ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/29

16. juunil 2011 esitatud hagi — Alumina versus nõukogu

(Kohtuasi T-304/11)

2011/C 226/58

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Alumina d.o.o. (Zvornik, Bosnia ja Hertsegoviina) (esindajad: advokaadid J.-F. Bellis ja B. Servais)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada dumpinguvastane tollimaks, mis kehtestati hagejale nõukogu 11. mai 2011. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 464/2011, millega kehtestatakse Bosniast ja Hertsegoviinast pärit tseoliit A pulbri impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks;

— mõista kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kaks väidet.

Esiteks leiab hageja, et vaidlustatud määruses kehtestatud dumpinguvastane tollimaks on õigusvastane, kuna arvestusliku normaalväärtuse arvutamiseks kasutatud meetod rikub algmääruse artikli 2 lõikeid 3 ja 6. Normaalväärtuse arvutamisel kasutas kostja 58,89 % kasumimarginaali, mis arvutati hagejale ebatüüpilise omamaise müügi hindade põhjal. Niisuguse kasumimarginaali kasutamine on vastuolus algmääruse artikliga 2. Nimelt esineb normaalväärtuse arvutamise puhul põhimõtteline vastuolu, kuna kostja poolt normaalväärtuse arvutamiseks kasutatud meetod viib samale tulemusele kui siis, kui normaalväärtus oleks arvutatud ebatüüpilise omamaise müügi hindade põhjal. Selline meetod on vastuolus komisjoni ja nõukogu väljakujunenud praktikaga ning Üldkohtu ja Euroopa Kohtu praktikaga. Lisaks ei ole 58,89 % kasumimarginaal „põhjendatud”. Viimaseks, kostja tugineb vääralt kohtupraktikale, mille aluseks on WTO otsused, et kohaldada hageja ekspordile kohaldatava normaalväärtuse arvutamisel kasumimarginaali, mis ei ole „põhjendatud”.

Teiseks leiab hageja samuti, et arvestusliku normaalväärtuse arvutamiseks kasutatud meetod rikub algmääruse artikli 2 lõike 6 algusosa, kuna hageja omamaist müüki ei teostatud „tavapärase kaubandustegevuse käigus” algmääruse artikli 2 lõike 1 lõigu 3 ja lõike 3 lõigu 2 tähenduses.
3)

Kolmanda väite kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust, kuna esiteks on rahaliste vahendite külmutamine poliitilise organi kehtestatud sanktsioon, teiseks, vaidlustatud määrus ei näe ette nimekirjast kustutamise menetlust, kolmandaks, hageja põhiõigusi on rikutud menetluse kõikides etappides ning neljandaks, meetmete põhjendus on üldsõnaline, põhjendamata, ebamäärane ja ebatäpne.
6)

Kuues väide, et menetlust on moonutatud ja rikutud on määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklit 7, kuna komisjon tegi ametliku uurimismenetluse lõpus tingimusliku otsuse, olgugi et tema kahtlused abikava kokkusobivuse suhtes mitte üksnes ei kasvanud, vaid lisaks oli komisjon veendunud, et kava on kokkusobimatu. Komisjon rikkus määruse nr 569/1999 sätteid ja seega rikkus menetlusnorme.
5)

Neljas väide, et on rikutud komisjoni Best Practices ja hea halduse põhimõtet — hageja väidab, et komisjon rikkus oma Best Practices, kui ta esiteks nõudis, et hageja kommenteeriks vaidlustatud otsuse eelnõud, kuid ei võtnud neid kommentaare mingil moel arvesse, vaatamata sellele, et vaidlustatud otsus erineb märkimisväärselt selle eelnõust. Veel väidab hageja, et nõudmiste pidev muutmine on selge märk sellest, et komisjoni tegevuses puudub hoolsus, mistõttu on rikutud hea halduse põhimõtet.
—

tühistada komisjoni 23. veebruari 2011. aasta otsus juhtumi C 48/2008 (ex NN 61/2008 kohta, mis käsitleb riigiabi, mida Kreeka on andnud ettevõtjale Ellinikos Xhrysos, ja eelkõige selle otsuse artiklid 1–5;
1)

