KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 15. septembril 2022 ( 1 )

Kohtuasi C‑46/21 P

Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööamet (ACER)

versus

Aquind Ltd

Apellatsioonkaebus – Energia – Määrus (EÜ) nr 713/2009 – ACERi otsus, millega jäeti rahuldamata vabastustaotlus seoses uute elektriühendustega – ACERi apellatsiooninõukogule esitatud kaebus – ACERi apellatsiooninõukogu funktsioon, koosseis, volitused ja menetluse kestus – Kontrolli põhjalikkus – Määruse (EÜ) nr 714/2009 artikkel 17 – Uutele elektriühendustele kohaldatav vabastusekord – Määruse (EL) nr 347/2013 artikkel 12 – Riikidevahelise energiataristu rahastamise üldine kord – Ühishuviprojektide rahastamine – Kulude riikidevaheline jaotamine

1. Apellatsioonkaebus võimaldab Euroopa Kohtul otsustada, kui põhjalikku kontrolli peavad liidu ametite apellatsioonikojad neile esitatud vaidlustuste lahendamisel kohaldama.

2. Eelkõige peab Euroopa Kohus kinnitama või tagasi lükkama Üldkohtu seisukoha, kes siin vaidlustatud kohtuotsuses ( 2 ) nõudis Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (edaspidi „ACER“) ( 3 ) apellatsiooninõukogult selle ameti otsuste põhjalikku uurimist, mis läheb kaugemale otsuse ilmsete vigade analüüsimisest.

3. Kuigi on olemas väljakujunenud kohtupraktika teiste asutuste, näiteks Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) ja Ühenduse Sordiameti (CPVO) apellatsioonikodade volituste kohta, ei ole seda teiste apellatsioonikodade vaidluste kohta, mille otsuseid järjest Üldkohtus vaidlustatakse. ( 4 ) Seepärast on see apellatsioonkaebus oluline. ( 5 )

4. Sisuliselt puudutab vaidlus ACERi otsust (nr 05/2018), millega keelduti vabastamast ühte Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa elektrivõrkude ühendamise taristu ehitamist teatud kohustustest, mis on kehtestatud elektrituru liberaliseerimise eeskirjadega.

5. Selles otsuses (mida ACERi apellatsiooninõukogu pärast kinnitas otsuses A-001-2018) kohaldati määruse (EÜ) nr 714/2009 ( 6 ) artikli 17 lõiget 1 määruse (EL) nr 347/2013 ( 7 ) artiklis 12 ette nähtud energiataristu rahastamise üldise korra suhtes.

I. Õiguslik raamistik

A. Määrus nr 713/2009

6. Artiklis 19 ( 8 ) on sätestatud: „1. Iga füüsiline või juriidiline isik, sealhulgas riiklikud reguleerivad asutused, võib esitada kaebuse temale adresseeritud ja artiklites 7, 8 või 9 nimetatud otsuse peale või sellise otsuse peale, mis teda vormiliselt teisele isikule adresseeritud otsusena siiski otseselt ja isiklikult puudutab. […] 4. Kui kaebus on vastuvõetav, vaatab apellatsiooninõukogu kaebuse läbi, et kindlaks teha, kas kaebus on piisavalt põhjendatud. Ta kutsub nii sageli kui vaja kaebuse menetlusosalisi esitama kindlaksmääratud aja jooksul märkusi nõukogu enda poolt saadetud teadete või kaebuse menetluse teiste osaliste avalduste kohta. Apellatsioonimenetluse osalistel on õigus anda suulisi seletusi. 5. Apellatsiooninõukogu võib vastavalt käesolevale artiklile kasutada ameti pädevusse kuuluvaid mis tahes volitusi või anda juhtumi edasiseks lahendamiseks üle ameti pädevale organile. Apellatsiooninõukogu arvamus [on] viimase jaoks siduv. […]“.

7. Artikli 20 lõikes 1 on sätestatud: „Esimese astme kohtule või Euroopa Kohtule võib esitada hagi vastavalt asutamislepingu artiklile 230, et vaidlustada apellatsiooninõukogu otsus või ameti otsus, kui puudub apellatsiooninõukogule edasikaebuse esitamise õigus.“

B. Määrus nr 714/2009

8. Artiklis 17 on sätestatud: „1. Alalisvooluvõrkude vaheliste uute ühenduste osas võib taotluse korral piiratud aja jooksul vabastada käesoleva määruse artikli 16 lõike 6 sätete ning direktiivi 2009/72/EÜ[ ( 9 )] artiklite 9, 32 ning artikli 37 lõigete 6 ja 10 sätete kohaldamisest järgmistel tingimustel: a) investeering peab soodustama konkurentsi elektriga varustamise alal; b) kõnealuse investeeringuga seotud risk on nii suur, et ilma vabastuse saamiseta ei oleks võimalik investeerida; c) võrkudevahelise ühenduse omanik peab olema füüsiline või juriidiline isik, kes vähemalt oma õigusliku vormi poolest on erinev süsteemihalduritest, kelle süsteemi kõnealune ühendus ehitatakse; d) tasud nõutakse sisse kõnealuse võrkudevahelise ühenduse kasutajatelt; e) alates Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/92/EÜ (elektri siseturu ühiseeskirjade kohta) [(ELT 1997, L 27, lk 20)] artikli 19 kohasest turu osalisest avamisest ei ole üheltki tasukomponendilt sisse nõutud ühtegi osa ühenduse kapitali- ega tegevuskuludest, mis on tehtud võrkudevahelise ühendusega seotud põhi- või jaotusvõrkude kasutamiseks, ja f) vabastus ei tohi kahjustada konkurentsi, elektrienergia siseturu tõrgeteta toimimist ega sellise reguleeritud võrgu tõhusat toimimist, millega võrkudevaheline ühendus on liidetud. […] 4. Lõigete 1, 2 ja 3 alusel antud vabastust puudutava otsuse teevad asjaomaste liikmesriikide reguleerivad asutused üksikjuhtumipõhiselt. Vabastus võib kehtida uue võrkudevahelise ühenduse või märkimisväärselt suurendatud võimsusega olemasoleva võrkudevahelise ühenduse kogu võimsuse või selle osa suhtes. Kahe kuu jooksul alates kuupäevast, mil viimane asjaomane reguleeriv asutus vabastustaotluse kätte sai, võib amet esitada kõnealustele reguleerivatele asutustele nõuandva arvamuse, mis võib olla nende otsuse aluseks. Vabastuse andmist otsustades kaalutakse iga üksikjuhtumi puhul eraldi, kas on vaja kehtestada erandi kestuse ja võrkudevahelisele ühendusele diskrimineerimiseta juurdepääsu tingimusi. Kõnealuste tingimuste üle otsustamisel võetakse eelkõige arvesse ehitatavat lisavõimsust või olemasoleva võimsuse muutmist, projekti prognoositavat tähtaega ja siseriiklikke olusid. Enne vabastuse andmist lepivad asjaomaste liikmesriikide reguleerivad asutused kokku võimsuse juhtimise ja jaotamise eeskirjad ning mehhanismid. Ülekoormuse juhtimise eeskirjadesse lisatakse kohustus pakkuda kasutamata võimsust turule ning rajatise kasutajatel võimaldatakse omandatud võimsusega järelturul kaubelda. Lõike 1 punktides a, b ja f osutatud kriteeriumide hindamisel võetakse arvesse võimsuse jaotamise menetluse tulemusi. Kui kõik asjaomased reguleerivad asutused on jõudnud kuue kuu jooksul kokkuleppele vabastuse andmise otsuse suhtes, teavitavad nad ametit oma otsusest. Vabastuse andmise otsus, sealhulgas kõik käesoleva lõike teises lõigus osutatud tingimused, peavad olema nõuetekohaselt põhjendatud ja need avaldatakse. 5. Amet teeb lõikes 4 osutatud otsuse a) kui kõik asjaomased reguleerivad asutused ei ole jõudnud kokkuleppele kuue kuu jooksul kuupäevast, mil taotleti vabastust kõnealustest reguleerivatest asutusest viimasel[t], või b) asjaomaste reguleerivate asutuste ühise taotluse alusel. Enne otsuse tegemist konsulteerib amet asjaomaste reguleerivate asutuste ja taotlejatega. […]“.

C. TEN-E määrus

9. Artikkel 12 on sõnastatud järgmiselt: „1. II lisa punkti 1 alapunktides a, b ja d ja punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvate ühishuviprojektidega seotud tõhusalt tehtud investeerimiskulud, mis ei sisalda hoolduskulusid, katavad selliste liikmesriikide asjaomased ülekandesüsteemi haldurid ja põhivõrguettevõtjad või ülekandetaristu projektiedendajad, kellele projekt avaldab positiivset puhasmõju, ning need kulud maksavad – ulatuses, milles neid ei kata ülekoormuse tasud või muud tasud – kinni võrgu kasutajad võrgule juurdepääsu tariifide kaudu selles liikmesriigis/nendes liikmesriikides. 2. II lisa punkti 1 alapunktides a, b ja d ja punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluva ühishuviprojekti puhul kohaldatakse lõiget 1 ainult siis, kui vähemalt üks projektiedendaja taotleb asjaomaselt riigiasutuselt käesoleva artikli kohaldamist kõikidele projekti kuludele või osale neist. II lisa punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluva ühishuviprojekti puhul kohaldatakse lõiget 1 ainult siis, kui turunõudluse hindamine on juba läbi viidud ja sellest nähtub, et tõhusalt tehtud investeerimiskulusid ei õnnestu ilmselt tariifidega katta. […] 3. Sellise ühishuviprojekti korral, mille suhtes kohaldatakse lõiget 1, hoiavad projektiedendajad kõiki asjaomaseid riikide reguleerivaid asutusi korrapäraselt – vähemalt kord aastas ja kuni projekti käikulaskmiseni – kursis projekti arengu ning väljaselgitatud kulude ja mõjuga. Niipea kui selline projekt on piisavalt küps, esitavad projektiedendajad investeerimistaotluse, olles eelnevalt konsulteerinud nende liikmesriikide ülekandesüsteemi haldurite ja põhivõrguettevõtjatega, kellele projekt avaldab olulist positiivset puhasmõju. Nimetatud investeerimistaotlus sisaldab taotlust kulude riikidevahelise jaotamise kohta ning see esitatakse kõigile asjaomastele riikide reguleerivatele asutustele koos järgmisega: a) artikli 11 kohaselt koostatud metoodikaga kooskõlas olev projekti kulude-tulude analüüs, mille puhul võetakse arvesse kasu, mis saadakse väljaspool asjaomase liikmesriigi piire; b) äriplaan, milles on hinnatud projekti rahalist elujõudu ja märgitud valitud rahastamislahendus, ning II lisa punktis 2 osutatud kategooriasse kuuluva projekti korral turu-uuringute tulemused, ning c) kui projektiedendajad suudavad kokku leppida, siis põhjendatud ettepanek kulude riikidevahelise jaotamise kohta. […] 4. Kuue kuu jooksul alates kuupäevast, mil asjaomane riigi reguleeriv asutus sai kätte viimase investeerimistaotluse, võtavad riikide reguleerivad asutused pärast nõupidamist asjaomaste projektiedendajatega vastu kooskõlastatud otsused selliste investeerimiskulude jaotamise kohta, mida iga ülekandesüsteemi haldur või põhivõrguettevõtja seoses projektiga kannab, ning nende kulude arvessevõtu kohta tariifides. Riikide reguleerivad asutused võivad otsustada jaotada vaid osa kõnealustest kuludest või võivad otsustada jaotada kulud ühishuviprojektide paketi vahel. […] 5. Riikide reguleerivad asutused võtavad direktiivi [2009/72] artikli 37 lõike 1 punkti a ja direktiivi 2009/73/EÜ[ ( 10 )] artikli 41 lõike 1 punkti a kohasel tariifide kindlaksmääramisel ja kinnitamisel käesoleva artikli lõikes 4 osutatud kulude riikidevahelise jaotamise alusel arvesse ülekandesüsteemi halduri või põhivõrguettevõtja või muu projektiedendaja tegelikke investeerimiskulusid, niivõrd kui need kulud vastavad tõhusa ja võrreldava struktuuriga ettevõtja kuludele. Kulude jaotamise otsusest teatavad riikide pädevad asutused viivitamata koostööametile, lisades kogu nimetatud otsusega seotud asjakohase teabe.[…] […] Kulude jaotamise otsus avaldatakse. 6. Kui asjaomased riikide reguleerivad asutused ei ole jõudnud investeerimistaotluse osas kokkuleppele kuue kuu jooksul alates kuupäevast, mil viimane asjaomane reguleeriv asutus sai kätte kõnealuse investeerimistaotluse, teavitavad nad viivitamata koostööametit. Sel juhul või asjaomaste riikide reguleerivate asutuste ühise taotluse korral teeb koostööamet kolme kuu jooksul alates tema poole pöördumisest otsuse investeerimistaotluse, sh lõike 3 kohase kulude riikidevahelise jaotamise, ning investeerimiskulude tariifides arvessevõtu kohta. […]“.

