ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-302/08

Zino Davidoff SA

versus

Bundesfinanzdirektion Südost

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht München)

„Kaubamärgid — Rahvusvaheline registreering — Madridi kokkuleppe protokoll — Määrus (EÜ) nr 40/94 — Artikkel 146 — Rahvusvahelise registreeringu ja ühenduse kaubamärgi samasugune mõju ühenduses — Määrus (EÜ) nr 1383/2003 — Artikli 5 lõige 4 — Kaubamärgi rikkumises kahtlustatavad kaubad — Tolli sekkumine — Ühenduse kaubamärgi omanik — Õigus taotleda ka teiste liikmesriikide sekkumist lisaks selle liikmesriigi sekkumisele, kus meetmetaotlus esitatakse — Laiendamine rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikule”

Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 2. juuli 2009 I ‐ 5673

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine kaubanduspoliitika – Võltsitud ja piraatkaupade vabasse ringlusse lubamist takistavad meetmed – Määrus nr 1383/2003 – Tolli sekkumine

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikkel 146, määrus nr 1383/2003, artikli 5 lõige 4 ja määrus nr 1992/2003)

Määruse nr 1383/2003 teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta artikli 5 lõiget 4 koosmõjus määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (muudetud määrusega nr 1992/2003) artikliga 146 tuleb tõlgendada nii, et see lubab rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikul analoogiliselt ühenduse kaubamärgi omanikuga taotleda, et lisaks selle liikmesriigi tolli sekkumisele, kus ta oma taotluse esitab, sekkuks ühe või mitme muu liikmesriigi toll.

Nimelt sätestab määruse nr 40/94 artikli 146 lõige 2, mis viidi sisse määrusega nr 1992/2003, et kaubamärgi rahvusvahelisel registreeringul, milles nimetatakse ühendust, on sama mõju mis ühenduse kaubamärgina registreeritud märgil. Eelnenust järeldub, et ühenduse seadusandja on seega soovinud mõju poolest võrdsustada rahvusvahelise registreeringu esemeks olevad kaubamärgid ning ühenduse kaubamärgid. Sellise võrdsustamise tõttu tuleb siiski kindlasti nõustuda, et kooskõlas ühenduse seadusandja tahtega, mida ta väljendas määruse nr 1992/2003 vastuvõtmisega, võib määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõike 4 kohaldamist taotleda ka rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanik.

(vt punktid 21, 22, 25, 26 ning resolutsioon)
1.

Kuna Belgia Kuningriik ei ole võtnud vastu kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2005. aasta direktiivi 2005/68/EÜ, mis käsitleb edasikindlustust ja millega muudetakse nõukogu direktiive 73/239/EMÜ, 92/49/EMÜ ning direktiive 98/78/EÜ ja 2002/83/EÜ, siis on Belgia Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohutusi.
Kohtuasi C-7/08

Har Vaessen Douane Service BV

versus

Staatssecretaris van Financiën

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Imporditollimaksudest vabastamine — Määrus (EMÜ) nr 918/83 — Artikkel 27 — Liitsaadetisena saadetavad kaubad, mis eraldi võttes on väikese väärtusega — Saadetised, mis saadetakse kolmandast riigist otse ühenduses asuvale kaubasaajale”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 23. aprillil 2009 I ‐ 5583

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 2. juuli 2009 I ‐ 5596

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine tollitariifistik – Imporditollimaksudest vabastamine

(Nõukogu määrus nr 918/83, artikkel 27 ja määrus nr 3357/91)

Määruse nr 918/83 (millega kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem, muudetud määrusega nr 3357/91) artiklit 27 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus imporditollimaksuvabastuse kohaldamine liitsaadetisele, mille tegelik koguväärtus ületab nimetatud artiklis 27 sätestatud piiri, kuid mis eraldi võetuna on väikese väärtusega, tingimusel et iga liitsaadetise pakk on eraldi adresseeritud Euroopa Ühenduses asuvale kaubasaajale.

