata ei prokuröri poolt NPK artikli 64 lõike 2 alusel tehtava riigisisese otsuse peale ega sellesama prokuröri otsuse peale Euroopa vahistamismääruse tegemise kohta. Lisaks ilmneb kohtuasjast, milles tehti kohtuotsus MM, et ebaselge on isegi see, kas kohtul, kuhu isik, kelle suhtes on Euroopa vahistamismäärus tehtud, pärast tema üleandmist toimetatakse, on Bulgaaria õiguse kohaselt võimalik kaudselt kontrollida selle vahistamismääruse tegemise tingimusi.

58. Eeldades siiski, et Bulgaaria õiguses selline kaudse kohtuliku kontrolli võimalus olemas on, leiavad Bulgaaria valitsus ja Euroopa Komisjon, tuginedes eelkõige kohtuotsustest Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) ja Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) tulenevatele juhistele, et Euroopa vahistamismääruse tegemisele eelnev liikmesriigi menetlus on Euroopa Kohtu poolt esitatud tagaotsitava õiguste kahetasandilise kaitse nõuetega kooskõlas, sest pärast selle isiku üleandmist tuleb ta kiiresti toimetada kohtusse, kes on vahistamismääruse teinud liikmesriigis pädev otsustama, kas isik vabastada või vastupidi, pikendada tema vahistust. Bulgaaria õiguskorras olemasolev võimalus Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimuste kohtulikuks kontrollimiseks pärast tagaotsitava üleandmist on seega Bulgaaria valitsuse ja komisjoni hinnangul piisav, asumaks seisukohale, et menetlus, mis puudutab kriminaalasja kohtueelses menetluses prokuröri poolt Euroopa vahistamismääruse tegemist, vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.

59. Sisuliselt PI seisukoha eeskujul leian siiski, et see, kui Euroopa vahistamismääruse tegemisele eelnev menetlus on vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikult kontrollitav üksnes pärast asjaomase isiku üleandmist sellele liikmesriigile, ei vasta tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, mille on määratlenud Euroopa Kohus ja mis tulenevad raamotsuse 2002/584 tõlgendamisest lähtuvalt harta artiklitest 6 ja 47.

60. Paindlikkus, mida Euroopa Kohus on seni üles näidanud küsimuses, kas menetlussüsteemide puhul, mille kohta ta oma hinnangu on pidanud andma, on tõhusa kohtuliku kaitse nõuded täidetud, ei peaks minu meelest minema nii kaugele, et tunnistada nende nõuetega kooskõlas olevaks ka süsteem, kus vahistamismääruse teinud liikmesriigis on isikule, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, ainus kohtuliku kaitse võimalus tagatud üksnes pärast seda, kui ta on sellele liikmesriigile üle antud.

61. Kuivõrd isiku – kelle üleandmist taotletakse – õiguste tagamise eest vastutab, nagu ma eespool märkisin, eelkõige vahistamismääruse teinud liikmesriik, leian, et selleks, et isiku – kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus – kohtulik kaitse oleks täielikult tõhus, peab ta sellise kaitse saama enne, kui ta sellele liikmesriigile üle antakse, ning seda vähemalt ühel kahest Euroopa Kohtu praktika kohaselt nõutavast kaitsetasandist.

62. Vastupidi Bulgaaria valitsuse ja komisjoni seisukohale ei leia ma, et kohtuotsustest Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) ning Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) saaks järeldada, et selline riigisisene menetlus nagu põhikohtuasjas käsitletav vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.

63. Kontrollimaks, kas asjaomased liikmesriigi õigusnormid vastavad tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, hindas Euroopa Kohus neis mõlemas kohtuotsuses selle liikmesriigi õigusnorme kogumis ning kahel kaitsetasandil, mis Euroopa vahistamismääruses osutatud isikule tagatud peavad olema.

64. Kohtuotsuses Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) märkis Euroopa Kohus, et „Prantsuse õiguskorras on kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise eesmärgil Euroopa vahistamismääruse tegemise eelduseks riiklik vahistamismäärus, mille teeb kohus, üldjuhul eeluurimiskohtunik“ ( 33 ). Lisaks võttis Euroopa Kohus arvesse seda, et „kui kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks teeb Euroopa vahistamismääruse prokuratuur, nõuab kohus, kes on teinud Euroopa vahistamismääruse aluseks oleva riikliku vahistamismääruse, et prokuratuur teeks samal ajal ka Euroopa vahistamismääruse ning hindaks Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimuste täitmist ja eeskätt selle proportsionaalsust“ ( 34 ).

