KOHTUJURISTI ETTEPANEK

GIOVANNI PITRUZZELLA

esitatud 11. märtsil 2021 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C‑174/19 P ja C‑175/19 P

Scandlines Danmark ApS,

Scandlines Deutschland GmbH (C‑174/19 P)

Stena Line Scandinavia AB (C‑175/19 P)

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Tühistamishagi – Riigiabi – Üksikabi – Fehmarni väina raudteeühenduse riiklik rahastamine – Otsus, millega tuvastatakse uurimise esialgse etapi tulemusel, et meede ei kujuta endast riigiabi – Nõue, et meede ähvardaks kahjustada konkurentsi – Seaduslik monopol – Vastuapellatsioonkaebus – Vastuvõetavus

1. Käesolev ettepanek puudutab kaht kohtuasja, milles menetletakse kaht peaaegu identset apellatsioonkaebust, mille on esitanud kaks liinilaevandusettevõtjat (ühes kohtuasjas Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH, teises Stena Line Scandinavia AB, edaspidi „apellandid“), kes tegutsevad Fehmarni väinas, merepiirkonnas, mis eraldab Saksamaa Fehmarni saart Taani Lollandi saarest. Nende kahe apellatsioonkaebusega (edaspidi „apellatsioonkaebused“) palutakse tühistada kaks Euroopa Liidu Üldkohtu kohtuotsust ( 2 ), mis on samuti peaaegu identsed ning millega Üldkohus jättis osaliselt rahuldamata apellantide hagid, millega nad olid palunud tühistada Euroopa Komisjoni otsuse jätta uurimise esialgse etapi tulemusel esitamata vastuväited meetmetele, mille Taani Kuningriik oli võtnud Fehmarni väina püsiühenduse projekti jaoks (edaspidi „vaidlusalune otsus“) ( 3 ).

2. Komisjon esitas mõlemas kohtuasjas vastuapellatsioonkaebuse (edaspidi „vastuapellatsioonkaebused“), väites, et apellantide hagid Üldkohtule ei olnud vastuvõetavad.

3. Lisaks sellele, et käesolevad kohtuasjad on Fehmarni väina projekti mastaabi tõttu olulised, annavad need ka Euroopa Kohtule võimaluse anda suuniseid nõude kohta, mis peab liikmesriigi meetme riigiabiks kvalifitseerimiseks täidetud olema: et meede ähvardaks kahjustada konkurentsi, eriti kui kõne all on olukord, kus on olemas seaduslik monopol. Käesolevates kohtuasjades on seoses vastuapellatsioonkaebustega tekkinud ka huvitavaid küsimusi sedalaadi apellatsioonkaebuste vastuvõetavuse kohta.

I. Faktilised asjaolud

4. Täpsemaid üksikasju soovitan lugeda vaidlustatud kohtuotsustest, kus on esitatud vaidluse taust. ( 4 ) Käesolevate menetluste tarbeks piirdun järgmise kordamisega.

A. Fehmarni väina ühendusprojekt

5. 2008. aastal sõlmitud rahvusvahelise lepinguga kiitsid Saksamaa Liitvabariik ja Taani Kuningriik heaks Fehmarni väina ühendusprojekti (edaspidi „projekt“).

6. Projekt koosneb esiteks kahe ranniku (coast-to-coast) vahelisest merealusest tunnelist, mis hakkab elektriraudteeliini ja kiirtee abil ühendama Rødby asulat Lollandi saarel ja Puttgarni asulat Fehmarni saarel (edaspidi „püsiühendus“), ja teiseks Taani-sisestest maantee- ja raudteeühendustest (edaspidi „siseühendused“).

7. Täpsemalt seisnevad siseühenduste raudteeosaga (edaspidi „siseraudteeühendused“) seotud tööd selles, et laiendatakse ja täiustatakse ligikaudu 120 km pikkust Ringstedi ja Rødby vahelist varasemat raudteeliini, mis kuulub Taani riikliku raudteetaristu avalikule käitajale Banedanmarkile. ( 5 )

8. Vastavalt rahvusvahelisele lepingule ja Taani 2015. aasta seadusele püsiühenduse ja siseühenduste ehitamise ja käitamise kohta ( 6 ) on projekti elluviimine usaldatud kahele Taani avalikule ettevõtjale. Neist esimene, A/S Femern sai ülesandeks püsiühenduse rahastamise, ehitamise ja käitamise ( 7 ) ning teine, A/S Femern Landanlæg siseühenduste rahastamise, ehitamise ja käitamise. Femerni emaettevõtja on Femern Landanlæg, kelle emaettevõtja on omakorda üks Taani riigi omandis olev äriühing.

9. Mis puutub konkreetselt siseraudteeühendustesse, ( 8 ) hakkab Femern Landanlæg vastutama nende ehitamise ja majandamise, sealhulgas hoolduse eest. Nende ühenduste täiustamistöid hakkab tegema Banedanmark, kelle ülesandeks saab käitada neid ühendusi samadel tingimustel, mis kehtivad teistele Taani riikliku raudteesüsteemi lõikudele. ( 9 ) Projekti elluviimise järel jaguneb omandiõigus siseraudteeühenduste üle Banedanmarki (20%) ja Femern Landanlægi (80%) vahel. Banedanmark hakkab kandma siseraudteeühenduste käitamiskulusid, samas kui nende ühenduste hoolduskulud jagunevad Femern Landanlægi ja Banedanmarki vahel võrdeliselt kummagi osaluse suurusega.

10. Projekti rahastavad Femern ja Femern Landanlæg. Sellega seoses võtsid Taani ametiasutused meetmeid, mille hulka kuulusid kapitali sissemakse Femernile ning riigigarantiid ja -laenud Femernile ja Femern Landanlægile. Täpsemalt rahastatakse nii püsiühenduse kui ka siseühenduste kavandamist, ehitamist ja käitamist rahvusvahelistel finantsturgudelt Taani riigi tagatisega saadud laenudest või alternatiivse rahastamisvõimalusena Taani keskpanga täiendavatest laenudest.

11. Femern hakkab püsiühenduse kasutajatelt koguma tasusid, et oma võlg tagasi maksta, ning maksma Femern Landanlægile dividendi, mida viimane kasutab oma võla tagasimaksmiseks. Lisaks saab Femern Landanlæg 80% Banedanmarki kogutavatest tasudest, mida raudtee-ettevõtjad siseraudteeühenduste kasutamise eest maksavad, võrdeliselt sellega, kuidas omandiõigus sellele taristule tema ja Banedanmarki vahel jaguneb.

B. Vaidlusalune otsus

12. Pärast kaebuste esitamist, milles väideti, et meetmed, mille Taani ametiasutused on selle projektiga seoses võtnud, ei ole liidu riigiabieeskirjadega kooskõlas, ning pärast seda, kui need ametiasutused olid neist meetmetest ELTL artikli 108 lõike 3 kohaselt teatanud, võttis komisjon 23. juulil 2015 vastu vaidlusaluse otsuse.

13. Vaidlusalune otsus koosneb kahest osast.

14. Esimeses osas leidis komisjon, et Femern Landanlægi kasuks võetud siseühenduste kavandamise, ehitamise ja käitamise rahastamismeetmed ei kujuta endast ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi. ( 10 )

15. Konkreetselt siseraudteeühenduste kohta leidis komisjon selles otsuses, et Taani riiklikku raudteevõrku käitatakse ja majandatakse konkurentsile suletud turul. Täpsemalt, olles märkinud, et Banedanmarki ülesandeks on tehtud nende ühenduste täiustamine ja käitamine samadel tingimustel, mis kehtivad Taani riikliku raudteesüsteemi teistele lõikudele, nentis komisjon, et Taani riikliku raudteetaristu laadi tõttu ei ole Taanis konkurentsi ei riikliku raudteevõrgu käitamise ja majandamise turul ega selle turu pärast. ( 11 ) Lisaks oli komisjon seisukohal, et kuna kõnealust riiklikku võrku käitatakse ja majandatakse riigisisesel turul, mis on eraldatud ja geograafiliselt suletud, ei saa Femern Landanlægile antud rahaline toetus liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutada. ( 12 )

16. Vaidlusaluse otsuse teises osas, ( 13 ) mis puudutab Femerni kasuks võetud püsiühenduse kavandamise, ehitamise ja käitamise rahastamismeetmeid, tegi komisjon järelduse, et isegi kui need kujutavad endast riigiabi, sobib Femernile antud riiklik rahastus siiski ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b mõttes siseturuga kokku.

II. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsused

17. Avaldustega, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 10. ja 11. novembril 2015, esitasid apellandid Üldkohtule kaks eraldi hagi, mis registreeriti kohtuasjadena T‑630/15 ja T‑631/15, paludes vaidlusaluse otsuse tühistada.

18. Hageja nõuete toetuseks astusid Üldkohtu menetlusse Naturschutzbund Deutschland eV (edaspidi „NABU“) ja Föreningen Svensk Sjöfart (edaspidi „FSS“). Taani Kuningriik astus menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.

19. Vaidlustatud kohtuotsustega tühistas Üldkohus vaidlusaluse otsuse osaliselt.

20. Kõigepealt lükkas ta põhjendamatuse tõttu tagasi apellantide väited vaidlusaluse otsuse selle osa kohta, mis puudutas Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid siseraudteeühenduste kavandamise, rajamise ja käitamise rahastamiseks. ( 14 )

21. Seevastu rahuldas Üldkohus apellantide hagid osas, mis puudutab Femernile projekti püsiühendust puudutavas osas antud riikliku rahastuse analüüsi, leides, et komisjon rikkus ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevat kohustust algatada tõsiste raskuste korral ametlik uurimismenetlus. ( 15 )

22. Pärast vaidlustatud kohtuotsuste kuulutamist algatas komisjon ELTL artikli 108 lõike 2 alusel ametliku uurimismenetluse ja tegi uue otsuse, mille peale on esitatud kolm tühistamishagi, mis on praegu Üldkohtu menetluses. ( 16 )

III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

23. Apellatsioonkaebustega paluvad Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH kohtuasjas C‑174/19 P ja Stena Line Scandinavia AB kohtuasjas C‑175/19 P Euroopa Kohtul sisuliselt esiteks tühistada esimene ja teine vaidlustatud kohtuotsus osas, milles Üldkohus lükkas nende väited tagasi, ja teiseks mõista kohtukulud välja komisjonilt. Lisaks paluvad apellandid jätta komisjoni vastuapellatsioonkaebused rahuldamata ja mõista need kohtukulud välja komisjonilt.

24. Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt. Lisaks palub ta oma vastuapellatsioonkaebustes Euroopa Kohtul esiteks tühistada Üldkohtu vaikimisi tehtud otsus tunnistada apellantide hagid vastuvõetavaks osas, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid; teiseks palub ta tunnistada hagid neid meetmeid puudutavas osas vastuvõetamatuks; ja kolmandaks mõista Üldkohtu ja Euroopa Kohtu menetlusega seotud kohtukulud välja apellantidelt.

25. Taani Kuningriik palub Euroopa Kohtul jätta apellantide apellatsioonkaebused rahuldamata ja rahuldada komisjoni vastuapellatsioonkaebused.

26. Üldkohtus apellantide nõuete toetuseks menetlusse astunud NABU ja FSSi nõuded on apellantide nõuetega sisuliselt analoogsed.

27. Euroopa Kohtu presidendi 22. oktoobri 2019. aasta määrustega lubati ettevõtjatel Rederi AB Nordö-Link (edaspidi „Rederi“), Trelleborg Hamn AB (edaspidi „Trelleborg“) ja Aktionsbündnis gegen eine feste Fehmarnbeltquerung eV (edaspidi „Aktionsbündnis“) nii kohtuasjas C‑174/19 P kui ka kohtuasjas C‑175/19 P apellantide nõuete toetuseks menetlusse astuda. Nende nõuded on apellantide nõuetega sisuliselt analoogsed.

IV. Analüüs

28. Oma apellatsioonkaebustes, mis on peaaegu sama sisuga, esitavad apellandid seitse väidet.

29. Kaks esimest väidet puudutavad vaidlustatud kohtuotsuste osi, kus käsitleti Femern Landanlægi kasuks võetud siseraudteeühendusi puudutavate meetmete analüüsi. Neis väidetes märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnorme, nimelt ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artikli 108 lõiget 2, kui ta järeldas, et komisjon ei eksinud ega põrkunud tõsiste raskustega, kui ta leidis, et need meetmed ei kujuta endast riigiabi, kuna need ei saa kahjustada konkurentsi (esimene väide) ega mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust (teine väide).

30. Ülejäänud viis apellantide esitatud väidet puudutavad aga vaidlustatud kohtuotsuste osi, kus käsitleti Femerni kasuks võetud püsiühendust puudutavate meetmete analüüsi.

31. Oma identse sisuga vastuapellatsioonkaebustes esitab komisjon üheainsa väite, millega ta eitab apellantide õigust esitada Üldkohtule hagi vaidlusaluse otsuse selle osa peale, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid.

32. Euroopa Kohtu palvel keskendun oma analüüsis komisjoni vastuapellatsioonkaebustele ja apellatsioonkaebuste kahele esimesele väitele.

A. Vastuapellatsioonkaebused

1. Poolte argumendid

33. Komisjoni vastuapellatsioonkaebustega, mida selles suhtes toetab Taani Kuningriik, soovitakse vaidlustada otsuseid, mille Üldkohus on selle institutsiooni arvates vaidlustatud kohtuotsustes vaikimisi teinud apellantide hagide vastuvõetavuse kohta seoses vaidlusaluse otsuse osaga, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid.

34. Esiteks on komisjon seisukohal, et tema vastuapellatsioonkaebused on vastuvõetavad. Ta möönab, et kohtupraktika kohaselt, mis sai alguse 26. veebruari 2002. aasta kohtuotsusega nõukogu vs. Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118; edaspidi „kohtuotsus Boehringer“), ei saa vaidlustada Üldkohtu otsust siduda vastuvõetamatuse vastuväide kohtuasja sisuga, jättes selle vastuväite üle otsustamata. Siiski saab seda kohtupraktikat komisjoni arvates kohaldada üksnes apellatsioonkaebuste, mitte vastuapellatsioonkaebuste suhtes, mida praegu reguleerib kodukorra artikli 178 lõige 2. See säte näeb nimelt ette võimaluse vaidlustada vaikimisi tehtud otsust Üldkohtule esitatud hagi vastuvõetavuse kohta.

35. Selle kohta väidab komisjon oma vastuapellatsioonkaebustes, et apellantide hagid Üldkohtule olid Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid puudutavas osas vastuvõetamatud, kuna need meetmed ei puuduta apellante isiklikult. Nimelt ei ole apellandid esitanud kohtupraktika kohaselt nõutavaid tõendeid, et see vaidlusaluse otsuse osa puudutab neid isiklikult, ja täpsemalt, et see vaidlusaluse otsuse osa on nende turupositsiooni tõsiselt kahjustanud. Samadel põhjustel ei saa apellandid tugineda menetluslikele õigustele, mille ELTL artikli 108 lõige 2 asjasse puutuvatele isikutele tagab, kuna apellante ei saa siseraudteeühendusi puudutavate meetmete suhtes sellisteks isikuteks pidada.

36. Apellandid, keda toetavad FSS ja NABU, väidavad, et komisjoni vastuapellatsioonkaebused on vastuvõetamatud, ning et igal juhul ei ole need sisuliselt põhjendatud.

2. Hinnang

a) Vastuapellatsioonkaebuste vastuvõetavus

37. Komisjoni vastuapellatsioonkaebuste eesmärk on vaidlustada vaikimisi otsused, mille Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsustes väidetavalt teinud apellantide hagide selle osa vastuvõetavuse kohta, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid.

38. Kõigepealt tuleb kontrollida komisjoni vastuapellatsioonkaebuste vastuvõetavust.

39. Vaidlustatud kohtuotsustest ilmneb, et Üldkohtus seadis Taani Kuningriik apellantide hagide vastuvõetavuse Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid puudutavas osas kahtluse alla, väites, et apellantidel puudub isiklik huvi vaidlustada vaidlusaluse otsuse osa, mis neid meetmeid puudutab. ( 17 )

40. Vaidlustatud kohtuotsustes Üldkohus Taani Kuningriigi tõstatatud vastuvõetavuse aspekti siiski ei analüüsinud. Ta märkis, viitamata sõnaselgelt ka eelviidatud kohtuotsusest Boehringer tulenevale kohtupraktikale, et „kõigepealt tuleb analüüsida hagejate esitatud argumentide põhjendatust“, ( 18 ) ning lükkas seejärel need argumendid sisulisest küljest tagasi.

41. Komisjon on seisukohal, et nii tegi Üldkohus vaikimisi otsuse apellantide hagide vastuvõetavuse kohta seoses vaidlusaluse otsuse osaga, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid. Ta väidab, et kodukorra artikli 178 lõike 2 kohaselt võib sellise vaikimisi tehtud otsuse peale esitada vastuapellatsioonkaebuse.

42. Meenutan, et selle sätte kohaselt võib vastuapellatsioonkaebuses nõuda Üldkohtule esitatud hagi vastuvõetavuse kohta sõnaselgelt või vaikimisi tehtud otsuse tühistamist.

43. Käesoleval juhul otsustas Üldkohus siiski – just nagu kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Boehringer, ja nagu komisjon on pealegi ka ise tunnistanud – hagejate väited otsuse osa kohta, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, sisulisest küljest tagasi lükata, tegemata otsust selle hagiosa vastuvõetavuse kohta. Teisisõnu, nagu Boehringeri kohtuotsuse puhul, pidas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsustes õigustatuks teha menetlusökonoomia huvides sisuline otsus ilma vastuvõetavuse küsimust lahendamata.

44. Kohtuotsusest Boehringer ( 19 ) ilmneb, et kui Üldkohus peab korrakohase õigusemõistmise huvides õigustatuks jätta vastuvõetamatuse vastuväite kohta otsuse tegemata, kuna nõuded tuleb sisulistel põhjustel nii või teisiti rahuldamata jätta, ei tee Üldkohus vastuvõetamatuse vastuväidet puudutavas menetlusküsimuses mingit otsust, ei sõnaselgelt ega vaikimisi. Järelikult tuleb sellise otsuse vaidlustamiseks esitatud avaldus lugeda vastuvõetamatuks, kuna puudub Üldkohtu otsus, mida vaidlustada. ( 20 )

45. Sellest järeldub, et kuna Üldkohus ei ole käesoleval juhul teinud hagide vastuvõetavuse kohta mingit otsust, isegi mitte vaikimisi, siis ei saa selle peale esitada ei apellatsioon- ega vastuapellatsioonkaebust. Seega ei saa komisjon oma vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavuse kinnitamiseks kodukorra artikli 178 lõikele 2 tugineda.

46. Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb komisjoni vastuapellatsioonkaebused minu arvates vastuvõetamatuks tunnistada.

47. Sellegipoolest tuleb lisaks veel meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohus siis, kui talle on esitatud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel apellatsioonkaebus, kohustatud tegema vajaduse korral omal algatusel otsuse tühistamishagi vastuvõetavuse kohta ja seega avalikul huvil põhineva väite kohta, et on rikutud ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud tingimust, mille kohaselt võib hageja taotleda niisuguse otsuse tühistamist, mis ei ole talle adresseeritud, ainult siis, kui see teda otse ja isiklikult puudutab. ( 21 )

48. Kui Euroopa Kohus peaks vastupidi minu soovitusele leidma, et vastuapellatsioonkaebused on vastuvõetavad, või kui ta peaks ikkagi otsustama analüüsida omal algatusel apellantide Üldkohtule esitatud hagide vastuvõetavust osas, kus need puudutavad Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, on minu arvates asjakohased järgmised kaalutlused.

b) Apellantide õigus esitada Üldkohtule hagi vaidlusaluse otsuse osa peale, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid

49. Käesoleval juhul ei ole vaidlust, et vaidlusaluse otsuse osa, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, kujutab endast uurimise esialgse etapi ( 22 ) tulemusel tehtud otsust, milles komisjon tuvastas, et kõnealused meetmed ei ole ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi, ning otsustas seetõttu ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamata jätta. ( 23 ) Selle otsuse adressaat on Taani Kuningriik.

50. Kuna vaidlusalune otsus ei ole ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses halduse üldakt, sest see ei ole üldkohaldatav, ( 24 ) tuleb kontrollida, kas see otsus puudutab apellante selle sätte tähenduses otse ja isiklikult.

51. Selle kohta märgin, et isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, saavad Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt alates üldtuntud 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon ( 25 ) tugineda isiklikule puutumusele ainult siis, kui see otsus mõjutab neid mingite neile eriomaste tunnuste või neid erinevalt kõigist teistest iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis seega eristab neid samamoodi nagu otsuse adressaati. ( 26 )

52. Samuti tuleneb kohtupraktikast, et riigiabi valdkonnas tuleb selle kindlakstegemisel, kas hagejal, kes ei ole otsuse adressaat, kuid vaidlustab komisjoni otsuse jätta ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud uurimismenetlus algatamata, on õigus hagi esitada, vahet teha kahel juhul.