Asjaolu, et pakid, mille väärtus eraldi võetuna ei ületa nimetatud artiklis 27 sätestatud piiri, esitatakse tollile liitsaadetisena nende ühendusse saatmiseks, ei kujuta endast maksuvabastuse kohaldamise takistust, kuna iga paki saaja on alates nende kolmandast lähteriigist lahkumisest identifitseeritud. Selles osas ei oma samuti tähtsust asjaolu, et saajate lepingupartner on ise asutatud Euroopa Ühenduses, kui kaup saadetakse kolmandast riigist otse nimetatud saajatele. Pelgalt asjaolu, et lepingupartner on asutatud ühenduses, ei võimalda iseenesest asuda seisukohale, et kaubasaadetistele kohaldati enne ühenduses vabasse ringlusse lubamist teist tolliprotseduuri, mille puhul saaks välistada tollimaksuvabastuse kohaldamise, et vältida tollimaksuvabastuse kuritarvitamist.

(vt punktid 38, 42, 43, 49 ning resolutsioon)
Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 1 lõike 2 punktis b sätestatud erandit tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse ühe liikmesriigi A kohtu tehtud otsusele, mis käsitleb selles liikmesriigis A asutatud äriühingu osade omandi registreerimist ning mille kohaselt tuleb nimetatud osade müük tunnistada tühiseks põhjusel, et liikmesriigi A kohus ei tunnusta liikmesriigi B pankrotihalduri volitusi liikmesriigis B läbi viidud ja lõpetatud pankrotimenetluses.

Hagi, mille suhtes on tehtud niisugune otsus, tuleneb otseselt maksejõuetusmenetlusest ja on sellega otseselt seotud. Esiteks on seos hagi ja maksejõuetusmenetluse vahel eriti otsene siis, kui vaidlus puudutab üksnes nende osade omandiõigust, mille pankrotihaldur maksejõuetusmenetluses niisuguste õigusnormide alusel ära müüb, nagu on sätestatud liikmesriigi B seaduses maksejõuetusmenetluste kohta, mis teeb erandi tsiviilõiguse – sh eelkõige omandiõigust käsitlevatest – üldnormidest. Nii on osade müügitehing ja selle peale esitatud omandiõiguse taastamise hagi otsene ja lahutamatu tagajärg pankrotihalduri tegevusele, kes on üksnes pärast maksejõuetusmenetluse algatamist sekkuv õigussubjekt, kelle prerogatiiv tuleneb konkreetselt siseriikliku õiguse sätetest, mis pankrotimenetlust reguleerivad. Teiseks on nimetatud müügitehingu tühiseks tunnistamise otsuse sisu ja ulatus pankrotimenetluse kulgemisega lähedalt seotud, kuna müügitehingu tühisuse põhjus seondub just ja ainuüksi kõnealuse pankrotihalduri käsutusõiguse ulatusega pankrotimenetluses.

(vt punktid 25–28, 30, 31, 33 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-277/08

Francisco Vicente Pereda

versus

Madrid Movilidad SA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social no 23 de Madrid)

„Direktiiv 2003/88/EÜ — Tööaja korraldus — Õigus tasulisele põhipuhkusele — Haiguspuhkus — Haiguspuhkuse kokkulangemine põhipuhkusega — Õigus saada põhipuhkust muul ajal”

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 10. september 2009 I ‐ 8407

Kohtuotsuse kokkuvõte

Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Tööaja korraldus – Õigus tasulisele põhipuhkusele

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikli 7 lõige 1)

Direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid või kollektiivlepingud, millega on ette nähtud, et töötajal, kes on oma tööandjaks oleva ettevõtte puhkuste kalendris kindlaksmääratud põhipuhkuse perioodil haiguspuhkusel, ei ole pärast tööle naasmist õigust saada põhipuhkust muul ajal peale esialgselt kindlaksmääratud perioodi, sh vajaduse korral ka väljaspool asjassepuutuvat puhkuseaastat.