II. Vaidluse taust ja vaidlustatud kohtuotsus

10. Vaidluse aluseks olevad asjaolud on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–13. Toon nendest välja järgmised: – Ühendkuningriigis asutatud aktsiaselts Aquind Ltd (edaspidi „Aquind“) arendab Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa elektrienergia põhivõrkude vastastikuse ühendamise projekti. – Aquind taotles 17. mail 2017 Prantsuse ja Ühendkuningriigi reguleerivatelt asutustelt Aquindi võrkudevahelise ühenduse jaoks vabastust. – Kuna need kaks asutust ei jõudnud kokkuleppele, edastasid nad vastavalt 29. novembril ja 19. detsembril 2017 vabastustaotluse ACERile, et see võtaks vastu otsuse. – 26. aprillil 2018 sai Aquindi võrkudevaheline ühendus ühishuviprojekti staatuse. – ACER jättis 19. juuni 2018. aasta otsusega nr 05/2018 vabastustaotluse rahuldamata. – ACER leiab, et kuigi Aquind vastab vabastuse saamiseks vajalikele tingimustele, mis on loetletud määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktides a ja c–f, ei vasta ta sama sätte punktis b ette nähtud tingimusele. – ACER lisas täpsemalt, et võrkudevaheline ühendus sai 2018. aasta aprillis ühishuviprojekti staatuse, mistõttu oleks Aquind võinud nõuda TEN-E määruse artikli 12 kohaldamist, milles on ette nähtud kulude riikidevahelise jaotamise võimalus, kuid ta ei teinud seda. – ACER leidis, et ei saa välistada, et Aquindi võrkudevahelise ühenduse jaoks on kättesaadav reguleeritud korras ette nähtud rahaline toetus. Seega ei ole võimalik nõutava kindlusega tuvastada riski, mis põhineb sellel, et puudub rahaline toetus reguleeritud korra alusel. – Ta leidis samuti, et tuludega seotud riski, turuga seotud erakorralist riski, teiste võrkudevaheliste ühenduste otsese konkurentsiga ja ülekoormamisest saadava tulu ebakindlusega seotud riski, Ühendkuningriigi võrgu äralõikamise riski, Aquindi võrkudevahelise ühenduse ehitamisega seotud riski ning poliitilisi ja makromajanduslikke riske, mis on seotud eelkõige Brexitiga, ei ole tõendatud või need ei ole piisavad. – Aquind esitas 17. augustil 2018 ACERi otsuse peale kaebuse apellatsioonikojale, kes jättis selle 17. oktoobri 2018. aasta otsusega A‑001‑2018 muutmata.

11. Aquind esitas apellatsiooninõukogu otsuse peale Üldkohtule tühistamishagi (T‑735/18).

12. Üldkohus nõustus vaidlustatud kohtuotsuses Aquindi hagi neljanda ja üheksanda väitega ning tühistas seetõttu apellatsiooninõukogu otsuse. Ülejäänud osas jättis ta hagi rahuldamata ja mõistis kohtukulud välja ACERilt.

13. ACER esitas 27. jaanuaril 2021 käesoleva apellatsioonkaebuse. ( 11 ) Aquind omakorda esitas 17. aprillil 2021 samuti vaidlustatud kohtuotsuse peale vastuapellatsioonkaebuse.

14. Pärast vaidlustatud kohtuotsuse kuulutamist otsustas apellatsiooninõukogu 5. veebruaril 2021 menetlust jätkata ja tunnistas Aquindi esitatud kaebuse vastuvõetamatuks. ( 12 )

15. Aquind esitas 2019. aasta augustis ja septembris ka kulude riikidevahelise jaotamise taotluse Prantsuse, Ühendkuningriigi, Hispaania ja Saksamaa riigi reguleerivatele asutustele. Sellele taotlusele järgnev menetlus katkestati pärast seda, kui Aquindi võrkudevahelist ühendust ei loetud delegeeritud määruses (EL) 2020/389 enam ühishuviprojektiks. ( 13 )

16. Aquind esitas 29. mail ja 2. juunil 2020 Prantsuse ja Ühendkuningriigi reguleerivatele asutustele teise taotluse Aquindi võrkudevahelise ühenduse jaoks 25 aastaks osalise vabastuse saamiseks ( 14 ). Need kaks asutust teatasid 27. jaanuaril 2021, et nad ei saa seda taotlust rahuldada pärast seda, kui Brexiti tagajärjel jõustus Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi vahel sõlmitud kaubandus- ja koostööleping.

III. Poolte nõuded

17. ACER palub Euroopa Kohtul: – vaidlustatud kohtuotsus tervikuna või osaliselt tühistada; – kui Euroopa Kohus leiab, et menetlusstaadium seda võimaldab, jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata; – teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse kohtuasja lahendamiseks kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega; – mõista nii apellatsioonimenetluse kui ka Üldkohtu menetluse kohtukulud välja Aquindilt.

18. Aquind palub Euroopa Kohtul: – jätta ACERi apellatsioonkaebus rahuldamata; – kui ta nõustub mõnega ACERi argumentidest, siis jätta apellatsioonkaebus rahuldamata Aquindi esitatud teiste väidete põhjal, sealhulgas vajaduse korral tema esitatud väidete põhjal, mille Üldkohus tagasi lükkas; – kui ta vaidlustatud kohtuotsust ei kinnita, siis tühistada apellatsiooninõukogu otsus Üldkohtus Aquindi esitatud teiste väidete põhjal; – mõista kohtukulud välja ACERilt.

19. Aquind esitab lisaks vastuapellatsioonkaebuse, milles ta palub Euroopa Kohtul: – tühistada Aquindi poolt Üldkohtule esitatud kolmanda ja neljanda väite vastuvõetamatuks tunnistamine; – tühistada Aquindi poolt Üldkohtule esitatud esimese, viienda, kuuenda, seitsmenda ja kaheksanda väite tagasilükkamine; – võtta arvesse argumente, mille Aquind esitas käesolevas apellatsioonkaebuses esitatud väidete raames, et põhjendada oma nõuet vaidlustatud kohtuotsust kinnitada; – sellest tulenevalt tühistada ACERi apellatsiooninõukogu otsus Aquindi poolt Üldkohtule esitatud hagiavalduses toodud põhjustel.

20. ACER vaidles vastuapellatsioonkaebusele vastu ja palus Euroopa Kohtul: – jätta see tervikuna rahuldamata; – mõista Aquindilt välja tema enda ja ACERi kohtukulud.

IV. ACERi apellatsioonkaebus. Sissejuhatav märkus

21. ACER väidab kokkuvõttes, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud kahte õigusnormi, mis puudutavad seda: – kui põhjalikku kontrolli teostab apellatsiooninõukogu nii üldiselt kui ka seoses käesoleva kohtuasjaga keerukate majanduslike või tehniliste hinnangute üle; – kuidas tõlgendada määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punkti b.

22. Ütlen juba ette ära, et teen ettepaneku esimene ACERi kahest väitest tagasi lükata, mis tähendab, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb jätta muutmata osas, milles sellega tühistatakse apellatsiooninõukogu otsus.

23. Selle eelduse alusel võib tunduda tarbetu analüüsida ACERi teist väidet, kuna apellatsiooninõukogu otsus tühistati tervikuna.

24. Ma teen siiski selle analüüsi ja soovitan ACERi teise väitega nõustuda, mille tulemusel tuleks vaidlustatud kohtuotsus tühistada ainult osas, mis puudutab määruse nr 714/2009 artikli 17 suhet TEN-E määruse artikli 12 üldise rahastamiskorraga.

25. Minu arvates on möödapääsmatu, et Euroopa Kohus teeks apellatsioonkaebuse teise väite kohta otsuse, sest vastasel juhul jääks kehtima Üldkohtu seisukoht (mis on minu arvates ekslik) nende kahe määruse vahelise suhte kohta. Kui seda seisukohta ei parandata, võib seda pidada ACERile ja tema apellatsiooninõukogule siduvaks.

26. Tegelikult ei olnud Üldkohtul vaja ( 15 ) neljandat tühistamisväidet analüüsida pärast seda, kui ta oli nõustunud esimese väitega, mis iseenesest muutis apellatsiooninõukogu otsuse kehtetuks. Kuna ta viimati nimetatud otsuse kohta seisukohta ei võtnud, kehtestas ta doktriini, mis ületab minu arvates lihtsalt obiter dictum’i ega ole õigusega kooskõlas.

V. ACERi esimene apellatsioonkaebuse väide: apellatsiooninõukogu kontrolli põhjalikkus keerukate tehniliste ja majanduslike hinnangute üle

A. Vaidlustatud kohtuotsus

27. Üldkohus analüüsib „ACERi lähenemisviisi, mille kohaselt apellatsiooninõukogu kontroll keeruliste tehniliste ja majanduslike hinnangute üle võib olla samaväärne liidu kohtu tehtava piiratud kohtuliku kontrolliga“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 49), ja lükkab selle tagasi.

