Teen kõigi eespool toodud kaalutluste alusel Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada teine, kolmas, kaheksas ja üheksas eelotsuse küsimus vastuvõetamatuks ning vastata ülejäänud küsimustele pärast nende ümbersõnastamist järgmiselt:

Nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiiv 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta artiklit 25 koostoimes selle direktiivi põhjendusega 22 tuleb tõlgendada nii, et see ei pane liikmesriikidele kohustust analüüsida varjupaigataotluse vastuvõetavust selle artikli lõikes 2 ette nähtud aluste seisukohast ega ka kohustust jätta see taotlus mõne sellise aluse esinemise korral läbi vaatamata.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, ja eeskätt selle artikli 2 punkti d ja artikli 4 lõiget 3 tuleb direktiivi põhjendusega 36 arvestades tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui rahvusvahelise kaitse taotlejale antakse pagulasseisund perekondliku sideme tõttu isikuga, keda on selle direktiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses taga kiusatud või kellel on põhjendatud hirm direktiivi artikli 2 punktis d nimetatud põhjustel tagakiusamise ees, kui taotleja individuaalse seisundi ja isiklike asjaolude hindamise põhjal ja võttes arvesse kõiki asjakohaseid tegureid nähtub, et selle perekondliku sideme tõttu on tal individuaalne põhjendatud hirm langeda omakorda tagakiusamise ohvriks.

Direktiivi 2005/85 ja eeskätt selle artikli 6 lõikeid 2 ja 3 ning artikli 9 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui pagulasseisundit taotlenud isiku pereliikmete enda nimel esitatud rahvusvahelise kaitse taotlusi käsitatakse esimesena nimetatu taotluse osana ning menetletakse ühises menetluses; seda isegi siis, kui neid taotlusi põhistatakse ainuüksi nimetatud isikuga seotud samade põhjendustega, mis õigustavad tema poolt pagulasseisundi taotlemist. Direktiivi 2005/85 ja direktiivi 2011/95 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, kui ühe ja sama pere liikmete eraldi esitatud selliste rahvusvahelise kaitse taotluste menetlemine, mida põhistatakse pere ühe liikme olukorra tõttu esineva tagakiusamishirmuga, peatatakse selle menetluse tulemuse äraootamiseks, mille ese on selle pereliikme varjupaigataotlus, kelle olukord on pere tagakiusamishirmu aluseks. Selline menetluse peatamine ei tohi siiski riivata sellise taotleja pereliikmete enda nimel esitatud taotluste autonoomsust, kelle olukord on tagakiusamishirmu aluseks, ega takistada nende sisulist analüüsi viimati nimetatud isiku esitatud taotluse läbivaatamismenetluse lõppedes, olenemata selle menetluse tulemusest.

Direktiivi 2011/95 sätetega on selle direktiivi artiklis 3 ette nähtud reservi kohaldamisel kooskõlas selline riigisisene säte, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille alusel sellise isiku pereliikmetele, kellele on omistatud pagulasseisund Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise A tähenduses, omistatakse pagulasseisund sõltumata sellest, kas nad vastavad individuaalselt selles artiklis ette nähtud kriteeriumidele, kui see on kooskõlas nende isikliku õigusliku olukorraga ning puuduvad seisundi andmise välistavad asjaolud direktiivi artikli 12 tähenduses. Selline riigisisene säte on hõlmatud direktiivi 2011/95 artiklis 3 ette nähtud reserviga vaid tingimusel, et pagulase pereliikmetele on jäetud võimalus taotleda pagulasseisundit iseseisvalt ning saada see, kui nad vastavad individuaalselt selle seisundi omistamise tingimustele.

Asjaolu, et varjupaigataotleja on enda päritoluriigi vastu esitanud kaebuse EIK‑le, ei tähenda automaatselt, et see taotleja kuulub teatavasse sotsiaalsesse rühma direktiivi 2011/95 artikli 10 lõike 1 punkti d tähenduses, ega ka teatavate poliitiliste vaadete jagamist direktiivi artikli 10 lõike 1 punkti e tähenduses.