53. Kui hageja püüab oma hagiga kaitsta oma ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke õigusi, piisab selleks, et teda vaidlusaluse otsuse adressaadiga sarnaselt eristada, lihtsalt sellest, et ta on asjasse puutuv isik ja määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti h tähenduses huvitatud pool, ning seetõttu tuleb selline tühistamishagi vastuvõetavaks tunnistada. ( 27 )

54. Kui aga hageja seab kahtluse alla abi hindamise kohta ELTL artikli 108 lõike 3 alusel (või ka ametliku uurimismenetluse tulemusel) tehtud otsuse põhjendatuse, siis ei piisa hagi vastuvõetavaks tunnistamiseks pelgalt asjaolust, et teda saab lugeda sama artikli lõike 2 tähenduses asjasse puutuvaks isikuks. Seega peab hageja sellisel juhul tõendama, et ta on eespool punktis 51 viidatud kohtuotsuse Plaumann tähenduses erilises olukorras. ( 28 )

55. Nagu vaidlustatud kohtuotsustest selgelt ilmneb, ( 29 ) väitsid apellandid Üldkohtus oma hagiavalduses nii seda, et vaidlusaluse otsuse osa, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, ei ole põhjendatud (oma hagiavalduse esimeses väites), kui ka seda, et nende ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke õigusi on rikutud, kuna komisjon rikkus oma kohustust algatada ametlik uurimismenetlus (hagiavalduse kolmandas väites). Üldkohus otsustas aga analüüsida neid väiteid koos, ( 30 ) ning lükkas need sisulisest aspektist tagasi, käsitlemata vastuvõetavuse küsimust, nagu on märgitud eespool punktides 40 ja 43.

56. Selles kontekstis tuleb apellantide hagide vastuvõetavuse hindamiseks esiteks kontrollida, kas neil on eespool punktis 51 viidatud kohtuotsuse Plaumann kohaselt õigus pöörduda kohtusse, et seada kahtluse alla vaidlusaluse otsuse selle osa põhjendatus, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid. Kui see peaks nii olema, siis tuleb teiseks kontrollida, kas eespool punktis 53 viidatud kohtupraktika kohaselt on neil vähemalt asjasse puutuvate isikutena õigus pöörduda kohtusse, et kaitsta oma ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke õigusi.

57. Mis puutub esiteks apellantide õigusse pöörduda kohtusse, et seada kahtluse alla vaidlusaluse otsuse selle osa põhjendatus, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, siis märgin, et Üldkohtus tuginesid apellandid selle tõendamiseks, et neil on vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks isiklik huvi, asjaolule, et mereveoettevõtjatena on nad püsiühenduse konkurendid ning et nad osalesid aktiivselt komisjoni esialgses uurimismenetluses. Samuti mainisid nad, et vaidlusalustest meetmetest tulenevat rahastamist kasutatakse, et kõrvaldada raudteeühendused (rööbasteede ja jaama) sadamatega, mille kaudu rongireisijad pääsevad nende parvlaevadele. Euroopa Kohtus väitsid nad ka, et on projekti kui terviku otsesed konkurendid.

58. Selle kohta märgin, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tunnistatakse komisjoni otsuse põhjendatuse kahtluse alla seadmise kontekstis isiklikult puudutatuks lisaks abisaajast ettevõtjale ka temaga konkureerivad ettevõtjad, kes on menetluses aktiivselt osalenud, eeldusel, et vaidlusaluse otsuse esemeks olev abi on nende turupositsiooni oluliselt kahjustanud. ( 31 )

59. Käesoleval juhul ei ole vaidlust, et kõnealustes hagiosades vaidlustatud meetmetest saab kasu Femern Landanlæg, kelle ülesanne on siseühenduste, sealhulgas siseraudteeühenduste rahastamine, ehitamine ja käitamine, nagu on märgitud eespool punktis 8. Isegi kui möönda, et vastupidi sellele, mida Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsustes, tuleb raudteetaristu käitamise ja majandamise turgu siseraudteeühenduste puhul pidada konkurentsile avatuks, ( 32 ) tuleb siiski nentida, et apellandid kui Fehmarni väinas tegutsevad mereveoettevõtjad ei ole kuidagi tõendanud, et nad tegutsevad samal turul, kus Femern Landanlæg, ja on seega tema konkurendid.

60. Selle kohta märgin, et Euroopa Kohtu praktikas käsitatakse seda üsna kitsalt. Euroopa Kohus on nimelt täpsustanud, et lihtsalt asjaolu, et akt võib teatud määral mõjutada asjaomasel turul esinevaid konkurentsisuhteid ja et asjaomane ettevõtja on selle akti adressaadiga teatud konkurentsisuhtes, ei ole üksi igatahes piisav selleks, et järeldada, et see akt seda ettevõtjat isiklikult puudutab. ( 33 )

61. Seda silmas pidades ei saa ei argumendiga, et kõnealustest meetmetest tulenevat rahastust kasutatakse raudteeühenduste kõrvaldamiseks, ega eespool punktis 57 nimetatud argumentidega projekti terviklikkuse kohta tõendada, et apellantide ja vaidlusaluste meetmete adressaadi ehk Femern Landanlægi vahel on otsene konkurentsisuhe.

62. Järgmiseks, mis puutub aktiivsesse osalemisse uurimise esialgses etapis, tuleneb kohtupraktikast, et menetluses osalemine ei ole konkurendi isikliku puutumuse tõendamiseks vajalik tingimus, vaid üksnes „tegur, mis omab tähtsust“. ( 34 )

63. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb minu hinnangul, et apellantidel ei ole õigust pöörduda kohtusse, et seada kahtluse alla vaidlusaluse otsuse Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid puudutava osa põhjendatust.

64. Teiseks tuleb siiski veel kontrollida, kas neil võib olla õigus pöörduda kohtusse, et kaitsta menetluslikke õigusi, mis võivad eespool punktis 53 viidatud kohtupraktika kohaselt nende kui „asjasse puutuvate isikute“ / „huvitatud poolte“ staatusest tuleneda.

65. Selle kohta märgin, et määruse nr 659/1999 artikli 1 punktis h, mis sisuliselt kordab Euroopa Kohtu praktikas juba välja töötatud määratlust, ( 35 ) on mõiste „huvitatud pool“ määratletud kui „mis tahes liikmesriik, isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti abi saaja, konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud“.

66. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei välista see määratlus, et ettevõtja, kes ei ole abisaaja otsene konkurent, kvalifitseeritakse huvitatud pooleks, kui ta väidab, et abi andmine võib tema huve kahjustada. ( 36 ) Kui abisaajaga konkureeriv ettevõtja kuulub vaieldamatult ELTL artikli 108 lõike 2 tähenduses „asjasse puutuvate isikute“ hulka, ( 37 ) siis üksuse, kes ei ole abisaaja konkurent, saab kvalifitseerida „asjasse puutuvaks isikuks“, kui ta tõendab, et abi andmine võib tema huve kahjustada, mis eeldab kohtupraktika kohaselt tõendamist, et meede ähvardab tema olukorda konkreetselt mõjutada. ( 38 )

67. Nii näiteks tunnistas Euroopa Kohus ettevõtja, kes ei olnud abisaaja otsene konkurent, kuid kellel oli oma tootmisprotsessis vaja sama toorainet, huvitatud pooleks, kui see ettevõtja väitis, et abi andmine võib tema huve kahjustada, ning tõendas piisavalt, et abi võib tema olukorda konkreetselt mõjutada. ( 39 )

68. Käesoleval juhul olen seisukohal, et kuigi apellantide argumendid, millele on viidatud eespool punktis 57, ei tõenda konkurentsisuhet Femern Landanlægiga, tõendavad need ometi piisavalt nii seda, et Femern Landanlægi kasuks meetmete võtmine võib apellantide huve kahjustada, kui ka seda, et need meetmed mõjutavad nende olukorda konkreetselt. Seega õigustavad need argumendid minu arvates apellantide tunnustamist asjasse puutuvate isikutena.

69. Neist kaalutlustest tulenevalt on apellantidel kui asjasse puutuvatel isikutel minu hinnangul õigus pöörduda kohtusse, et vaidlustada vaidlusaluse otsuse osa, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, kui nende hagide eesmärk on kaitsta nende ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke õigusi. Seevastu puudub neil õigus pöörduda kohtusse, et seada kahtluse alla vaidlusaluse otsuse selle osa põhjendatust. Nagu ma allpool põhjalikumalt selgitan, võtan neid järeldusi apellatsioonkaebuste analüüsimisel arvesse.

B. Apellatsioonkaebuste kaks esimest väidet

1. Sissejuhatavad märkused

70. Oma apellatsioonkaebuste kahes esimeses väites väidavad apellandid – keda toetavad NABU, FSS, Rederi, Trelleborg ja Aktionsbündnis –, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsustes õigusnorme, nimelt ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artikli 108 lõiget 2, kui ta järeldas, et komisjon ei rikkunud õigusnormi ega põrkunud tõsiste raskustega, leides, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed ei saa kahjustada konkurentsi ega liikmesriikidevahelist kaubandust, ning et seega ei kujuta need meetmed endast riigiabi.

71. Sissejuhatuseks tuleb esiteks märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule meetme riigiabiks kvalifitseerimiseks tõendada kõnealuse abi tegelikku mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja konkurentsi tegelikku moonutamist, vaid üksnes hinnata, kas abi võib seda kaubandust mõjutada ja konkurentsi kahjustada. ( 40 )

72. Teiseks ilmneb eespool punktides 49–69 esitatud analüüsist, et apellantidel on õigus pöörduda kohtusse, et vaidlustada vaidlusaluse otsuse osa, mis puudutab Femern Landanlægi kasuks võetud meetmeid, üksnes siis, kui nende hagide eesmärk on kaitsta nende ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke õigusi, mitte vaidlusaluse otsuse selle osa põhjendatust kahtluse alla seada.

73. Nagu on näha eespool punktist 55, käsitles Üldkohus praegusel juhul aga väiteid menetluslike õiguste rikkumise kohta ja vaidlusaluse otsuse vastava osa põhjendatuse kohta koos, tegelemata hagide vastuvõetavuse küsimusega. Üldkohtu sellisest valikust tuleneb, et apellandid on oma apellatsioonkaebustes seadnud kahtluse alla mõlema aspekti analüüsi.