Tasulise põhipuhkuse eesmärk on võimaldada töötajale puhkust ja vaba aega. See eesmärk erineb haiguspuhkuse eesmärgist – haiguspuhkust antakse töötajale, et tal oleks võimalik haigusest taastuda. Tasulise põhipuhkuse eesmärgist tuleneb nimelt see, et töötajal, kes on eelnevalt kindlaks määratud põhipuhkuse perioodil haiguspuhkusel, on õigus temapoolse taotluse alusel ning iga-aastase puhkuse tegeliku saamise huvides õigus võtta põhipuhkust muul ajal kui see, mis langeb kokku haiguspuhkuse perioodiga. Algselt kindlaksmääratud põhipuhkuse perioodi ja haiguspuhkuse kattumise perioodile vastava uue põhipuhkuse perioodi kindlaksmääramisel tuleb lähtuda siseriiklikus õiguses töötajate puhkuse kindlaksmääramise suhtes kehtivatest eeskirjadest ja korrast, arvestades ühtlasi erinevaid asjassepuutuvaid huve, eelkõige ettevõtja huvidest lähtuvaid ülekaalukaid põhjuseid. Juhul kui nende huvide tõttu ei ole võimalik rahuldada töötaja taotlust põhipuhkuse saamiseks muul ajal, on tööandja kohustatud andma töötajale põhipuhkust mõnel muul ajal, mille viimati nimetatu välja pakub ning mis on vastavuses tööandja huvidega, ilma et tööandjal oleks õigust a priori keelduda puhkuse andmisest põhjendusega, et nimetatud periood jääb väljapoole asjassepuutuva põhipuhkuse arvutamise aluseks olevat puhkuseaastat.

(vt punktid 21–23, 26 ja resolutsioon)
EÜ artiklis 234 ette nähtud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama.

Erandjuhtudel peab Euroopa Kohus oma pädevuse hindamiseks siiski kindlaks tegema need asjaolud, mille tõttu siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas. Siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotlusele saab Euroopa Kohus vastamata jätta vaid siis, kui on ilmne, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või juhul, kui küsimus on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele.

Asjaolust, et teenuseid puudutava lepingu raames ei maksa lepingupartnerile otseselt tasu hankija, vaid tal on õigus võtta kolmandatelt isikutelt tasu, piisab lepingu liigitamiseks „teenuste kontsessiooniks” direktiivi 2004/17 artikli 1 lõike 3 punkti b tähenduses juhul, kui lepingupartner võtab täielikult või vähemalt suures osas üle hankijale kuuluva teenuse osutamisega seotud riski, isegi kui see risk on algusest peale oluliselt piiratud kõnealuse teenuse avalik-õigusliku laadi tõttu.

Asjaolu, et teenuseosutajale maksavad tasu kolmandad isikud, kujutab endast üht teenuseosutajale lubatud teenuse realiseerimise vormidest, mille sellise õiguse teostamine võib võtta. Siinkohal ei ole tähtsust sellel, kas hüvitis kuulub eraõiguse või avaliku õiguse kohaldamisalasse.

Kui kokkulepitud hüvitamise meetod seisneb selles, et teenuseosutajale antakse õigus realiseerida omaenese teenuseid, tähendab see seda, et teenuseosutaja võtab enda kanda teenuse osutamisega seonduva riski, ning seega on risk teenuste majanduslikul realiseerimisel vältimatu. Kui hankija kannab jätkuvalt kogu riski ega jäta teenuse osutaja kanda turul esinevaid ettenägematusi, nõuab sellise teenuse osutamise lepingu sõlmimine direktiivis 2004/17 ette nähtud formaalsuste kohaldamist, et tagada läbipaistvus ja konkurents.

Kui teenuseosutajale ei lähe kõnealuse teenuse osutamisega üle ühtegi seonduvat riski, on asjaomane tehing teenuste riigihankeleping Viimati mainitud juhul ei seisne tasu teenuste osutamise eest õiguses realiseerida seda teenust. Isegi kui hankija kantav risk on väga väike põhjusel, et kohaldatakse seda tegevusvaldkonda ennast puudutavat regulatsiooni, on teenuste kontsessiooni olemasolu tuvastamiseks igal juhul vajalik, et hankija on kontsessionäärile täielikult või vähemalt suures osas üle kandnud talle kuuluva teenuse osutamisega seotud riski.

Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas hankijale kuuluv teenuse osutamisega seotud riisiko on täielikult või suures osas üle kantud. Selle juures ei või arvesse võtta üldisi riske, mis tulenevad õigusnormide muutmisest lepingu ajal.

(vt punktid 53, 55, 57, 59, 67–69, 77–80 ja resolutsioon)
1.