28. Tagasilükkamine põhineb kokkuvõttes nelja tüüpi kaalutlustel: – apellatsiooninõukogu loomine on osa liikumisest, mille eesmärk on näha ette mehhanism ametite otsuste vaidlustamiseks keerukates tehnilistes, teaduslikes või majanduslikes küsimustes, mis mõjutavad otseselt huvitatud isikute õiguslikku olukorda. Viimaste käsutuses on selline õiguskaitsevahend kontekstis, kus liidu kohtu kontroll piirdub analüüsimisega, kas kaalutlusõiguse teostamisel ei ole tehtud ilmset viga või võimu kuritarvitatud; ( 16 ) – apellatsiooninõukogu korraldust ja pädevust puudutavad sätted võimaldavad nimelt tuvastada, et seda apellatsiooniorganit ei loodud „selleks, et keeruliste tehniliste ja majanduslike hinnangute üle teostataks vaid piiratud kontrolli“. Seda võib järeldada: a) liikmete kvalifikatsioonist; b) apellatsiooninõukogule määruse nr 713/2009 artikli 19 lõikega 5 antud pädevusest; c) selle määruse artikli 20 tõlgendusest; ( 17 ) – korraldus- ja menetluseeskirjad, mille on ACER määruse nr 713/2009 artikli 19 lõike 6 alusel vastu võtnud, kinnitavad, et apellatsiooninõukogule taheti anda „ülesan[n]e kontrollida ameti otsuseid põhjalikkusega, mis ei piirdu piiratud kontrolliga“; ( 18 ) – Üldkohus on juba otsustanud (kemikaaliameti apellatsiooninõukogu kohta), et „[…] ametite raames loodud apellatsiooniorganite olemusega oleks vastuolus see, kui nad teevad piiratud kontrolli, mis on liidu kohtute pädevuses“. Argumentidega, et see kohtupraktika ei ole ACERi apellatsiooninõukogule (nende erineva koosseisu ja pädevuse tõttu) kohaldatav, ei saa nõustuda. ( 19 )

B. ACERi apellatsioonkaebuse poolte argumendid

29. ACERi sõnul rikkus Üldkohus mitut õigusnormi seoses apellatsiooninõukogu eesmärgi, korralduse ja volitustega, arvestades konteksti, milles apellatsiooninõukogu oma ülesannet täidab.

30. Aquind vaidleb ACERi vastavatele argumentidele vastu ja leiab, et Üldkohtu põhiseisukoht nõude suhtes, et apellatsiooninõukogu peab tegema ilmse hindamisvea üle täieliku, mitte piiratud kontrolli, on kinnitatud.

31. Seega esitan ACERi argumendid tema apellatsioonkaebuse esimese väite põhjendamiseks.

1. Eesmärk

32. Üldkohus rikub õigusnormi ning ELi lepingu artikli 13 lõikes 2 sätestatud võimude lahususe ja lojaalse koostöö põhimõtteid, kuna ta ei võtnud arvesse apellatsiooninõukogus kiire ja lihtsustatud apellatsioonimenetluse läbiviimise eesmärki, nagu on märgitud määruse nr 713/2009 põhjenduses 19.

33. Vastupidi, Üldkohus pidas väidetavalt tähtsamaks eesmärki, mida ta ise nimetab ja mis põhineb arusaamal väidetavast liidu seadusandja „liikumisest“.

2. Apellatsiooninõukogu toimimise kontekst

34. Üldkohus rikub õigusnormi, kui ta leiab, et apellatsiooninõukogu korraldusi ja volitusi käsitlevatest sätetest saab järeldada, et kontrolli põhjalikkus keeruliste tehniliste ja majanduslike hinnangute üle ei või olla piiratud ainult ilmsete hindamisvigade kontrollimisega (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 52–82). Selle vea avaldumisviisid on järgmised: – mis apellatsiooninõukogu koosseisu puutub, siis Üldkohus eksis, kui ta pidas seda samaväärseks ECHA omaga (muu hulgas vaidlustatud kohtuotsuse punktid 53 ja 61); – samuti leidis Üldkohus ekslikult, et apellatsiooninõukogusse nende liikmete valimine, „kellel on asjakohane töökogemus energeetikasektoris“, tähendab, et liidu seadusandja tahtis, et apellatsiooninõukogul oleksid vajalikud teadmised selleks, et energeetikaga seotud äärmiselt keerulisi tehnilisi ja majanduslikke faktilisi asjaolusid ise hinnata (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 53, 65 ja 69); – Üldkohus leidis ekslikult, et apellatsiooninõukogu menetluse kestus ja piiratud ressursid ei õigusta keerukate tehniliste ja majanduslike hinnangute piiratud kontrolli (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 66 ja 73–82). ( 20 ) See tuvastus eirab ACERi arvates institutsioonidevahelise tasakaalu ja volituste jagunemise põhimõtteid, kuna ACER ei saa oma inim- ja finantsressurssi iseseisvalt suurendada; – Üldkohus ei tõlgenda õigesti määruse nr 713/2009 artikli 19 lõiget 5 (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 54, 55, 59 ja 60). See säte ei õigusta kaugeltki apellatsiooninõukogu igakülgset kontrolli, vaid käsitleb üksnes võimalust tühistada ACERi otsused ja asendada need apellatsiooninõukogu otsustega või saata asi tagasi ACERile, kuid see ei ütle midagi apellatsiooninõukogu kontrolli põhjalikkuse kohta; – Üldkohus on teinud vea ka vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57, 58 ja 60, kuna määruse nr 713/2009 artikli 19 lõige 1 ja artikkel 20 ei takista apellatsiooninõukogul teha piiratud kontrolli. ACERi sõnul võib Üldkohus alati teostada apellatsiooninõukogu otsuste üle täielikku kohtulikku kontrolli, isegi kui nende otsustega teostatakse piiratud kontrolli.

3. Teine võimalus

35. Teise võimalusena väidab ACER, et isegi kui möönda (quod non), et apellatsiooninõukogu peab oma otsuseid täielikult kontrollima, kui nendega kaasnevad keerulised tehnilised ja majanduslikud hinnangud, tegi Üldkohus vea (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 83–90), kui ta leidis, et apellatsiooninõukogu ei viinud käesoleval juhul läbi niisugust täielikku kontrolli.

C. Õiguslik hinnang

36. Euroopa Kohtul palutakse kindlaks teha, kas Üldkohus otsustas õigesti või rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et apellatsiooninõukogu oleks pidanud talle määrusega nr 713/2009 antud pädevuse alusel teostama ACERi otsuse üle täieliku kontrolli.

37. ACER oli ja on endiselt seisukohal, et apellatsiooninõukogu pädevuses oli teha ainult piiratud kontrolli, mis piirdus ainult hindamisega, kas keeruliste tehniliste ja majanduslike otsuste suhtes on tehtud ilmseid hindamisvigu.

38. Minu arvates on Üldkohtu tõlgendus õige. Tema arusaamine määruse nr 713/2009 artiklitest 19 ja 20 näib mulle kõige sobivam.

39. Seda seisukohta toetab apellatsiooninõukogu funktsioon ise ja seda kinnitavad (või vähemalt ei ole sellega vastuolus) muud hindamiselemendid, mis puudutavad tema koosseisu, volitusi, menetluse kestust ja võrdlust teiste liidu ametite apellatsioonikodadega.

1. Apellatsiooninõukogu ülesanne ja eesmärgid

40. Viimastel aastatel on ilmnenud liidu haldusjuhtimise eri ametiteks jagunemise nähtus. ( 21 ) Selle protsessi raames on ametites asutatud apellatsioonikojad, millel on õigus võtta vastu õigusakte, mis mõjutavad üksikisikute õiguslikku olukorda. ACER on järk-järgult omandanud piiratud otsustusvolitused ja pädevuse võtta vastu kokkuleppeid, mis mõjutavad üksikisikute õiguslikku olukorda, kuigi tema põhiülesanne on koordineerida riikide reguleerivate asutuste tegevust energeetika valdkonnas. ( 22 ) See asjaolu seletab tema apellatsiooninõukogu algset rolli.

41. Kui ma oma arvestustes ei eksi, siis on konkreetselt loodud kaheksa seda tüüpi apellatsioonikoda ( 23 ), mis ei põhine ühtsel mudelil ( 24 ) ja mille struktuur, toimimine ja volitused on erinevad. Neil on siiski mõned ühised tunnused: ( 25 ) – need on asutusesisesed haldusvaidlustusorganid, millel on teatav sõltumatus. Nad ei ole oma olemuselt kohtuasutused, kuigi nad täidavad võistlevate menetluste kaudu peaaegu kohtulikke ülesandeid; – nad koosnevad juristidest ja tehnikutest, mis annab neile suurema võimaluse lahendada kaebusi otsuste peale, milles on harilikult märkimisväärne tehniline komponent; – neile võivad kaebusi esitada ameti otsuste adressaadid ning füüsilised ja juriidilised isikud, keda need otsused otseselt ja isiklikult puudutavad; – nad kontrollivad otsuseid, millel on mõju kolmandatele isikutele, kelle suhtes on neile antud pädevus teisese õiguse normiga, millega apellatsioonikojad luuakse. Nende pädevusala on järelikult piiratud; – nad on tõhus, kiire, ligipääsetav, spetsialiseerunud ja väheste kuludega mehhanism ametite otsuste adressaatide ja subjektide õiguste kaitsmiseks.

42. Nendest apellatsioonikodadest mõne tähtsust tugevdati kaudselt artikli 58a lisamisega Euroopa Liidu Kohtu põhikirja ( 26 ).

43. Selles artiklis on sätestatud, et kui kaebus on esitatud Üldkohtu lahendi peale, mis käsitleb teatavate apellatsioonikodade otsuseid, ( 27 ) siis sõltub apellatsioonkaebuse menetlusse võtmine sellest, kas on tõendatud selle olulisus liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast. ( 28 )

44. Nõustun Üldkohtu hinnanguga (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 51), mille kohaselt on ACERi apellatsiooninõukogu loomine osa liidu seadusandja eelistatud liikumisest, mille eesmärk on asutada liidu ametites „apellatsiooniorganid“, kui nendele ametitele on antud otsustuspädevus tehniliselt või teaduslikult keerulistes küsimustes, mis mõjutavad otseselt asjaomaste poolte õiguslikku olukorda.

45. Nagu Üldkohus kinnitab, on „[a]pellatsiooniorganite süsteem […] selles osas nende [asjaomaste poolte] õiguste kaitsmiseks sobiv vahend olukorras, kus […] peab liidu kohtu kontroll piirduma selle analüüsimisega, kas keeruliste teaduslike, tehniliste ja majanduslike faktiliste asjaolude hindamisel ei ole tehtud ilmset viga […]“. ( 29 )

46. Ma leian, et ei oleks väga loogiline, et igale ametile usaldatud asjade tehnilise ja majandusliku keerukusega tegevuses loodaks ametisisesed apellatsiooniorganid, kes tegelikult ei suuda hinnata selle ameti otsuste tehnilisi ja majanduslikke aspekte.