Esimese väite kohaselt on EL lepingu artikkel 29 nõukogu otsuse 2011/172/ÜVJP jaoks vale ja/või puudulik õiguslik alus, sest: — nimetatud otsusel ei ole välispoliitilist eesmärki; — nimetatud otsuse (ja nõukogu määruse (EL) nr 270/2011) vastuvõtmine on käsitatav võimu kuritarvitamisena; ja — hageja nimetamine nõukogu otsuse 2011/172/ÜVJP (ja vastava määruse) lisas on mõistetamatu.
ET Euroopa Liidu Teataja C 238/18

13. mail 2011 esitatud hagi — FairWild Foundation versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Wild (FAIRWILD)

(Kohtuasi T-247/11)

2011/C 238/33

Hagiavalduse keel: saksa

Pooled

Hageja: FairWild Foundation (Weinfelden, Šveits) (esindajad: advokaadid P. Neuwald ja S. Müller)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Saksamaa)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 3. märtsi 2011. aasta otsus asjas R 1014/2010-1;

— jätta rahuldamata kaubamärgi rahvusvahelise registreeringu nr 950 962„FAIRWILD” peale esitatud vastulause;

— mõista kohtukulud ja hageja kantud kulud apellatsioonikoja menetluses välja ühtlustamisametilt ja vastulause esitajalt.

Väited ja peamised argumendid

Ühenduse kaubamärgi taotleja: hageja.

Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk „FAIRWILD” kaupadele klassides 3, 5, 29 ja 30 — rahvusvaheline registreering nr 950 962.

Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik: Rudolf Wild GmbH & Co. KG.

Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: ühenduse sõnamärk „WILD” kaupadele klassides 3, 9, 29, 30 ja 32.

Vastulausete osakonna otsus: rahuldada vastulause osaliselt.

Apellatsioonikoja otsus: tühistada osaliselt vastulausete osakonna otsus.

Väited: nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumine, kuna apellatsioonikoda eksis, kui ta asus seisukohale, et vastandatud kaubamärkide puhul esineb segiajamise tõenäosus. Hageja heidab apellatsioonikoja ette, et esiteks eksis apellatsioonikoda kui ta otsustas, et tähise „WILD” tähendus on mõistetav ainult saksa ja inglisekeelsete tarbijate jaoks, ja teiseks eksis apellatsioonikoda, kui ta järeldas, et see mõiste ei kirjelda vastulauses nimetatud kaupu. Seega rikkus apellatsioonikoda õigusnormi, kui ta leidis et vastulause esemeks olev kaubamärk on üldiselt eristusvõimeline ja tähised on keskmiselt sarnased, mistõttu segiajamise tõenäosuse tegurite vastastikkuse mõju peab tõendama hageja.
—

Teiseks väidab hageja, et vaidlustatud otsus on vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega, kuna see paneb Valderrivasele ilmselgelt ebaproportsionaalse kohustuse võrreldes sellega, mis on uurimise jaoks vajalik. See ebaproportsionaalsus tuleneb nõutud teabe laadist, mõõtmatust ulatusest ja üksikasjalikkuse tasemest, kohustusest seda teavet töödelda ja esitada see konkreetses formaadis ning tähtajast, mis selle teabe esitamiseks on ette nähtud.
1.

Esimene väide, et rikutud on määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklit 18: komisjon on ületanud piire, mis on talle selle pädevuse teostamiseks selle sätte ja Euroopa Kohtu praktikaga kehtestatud. Komisjon nõudis hagejatelt teavet, mille kohta ta teab, et seda neil ei ole. Ta nõuab, et hagejad mitte üksnes ei esitaks, vaid ka töötleks miljoneid majanduslikke andmeid, pannes neil seeläbi talle kuuluva uurimisülesande.
ET Euroopa Liidu Teataja C 238/29

14. juunil 2011 esitatud hagi — Leopardi Dittajuti versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Llopart Vilarós (CONTE LEOPARDI DITTAJUTI)

(Kohtuasi T-303/11)

2011/C 238/50

Hagiavalduse keel: inglise

Pooled

Hageja: Piervittorio Francesco Leopardi Dittajuti (Numana, Itaalia) (esindajad: advokaadid D. De Simone, D. Demarinis ja G. Orsoni)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Pedro Llopart Vilarós (Sant Sadurní D'Anoia, Hispaania)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 6. aprilli 2011. aasata otsus asjas R 1437/2010-2, ja seejärel kohustada Siseturu Ühtlustamise Ametit võtma vajalikud meetmed selle kohtuotsuse täitmiseks; ja

