KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MELCHIOR WATHELET

esitatud 6. septembril 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑244/16 P

Industrias Químicas del Vallés SA

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Osalise tühistamise hagi – ELTL artikli 263 neljas lõik – Halduse üldakt, mis ei vaja rakendusmeetmeid – Isiklik puutumus – Osalise õigusvastasuse vastuväide – Taimekaitsevahendid – Määrus (EÜ) nr 1107/2009 – Rakendusmäärus (EL) nr 540/2011 – Rakendusmäärus (EL) 2015/408 – Taimekaitsevahendite turuleviimine ja asendamisele kuuluvate ainete loetelu kehtestamine – Metalaksüül

I. Sissejuhatus

1. Käesoleva kohtuasja ese on apellatsioonkaebus, mille esitas Industrias Químicas del Vallés SA (edaspidi „IQV“) Euroopa Liidu Üldkohtu 16. veebruari 2016. aasta kohtumääruse Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon (T‑296/15, ei avaldata, edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“, EU:T:2016:79) peale.

2. Üldkohus jättis vaidlustatud kohtumäärusega vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata IQV hagi nõudega tühistada osaliselt komisjoni 11. märtsi 2015. aasta rakendusmäärus (EL) 2015/408, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1107/2009 (taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta) artikli 80 lõiget 7 ja kehtestatakse asendamisele kuuluvate ainete loetelu (edaspidi „vaidlusalune määrus“). ( 2 ) Üldkohus otsustas peamiselt ühelt poolt, et vaidlusalune määrus ei puuduta apellanti isiklikult, ja teiselt poolt, et see määrus sisaldab apellandi suhtes rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses. [Edaspidi kasutatakse ELTL artikli 263 kontekstis teiste keeleversioonide põhjal läbivalt sõna „sisaldama“ asemel sõna „vajama“.]

3. IQV annab oma apellatsioonkaebusega Euroopa Kohtule võimaluse selles õigusnormis kasutatud verbi „vajama“ tõlgendust täpsustada ( 3 ). Nimelt, kuigi see termin on eespool nimetatud õigusnormi kohaldamiseks väga oluline, ei ole Euroopa Kohus selle tõlgendamist veel tegelikult käsitlenud, olgu näiteks kohtuasjades, milles tehti 19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) või siis 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsus T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

II. Õiguslik raamistik

A. Direktiiv 91/414/EMÜ

4. Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiiv 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta ( 4 ) I lisas oli ette nähtud taimekaitsevahendites kasutamiseks lubatud toimeainete loetelu.

5. Vastavalt komisjoni 23. aprilli 2010. aasta direktiivi 2010/28/EL, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, et lisada toimeainete hulka metalaksüül ( 5 ), artiklile 1 ja lisale muudeti direktiivi 91/414 I lisas esitatud loetelu, et lisada sellesse nimelt metalaksüül.

B. Määrus (EÜ) nr 1107/2009

6. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta ( 6 ) artiklis 50 „Asendust vajavaid aineid sisaldavate taimekaitsevahendite võrdlev hindamine“ on sätestatud: „1. Liikmesriik teeb võrdleva hindamise, kui ta hindab sellise taimekaitsevahendi loataotlust, mis sisaldab asendust vajava ainena heakskiidetud toimeainet. Liikmesriigid ei anna asendust vajavat ainet sisaldavale taimekaitsevahendile luba või piiravad sellise taimekaitsevahendi kasutamist konkreetse põllukultuuri puhul, kui IV lisas sätestatud riske ja eeliseid kaaluva võrdleva hindamise tulemusena ilmneb, et: […] 4. Asendust vajavat ainet sisaldavate taimekaitsevahendite puhul teevad liikmesriigid lõikes 1 sätestatud võrdlevat hindamist regulaarselt ning hiljemalt loa pikendamisel või muutmisel. Kõnealuse võrdleva hindamise tulemuste põhjal jätavad liikmesriigid loa kehtima, võtavad selle tagasi või muudavad seda.“

7. Määruse nr 1107/2009 XI peatükis „Ülemineku- ja lõppsätted“ sisaldub artikkel 80 „Üleminekumeetmed“, mille lõikes 7 on sätestatud: „Hiljemalt 14. detsembril 2013 kehtestab komisjon loetelu direktiivi 91/414/EMÜ I lisas esitatud ainetest, mis vastavad käesoleva määruse II lisa punktis 4 sätestatud kriteeriumidele ning mille suhtes kohaldatakse käesoleva määruse artikli 50 sätteid.“

8. Määruse nr 1107/2009 artiklis 83 „Kehtetuks tunnistamine“ on sätestatud: „Ilma et see piiraks artikli 80 kohaldamist, tunnistatakse alates 14. juunist 2011 kehtetuks [nõukogu 21. detsembri 1978. aasta] direktiivid 79/117/EMÜ [millega keelatakse teatavaid toimeaineid sisaldavate taimekaitsevahendite turuleviimine ja kasutamine (EÜT 1978, L 33, lk 36)] ja 91/414/EMÜ, mida on muudetud V lisas loetletud õigusaktidega, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud nimetatud lisas esitatud direktiivide siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega. Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiividele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele. […]“

C. Rakendusmäärused

1. Rakendusmäärus (EL) nr 540/2011

9. Vastavalt komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 540/2011, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1107/2009 seoses heakskiidetud toimeainete loeteluga, ( 7 ) põhjendusele 1 ja artiklile 1 loetakse direktiivi 91/414 I lisasse kantud toimeaineid määruse nr 1107/2009 alusel heakskiidetuks.

2. Vaidlusalune määrus

10. Vaidlusaluse määruse artikkel 1 „Asendamisele kuuluvad ained“ on sõnastatud järgmiselt: „Käesoleva määruse lisas sätestatakse direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kantud toimeained, mis vastavad määruse (EÜ) nr 1107/2009 II lisa punktis 4 sätestatud kriteeriumidele. Esimest lõiku kohaldatakse ka määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 80 lõikes 1 sätestatud üleminekumeetmete alusel heaks kiidetud toimeainete suhtes.“

11. Selle määruse lisas esitatud loetellu kuuluvad: „[…] metalaksüül […]“

III. Kohtuvaidluse taust

12. Üldkohus esitas kohtuvaidluse tausta kokkuvõtlikult vaidlustatud kohtumääruse punktides 1–9. Selle võib kokku võtta järgmiselt.

13. Apellant on Hispaania õiguse alusel asutatud äriühing, mille tegevusalade hulgas on taimekaitsevahendite, loomasööda ja muude keemiatoodete tootmine, müümine, turustamine, müügiesindus ja kaubandus. Ta impordib muu hulgas keemilist toimeainet metalaksüüli Hispaaniasse ja turustab seda toimeainet sisaldavaid taimekaitsevahendeid paljudes liikmesriikides.

14. Apellant ja üks teine äriühing esitasid 1995. aasta aprillis Portugali Vabariigi pädevale asutusele metalaksüüli direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmise taotluse.

15. Komisjon jättis 2. mai 2003. aasta otsusega 2003/308/EÜ metalaksüüli nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmata jätmise ja kõnealust toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite lubade tühistamise kohta ( 8 ) metalaksüüli selles lisas esitatud toimeinete loetellu kandmise taotluse rahuldamata ja kutsus liikmesriike üles seda toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite jaoks antud lube tagasi võtma ja uusi lube mitte enam andma.

16. Üldkohus jättis 28. juuni 2005. aasta kohtuotsusega Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon (T‑158/03, EU:T:2005:253) apellandi tühistamishagi otsuse 2003/308 peale rahuldamata. Euroopa Kohus aga tühistas selle kohtuotsuse ( 9 ). Euroopa Kohus leidis, et kohtuvaidlus oli menetlusstaadiumis, mis võimaldas lõpliku otsuse teha, ning tegi Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teise lause alusel kohtuasjas ka sisulises küsimuses otsuse ja tühistas otsuse 2003/308.

17. Pärast seda kohtuotsust võttis komisjon 23. aprillil 2010 vastu direktiivi 2010/28, et lisada sellesse toimeaine metalaksüül. See direktiiv tunnistati lõpuks määrusega nr 1107/2009 kehtetuks. Rakendusmääruse nr 540/2011 põhjenduse 1 ja artikli 1 kohaselt loetakse aga direktiivi 91/414 I lisasse kantud toimeaineid nüüdsest määruse nr 1107/2009 alusel heakskiidetuks.

18. Komisjon võttis 11. märtsil 2015 määruse nr 1107/2009 artikli 80 lõike 7 kohaldamiseks vastu vaidlusaluse määruse, kuna viimati nimetatud säte näeb ette, et komisjon kehtestab loetelu direktiivi 91/414 I lisasse kantud ainetest, mis vastavad kriteeriumidele, mis peavad olema täidetud selleks, et pidada aineid asendamisele kuuluvateks aineteks, millele on kohaldatav selle määruse artikkel 50. Nimetatud loetelu, mis on esitatud vaidlusaluse määruse lisas, sisaldab metalaksüüli.

IV. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus

19. Apellant esitas Üldkohtu kantseleisse 5. juunil 2015 hagi nõudega tühistada vaidlusalune määrus osaliselt ja tunnistada määrus nr 1107/2009 osaliselt mittekohaldatavaks.