47. Liidu kohtu kontroll peab küll piirduma analüüsimisega, kas ulatusliku kaalutlusõiguse teostamisel keerukate teaduslike, tehniliste ja majanduslike faktiliste asjaolude osas ei ole tehtud ilmset viga või võimu kuritarvitatud. Kuid see kontroll, mida juba teostab Üldkohus, ei ole see, mis kuulub apellatsioonikoja pädevusse, mille spetsialiseerumine võimaldab tal, nagu ma allpool selgitan, neid aspekte põhjalikumalt uurida ja hinnata ammendavalt kõiki vaidlusaluse otsuse üksikasju. ( 30 )

48. Ma saan seega aru, et põhimõtteliselt ei saa ametites asutatud apellatsiooniorganite rolli nende ametite keerukate otsuste kontrollimisel samastada liidu kohtute rolliga. Vastasel juhul oleks apellatsioonikodade loomine ülearune, see tähendab, et see kordaks kontrollimudelit, mis on omane liidu kohtutele.

49. Ma nõustun seega Üldkohtuga, kui ta tuvastas, et „[k]ui apellatsiooninõukogu kontroll peaks keeruliste tehniliste ja majanduslike hinnangute puhul olema üksnes piiratud kontroll, tähendaks see, et Üldkohus teeks piiratud kontrolli otsuse üle, mis ise on tehtud piiratud kontrolli tagajärjel. On ilmne, et „piiratud kontrolli üle piiratud kontrolli“ süsteem ei paku tõhusa kohtuliku kaitse tagatisi, mis peaks olema ettevõtjatel […]“. ( 31 )

2. Apellatsiooninõukogu koosseis

50. Määruse nr 713/2009 artikli 18 lõike 1 ( 32 ) kohaselt valitakse apellatsiooninõukogu liikmed riikide reguleerivate asutuste või teiste asutuste juhtivate töötajate hulgast, kellel on vajalik töökogemus energiasektoris.

51. Määruse nr 713/2009 artikli 18 lõigete 2 ja 3 ( 33 ) kohaselt on nende liikmete ametiaeg viis aastat pikendamise võimalusega, nad on oma otsuseid tehes sõltumatud ega ole seotud ühegi juhisega.

52. Apellatsiooninõukogu koosseis vastab seega ACERi otsuste täieliku, mitte piiratud kontrolli läbiviimiseks tingimata vajalikele nõuetele. Kui selle liikmetel peab olema varasem kogemus energeetikasektoris, on see nii seetõttu, et neil on (või peavad olema) tehnilised teadmised kaebuste põhjalikuks lahendamiseks. Seda rõhutas Üldkohus, kelle arvamust ma jagan. ( 34 )

53. ACER väidab, et riikide reguleerivate asutuste juhtidel ei ole tingimata selliseid oskusteadmisi ja asjatundlikkust, sest keerulistes tehnilistes ja majanduslikes küsimustes teevad hindamisi keskastme töötajad.

54. Ma ei pea seda argumenti veenvaks. Kui apellatsioonikoja liikmed valitaks ilma vajaliku kogemuseta energiasektoris ja nõutavate tehniliste teadmisteta, ei oleks nende valimine lihtsalt määruse nr 713/2009 artikliga 18 kooskõlas. See, et ka „keskastme töötajatel“ on sellised teadmised, ei tähenda, et tippjuhid võiksid ilma nende teadmisteta toime tulla.

55. Pealegi ei muudetud apellatsiooninõukogu liikmete koosseisu ja profiili määrusega 2019/942 tehtud reformiga, mille artiklid 25, 26 ja 27 sisuliselt kordavad määruse nr 713/2009 artiklit 18. Reformiga sooviti just nimelt apellatsiooninõukogu tegevust tugevdada, et ta täidaks oma ülesandeid veelgi sujuvamalt.

56. Mind ei veena ka ACERi argument selle kohta, millist mõju avaldab vaidlusele apellatsiooninõukogu töökord, kus liikmed täitsid kuni 2019. aastani oma ülesandeid tasuta ja auasjana. ACERi sõnul võisid nad selle korra alusel teha muud tööd, mis jättis neile aega, et pühenduda apellatsioonikojale, mistõttu oli loogiline, et nad tegid ameti otsuste piiratud ja kiiremat kontrolli.

57. Tasu ja välistava töösuhte puudumine apellatsiooninõukogu liikmete ametisse nimetamisel kuni 2019. aastani ei õigusta nende kontrolliülesannete vähendamist. Neid tegureid võib seletada muu hulgas ACERi väiksemate otsustusvolitustega enne 2019. aastat ja eelkõige neile esitatavate kaebuste arvuga, mis pidi algsete arvutuste kohaselt olema piiratud. ( 35 )

58. Asjade arvu suurenemise tõttu on nüüd apellatsioonikoja liikmetele ette nähtud tasu ( 36 ) ja selliste kandidaatide valimine, kellel on koos tehnilise profiiliga rohkem üldisi õigusalaseid teadmisi ( 37 ).

59. Apellatsiooninõukogu inimressursside tugevdamine rõhutas väidetavalt kõige enam seda, et selle algne koosseis ei olnud talle määrusega nr 713/2009 antud ülesannete täitmiseks täiesti sobiv. ( 38 ) See puudus siiski ei õigusta seda, et apellatsiooninõukogu oleks pidanud loobuma oma esmasest rollist, et piirduda ameti otsuste piiratud kontrolliga.

60. ACER‑i volituste suurendamine liidu energeetikaalaste õigusnormide muutmise raames, mis toimus pärast 2019. aastat ( 39 ) (mis ei ole käesoleva vaidluse asjaoludele kohaldatav) ning ACERi enda muutmine määrusega 2019/942 tähendab, et tema apellatsiooninõukogu tugevdamine loob talle sobivad tingimused selleks, et teostada ameti otsuste üle täielikku kontrolli.

3. Menetluse kestus

61. ACER leiab, et tähtaeg, mille jooksul apellatsiooninõukogu pidi otsuse tegema (vastavalt määruse nr 713/2009 artikli 19 lõikele 2 kaks kuud), ei võimaldanud tal läbi viia põhjalikku uurimist. Kuna Üldkohus leidis vastupidist, siis rikkus ta ACERi sõnul õigusnormi.

62. Mina omalt poolt nõustun Üldkohtu arutluskäiguga ja leian, et Üldkohus ei rikkunud selle õigusnormi tõlgendamisel ühtegi õigusnormi.

63. On tõsi, et kaebuse kohta otsuse tegemise tähtaeg oli lühike, ( 40 ) kuna kahe kuu jooksul tuli läbi viia võistlev menetlus, milles võidi paluda pooltel esitada oma seisukohad teiste isikute edastatud teabe kohta ja esitada suuliselt oma seisukohad apellatsioonikojale.

64. Tähtaja pikkus aga ei ole piisav, nagu kinnitab Üldkohus (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 74), selleks, et näidata seadusandja kavatsust apellatsiooninõukogu kontrolli piirata. Mitu argumenti kinnitavad vastupidist: – apellatsiooninõukogu liikmete tehnilised teadmised ja asjatundlikkus hõlbustavad kaebuste kiiresti mõistmist ja nende kiiresti lahendamist; – määruse nr 713/2009 artikkel 19 näeb sisuliselt ette, et apellatsiooninõukogu kontrollib, kas kaebaja esitatud argumendid tõendavad, et vaidlusaluses otsuses on viga. Apellatsiooninõukogu tegevus piirdub hindamisega, kas selle poole väidetud põhjendused tõendavad, et vaidlustatud otsuses on tehtud vigu. Ta peab kontrollima ainult nendes põhjendustes tõstatatud keerukaid tehnilisi ja majanduslikke küsimusi; – apellatsiooninõukogul ei ole mingit põhjust ACERi otsuse faktilisi ja õiguslikke asjaolusid uuesti kontrollida. Selles osas erineb see näiteks EUIPO ja CPVO apellatsioonikodadest; – määruse nr 713/2009 artikli 19 lõike 5 kohaselt võib apellatsiooninõukogu kasutada „ameti pädevusse kuuluvaid mis tahes volitusi või anda juhtumi edasiseks lahendamiseks üle ameti pädevale organile“. Seega oli tal võimalik kaebus rahuldada ja saata asi ACERile tagasi, et viimane teeks uue otsuse.

65. Seda tõlgendust ei sea kahtluse alla asjaolu, et määrusega 2019/942 pikendati apellatsiooninõukogule otsuse tegemiseks antud tähtaega nelja kuuni. ( 41 ) See pikendamine näitab ainult, et seadusandja ei olnud ehk määruses nr 713/2009 kahekuulist tähtaega kehtestades realistlik, kuid sellest ei saa järeldada, et apellatsiooninõukogu pidi ACERi otsuste üle teostama vaid piiratud kontrolli.

4. Apellatsiooninõukogu volitused

66. Määruse nr 713/2009 artikli 19 lõikes 5 oli – nagu ma juba märkisin – ette nähtud, et apellatsiooninõukogu kasutab ACERi pädevust või saadab asja tagasi selle pädevale organile, kelle jaoks on apellatsiooninõukogu otsus siduv.

67. Nagu Üldkohus õigesti märgib (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 54), võis apellatsiooninõukogu kaebust rahuldades kasutada ACERi kaalutlusõigust, et kontrollida, kas tema käsutuses olevad tõendid võimaldavad tal teha ise otsuse alternatiivina sellele, et juhtum saadetaks uue otsuse tegemiseks ACERile tagasi.

68. Vastavalt määruse nr 713/2009 artikli 20 lõikele 1 tuleb Üldkohtule hagi esitada apellatsiooninõukogu otsuse, mitte ACERi otsuse peale. Nii oli see käesolevas kohtuasjas: apellandil ei olnud õigust vaidlustada ACERi otsust otse liidu kohtus, ( 42 ) nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 selgitas.

69. Need kaks järeldust kinnitavad, et apellatsiooninõukogu ei saanud piirduda oma tegevuses ACERi otsuse piiratud kontrolliga, mis on samaväärne liidu kohtu teostatava kohtuliku kontrolliga.

70. Nagu ma juba märkisin, on apellatsiooninõukogul tehnilised teadmised, mis võimaldavad tal teostada täielikku kontrolli, mitte piirduda ainult kontrollimisega, kas ACERi otsustes on ilmseid vigu. See täielik kontroll võimaldab hiljem Üldkohtul teostada kohtulikku kontrolli.

71. Eeltoodud kaalutlusi ei sea kahtluse alla Üldkohtu asjassepuutumatu eksimus (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 60), kui ta märgib, et ACERi 5. oktoobri 2019. aasta otsus ( 43 )„võib olla vastuolus“ määrusega nr 713/2009.