74. Selle kohta tuleb aga märkida, et kohtupraktika kohaselt kritiseerib hageja, kes palub tühistada vastuväidete esitamata jätmise otsuse, peamiselt asjaolu, et komisjon tegi asjaomase abi kohta otsuse ilma ametlikku uurimismenetlust algatamata, rikkudes sellega tema menetluslikke õigusi. Oma tühistamisnõude rahuldamise saavutamiseks võib hageja esitada kõik väited, millega saab tõendada, et hinnates teavet ja asjaolusid, mis olid teatatud meetme uurimise esialgses etapis komisjoni käsutuses, oleks komisjonil pidanud tekkima kahtlused, kas meede on abi ja kas see sobib siseturuga kokku. Selliste argumentide kasutamise tõttu ei saa aga muutuda hagi ese ega vastuvõetavuse tingimused. Vastupidi, kahtluste esinemine selle suhtes, kas meede on abi ja sobib siseturuga kokku, ongi just see tõend, mille peab esitama, tõendamaks, et komisjon oleks pidanud algatama ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse. ( 41 )

75. Pealegi on Euroopa Kohus selgitanud, et vastuväidete esitamata jätmise otsuse õiguspärasus oleneb sellest, kas teatatud meetme uurimise esialgses etapis oleks komisjonil pidanud enda käsutuses olnud teabe ja tõendite hindamise põhjal objektiivselt tekkima kahtlusi abi kokkusobivuses siseturuga, kuna selliste kahtluste korral tuleb algatada ametlik uurimismenetlus, milles võivad osaleda viidatud määruse artikli 1 punktis h osutatud huvitatud pooled. Samad põhimõtted kehtivad ka juhul, kui komisjonil on kahtlusi, kas uuritav meede on üldse ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses abi. ( 42 )

76. Selles kontekstis näeb kohtupraktika ette, et kuna tõsiste raskuste kriteerium on objektiivne, ei tule selliste raskuste esinemist otsida mitte ainult komisjoni esialgse uurimise põhjal tehtud otsuse vastuvõtmise asjaoludest, vaid ka hinnangutest, millele komisjon tugines. ( 43 )

77. Kõigest sellest tuleneb, et arvestades eespool punktides 69 ja 72 tehtud järeldust, tuleb apellatsioonkaebuste kaht esimest väidet, milles apellandid väidavad ka, et Üldkohus rikkus õigusnorme seoses nende ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevate menetluslike õiguste rikkumisega, analüüsida üksnes sellest aspektist. Seevastu väited, millega seatakse kahtluse alla Üldkohtu analüüs vaidlusaluse otsuse vastava osa põhjendatuse kohta, on vastuvõetamatud. Eespool punktides 74–76 viidatud kohtupraktikat arvesse võttes võib ja tuleb Üldkohtu analüüsi hinnangute kohta, millest komisjon vaidlusaluses otsuses lähtus, siiski analüüsida ka selleks, et kontrollida, kas need hinnangud õigustavad järeldust, et uuritavate meetmete kvalifitseerimisel ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses abiks puuduvad tõsised raskused.

2. Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta analüüsis, kas Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed võivad konkurentsi kahjustada

78. Apellantide esimesed väited puudutavad vastavalt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkte 87–127 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkte 62–102 ning jagunevad neljaks osaks, mis vastavad neljale õigusnormi rikkumisele, mille Üldkohus väidetavalt toime pani.

a) Esimese väite esimene osa, mis puudutab projekti terviklikkust

1) Poolte argumentide kokkuvõte

79. Kummagi apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas kritiseerivad apellandid, keda toetavad nende toetuseks menetlusse astujad, seda vaidlustatud kohtuotsuste osa, ( 44 ) milles Üldkohus lükkas tagasi nende argumendi, et kuna püsiühendus ja siseühendused kujutavad endast terviklikku projekti ja kuna komisjon leidis, et Femerni kasuks püsiühenduse jaoks võetud meetmed võivad konkurentsi kahjustada, oleks ka Femern Landanlægi kasuks võetud siseraudteeühenduste jaoks mõeldud meetmete kohta pidanud leidma, et need võivad konkurentsi kahjustada.

80. Tuginedes 16. mai 2013. aasta otsusele komisjon vs. Ryanair (C‑615/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:310), ( 45 ) väidavad apellandid, et Üldkohtu arutluskäigu eeldus, et Femern Landanlægi tegevus piirdub siseühenduste majandamisega ega hõlma veoteenuste osutamist Fehmarni väinas, põhineb faktiliste asjaolude vääral õiguslikul kvalifitseerimisel. Projekti laadist ja eesmärkidest ilmneb nimelt, et püsiühendus ja siseühendused on ühe tervikliku projekti osad ning et siseühendused ehitatakse selleks, et Fehmarni väinas veoteenuseid osutada. Rahalisest vaatenurgast ei ole apellantide arvates vaidlust, et püsiühenduselt kogutavad teemaksud katavad ka siseühenduste kulud, kuna Femern on kohustatud Femern Landanlægile dividendi maksma. Praktilisest vaatenurgast sõltub püsiühendus siseühendustest ning ilma nendeta ei saaks Femern veoteenuseid osutada. Siseühendusi ei oleks omakorda ilma püsiühenduseta olemaski. Seega on siseühenduste jaoks võetud meetmed püsiühenduse jaoks vajalikud meetmed. Sellest järeldub, et kui Femerni kasuks võetud meetmed võivad konkurentsi kahjustada, võivad seda ka Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed. Lisaks on Üldkohus teinud ilmse vea, kui ta leidis, et kahel meetmel on eri eesmärk. ( 46 ) Tegelikult on neil sama eesmärk, nimelt võimaldada Femernil üle Fehmarni väina veoteenuseid osutada.

81. NABU, FSS ja Aktionsbündnis lisavad, et on õigusvastane jagada üks tervikprojekt kunstlikult mitmesse ossa, et takistada selle terviklikku hindamist riigiabina. NABU rõhutab lisaks, et püsiühendust ja siseühendusi tuleb käsitada ühe tervikprojektina ning mitte üksnes majanduslike, vaid ka keskkondlike omaduste tõttu. Rederi ja Aktionsbündnis märgivad, et siseraudteeühendused on hädavajalik taristu selleks, et üle Fehmarni väina raudteeveoteenuseid osutada, ning nende ehitamine aitab Femerni konkurentsiolukorda parandada. Sellest järeldub nende arvates, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmetel on ilmne mõju üle Fehmarni väina osutatavate veoteenuste turule.

82. Komisjon väidab, et kummagi apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa on vastuvõetamatu, kuna vastupidi kodukorra artikli 169 lõikele 2 ei ole apellandid viidanud neile vaidlustatud kohtuotsuste punktidele, milles Üldkohtu väärad järeldused asuvat. Muus osas ei nõustu komisjon apellantide ja nende nõuete toetuseks menetlusse astujate argumentide sisuga.

83. Taani Kuningriik väidab, et need argumendid on vastuvõetamatud, kuna esiteks kordavad need üksnes väidet, mille Üldkohus on juba tagasi lükanud, ja teiseks seavad need kahtluse alla Üldkohtu lahendatud faktiküsimused, ilma väitmata, et neid faktilisi asjaolusid oleks moonutatud. Muus osas ei nõustu Taani Kuningriik apellantide ja nende nõuete toetuseks menetlusse astujate argumentide sisuga.

2) Hinnang

84. Kummagi apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas kritiseerivad apellandid seda, et vaidlustatud kohtuotsustes lükati tagasi nende argumendid projekti terviklikkuse kohta. Üldkohtus väitsid nad sisuliselt, et selle terviklikkuse tõttu kaasneb tõdemusega, et Femerni kasuks võetud püsiühendust puudutavad meetmed võivad konkurentsi kahjustada, omamoodi „kõrvalmõjuna“ ( 47 ) see, et ka Femern Landanlægi kasuks siseraudteeühenduse jaoks võetud meetmed võivad konkurentsi kahjustada, eriti mis puutub Fehmarni väina veoteenustesse.

85. Sellega seoses tuleb meenutada, et Üldkohus vastas vaidlustatud kohtuotsustes sellele argumendile, leides, et ei ole võimalik järeldada, et Femern Landanlægi kasuks seoses siseraudteeühendustega võetud meetmed kujutavad endast riigiabi üksnes seetõttu, et need võeti sama projekti raames, milles nähti ette Femerni kasuks seoses püsiühendusega võetavad meetmed, ja et need viimased kvalifitseeriti riigiabiks. Üldkohtu sõnul on nimelt tegemist kahtede meetmetega, mis on küll sama projektiga seotud, kuid millel on eri eesmärgid ja abisaajad. ( 48 )

86. Kõigepealt tuleb käsitleda komisjoni ja Taani Kuningriigi argumente, mis seavad kõnealuste väiteosade vastuvõetavuse kahtluse alla põhjusel, et apellandid jätsid vaidlustatud kohtuotsuste asjasse puutuvatele punktidele viitamata ja kordasid lihtsalt väiteid, mille Üldkohus oli juba tagasi lükanud.

87. Selles suhtes ei jaga ma esiteks komisjoni seisukohta, et kodukorra artikli 169 lõikes 2 sätestatud tingimused ei ole täidetud. Oma apellatsioonkaebuste esimese väite esimeses osas viitasid apellandid nimelt sõnaselgelt vaidlustatud kohtuotsuste punktidele, millele nad soovivad oma argumentidega vastu vaielda, ( 49 ) ning on väljaspool kahtlust, et nende argumentidega soovitakse kahtluse alla seada Üldkohtu arutluskäiku, mis on neis punktides esitatud.

88. Teiseks märgin, et kuigi väide, mis seisneb lihtsalt Üldkohtule juba esitatud väidete ja argumentide kordamises, on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt vastuvõetamatu, ( 50 ) ei ole apellandid neis väiteosades – vastupidi sellele, mida väidab Taani Kuningriik – piirdunud siiski üksnes esimeses kohtuastmes esitatud argumendi kordamisega, vaid nad kritiseerivad arutluskäiku, mille põhjal Üldkohus selle argumendi vaidlustatud kohtuotsustes tagasi lükkas, ja seda, kuidas Üldkohus liidu õigust kohaldas. Selle suhtes meenutan, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt võivad esimeses astmes käsitletud õiguslikud küsimused apellatsioonimenetluses uuesti arutusele tulla, sest kui üks pool ei saaks oma apellatsioonkaebust põhjendada Üldkohtus juba kasutatud väidete ja argumentidega, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte. ( 51 )

89. Sisulisest küljest väidavad apellandid, et Üldkohtu arutluskäik vaidlustatud kohtuotsustes põhineb faktiliste asjaolude vääral õiguslikul kvalifitseerimisel, nimelt Femern Landanlægi tegevuse ulatuse küsimuses.

90. Selles suhtes olen esiteks seisukohal, et ei ole asjakohane viidata 16. mai 2013. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Ryanair (C‑615/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:310) punktile 32, milles käsitletud õigusnormid ei puutu käesolevates kohtuasjades asjasse ning milles tuvastati, et Üldkohus ei teinud kirja õiguslikul kvalifitseerimisel mingit viga. Igal juhul ei saa see viide kuidagi apellantide argumente kinnitada.