20. Üldkohus võttis vaidlustatud kohtumäärusega komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite vastu. Ta otsustas ühelt poolt, et vaidlusalune määrus ei puuduta apellanti ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses isiklikult ja et teiselt poolt on see määrus halduse üldakt, mis vajab rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses.

21. Üldkohus lükkas tagasi ka apellandi argumendid tema õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele rikkumise kohta.

V. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus

22. Apellant palub oma apellatsioonkaebusega Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtumäärus tühistada, tunnistada vastuvõetavaks tühistamishagi, mille ta esitas vaidlusaluse määruse peale, ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtule sisulise otsuse tegemiseks. Ta palub samuti mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja komisjonilt.

23. Komisjon palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ja mõista kohtukulud välja apellandilt.

VI. Apellatsioonkaebus

24. Apellant põhjendab oma apellatsioonkaebust kolme väitega. Esiteks rikkus Üldkohus tema väitel õigusnormi, kui ta otsustas, et vaidlusalune määrus on halduse üldakt, mis vajab tema suhtes rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses. Teiseks rikkus Üldkohus väidetavalt õigusnormi, kui ta otsustas, et apellandi hagi vastuvõetamatuks tunnistamine ei jäta teda ilma tõhusa kohtuliku kaitseta. Lõpuks, kolmandaks rikkus Üldkohus väidetavalt õigusnormi, kui ta otsustas, et vaidlusalune määrus ei puuduta apellanti isiklikult.

25. Pealegi on apellant seisukohal, et vaidlusalune määrus puudutab teda otseselt.

A. Esimene väide, et vaidlusaluse määruse rakendusmeetmed puuduvad

1. Poolte argumendid

26. Oma esimese väitega vaidlustab apellant vaidlustatud kohtumääruse punktid 39–41, 43–46, 48–50, 58 ja 59. Ta heidab Üldkohtule ette, et see järeldas, et vaidlusalune määrus vajab rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses.

27. Apellandi sõnul nimelt toimub metalaksüüli kvalifitseerimine „asendamisele kuuluvaks aineks“ ja seejärel määrusega nr 1107/2009 kehtestatud korra kohaldamine, ilma et oleks vaja rakendusmeetmeid.

28. Kõigepealt, kui metalaksüüli loa võimalik pikendamine sätestatakse pärast IQV sellekohase taotluse esitamist vormiliselt komisjoni aktiga, ei saa seda akti käsitada vaidlusaluse määruse rakendusaktina, vaid pigem määruse nr 1107/2009 rakendusaktina, mis reguleerib toimeainete heakskiidu pikendamise menetlust.

29. Seejärel on apellant seisukohal, et vaidlusaluse määruse vahetu mõju on see, et metalaksüüli sisaldavatele taimekaitsevahenditele, mille loa omanik on IQV, ja nende kasutamisele kohaldatakse määruse nr 1107/2009 artiklis 50 osutatud võrdlevat hindamist. Nimelt on selle määruse artikli 50 lõikes 4 kehtestatud liikmesriikidele nõue viia regulaarselt ja hiljemalt loa pikendamisel või muutmisel läbi võrdlev hindamine.

30. Kuna Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtumääruse punktis 43, võrdleva hindamise läbiviimine ei mõjuta seda, kas liikmesriigid annavad või ei anna turuleviimise load, pikendavad neid, võtavad need tagasi või muudavad neid, ei võtnud ta apellandi sõnul arvesse asjaolu, et vaidlusaluse määruse mõju on liikmesriigi ametiasutuse mis tahes otsusest sõltumatu.

31. Kuna meetmetel, mida liikmesriikide ametiasutused vajaduse korral võtavad, ei ole mingit mõju metalaksüüli õiguslikule staatusele ainena, mis kuulub asendamisele, ega määrusega nr 1107/2009 kehtestatud korrale, ei saa neid käsitada vaidlusaluse määruse rakendusmeetmetena.

32. Lõpuks on apellant seisukohal, et sama järeldus tuleb teha taimekaitsevahendite liikmesriikide vahel vastastikuse tunnustamise põhimõtte suhtes. Vaidlusaluse määruse vastuvõtmise tõttu ei ole asendamisele kuuluvat ainet sisaldava toote vastastikune tunnustamine nimelt enam automaatne, nagu see on seevastu iga muu toimeaine puhul.

33. Komisjon väidab, et esimene väide on põhjendamatu.

34. Näib, et ta nõustub, et nende aktide õiguslik alus, mille võtavad komisjon või liikmesriigid vastu metalaksüüli asendamisele kuuluvate ainete loetellu kandmise tõttu, ei ole mitte vaidlusalune määrus, vaid pigem määrus nr 1107/2009. Komisjon on siiski seisukohal, et need aktid on ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses rakendusaktid, sest need annavad apellandile õiguse pöörduda kohtusse ja seda „vastavalt selle õigusnormi loogikale“ ( 10 ).

35. Seejärel apellandi argument, et komisjoni või liikmesriikide aktidel ei ole mingit mõju metalaksüüli kvalifitseerimisele „asendamisele kuuluvaks aineks“ ega määrusega nr 1107/2009 selle ainekategooria jaoks kehtestatud õiguslikule korrale, ei ole komisjoni sõnul asjassepuutuv. Nagu nimelt Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 59 märkis, võiks apellant täiendavalt tugineda metalaksüüli „asendamisele kuuluvaks aineks“ kvalifitseerimise ja määrusega nr 1107/2009 nende ainete jaoks kehtestatud õigusliku korra õigusvastasusele.

36. Lõpuks on komisjon seisukohal, et asjaolul, et liikmesriigid võivad metalaksüüli sisaldavate taimekaitsevahendite võrdleva hindamise läbi viia ilma eelneva loa- või pikendustaotluseta, on vähe tähtsust, sest niisugust liikmesriikide otsust saab vaidlustada liikmesriikide kohtutes, kui see muudab apellandi õiguslikku olukorda. Peale selle võtab liikmesriik juhul, kui võrdleva hindamise tulemus on ühe või mitme toote jaoks negatiivne ja võib järelikult kahjustada apellandi huve, nende toodete jaoks antud loa tagasi. See tagasivõtmine toimuks akti vormis, mida saaks samuti vaidlustada.

2. Õiguslik analüüs

a) Sissejuhatav märkus ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tõlgendamise kohta

37. IQV väidab oma apellatsioonkaebuses, et metalaksüüli „asendamisele kuuluvaks aineks“ kvalifitseerimine ja sellest johtuvalt määrusega nr 1107/2009 kehtestatud korra kohaldamine toimub „vahetult ja otseselt“, ilma et oleks vaja rakendusmeedet ( 11 ).

38. Euroopa Kohtule esitatud tõlgendamisprobleem seisneb seega selles, et kindlaks määrata, kas määruses nr 1107/2009 ette nähtud erieeskirjade kohaldamine metalaksüülile on lihtsalt vaidlusaluse määruse „mõju“ ja määrus ei vaja seega rakendusmeetmeid stricto sensu, või kas – vastupidi – määruse nr 1107/2009 erieeskirjade kohaldamisel komisjoni või liikmesriikide poolt võetud akte tuleb käsitada vaidlusaluse määruse rakendusmeetmetena, sest nendel eeskirjadel on apellandile konkreetne mõju ainult nende aktide kaudu.

39. Teoreetilisemalt võttes on küsimus selles, kas ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimases lauseosas kasutatud verbiga „vajama“ on mõeldud ainult vahetult halduse üldakti „B“ alusel võetud rakendusmeetmeid või kas selle ulatus võib laieneda aktidele, mis võetakse vastu varasema määruse „A“ alusel, aga nende kohaldamiseks tingimata vajaliku määruse „B“ vastuvõtmise tõttu, st kaudses järjestusahelas ehk teatud mõttes järelkajana.

40. Enam ei ole vaja meelde tuletada, et ELTL artikli 263 neljandat lõiku muudeti Lissaboni lepinguga nii, et anda veel kolmaski võimalus seaduslikkuse asjus otse kohtusse pöörduda. Sellest ajast võib „[i]ga füüsiline või juriidiline isik […] esitada hagi temale adresseeritud või teda otseselt ja isiklikult puudutava akti vastu ning halduse üldakti vastu, mis puudutab teda otseselt ega [vaja] rakendusmeetmeid“ ( 12 ).

41. Kuigi Euroopa Kohus on tunnistanud, et see ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmas osa „lihtsustas füüsiliste ja juriidiliste isikute esitatud tühistamishagide vastuvõetavuse tingimusi“ ( 13 ), on ta ikkagi pidanud õigeks selle kitsendavat tõlgendamist.

42. Kõigepealt tõlgendas ta mõistet „halduse üldakt“ nii, et „füüsilistele ja juriidilistele isikutele EÜ artikli 230 neljandas lõigus ette nähtud hagi esitamise õiguse muutmise eesmärgiks oli võimaldada esitada nendel isikutel leebematel tingimustel tühistamishagi üldaktide peale, välja arvatud aga seadusandlike aktide peale ( 14 ).

