ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52

Lisaks ei saa lugeda selle sättega vastuolus olevaks seda, et kaupleja võimaldab otsese ja tõhusa suhtluse nõude täitmiseks muid suhtluskanaleid peale telefoni, faksi või e-posti, nagu on eelkõige elektrooniline kontaktivorm, mille abil tarbijad saavad pöörduda kaupleja poole veebisaidi vahendusel ning mille kaudu nad saavad kirjaliku vastuse või neile helistatakse kiiresti tagasi. Eelkõige ei ole nimetatud sättega vastuolus see, et kaupleja, kes pakub kaupu ja teenuseid internetis ja kellel on telefoninumber, mis on tehtud nähtavaks pärast mõnda klikki, julgustab tarbijat kasutama kauplejaga kiiresti ühenduse võtmiseks ja temaga tõhusalt suhtlemiseks selles sättes nimetamata suhtluskanaleid, nagu veebivestluse või tagasihelistamise süsteem, eeldusel, et teave, mida kaupleja direktiivi 2011/83 artikli 6 lõike 1 punkti c kohaselt on kohustatud esitama, sealhulgas nimetatud telefoninumber, on tehtud kättesaadavaks selgel ja arusaadaval viisil, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Viimasel juhul ei viita asjaolu, et telefoninumber on nähtav üksnes pärast mõnda klikki, iseenesest sellele, et kasutatud esitusviis ei ole selge ja arusaadav, kui tegemist on olukorraga nagu põhikohtuasjas, kus kaupleja pakubki erinevaid kaupu üksnes internetis veebisaidi vahendusel.
34

Neil asjaoludel otsustas Bezirksgericht Villach (Villachi esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse nr 1215/2012 artikli 24 punkti 5 tuleb tõlgendada nii, et hagi, millega vaidlustatakse tulemi jaotamine, ja mis on sundenampakkumise tulemi jaotusega nõustumatuse korral ette nähtud EO §-s 232, kuulub selle sätte kohaldamisalasse, ja seda isegi siis, kui ühe pandiõigusega sissenõudja hagi teise pandiõigusega sissenõudja vastu a) tugineb väitele, et viimati nimetatud isiku laenuga seonduv ja pandiga tagatud võlanõue on rahuldatud tasaarvestuse teel võlgniku võlanõudega, mis seisneb kahjuhüvitises, ning b) lisaks sellele tugineb – nii nagu tagasivõitmise hagigi – väitele, et sellele laenuga seonduvat võlanõuet tagavale pandiõigusele ei saa tugineda, sest see soodustab ühte sissenõudjat? 2. Kas määruse nr 1215/2012 artikli 24 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et hagi, millega vaidlustatakse tulemi jaotamine ja mis on sundenampakkumise tulemi jaotusega nõustumatuse korral ette nähtud [EO] §-s 232, kuulub selle sätte kohaldamisalasse, ja seda isegi siis, kui ühe pandiõigusega sissenõudja hagi teise pandiõigusega sissenõudja vastu a) tugineb väitele, et viimati nimetatud isiku laenuga seonduv ja pandiga tagatud võlanõue on rahuldatud tasaarvestuse teel võlgniku võlanõudega, mis seisneb kahjuhüvitises, ning b) lisaks sellele tugineb – nii nagu tagasivõitmise hagigi – väitele, et sellele laenuga seonduvat võlanõuet tagavale pandiõigusele ei saa tugineda, sest see soodustab ühte sissenõudjat?“
35

Seega tuleb selgelt eristada ühelt poolt mõistet „täielik ülevõtmine“ ja teiselt poolt mõistet „õige ülevõtmine“. Kui komisjon järeldab, et direktiivi riigisisesesse õigusse ülevõtmisel esineb lünki, siis ei tähenda see kindlasti seda, et komisjon on kontrollinud olemasolevate riigisiseste sätete kooskõla selle direktiiviga. See on veelgi enam nii, kui – nagu käesoleval juhul – kohustusi rikkunud liikmesriik möönab ise, et direktiivi ei ole tema riigisisesesse õigusse osaliselt veel üle võetud. Peale selle illustreerivad seda erinevust väga hästi liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastavast kohtuotsusest tulenevad tagajärjed. Kui nimelt on tuvastatud, et riigisisene seadusandlik meede ei ole liidu õigusega kooskõlas, siis ei saa pädevad riigisisesed asutused asjassepuutuvat riigisisest meedet kohaldada, isegi kui liikmesriigi seadusandja ei ole veel asjaomase kohtuotsuse alusel järeldusi teinud. Seevastu ei saa olemasoleva riigisisese meetme kohaldamise keeld tuleneda kohtuotsusest, millega tuvastatakse lünk ülevõtmisel, sest sellise kohtuotsusega tuvastatakse ainult see, et liikmesriigi õiguses puuduvad liidu õigusega nõutavad meetmed.
13