— mõista kõigi menetlusastmetega seotud kohtukukud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Ühenduse kaubamärgi taotleja: hageja

Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk „CONTE LEOPARDI DITTAJUTI” klassidesse 33, 35, 40 ja 43 klassi kuuluvatele kaupadele ja teenustele — ühenduse kaubamärgi taotlus nr 6428338

Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik: teine apellatsioonikoja menetluse osaline

Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: Hispaania kujutismärgi „Leopardi” registreering nr 2073540 33 klassi kuuluvatele kaupadele

Vastulausete osakonna otsus: rahuldada vastulause vaidlustatud kaupade ja teenuste osas

Apellatsioonikoja otsus: lükkas kaebuse vastuvõetamatuse tõttu tagasi

Väited: valesti on tõlgendatud nõukogu määruse nr 207/2009 artiklit 60, komisjoni määruse (EÜ) nr 2868/95 eeskirja 49 lõiget 1, eeskirja 20 lõike 7 punkti c, mis on kohaldatav komisjoni määruse (EÜ) nr 2868/95 eeskirja 50 lõikes 1 sätestatud menetlusele, kuna apellatsioonikoda: (i) otsustas ebaõigesti mitte peatada menetlust ega pikendanud tähtaega, mida pooled olid ühiselt taotlenud; (ii) võttis arvesse poolte ühise taotluse alles pärast põhjenduste esitamiseks ette nähtud tähtaja möödumist, seega tegelikult takistades asjaomasel isikul põhjendusi esitamast õigeaegselt ja põhjustades tähtaja ületamise; ja (iii) rikkus apellatsioonikoja menetluse eeskirju, kuna ei võtnud arvesse kaebuse aluseid, kuigi vastavad väited olid esitatud ettenähtud tähtaja jooksul, samuti menetlusökonoomia üldist põhimõtet ja menetlusdokumentide kehtivuse säilitamise põhimõtet.
1.

Esimene väide: otsus on ebaproportsionaalne Vaidlustatud otsus rikub proportsionaalsuse põhimõtet, kuna see on esimene hageja suhtes võetud uurimismeede ning hageja oli valmis teavet esitama. — On tõsi, et nõukogu määrus (EÜ) nr 1/2003 (1) ei esita hierarhilist järjestust tavaliste teabenõuete ja teabe nõudmise otsuste vahel. See ei muuda siiski fakti, et uurimismeetme võtmisel tuleb järgida proportsionaalsuse põhimõtet. — Võrreldes teabe nõudmise otsusega määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 alusel on teabenõue sama määruse artikli 18 lõike 2 alusel leebem ja kujutab endast tõhusat meetodit suhtlemiseks ettevõtjaga, kes soovib teavet esitada.
—

tühistada osaliselt Euroopa Liidu Nõukogu 6. aprilli 2011. aasta määrus (EL), millega muudetakse määrust (EÜ) nr 560/2005, millega kehtestatakse teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud piiravad meetmed seoses olukorraga Côte d’Ivoire’is, osas, milles see puudutab Charles Kader Gooré lisamist II lisas asuvasse loetelusse (ja otsustada, et see ei ole tema suhtes kohaldatav),
2.

Teine väide: liiga lühike tähtaeg teabe esitamiseks ja kostja keeldumine tähtaega pikendada Hagejate sõnul nõutakse vaidlustatud otsuses hulgaliselt teavet (mis puudutab tehinguid, importi/eksporti, tootmist, turuosi jne) 15 kontserni kuuluva äriühingu kohta 10-aastase ajavahemiku jooksul. Hagejad, kes olid vaidlustatud otsuse eelnõust teadlikud, kinnitavad, et nad teatasid komisjonile detailselt ja piisavalt aegsasti, et teabe esitamiseks antud 12-nädalane tähtaeg on liiga lühike. Nad leiavad, et võttes arvesse menetluse kestust (peaaegu kaks ja pool aastat) ja nendepoolset head koostööd oleks ajapikendus olnud asjakohane. Kuigi hagejad nõustusid sellega, et menetlus jätkub inglise keeles, tegi kostja ise asja keeruliseks ja aeglustas andmete kogumist, koostades vaidlustatud otsuse saksa keeles: mistõttu ei saanud kaks kolmandikku kontserni äriühingutest korralikult tööd teha.
—

tühistada 28. märtsi 2011.aasta kirjaga hagejale saadetud ühtlustamisameti otsus määrata pakkumine, mille hageja esitas avalikus hankemenetluses nr AO/021/10 „External service provision for program and project management and technical consultancy in the field of information technologies (PMTC)” (Programmide ja projektide haldamise ja tehnilise nõustamise välisteenuste pakkumine infotehnoloogiavaldkonnas), paremusjärjestuses kolmandaks, ja kõik sellega seonduvad ühtlustamisameti otsused, sealhulgas otsused sõlmida vastav leping paremusjärjestuses esimese ja teise lepingupoolega;
3.