91. Teiseks olen seisukohal, et kuna apellantide osaväidet tuleb mõista nii, et sellega kritiseeritakse Üldkohtu järeldust, mille kohaselt Femern Landanlægi tegevus piirdub siseraudteeühendustel raudteetaristu käitamise ja majandamise turuga ega hõlma Fehmarni väina veoteenuste osutamist, siis isegi kui möönda, et Üldkohus tugines niisugusele järeldusele – mida minu arvates vaidlustatud kohtuotsuste vaidlusalustest punktidest ei ilmne –, tuleb see argument minu hinnangul vastuvõetamatuks tunnistada. Sisuliselt püütakse sellega nimelt paluda Euroopa Kohtult, et ta paneks kahtluse alla Üldkohtu tuvastatud faktilised asjaolud ja tema neile antud hinnangud – eriti mis puutub Femern Landanlægi tegevuse ulatusse –, ilma et kohtutoimiku dokumentidest ilmneks faktiliste asjaolude sisuline ebaõigsus või nende asjaolude moonutamine, ning väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole see apellatsioonimenetluses lubatud. ( 52 )

92. Apellantide argumendid projekti terviklikkuse ja selle kohta, et Femerni ning Femern Landanlægi kasuks võetud meetmetel on sama eesmärk, ei kinnita pealegi väidet, et Üldkohus tugines Femern Landanlægi tegevuse ulatuse osas faktiliste asjaolude väärale õiguslikule kvalifikatsioonile. Projekti rahalisest ja praktilisest terviklikkusest ega sellestki, kui peaks selguma, et Femerni ning Femern Landanlægi kasuks võetud meetmetel on sama eesmärk, ei järeldu nimelt kuidagi, et Femern Landanlægi tegevus hõlmaks veoteenuste pakkumist Fehmarni väinas.

93. Kolmandaks, isegi kui tõlgendades veidi pingutada ja möönda, et mõlema apellandi esimeses osaväites esitatud kriitikat tuleb mõista nii, et Üldkohus rikkus nende väitel õigusnormi, kuna ta ei tunnistanud projekti terviklikkusest tulenevat „kõrvalmõju“ ning jättis seega ekslikult tuvastamata, et kuna Femerni kasuks võetud meetmed võivad kahjustada konkurentsi Fehrmani väina veoteenuste turul, siis peab see nii olema ka Femern Landanlægi kasuks võetud meetmetega, ei saa seda argumenti minu arvates vastu võtta.

94. Nagu on märgitud eespool punktis 85, vastas Üldkohus sellele argumendile vaidlustatud kohtuotsustes – minu arvates õigusnorme rikkumata –, et kuna Femerni ja Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed, mis on küll sama projektiga seotud, on kaks eraldi abimeedet, millel mõlemal on oma kasusaaja, ese ja eesmärk, siis ei saa ühe sellise meetme abiks tunnistamisest tuleneda automaatselt – või Üldkohtu sõnastuses „üksnes sel põhjusel“ –, et ka teine meede osutub abiks.

95. Selle kohta tuleb märkida, et apellandid ei ole seadnud kahtluse alla asjaolu, et komisjon ja sellest tulenevalt ka Üldkohus käsitasid neid meetmeid kahe eraldi abimeetmena, kuigi need on seotud ühe ja sama tervikprojektiga. Nad ei väitnud ei Üldkohtule esitatud hagis ega Euroopa Kohtus, et kõnealuseid meetmeid oleks tulnud analüüsida koos või et nende alusel olevat antud ühtne riigiabi, mida oleks tulnud analüüsida ühe tervikuna. Nad ei eita ka Üldkohtu järeldust, et abisaajad on eri isikud, kuigi nende seotus on tuvastatud. ( 53 )

96. Ainult FSS ja vähem sõnaselgelt NABU väitsid oma vastustes Euroopa Kohtule, et projekti tuleb analüüsida tervikuna, jagamata seda kunstlikult kaheks. Märgin, et kumbki menetlusse astuja ei esitanud seda argumenti siiski Üldkohtus. Lisaks ei viidanud apellandid ega menetlusse astujad Üldkohtus selgelt ja otsesõnu veale, mis olevat tingitud sellest, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmete kui selliste mõju konkurentsile Fehmarni väina veoteenuste turul ei võetud arvesse ( 54 ).

97. Seoses sellega tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piirdub Euroopa Kohtu pädevus põhimõtteliselt Üldkohtus arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega ( 55 ). Seega ei saa Üldkohtule ette heita, nagu ta oleks rikkunud õigusnorme, sest ta ei võtnud arvesse väiteid, mida pooled talle ei esitanudki. Uued Üldkohtule esitamata argumendid tuleb seega apellatsioonimenetluses vastuvõetamatuks tunnistada. ( 56 )

98. Üldkohtus tuginesid apellandid projekti terviklikkusele eranditult üksnes selleks, et põhjendada oma argumenti teatava „automaatse kõrvalmõju“ ehk selle kohta, et kuna Femerni kasuks võetud meetmed võivad Fehmarni väinas osutatavate veoteenuste turul konkurentsi mõjutada, siis võivad sellist mõju avaldada ka Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed, mis on küll teistsugused, kuid sama projekti raames võetud. ( 57 ) Nagu on märgitud eespool punktis 94, ei rikkunud Üldkohus minu arvates sellele argumendile vastates mingeid õigusnorme. Pelgalt asjaolust, et sama projekti raames võeti vastu kaks eri meedet, millel on kummalgi eri kasusaaja ja eri eesmärk, ( 58 ) ning et üks neist on riigiabi, ei saa nimelt järeldada, et seega kujutavad mõlemad endast automaatselt riigiabi.

99. Järgmiseks, mis puutub apellantide argumentidesse projekti eesmärgi ning selle raames Femerni ja Femern Landanlægi kasuks võetud meetmete eesmärgi kohta, siis lisan – puhtalt ammendavuse huvides ning soovimata võtta seisukohta faktiküsimuste suhtes, mis jäävad apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu pädevusest välja –, et kuigi projekti kui terviku eesmärk on kahtlemata parandada reisijate- ja kaubaveo tingimusi Põhjamaade ja Kesk-Euroopa vahel, ( 59 ) ei ole siiski vaidlust selles, nagu väidab Taani Kuningriik, et kasutatakse siseraudteeühendusi piirkondlike raudteevedude jaoks püsiühenduse kasutamisest sõltumatult. Kuigi Femern Landanlægi kasuks võetud meetmete eesmärk langeb Femerni kasuks võetud meetmete eesmärgiga osaliselt kokku, sest siseühenduste rajamine võimaldab kasutada püsiühendust, on sellel järelikult mõnest aspektist siiski omad eripärad. Seega ei teinud Üldkohus mingit viga, kui ta leidis, et meetmetel on eri eesmärgid.

100. Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades olen seisukohal, et kummagi apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa tuleb tagasi lükata.

b) Esimese väite teine ja kolmas osa, mis puudutavad Taani raudteetaristu käitamise ja majandamise turu avatust de lege ja de facto

1) Poolte argumentide kokkuvõte

101. Kummagi apellatsioonkaebuse esimese väite teises ja kolmandas osas kritiseerivad apellandid, keda toetavad nende nõuete toetuseks menetlusse astujad, neid vaidlustatud kohtuotsuste osi, milles Üldkohus lükkas tagasi argumendid, et komisjoni järeldus, mille kohaselt ei ole ei Taani riikliku raudteevõrgu turul ega turu pärast konkurentsi, on ekslik. Apellantide arvates on raudteetaristu käitamise ja majandamise turg Taanis seevastu konkurentsile de lege ja de facto avatud. ( 60 )

102. Esimese väite teises osas väidavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et kuigi Taani raudteenormide konsolideeritud redaktsioon ( 61 ) lubab igal teatud nõuetele vastaval ettevõtjal saada Taanis raudteetaristu käitamiseks, majandamiseks ja hooldamiseks tegevusloa, ei tähenda see, et raudteetaristu käitamise ja majandamise turg oleks konkurentsile avatud. ( 62 ) Apellantide sõnul näitab sellise tegevusloa saamise võimalus, et Taanis on raudteetaristu käitamise ja majandamise turg konkurentsile de lege avatud vähemalt turu „pärast“ konkureerimise mõttes. Selles suhtes on oluline see, et ettevõtjal oleks võimalus ehitada omaenda taristu ja seda ise majandada või osutada teenuseid olemasoleval taristul, sealhulgas riiklikul.

103. Selline käsitus on apellantide hinnangul kooskõlas komisjoni enda väljendatud seisukohaga, et liidu õiguse kohaselt võib raudteetaristu käitamise ja majandamise turgu lugeda konkurentsile suletuks ainult siis, kui need tegevused kuuluvad sellise seadusliku monopoli alla, mis ei välista mitte ainult konkurentsi „turul“, vaid ka turu „pärast“. ( 63 )

104. Taani puhul see aga nende arvates nii ei ole. Nimelt ei ole Taanis ühelegi ettevõtjale antud raudteetaristu käitamise või majandamise ainuõigust ega seaduslikku monopoli. Vastupidi, Taani raudteenormistikus on ette nähtud eelmainitud tegevuslubade süsteem, mis lubab sõnaselgelt mis tahes ettevõtjatel tegeleda raudteevõrkude käitamise ja majandamisega tingimusel, et teatavad ohutusnõuded on täidetud. Esiteks tagab see tegevuslubade süsteem, et konkureerivad ettevõtjad saavad omavahel võistelda, kuna nad võivad ise loomulikuks monopoliks saada, kui nad taristu ehitavad. Nii oleks siseraudteeühenduste ehitamise rahastuse saajaks võinud välja valida ka muu ettevõtja kui Femern Landanlægi. Teiseks näitab see süsteem, et konkureerivad ettevõtjad saavad tegutseda teiste ettevõtjate loomulike monopolide raames. Nii võiks olla juhul, kui näiteks Femern Landanlæg või Banedanmark korraldaks siseraudteeühenduste taristu ehitamiseks või majandamiseks hanke.

105. Lisaks ilmneb 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsusest Arriva Italia jt (C‑385/18, EU:C:2019:1121, edaspidi „kohtuotsus Arriva Italia“) ja 29. juuli 2019. aasta kohtuotsusest Azienda Napoletana Mobilità (C‑659/17, EU:C:2019:633, edaspidi „kohtuotsus Azienda Napoletana Mobilità“), et otselepinguga ainuõiguse andmine ei välista Euroopa Kohtu hinnangul konkurentsi turu pärast nimelt siis, kui miski ei takista riigil raudteevõrkude käitamise ja majandamise hankeid korraldada.