65. Lisaks võttis Euroopa Kohus arvesse seda, et Prantsuse õiguskorras saab Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutava prokuröri otsuse peale esitada kriminaalmenetluse seadustiku (code de procédure pénale) artikli 170 alusel tühistamiskaebuse, kusjuures juhul, kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud isiku suhtes, kes veel ei ole menetlusosaline, saab sellise kaebuse esitada pärast tagaotsitava üleandmist ja tema ilmumist eeluurimiskohtuniku juurde ( 35 ).

66. Euroopa Kohus järeldas neist asjaoludest, et „[s]elliste menetlusnormide olemasolu Prantsuse õiguskorras näitab, et prokuratuuri otsuse teha Euroopa vahistamismäärus proportsionaalsust võib kohtulikult kontrollida enne Euroopa vahistamismääruse tegemist või isegi peaaegu samal ajal selle tegemisega ning igal juhul pärast Euroopa vahistamismääruse tegemist, mis tähendab, et niisugune kontroll võib olenevalt juhust toimuda kas enne või pärast tagaotsitava tegelikku üleandmist“ ( 36 ).

67. Euroopa Kohus järeldas, et selline süsteem vastab seega tõhusa kohtuliku kaitse nõudele ( 37 ).

68. Nagu Bulgaaria valitsuse ja komisjoni toetatav lähenemisviis näitab, võis seda kohtuotsust mõista nõnda, et selleks, et riigisisene menetlus, kus on ette nähtud, et Euroopa vahistamismääruse teeb prokurör, vastaks tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, oleks piisav, kui sellise vahistamismääruse tingimused on vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikult kontrollitavad pärast tagaotsitava üleandmist.

69. Mina kohtuotsuse Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) sellist tõlgendust ei toeta. Minu meelest hindas Euroopa Kohus Prantsusmaa õigusnormidega kahel tasandil tagatud kaitset kogumis ning võttis arvesse asjaolu, et prokuröri poolt Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimused on enne isiku üleandmist kohtulikult kontrollitavad juba kaitse esimesel tasandil, kuna vastavalt neile õigusnormidele on Euroopa vahistamismääruse aluseks riigisisene vahistamismäärus, mille teeb kohtunik, kes lisaks hindab Euroopa vahistamismääruse tegemiseks vajalikke tingimusi ning eelkõige selle proportsionaalsust.

70. Ma ei ole seega veendunud, et Euroopa Kohus oleks nõustunud asuma seisukohale, et Prantsusmaa menetlussüsteem vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele pelgalt sel põhjusel, et Prantsuse õiguses on ette nähtud kohtusse pöördumise võimalus, mida saab teostada – juhul kui tagaotsitav ei ole veel menetlusosaline – üksnes pärast selle isiku üleandmist. Minu meelest oli määrava tähtsusega just tõdemus, et Euroopa vahistamismääruse aluseks oleva riigisisese vahistamismääruse tegemisele eelnev liikmesriigi menetlus on vahistamismääruse teinud liikmesriigis igal juhul kohtulikult kontrollitav enne üleandmist ( 38 ).

71. Minu arvates toetab seda seisukohta ka kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur), kus Euroopa Kohus vastas küsimusele, kas raamotsust 2002/584 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks Euroopa vahistamismääruse tegemise pädevus on antud asutusele, kes küll osaleb selles liikmesriigis õigusemõistmises, kuid ei ole ise kohus, on tõhusa kohtuliku kaitse nõuded täidetud, kui kohtunik on Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimusi ja eelkõige selle proportsionaalsust kontrollinud enne seda, kui kõnealune asutus on vastu võtnud tegeliku otsuse Euroopa vahistamismääruse tegemise kohta.

72. Sellele küsimusele jaatava vastuse andmiseks hindas Euroopa Kohus, kontrollimaks, kas Rootsi õigus vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, samuti seal tagatud kahte kaitsetasandit kogumis.

73. Euroopa Kohus märkis, et „Rootsi õiguskorras on kriminaalmenetluse algatamiseks Euroopa vahistamismääruse tegemise eelduseks isikule eelvangistuse määramise otsus, mille teeb kohus“ ( 39 ), täpsustades, et „et eelvangistuse määramise vajalikkuse kindlakstegemiseks tuleb pädeval kohtul hinnata ka muude võimalike meetmete nagu Euroopa vahistamismääruse proportsionaalsust“ ( 40 ). Euroopa Kohus järeldas talle esitatud andmetest, et „proportsionaalsuse hindamine, mis sel kohtul tuleb eelvangistuse määramise vajalikkuse hindamisel läbi viia, [puudutab] ka Euroopa vahistamismääruse tegemist“ ( 41 ).