Kolmas väide tugineb teiste ELTL sätete ja teisese õiguse arvesse võtmata jätmisele. Hageja väidab esiteks, et elektroonilisele sidele kehtestatud maks on vastuolus ELTL artikliga 110, teiseks, et vaidlusalused maksud kujutavad endast piirangud teenuste vabale liikumisele ning asutamisvabadusele, kuna erimaksude akumuleerumine ringhäälingu- ja telekommunikatsioonisektorites piirab oluliselt ringhäälingu- ja telekommunikatsiooniettevõtete võimalusi Prantsusmaal oma äritegevusega tegeleda ning kolmandaks, et vaidlusalune meede on vastuolus 7. märtsi 2002. aasta direktiiviga 2002/20 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta, kuna see kehtestab maksu sissenõudmise telekommunikatsiooniettevõtetelt, kes ei järgi direktiivis sätestatud tingimusi.
3.

Kolmas väide puudutab seda, et on rikutud ja vääralt tõlgendatud määruse (EÜ) nr 884/206 artiklit 8 ja I lisa ning artiklit 4 määruses (EÜ) nr 2148/1996, muudetud komisjoni määrusega (EÜ) nr 915/2006, ning õiguskindluse põhimõtet, tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet ja õiguspärase ootuse põhimõtet seoses 5-protsendilise finantskorrektsiooni kohaldamisega 2006. aastal „hiliste varude kontrollide” tõttu. Itaalia valitsus väidab, et komisjon rikkus määruse nr 884/2006 I lisa punkti A/II alapunktis 5 sätestatud ülemineku eeskirju. Võttes arvesse, et AGEA oli juba need toimingud Itaalia õiguses nõutud kontrollide raames teostanud ja seda komisjoni ametnikele tõendanud, esitades 2007. aastal komisjoni delegatsiooni kontrollkäigu raames kõik laadimis- ja mahalaadimisregistrid ning nendega seotud dokumendid, oleks tulnud kohaldada üleminekueeskirju ja jätta seega Itaalia Vabariigile karistus määramata, mis Agecontroliga koordineerimisel tekkivate korralduslike raskuste tõttu tähendanuks õigust esitada üksnes kokkuvõtlikud dokumendid 2007. aasta veebruaris. Itaalia valitsus väidab, et on rikutud õiguskindluse põhimõtet, tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet, õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet seoses sellega, et nende põhimõtetega ei ole kooskõlas kohaldada kohest inventeerimise kohustust nende tehingute puhul, mis olid tehtud juba enne osutatud määruste jõustumist 23. ja 24. juunil 2006 (eelkõige määruse nr 915/2006 lisa), ja vahetult enne EAGGF-i eelarveaasta raamatupidamiskontide sulgemist 30. septembril 2006.
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/36

17. juunil 2011 esitatud hagi — Ungari Vabariik versus komisjon

(Kohtuasi T-320/11)

2011/C 252/81

Kohtumenetluse keel: ungari

Pooled

Hageja: Ungari Vabariik (esindajad: M. Fehér, K. Szíjjártó, K. Veres)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada komisjoni 28. märtsi 2011. aasta otsus, mille kohaselt ELi rahastamine ei kata teatavaid kulutusi, mida Ungari on 2004. aastal teinud põllumajanduse ja maaelu arendamise ühinemiseelse programmi (SAPARD) raames;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kolm väidet.