106. Just nagu teisteski võrgutaristu kasutamist eeldavates majandussektorites, näiteks telekommunikatsiooni-, elektri- või gaasisektoris, kus turud on konkurentsile avatud lihtsalt seeläbi, et ettevõtjatel on võimalik võrgutaristute osades teenuseid osutada, nii tuleks ka Taani raudteetaristu majandamise turgu lugeda vähemalt turu „pärast“ konkureerimise osas liidu õiguse tähenduses konkurentsile avatuks, kuna Taani raudteetaristu majandamise õigusraamistik näeb ette olemasolevate raudteevõrkude (sealhulgas riikliku võrgu) käitamise ja majandamise tingimused.

107. Samadel põhjustel on apellantide arvates ekslik Üldkohtu arutluskäik, et Banedanmarkist eraldiseisvad ettevõtjad, kes on saanud eelnimetatud tegevusload, tegutsevad raudteevõrgu kohalikel osadel, mis kujutavad endast loomulikke monopole. ( 64 ) Pealegi ei ole vaidlustatud kohtuotsustes esitatud argumendid teiste liikmesriikide ettevõtjate kohta, kellel on tegevusluba, ( 65 ) ja raudteesektori liberaliseerimise mittekohustuslikkuse kohta ( 66 ) asjakohased, kuna Taani tegevuslubade süsteem näitab, et see turg on avatud ja liberaliseeritud.

108. Esimese väite kolmandas osas väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Taani raudteetaristu käitamise ja majandamise turg ei ole konkurentsile de facto avatud. Nimelt eiras Üldkohus oma arutluskäigus keskset aspekti, et seadusliku monopoli puudumisel ja tegevuslubade süsteemi korral, mis võimaldab mis tahes ettevõtjal raudteetaristut majandada, ei ole oluline, kus taristu asub või kes on selle omanik. Konkurentide olemasolu raudteevõrgu teatud osadel, mida vaidlustatud kohtuotsustes ka mööndakse, on lõplik tõend selle kohta, et turg on konkurentsile ka de facto avatud. Kuigi mõni võrguomanik võib otsustada selle võrgu osi ise majandada, ei muuda see kuidagi asjaolu, et turg on avatud konkurentsile just seetõttu, et ettevõtjad võivad konkureerida selle nimel, et saada loomuliku monopoli omanikuks, ehitades ise võrgu.

109. Viimaks väidavad apellandid, keda selles küsimuses toetab osa nende nõuete toetuseks menetlusse astujaid, et isegi kui peaks järeldatama, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed ei saa kahjustada konkurentsi raudteetaristu käitamise ja majandamise turul, on igatahes väljaspool kahtlust, et need meetmed kahjustavad konkurentsi eelneval (raudteetaristu ehitamiseks kasutatavate materjalide turg) ja järgneval turul (Taanis raudteeteenuste osutamise turg).

110. NABU, FSS, Rederi, Trelleborg ja Aktionsbündnis esitavad samasuguseid argumente kui apellandid.

111. Täpsemalt väidab NABU, et liidu õiguse kohaselt peab selleks, et turgu konkurentsile suletuks kvalifitseerida, olema mis tahes muul ettevõtjal õiguslikult keelatud asjaomasel turul konkureerida, ning Taanis sellist keeldu ei ole. Samamoodi rõhutavad Rederi, Aktionsbündnis ja Trelleborg, et komisjon ise on märkinud, et seaduslik monopol eksisteerib üksnes siis, kui konkreetse teenuse osutamine on seaduse või regulatiivmeetmetega reserveeritud ainsale teenuseosutajale ja teistel ettevõtjatel on selgelt keelatud sellist teenust pakkuda. ( 67 ) Rederi ja Aktionsbündnis väidavad, et käesoleval juhul ei kujuta Banedanmarkile raudteetaristu käitamiseks ja majandamiseks antud õigus endast ainuõigust, mida tõendab asjaolu, et teisedki nii Taani kui ka välismaised raudtee-ettevõtjad on saanud loa raudteetaristut majandada ning Taanis ei kehti mingit raudteetaristu majandamise õiguslikku keeldu. Rederi lisab, et isegi kui see õigus oleks ainuõigus, mida see ei ole, ei välista Taani õigus kuidagi konkurentsi turu „pärast“, kuna iga ettevõtja, kellel on Taanis tegutsemiseks luba, võiks osaleda hankemenetlustes ja konkureerida nii avaliku kui ka erasektori raudteetaristute käitamise ja majandamise pärast.

112. Lisaks väidavad Rederi ja Trelleborg, et Üldkohtu järeldus, et kohalikele omavalitsusüksustele kuuluvates võrkudes eraettevõtjate olemasolu ei tõenda konkurentsi olemasolu, võrdub väitmisega, nagu saaks turg olla konkurentsile avatud üksnes siis, kui ettevõtjad majandavad omavahel konkureerides riigile kuuluvat raudteetaristut. See ei ole siiski õige, võttes arvesse asjaolu, et kõnealused taristud ei kuulu mitte riigile, vaid Femern Landanlægile, ning et riigile kuuluv raudteevõrgu osa on munitsipaal- ja eraomandis olevate võrkudega täielikult lõimitud. Samuti on nii Rederi kui ka Trelleborg seisukohal, et Üldkohus ei võtnud arvesse potentsiaalset konkurentsi.

113. Kohtuistungil väitis Rederi, et isegi kui Taani seadus usaldab ühe raudteetaristu osa majandamise ühele ettevõtjale (Banedanmarkile), ei ole võimalik asuda seisukohale, et Taanis on raudteetaristu käitamise ja majandamise turg monopoliseeritud. Esiteks ei piisa kohtupraktika kohaselt konkurentsimoonutuse välistamiseks monopolist, mis hõlmab ainult ühe osa turust, ( 68 ) ja teiseks võivad Taanis sellel turul neid teenuseid pakkuda ja pakuvadki mitu eri ettevõtjat. Trelleborg lisab sellega seoses, et raudteevõrkude lõimituse tõttu piisab selleks, et kogu võrku saaks konkurentsile avatuks lugeda, sellest, et konkurentsile on avatud ainult üks võrgu osa.

114. FSS väidab, et tegevusloa saamise võimalusega, mis on avatud kõigile nii Taani kui ka välismaistele ettevõtjatele, kaasneb automaatselt, et on olemas konkurents turu „pärast“, kuna kõigil huvitatud ettevõtjatel on olnud õiguslikult lubatud lasta endaga sõlmida siseraudteeühenduste käitamise ja majandamise leping, millega kaasnevad rahastusmeetmed. Isegi kui igal raudteetaristul peaks olema loomuliku monopoli tunnused, ei tähendaks see niisiis, et taristuettevõtjad ei saaks konkureerida turu „pärast“. FSS väidab lisaks, et siseraudteeühenduste rahastamine avaldab raudteevedude konkurentsivõimele märgatavat mõju ning seda teiste transpordiliikide, nagu maantee-, lennu- või merevedude kahjuks.

115. Komisjon väidab esmalt, et esimese väite teine osa on vastuvõetamatu. Nimelt ei ole vaidlustatud kohtuotsustes kuskil järeldatud, et Taani raudteetaristu käitamise ja majandamise turg ei ole konkurentsile de lege avatud. Sellise järelduse vastu esitatud väide on seega vastuvõetamatu. Lisaks on komisjon seisukohal, et sarnaselt esimesele väiteosale tuleb ka esimese väite kolmas osa vastuvõetamatuks tunnistada, kuna see ei vasta eespool punktis 82 viidatud kodukorra artikli 169 lõike 2 nõuetele. Muus osas ei nõustu komisjon apellantide ja nende nõuete toetuseks menetlusse astujate argumentide sisuga.

116. Taani Kuningriik väidab, et nii esimese väite teine kui ka kolmas osa on vastuvõetamatud, kuna need piirduvad esimeses kohtuastmes Üldkohtule esitatud väidete kordamisega. Muus osas ei nõustu Taani valitsus apellantide ja nende nõuete toetuseks menetlusse astujate argumentide sisuga.

2) Hinnang

117. Esimese väite teises ja kolmandas osas kritiseerivad apellandid, keda toetavad nende nõuete toetuseks menetlusse astujad, vaidlustatud kohtuotsuste neid osi, milles Üldkohus lükkas tagasi nende argumendid selle kohta, et Taani raudteetaristu käitamise ja majandamise turg on konkurentsile de lege ja de facto avatud.

i) Üldkohtu arutluskäigu lühikokkuvõte

118. Seoses sellega tuleb meenutada, et vaidlustatud kohtuotsustes leidis Üldkohus esiteks, et Taani seaduse sätetest, millele hagejad tuginesid, ( 69 ) ei tulene, et raudteetaristu käitamine ja majandamine oleks konkurentsile avatud, ning raudteetaristu majandamiseks tegevusloa saamise võimalus ei tähenda, et oleks olemas konkurents Taani riikliku raudteevõrgu, sealhulgas siseraudteeühenduste käitamise ja majandamise „turul“ või selle „pärast“. ( 70 ) Üldkohtu hinnangul ei ole asjaolu, et mõningad selle tegevusloa saanud ettevõtjad võivad tegutseda raudteevõrgu nendel osadel, mis on riiklikust raudteevõrgust eraldiseisvad loomulikud monopolid, piisav selle tõendamiseks, et see riiklik võrk, mida majandab seadusliku monopoli korras Banedanmark, on konkurentsile avatud. Sama kehtib ka siseraudteeühenduste – sealhulgas Banedanmarkile juba kuuluvate olemasolevate taristute laiendamise ja täiustamise – kohta, mis hakkavad pärast projekti teostamist kuuluma ühiselt Banedanmarkile ja Femern Landanlægile ( 71 ) ja jäävad endiselt olemasoleva riikliku võrgu lahutamatuks osaks ( 72 ).

119. Teiseks leidis Üldkohus, et asjaolu, et on olemas kohalikke võrke – mis on riiklikust raudteetaristust, sealhulgas siseraudteeühendustest eraldiseisvad loomulikud monopolid –, mida majandavad muud ettevõtjad kui Banedanmark, ei näita, et ka siseraudteeühenduste majandajad leitaks konkursi teel, ega ka seda, et Femern Landanlæg tegutseks konkurentsile avatud turgudel. ( 73 )

ii) Vastuvõetavus ja Üldkohtu tuvastatud faktilised asjaolud

120. Enne, kui osaväiteid, mille apellandid ja menetlusse astujad Üldkohtu selle arutluskäigu vastu esitasid, sisuliselt analüüsida, tuleb komisjoni ja Taani Kuningriigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväited tagasi lükata. Seoses sellega viitan eespool punktides 87 ja 88 märgitule, olles seisukohal, et samadel põhjustel vastavad kodukorra artikli 169 lõikes 2 ette nähtud nõuetele ka esimese väite teine ja kolmas osa ning need ei piirdu üksnes esimeses kohtuastmes esitatud argumentide kordamisega.