43. Seejärel määratleti seoses rakendusmeetmete puudumise tingimusega üldine analüüsiraamistik kohtuasjas, milles tehti 19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852): – esiteks leidis Euroopa Kohus, et kui halduse üldakt vajab rakendusmeetmeid, „on liidu õiguskorra säilitamise kohtulik kontroll tagatud sõltumatult küsimusest, kas need meetmed kehtestab liit või liikmesriigid“ ( 15 ). Nimelt võib üksikisik esimesel juhul vaidlustada rakendusmeetmed otse liidu kohtus ja väita oma hagi põhjenduseks ELTL artikli 277 kohaselt, et alusakt on õigusvastane, ja teisel juhul vaidlustada alusakti kehtivuse liikmesriigi kohtus, kes võib esitada ELTL artikli 267 alusel eelotsusetaotluse abil küsimuse Euroopa Kohtule ( 16 ); – teiseks piirab Euroopa Kohus rakendusmeetmete olemasolu hindamist „sellise isiku seisund[iga], kes tugineb õigusele esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu lõpuosa alusel. Seega ei ole oluline, kas vaidlusalune akt [vajab] rakendusmeetmeid teiste õigussubjektide suhtes“ ( 17 ), ja – kolmandaks tuleb „juhinduda üksnes hagi esemest, ja juhul kui apellant palub akti tühistada vaid osaliselt, tuleb arvesse võtta üksnes rakendusmeetmed, mida see osa aktist [vajab]“ ( 18 ).

44. Euroopa Kohus jätkas kitsendavat tõlgendamist 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsusega T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284), milles ta leidis, et liikmesriigi tasandil võetavate meetmete väidetavalt mehaaniline iseloom on küsimus, mis ei oma „tähtsust selle tuvastamisel, kas [kõnealused] määrused vajavad rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses“ ( 19 ). Konkreetselt tähendab see, et „rakendusmeetmete puudumise tingimus ei ole sama mis otsese puutumuse puudumise tingimus“ ( 20 ) [mitteametlik tõlge].

45. Jättes seadusandlikud aktid mõistest „halduse üldakt“ välja ja arvates mis tahes akti, mille on liit või liikmesriik vastu võtnud liidu õiguse halduse üldakti alusel, mõiste „rakendusmeede“ sisse, taandas Euroopa Kohus ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa kohaldamisala selle kõige lihtsamale väljendusele.

46. Kui mõistet „vajama“ peaks peale selle tõlgendama nii, et see hõlmab mis tahes akti, mis on vastu võetud liidu akti põhjal, peaksin ma andma õiguse neile, kes järeldasid kõhklematult, et käesoleva ettepaneku punktides 42–44 meelde tuletatud ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tõlgendus ei muudaks praktiliselt midagi üksikisiku võimaluses pöörduda ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel Euroopa Kohtusse ( 21 ).

47. Nagu aga Euroopa Kohus alles hiljuti pidas õigeks meelde tuletada selleks, et teha kindlaks oma pädevus ühise välis- ja julgeolekupoliitika küsimuses, siis ühelt poolt „nõuab harta artikkel 47 – mis kinnitab tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet – oma esimeses lõigus, et igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, oleks selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus [ja teiselt poolt] on liidu õigusnormide järgimist tagava tõhusa kohtuliku kontrolli olemasolu õigusriigi olemuslik tunnus“ ( 22 ). Selle kohta tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et menetluslikud ebamugavused eelkõige maksumuse, kestuse ja esindusnormide osas ei ole tõhusa kohtuliku kaitse nõude järgimise hindamisele sugugi võõrad, vähemasti liikmesriikide suhtes ( 23 ). Ma julgen arvata, et see ei oleks teisiti liidu jaoks. Seega, kui nõuda õigussubjektilt, et ta kasutaks täiendavat õiguskaitsevahendit – kui oletada, et see on olemas –, samas kui lubatud võiks olla otsene õiguskaitsevahend, ja seda ilma aluslepingu tingimusi rikkumata, kaasneksid sellega niisugused menetluslikud ebamugavused.

b) Mõiste „vajama“

48. Minu sissejuhatava märkuse järeldus paneb mind mõtlema, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimases lauseosas kasutatud verbi „vajama“ tuleb tõlgendada nii, et sellega on mõeldud ainult rakendusmeetmeid, mis tuleb tingimata vastu võtta vahetult halduse üldakti alusel.

49. Termini „vajama“ sellist tõlgendust kinnitavad selle grammatiline tõlgendamine, EÜ artikli 230 muutmise eesmärk ja õiguskindluse põhimõte.

50. Kõigepealt, kui lähtuda prantsuskeelses versioonis kasutatud sõna mõttest, siis olgu märgitud, et verb „comporter“ (vajama) tähendab „inclure en soi“ (endas vajadust kätkema) ( 24 ). Halduse üldakt, mis ei vaja rakendusmeedet, on seega akt, mille rakendamine ei nõua ega eelda ühtegi täiendavat akti, s.o iseseisev akt ( 25 ).

51. See ei tähenda seega, et ainult asjaolust, et on kindlaks tehtud, et meede on võetud vaidlusaluse halduse üldakti põhjal, piisaks selleks, et selle vastu esitatud hagi rahuldamata jätta. Vastupidi, kuna ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa alusel vaidlustatav halduse üldakt peab olema iseenesest piisav selleks, et seda saaks sellel alusel otseselt vaidlustada, nõuab sõna „vajama“ kasutamine, et kindlaks tehtud meetmel peab olema vahetu põhjuslik seos üldkohaldatava õigusnormiga ( 26 ). Nende kahe akti vahel niisuguse seose puudumise korral ei saa väita, et teine on nõutav või muudetud vajalikuks esimesega.

52. Võimalikult suures ulatuses igasuguste vaidluste ja raskuste vältimiseks tuleks see põhjuslik seos samastada õigusliku alusega. Seega ei saaks tegu olla – vastupidi ELTL artikli 277 kohaldamiseks vajaliku õigusliku seose tõlgendusele – vaidlustatud akti kaudse sekkumisega kindlaks tehtud rakendusmeetme vastuvõtmise protsessi ( 27 ). Käesoleval juhul on aga vaidlusalune määrus vaid kaudselt kohaldatav kohtuvaidlusele, mis on algatatud meetmete suhtes, mille on komisjon ja liikmesriigid võimalikult vastu võtnud otseselt määruse nr 1107/2009 alusel.

53. Seejärel kinnitab grammatilist tõlgendust ELTL artikli 263 neljandasse lõiku seaduslikkuse kontrollimiseks kolmanda õiguskaitsevahendi lisamise eesmärk. Nagu Euroopa Kohus oma 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsuse Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625) punktis 60 nimelt märkis, oli füüsilistele ja juriidilistele isikutele EÜ artikli 230 neljandas lõigus ette nähtud hagi esitamise õiguse muutmise eesmärk võimaldada nendel isikutel esitada tühistamishagi leebematel tingimustel. „Tühistamishagi vastuvõetavuse tingimusi laiendati Lissaboni lepinguga [nimelt] selleks, et tugevdada füüsiliste ja juriidiliste isikute kohtulikku kaitset Euroopa Liidu aktide vastu, võttes vastu ELTL artikli 263 neljanda lõigu, millega lubatakse selline hagi esitada ka halduse üldaktide peale, mis sellist isikut otseselt puudutavad ja mis ei vaja rakendusmeetmeid“ ( 28 ).

54. Ent mida enam rakendusmeetmete olemasolu tingimuse ulatust laiendatakse, seda enam piiratakse ELTL artikli 263 neljandasse lõiku lisatud laiendamise ulatust.

55. Lõpuks kinnitab vajadust piirata termini „vajama“ ulatust huvi tagada õiguskindlus. Ei tohiks nimelt unustada, et vastavalt 9. märtsi 1994. aasta kohtuotsusele TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) ei või õigussubjekt, kellel oleks ilma igasuguse kahtluseta olnud õigus esitada ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel hagi liidu akti tühistamise nõudes, pärast ELTL artikli 263 kuuendas lõigus hagi esitamiseks ette nähtud tähtaja lõppemist sama akti kehtivust vaidlustada liikmesriigi kohtus. Sama reegel kehtib ELTL artikliga 277 kehtestatud õigusvastasuse vastuväite kohta ( 29 ). Euroopa Kohus kinnitas hiljuti, et Lissaboni lepinguga kehtestatud tühistamishagi vastuvõetavuse tingimuste laiendamise tagajärjel seda kohtupraktikat ei hüljata ( 30 ).

56. Järelikult, mida kaugem on seos halduse üldakti ja rakendusmeetme vahel, seda raskem on õigussubjektil kindlaks teha, kas tal on õigus vaidlustada seda akti ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel otse Üldkohtus. See ebakindlus kujutab mitte ainult ohtu õigussubjekti jaoks – kelle tühistamishagi halduse üldakti peale võib Üldkohus tunnistada vastuvõetamatuks või liikmesriigi kohus võib keelduda eelotsusetaotlust esitamast –, vaid ka ebakindlust liidu õiguskorra siseselt, sest vaidlusaluse halduse üldaktiga seonduva rakendusmeetme kindlakstegemine võib eri isikute või kohtute lõikes olla erinev.

57. Kokkuvõttes kaldun ma grammatilise ja teleoloogilise tõlgenduse nagu ka õiguskindluse põhimõtte põhjal arvama, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimases lauseosas kasutatud verbi „vajama“ tuleb tõlgendada nii, et selles on mõeldud ainult rakendusmeetmeid, mis on tingimata vastu võetud vahetult halduse üldakti alusel.