74. Lisaks sellele võttis Euroopa Kohus arvesse seda, et „Euroopa vahistamismääruse alusel tagaotsitaval on õigus kaevata eelvangistuse määramise otsus edasi ilma ajaliste piiranguteta ka pärast Euroopa vahistamismääruse tegemist ja tema vahistamist vahistamismäärust täitvas liikmesriigis. Kui vaidlustatud eelvangistuse määramise otsus tühistatakse, muutub ka Euroopa vahistamismäärus automaatselt kehtetuks, sest see tehti nimetatud otsuse alusel“ ( 42 ).

75. Euroopa Kohus järeldas kõigist neist asjaoludest, et „[s]elliste menetlusnormide olemasolu Rootsi õiguskorras võimaldab tõdeda, et kuigi puudub eraldi õiguskaitsevahend prokuröri otsuse vastu teha Euroopa vahistamismäärus, saab Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimuste ja eelkõige selle proportsionaalsuse suhtes kohaldada vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikku kontrolli enne Euroopa vahistamismääruse tegemist või selle tegemise ajal või ka hiljem“ ( 43 ). Euroopa Kohtu hinnangul „vastab niisugune süsteem [seetõttu] tõhusa kohtuliku kaitse nõudele“ ( 44 ).

76. Oluline on rõhutada, et menetlussüsteemides, mida Euroopa Kohus käsitles kohtuotsustes Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) ning Openbaar Ministerie (Rootsi prokurtuur), oli prokuröri poolt tehtud Euroopa vahistamismääruse aluseks liikmesriigi kohtuotsus, mis vastas tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele. Mõlemas käsitletud süsteemis tegi sellise kohtuotsuse nimelt kohtunik või kohus.

77. Lisaks sellele rõhutas Euroopa Kohus mõlemal juhul asjaolu, et Euroopa vahistamismääruse aluseks oleva riigisisese otsuse tegemisel hinnati selle vahistamismääruse tegemiseks vajalikke tingimusi ja eelkõige selle proportsionaalsust.

78. Kohtuotsustest Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) ning Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) tuleneb minu arvates seega, et Euroopa Kohus küll nõustus, et tõhusa kohtuliku kaitse nõuded saab täidetuks lugeda, kui puudub eraldiseisev võimalus Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutava prokuröri otsuse vaidlustamiseks või kui Euroopa vahistamismääruse tegemist puudutav prokuröri otsus saab kohtulikult kontrollitav olla üksnes pärast tagaotsitava üleandmist, ent seda tingimusel, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi menetlussüsteemis on ette nähtud Euroopa vahistamismääruste tegemist puudutav riigisisene menetlus, mis on vähemalt Euroopa Kohtu praktikas nõutaval esimesel kaitsetasandil igal juhul kohtulikult kontrollitav enne tagaotsitava üleandmist. Tõlgendades Euroopa Kohtu poolt kasutatud sõnastust, mille kohaselt eeldab tagaotsitavale pakutav menetluslike tagatiste ja põhiõiguste kahetasandiline kaitse seda, et „otsus, mis vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, võetakse vastu vähemalt ühel nendest kaitse kahest tasandist“ ( 45 ), tuleb minu hinnangul arvesse võtta seda, et oma laadilt peab tegemist olema tingimata üleandmisele eelneva kohtuliku kontrolliga.

79. Kokkuvõttes ei vabasta see, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis on kohtulik kaitse võimalik pärast tagaotsitava sellele liikmesriigile üleandmist, seda liikmesriiki kohustusest näha ette vastavalt kas Euroopa vahistamismääruse või selle aluseks oleva riigisisese otsuse kohtuliku kontrollimise võimalus enne seda üleandmist.

80. Nagu Euroopa Kohtu praktika kohaselt nõutav, tagab see ka vahistamismäärust täitvale õigusasutusele selle, et „otsus teha Euroopa vahistamismäärus kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks rajaneb riigisisesel menetlusel, mis allub kohtulikule kontrollile, ning et isikul, kelle suhtes on see riiklik vahistamismäärus tehtud, olid kõik seda liiki otsuste vastuvõtmiseks nõutavad tagatised, eelkõige tagatised, mis tulenevad raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõikes 3 osutatud põhiõigustest ja õiguse aluspõhimõtetest“ ( 46 ).