121. Mis puutub vastuvõetamatuse vastuväitesse, milles komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsustes ei ole kuskil järeldatud, et Taanis ei ole raudteetaristu käitamise ja majandamise turg konkurentsile de lege avatud, tuleb ka see minu arvates tagasi lükata. Nimelt, kuigi on tõsi, et vaidlustatud kohtuotsustes ei teinud Üldkohus otsesõnu sellist järeldust, lükkas ta siiski kaheldamatult tagasi apellantide argumendid, milles nad väitsid, et kõnealune turg on de lege avatud, ning seda on näha ka esimese vaidlustatud kohtuotsuse 2. jao punkti 108 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkti 83 pealkirjast. Oma esimese väite teises osas kritiseerivad apellandid apellatsiooniastmes Üldkohtu arutluskäiku, mis on esitatud selles vaidlustatud kohtuotsuste jaos. Järelikult on need väiteosad vastuvõetavad.

122. Järgmiseks tuleb samuti vastuvõetavuse kohta meenutada, et nagu on juba märgitud eespool punktis 91, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui Üldkohus on faktilised asjaolud tuvastanud või neid hinnanud, on Euroopa Kohus ELTL artikli 256 kohaselt üksnes pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. Faktilistele asjaoludele antud hinnang, näiteks Üldkohtu hinnangud liikmesriigi õigusele, ei ole seega õigusküsimus, mis alluks sellisena Euroopa Kohtu kontrollile, välja arvatud juhul, kui Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud. ( 74 )

123. Euroopa Kohus on oma väljakujunenud kohtupraktikas sellest järeldanud, et kui kõne all on Üldkohtu antud tõlgendus liikmesriigi õigusele, on Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses pädev üksnes kontrollima, kas liikmesriigi õigust on moonutatud, mis peab selgelt ilmnema toimikumaterjalidest. ( 75 )

124. Selle kohta märgin ma, et vaidlustatud kohtuotsustes tuvastas Üldkohus hulga faktilisi asjaolusid, mille põhjal ta tegi oma järeldused ning mida ei saa kahes eelmises punktis viidatud kohtupraktika kohaselt apellatsioonimenetluses kahtluse alla seada.

125. Esiteks tuvastas Üldkohus faktilise asjaolu, et Taanis on Banedanmarkile antud seaduslik monopol riikliku raudteetaristu üle ( 76 ) ning et Taani raudteeseaduse ( 77 ) kohaselt vastutab Banedanmark riigi raudteetaristu ja siseraudteeühenduste majandamise eest ( 78 ).

126. Teiseks tuvastas Üldkohus faktilise asjaolu, et juba Banedanmarkile kuuluv Ringstedi ja Rødby vaheline liin, ( 79 ) mille laiendamis- ja täiustamistöid hakatakse tegema, on nii praegu kui ka edaspidi olemasoleva riikliku võrgu lahutamatu osa ning seda majandab riikliku raudteevõrgu kui terviku suhtes kehtivate eeskirjade kohaselt endiselt Banedanmark. ( 80 )

127. Kolmandaks tõlgendas Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 109 jj ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84 jj neid Taani raudteenormistiku sätteid, mis käsitlevad raudteetaristu käitamise ja majandamise loa andmist. ( 81 )

128. Seega tuleb küsimust, kas apellantide ja nende nõuete toetuseks menetlusse astujate väited ja argumendid seavad kahtluse alla nende kritiseeritava arutluskäigu, mida Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsustes kasutanud, analüüsida lähtuvalt neist tuvastatud faktilistest asjaoludest.

129. Selle kohta tuleb kõigepealt märkida, et apellantide esitatud argumendid põhinevad suuresti eeldusel, mida on nende kirjalikes seisukohtades sõnaselgelt mitu korda korratud ja mille kohaselt Taanis ei kuulu raudteetaristu üldiselt võttes seaduslikku monopoli alla. Eespool punktides 122 ja 123 viidatud kohtupraktikat silmas pidades on siiski selge, et riikliku raudteetaristu puhul on see eeldus vastuolus eespool punktis 125 mainitud Üldkohtu tuvastatud faktilise asjaoluga, mistõttu sellel eeldusel põhinevad argumendid tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

130. Selle kohta tuleb ka märkida, et apellandid ei ole oma apellatsioonkaebustes kordagi väitnud, et Üldkohus oleks selles küsimuses faktilisi asjaolusid moonutanud. Nad ei ole väitnud midagi, mis viitaks sellele, et Üldkohus moonutas Taani õigust, kui ta tuvastas vaidlustatud kohtuotsustes, et Banedanmarkil on riikliku raudteetaristu suhtes seaduslik monopol. ( 82 )

131. Oma repliikides täpsustasid apellandid nende väiteosade ulatust, mis puudutasid seda, kuidas Üldkohus Taani õigust tõlgendas. Nende väiteosadega soovitakse väita, et Üldkohus on tuvastatud faktiliste asjaolude tagajärgede (ehk liikmesriigi õiguse tõlgenduse) õiguslikul kvalifitseerimisel vea teinud. Olenemata asjaolust, et minu arvates on selline väide sisuliselt sama, mis seada kahtluse alla tõlgendus, mille Üldkohus on liikmesriigi õigusele andnud, ning nagu juba öeldud, on seega vastuvõetamatu, olen ma nii või teisiti seisukohal, et kui Üldkohus – nagu muide ka komisjon vaidlusaluses otsuses – määras kindlaks õiguslikud tagajärjed, mis tulenevad sellest, et Banedanmarkil on riikliku raudteetaristu üle seaduslik monopol, ei rikkunud ta mingeid õigusnorme. Nimelt tuleneb selle seadusliku monopoli olemasolust, et riigi raudteetaristu käitamist ja majandamist ei saa pidada konkurentsile de lege ega de facto avatud tegevuseks, kuna selle monopoli olemasolu tõttu ei ole ühelgi ettevõtjal peale Banedanmarki õiguslikult võimalik selle raudteetaristu käitamise ja majandamise teenuseid pakkuda.

132. Järgmiseks, mis puutub Üldkohtu tuvastatud asjaolusse, mida on mainitud eespool punktis 126, nimelt et siseraudteeühendused on osa riiklikust raudteevõrgust, märgin, et apellandid piirdusid oma apellatsioonkaebustes väitmisega, et nende kaalutlused raudteetaristu käitamise ja majandamise turu de lege avatuse kohta puudutavad ka seda küsimust. ( 83 ) Nad ei ole selle kohta aga esitanud ühtegi konkreetset argumenti ega tuginenud ka faktiliste asjaolude moonutamisele. Selline väide, millele ei ole lisatud vähimatki, isegi mitte kokkuvõtlikku ülevaadet argumentidest, mis seda põhjendaksid, on minu arvates vastuvõetamatu. Lisaks on see vastuvõetamatu ka osas, milles see on suunatud Üldkohtu tuvastatud faktiliste asjaolude vastu.

133. Viimaks tuleb märkida, et väiteosi, milles apellandid ja osa menetlusse astujaid väidavad, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed võivad igal juhul kahjustada konkurentsi raudteetaristu käitamise ja majandamise turule eelnevatel ja järgnevatel turgudel, ei esitatud Üldkohtus. Seega on tegemist uute väidetega, mis on eespool punktis 97 viidatud kohtupraktika kohaselt apellatsioonimenetluses vastuvõetamatud. Samadel põhjustel pean vastuvõetamatuks FSSi argumenti, mis puudutab siseraudteeühenduste rahastamise mõju raudteevedude konkurentsivõimele teiste transpordiliikide kahjuks.

iii) Sisulised küsimused

134. Sisuliselt tuleb kõigepealt käsitleda mõningaid argumente, mis puudutavad Üldkohtu tuvastatud asjaolu, et Banedanmarkil on seaduslik monopol, ning on vastuvõetavad, kuna neis on tõstatatud õigusküsimusi.

135. Ma pean esiteks silmas argumente, millega apellandid ja osa nende nõuete toetuseks menetlusse astujaid väidavad, et Üldkohus on teinud vea, kuna nende arvates saab liidu õiguses seadusliku monopoli tuvastada üksnes siis, kui seadus või määrus lubab konkreetset teenust osutada ainult ühel teenuseosutajal ja kõigil teistel ettevõtjatel on selgelt keelatud sellist teenust osutada, mis ei ole nii aga Taanis, kus sellist keeldu ei ole. Oma argumentide kinnituseks viitavad apellandid ja need menetlusse astujad teatise riigiabi mõiste kohta punktile 188 ja komisjoni dokumendile „Infrastructure Analytical Grid for Railway, Metro and Local Transport Infrastructure“. ( 84 )

136. Märgin selle kohta esmalt, et kohtupraktika kohaselt ei ole need kaks dokumenti Euroopa Kohtule liidu õiguse tõlgendamisel kuidagi siduvad. ( 85 )

137. Teiseks olen seisukohal, et seda, kas konkreetsel turul eksisteerib liidu õiguse tähenduses seaduslik monopol, tuleb analüüsida iga kord eraldi, võttes esiteks arvesse asjaomast turgu ja selle eripära ning teiseks kõnealuse liikmesriigi õiguslikku raamistikku.

138. Nagu on märgitud eespool punktides 125 ja 126, tuvastas Üldkohus, et Taani õigusnormide kohaselt vastutab Banedanmark riikliku raudteetaristu majandamise eest, kusjuures selle taristu alla kuuluvad nii praegu kui ka edaspidi siseraudteeühendused. Tuvastatust tuleneb, et kui Taani Kuningriik ei otsusta oma õigusnorme muuta ja avada praeguses seisus Banedanmarkile usaldatud ülesandeid konkurentsile, korraldades hankemenetlusi, ei saa riikliku raudteetaristu käitamise ja majandamise teenuseid pakkuda ega osutada ükski ettevõtja peale Banedanmarki. Järelikult ei ole selle taristu suhtes mingit seaduslikku konkurentsi, ei sellel „turul“ ega selle „pärast“. Lisaks ei ole vaidlust selles, et nagu märkis ka Üldkohus, ei ole liidu õigus pannud liikmesriikidele kohustust sellise taristu käitamist ja majandamist konkurentsile avada. ( 86 ) Sellises olukorras ei saa minu arvates Üldkohtule ette heita, et ta oleks liidu õigust rikkunud, kui ta tuvastas seadusliku monopoli olemasolu, mis välistab konkurentsi riikliku raudteetaristu käitamise ja majandamise pärast Taanis.