Kuna Belgia Kuningriik — kohaldab vangistuses sündinud ja kasvatatud ning teistes liikmesriikides seaduslikult turule viidud lindude impordi, pidamise ja müügi suhtes piiravaid tingimusi, mis kohustavad asjaomaseid turul tegutsevaid ettevõtjaid muutma isendite märgistust, et see vastaks Belgia õigusaktides ette nähtud eritingimustele, ega tunnusta teistes liikmesriikides kohaldatavat märgistust ega sertifikaate, mis on väljastatud vastavalt nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määrusele (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel, ja — ei anna ettevõtjatele erandina võimalust pidada Euroopa linde, mis on teistes liikmesriikides seaduslikult turule viidud, siis on Belgia Kuningriik rikkunud EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi.
Määruse nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artikli 25 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sõnastusest „mil määral see [konventsioon] neid puudutab” tuleneb, et enne tunnustamist ja täitmist puudutavate määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades sätete kohaldatavaks tunnistamist muudele otsustele kui need, mis on loetletud määruse nr 1346/2000 artikli 25 lõikes 1, tuleb kontrollida, kas need otsused ei jää määruse nr 44/2001 esemelisest kohaldamisalast välja.

Selline kontrollimine on vajalik, kuna ei saa välistada, et määruse nr 1346/2000 artikli 25 lõikes 2 nimetatud otsuste hulgas, mis ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse, esineb otsuseid, mis ei kuulu ka määruse nr 44/2001 kohaldamisalasse. Artikli 25 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et määrust nr 44/2001 saab kohaldada otsusele selle sätte tähenduses üksnes tingimusel, et see otsus kuulub viimati nimetatud määruse kohaldamisalasse. Sellest järeldub, et kui asjaomane otsus ei ole tehtud tsiviil- või kaubandusasjades või kui see ei kuulu määruse nr 44/2001 kohaldamisalasse vastavalt sama määruse artiklile 1, siis ei saa seda määrust kohaldada.

(vt punktid 17, 18, 20, resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C-37/08

RCI Europe

versus

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud VAT and Duties Tribunal, London)

„Kuues käibemaksudirektiiv — Kohaldatav maksuõigus — Kinnisvaraga seotud teenused — Selliste teenuste osutamine, millega hõlbustatakse puhkemajutuseks kasutatava kinnisasja kasutusõigust omavate isikute vahelisi vahetustehinguid”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 2. aprillil 2009 I ‐ 7535

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 3. september 2009 I ‐ 7568

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Teenuste osutamine – Maksustatavate tehingute koha kindlaksmääramine – Kinnisvaraga seotud teenused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 9 lõike 2 punkt a)

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 9 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui teenust osutab ühing, kelle tegevusala on oma liikmete vahel puhkeotstarbeliste majutuskohtade osaajalise kasutamise õiguse vahetamise korraldamine, mille eest ühing võtab oma liikmetelt liikmeks astumise tasu, iga-aastast liikmemaksu ja vahetustasu, siis on teenuse osutamise kohaks selle kinnisasja asukoht, mille suhtes asjaomasel liikmel on osaajalise kasutamise õigus.

On raske kindlaks määrata puhkeotstarbeliste majutuskohtade osaajalise kasutamise õiguse vahetamise korraldamisega tegeleva äriühingu ja selle liikmete vahelise suhte iseloomu, võtmata arvesse nimetatud suhte eesmärki. Lisaks on osaajalise kasutamise õigus kinnisasjale ja selle õiguse üleandmine sarnase õiguse kasutamise vastu kinnisvaraga seotud tehing. Osaajalise kasutamise õiguse omanik, kes soovib seda õigust teise osaajalise kasutamise õiguse omanikuga vahetada, puutub otseselt kokku mitte viimasega, vaid puhkeotstarbeliste majutuskohtade osaajalise kasutamise õiguse vahetamise korraldamisega tegeleva äriühinguga. Seda süsteemi eristab mis tahes reisikorraldajalt üürimisest asjaolu, et kõnealuse süsteemi raames ei maksa asjaomane isik mitte puhkuseteenuse eest, vaid nimetatud äriühingu poolt osutatud konkreetse kinnisasja suhtes oleva õiguse vahetamise hõlbustamise teenuse eest. Sellest järeldub, et kinnisasi, millega on seotud äriühingu osutatud teenus, on see kinnisasi, millele vahetust teha soovival osaajalise kasutamise õiguse omanikul on õigus. Lisaks tuleks kuuenda direktiivi artikli 9 teenuse osutamise kohta käsitlevate sätete aluseks oleva loogika kohaselt kaupu ja teenuseid maksustada võimaluse korral nende tarbimise kohas. Puhkeotstarbeliste majutuskohtade osaajalise kasutamise õiguse vahetamise korraldamisel ei tarbita teenuseid vahetuse korraldamise asukohas, vaid selle kinnisasja asukohas, mille suhtes kehtib vahetustehingu esemeks olev kasutamise õigus. Mis puudutab liikmeks astumise tasu, iga-aastast liikmemaksu ja vahetustasu, siis on kõnealune kinnisasi see kinnisasi, mille suhtes on asjaomasel liikmel osaajaline kasutusõigus, mida viimane pakub vahetuseks programmis.