Neil asjaoludel otsustas Gerechtshof Den Haag (Haagi apellatsioonikohus, Madalmaad) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kas jaemüüjat, kes tarnijaga sõlmitud lepingule tuginedes tagastab talle tarbija poolt tagastatud või tema kaubavalikus ebavajalikuks muutunud eseme tarnijale (st importijale, hulgimüüjale, turustajale, tootjale või muule isikule, kellelt ta eseme soetas), tuleb pidada valdajaks, kes eseme [direktiivi 2008/98] artikli 3 punkti 1 tähenduses ära viskab? b) Kas [esimese küsimuse punktile a] vastates on oluline, kas tegemist on esemega, millel on kergesti kõrvaldatav puudus või defekt? c) Kas [esimese küsimuse punktile a] vastates on oluline, kas tegemist on esemega, millel on sedavõrd tõsine puudus või sellise ulatusega defekt, et ese ei sobi enam kasutamiseks oma algsel eesmärgil või ei ole enam sellel eesmärgil kasutatav? 2. a) Kas jaemüüjat või tarnijat, kes müüb tarbija poolt tagastatud või tema kaubavalikus ebavajalikuks muutunud eseme edasi (tootmisest maha võetud kauba) kokkuostjale, tuleb pidada valdajaks, kes eseme [direktiivi 2008/98] artikli 3 punkti 1 tähenduses ära viskab? b) Kas [teise küsimuse punktile a] vastates on oluline, kui suur on ostuhind, mille maksab kokkuostja jaemüüjale või tarnijale? c) Kas [teise küsimuse punktile a] vastates on oluline, kas tegemist on esemega, millel on kergesti kõrvaldatav puudus või defekt? d) Kas [teise küsimuse punktile a] vastates on oluline, kas tegemist on esemega, millel on sedavõrd tõsine puudus või sellise ulatusega defekt, et ese ei sobi enam kasutamiseks oma algsel eesmärgil või ei ole enam sellel eesmärgil kasutatav? 3. a) Kas kokkuostjat, kes müüb jaemüüjatelt või tarnijatelt kokku ostetud suure kaubapartii, mis koosneb tarbijate poolt tagastatud või ebavajalikuks muutunud esemetest, (välismaal asuvale) kolmandale isikule, tuleb pidada valdajaks, kes kaubapartii [direktiivi 2008/98] artikli 3 punkti 1 tähenduses ära viskab? b) Kas [kolmanda küsimuse punktile a] vastates on oluline, kui suur on ostuhind, mille maksab kolmas isik kokkuostjale? c) Kas [kolmanda küsimuse punktile a] vastates on oluline, kas kaubapartii sisaldab ka kaupu, millel on kergesti kõrvaldatav puudus või defekt? d) Kas [kolmanda küsimuse punktile a] vastates on oluline, kas kaubapartii sisaldab ka kaupu, millel on sedavõrd tõsine puudus või sellise ulatusega defekt, et asjaomane ese ei sobi enam kasutamiseks oma algsel eesmärgil või ei ole enam sellel eesmärgil kasutatav? e) Kas [kolmanda küsimuse punktile c või kolmanda küsimuse punktile d] vastates on oluline, kui suure osa moodustavad defektsed kaubad kolmandale isikule edasi müüdud kaupade koguhulgast? Kui jah, siis milline protsendimäär on otsustav?“
29

Komisjon leiab, et Saksamaa Liitvabariigi viidatud uuringud ei võimalda tõendada teenuste hindade ja nende kvaliteedi vahelist korrelatsiooni. Veel märgib ta, et Saksamaa Liitvabariik ei ole selgitanud, kuidas väidetav miinimumhindade ergutav mõju toob kaasa tagajärjed, mida see liikmesriik on kirjeldanud väga üldiselt. Komisjon märgib, et Inseneride Kodade Euroopa Nõukogu (European Council of Engineers Chambers) 5. novembri 2015. aasta kiri viitab selle nõukogu 26. septembri 2015. aasta avaldusele, milles on positiivselt kirjeldatud süsteeme, mis tagavad ühetaolised, prognoositavad ja läbipaistvad tasud teatud tüüpi teenuste eest, ilma et neile teenustele määrataks kohustuslikult kindlaks hinnad. Komisjon on arvamusel, et sellest avaldusest nähtuvalt on taotletud eesmärke võimalik saavutada meetmetega, mis on vähem piiravad kui HOAIs sätestatud meetmed. Ta leiab, et oodatud kvaliteeditaseme saavutamiseks tuleks võtta HOAIs sätestatud meetmetest erinevad meetmed, nagu kutsekvalifikatsiooni ja vastutust käsitlevad eeskirjad.
23