72. Üldkohus ei hinnanud seda õigesti, sest ACERi otsuse nr 1/2011 muutmise tingis eelnev määruse 2019/942 vastuvõtmine. Muudetud otsuse nr 1/2011 artikkel 21 vaid kordab määruse 2019/942 artikli 28 lõike 5 sisu. ( 44 ) Nimetatud vastuolu seega ei olnud.

73. See Üldkohtu viga esineb siiski obiter dictum arutluskäigus ja see puudutab normatiivset muudatust, mis ei ole vaidlusele ratione temporis kohaldatav. Seetõttu ei mõjuta see lõpplahendust osas, mis puudutab apellatsiooninõukogu tehtava kontrolli põhjalikkust.

5. ACERi apellatsiooninõukogu võrdlus liidu teiste ametite apellatsioonikodadega

74. Mulle näib, et võrdlus, mille Üldkohus teeb ECHA ja ACERi apellatsiooninõukogu kontrolli põhjalikkuse vahel, on sobiv selleks, et laiendada oma kohtupraktikat ECHA otsuste põhjaliku uurimise taseme kohta ACERile.

75. Olles sõnastanud oma seisukoha ECHA apellatsiooninõukogu kohta (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 61), ( 45 ) kinnitab Üldkohus, et see on kohaldatav ka ACERi apellatsiooninõukogule.

76. ACERi kriitika vaidlustatud kohtuotsuse sellele osale põhineb ACERi ja ECHA apellatsiooninõukogude eesmärkide, kaebemenetluste (eelkõige kaebuse lahendamise tähtaegade) ning personali reguleeriva korra erinevustel. Sellised erinevused lükkavad tema arvates Üldkohtu tehtud võrdluse ümber.

77. Need erinevused ei mõjuta siiski Üldkohtu selle väite tuuma, mis on kohaldatav nii ECHA kui ka ACERi apellatsiooninõukogu suhtes: Aquindi arvates on ametites loodud apellatsiooniorganite olemusega vastuolus, et nad teostavad kontrolli, mis piirdub ainult ilmse vea kontrollimisega, ega hinda vaidlustatud otsustes sisalduvaid keerukaid tehnilisi, teaduslikke ja majanduslikke hinnanguid täielikult.

78. Kuna kõike eelnevat arvestades näib mulle, et selles Üldkohtu seisukohas ei ole rikutud ühtegi õigusnormi, tuleb ka apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata.

6. Teise võimalusena esitatud argument: apellatsioonikoja teostatud kontroll oli täielik

79. Teise võimalusena väidab ACER, et isegi kui möönda (quod non), et apellatsiooninõukogu peab teostama täielikku kontrolli, mitte ainult kontrollima, kas otsustes, millega kaasnevad keerukad tehnilised ja majanduslikud hindamised, on tehtud ilmne viga, rikkus Üldkohus tema arvates õigusnormi, kui ta kinnitas, et apellatsiooninõukogu ei ole seda tüüpi kontrolli käesolevas asjas läbi viinud.

80. Selle teise võimalusena esitatud argumendi puhul ei võeta siiski arvesse asjaolu, et apellatsiooninõukogu ise leidis (otsuse punktid 47 ja 52), et Aquindi taotletud vabastuse puhul kontrollib ta ainult, kas on tehtud ilmne hindamisviga.

81. Apellatsiooninõukogu märgib seda sõnaselgelt põhimõttelise avaldusena, mis reguleerib tema menetlusse astumist. Seega ei olnud vaja analüüsida üksikasjalikult ACERi otsuse punkte 70–74 ja 94–98, kui apellatsiooninõukogu ise tuvastab, et ta teostab kontrolli, mis piirdub ilmse hindamisvea kontrollimisega. Lõppkokkuvõttes ei rikkunud Üldkohus selles osas ühtegi õigusnormi.

82. Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb ACERi apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata.

VI. ACERi apellatsioonkaebuse teine väide: määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punkti b rikkumine

A. Vaidlustatud kohtuotsus

83. Üldkohus on seisukohal, et apellatsiooninõukogu lähenemisviis vabastuse suhtes ei olnud õigustatud määruse nr 714/2009 ega TEN-E määruse seisukohast. Ta põhjendas seda kinnitust sisuliselt järgmiste argumentidega: – apellatsiooninõukogu kehtestas täiendava tingimuse, mida määruse nr 714/2009 artiklis 17 loetletud tingimuste hulgas ei ole; – ükski õigusnorm ei võimalda asuda seisukohale, et seadusandja oleks ette näinud ühe süsteemi eelistamise teisele. Neid kahte süsteemi võib kohaldada alternatiivselt; – peamine kriteerium, millest tuleb vabastustaotluse analüüsimisel juhinduda, on see, kui suur on määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktis b ette nähtud „investeeringuga seotud risk“; – kulude riikidevahelise jaotamise menetluse kasutamine ei kujuta endast tagatist, et võrkudevahelistel ühendustel esinevad riskid kõrvaldatakse.

B. Poolte argumendid

84. ACER heidab Üldkohtule ette, et viimane pani toime „fundamentaalse“ õigusnormi rikkumise, kui ta leidis (eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 105 ja 106), et ükski õigusnorm ei võimalda asuda seisukohale, et seadusandja eelistas TEN-E määruses kehtestatud süsteemi määruses nr 714/2009 ette nähtud vabastusekorrale.

85. See õigusnormi rikkumine tuleneb sellest, et Üldkohus tõlgendas vääralt TEN-E määruse artikli 12 ja määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punkti b vahelist suhet. Viimase ning selle eelkäija, määruse (EÜ) nr 1228/2003 ( 46 ) sõnastus, eesmärk ja kontekst annavad ACERile alust väita, et TEN-E määrus kehtestab üldise korra ning et määrusega nr 714/2009 kehtestatakse vabastusekord, mida tuleb tõlgendada kitsalt. Tegemist ei ole võrdsete eeskirjadega, mille vahel võiksid projektiedendajad vabalt valida, nagu kinnitab Üldkohus.

86. Teine õigusnormi rikkumine, mida ACER vaidlustatud kohtuotsuse puhul (punktid 101–104) kritiseerib, on seisukoht, et kuigi võimalik rahastamine TEN-E määruse artikli 12 alusel võib olla asjakohane kriteerium investeeringuga seotud riski kindlaksmääramiseks, ei või seda kriteeriumit seada vabastuse saamise vältimatuks tingimuseks. ( 47 )

87. ACER leiab, et piisava rahalise toetuse puudumine reguleeritud korra raames on põhiline asjaolu selleks, et teha kindlaks, kas investeerimisrisk on kaetud või mitte, mistõttu on see analüüs kaudselt esitatud määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktis b ning see ei ole täiendav tingimus uuele võrkudevahelisele ühendusele vabastuse andmiseks.

88. Lõpuks väidab ACER, et Üldkohus rikkus õigusnormi (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 108 ja 109), kui ta kinnitas, et Aquindile määruse nr 714/2009 artiklis 17 sätestatud vabastuse andmisest ei saa keelduda, eeldades, et TEN-E määruse artikli 12 alusel esitatud toetusetaotlus annab rahalise eelise, mis võimaldab riski kõrvaldada.

89. ACERi hinnangul ei olnud võrkudevahelise ühenduse kulude riikidevahelise jaotamise abil rahalise toetuse saamise võimalus hüpoteetiline, vaid põhines sellel, et Aquindi võrkudevahelist ühendust peeti ühishuviprojektiks, ning ACERi tehtud kulu-, pädevuse- ja eelisteanalüüsil. Just selline on riskianalüüs, mis on määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktis b nõutav selleks, et teha kindlaks, kas võrkudevahelise ühenduse finantsriske saab piirata muude vahenditega kui üldkorrast vabastuse andmisega.

90. Aquind vaidleb ACERi argumentidele vastu ja leiab, et Üldkohus ei pannud toime ühtegi talle ette heidetud õigusnormi rikkumist.

C. Õiguslik hinnang

91. Probleemi parema mõistmise huvides tuleb kõigepealt välja tuua seos nende kahe rahastamiskorra vahel, et seejärel analüüsida apellatsioonkaebuse teise väite argumente.

1. Elektrivõrkudevaheliste ühenduste rahastamine

92. Üleeuroopalised alalisvooluvõrkude vahelised ühendused on esmatähtis taristu Euroopa elektrituru arengu jaoks. ( 48 ) Need ühendavad riikide elektrisüsteemid omavahel, tagades elektrivarustuse ja vältides nende eraldatust, soodustades samas Euroopa sellise integreeritud elektrituru loomist, kus on suurem konkurents ja tarbijate jaoks parimad hinnad. ( 49 )

93. Elektrivõrkudevahelised ühendused on suuremahulised ja tehnoloogiliselt keerukad ehitustööd, mis nõuavad suuri investeeringuid ja mille valmis ehitamiseks kulub aastaid. Need asjaolud seletavad TEN-E määruse vastuvõtmist ja nende rahastamise viisina ühishuviprojektide mõiste loomist. ( 50 )

94. TEN-E määruse artikkel 1 ( 51 ) käsitleb üleeuroopalise energiataristu esmatähtsate koridoride ja alade loomiseks vajalike ühishuviprojektide kindlaksmääramist. Lisaks nende projektide kindlaksmääramise ja rakendamise käsitlemisele on TEN-E määruses ette nähtud eeskirjad, mille eesmärk on hõlbustada ja kiirendada nende projektide lubade andmist ning tagada üldsuse osalemine nendes projektides.

95. Selles kohtuasjas on eriti asjakohane TEN-E määruse artikkel 12, mis kehtestab eeskirjad ja suunised kulude riikidevaheliseks jaotamiseks, võttes arvesse ühishuviprojektidega kaasnevaid riske.

96. TEN-E määruse artikli 12 lõigetes 3, 4, 5 ja 6 on sätestatud: – niipea kui II lisa punkti 1 alapunktides a, b ja d ning punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluv projekt on piisavalt küps, esitab (esitavad) projektiedendaja(d) asjaomastele riikide reguleerivatele asutustele „investeerimistaotlus[e, mis] sisaldab taotlust kulude riikidevahelise jaotamise kohta“; – pärast nõupidamist projektiedendaja(te)ga võtavad riikide reguleerivad asutused vastu „kooskõlastatud otsused selliste investeerimiskulude jaotamise kohta, mida iga ülekandesüsteemi haldur või põhivõrguettevõtja seoses projektiga kannab, ning nende kulude arvessevõtu kohta tariifides“; – riikide reguleerivad asutused teatavad „kulude jaotamise otsusest“ viivitamatult ACERile, „lisades kogu nimetatud otsusega seotud asjakohase teabe“; – kui riikide reguleerivad asutused ei jõua investeerimistaotluse suhtes kokkuleppele kuue kuu jooksul, teatavad nad sellest viivitamata ACERile, kes võib teha „otsuse investeerimistaotluse, sh […] kulude riikidevahelise jaotamise, ning investeerimiskulude tariifides arvessevõtu kohta“.