Oma hagi põhjenduses tugineb hageja esimese väite raames sellele, et komisjon on rikkunud liidu õigust. Hageja tõstab esile, et ettenähtud kolmekuulise tähtaja ületamise tõttu komisjoni kohaldatud finantskorrektsioon on õigusvastane, kuna hageja väitel on SAPARDi maksete tegemisega seoses liidu õiguses — eelkõige komisjoni määruse (EÜ) 2222/2000 (1) artikli 9 lõikes 6 ning Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahel 15. juunil 2001 sõlmitud mitmeaastase rahastamislepingu A lisa artikli 8 lõikes 6 — ette nähtud kolmekuulise tähtaja alguskuupäev vastupidi komisjoni seisukohale see kuupäev, mil asutus saab enda käsutusse kõik õiguspäraste maksete tegemiseks vajalikud dokumendid. Seetõttu, kui mingil põhjusel on vaja täiendavaid dokumente, siis hakkab tähtaeg kulgema alles siis, kui on saadetud ka viimane selline täiendavalt saadud dokument. Lisaks on komisjon hageja arvates rikkunud ka lojaalse koostöö ja õiguspärase ootuse põhimõtteid, kui ta kohaldas finantskorrektsiooni sellises olukorras, milles Ungari asutused võisid põhjendatult tugineda sellele, et nende maksete tegemise kord on liidu õigusega kooskõlas.

Teises väites tugineb hageja sellele, et komisjon on otsuse vastuvõtmisel teinud ilmse hindamisvea, kui ta ei võtnud arvesse selliseid erandlikke asjaolusid ja olulisi põhjuseid, mis oleks põhjendanud finantskorrektsiooni ärajätmist või vähendamist. Sellise asjaluna on vaadeldav eelkõige SAPARDi programmi laad kui „õppeprogramm” ning Ungari asutuste esmane eesmärk, mis on seotud ELi rahaliste huvide kaitsega. Hageja rõhutas, et komisjonile ei tekkinud tähtaja ületamise tõttu kahju.

Kolmanda, põhjendamiskohustuse rikkumisele tugineva väite kohaselt ei ole vaidlustatud otsuse põhjenduses piisavalt selgitatud, mis alusel otsustas komisjon korrektsiooni kohaldamise ja selle konkreetse ulatuse, eelkõige arvestades seda, miks komisjon kaldus kõrvale asja menetlenud lepitusorgani arvamusest, et antud asjas esinevad sellised erandlikud asjaolud, mida tuleb korrektsiooni kohaldamisel arvesse võtta.

(1) Komisjoni 7. juuni 2000. aasta määrus (EÜ) nr 2222/2000, millega sätestatakse rahastamiseeskirjad nõukogu määruse (EÜ) nr 1268/1999 (ühenduse toetuse kohta ühinemiseelsetele meetmetele põllumajanduse ja maaelu arendamiseks Kesk- ja Ida-Euroopa taotlejariikides ühinemiseelsel perioodil) kohaldamiseks (EÜT L 253, lk 5; ELT eriväljaanne 11/34, lk 156).
—

tühistada Euroopa Komisjoni 20. aprilli 2011. aasta otsus, milles leiti, et Rumeenia vastu ei ole vaja alustada menetlust liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamiseks esiteks ühenduse riigihangete alaste põhimõtete ja direktiivide rikkumise tõttu ning teiseks dokumendi „Pratical Guide to contract procedures financed from the General Budget of the European Communities in the context of external actions” rikkumise tõttu;
1.

Esimene väide, et komisjon on rikkunud määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 3 ja artikli 8 lõiget 1, kuna: — komisjon ei ole tõendanud, et määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu tingimused on täidetud; — faktilised asjaolud, millele komisjon tugines, on ebaõiged; ja — esineb ülekaalukas üldine huvi EIM Business and Policy Research’i uuringu „Jaemüüjate tulude ja kulude kohta erinevate makseviisidega soostumisel” (COMP/2009/D1/020) raames esitatud dokumentide avaldamiseks.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsus tugineb määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti a kolmanda taande, mis puudutab avalike huvide kaitsmist seoses rahvusvaheliste suhetega, väärale tõlgendusele ja kohaldamisele, kuna: — nõukogu eksis, võtmata arvesse selle dokumendi põhiseaduslikku iseloomu, millele hageja soovis juurdepääsu; — hageja leiab, et juurdepääs dokumendile 9689/10 on samuti tagatud väljendusvabaduse põhimõttega, mis sisaldub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 11; — nõukogu jättis arvesse võtmata käesoleva asja erakorralisi asjaolusid ja eset, ja — nõukogu viitas vääralt avaldamise väidetavalt negatiivsetele tagajärgedele edasistele läbirääkimistele, mida juhatab Euroopa Liit.
1.