81. Bulgaaria menetlust iseloomustavaid asjaolusid silmas pidades ei ole sellist tagatist aga õigusasutusel, kes peab täitma Bulgaaria prokuröri tehtud Euroopa vahistamismääruse, kuna ei Euroopa vahistamismääruse aluseks olev riigisisene kohtuotsus ega Euroopa vahistamismäärus ei ole vahistamismääruse teinud liikmesriigis kohtulikult kontrollitavad enne asjaomase isiku sellele liikmesriigile üle andmist.

82. Ei ole küll välistatud, et sellise menetlussüsteemi puhul, kus kahtlustatav tuleb kiiresti toimetada kohtusse, kes on pädev tema suhtes tõkendina vahistamise kohaldamise otsustamiseks, võib prokuröri poolt tehtud Euroopa vahistamismääruse kaudne kontroll – mida see kohus saaks teostada pärast üleandmist – vastata tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, ent seda siiski tingimusel, et sellise vahistamismääruse tegemisele eelnev liikmesriigi menetlus on kohtulikult kontrollitav enne asjaomase isiku üle andmist.

83. Minu hinnangul ei saa Euroopa Kohtu praktikast niisiis järeldada, et sellise menetlussüsteemi puhul, kus nii Euroopa vahistamismääruse kui selle aluseks oleva riigisisese vahistamismääruse teeb asutus, mis ei ole kohtunik või kohus, piisab selleks, et lugeda, et niisugune süsteem vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, asjaolust, et sellised otsused on vahistamismääruse teinud liikmesriigis kaudselt kohtulikult kontrollitavad pärast asjaomase isiku sellele liikmesriigile üleandmist.

84. Minu arvates toetab seda ka raamotsuse 2002/584 tõlgendamine, lähtudes harta artiklitest 6 ja 47.

85. Nimelt, pidades silmas seda, kuidas mõjutab riigisisese vahistamismääruse ja seejärel Euroopa vahistamismääruse tegemine tagaotsitava õigust isikuvabadusele, mis on tagatud harta artikliga 6, on minu arvates esmatähtis, et nende otsuste tegemisele eelnev riigisisene menetlus oleks enne selle isiku üleandmist kohtulikult kontrollitav vähemalt esimesel kaitsetasandil ehk tasandil, mis puudutab Euroopa vahistamismääruse tegemise aluseks olevat riigisisest vahistamismäärust.

86. Tuleb tähele panna, et vastastikuse tunnustamise põhimõte, mis on Euroopa vahistamismääruse süsteemi aluseks, tugineb liikmesriikidevahelise vastastikuse usalduse põhimõttele seoses asjaoluga, et nende vastavad riigisisesed õiguskorrad saavad tagada liidu tasandil tunnustatud ning eeskätt hartas kehtestatud põhiõiguste võrdväärse ja tõhusa kaitse ( 47 ).

87. Samuti on oluline märkida, et raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõige 3 näeb sõnaselgelt ette, et raamotsus ei mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud EL lepingu artiklis 6 ja mis on kajastatud hartas, ning lisaks puudutab see kohustus kõiki liikmesriike, eelkõige nii vahistamismääruse teinud liikmesriiki kui ka vahistamismäärust täitvat liikmesriiki ( 48 ).

88. Seega tuleb raamotsust 2002/584 tõlgendada kooskõlas harta artikliga 6, mis näeb ette, et igaühel on õigus isikuvabadusele ja turvalisusele ( 49 ).

89. Lisaks tuleb osutada sellele, et nagu ka Euroopa Kohus 30. mai 2013. aasta kohtuotsuses F ( 50 ) märkis, on selle raamotsusega kehtestatud üleandmismenetluses – nagu ka väljaandmismenetluses – oluline tähtsus õigusel tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on sätestatud EIÕK artiklis 13 ja harta artiklis 47 ( 51 ).

90. Pealegi nähtub väljaandmismenetlusi käsitlevat EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti f puudutavast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, et selle artikli põhjal vabaduse võtmise aluseks saab olla üksnes nimetatud menetluse toimumine ( 52 ). Lisaks on EIÕK artikli 5 lõikes 3 sätestatud, et „[i]ga lõike 1 punkti c kohaselt vahistatu või kinnipeetu toimetatakse viivitamata kohtuniku või muu seadusjärgse õigusemõistmise pädevusega ametiisiku ette“ ( 53 ). Viimaks on igal vahistatul või kinnipeetul EIÕK artikli 5 lõike 4 kohaselt õigus taotleda, et kohus hindaks, kas vajalikud menetluslikud ja sisulised nõuded on täidetud selleks, et temalt vabaduse võtmine oleks toimunud „seaduses kindlaksmääratud korras“ EIÕK artikli 5 lõike 1 tähenduses ( 54 ).