97. TEN-E määrus võeti vastu 2013. aastal ning varem ei olnud liidu õiguses samaväärset normi, milles oleks ette nähtud samalaadne üleeuroopalise energiataristu rahastamise kord. ( 52 )

98. Seepärast on selle artikli 12 lõikes 9 ette nähtud, et „[k]äesolevat artiklit ei kohaldata selliste ühishuviprojektide suhtes, millele on antud[ ( 53 )]: […] b) määruse […] nr 714/2009 artikli 17 kohaselt vabastus määruse […] nr 714/2009 artikli 16 lõikest […] või d) vabastus määruse […] nr 1228/2003 […] artikli 7 alusel“.

99. Samamoodi võib tõlgendada ka TEN-E määruse artikli 13 lõike 1 teist lõiku, mis käsitleb stiimuleid seda liiki üleeuroopalistele energiataristutele.

100. Selle normatiivse kogumi eesmärk ei ole kehtestada võrkudevahelise ühenduse rahastamise korra või vabastusekorra alternatiivne kohaldamine.

101. TEN-E määruse artikli 12 lõike 9 ja artikli 13 lõike 1 teise lõigu eesmärk on takistada, et võrkudevaheliste ühenduste jaoks, millele on võimaldatud määruse nr 714/2009 artikli 17 (ja määruse nr 1228/2003 artikli 7) alusel vabastusekord, saaks taotleda rahastamist TEN-E määruse artikliga 12 kehtestatud üldises korras.

102. Pärast TEN-E määruse jõustumist kavandatud uute võrkudevaheliste ühenduste puhul ei ole määruse artikli 12 lõige 9 ja artikli 13 lõike 1 teine lõik asjakohased, kuna neid võiks pidada „üleminekueeskirjadeks“. ( 54 )

103. Seost reguleeritud korra ja vabastusekorra vahel kinnitavad määruse nr 1228/2003 ettevalmistavad materjalid, mida Üldkohus arvesse ei võtnud. Euroopa Kohus tugines nendele ettevalmistavatele materjalidele määruse nr 714/2009 artiklite 16 ja 17 tõlgendamiseks. ( 55 )

104. Nõukogu ühisesse seisukohta määruse nr 1228/2003 vastuvõtmiseks lisati nimelt komisjoni järgmine avaldus vabastusekorra kohta: „Komisjon rõhutab oma kavatsust tõlgendada seda vabastust kitsalt, et tagada, et see vabastus piirdub minimaalse vajalikuga, eriti vabastuse kestuse ja selle projekti asjaomase võimsuse osas, mille kohta vabastus antakse, et täita eesmärki rahastada erandlikult kõrge riskitasemega investeeringuid“ [mitteametlik tõlge]. ( 56 ) Erandi ja selle väga piiratud juhtudel kasutamise kitsalt tõlgendamist on korratud ühise seisukoha punktis C 4. ( 57 )

105. Komisjoni energeetika ja transpordi peadirektoraat avaldas määrust nr 1228/2003 tõlgendava märkuse, et hõlbustada reguleerivatel asutustel selle kohaldamist, milles ta viitas vabastusekorra erakorralisele laadile. ( 58 ) Samamoodi tehti komisjoni 2009. aasta töödokumendis. ( 59 )

106. Komisjoni ettevalmistavatest materjalidest ja selgitavatest dokumentidest nähtub seega, et määruse nr 714/2009 artiklis 17 ette nähtud vabastusekord on erand ja selle kohaldamine on TEN-E määruse võrkudevaheliste ühenduste rahastamise üldise korraga võrreldes teisejärguline.

2. Väite analüüs

107. Minu arvates on Üldkohtu arutluskäigus rikutud õigusnormi, eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 105 ja 106, kuna selles on kaks erinevat õiguslikku korda asetatud samale tasemele. Nagu ma juba märkisin: – TEN-E määrus kehtestab üldise korra niisuguste võrkudevaheliste ühenduste rahastamiseks, mis on ühishuviprojektid; – määruse nr 714/2009 artiklis 17 sätestatud vabastuse eeskirjad on seevastu erandikord, mistõttu projektiedendajatele ei ole antud õigust valida, kas nad menetlevad oma projekti ühes või teises nendest kahest korrast.

108. Põhimõtteliselt peavad ühishuviprojektideks liigitatud elektrivõrkudevaheliste ühenduste projektiedendajad projekti rahalise jätkusuutlikkuse saavutamiseks järgima TEN-E määruse üldist korda (või reguleeritud korda, nagu seda nimetab ACER), mis on sätestatud eelkõige selle määruse artiklis 12.

109. Kui projektiedendajad ei saa toetust kulude riikidevahelise jaotamisega, võivad nad vajaduse korral tõendada, et nende projekt on sellisel tasemel finantsriskiga, mis õigustab määruse nr 714/2009 artiklis 17 sätestatud vabastuse andmist.

110. Kuid projektiedendajad ei saa vabastuse erandikorda valida otse, mis tähendaks selle korra ja uute võrkudevaheliste ühenduste rahalise toetuse üldise korra vahelise suhte ümberpööramist. Selle suhte kohaselt: – vabastusekord tähendab, et tehakse ajutiselt erand üldpõhimõtetest, mis reguleerivad tulude kasutamist, põhivõrkude ja põhivõrguettevõtjate eraldamist, samuti kolmandate isikute juurdepääsu põhi- ja jaotusvõrkudele, mis on liidu elektrituru liberaliseerimise võtmetegurid; – TEN-E määruse üldine riikidevahelise energiataristu toetamise kord on ette nähtud just selleks, et vältida vabastusi niisuguste ehituste projektiedendajatele, mis piiravad vaba konkurentsi liidu elektriturul; – ainult siis, kui majanduslikku elujõulisust ei ole võimalik saavutada üldise rahalise toetuse korraga, on loogiline anda erandikorras määruse nr 714/2009 artiklis 17 ette nähtud vabastus.

111. Sellest nende kahe korra vahelistest seostest vääralt arusaamisest tuleneb uus õigusnormi rikkumine, mida on märgata eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101 ja 102. Nendes on Üldkohus seisukohal, et apellatsiooninõukogu ei saanud seada investeeringuga seotud riski tõendamise tingimuseks, et eelnevalt peab olema esitatud rahalise toetuse taotlus TEN-E määruse artikli 12 alusel.

112. On tõsi, et rahalise toetuse puudumine tekitab majandusliku riski, mis võib võrkudevahelise ühenduse ehitamise ohtu seada. Nagu Üldkohus ise möönab, peab ACER seda tegurit arvesse võtma, kui ta kohaldab määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimust, et esineb investeeringuga seotud risk, mis õigustab reguleeritud korrast vabastuse tegemist.

113. ACER peab seega kontrollima, kas projektile on antud rahalist toetust üldise korra alusel või mitte, selleks, et kontrollida riski ja anda vabastus või selle andmisest keelduda. ( 60 ) Seda ACER tegigi ja tema apellatsiooninõukogu kinnitas, et see analüüs vastab määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 nõuetele.

114. Ei saa aga lubada, nagu Üldkohus ekslikult hindas, et ACER lisab selle lähenemisviisiga määruse nr 714/2009 artikli 17 lõikes 1 juba kehtestatud tingimustele vabastuse andmiseks uue tingimuse.

115. Pealegi ei nõudnud ACER ja tema apellatsiooninõukogu Aquindilt, et ta esitaks rahastamistaotluse reguleeritud korra kaudu. Nad hindasid ainult, mil määral oleks Aquindi võrkudevahelise ühenduse majanduslik risk väiksem, kui selle jaoks oleks saadud rahalist toetust reguleeritud korra kaudu. Lisaks kuludele ja kasumile ning muudele asjaoludele hindas ACER ( 61 ), kas on täidetud nõue, et „investeeringuga seotud risk on nii suur, et ilma vabastuse saamiseta ei oleks võimalik investeerida“.

116. Leian seega, et ACERi analüüs, mida tema apellatsiooninõukogu kinnitas, oli õige ega tähenda – vastupidi sellele, mida kinnitas Üldkohus – vabastuse andmiseks niisuguse tingimuse kehtestamist, mida määruse nr 714/2009 artikli 17 lõikes 1 loetletud tingimuste hulgas ei ole.

117. Samasugune viga on tehtud Üldkohtu arutluskäigus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 107–110. Tema kaks peamist argumenti on järgmised: – apellatsiooninõukogu ja ACER lähtusid peamiselt oletuslikust arutluskäigust, nimelt „võimalusest“, et Aquind saab TEN-E määruse artikli 12 alusel esitatud taotluse tulemusel rahalist toetust, ja asjaolust, et „ei saa välistada“, et selle sätte alusel tehtav soodne otsus annab potentsiaalsetele investoritele piisava garantii. Reguleeritud korra alusel antud rahalise toetuse eelis ei saanud põhineda lihtsalt eeldusel ega seda ei saanud esitada tõendatud asjaoluna; – TEN-E määruse artikli 12 alusel rahalise toetuse saamise võimalus ei võimalda investeerimisega seotud finantsriski automaatselt välistada. Kulude riikidevahelise jaotamise menetluse kasutamine ei taga, et kõik võrkudevahelise ühenduse riskid kõrvaldatakse.

118. Esimene argument mind ei veena. Aquindi võrkudevahelise ühenduse klassifitseerimine ühishuviprojektiks annaks võimaluse seda rahastada TEN-E määruse kulude ja stiimulite riikidevahelise jaotamise reguleeritud korra kaudu. Siit tulenevalt võisid ACER ja tema apellatsiooninõukogu asuda seisukohale, et see rahastamine oli Aquindile kättesaadav, kui ta oleks teda taotlenud. ( 62 )

119. Igal juhul kohustas määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktis b ette nähtud „investeeringuga seotud riski“ analüüs ACERit hindama, kas projekti finantsriski oleks saanud vähendada muude rahastamisvahendite kasutamisega, mis toimivad üldiselt ja mida eelistatakse vabastuse andmisele. Kordan, et vabastus on oma erandikorra olemuse tõttu „viimase astme“ lahendus, kuna sellel on negatiivne mõju elektri siseturu liberaliseerimisele.

120. Ka Üldkohtu teine argument ei veena mind. (Kindel) asjaolu, et TEN-E määruse rahastamise üldine rahastamiskord ei ole tagatis võrkudevahelise ühenduse kõikide riskide kõrvaldamiseks, ei saa viia määruse nr 714/2009 artikli 17 kohase vabastuse andmiseni.

121. Niisuguse ühishuviprojekti edendajatel nagu Aquindi võrkudevaheline ühendus piisaks sellest, et nad jätavad reguleeritud korra alusel toetuse taotlemata, selleks et oma projekti finantsriski suurendada ja nii „sundida“ neile vabastust andma. Lõppkokkuvõttes lubataks neil valida kahe toetuskorra vahel seda liiki taristule, mis ei ole samal tasemel. Eespool analüüsitud Üldkohtu põhiline viga esineb taas vaidlustatud kohtuotsuse selles arutluskäigus.