58. Tõsi on, et vaidlusaluse määruse eraldivõetult arvestamine võib näida kunstlik. Ei ole nimelt kahtlust, et kui asendamisele kuuluvate ainete loetelu oleks lisatud määrusele nr 1107/2009, mitte eraldi määrusele, ei tekiks tõenäoliselt küsimust rakendusmeetmete olemasolu kohta, sest metalaksüüli „asendamisele kuuluvaks aineks“ kvalifitseerimise mõju ei rakenduks tingimata ainult selle määruse rakendusmeetmetega. See kaalutlus ei saa minu arvates analüüsi siiski mõjutada. Kui tegu ei ole võimu kuritarvitamisega või pädevuse jaotuse eeskirja rikkumisega, mis muudaks kõnealuse akti kehtetuks, on õigusinstrumendi valik selle akti vastuvõtja ainupädevuses, mitte Euroopa Kohtu pädevuses.

c) ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa kohaldamine Üldkohtu poolt

59. Üldkohus otsustas, et vaidlusalune määrus on halduse üldakt ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses. Seda kvalifitseerimist ei ole vaidlustatud.

60. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 31 ja 32 asjakohaselt tuvastas, on tegu ühelt poolt halduse üldaktiga, mis on kohaldatav objektiivselt kindlaksmääratud olukordades ja millel on õiguslikud tagajärjed isikukategooriatele üldiselt ja abstraktselt võttes. Teiselt poolt tuleb vaidlusalust määrust käsitada muu kui seadusandliku aktina, sest Euroopa Kohtu poolt ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa kohaldamiseks kehtestatud kriteeriumide kohaselt ei võetud seda vastu seadusandliku tava- või erimenetluse korras.

61. Seevastu leian ma, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta järeldas vaidlustatud kohtumääruse punktides 41, 44 ja 48, et [siin ja edaspidi on vaidlustatud kohtumäärust osundatud mitteametlikus tõlkes]: – „[vaidlusalusel] määrusel on niisuguste juba heakskiidetud asendamisele kuuluvate ainete nagu metalaksüül heakskiidu kehtivusaja kestuse ja pikendamise osas õiguslikud tagajärjed [IQV-le] ainult määruse kaudu, mille võtab komisjon vastu nimetatud heakskiidu pikendamiseks“, mistõttu on niisugune määrus seega rakendusmeede ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses; – „[vaidlusalusel] määrusel on seoses mittekeemilise asendustoote või taimekahjustajate ennetus- või tõrjemeetodi kohta metalaksüüli sisaldavate taimekaitsevahendite tervise- või keskkonnaohtude võrdleva hindamisega liikmesriikide poolt õiguslikud tagajärjed [IQV-le] ainult aktide kaudu, mille võtavad vastu liikmesriikide pädevad asutused“, mistõttu on aktid seega rakendusmeetmed ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses; ja et – „[vaidlusaluse] määruse mõju asendamisele kuuluvat ainet sisaldavate taimekaitsevahendite turuleviimise lubade vastastikuse tunnustamise menetlusele puudutab ainult liikmesriikidele sellekohase taotluse üle otsustamiseks jäetud kaalutlusruumi. Sellel mõjul on aga sel juhul õiguslikud tagajärjed [IQV-le] ainult aktide kaudu, millega otsustatakse nende liikmete esitatud vastastikuse tunnustamise taotluste üle“, mistõttu on need aktid seega rakendusmeetmed ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses.

62. Arvan nimelt vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas, et eespool nimetatud eri aktid ei ole rakendusmeetmed vaidlusaluse määruse ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses, sest need ei ole vastu võetud vahetult selle põhjal. Vastupidi – nagu näib komisjon isegi tunnistavat –, kõigi nende aktide õiguslik alus on üks määruse nr 1107/2009 säte ( 31 ).

63. Vaidlusaluse määruse vastuvõtmine oli kindlasti asendamisele kuuluvaid aineid käsitlevate määruse nr 1107/2009 sätete kohaldamiseks vajalik tingimus. Kui aga toimeaine on vaidlusaluse määrusega kantud asendamisele kuuluvate ainete loetellu, on määruse nr 1107/2009 konkreetsed sätted nende ainete kohta siiski kohaldatavad automaatselt. Vaidlusalune määrus ei ole seega nende meetmete vahetu alus, mille võtavad vastu komisjon või liikmesriigid.

64. Vastupidi, nagu IQV põhjendatult väidab, on vaidlusalusel määrusel konkreetsed õiguslikud tagajärjed per se. Teisisõnu on see iseenesest piisav: metalaksüüli [loetellu] kandmine asendamisele kuuluva ainena toimub ainuüksi vaidlusaluse määruse kohaselt vahetult ja otseselt.

65. See loetellu kandmine aga ongi just IQV esitatud tühistamishagi ese. Seega, kuna meetmetel, mille komisjon või liikmesriigid vajaduse korral määruse nr 1107/2009 alusel metalaksüüli suhtes võtavad, ei ole mingit mõju selle kandmisele asendamisele kuuluvate ainete loetellu, ei tule neid arvesse võtta. ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa alusel esitatud tühistamishagi vastuvõetavuse hindamisel tuleb nimelt selleks, et hinnata, kas akt vajab rakendusmeetmeid, võtta aluseks ainult selle isiku seisund, kes tugineb õigusele esitada hagi, ja lähtuda ainult hagi esemest ( 32 ).

66. Peale selle ei saa ma nõustuda komisjoni järeldusega, et määruse nr 1107/2009 alusel vastu võetud aktid on rakendusmeetmed ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, „sest need […] annavad õiguse pöörduda kohtusse vastavalt [selle] õigusnormi loogikale“ ( 33 ).

67. ELTL artikli 263 neljandat lõiku küll muudeti selleks, et vältida, et üksikisik oleks kohustatud kohtusse pöördumiseks rikkuma liidu õigust. Seda hoolt ja sellest tulenevalt aluslepingu muutmist tuleb aga siiski näha õiguskaitsevahendite süsteemi üldises raamistikus, nagu see on ette nähtud Euroopa Kohtu poolt ja mille sidusus võimaldab tagada aluslepinguga kehtestatud seaduslikkuse kontrolli süsteemi täielikkuse.

68. Euroopa Kohtu kinnitus, et „EL toimimise leping [kehtestab] esiteks artiklitega 263 ja 277 ning teiseks artikliga 267 õiguskaitsevahendite ja menetluste täieliku süsteemi, milles liidu institutsioonide õigusaktide seaduslikkuse kontroll on usaldatud liidu kohtule“, ( 34 ) on seletatav korrigeerimisloogikaga. Euroopa Kohus nimelt kinnitab, et süsteem on täielik, sest tänu vastuvõetamatuse vastuväitele ja eelotsusetaotlusele kehtivuse hindamiseks on „[f]üüsilised ja juriidilised isikud […] selliselt kaitstud üldaktide nende suhtes kohaldamise eest, mida nad ei saa otseselt Euroopa Kohtus vaidlustada erilistel vastuvõetavuse tingimustel, mis on kindlaks määratud [ELTL artikli 263 neljandas lõigus]“ ( 35 ). Täiendavatel seaduslikkuse kontrolli mehhanismidel on seega kompenseeriv funktsioon ( 36 ).

69. Leian, et ühe ELTL artikli 263 neljandas lõigus kehtestatud tingimuse ulatuse laiendamine nii, et välistatakse Euroopa Kohtu tühistamispädevus ühe täiendava õiguskaitsevahendi kasuks, tähendaks süsteemi loogika ümberpööramist. Hüpoteetilise täiendava õiguskaitsevahendi seisukohast ei tule tõlgendada nimelt ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud vastuvõetavuse tingimusi. Tõlgendada tuleb vastupidi vajaduse korral laiendavalt täiendavate õiguskaitsevahendite tingimusi, sest otse liidu kohtusse pöörduda ei ole võimalik.

70. Minu arvates kinnitas seda käsitusviisi Euroopa Kohus kohtuasjas, milles tehti 16. novembri 2000. aasta kohtumäärus Schiocchet vs. komisjon (C‑289/99 P, EU:C:2000:641). Nimelt kinnitas Euroopa Kohus selles, et ELTL artikliga 277 antud võimalus tugineda määruse mittekohaldatavusele võib olla ainult väide hagi põhjenduseks, mitte selle hagi ese, ja et „järelikult tuleb hagide endi vastuvõetavust hinnata nende nõuete seisukohast, olenemata võimalikest vastuvõetamatuse vastuväidetest, mis võidakse nende põhjenduseks esitada“ ( 37 ) [mitteametlik tõlge].

71. Järelikult, kuna IQV tugines määruse nr 1107/2009 vastu vastuvõetamatuse vastuväitele, ei ole minu arvates ebaloogiline tugineda selle määruse eeskirjadele vaidlusaluse määruse peale esitatud tühistamishagi sisuliste küsimuste analüüsimisel, aga mitte võtta neid arvesse nimetatud hagi vastuvõetamatuse hindamisel. Käesoleval juhul näib mulle, et IQV järgis seega täielikult õiguskaitsevahendite suhestatust, kui ta vaidlustas ühelt poolt vaidlusaluse määruse ja tugines teiselt poolt oma hagi põhjenduseks vastuvõetamatuse vastuväitele määruse nr 1107/2009 vastu ( 38 ).