91. Komisjoni poolt toetatavast positisioonist lähtudes tuleks asuda seisukohale, et käesoleval juhul on need tagatised olemas, kuna vastavalt Bulgaaria õigusele tuleb isik, kelle suhtes Euroopa vahistamismäärus tehtud on, pärast tema üleandmist kiiresti toimetada vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtu ette.

92. On tõsi, et kui analüüsida seda olukorda üksnes riigisisesest perspektiivist, tuleb isik, kelle suhtes on prokurör teinud NPK artikli 64 lõike 2 alusel otsuse, kiiresti toimetada kohtu ette, kes peab otsustama, kas jätta ta kuni kohtumenetluse alguseni vahi alla või mitte.

93. Kui selle riigisisese otsuse alusel tehakse aga Euroopa vahistamismäärus, on perspektiiv teine. Sellises olukorras nimelt toimub vahistamismääruse teinud liikmesriigis teostatav kohtulik kontroll, millele sellised prokuröri otsused alluma peavad, kuna need piiravad oma laadilt harta artikliga 6 tagatud õigust isikuvabadusele, tingimata pärast asjaomase isiku sellele liikmesriigile üleandmist.

94. Leian aga, et kuivõrd tulenevalt õigusasutustevahelise koostöö mehhanismist, mida Euroopa vahistamismäärus endast kujutab ja kus on sätestatud vahistamismääruse täitmise menetluse läbiviimiseks teatud tähtajad, ei ole tagaotsitavat võimalik kiiresti vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtusse toimetada ning kuivõrd Euroopa vahistamismääruse täitmisega seotud menetlusega võib raamotsuse 2002/584 artiklis 12 sätestatud tingimustel kaasneda selle isiku kinnipidamine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis pika aja jooksul, on miinimumnõudena vältimatult vajalik tagada, et isiku tagaotsitavaks kuulutamist ja vahistamist või, nagu käesoleval juhul, tema kinnipidamist puudutav riigisisene otsus, mille alusel teeb prokurör Euroopa vahistamismääruse, oleks kas kohtulikult kontrollitav selle otsuse tegemise etapis või vähemalt oleks seda võimalik vaidlustada kaebusega, mille see isik saab vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtule esitada alates tema vahistamisest vahistamismäärust täitvas liikmesriigis.

95. Kui Euroopa vahistamismääruse on teinud prokurör, nagu see Bulgaaria menetlussüsteemi puhul kriminaalasja kohtueelses menetluses on, peaks tagaotsitav niisiis alates tema vahistamisest vahistamismäärust täitvas liikmesriigis saama pöörduda vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtu poole, et viimane saaks otsustada, kas tema vahistamine ja kinnipidamine on selle riigi õiguse kohaselt õiguspärane, sarnaselt sellega, mis toimuks juhul, kui see isik oleks kohtu ette toimetatud prokuröri poolt NPK artikli 64 lõike 2 alusel tehtud riigisisese vahistamismääruse puhul ette nähtud kuni 72 tunni jooksul. Vastasel juhul ei oleks üks asjaomase isiku vahistamise ja kinnipidamise õiguspärasuse aspekt enne tema sellele liikmesriigile üle andmist üldse kohtulikult kontrollitav, kuna vahistamismäärust täitev õigusasutus ei ole pädev selle aspekti üle otsustama.

96. Igal juhul peaks Euroopa vahistamismääruse tegemisele eelnev liikmesriigi menetlus alati vähemalt ühel kahest tagaotsitava õiguste kaitse tasandist olema kohtulikult kontrollitav enne selle isiku vahistamismääruse teinud liikmesriigile üleandmist ehk enne seda, kui suurem osa Euroopa vahistamismääruse õigusmõjust ammendub ( 55 ).

97. Lisan, et liidu teiseses õiguses ette nähtud menetluslike tagatiste olemasoluga peaks minu arvates kaasnema ka tagatis, mille kohaselt tuleks igas menetlussüsteemis ette näha Euroopa vahistamismääruse tegemisele eelnenud riigisisese menetluse kohtulik kontroll, mida oleks võimalik teostada enne asjaomase isiku üleandmist.