122. Lisaks oleks „investeeringuga seotud riski“ analüüsimisel see nõue automaatselt täidetud ja määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punktis b nõutud tingimus kaotaks mõtte, kui asuda seisukohale, et võimalikud viivitused ja ebakindlus seoses TEN-E määruse üldises korras rahalise toetuse andmisega võimaldavad anda vabastuse.

123. Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku nõustuda selle apellatsioonkaebuse väitega selles osas, et Üldkohus rikkus õigusnormi määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punkti b tõlgendamisel koostoimes TEN-E määruse artikliga 12.

VII. Aquindi vastuapellatsioonkaebus

124. Lisaks sellele, et Aquind vaidlustab ACERi apellatsioonkaebuse, esitas ta vastuapellatsioonkaebuse, milles ta esitab käesoleva ettepaneku punktis 19 nimetatud nõuded.

125. Kuna ma teen Euroopa Kohtule ettepaneku ACERi esimene väide tagasi lükata ja jätta Üldkohtu otsus muutmata osas, milles sellega tühistatakse apellatsiooninõukogu otsus, ei ole Aquindi vastuapellatsioonkaebust vaja eraldi analüüsida.

126. Nimelt tuleb vaidlustatud kohtuotsust apellatsiooniastmes kinnitada esimese väite tagasilükkamisega, isegi kui teise väitega nõustutakse. Nii kinnitatakse apellatsiooninõukogu otsuse täielikku tühistamist, kuna ta piirdus oma kontrollis ainult ilmse vea kontrollimisega. Euroopa Kohtul ei ole vaja ega soovitatav analüüsida ühtegi teist täiendavat põhjust selle otsuse tühistamiseks, nagu Aquind nõuab. Tema vastuapellatsioonkaebus tuleb seega rahuldamata jätta.

VIII. Kohtuasja Üldkohtule tagasi saatmata jätmine

127. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud. Ta võib ise teha asjas lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.

128. Ei ole vaja, et Euroopa Kohus saadaks kohtuasja tagasi Üldkohtusse pärast viimase kohtuotsuse muutmata jätmist osas, milles sellega tühistati ACERi apellatsiooninõukogu otsus täielikult.

129. Apellatsiooninõukogu peab Üldkohtu otsust järgima vastavalt Euroopa Kohtu poolt apellatsioonimenetluses tehtud täpsustustele, mis tähendab, et seda kohtuotsust ei võeta arvesse osas, mis puudutab määruse nr 714/2009 artikli 17 ja TEN-E määruse artikli 12 vahelist suhet.

130. Teise apellatsioonkaebuse väitega nõustumine ei tähenda, et kohtuasi tuleb Üldkohtule tagasi saata, sest nagu ma juba märkisin, ei olnud tingimata vaja, et Üldkohus teeks määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punkti b ja RTE-E artikli 12 vahelise suhte kohta otsuse.

IX. Kohtukulud

131. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 3, mida kodukorra artikli 184 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, jäävad juhul, kui kummagi poole nõuded rahuldatakse osaliselt, kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.

132. Kuna ma soovitan ACERi apellatsioonkaebuse esimese väite tagasi lükata vastavalt Aquindi nõuetele, kuid teise väitega nõustuda, peaksid pooled kandma oma kohtukulud ise. Sama kohtukulude jaotust tuleb kohaldada ka põhiapellatsioonkaebusega tihedalt seotud vastuapellatsioonkaebusele.

X. Ettepanek

133. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku: 1. ACERi apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata. 2. ACERi apellatsioonkaebuse teise väitega nõustuda. 3. Jätta Aquindi vastuapellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata. 4. Jätta ACERi ja Aquindi kohtukulud nende endi kanda.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) 18. novembri 2020. aasta kohtuotsus Aquind vs. ACER (T‑735/18, EU:T:2020:542). Edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“.

( 3 ) Selle õiguslik kord kehtestati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruses (EÜ) nr 713/2009, millega luuakse Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööamet (ELT 2009, L 211, lk 1). See määrus tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määrusega (EL) 2019/942, millega asutatakse Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ELT 2019, L 158, lk 22).

( 4 ) Vt Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) apellatsiooninõukogu kohta Üldkohtu 20. septembri 2019. aasta kohtuotsus BASF Grenzach vs. ECHA (T‑125/17, EU:T:2019:638) ja Saksamaa vs. ECHA (T‑755/17, EU:T:2019:647).

( 5 ) Vt ulatuslik õigusteooria analüüs Chamon, M., Volpato, A. ja Eliantonio, M. (toim) teoses Boards of Appeal of EU Agencies: Towards Judicialization of Administrative Review?, Oxford University Press, 2022.

( 6 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrus võrkudele juurdepääsu tingimuste kohta piiriüleses elektrikaubanduses ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1228/2003 (ELT 2009, L 211, lk 15).

( 7 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2013. aasta määrus üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1364/2006/EÜ ning muudetakse määrusi nr 713/2009, nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 (ELT 2013, L 115, lk 39). Mida tuntakse üleeuroopaliste energiavõrkude määrusena (edaspidi „TEN-E määrus“).

( 8 ) Toon ära selle artikli vaidluse ajal kehtinud versiooni. Määruses 2019/942 on sellega samaväärne artikkel 28, mille lõikes 5 on sätestatud: „Apellatsiooninõukogu võib otsuse kinnitada või anda juhtumi edasiseks lahendamiseks üle ACERi pädevale organile. Apellatsiooninõukogu arvamus [on] viimase jaoks siduv.“

( 9 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 55).

( 10 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 94).

( 11 ) Lisaks esitas ACER samal päeval ajutiste meetmete kohaldamise taotluse vaidlustatud kohtuotsuse täitmise peatamiseks, väites, et see kujutab endast riski liidu õiguse ja energia siseturu jaoks. Euroopa Kohtu asepresident jättis selle taotluse 16. juuli 2021. aasta kohtumäärusega ACER vs. Aquind (C‑46/21 P-R, ei avaldata, EU:C:2021:633) rahuldamata põhjusel, et väidetav tõsine ja korvamatu kahju lakkas ja muutus hüpoteetiliseks hetkel, mil apellatsiooninõukogu tunnistas Aquindi taotluse oma 4. juuni 2021. aasta otsuses A‑001‑2018_R vastuvõetamatuks.

( 12 ) 4. juuni 2021. aasta otsus A-001-2018_R. Selles otsuses tõdes apellatsiooninõukogu, et Ühendkuningriigi liidust lahkumise tõttu ei saa selle riigi ja liidu liikmesriigi vahel uute elektrivõrkude vastastikuse sidumise suhtes määrust nr 714/2009 ja RTE-E-määrust kohaldada. Aquind esitas selle otsuse peale Üldkohtule tühistamishagi T‑492/21, milles on alles menetlus pooleli.

( 13 ) Komisjoni 31. oktoobri 2019. aasta delegeeritud määrus, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2020, L 74, lk 1). AQUIND esitas 21. mail 2020 selle delegeeritud määruse peale tühistamishagi, milles on menetlus Üldkohtus pooleli (kohtuasi T‑295/20, Aquind jt vs. komisjon). Ta oli eelnevalt selle määruse vaidlustanud enne selle avaldamist, kuid tema hagi jäeti Üldkohtu 5. märtsi 2021. aasta kohtumäärusega Aquind jt vs. komisjon (T‑885/19, EU:T:2021:118) vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, mis apellatsiooniastmes jäeti muutmata Euroopa Kohtu 1. augusti 2022. aasta kohtuotsusega Aquind jt vs. komisjon (C‑310/21 P, EU:C:2022:615).

( 14 ) Ainult Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943 elektri siseturu kohta (ELT 2019, L 158, lk 54) artikli 19 lõigetest 2 ja 3 tulenevate kohustuste jaoks.

( 15 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91 on kinnitatud: „Siiski peab Üldkohus korrakohase õigusemõistmise kaalutlustel vajalikuks analüüsida neljandat väidet, mille kohaselt on vääralt tõlgendatud määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 ja [TEN-E] määruse […] artikli 12 vahelist suhet […]“. Kohtujuristi kursiiv.

( 16 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 51.

( 17 ) Vaidlustatud kohtuotsus (punktid 52–58).

( 18 ) Vaidlustatud kohtuotsus (punktid 59 ja 60).

( 19 ) Vaidlustatud kohtuotsus (punktid 61–70).

( 20 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 66 on täpsustatud, et „ACER peab võtma kõik sisemised korraldusmeetmed, mis on vajalikud, et mobiliseerida tema käsutuses olevaid vahendeid täitmaks määruses nr 713/2009 määratletud eesmärke“.

( 21 ) Everson, M.; Monda, C. ja Vos, E. (toim): European Agencies in Between Institutions and Member States, Wolters Kluwer, Alphen aan den Rijn, 2014; Chamon, M.: EU Agencies: Legal and Political Limits to the Transformation of the EU Administration, Oxford University Press, 2016; Alberti, J.: Le agenzie dell’Unione europea, Giuffrè, Milán, 2018; Vos, E.: EU Agencies, Common Approach and Parliamentary Scrutiny, European Parliament, 2018.

( 22 ) Vt Tovo, C. analüüs: „The Boards of Appeal of Networked Services Agencies: Specialized Arbitrators of Transnational Regulatory Conflicts?“, Chamon, M.-i; Volpato, A ja Eliantonio, M.-i teoses, op. cit., lk 36–40; samuti Jankovich, K.: „La réforme de l’Agence de l’Union européenne pour la coopération des régulateurs de l’énergie: une évolution sans révolution“, Revue du droit de l’Union européenne, 2019, nr 3, lk 69–85.

( 23 ) Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO), Ühenduse Sordiameti (CPVO), Euroopa Liidu Lennundusohutusameti (EASA), Euroopa Kemikaaliameti (ECHA), Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER), Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB), Euroopa Liidu Raudteeameti (ERA) ja Euroopa kolme järelevalveasutuse [Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA), Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) ja Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA)] juures, kellel on üks ühine apellatsioonikoda.

( 24 ) Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni 19. juuli 2012. aasta detsentraliseeritud asutusi käsitleva ühisavalduses ja ühises lähenemisviisis https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑11450-2012-INIT/en/pdf, on ühise lähenemisviisi punktis 21 juttu ainult apellatsioonikodade liikmete sõltumatusest ja erapooletusest.

( 25 ) Vt rohkest bibliograafiast ametite apellatsioonikodade kohta erinevaid kaastöid Chamon, M.; Volpato, A. ja Eliantonio, M. kollektiivraamatus, op. cit.; Chirulli, P.: Non-Judicial Remedies and EU Administration Protection of Rights versus Preservation of Autonomy, Routledge, 2021; De Lucia, L.: „Specialised Adjudication in EU Administrative Law: the Boards of Appeal of EU Agencies“, European Law Review 2015, lk 832–857.

( 26 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta määrus (EL) 2019/629, millega muudetakse protokolli nr 3 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta (ELT 2019, L 111, lk 1).