72. See menetluslik valik eristab pealegi käesolevat kohtuasja kohtuasjast, milles tehti 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsus T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

73. Esmapilgul võib näida, et viimati nimetatud kohtuasi puudutab samalaadset mehhanismi, nimelt juhtumit, kus üks andmeelement, mis on põhioluline rakendusmääruse X kohaldamiseks, mille alusel võetakse vastu rakendusmeetmed, on kindlaks määratud rakendusmäärusega Y.

74. Apellandid ei tuginenud siiski vastuvõetamatuse vastuväitele, vaid palusid mõlemad määrused tühistada. Selle kohtuotsuse punktis 40 Euroopa Kohtu poolt kindlaks tehtud rakendusmeetmed põhinevad sõnaselgelt mõlemal kõnealusel määrusel: kui litsentsitaotlused põhinevad komisjoni 28. märtsi 2011. aasta rakendusmäärusel (EL) nr 302/2011, millega avatakse teatavate koguste suhkru erakorraline imporditariifikvoot turustusaastaks 2010/2011 ( 39 ), siis nende taotluste kohta seejärel liikmesriigi ametiasutuste poolt tehtud otsustes kohaldatakse koefitsiente, mis on kehtestatud komisjoni 19. aprilli 2011. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 393/2011, millega kehtestatakse jaotuskoefitsient ajavahemikul 1.‑7. aprillini 2011 taotletud impordilitsentside väljaandmiseks suhkrutoodetele teatavate tariifikvootide alusel ning peatatakse kõnealuste litsentside taotluste esitamine ( 40 ).

75. Nimelt otsustas Euroopa Kohus 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsuse T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) punktis 40, et „[m]is puudutab aga rakendusmäärusi nr 302/2011 ja nr 393/2011, siis need tekitavad apellantide jaoks õiguslikke tagajärgi üksnes siseriiklike asutuste selliste õigusaktide kaudu, mis on vastu võetud rakendusmääruse nr 302/2011 alusel vastusena litsentsitaotlustele“. Euroopa Kohus võttis siiski hooleks täpsustada, et „[s]iseriiklike asutuste otsused litsentside andmise kohta [kohaldavad] asjaomaste ettevõtjate suhtes rakendusmääruses nr 393/2011 kindlaks määratud koefitsiente“, mistõttu „otsused nende litsentside andmisest täieliku või osalise keeldumise kohta kujutavad endast seega rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses“.

76. Seevastu käesolevas kohtuasjas ei palu IQV tühistada määrust, mille alusel võetakse vastu võimalikud rakendusmeetmed.

3. Järeldus esimese väite kohta

77. Kuna Üldkohtu poolt kindlaks tehtud rakendusmeetmed on meetmed, mis ei põhine vahetult mitte vaidlusalusel määrusel, vaid määrusel nr 1107/2009, leian, et IQV esitatud esimese väitega tuleb nõustuda. Seega tuleb vaidlustatud kohtumäärus tühistada osas, milles Üldkohus otsustas, et vaidlusalune määrus vajab rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses.

78. Seetõttu analüüsin ma teist ja kolmandat väidet ainult teise võimalusena.

B. Kolmas väide IQV isikliku puutumuse kohta

79. Analüüsin kõigepealt kolmandat väidet. Nimelt puudutab teine väide apellandi tõhusa kohtuliku kaitse puudumise küsimust juhul, kui tal ei oleks õigust esitada hagi otse liidu kohtule. Kolmas väide aga puudutab apellandi isikliku puutumuse tingimust. Järelikult, kui kolmas väide peaks olema põhjendatud, võiks tühistamishagi, mille IQV esitas Üldkohtule, veel rahuldada, tingimusel, et vaidlusalune määrus puudutab teda ka otseselt.

80. Küsimus, kas IQV õigus tõhusale kohtulikule kaitsele seati vaidlustatud kohtumäärusega ohtu, tekib seega vaid juhul, kui Üldkohus tunnistas IQC hagi vastuvõetamatuks ELTL artikli 263 neljanda lõigu õige tõlgenduse põhjal. Seega näib loogilisem teise ja kolmanda väite analüüsimise järjekord ümber pöörata ( 41 ).

1. Poolte argumendid

81. Apellant heidab oma kolmanda väitega Üldkohtule ette, et see otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktides 28 ja 29, et vaidlusalune määrus ei puuduta apellanti isiklikult.

82. Selle väite põhjenduseks tugineb apellant asjaolule, et tema oli ainus, kes teatas metalaksüülist, ja seega ainus, kes pooldas selle aine loamenetlust liidus. Apellandi sõnul on varem Üldkohtule esitatud hagidel ja Euroopa Kohtule esitatud kaebustel samuti osa tema individualiseerimisel, sest nende tulemusel tühistati üks esimene komisjoni negatiivne otsus ja võeti vastu direktiiv metalaksüüli loetellu kandmise kohta ( 42 ).

83. Kuna seega on IQV ainus ettevõtja, kes soovitas vaidlusaluse määruse vastuvõtmise ajal metalaksüüli liidus registreerida ja seega ainus selle registreerimise eest vastutav isik, siis puudutab see määrus teda isiklikult. See faktiline asjaolu väidetavalt eristab teda metalaksüüli osas kõikidest teistest isikutest.

84. Apellant lisab, et vaidlusaluse määruse põhjendusest 4 nähtub, et see võeti vastu eelkõige ainete hindamise aruannete alusel. Ühes nendest aruannetest on märgitud, et tema oli ainus metalaksüülist teataja.

85. Komisjon väidab, et kolmas väide on vastuvõetamatu, sest apellant ei esita argumente, mis võimaldaksid asuda seisukohale, et Üldkohus eksis, kui ta otsustas, et asjaolu, et apellant oli ainus, kes esitas taotluse kanda metalaksüül määruses nr 1107/2009 esitatud toimeainete loetellu, ei ole piisav tema individualiseerimiseks vaidlusaluse määruse seisukohast.

86. See väide on komisjoni sõnul igal juhul põhjendamatu, sest määrus puudutab apellanti – nagu on märgitud vaidlustatud kohtumääruse punktis 28 – ainult tema kui metalaksüüli importija ja seda ainet sisaldavate toodete müüja objektiivse staatuse tõttu, samamoodi nagu kõiki teisi ettevõtjaid, kes on tegelikult või potentsiaalselt samas olukorras.

2. Õiguslik analüüs

87. Ma ühinen komisjoni seisukohtadega apellandi poolt tema apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud kolmanda väite vastuvõetavuse kohta.

88. Nimelt peab vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 169 olema põhjenduseks esitatud õigusväidetes „täpselt [näidatud], millised Üldkohtu lahendi põhjenduse punktid vaidlustatakse“. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tähendab see, et apellatsioonkaebuses peab olema täpselt märgitud selle otsuse, mille tühistamist taotletakse, kritiseeritavad osad, samuti seda taotlust konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid ( 43 ). Järelikult õigusväide, mis ei sisalda ühtegi õiguslikku argumenti, millega püütaks tõendada, milles seisneb Üldkohtu toimepandud õigusnormi rikkumine, ja mis on lihtsalt taotlus esimeses kohtuastmes esitatud hagiavaldus uuesti läbi vaadata, nendele nõuetele ei vasta ( 44 ).

89. Käesoleval juhul nimetab apellant kohtumääruse punktid, mida ta soovib vaidlustada. Tuleb siiski tõdeda, et ta ei esita ühtegi õiguslikku argumenti, millega püütaks tõendada õigusnormi rikkumist vaidlustatud kohtumääruse punktides 28 ja 29. IQV piirdub nimelt sellega, et ta kordab neid faktilisi asjaolusid, mis võiksid teda individualiseerida ja mille ta esitas juba Üldkohtule, täpsustades ise hagiavalduse asjaomased punktid ( 45 ), esitamata vähimatki kriitikat õigusliku arutluskäigu kohta, millel vaidlustatud kohtumäärus põhineb.

90. Kolmanda väitega soovitakse seega tegelikult, et Euroopa Kohus lihtsalt vaataks Üldkohtus esitatud argumendid uuesti läbi ja hindaks uuesti faktilisi asjaolusid. Seepärast tuleb see väide ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

C. Teine väide IQV tõhusa kohtuliku kaitse kohta

1. Poolte argumendid

91. Oma teise väitega heidab apellant Üldkohtule ette, et see otsustas, et tema hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätmine ei jäta teda ilma tõhusast kohtulikust kaitsest.

92. Apellant väidab, et ta ei saaks vaidlustada liikmesriigi rakendusmeedet, mis võimaldaks tal seada kahtluse alla vaidlusaluse määruse õiguslikke tagajärgi. Nimelt seni, kui liikmesriigi ametiasutus ei otsusta metalaksüüli asendada, tuleb perioodiliselt läbi viia selle aine võrdlevaid hindamisi. Apellant väidab, et kui liikmesriigi ametiasutus ei otsusta nende võrdlevate hindamiste tulemusel metalaksüüli asendada, ei saa ta neid „otsuseid“ vaidlustada, kuna tal puudub õigus esitada kaebus akti peale, mis teda ei kahjusta.

93. Apellant oleks seega sunnitud põhjustama selle, et liikmesriigi ametiasutus võtaks vastu negatiivse otsuse, et ta saaks selle vaidlustada ja kaebuse raames vaidlustada metalaksüüli kvalifitseerimise „asendamisele kuuluvaks aineks“.