(vt punktid 37–39, 41, 43 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-2/08

Amministrazione dell’Economia e delle Finanze

ja

Agenzia delle Entrate

versus

Fallimento Olimpiclub Srl

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione)

„Käibemaks — Ühenduse õiguse ülimuslikkus — Siseriiklik õigusnorm, mis kehtestab kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 24. märtsil 2009 I ‐ 7503

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 3. september 2009 I ‐ 7520

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse õigus – Vahetu õigusmõju – Ülimuslikkus – Siseriiklik õigusnorm, mis kehtestab kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte

Ühenduse õigus ei kohusta siseriiklikku kohut jätma kohaldamata siseriiklikke menetlusnorme, mis annavad otsusele seadusjõu, isegi siis, kui see võimaldaks heastada selle otsusega toime pandud ühenduse õiguse rikkumise. Kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte rakendamise tingimused tuleb menetlusautonoomia põhimõttest tulenevalt sätestada liikmesriikide õiguskordades, kusjuures need tingimused ei tohi olla ebasoodsamad võrreldes tingimustega, mis kehtivad siseriiklikele asjaoludele (võrdväärsuse põhimõte), ega tohi olla sätestatud selliselt, et nad muudavad ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamise praktiliselt võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte).

Sellega seoses on tõhususe põhimõttega vastuolus kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte tõlgendus, mille kohaselt on konkreetses kohtuasjas jõustunud kohtuotsus, kui selle põhiküsimus on teiste kohtuasjadega ühine, maksuvaidlustes siduv isegi siis, kui selles esitatud nõuded puudutavad erinevat maksustamisperioodi. Selline tõlgendus mitte ainult ei takista vaidlustamast jõustunud kohtuotsust, isegi kui sellega rikutakse ühenduse õigust, vaid muudab kohtuliku kontrolli võimatuks ka muude pädeva maksuameti otsuste osas, mis puudutavad sama menetluspoolt ning ühise põhiküsimusega seotud samu sisulisi ja juriidilisi küsimusi, kuid teist maksustamisaastat. Kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte selline tõlgendus tooks seega kaasa selle, et juhul, kui lõplikus kohtuotsuses antakse ühenduse õiguse sätetele, mis puudutavad õiguste kuritarvitamist käibemaksu valdkonnas, ühenduse õigusega vastuolus olev tõlgendus, korduks nende sätete väär kohaldamine igal uuel maksustamisaastal, ilma et oleks võimalik seda ebaõiget tõlgendust parandada. Ühenduse õiguse sätete tõhusa kohaldamise nii ulatuslikku takistamist käibemaksu valdkonnas ei saa mõistlikult õigustada õiguskindluse põhimõttega ning see tuleb lugeda tõhususe põhimõttega vastuolus olevaks.

Järelikult on neil asjaoludel ühenduse õigusega vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mis kehtestab kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte käibemaksualases kohtuvaidluses, mis puudutab maksustamisaastat, mille kohta ei ole veel ühtegi jõustunud kohtuotsust, kui selle normi kohaldamine takistab seda vaidlust lahendaval siseriiklikul kohtul arvestada ühenduse õiguse sätteid, mis puudutavad õiguste kuritarvitamist käibemaksu valdkonnas.

(vt punktid 23, 24, 26, 29–32 ja resolutsioon)
Kuna ühenduse õigus oma hetkeseisus ei näe Euroopa Ühenduse sisese topeltmaksustamise kõrvaldamise alal ette üldisi tingimusi pädevuse jaotuseks liikmesriikide vahel, ei ole EÜ artikliga 56 vastuolus selline kahepoolne maksuleping, mille alusel ühes liikmesriigis asuva äriühingu poolt teise liikmesriigi residendist aktsionärile makstavaid dividende on võimalik maksustada mõlemas liikmesriigis ning mis ei pane liikmesriigile, kus aktsionär on resident, tingimusteta kohustust hoida ära sellest tulenevat topeltmaksustamist.

