ET Euroopa Liidu Teataja C 86/5

Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti 7. novembril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 9. septembri 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-159/15: Puma SE versus Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

(Kohtuasi C-564/16 P)

(2017/C 086/07)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (esindajad: D. Hanf ja D. Botis)

Teine menetlusosaline: Puma SE

Apellandi nõuded

— tühistada edasikaevatud otsus tervikuna;

— mõista EUIPO kohtukulud välja Puma SE-lt.

Väited ja peamised argumendid

Esiteks, Üldkohus jättis arvestamata EUIPO menetluspositsiooni ja kohustustega EUIPOs toimuvas inter partes menetluses, rikkudes seejuures määruse nr 207/2009 (1) artikli 76 lõiget 1 ja hea halduse põhimõtet, kui ta leidis, et Puma täitis oma kohustust tõendada Puma kaubamärkide mainet (määruse nr 2868/95 (2) eeskirja 19 lõike 2 punkt c), „osutades õigesti“ kolmele varasemale EUIPO otsusele. Seeläbi nõustus Üldkohus asjaoluga, et seda kohustust on võimalik täita üldiste ja täpsustamata viidetega dokumentidele, mis on esitatud varasemates vastulausemenetlustes teiste menetluspoolte vahel, kelle hulka ei kuulu kõnealuse menetluse teine pool.

Kuna EUIPO ei saa jätta arvestamata teise poole õigusega olla ära kuulatud, vaid peab talle selle võimaluse andma (määruse nr 207/2009 artikkel 75), kohustab Üldkohtu otsus EUIPO-t asuma inter partes menetluses aktiivsesse rolli. See kahjustab nimetatud menetluse võistlevat laadi, EUIPO vastavat neutraalsuskohustust ning hea halduse põhimõtte järgimist neis menetlustes.

Teiseks eiras Üldkohus inter partes menetluste võistlevat laadi ja määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 kasutatud mõistet „maine“, kui ta määratles EUIPO varasemaid otsuseid, millele Puma oli tuginenud, EUIPO „otsustuspraktikana“. Sellisest kahekordsest eiramisest tulenes vastav kahekordne hea kalduse põhimõtte rikkumine.

Ühelt poolt ei ole Technopoli-kohtupraktika kohaldamise eeltingimus käesolevas – inter partes – menetluses täidetud, kuna see kohtupraktika EUIPO kohustuse kohta uurida vastava asja asjakohaseid asjaolusid omal algatusel on seotud üksnes ex parte menetlustega. Võttes arvesse, et EUIPO „otsustuspraktika“ konkreetselt Puma kaubamärkide kohta igal juhul puudub, ei esine kohustust esitada põhjuseid, miks varasemates otsustes Puma kaubamärkide maine kohta tehtud järeldusi käesolevas asjas ei kohaldata.

Teiselt poolt ei olnud Üldkohtul alust – rikkumata seejuures inter partes menetlustes kohaldatavat võistlevuse põhimõtet, mis on sätestatud määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikes 1 – tuletada hea halduse põhimõttest apellatsioonikoja täiendavat kohustust omaalgatuslikult paluda Pumal esitada täiendavaid tõendeid Puma kaubamärkide väidetava maine kohta.

Kolmandaks rikkus Üldkohtu järeldus, et EUIPO oli kohustatud omaalgatuslikult paluma Pumal esitada täiendavaid tõendeid, ka määruse nr 207/2009 artikli 76 lõiget 2 (kohaldatav vastavalt määruse nr 2868/95 eeskirja 50 lõikele 1), mis on kohaldatav üksnes poolte algatusel esitatud tõendite ja asjaolude suhtes.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1).

(2) Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1995, L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189)