94. Komisjon peab seda väidet vastuvõetamatuks, kuna IQV üksnes kordab Üldkohtus esitatud argumente, nimetamata ometi ühtegi õigusnormi, mida oleks vaidlustatud kohtumääruses rikutud. Teise võimalusena peab ta väidet põhjendamatuks.

2. Õiguslik analüüs

95. Ma kalduksin a priori samuti ühinema komisjoni seisukohtadega apellandi poolt tema apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud teise väite vastuvõetavuse kohta.

96. Nimelt vastupidi nõuetele, mis tulenevad kodukorra artiklist 169 ja käesoleva ettepaneku punktis 88 meelde tuletatud kohtupraktikast, ei nimeta apellant, milliste vaidlustatud kohtumääruse punktide kohta on tema teine väide esitatud.

97. Sellegipoolest on kerge mõista, et tema kriitika käib apellandi kohtulikku kaitset käsitleva Üldkohtu kogu arutluskäigu, st vaidlustatud kohtumääruse punktide 51–59 kohta. Järeldus, mille Üldkohus sellest arutluskäigust tegi, ongi apellandi arvates õigusnormi rikkumine.

98. Teine väide võiks seega olla vastuvõetav. Sel juhul pean tõdema, et Üldkohus ei rikkunud igal juhul ühtegi õigusnormi. Nimelt, isegi kui süsteemi „täielikkus“ on doktriinis pälvinud laialdast kriitikat sellepärast, et see on vahel illusoorne, Üldkohus üksnes kohaldas Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt on EL toimimise lepingu artiklitega 263 ja 277 ühelt poolt ning artikliga 267 teiselt poolt kehtestatud täielik õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteem, mis on mõeldud liidu aktide seaduslikkuse kontrolli tagamiseks, usaldades selle kontrolli liidu kohtule ( 46 ).

99. Selle raames on füüsilised või juriidilised isikud, kes ei saa ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimustest tulenevalt vaidlustada liidu halduse üldakte otse liidu kohtus, nimetatud aktide nende suhtes kohaldamise eest kaitstud võimalusega vaidlustada nendes aktidega kaasnevaid rakendusmeetmeid ( 47 ).

100. Nimelt, „[k]ui selliste aktide rakendamine kuulub liidu institutsioonide pädevusse, võivad [füüsilised või juriidilised] isikud esitada ELTL artikli 263 neljandas lõigus toodud tingimustel nende rakendusaktide peale hagi otse liidu kohtule ning nad võivad hagi põhjendamisel tugineda ELTL artikli 277 kohaselt asjaomase üldakti ebaseaduslikkusele. Kui nende õigusaktide kohaldamine kuulub liikmesriikide pädevusse, võivad nad tugineda asjaomase liidu akti kehtetusele siseriiklikus kohtus ning paluda viimasel pöörduda ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtu poole eelotsuse küsimustega“ ( 48 ).

101. Käesoleval juhul, kui Euroopa Kohus otsustab mitte järgida minu tõlgendust halduse üldaktile, „mis ei vaja rakendusmeetmeid“, siis oleks Üldkohus võinud põhjendatult tuvastada, et vaidlusalune määrus vajab rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lause tähenduses.

102. Nii määrust nr 1107/2009 kui ka vaidlusalust määrust peaks sel juhul saama kontrollida teise võimalusena. Vaidlusalune määrus ei ole küll rakendusmeetmete õiguslik alus otseses mõttes. Euroopa Kohtu praktika ei nõua siiski niisugust rangust selle õigusliku seose kindlaksmääramisel, mis peab ühendama vaidlustatud akti ja akti, mille kohta on esitatud vastuvõetamatuse vastuväide, selleks et ELTL artikkel 277 oleks kohaldatav ( 49 ). Vastuvõetamatuse vastuväite vastuvõetavuse hindamise raames on küsimus selles, kas selle normi puudumisel, mille vastu on esitatud vastuvõetamatuse vastuväide, oleks olnud võimalik vaidlustatud akti vastu võtta ( 50 ).

103. Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et võimalikke rakendusmeetmeid, mis võetakse määruse nr 1107/2009 alusel, ei saaks kehtestada, kui metalaksüül ei oleks eelnevalt kantud vaidlusaluse määrusega asendamisele kuuluvate ainete loetellu.

104. Peale selle viiks vaidlusaluse määruse vastu esitatud vastuvõetamatuse vastuväite tagasilükkamine välja selleni, et see määrus oleks puutumatu igasuguse kohtuliku kontrolli suhtes, sest otse vaidlustamine Euroopa Kohtus oleks välistatud rakendusmeetmete tõttu, mida see määrus „vajab“. Niisugune puutumatus oleks vaieldamatult vastuolus õigusel rajaneva liiduga, mis nõuab, et kontrollitakse liidu institutsioonide aktide kooskõla eelkõige EL toimimise lepinguga ja liidu õiguse üldpõhimõtetega ( 51 ). Niisugune puutumatus kujutaks endast seega lünka õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteemis, mis on EL toimimise lepinguga kehtestatud selleks, et usaldada liidu aktide seaduslikkuse kontrollimine Euroopa Kohtule. See süsteem ei oleks järelikult enam täielik.

3. Järeldus teise väite kohta ja täiendavad märkused ELL artikli 19 mõju kohta

105. Eespool esitatud märkustest tuleneb, et kui Euroopa Kohus peaks lugema esimese väite põhjendamatuks, siis ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktis 58, et apellandi argument, et ta jääb juhul, kui tema hagi jäetakse vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata, ilma tõhusa kohtuliku kaitseta, tuleb tagasi lükata. Isegi kui IQV ei saa ELTL artikli 263 neljandas lõigus osutatud vastuvõetavuse tingimuste tõttu vaidlusalust määrust vaidlustada otse liidu kohtus, saab ta – nagu Üldkohus sisuliselt märkis selle kohtumääruse punktis 59 – väita, et see määrus on kehtetu, pädevates kohtutes täiendava õiguskaitsevahendi raames.

106. Seda järeldust ei sea kahtluse alla argument, et apellandil ei ole võimalik liikmesriikide läbiviidud võrdlevat hindamist vaidlustada nii kaua, kuni liikmesriigi ametiasutused otsustavad metalaksüüli sisaldava taimekaitsevahendi luba pikendada, sest niisugune otsus ei muudaks apellandi õiguslikku olukorda ja Hispaania kohtud ei käsitaks seda seega vaidlustatava aktina.

107. Nagu nimelt Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 57 sisuliselt otsustas, kehtestab ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik liikmesriikidele kohustuse kehtestada vajalikud õiguskaitsevahendid liidu õigusega reguleeritud valdkondades tõhusa õiguskaitse tagamiseks.

108. Peale selle ei muuda Tribunal Supremo (kõrgeim kohus, Hispaania) ja Tribunal Constitucionali (konstitutsioonikohus, Hispaania) kohtupraktika nõude kohta, mille kohaselt peab olema põhjendatud huvi hagi esitamiseks ja millele IQV oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks tugineb, ELTL artikli 263 ulatust.

109. Kuna ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik paneb liikmesriikidele tulemuskohustuse, „on liikmesriikide kohtutel kohustus tõlgendada neile esitatud hagidele kohaldatavaid vastuvõetavuse tingimusi ja menetluskorda, nagu nõuet, et peab olema põhjendatud huvi, võimalikult suures ulatuses nii, et seda korda saaks kohaldada viisil, mis aitab saavutada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 meelde tuletatud eesmärki tagada õigussubjektidele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse“ ( 52 ) [mitteametlik tõlge].

110. Peale selle, kui niisugune tõlgendamine ei ole võimalik, siis tuleks tuvastada, et „liikmesriigi õiguskorra ülesehitusest nähtub, et ei ole ühtegi õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks kas või täiendava taotluse põhjal tagada õigussubjektidele liidu õigusest tulenevad õigused“ ( 53 ). Nendel asjaoludel oleks asjaomase liikmesriigi ülesanne kehtestada liikmesriigi kohtutes liidu õiguse tagamiseks uued õiguskaitsevahendid ( 54 ).

111. Kahes eelmises punktis nimetatud lahendused kujutavad küll teatavat paradoksi rangusega, millega Euroopa Kohus tõlgendab tühistamishagi vastuvõetavuse tingimusi ( 55 ). Need oleksid siiski kooskõlas ELL artikli 19 loogikaga ja ainsad, millega saab tagada, et liidu kodanike kohtulikus kaitses ei oleks lünka.

112. Kokkuvõttes olen eespool esitatud kaalutlusi arvestades seisukohal, et teine väide, millega apellant oma apellatsioonkaebust põhjendab, tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

VII. Apellandi hagi vastuvõetavus ja Üldkohtule tagasi saatmine

113. Apellandi poolt tema apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud väidete analüüsimise lõpus leian, et esimese väitega tuleb nõustuda. Seega tuleks vaidlustatud kohtumäärus tühistada osas, milles Üldkohus otsustas, et vaidlusalune määrus vajab rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses.

114. Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimesele lõigule võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse tühistamise korral teha ise asjas lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.