Nimelt saab ühes liikmesriigis asuva äriühingu poolt teise liikmesriigi residendist aktsionärile makstud dividende õiguslikult topeltmaksustada, kui mõlemad liikmesriigid otsustavad oma maksualast pädevust teostada ja aktsionärile kuuluvad nimetatud dividendid maksustada. Ebasoodne olukord, mis võib tuleneda erinevate liikmesriikide maksualase pädevuse paralleelsest teostamisest, ei kujuta endast asutamislepinguga keelatud piirangut, kui selline pädevuse teostamine ei ole diskrimineeriv.

Seoses sellega antakse olukorras, kus dividende võivad maksustada nii liikmesriik, kust dividendid on pärit, kui ka liikmesriik, kus aktsionär on resident – juhul, kui leitakse, et nimetatud topeltmaksustamist on kohustatud vältima just teisena nimetatud liikmesriik –, seda tüüpi sissetulekute maksustamise eelisõigus liikmesriigile, kust dividendid on pärit. Isegi kui selline pädevuste jaotus on kooskõlas eelkõige sellise rahvusvahelise õigusliku praktikaga, nagu on sätestatud Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) koostatud mudellepingus tulu- ja kapitalimaksu kohta, on selge, et ühenduse õigus oma hetkeseisus ja sellises olukorras ei näe ühendusesisese topeltmaksustamise kõrvaldamise alal ette üldisi tingimusi pädevuse jaotuseks liikmesriikide vahel. Järelikult, kuigi liikmesriik ei saa asutamislepingust tulenevate kohustuste täitmise vältimiseks tugineda kahepoolsele lepingule, ei tähenda asjaolu, et nimetatud dividende maksustavad nii liikmesriik, kust dividendid on pärit, kui ka liikmesriik, kus aktsionär on resident, seda, et liikmesriigil, kus aktsionär on resident, on ühenduse õiguse alusel kohustus vältida ebasoodsat olukorda, mis tuleneb nende kahe liikmesriigi vahel jagatud pädevuse teostamisest.

(vt punktid 26, 27, 32–35 ning resolutsioon)
1.

Itaalia Vabariik rikkus nõukogu 6. detsembri 1979. aasta kaheksanda direktiivi 79/1072/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – välismaal asuvatele maksukohustuslastele käibemaksu tagastamise kord) artiklit 1 ja nõukogu . aasta kolmeteistkümnenda direktiivi 86/560/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühenduse territooriumil registreerimata maksukohustuslastele käibemaksu tagastamise kord) artiklit 1, kuna ta kohustas maksukohustuslast – kelle peamine asukoht on teises liikmesriigis või kolmandas riigis, kuid kellel on Itaalias majandustegevuse asukoht, kust vaadeldaval ajavahemikul on Itaalias kaupu müüdud või teenuseid osutatud – saama sisendkäibemaksu tagasi mitte mahaarvamise kaudu, vaid nimetatud direktiivides ette nähtud skeeme kasutades, kuigi kaupade ja teenuste ost ei olnud toimunud mitte Itaalia majandustegevuse asukoha, vaid otseselt peamise asukoha kaudu.
Kohtuasi C-56/08

Pärlitigu OÜ

versus

Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tallinna Halduskohus)

„Ühine tollitariifistik — Kombineeritud nomenklatuur — Tariifne klassifitseerimine — Alamrubriik 05119110 — Alamrubriik 03032200 — Tehistingimustes kasvatatud Atlandi lõhe külmutatud selgroog — Määrus (EÜ) nr 85/2006 — Dumpinguvastased tollimaksud”

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 16. juuli 2009 I ‐ 6721

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – Atlandi lõhe külmutatud selgroog, mis saadakse pärast kala fileerimist

Kombineeritud tollitariifi nomenklatuuri, mis asub määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, mida on muudetud määrusega nr 1719/2005, tuleb tõlgendada selliselt, et tehistingimustes kasvatatud Atlandi väärislõhe (Salmo salar) külmutatud selgroog, mis saadakse pärast kala fileerimist, tuleb klassifitseerida kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 03032200 tingimusel, et see kaup on inimtoiduks kõlblik tollivormistuse ajal, mida peab kontrollima siseriiklik kohus.

(vt punkt 30 ja resolutsioon)