98. Märgin siinkohal, et Euroopa Kohus on täpsustanud, et „raamotsus 2002/584 [on] osa üldisest tõhusa kohtuliku kaitse tagatiste süsteemist, mis on ette nähtud muude kriminaalasjades tehtavat õigusalast koostööd käsitlevate liidu õigusaktidega, mille eesmärk on hõlbustada Euroopa vahistamismääruse alusel tagaotsitaval isikul oma õiguste kasutamist juba enne seda, kui ta antakse üle vahistamismääruse teinud liikmesriigile“ ( 56 ).

99. Eelkõige paneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta direktiivi 2013/48/EL, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikute ja konsulaarasutustega ( 57 ), artikkel 10 vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädevale asutusele kohustuse teatada isikule, kelle üleandmist taotletakse, põhjendamatu viivituseta pärast temalt vabaduse võtmist, et tal on õigus määrata kaitsja määruse teinud liikmesriigis ( 58 ).

100. Direktiivi 2013/48 artikli 10 lõikes 4 on sätestatud, et „[m]ääruse teinud liikmesriigis asuva kaitsja ülesanne on abistada kaitsjat, kes asub määrust täitvas liikmesriigis, andes talle teavet ja nõu, et tagaotsitaval isikul oleks võimalik tõhusalt kasutada [raamotsusest 2002/584] tulenevaid õigusi“. Minu meelest hõlmab selliselt määratletud advokaadi ülesanne teabe esitamist vahistamismääruse teinud liikmesriigis võimalike kasutatavate õiguskaitsevahendite kohta, taotlemaks, et selle liikmesriigi kohus kontrolliks, kas Euroopa vahistamismääruse tegemise tingimused olid täidetud ning kas selle vahistamismääruse aluseks olnud liikmesriigi otsus on liikmesriigi õigusega kooskõlas.

101. Nende sätete soovitav toime eeldab minu arvates seda, et vahistamismäärust täitvas liikmesriigis vahistatud isikul oleks vahistamismääruse teinud liikmesriigis enne, kui ta viimasele üle antakse, võimalik vaidlustada kas Euroopa vahistamismäärust või selle aluseks olevat riigisisest otsust, kui kummagi sellise otsuse üle ei teostata kohtulikku kontrolli otsuse tegemise ajal. Tuleb siiski täpsustada, et Euroopa vahistamismääruse kiire täitmise nõude järgimise tagamiseks ei peaks kaebuse esitamine vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtule mõjutama sellise vahistamismääruse täitmiseks raamotsusega 2002/584 kehtestatud tingimusi ega tähtaegu.

102. Kõigist neist kaalutlustest tuleneb, et Bulgaaria menetlus, mis puudutab prokuröri poolt kriminaalasja kohtueelses menetluses Euroopa vahistamismääruse tegemist, ei vasta minu hinnangul tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.

V. Ettepanek

103. Kõiki eeltoodud kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Westminster Magistrates’ Courti (Westminsteri magistraadikohus, Ühendkuningriik) eelotsuse küsimusele järgmiselt: Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsust 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, tuleb tõlgendada nii, et nõuded, mis puudutavad tõhusat kohtulikku kaitset, mis peab olema tagatud isikule, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus tema kohtu alla andmiseks, ei ole täidetud, kui vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguse kohaselt teeb nii Euroopa vahistamismääruse kui selle aluseks oleva riigisisese kohtuotsuse asutus, mis küll osaleb selles liikmesriigis kriminaalasjades õigusemõistmises, kuid ei ole ise kohus, ning kui need otsused ei ole selles liikmesriigis kohtulikult kontrollitavad enne asjaomase isiku üleandmist.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34.