Kõigepealt, Poola valitsus leiab esimese võimalusena, et direktiiv 2006/123 ei ole põhikohtuasjas käsitletava juhtumi suhtes kohaldatav, kuna see puudutab puhtalt riigisisest olukorda, millel puudub piiriülene element. Edasi, flaamikeelne kogukond, Belgia valitsus ja Poola valitsus teise võimalusena leiavad, et käesolevas asjas on selle direktiivi kohaldamine välistatud, kuna põhikohtuasjas käsitletavad magistridiplomid andis välja GES Switzerland, kes Šveitsi äriühinguna ei saa sellele direktiivile tugineda. Viimaks, väitmata sõnaselgelt, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, rõhutab Norra valitsus, et kui leiab tõendamist, et need diplomid väljastas tõesti see äriühing, ei ole põhikohtuasjas käsitletud juhtumile kohaldatav ei direktiiv 2005/29 ega direktiiv 2006/123.
38

Mis puudutab küsimust, kas see tehing kuulub direktiivi 2006/112 artikli 135 lõike 1 punktis b ette nähtud maksuvabastuse alla, mis on seotud „krediidi andmise ja läbirääkimise ning krediidi haldamisega krediidiandja poolt“, siis tuleb märkida, et nagu Portugali valitsus ja komisjon oma seisukohtades esile tõid ning nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 61 rõhutas, ei ole põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud ilmselgelt seotud „krediidiga“, mis seisneb kapitali kellegi käsutusse andmises, mille eest makstakse nõuetekohast tasu intressi näol, või asja ostuhinna ajatatud tasumises, milleks tarnija on nõusoleku andnud ja mille korral makstakse krediidi eest tasuks intressi (vt selle kohta 11. juuli 1996. aasta kohtuotsus Régie dauphinoise, C‑306/94, EU:C:1996:290, punktid 16–19; 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus EDM, C‑77/01, EU:C:2004:243, punktid 65–70, ning 18. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Volkswagen Financial Services (UK), C‑153/17, EU:C:2018:845, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika). Nimelt ei nähtu eelotsusetaotlusest kuidagi, et põhikohtuasjas kõne all olev tehing sisaldas Starplanti kohustust maksta intressi tasuks talle antud krediidi eest.
80

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastata, et elupaikade direktiivi artikli 16 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui võetakse vastu otsus, millega direktiivi artikli 12 lõike 1 punktis a koostoimes IV lisa punktiga a ette nähtud huntide tahtliku surmamise keelust tehakse erand liigi ohjamiseks toimuvaks küttimiseks, mille eesmärk on võidelda salaküttimise vastu, juhul kui: – niisuguse erandi eesmärk ei ole selgelt ja täpselt põhjendatud ning kui liikmesriigi asutus ei suuda usaldusväärsetele teaduslikele andmetele tuginedes tõendada, et erand sobib selle eesmärgi saavutamiseks, – ei ole nõuetekohaselt tõendatud, et erandiga taotletavat eesmärki ei ole võimalik saavutada muu rahuldava alternatiivse lahendusega, kusjuures piisavaks tõendiks selle kohta ei saa olla ainuüksi õigusvastase tegevuse esinemine või raskused, millega selle üle toimuva järelevalve raames silmitsi ollakse, – ei ole tagatud, et erand ei kahjusta asjaomase liigi populatsiooni soodsa kaitsestaatuse säilitamist selle looduslikus levilas, – erandiga seoses ei ole antud hinnangut asjaomase liigi populatsiooni kaitsestaatusele ega mõjule, mis kavandatud erandil võib olla sellele kaitsestaatusele asjaomase liikmesriigi territooriumil ja vajaduse korral – kui asjaomase liikmesriigi piirid lõikuvad mitme biogeograafilise piirkonnaga – asjaomase biogeograafilise piirkonna tasandil ja – kui sellise vajaduse tingib liigi looduslik levila – võimaluste piires piiriülesel tasandil, ja – on täitmata kõik need tingimused, mis on seotud kindlaks määratud arvu selle direktiivi IV lisas nimetatud liikide teatavate isendite valikulise ja piiratud ulatuses võtmisega range järelevalve all, kusjuures nende tingimuste järgimine tuleb kindlaks teha eelkõige populatsiooni suurust, kaitsestaatust ja bioloogilisi omadusi arvestades. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii põhikohtuasjas.
18

