Keywords

Summary



Keywords

1. Rahvusvahelised lepingud – AKV-EÜ Cotonou leping – Imporditollimaksude tollivormistusjärgne sissenõudmine – Komisjoni teostatav kauba päritolutõendite järelkontroll – Tulemused, mis on vormistatud aruandes, millele on alla kirjutanud ka ekspordiriigi valitsuse esindaja

(AKV-EÜ Cotonou leping, V lisa, 1. protokoll, artikkel 32)

2. Euroopa Liidu omavahendid – Impordi- ja eksporditollimaksude tollivormistusjärgne sissenõudmine – Määruse nr 2913/92 artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud imporditollimaksu järelarvestuskande tegemata jätmise tingimused – Järelkontroll, mille tulemusena ei leidnud EUR.1 sertifikaat kinnitust

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 220 lõike 2 punkt b)

Summary

1. Koostöölepingu ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide rühma ning teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahel, millele on alla kirjutatud Cotonous 23. juunil 2000 ja mis kiideti ühenduse nimel heaks otsusega 2003/159, V lisa protokolli nr 1 artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide (AKV) hulka kuuluva riigi väljastatud päritolusertifikaatides märgitud kaupade päritolu õigsuse järelkontrolli – mis on põhiliselt seisnenud uurimises, mille on korraldanud selles riigis ja selle riigi palvel komisjon, täpsemalt Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) – tulemused on siduvad sellise liikmesriigi ametiasutustele, kuhu need kaubad imporditi, juhul kui need ametiasutused on saanud dokumendi, milles on sõnaselgelt kinnitatud, et see AKV riik võtab need tulemused vastu kui enda omad.

Sellega seoses ei oma tähtsust asjaolu, et järelkontrolli on teostanud OLAF. Nimelt tuleb järelkontroll läbi viia mitte üksnes siis, kui impordiriik seda nõuab, vaid ka siis, kui mõnel lepinguosalisel riigil või komisjonil – kelle ülesanne on tagada lepingu rakendamine – on andmeid, mis viitavad sellele, et imporditud kaupade päritolu osas võib esineda eeskirjade eiramist. Nii on see uurimismissiooni puhul, mille OLAF on korraldanud ekspordiriigi välis- ja väliskaubanduse ministeeriumi palvel. Seetõttu ei saa uurimist, mille OLAF on selle riigi territooriumil korraldanud, pidada selle riigi siseasjadesse sekkumiseks ning järelikult ei ole tegemist selle riigi suveräänsuse rikkumisega.

Seoses küsimusega, millises vormis tuleks uurimistulemused edastada importivale liikmesriigile, et need oleksid selle riigi ametiasutustele siduvad, tuleb asuda seisukohale, et kui neile ametiasutustele saadetakse OLAF‑i uurimise aruanne, mis on eksportiva AKV riigi nimel nõuetekohaselt allkirjastatud ja milles on sõnaselgelt märgitud, et sertifikaadid EUR.1 on ebaõiged ja seetõttu kehtetud, siis saab neile uurimistulemustele kõnesolevate ametiasutuste vastu tugineda.

Seoses küsimusega, kas eksportiva AKV riigi nimel uurimisaruande allkirjastanud isik oli mainitud riigi õiguse kohaselt pädev seda tegema, tuleb märkida, et üksnes juhul, kui on kahtlusi ekspordiriigi nimel alla kirjutanud isiku pädevuses, peavad importiva liikmesriigi ametiasutused asjassepuutuvalt AKV riigilt järele uurima, kas kõnesolev isik oli pädev võtma selle riigi nimel kohustusi.

(vt punktid 32 ja 33, 36–38, 40, resolutsiooni punkt 1)

2. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud määrusega nr 2700/2000), artikli 220 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus kaupade importimiseks liitu väljastatud sertifikaadid EUR.1 on tunnistatud kehtetuks põhjusel, et need sertifikaadid anti välja nõudeid rikkudes ning neil märgitud sooduspäritolu ei leidnud järelkontrolli käigus kinnitust, ei saa importija vaidlustada imporditollimaksu tollivormistusjärgset sissenõudmist, tuginedes asjaolule, et ei saa välistada, et osa kaubast on tegelikult sellise sooduspäritoluga.

Esiteks on järelkontrolli eesmärk kontrollida sertifikaadis EUR.1 märgitud päritolu õigsust. Kui sertifikaadis EUR.1 märgitud kauba päritolu ei leia järelkontrolli käigus kinnitust, tuleb asuda seisukohale, et kauba päritolu on teadmata ja et sertifikaadi EUR.1 andmine ning tariifse sooduskohtlemise kohaldamine on olnud ekslik. Järelikult on importimise ajal mittemakstud tollimaksu tollivormistusjärgne sissenõudmine tavaline tagajärg, juhul kui järelkontroll ei võimalda kinnitada kaupade päritolu, nagu see on märgitud sertifikaadil EUR.1.

Teiseks ei saa juhul, kui eksportijad on viinud ekspordiriigi ametiasutused eksitusse, pidada ebaõigete sertifikaatide EUR.1 väljaandmist nende ametiasutuste eksimuseks. Kui niisugust eksimust ei ole, ei saa tollimaksu tasumise eest vastutav isik tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel õiguspärasele ootusele tugineda.

(vt punktid 43 ja 44, 46, 54 ja 55, resolutsiooni punkt 2)