( 3 ) ELT 2009, L 81, lk 24; edaspidi „raamotsus 2002/584“. Vt nende erinevuste kohta ülevaate saamiseks komisjoni 2. juuli 2020. aasta aruanne Euroopa parlamendile ja nõukogule nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse (Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta) rakendamise kohta (COM(2020) 270 (final), eelkõige lk 5 ja 6). Vahistamismääruse teinud õigusasutustega seoses ilmneb sellest aruandest, et „üksnes kohtud või kohtunikud [on] pädevad tegema Euroopa vahistamismäärust pooltes liikmesriikides. Mõnes liikmesriigis on Euroopa vahistamismääruse tegemine täielikult prokuratuuri pädevuses. Mitu liikmesriiki on määranud vahistamismäärust tegevaks asutuseks nii kohtud kui ka prokuratuurid. Peale selle on mõni nimetatud liikmesriikidest määranud selleks olenevalt kriminaalmenetluse etapist (nt enne ja pärast süüdistusakti esitamist või kohtueelne ja kohtuprotsessi etapp) või Euroopa vahistamismääruse eesmärgist (kohtu alla andmine või karistuse täideviimine) erinevad asutused […]. Väike arv liikmesriike määras ühe konkreetse asutuse (nt prokuratuuri)“ (lk 6). Vahistamismäärust täitvate õigusasutustega seoses on selle aruande kohaselt „[enamik liikmesriike määranud] [p]ädevateks vahistamismäärust täitvateks asutusteks kohtud (nt apellatsioonikohtud, piirkondlikud kohtud, ülemkohtud) või kohtunikud […]. Mõni üksik liikmesriik on määranud täitvaks asutuseks prokuratuuri. Väike arv liikmesriike on määranud nii kohtud kui ka prokuratuurid. Paar liikmesriiki on määranud aga ühe konkreetse asutuse (nt prokuratuuri või kõrge kohtu)“ (lk 6). Vt liikmesriikide menetlustest ja pädevatest asutustest ülevaate saamiseks ka „Questionnaire on the CJEU’s judgments in relation to the independence of issuing judicial authorities and effective judicial protection – Updated compilation of replies and certificates“, Eurojust, 7. juuni 2019 (üle vaadatud 12. märtsil 2020), kättesaadav internetis aadressil https://www.eurojust.europa.eu/questionnaire-cjeus-judgments-relation-independence-issuing-judicial-authorities-and-effective-0.

( 4 ) Vt 24. novembri 2020. aasta kohtuotsus Openbaar Ministerie (dokumentide võltsimine) (C‑510/19, EU:C:2020:953, punkt 29).

( 5 ) Edaspidi „harta“.

( 6 ) Vt eelkõige 6. detsembri 2018. aasta kohtuotsus IK (lisakaristuse täideviimine) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 7 ) DV nr 46, 3.6.2005.

( 8 ) Seevastu kohtumenetluses, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses märgib, saab Euroopa vahistamismääruse teha kohus.

( 9 ) C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456.

( 10 ) C‑509/18, EU:C:2019:457.

( 11 ) C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, edaspidi „kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör), EU:C:2019:1077.

( 12 ) C‑625/19 PPU, edaspidi „kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur), EU:C:2019:1078.

( 13 ) Euroopa Kohus on leidnud, et „sellist asutust nagu prokuratuur, kes on kriminaalmenetluses pädev esitama kuriteo toimepanemises kahtlustatavale süüdistust, et ta kohtu alla anda, tuleb pidada liikmesriigi õigusemõistmises osalevaks“; vt 27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur) (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, punkt 60).

( 14 ) Viitan siinkohal kohtuasjas MM minu esitatud ettepaneku (C‑414/20 PPU, EU:C:2020:1009) punktidele 59–62.

( 15 ) Vt eelkõige 13. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus MM (C‑414/20 PPU, edaspidi „kohtuotsus MM, EU:C:2021:4, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 16 ) Vt kohtuotsus MM (punkt 74).

( 17 ) Vt 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus Özçelik (C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860, punktid 32 ja 33).

( 18 ) Vt analoogia alusel 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus Özçelik (C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860, punkt 34).

( 19 ) Vt kohtuotsus MM, kust ilmneb, et „raamotsuse 2002/584 artikli 8 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et Euroopa vahistamismäärust tuleb pidada kehtetuks, kui see ei põhine „[riigisisesel] vahistamismäärus[el] või mis tahes muu[l] sama mõjuga täidetav[al] kohtuotsus[el]“ selle sätte tähenduses. See mõiste hõlmab riigisiseseid meetmeid, mille õigusasutus on võtnud kahtlustatava tagaotsimiseks ja kinnipidamiseks eesmärgiga tuua ta kriminaalmenetluse toimingute tegemiseks kohtu ette“ (punkt 57).

( 20 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika). Kohtujuristi kursiiv.

( 21 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 22 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 23 ) Vt 27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur) (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, punkt 69). Kohtujuristi kursiiv.

( 24 ) Vt 27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur) (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, punkt 70). Kohtujuristi kursiiv.

( 25 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 26 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 27 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 28 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 29 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 30 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 31 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 32 ) Vt eelkõige 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus Kovalkovas (C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, punkt 37).

( 33 ) Kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 67). Kohtujuristi kursiiv.