On küll tõsi, et harta artikli 21 lõikes 2 on sätestatud kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte; samas tuleb meeles pidada, et harta artikli 52 lõikes 2 on ette nähtud, et hartaga tunnustatud õigusi, mis rajanevad aluslepingute teiste osade sätetel, teostatakse neis määratletud tingimustel ja piires. Nii on see harta artikli 21 lõike 2 puhul, mis vastab – nagu seda on kinnitatud ka selgitustes põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17), mis on antud selle sätte kohta – ELTL artikli 18 esimesele lõigule ja mida tuleb kohaldada sellega kooskõlaliselt (vt analoogia alusel 4. juuli 2013. aasta kohtuotsus Gardella, C‑233/12, EU:C:2013:449, punkt 39).
55

Mis puudutab küsimust, kas põhikohtuasjas käsitletud lepingutingimused tekitavad heausksuse nõudele vaatamata olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, siis tuleb järeldada, nagu nähtub ka eelotsusetaotlusest, et haldustasu ja lepingutasu sissenõudmine on sätestatud riigisiseses õiguses. Kui just vastusooritusena osutatud teenused ei osutu kuuluvat mõistlikult selliste teenuste alla, mida osutatakse laenu haldamise või väljamaksmise raames, või kui haldustasu ja lepingutasuga tarbija kanda pandud summad ei osutu laenusummaga võrreldes ebaproportsionaalseiks, siis ei ilmne, et need lepingutingimused mõjutaksid ebasoodsalt tarbija õiguslikku seisundit, mis on sätestatud liikmesriigi õiguses, ehkki seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab arvesse võtma ühtlasi teiste lepingutingimuste mõju, et määrata kindlaks, kas need tingimused tekitavad olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab laenuvõtjat.
35

Järelikult eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et küsimuses osutatud liidu õigusnormi tõlgendusel või kehtivuse kontrollimisel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt selle kohta 16. juuni 2015. aasta kohtuotsus Gauweiler jt, C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 25, ja 4. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality ja Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 27).
10

Direktiivi artikli 5 lõikes 3 on ette nähtud: „Liikmesriigid tagavad, et teabe salvestamine abonendi või kasutaja lõppseadmesse ja juurdepääsu saamine sinna juba salvestatud teabele on lubatud ainult tingimusel, et asjaomane abonent või kasutaja on andnud selleks oma nõusoleku, ning talle on esitatud direktiivi [95/46] kohaselt selge ja arusaadav teave, muu hulgas andmete töötlemise eesmärgi kohta. See ei takista andmete tehnilist salvestamist ega juurdepääsu, mille ainus eesmärk on edastada sidet elektroonilises sidevõrgus või mis on teenuseosutajale hädavajalik sellise infoühiskonna teenuse osutamiseks, mida abonent või kasutaja on sõnaselgelt taotlenud.“ [Mõiste „arusaadav teave“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „igakülgne teave“.]
38

23. veebruari 1988. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Ühendkuningriik (353/85, EU:C:1988:82) punktis 33 rõhutaski Euroopa Kohus vastuseks Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi esitatud argumendile, mis tugines kuuenda direktiivi artikli 13 punkti A lõike 1 alapunkti b ja selle direktiivi artikli 13 punkti A lõike 1 punkti c paralleelsusele, usaldussuhte olulisust patsiendi ja abi andja vahel, järeldamaks, et erinevalt pisitoimingutest, mis on rangelt vajalikud meditsiinilise abi andmise hetkel, on ravimite ja muude esemete tarnimine selle direktiivi artikli 13 punkti A lõike 1 punktis c nimetatud teenuste osutamisest materiaalselt ja majanduslikult lahutatav.
37