115. Kuna käesoleval juhul jättis Üldkohus hagi läbi vaatamata vastuvõetavuse kontrollimise staadiumis, ei saa Euroopa Kohus hagi sisulistes küsimustes ise otsust teha. Seevastu on tal olemas vajalikud andmed selleks, et teha lõplik otsus esimese astme menetluses komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta. Nii IQV kui ka komisjon avaldasid seisukohta küsimuses, kas vaidlusalune määrus puudutab IQV‑d otseselt. Kuna on tuvastatud, et vaidlusalune määrus on halduse üldakt, ja seda ei ole vaidlustatud, on see ainus ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lausega kehtestatud tingimus, mida ei ole veel analüüsitud.

116. Apellant väidab, et vaidlusalune määrus puudutab teda otseselt. Ta tuletab eelkõige meelde ühelt poolt, et vaidlusalune määrus kvalifitseerib toimeaine metalaksüüli asendamisele kuuluvaks toimeaineks, kohaldades sellele otseselt määruse nr 1107/2009 sisulisi sätteid. Selliselt kehtivad metalaksüülile rangemad tingimused kui toimeainetele, mis ei kuulu asendamisele. Teiselt poolt tuleneb see tagajärg otseselt vaidlusalusest määrusest ega jäta komisjonile tulevastes metalaksüüli heakskiidu pikendamise menetlustes või liikmesriikide ametiasutustele riigisiseste metalaksüüli sisaldavate taimekaitsevahendite lubade pikendamise või vastastikuse tunnustamise taotluste menetlustes mingit kaalutlusruumi metalaksüüli „asendamisele kuuluvaks aineks“ kvalifitseerimisel.

117. Seevastu komisjon leiab, et vaidlusalune määrus puudutaks apellanti otseselt vaid siis, kui sellel oleksid õiguslikud tagajärjed apellandi õiguslikule olukorrale. Ent apellant ei ole täpsustanud, millised tagajärjed oleksid metalaksüüli kvalifitseerimisel „asendamisele kuuluvaks aineks“ tema õiguslikule seisundile. Ta ei saakski seda teha, sest apellandi esile toodud tagajärjed ei tuleneks otse metalaksüüli kandmisest kõnealusesse loetellu, vaid võimalikest komisjoni või liikmesriikide hilisematest otsustest, mille vastuvõtmine eeldab suurt kaalutlusõigust.

118. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale puudutab liidu akt füüsilist või juriidilist isikut otseselt, kui see „avaldab otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale ega jäta akti rakendama kohustatud adressaatidele mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid [liidu] õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme“ ( 56 ).

119. Käesoleval juhul aga leian ma – vastupidi sellele, mida väidab komisjon – et vaidlusalune määrus avaldab otsest mõju apellandi õiguslikule olukorrale, ilma et liidu institutsioon või liikmesriigi ametiasutused peaksid sekkuma. Nimelt juba ainuüksi asjaolu, et metalaksüül kanti vaidlusaluse määrusega asendamisele kuuluvate ainete loetellu, muudab selle aine õiguslikku korda.

120. Kuigi komisjonil ja liikmesriikidel on toimeaine heakskiidu pikendamise või taimekaitsevahendite lubade pikendamise taotluste raames ja määruse nr 1107/2009 artiklis 50 ette nähtud võrdleva hindamise puhul teatav kaalutlusruum, ei ole neil seevastu mingit kaalutlusõigust metalaksüüli „asendamisele kuuluvaks aineks“ kvalifitseerimise ega järelikult ka kohaldatava korra suhtes. Komisjoni või liikmesriikide kaalutlusruum on kohaldatav ainult määruse nr 1107/2009 kohaldamise raames. See määrus aga ei ole see, mida apellant palub tühistada.

121. Seetõttu olen ma seisukohal, et apellandil on õigus esitada vaidlusaluse määruse peale tühistamishagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lause alusel, kuna see on halduse üldakt, mis puudutab teda otseselt ja mis ei vaja rakendusmeetmeid selle õigusnormi tähenduses.

VIII. Ettepanek

122. Näib vaieldamatu, et õigussubjektil nagu IQV ei ole õigust esitada hagi määruse nr 1107/2009 peale. Nimelt ei ole kaks kolmest ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lause tingimusest täidetud. Ühelt poolt, ehkki see määrus on ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses halduse üldakt, vajab see tingimata rakendusmeetmeid. Teiselt poolt ei muuda see puudutatud isikute õiguslikku olukorda, ilma et komisjon või liikmesriigid kasutaksid kaalutlusõigust.

123. Seega näib mulle, et apellant järgis täielikult aluslepinguga kehtestatud ja Euroopa Kohtu poolt pidevalt meelde tuletatud õiguskaitsevahendite seoste toimimise loogikat. Ta vaidlustab tühistamishagiga määruse, millega kaasneb tema jaoks teda kahjustava korra kohaldamine, ja viitab selle otsese hagi raames selle määruse õigusvastasusele, millega kehtestatakse ELTL artikli 277 alusel see erandikord. Niisugune hagimenetluse dünaamika tagab ühelt poolt apellandi tõhusa kohtuliku kaitse, aga teiselt poolt ka liidu õiguskorra kindluse. Nimelt pakub see ühtse lahenduse seaduslikkuse probleemile ühe ühtse menetluse abil, mis on kiirem ja vähem kulukas kui mitu hüpoteetilist ja tulevast eelotsusetaotlust.

124. Esitatud põhjendusi arvestades teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmiselt: – Esimese võimalusena: 1. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 16. veebruari 2016. aasta kohtumäärus Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon (T‑296/15, ei avaldata, EU:T:2016:79). 2. Tunnistada Industrias Químicas del Vallés SA tühistamishagi komisjoni 11. märtsi 2015. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/408 peale, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1107/2009 (taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta) artikli 80 lõiget 7 ja kehtestatakse asendamisele kuuluvate ainete loetelu, vastuvõetavaks. 3. Saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse sisulise otsuse tegemiseks. 4. Otsustada kohtukulude jaotuse üle hiljem. – Teise võimalusena, kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et esimene väide on põhjendamatu: 1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. 2. Mõista kohtukulud välja Industrias Químicas del Vallés SA‑lt.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) ELT 2015, L 67, lk 18.

( 3 ) Vt ka apellatsioonkaebus, mis esitati Euroopa Liidu Üldkohtu 27. aprilli 2016. aasta kohtumääruse European Union Copper Task Force vs. komisjon (T‑310/15, ei avaldata, EU:T:2016:265) peale (kohtuasi C‑384/16 P, European Union Copper Task Force vs. komisjon), ja minu sama päeva ettepanek selles kohtuasjas.

( 4 ) EÜT 1991, L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332.

( 5 ) ELT 2010, L 104, lk 57.

( 6 ) ELT 2009, L 309, lk 1.

( 7 ) ELT 2011, L 153, lk 1.

( 8 ) ELT 2003, L 113, lk 8; ELT eriväljaanne 03/38, lk 495.

( 9 ) Kohtuotsus, 18.7.2007, Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon (C‑326/05 P, EU:C:2007:443).

( 10 ) Vt komisjoni vastus apellatsioonkaebusele, punkt 12.

( 11 ) Vt apellatsioonkaebuse punkt 33.

( 12 ) ELTL artikli 263 neljas lõik. Kohtujuristi kursiiv.

( 13 ) Kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 57).

( 14 ) Kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 60; kohtujuristi kursiiv). Nagu ma olen juba märkinud, viib see tõlgendus välja paradoksini, et kohtuasi, milles tehti kohtuotsus, 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (C‑50/00 P, EU:C:2002:462), lõppeks uuesti vastuvõetamatuse tuvastamisega, kuigi see põhjustas ELTL artikli 263 neljanda lõigu muutmise (vt minu ettepaneku punkt 58 kohtuasjas Stichting Woonpunkt jt vs. komisjon (C‑132/12 P, EU:C:2013:335)).

( 15 ) Kohtuotsus, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 28).

( 16 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 29).

( 17 ) Kohtuotsus, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 30).

( 18 ) Kohtuotsus, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 31).

( 19 ) Punkt 42. Vt ka kohtuotsused, 10.12.2015, Canon Europa vs. komisjon (C‑552/14 P, ei avaldata, EU:C:2015:804, punkt 47), ja 10.12.2015, Kyocera Mita Europe vs. komisjon (C‑553/14 P, ei avaldata, EU:C:2015:805, punkt 46).

( 20 ) Kohtumäärus, 14.7.2015, Forgital Italy vs. nõukogu (C‑84/14 P, ei avaldata, EU:C:2015:517, punkt 43).

( 21 ) Vt selle kohta Mastroianni, R. ja Pezza, A., „Striking the Right Balance: Limits on the Right to Bring an Action under Article 263(4) of the Treaty on the Functioning of the European Union“, American University International Law Review, 2015, (30:4), lk 443–795, eriti lk 793. Need autorid lähevad koguni nii kaugele, et kirjutavad, et mõiste „rakendusmeetmed“ tõlgendamine ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses Euroopa Kohtu poolt muudab liidu kohtutesse pöördumise üksikisikutele „praktiliselt võimatuks“ („makes it pratically impossible for private applicants […] to bring a case before EU Courts“).

( 22 ) Kohtuotsus, 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 73).