( 34 ) Kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 68). Kohtujuristi kursiiv.

( 35 ) Vt kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 69).

( 36 ) Kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 70).

( 37 ) Vt kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 71).

( 38 ) Teistsugust järeldust ei saa minu meelest teha ka 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsusest IR (õiguste deklaratsioon) (C‑649/19, EU:C:2021:75), kus Euroopa Kohus viitas kohtuotsusele Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör), leides, et „õigus tõhusale kohtulikule kaitsele [ei nõua], et vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusnormides ette nähtud kaebeõigust kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse peale saaks teostada enne asjaomase isiku üleandmist selle liikmesriigi pädevatele asutustele“ (punkt 79). Võttes arvesse, et otsustamaks, kas menetlussüsteem vastab tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, hindab Euroopa Kohus kõigis läbi vaadatavates kohtuasjades kahte kaitsetaset kogumis, ei saa eelviidatud punkti minu arvates tõlgendada nii, et see nõue on täidetud, kui – nagu käesolevas kohtuasjas – vahistamismääruse teinud liikmesriigis saab ainus kohtulik kontroll, mida on võimalik teostada prokuröri otsuste üle teha riigisisene vahistamismäärus ja seejärel Euroopa vahistamismäärus, toimuda pärast asjaomase isiku üleandmist sellele liikmesriigile. Oluline on ka rõhutada, et erinevalt käesolevast kohtuasjast, mis puudutab Bulgaaria kriminaalasja kohtueelset menetlust, kus riigisisese vahistamismääruse ja Euroopa vahistamismääruse tegemise pädevus on prokuröril, puudutas kohtuasi, milles tehti 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus IR (õiguste deklaratsioon) (C‑649/19, EU:C:2021:75), Bulgaaria kriminaalasja kohtumenetlust, mille käigus teeb nii Euroopa vahistamismääruse aluseks oleva vahistamismääruse kui ka Euroopa vahistamismääruse kohus (vt selle kohtuotsuse punktid 22–26).

( 39 ) Kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) (punkt 46). Kohtujuristi kursiiv.

( 40 ) Kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) (punkt 47).

( 41 ) Kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) (punkt 48). Kohtujuristi kursiiv.

( 42 ) Kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) (punkt 50). Lisaks sellele nähtus Rootsi valitsuse esitatud andmetest, et „kõik kõrgema astme kohtud, kellele esitatakse kaebus eelvangistuse määramise otsuse peale, hindavad samuti Euroopa vahistamismääruse tegemise proportsionaalsust“ (nimetatud kohtuotsuse punkt 51).

( 43 ) Kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) (punkt 52).

( 44 ) Kohtuotsus Openbaar Ministerie (Rootsi prokuratuur) (punkt 53).

( 45 ) Vt eelkõige kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 46 ) Vt 27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur) (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, punkt 70).

( 47 ) Vt eelkõige kohtuotsus MM (punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 48 ) Vt eelkõige 12. veebruari 2019. aasta kohtuotsus TC (C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 49 ) Vt eelkõige 12. veebruari 2019. aasta kohtuotsus TC (C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika). Selgitustes põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17) on märgitud, et „[a]rtiklis 6 sisalduvad õigused vastavad [Roomas 4. novembril 1950. aastal allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“)] artikliga 5 tagatud õigustele ja vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 omavad nad sama tähendust ja ulatust. Seega ei tohi piirangud, mida võib nendele õigustele seadusega kehtestada, olla laiemad, kui on EIÕK artikli 5 sõnastuses lubatavad piirangud“.

( 50 ) C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358.

( 51 ) Vt 30. mai 2013. aasta kohtuotsus F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, punkt 42).

( 52 ) Vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 57 ja seal viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika).

( 53 ) Selle sättega on vastuolus vabaduse võtmine ilma vahistamise või kinnipidamise viivitamatu kohtuliku kontrollimiseta; vt näiteks EIK 4. detsembri 2014. aasta otsus Ali Samatar jt vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2014:1204JUD001711010.

( 54 ) Vt eelkõige EIK 7. juuli 2020. aasta otsus Dimo Dimov jt vs. Bulgaaria, CE:ECHR:2020:0707JUD003004410, punkt 69.

( 55 ) Vt kohtuotsus MM (punkt 77).

( 56 ) Vt eelkõige kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 72). Kohtujuristi kursiiv.

( 57 ) ELT 2013, L 294, lk 1.

( 58 ) Vt eelkõige kohtuotsus Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyoni prokurör ja Toursi prokurör) (punkt 73).