On tõsi, et UrhG § 87g lõikes 4 ette nähtud keeld teha ajakirjandusväljaanded üldsusele kättesaadavaks puudutab mitte ainult veebipõhiste, vaid ka veebiväliste teenuste osutajaid. Sellegipoolest tuleneb direktiivi 98/48, millega muudeti direktiivi 98/34, põhjendustest 7 ja 8, et direktiivi 98/48 eesmärk on kohandada teenustele kehtivad normid infoühiskonna uutele teenustele ja vältida „piirangu[i]d teenuste vabale liikumisele ja asutamisvabadusele, mis omakorda viiks siseturu uue killustamise[ni]“. Selle eesmärgiga oleks aga vastuolus normi, mille tõenäoline eesmärk on reguleerida ajakirjandusväljaannetega seotud teenuseid, välistamine sellistele teenustele direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 5 tähenduses konkreetselt suunatud eeskirja mõiste alt ainult põhjusel, et normi sõnastuses mainitakse lisaks nendele teenustele ka veebiväliselt pakutavaid teenuseid (vt selle kohta 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Falbert jt, C‑255/16, EU:C:2017:983, punktid 34 ja 35).
71

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2004/48 artikli 9 lõiget 7, eelkõige selles sättes sisalduvat mõistet „kohane hüvitis“ tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et isikule ei tule maksta hüvitist kahju eest, mida ta kandis seetõttu, et ta ei toiminud selliselt, nagu võib üldjuhul oodata igalt isikult, et vältida või vähendada tema kahju, ning mille tõttu võib kohus niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotluse esitanud isikult välja mõistmata hüvitise nende meetmetega tekitatud kahju eest, olgugi et patent, mille alusel see taotlus esitati ja mille alusel need meetmed kehtestati, on hiljem tühistatud, kui need õigusnormid võimaldavad kohtul nõuetekohaselt arvesse võtta juhtumi kõiki objektiivseid asjaolusid, sealhulgas poolte käitumist, eelkõige selleks, et kontrollida, kas taotleja ei ole nimetatud meetmeid kuritarvitanud.
50

Sellega seoses tuleb kõigepealt täpsustada, et disainilahenduste kaitse ühelt poolt ja teiselt poolt autoriõigusega tagatud kaitse taotlevad täiesti erinevaid eesmärke ja nende suhtes kehtivad erinevad eeskirjad. Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 51 ja 55 sisuliselt märkis, on disainilahenduste kaitse eesmärk kaitsta objekte, mis on küll uudsed ja eristatavad, kuid millel on tarbefunktsioon ja mis on mõeldud massitootmiseks. Lisaks sellele on see kaitse mõeldud kohaldamiseks vaid piiratud, kuid piisava aja jooksul, et nende objektide loomiseks ja tootmiseks vajalikud investeeringud ära tasuksid, ilma et see siiski ülemäära takistaks konkurentsi. Autoriõigusega tagatud kaitse, mille kestus on oluliselt pikem, on omakorda mõeldud objektidele, mis väärivad teoseks kvalifitseerimist.
72

Seega tuleb neljandale küsimusele vastata, et määruse nr 854/2004 I lisa I jao II peatüki D osa punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui pädev asutus eemaldab kodulinnurümpade kontrollimiseks need tapaliinilt ja kontrollib rümpasid nii sees‑ kui välispidiselt, tõstes vajaduse korral ka nende rasvkudet, tingimusel et see kontroll ei lähe kaugemale sellest, mis on kontrolli tõhususe tagamiseks vajalik; seda asjaolu peab kontrollima liikmesriigi kohus.
77