( 23 ) Seepärast otsustas Euroopa Kohus, et „[nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisatud, tähtajalise töö kohta 18. märtsil 1999. aastal sõlmitud] raamkokkuleppe sätteid tuleb koostoimes tõhususe põhimõttega tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud menetlusnormid, mis kohustavad tähtajalise töölepingu alusel töötajat esitama uue hagi sobiva sanktsiooni määramise nõudes pärast seda, kui kohus on tuvastanud kuritarvituse järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamisel, kui see tekitab nimetatud töötajale paratamatult selliseid ebamugavusi seoses menetlusega, see tähendab eelkõige seoses menetluskulude, menetlusele kuluva aja ja esindusõigusega, mis muudavad talle liidu õiguskorras antud õiguste kasutamise ülemäära raskeks“ (kohtuotsus, 14.9.2016, Martínez Andrés ja Castrejana López (C‑184/15 ja C‑197/15, EU:C:2016:680, punkt 64; kohtujuristi kursiiv). Kui Euroopa Kohus analüüsib probleemi tõhususe põhimõtte seisukohast, tuletab ta selle kohtuotsuse punktis 59 meelde, et võrdväärsuse ja tõhususe nõuded „väljendavad liikmesriikide üldist kohustust tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kohtulik kaitse“ (kohtujuristi kursiiv).

( 24 ) Vt Dixel Dictionnaire – Le Robert, 2011. aasta väljaanne.

( 25 ) Vt selle kohta (Euroopa põhiseaduse lepingu artikli III-365 lõike 4 kohta, mis on identne ELTL artikli 263 neljanda lõiguga), Coutron, L., La Contestation incidente des actes de l’Union européenne, Bruylant, 2007, lk 488. Vt ka Blumann, C., „L’amélioration de la protection juridictionnelle effective des personnes physiques et morales résultant du traité de Lisbonne“, teoses L’Homme et le droit. En hommage au professeur Jean-François Flauss, kirjastus Pedone, 2014, lk 77–100, eelkõige lk 98. Teised aluslepingu keeleversioonid väljendavad seda mõtet paremini. Nii on ingliskeelses versioonis kasutatud sõna „entail“, mis on verbide „necessitate“ (vajaduse tingima), „make necessary“ (vajalikuks muutma), „require“ (nõudma), „need“ (vajama) või veel „demand“ (nõudma) sünonüüm (vt Oxford Thesaurus of English, 2. tr, Oxford University Press, 2004). Vt ka poolakeelne versioon, „nie wymagają środków wykonawczych“, või veel portugalikeelne versioon, „que não necessitam de medidas de execução“ (kohtujuristi kursiiv).

( 26 ) Vt selle kohta Rhimes, M., „The EU Courts Stand Their Ground: Why Are the Standing Rules for Direct Actions Still So Restrictive?“, European Journal of Legal Studies, 2016, kd 9, nr 1, lk 103–172, eelkõige lk 124.

( 27 ) Alates kohtuotsusest, 13.7.1966, Itaalia vs. nõukogu ja komisjon (32/65, EU:C:1966:42), on Euroopa Kohus otsustanud, et üldkohaldatav õigusnorm, mille õigusvastasuse küsimus tõstatatakse ELTL artikli 277 alusel, peab olema „hagi esemeks olevale juhtumile otseselt või kaudselt kohaldatav“ (EKL, lk 594; kohtujuristi kursiiv). Seda reeglit kohaldab Üldkohus jätkuvalt (vt eelkõige kohtuotsus, 12.6.2015, Plantavis ja NEM vs. komisjon ja EFSA (T‑334/12, EU:T:2015:376, punkt 51)).

( 28 ) Kohtuotsus, 14.3.2017, A jt (C‑158/14, EU:C:2017:202, punkt 68).

( 29 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 6.3.1979, Simmenthal vs. komisjon (92/78, EU:C:1979:53, punkt 39).

( 30 ) Kohtuotsus, 14.3.2017, A jt (C‑158/14, EU:C:2017:202, punkt 69).

( 31 ) „Apellant piirdub sellega, et väidab, et need aktid ei ole mitte vaidlusaluse määruse, vaid määruse nr 1107/2009 rakendusaktid (apellatsioonkaebuse punktid 34, 42 ja 45). Kuigi on tõsi, et kõnealuste aktide õiguslik alus ei ole mitte vaidlusalune määrus, vaid pigem määrus nr 1107/2009, siis need aktid, mis on ainsad, millest tulenevad õiguslikud tagajärjed, millele apellant esimeses astmes tugines, on ikkagi rakendusmeetmed ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, sest need annavad apellandile õiguse pöörduda kohtusse vastavalt õigusnormi loogikale“ (komisjoni vastus apellatsioonkaebusele, punkt 12; kohtujuristi kursiiv).

( 32 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punktid 30 ja 31).

( 33 ) Komisjoni vastuse apellatsioonkaebusele, punkt 12.

( 34 ) Kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 92). See väide esineb esimest korda kohtuotsuse, 23.4.1986, Les Verts vs. parlament (294/83, EU:C:1986:166) punktis 23. Seda on sellest alates mitmel korral korratud. Vt eelkõige kohtuotsused, 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punkt 40); 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 57); 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, punkt 45), või veel 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 66).

( 35 ) Kohtuotsus, 23.4.1986, Les Verts vs. parlament (294/83, EU:C:1986:166, punkt 23). Kohtujuristi kursiiv.

( 36 ) Vt selle kohta Berrod, F., La systématique des voies de droit communautaires, Dalloz, Paris, 2003, nr 294 eelotsusetaotluse ja nr 834 õigusvastasuse vastuväite kohta, ning Coutron, L., La contestation incidente des actes de l’Union européenne, Bruylant, Brüssel, 2007, lk 129 ja 213.

( 37 ) Punkt 25; kohtujuristi kursiiv.

( 38 ) Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 13.

( 39 ) ELT 2011, L 81, lk 8.

( 40 ) ELT 2011, L 104, lk 39.

( 41 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 18).

( 42 ) Vt Euroopa Kohtu kohtuotsus, 18.7.2007, Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon (C‑326/05 P, EU:C:2007:443), ja Üldkohtu kohtuotsus, 28.6.2005, Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon (T‑158/03, EU:T:2005:253).

( 43 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 13.9.2007, Il Ponte Finanziaria vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, punkt 44), ja 5.3.2015, Ezz jt vs. nõukogu (C‑220/14 P, EU:C:2015:147, punkt 111).

( 44 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 13.9.2007, Il Ponte Finanziaria vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, punktid 45 ja 46).

( 45 ) Vt IQV apellatsioonkaebuse punktid 56 ja 59.

( 46 ) Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 68 ja joonealuses märkuses 34 viidatud kohtupraktika. Vt arvukatest kommentaaridest eelkõige Meij, A., „Standing in Direct Actions in the EU Courts After Lisbon“ teoses De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins – Mélanges en l’honneur de Paolo Mengozzi, Brüssel, Bruylant, 2013, lk 301–312; Turmo, A., „Nouveau refus d’élargir l’accès des particuliers au recours en annulation contre les actes de l’Union européenne“, R.A.E, 2013, lk 825–835; Waelbroeck, D. ja Bombois, T., „Des requérants “privilégiés“ et des autres… À propos de l’arrêt Inuit et de l’exigence de protection juridictionnelle effective des particuliers en droit européen“, Cahiers de droit européen, 2014/1, lk 21‑76; Van Malleghem, P.-A. ja Baeten, N., „Before the Law Stands a Gatekeeper – Or, What Is a “Regulatory Act“ in Article 263(4) TFEU? Inuit Tapiriit Kanatami“, Common Market Law Review, 2014, kd 51, lk 1187–1216.

( 47 ) Vt selle kohta kohtuotsused, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 28), ja 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, punkt 30).

( 48 ) Kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 93). Vt ka kohtuotsused, 19.12.2013, Telefónica vs. komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 29), ja 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, punkt 31).

( 49 ) Vt üheks näiteks, kus Euroopa Kohus nõustus läbi vaatama õigusvastasuse vastuväidet akti vastu, mis ei olnud vaidlustatud akti õiguslik alus, kohtuotsus, 28.6.2005, Dansk Rørindustri jt vs. komisjon (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408).

( 50 ) Vt selle kohta Barav, A., „The Exception of Illegality in Community Law: a Critical Analysis“, Common Market Law Review, 1974, lk 366–386, eelkõige lk 374.

( 51 ) Vt selle kohta eelkõige kohtuotsus, 29.6.2010, E ja F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 44).

( 52 ) Kohtumäärus, 14.7.2015, Forgital Italy vs. nõukogu (C‑84/14 P, ei avaldata, EU:C:2015:517, punkt 66).

( 53 ) Kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 104).

( 54 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 103 koostoimes punktiga 104).

( 55 ) Vt selle kohta Arnull, A., „Arrêt „Inuit“: la recevabilité des recours en annulation introduits par des particuliers contre des actes réglementaires“, Journal de droit européen, 2014, lk 14–16, eriti lk 15. Autor räägib „paradoksist“, sest „Euroopa Kohus kehtestab liikmesriikide kohtutele nõuded, mida ta ise ei ole valmis täitma“.

( 56 ) Kohtuotsus, 13.3.2008, komisjon vs. Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2008:159, punkt 47). Kuigi Euroopa Kohus arendas selle tõlgenduse välja ELTL artikli 263 neljanda lõigu teise lauseosa kohta, ei näe ma põhjust, miks see ei võiks kehtida ka kolmanda lauseosa kohta. Vt selle kohta minu ettepaneku punkt 66 ja joonealune märkus 21 kohtuasjas Stichting Woonpunkt jt vs. komisjon (C‑132/12 P, EU:C:2013:335).