Esimene väide: määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artikli 18 lõike 3 rikkumine Vaidlustatud otsus rikub määruse nr 1/2003 artikli 18 lõiget 3, kuna ei täpsusta piisavalt uurimise eesmärki ja nõuab ärialast teavet, mis ei ole määruse nr 1/2003 artikli 18 tähenduses „vajalik” selleks, et esitatud etteheidete osas uurimine läbi viia. — Hagejale ei teatatud vaidlustatud otsuses ega muul viisil uurimismenetluse jooksul, millist konkreetset käitumist talle ette heidetakse. Seetõttu rikub vaidlustatud otsus määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 sätestatud kohustust nimetada uurimise eesmärk. Liidu kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb etteheidetavad asjaolud otsuses ära tuua piisava selgusega, et adressaadid ja kohtud saaksid hinnata tõendamise tarbeks nõutava teabe vajalikkust. — Otsuses nõutakse uuesti suure hulga teabe esitamist, mis on komisjonile tema varasematele teabenõuetele vastates juba esitatud. Komisjoni valduses juba olev teave ei ole „vajalik” määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 tähenduses. — Nõutud teabe ja komisjoni „kahtluse” vahel ei ole võimalik leida seost. Komisjon ületab talle määruse nr 1/2003 artikli 18 lõikega 3 antud pädevust, et hageja kohta üldiselt andmeid koguda („Fishing Expedition”). Sellisteks turu-uurimisteks on tema käsutuses määruse nr 1/2003 artiklis 17 ettenähtud vahend. — Komisjon ületab talle määruse nr 1/2003 artikli 18 lõikega 3 antud pädevuse, kuna vaidlustatud otsuses kohustab ta hagejat analüüsima ja hindama nõutud teavet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 238/32

16. juunil 2011 esitatud hagi — Heede versus Siseturu Ühtlustamise Amet (Matrix-Energetics)

(Kohtuasi T-313/11)

2011/C 238/54

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Günter Heede (Walldorf-Baden, Saksamaa) (esindaja: advokaat R. Utz)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 8. aprilli 2011. aasta (asi R 1848/2010-4) otsus;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk „Matrix-Energetics” teenustele klassides 35, 41 ja 44 — taotlus nr 8 339 798.

Kontrollija otsus: lükata taotlus tagasi.

Apellatsioonikoja otsus: jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

Väited: määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktide b ja c rikkumine, kuna ei ole tuvastatud, et taotletud kaubamärk on kirjeldav, ja kuna taotletud kaubamärgil on nõutav eristusvõime; lisaks eksis apellatsioonikoda, kui ta tegi oma otsuse Interneti sellise väljavõtte alusel, mis lisati sinna pärast kaubamärgi registreerimistaotluse esitamist; pealegi ei saa algselt eristusvõimelise (väljamõeldud) nimetuse üksik, õigusvastane ja pärast kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäeva toimunud kasutamine kolmanda isiku poolt avaldada negatiivset mõju kaubamärgi registreerimiskõlbulikkusele.
—

Kostja küll tunnistab, et „võrdlussüsteem on KStG (kehtivas redaktsioonis)”, kuid eirab seda, et õiguslik olukord Saksamaa on pärast kasvu kiirendamise seaduse (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) jõustumist muutunud. Pärast KStG §-s 8c varjatud reserve käsitleva klausli sätestamist võib elujõulistes ettevõtetes jätkata kahjumi mahaarvamist ja edasikandmist, kui omanikku vahetavate aktsiate või osade summa on varjatud reservidest väiksem või nendega võrdne. Seega võib varjatud reservide klauslit elujõuliste ettevõtete osas käsitada kui vastukaalu saneerimisklauslile kriisiettevõtete osas, kuna vastasel korral oleksid saneerimist vajavad ettevõtted struktuuriliselt ebasoodsamas olukorras.
4.

Neljas väide: rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet. Otsus kontrolli teostamise kohta ei ole proportsionaalne, kuna hagejate süsteemi rongide varustamiseks kasutatud elektrienergia hinnaalanduste kohta on kohaldatud aastaid läbipaistvalt, seda on Saksa ametiasutused korduvalt kontrollinud ja leidnud, et see on kartelliõiguse seisukohalt õiguspärane ning et vastuse komisjoni jaoks otsustavale küsimusele, kas hinnaalanduse süsteem on „objektiivselt õigustatud”, oleks saanud vähem piirava meetme ehk teabenõude alusel.