Vaidlustatud kohtuotsuse punktid, mida apellandid kritiseerivad, on sõnastatud järgmiselt: „116. Tuleb aga märkida, et asjasse puutuvad juhised ei sisalda esimese hageja suhtes ühtegi täpset, tingimusteta ja ühtelangevat kinnitust, millele viimane võib tugineda määruse nr 1367/2006 artikli 10 alusel haldusakti peale esitatud vaide raames. 117. Kolmandaks tugineb esimene hageja kohtupraktikale, mille kohaselt võivad institutsioonide esitatud juhenddokumendid täita selle nõude ja seega luua õiguspärase ootuse (28. juuni 2005. aasta kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punktid 209–211). Selles osas tuleb märkida, et käesolevas asjas ei võtnud juhiseid vastu komisjon, kes peab võtma vastu loaotsuse ja määruse nr 1367/2006 artikli 10 alusel vaideotsuse. Lisaks tuleb märkida, et see kohtupraktika puudutab olukordi, kus institutsioon piirab selliseid juhiseid vastu võttes oma kaalutlusõigust ega saa neist normidest kõrvale kalduda ilma, et teda karistataks. Kõnealused juhised ei piira siiski kuidagi komisjoni kaalutlusruumi, vaid on mõeldud loataotlejatele, kellele need juhised ei pane ühtegi kohustust. 118. Neil põhjustel tuleb seega tõdeda, et EFSA juhenddokumendid ei saa olla komisjoni uurimise või vaidemenetluse käigus siduvad, kuigi on kindlasti võimalik, et komisjon otsustab neid oma menetluses olevate asjade hindamisel rakendada. […] 268. Teiseks, mis puudutab käesoleval juhul teaduslikku arvamust allergeensuse kohta, siis tuleb märkida, et selle preambulis on sätestatud, et see viitab allergia ja allergeenide teatud aspektidele ning et see käsitleb meetodeid, hindamaks uute ekspresseeritud valkude ning geneetiliselt muundatud toidu ja sööda võimalikku allergeensust tervikuna. 269. Teaduslikus arvamuses allergeensuse kohta kinnitatakse, et arvesse tuleb võtta geneetiliselt muundatud toidu erilist riski väikelastele ning et seega tuleb arvesse võtta elanikkonna nende alamrühmade seedefüsioloogia erinevusi. Nimelt võib arvamuse kohaselt laste soolestiku esimest tundlikkust väikelapseeas soodustada lokaalse immuunsüsteemi ebaküpsus, seedetrakti limaskesta mittetäielik kaitsefunktsioon ning pepsiini mõjul maos kestev valkude lagundamine mao pH täiskasvanutel täheldatust kõrgema taseme tõttu. 270. Seega juba selle sõnastuse kohaselt ei väida teaduslik arvamus allergeensuse kohta, et ta sisaldab juhiseid, mida EFSA peab iga toimiku uurimisel kohaldama. Lisaks, nagu on selgitatud eespool punktides 110–118, ei saa EFSA teaduslik arvamus olla komisjonile loataotluse või vaide läbivaatamisel siduv. Seega tuleb see argument põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, kuivõrd esimene hageja väidab, et komisjon oli nende vaiete läbivaatamise käigus seotud teadusliku arvamusega allergeensuse kohta. […] 281. Igal juhul tuleb tagasi lükata esimese hageja argument, mille kohaselt oli tal õiguspärane ootus, et EFSA järgib eespool punktides 110–118 esitatud põhjustel oma juhiseid.“
57

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et: – liidu õigust, eelkõige võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole põhimõtteliselt vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on tõlgendatud liikmesriigi kohtu otsuses ja mis näeb ette ühekuulise õigust lõpetava tähtaja teistmisavalduse esitamiseks jõustunud kohtulahendi peale, mis on tehtud liidu õigust rikkudes, kusjuures tähtaeg hakkab kulgema alates selle lahendi teatavakstegemisest, mille teistmist taotletakse; – siiski tuleb tõhususe põhimõtet koostoimes õiguskindluse põhimõttega tõlgendada nii, et sellega on sellistel asjaoludel, nagu on arutusel põhikohtuasjas, vastuolus see, et liikmesriigi kohus kohaldab jõustunud kohtulahendi teistmise avalduse esitamise suhtes ühekuulist õigust lõpetavat tähtaega, kui teistmisavalduse esitamise ajal ei olnud kohtuotsust, millega see tähtaeg määrati, väljaandes Monitorul Oficial al României veel avaldatud.
132

Mis esiteks puudutab Guardian Europe’i argumente seoses seetõttu väidetavalt saamata jäänud tuluga, et 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (T‑82/08, EU:T:2012:494) rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet, siis nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 122–125, jättis Üldkohus selle väidetava rikkumise alusel esitatud kahjuhüvitisnõude rahuldamata, tuues põhjenduseks mitte selle, et väidetava mittevaralise kahju tekkimise kohta puudusid tõendid, või asjaolu, et apellandi maine mis tahes riive, mis selle rikkumisega põhjustati, on juba piisavalt hüvitatud, vaid tuginedes põhjendusele, et liidu vastutust ei saa tuvastada kohtulahendiga, mida ei ole teinud viimase kohtuastmena kohtuasja üle otsustav liidu kohus. Sellest järeldub, et argumentatsioon, mis rajaneb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendamisel, on seega põhjendamatu seda enam, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 84, otsustas Üldkohus igal juhul õigesti, et niisugune rikkumine ei too kaasa liidu vastutust ELTL artikli 340 teise lõigu alusel.