Keywords

Summary



Keywords

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Rahuldamata jätmine – Faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine – Vastuvõetavus

(EÜ artikkel 225; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 58)

2. Euroopa ühenduste omavahendid – Impordi- või eksporditollimaksude tollivormistusjärgne sissenõudmine – Määruse nr 2913/92 artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud imporditollimaksu järelarvestuskande tegemata jätmise tingimused – Asutuse viga, mida ei oleks olnud võimalik „mõistlikult avastada tasumise eest vastutaval isikul” – Hindamise tingimused – Määrus nr 1359/95, mis sisaldab sätteid, mida võib määratleda objektiivselt keerukateks

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 220 lõike 2 punkt b, ja määrus nr 1359/95)

Summary

1. EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 58 tuleneb, et Euroopa Kohtusse saab edasi kaevata ainult õigusküsimustes. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ainult Esimese Astme Kohus pädev faktilisi asjaolusid tuvastama, välja arvatud juhul, kui tema järeldused oleksid sisuliselt ebatäpsed talle esitatud toimiku dokumentidest tulenevalt, ja neid hindama. Faktiliste asjaolude hindamine, välja arvatud Esimese Astme Kohtule esitatud tõendite väärtõlgenduse korral, ei ole õigusküsimus, mis alluks apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu kontrollile. Samas, kui Esimese Astme Kohus on faktilisi asjaolusid tuvastanud või neid hinnanud, siis on Euroopa Kohus EÜ artikli 225 kohaselt pädev nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifitseerimist ja Esimese Astme Kohtu poolt tehtud õiguslikke järeldusi kontrollima. Niisuguse kvalifitseerimise puhul on tegemist õigusküsimusega, mida sellisena võib Euroopa Kohtu poolt apellatsioonimenetluses kontrollida.

(vt punktid 40 ja 41)

2. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 220 lõike 2 punkti b kohaselt on selleks, et pädevad tolliasutused võiksid teha imporditollimaksude järelarvestuskande, vaja, et oleksid täidetud kolm kumuleeruvat tingimust, st et tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, et seda ei oleks olnud võimalik mõistlikult avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ning et viimane järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta.

Mis puudutab tolliasutuste poolt tehtud vea avastatavust, siis tuleb seda hinnata arvestades vea olemust, huvitatud majandusettevõtjate ametialast kogemust ning nende poolt ülesnäidatud hoolsust. Mis puudutab vea olemust, siis tuleb seda hinnata arvestades asjaomaste õigusnormide keerukust või vastupidi üsna lihtsat olemust ning ajavahemikku, mil ametiasutuste ebaõige käitumine jätkus.

Selles osas tekitavad teatud määruse nr 1359/95, millega muudeti määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I ja II lisa ning tunnistati kehtetuks määrus nr 802/80, sätted olukorra, mis ei ole piisavalt lihtne selleks, et nende uurimise tulemusena oleks võimalik kergesti avastada, et alates 1. juulist 1995 allub teatud kaupadega seotud tariifikvootide kasutamine määruse nr 1431/94, milles sätestatakse määruses nr 774/94 ettenähtud impordikorra üksikasjalikud rakenduseeskirjad kodulinnulihasektoris, tingimusele esitada impordilitsents. Neil tingimustel võib need õigusnormid määratleda objektiivselt keerukateks ning tolliasutuste, kes muutsid enda kasutatavat tollitariifistikku, aga ei täpsustanud seda, et nendele kaupadele tuleb esitada impordilitsents, vead on sellised, mida ei oleks majandusettevõtjatel olnud võimalik mõistlikult avastada.

(vt punktid 46–48, 54–56)