( 27 ) Konkreetselt EUIPO, CPVO, ECHA, ESA ja liidu büroodes või ametites pärast 1. maid 2019 asutatud apellatsioonikojad.

( 28 ) Ei ole välistatud, et tulevikus laiendatakse apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise mehhanismi Üldkohtu otsustele, milles on omakorda tehtud otsus teiste ametite apellatsioonikodade otsuste kohta, mis on Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 58a nimetatud ametitega samaväärse positsiooniga. ACERi apellatsiooninõukogu koosseis on samaväärne selles artiklis nimetatud ametite apellatsioonikodade omadega. Vt De Lucia, L.: „The Shifting State of Rights Protection vis-à-vis EU Agencies: a Look at Article 58a of the Statute of the Court of Justice of the European Union“, European Law Review, 2019, lk 812–816.

( 29 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 51.

( 30 ) Vt selle kohta Tovo, C.: „the added value of BoAs with respect to the proper functioning of the EU system of legal remedies, however, resides precisely in guaranteeing an in-depth control of the merits of the decisions of the agencies, which, as atypical implementing acts of a technical nature, are necessarily subject to a limited judicial review before the CJEU“ (Tovo, C. artiklis „The Boards of Appeal of Networked Services Agencies: Specialized Arbitrators of Transnational Regulatory Conflicts?“, Chamon, M.; Volpato, A ja Eliantonio, M. teoses, op. cit., lk 55).

( 31 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 58.

( 32 )

( 33 ) Vt selle kohta ka ACERi apellatsiooninõukogu 1. detsembri 2011. aasta otsuse nr 1–2011, millega kehtestatakse apellatsiooninõukogu töökorraldust ja menetlust reguleerivad normid (kättesaadav aadressil https://extranet.acer.europa.eu/en/The_agency/Organisation/Board_of_Appeal/BoA_Public_Docs/BoA%20minutes%20FINAL%20.pdf), artiklid 1–4. 5. oktoobril 2019 muudetud tekst on kättesaadav aadressil https://acer.europa.eu/en/The_agency/Organisation/Board_of_Appeal/BoA_Public_Docs/Rules%20of%20Procedure_for%20publication.pdf.

( 34 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 53: „Liidu seadusandja on seega soovinud, et ACERi apellatsiooninõukogul oleksid vajalikud teadmised selleks, et energeetikaga seotud äärmiselt keerulisi teaduslikke ja majanduslikke faktilisi asjaolusid ise hinnata“.

( 35 ) Tegelikult esitati enne 2019. aasta puhta energia paketti apellatsiooninõukogule 2017. aasta ainult üks ja 2018. aastal kaks kaebust. 2019. aastal oli neid juba kuus, 2020. aastal üheksa ja 2021. aastal 11. Vt https://acer.europa.eu/the-agency/organisation-and-bodies/board-of-appeal/boa-decisions.

( 36 ) Vt ACERi haldusnõukogu 26. septembri 2019. aasta otsus nr 17/2019.

( 37 ) Nii on kinnitatud dokumendis Programming Document 2021–2023, detsember 2020, http://documents.acer.europa.eu/en/The_agency/Mission_and_Objectives/Documents/Programming%20Document%20-%202021-2023%20-%20European%20Union%20Agency%20for%20the%20Cooperation%20of%20Energy%20Regulators.pdf, (lk 33).

( 38 ) ACER tunnistab seda asjaolu eelmises joonealuses märkuses viidatud dokumendis (lk 160).

( 39 ) Puhta energia paketis on muu hulgas määrus 2019/942.

( 40 ) See lühike tähtaeg on kooskõlas määruse nr 713/2009 põhjenduses 19 nimetatud eesmärgiga anda asjaomastele pooltele „protsessi säästlikkuse huvides […] õigus pöörduda apellatsiooninõukogu poole […]“.

( 41 ) Määruse 2019/942 artikli 28 lõige 2. Apellatsiooninõukogu väga väike juhtumite arv esimestel aastatel oli nii lühikese lahendamistähtajaga kokkusobiv, kuid juhtumite hulga suurenemine alates 2018. aastast sundis tähtaega pikendama kahelt nelja kuuni.

( 42 ) Määruse 2019/942 uue artiklis 29 on nüüd selgemini sätestatud, et „Euroopa Kohtule võib esitada hagi ACERi poolt käesoleva määruse alusel tehtud otsuse tühistamiseks ja kohaldatava tähtaja jooksul tegevusetusest tuleneva hagi alles pärast seda, kui artiklis 28 osutatud apellatsioonimenetlus on ammendatud“.

( 43 ) Selles otsuses muudeti otsuse nr 1-2011 artiklit 20, millega kehtestatakse apellatsiooninõukogu töökorraldus ja menetlust reguleerivad normid. (Uues) artiklis 21, millega asendati muudetud otsuse artikkel 20, on märgitud, et apellatsiooninõukogu piirdub ameti otsuse kinnitamisega või saadab asja ACERi pädevale organile tagasi.

( 44 ) Määruse 2019/942 artikli 28 lõige 5 lihtsustab teatud mõttes apellatsiooninõukogu tööd, kes „võib otsuse kinnitada või anda juhtumi edasiseks lahendamiseks üle ACERi pädevale organile“.

( 45 )

( 46 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta määrus, milles käsitletakse võrkudele juurdepääsu tingimusi piiriüleses elektrikaubanduses (ELT 2003, L 176, lk 1; ELT eriväljaanne 12/002, lk 175).

( 47 ) Üldkohtu sõnul muutis apellatsiooninõukogu TEN-E määruse artikli 12 alusel eelneva rahalise toetuse taotluse esitamise „täiesti eraldi tingimuseks, et tõendada investeeringuga seotud riski“ – sellist lähenemisviisi ei õigusta määrust nr 714/2009 ega TEN-E määrus.

( 48 ) 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Baltic Cable (C‑454/18, EU:C:2020:189, punkt 57): „Nagu nähtub määruse nr 714/2009 artikli 1 punktist a, kehtivad kõnealuse võrkudevahelise võimsuse jaotamise suhtes ühtlustatud põhimõtted, mis peavad võimaldama kehtestada piiriülest elektrikaubandust käsitlevad õiglased eeskirjad, et suurendada konkurentsi elektrienergia siseturul“.

( 49 ) Vt Report of the Commission Expert Group on electricity interconnection: „Towards a sustainable and integrated Europe“, november 2017, https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/report_of_the_commission_expert_group_on_electricity_interconnection_targets.pdf, lk 10–14.

( 50 ) Aastatel 2014–2020 aitas rahastamisvahend nimega Euroopa Ühendamise Rahastu finantseerida 107 ühishuviprojekti, mille eelarve oli kokku 4700 miljonit eurot. Ligi kaks kolmandikku sellest summast kasutati elektrienergia ülekandmise ja salvestamise projektides ning arukates elektrivõrkudes. Vt andmed Euroopa Komisjoni dokumendis Connecting Europe Facility. Energy. Supported actions 2014–2020, mai 2021, https://cinea.ec.europa.eu/system/files/2021-05/CEF_Energy_supporting-actions_2021.pdf.

( 51 ) TEN-E määrust muudeti pärast Euroopa rohelise kokkuleppe ja uute energiapoliitika suuniste vastuvõtmist Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2022. aasta määrusega (EL) 2022/869 üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 715/2009, (EL) 2019/942 ja (EL) 2019/943 ning direktiive 2009/73/EÜ ja (EL) 2019/944 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 347/2013 (ELT 2022, L 152, lk 45), kuna see ei võimaldanud enam kindlustada liidu kliimaneutraalsust.

( 52 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta otsus nr 1364/2006/EÜ üleeuroopaliste energiavõrkude suuniste kehtestamise ning otsuse 96/391/EÜ ja otsuse nr 1229/2003/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2006, L 262, lk 1) on TEN-E määruse eelkäija. Sellega oli kehtestatud väga ebakindel raamistik üleeuroopaliste energiavõrkude toetamiseks, kus ei olnud peale liidu finantseeringu taotlemise võimaluse nende infrastruktuuride rahastamise üldist korda ette nähtud.

( 53 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 54 ) Samamoodi on määruse nr 714/2009 põhjenduse 23 viimases lauses märgitud, et „[m]ääruse […] nr 1228/2003 kohaselt antud vabastusi kohaldatakse kuni määratud tähtaja lõpuni, nagu on otsustatud antud vabastusotsustes“.

( 55 ) 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Baltic Cable (C‑454/18, EU:C:2020:189, punkt 48).

( 56 ) SEC/2003/0160 (lõplik), komisjoni teatis Euroopa Parlamendile vastavalt EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 teisele lõigule Euroopa Parlamendi ja nõukogu ühise seisukoha kohta, mille eesmärk on võtta vastu määrus võrkudele juurdepääsu tingimuste kohta piiriüleses elektrikaubanduses, lisa E.

( 57 )

( 58 ) Note of DG Energy & Transport on Directives 2003/54-55 and Regulation 1228\03 in the electricity and gas internal market about exemptions from certain provisions of the third party access regime, 30.1.2004, lk 1: „The possibility for such exemptions is clearly an exception to the general rule of third party access which is the basis of the new competitive market for electricity and gas. Exemptions will therefore only be granted exceptionally and on a case-by-case basis. There will be no block exemptions for specific types of infrastructure and all cases will be assessed on their merits. This consideration is particularly relevant since there is no possibility of exemptions for existing infrastructure and therefore any decision to give new pieces of infrastructure a different status must be clearly justified“.

( 59 ) Document SEC(2009)642 final, 6.5.2009, Commission staff working document on Article 22 of Directive 2003/55/EC concerning common rules for the internal market in natural gas and Article 7 of Regulation (EC) No 1228/2003 on conditions for access to the network for cross-border exchanges in electricity – New Infrastructure Exemptions. Punktis 17 on kinnitatud: „Exemptions are an exception to the general rule of regulated TPA. Such exceptions have to be limited to what is strictly necessary to realise the investment and the scope of the exemptions has to be proportionate“.

( 60 ) Komisjon järgis samasugust arutluskäiku, et keelduda vabastuse andmisest Tšehhi gaasihoidla haldurile komisjoni 27. juuni 2011. aasta otsuses K(2011) 4509, mis käsitleb vabastuse andmist maa-aluse gaasihoidla jaoks Dambořices, kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/2011_damborice_decision_en.pdf. See vabastus põhines gaasisektorile kohaldatava direktiivi 2009/73 artikli 36 lõikel 1, mis on sarnane määruse nr 714/2009 artikli 17 lõike 1 punkti b vabastusega.

( 61 ) Selles osas on ACERil teatud kaalutlusõigus, nagu on tunnustati samaväärsete vabastuste puhul seoses gaasituruga 4. detsembri 2019. aasta kohtuotsuses Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo vs. komisjon (C‑342/18 P, ei avaldata, EU:C:2019:1043, punkt 48).

( 62 ) Pean lisama, et Aquind taotles hiljem seda rahastamist üldise korra kaudu.