139. Teiseks tuleb käsitleda argumenti, millega apellandid väitsid, et vaidlustatud kohtuotsused on vastuolus kohtupraktikaga, mis tuleneb Euroopa Kohtu otsustest kohtuasjades Arriva Italia ja Azienda Napoletana Mobilità. ( 87 )

140. Selle kohta märgin, et kohtuotsus Arriva Italia puudutas eelotsusetaotlust, millega Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) küsis Euroopa Kohtult muu hulgas, kas rahasumma eraldamine suurtes finantsraskustes olevale avalikele raudtee‑ettevõtjale, kellel oli Apuulia maakonnaga sõlmitud lepingu alusel ainuõigus kohalikku raudteetaristut majandada ja hooldada ning reisijatele avalikke raudteeveoteenuseid osutada, kujutab endast ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi. ( 88 )

141. Nõude kohta, et kõnealune meede peab ähvardama kahjustada konkurentsitingimusi, väideti Euroopa Kohtus, et need ülesanded on kõnealusele ettevõtjale usaldatud Itaalia õiguse kohaselt seadusliku monopolina, mis välistab asjaomasel turul konkurentsi. ( 89 ) Viidates teatise riigiabi mõiste kohta punkti 188 alapunktile b, lükkas Euroopa Kohus selle argumendi siiski tagasi.

142. Euroopa Kohus otsustas selle kohta, et sellise moonutuse välistamiseks niisugustel asjaoludel on vaja, et seadusjärgne monopol ei välistaks mitte ainult konkurentsi turul, vaid ka turu pärast, välistades mis tahes võimalikul konkurendil võimaluse muutuda kõnealuse teenuse ainupakkujaks. ( 90 ) Edasi leidis ta, et selle tuvastamiseks, kas tegemist on turuga, mille puhul konkurents oli välistatud, oleks vaja tõendada, et Apuulia maakond pidi seadustes või määrustes sätestatud meetmetega tellima selle taristu majandamise ning reisijate raudteeveoteenuste osutamise ainuisikuliselt sellelt ettevõtjalt, seda aga Euroopa Kohtu käsutuses olevast kohtutoimikust ei ilmnenud. ( 91 )

143. Käesolevas kohtuasjas tuleb siiski märkida, et siseraudteeühendused kujutavad endast raudteetaristut, mis, nagu Üldkohus on juba tuvastanud ja nagu on mainitud eespool punktis 126, oli juba enne projekti elluviimist osa riiklikust raudteetaristust, mida majandab eelmainitud seadusliku monopoli alusel Banedanmark ja mis jääb ka pärast projekti elluviimist selle taristu osaks. Neil asjaoludel paistab erinevalt kohtuotsusest Arriva Italia seega olevat õiguslikult välistatud, et käesoleval juhul saaks kõnealuse raudteetaristu majandamise usaldada mõnele muule ettevõtjale kui Banedanmark.

144. Samamoodi erineb käesolev asi juhtumist, mida analüüsiti eelviidatud kohtuotsuses Azienda Napoletana Mobilità, mis puudutas kohaliku ühistransporditeenuse osutamist.

145. Kolmandaks, Rederi argumenti, et olukorras, kus raudteetaristu käitamise ja majandamise teenuseid võivad pakkuda ja tegelikult pakuvadki mitu ettevõtjat, ei piisa seadusliku monopoli andmisest raudteetaristu üheainsa osa suhtes järelduse tegemiseks, et turg on monopoliseeritud ja konkurents seega välistatud, ei saa minu arvates vastu võtta. Nimelt, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsustes muu hulgas märkis, ( 92 ) on eri raudteevõrgud, millel Taanis tegevusloa saanud eelmainitud ettevõtjad tegutsevad, riiklikust raudteetaristust eraldi ning kujutavad endast iseseisvaid loomulikke monopole, ja seda sõltumata Trelleborgi rõhutatud asjaolust, et need võrgud on riikliku raudteetaristuga seotud. Sellest järeldub, et asjaolu, et on olemas ettevõtjaid, kes pakuvad nende taristute käitamise ja majandamise teenuseid, ei tähenda sugugi, et riikliku raudteevõrgu käitamine ja majandamine oleks konkurentsile avatud ning et seega saaksid selle taristu rahastamise meetmed konkurentsi kahjustada.

146. Järelikult, kuigi on tõsi, et 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsuse Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51) kohaselt võib riigiabi kahjustada konkurentsi isegi siis, kui asjaomane turg on konkurentsile avatud vaid osaliselt, ( 93 ) ei ole see põhimõte käesoleval juhul siiski kohaldatav. Märgin seoses sellega, et pealegi ei puudutanud see kohtuotsus raudteesektorit ega muid majandussektoreid, mis eeldavad võrgutaristu kasutamist, vaid olukorda, kus toetusi anti enne algul konkurentsile suletud turu liberaliseerimist.

147. Neljandaks, mis puutub apellantide ja nende toetuseks menetlusse astujate eri argumentidesse, mille kohaselt Taani seadusega ette nähtud tegevuslubade süsteem näitab, et Taanis on raudteetaristu käitamise ja majandamise turg konkurentsile de lege avatud vähemalt turu „pärast“ konkureerimise mõttes, siis lähtuvad kõik need argumendid eeldusest, et Banedanmarkil ei ole riikliku raudteevõrgu, sealhulgas siseraudteeühenduste üle seaduslikku monopoli. See eeldus on vastuolus Üldkohtu tuvastatud faktilise asjaoluga, mida on mainitud eespool punktis 125.

148. Täpsemalt ei ole argumendis, mille kohaselt ei ole tegevuslubade süsteemi arvestades välistatud, et ettevõtjad võivad ehitada omaenda taristu ja saada ise loomuliku monopoli või majandada konkurentsisüsteemi raames kellegi teise taristut, võetud arvesse asjaolu, et siseraudteeühendused olid juba enne olemas ja kuulusid siis ning kuuluvad ka edaspidi riigi raudteevõrku, kus Banedanmark tegutseb eelmainitud seadusliku monopoli alusel, ning et siseraudteeühenduste ehitustöödega, mis olid küll väga mahukad, laiendati ja täiustati juba olemasolevaid liine, mis kuuluvad Banedanmarki eelmainitud monopoli alla. Selle monopoli olemasolu, mille Üldkohus on faktiliselt tuvastanud, välistab seega võimaluse, et nende liinide käitamise ja majandamise saaks usaldada teistele isikutele.

149. Pealegi ei kinnita miski argumenti, et iga ettevõtja, kellel on Taani tegevusluba, võiks osaleda riigi raudteetaristu käitamise ja majandamise riigihankemenetlustes. Samamoodi ei kinnita miski väidet, et selle tegevuslubade süsteemi kohaselt võiksid eelmainitud seadusliku monopoli alla kuuluva riikliku raudteetaristu osi ehitada või majandada ka muud ettevõtjad kui Banedanmark.

150. Mis puutub Rederi argumenti, milles ta rõhutab, et siseraudteeühendused ei kuulu mitte riigile, vaid Femern Landanlægile, siis märgin, et kuigi on tõsi, et nagu nähtub eespool punktist 9, kuulub see taristu pärast projekti elluviimist 80% ulatuses Femern Landanlægile ja 20% ulatuses Banedanmarkile, tuleb siiski pidada tuvastatuks, ( 94 ) et siseraudteeühendused kuuluvad sellesse riiklikku võrku, mida majandab monopoolselt Banedanmark, nagu Üldkohus faktiliselt tuvastas. Asjaolu, et riigi võrk on lõimitud munitsipaal- ja eraomandis olevate võrkudega, ei tundu selle argumendi seisukohalt oluline olevat.

151. Viiendaks, mis puutub argumentidesse, mille apellandid on esitanud analoogia alusel teiste majandussektoritega, mis eeldavad võrgutaristu kasutamist, näiteks telekommunikatsiooni-, elektri- või gaasisektoriga, märgin kõigepealt, et need puudutavad teenuste osutamist võrgus, mitte võrgu enda majandamist, ega ole seega minu arvates asjakohased. Lisaks tuleneb eeltoodud kaalutlustest, et Üldkohus ei eksinud, leides, et Banedanmarki seadusliku monopoli tõttu ei ole riikliku raudteevõrgu majandamine Taanis liberaliseeritud. Seda järeldust ei saa kahtluse alla seada ükski analoogia teistes majandussektorites kehtiva õigusliku süsteemiga.

152. Viimaks tuleneb eeltoodud kaalutlustest, et apellantide ja menetlusse astujate argumendid konkurentsi väidetava de facto olemasolu kohta tuleb samuti tagasi lükata. Nimelt rajanevad ka need argumendid eeldusel, et Taanis Banedanmarkil seaduslikku monopoli ei ole. Nagu juba öeldud, on see eeldus vastuolus eespool punktis 125 nimetatud Üldkohtu tuvastatud faktilise asjaoluga, mille kohaselt on olemas seaduslik monopol riigi raudteetaristu üle, mille käitamine ja majandamine ei saa seega konkurentsile alluda, vaatamata hagejate viidatud tegevuslubade süsteemile.

153. Eeltoodud analüüsi põhjal olen seisukohal, et ka esimese väite teine ja kolmas osa tuleb tagasi lükata.

c) Esimese väite neljas osa, mis puudutab küsimust, kas raudteetaristu ehitamine ja hooldamine on midagi muud kui selle käitamine ja majandamine

1) Poolte argumentide kokkuvõte

154. Apellatsioonkaebuste esimese väite neljandas osas kritiseerivad apellandid, keda toetavad nende nõuete toetuseks menetlusse astujad, vaidlustatud kohtuotsuste osi, ( 95 ) milles Üldkohus lükkas tagasi argumendid, millega nad väitsid, et raudteevõrgu ehitamine ja hooldamine, mis on konkurentsile avatud, kuuluvad raudteetaristu käitamise mõistega hõlmatud tegevuste hulka, ( 96 ) mis on ehitusseadusega ( 97 ) antud ülesandeks Femern Landanlægile.

155. Esiteks väidavad apellandid, et kuna Taani raudteenormistikus ette nähtud tegevuslubade süsteem, millele on viidatud eespool punktis 102, hõlmab vahet tegemata raudteevõrgu ehitamist, käitamist ja hooldamist, on ilmne, et kõik need tegevused on Taanis liidu õiguse mõttes konkurentsile avatud.

156. Teiseks väidavad apellandid, et Üldkohtu järeldus, et raudteetaristu majandamine ja hooldamine kujutavad endast kaht eraldiseisvat turgu, on vastuolus direktiivi 2012/34 artikli 3 punktiga 2 ja artikli 7 lõikega 1 ( 98 ) nende koostoimes. Nimelt nähtub direktiivi 2012/34 artikli 3 punktist 2, et raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja ametlikud ülesanded hõlmavad nii raudteeinfrastruktuuri majandamist kui ka hooldamist, mis näitab apellantide arvates, et mõlemad tegevused kuuluvad samale turule. Seda järeldust kinnitab nende väitel direktiivi 2012/34 artikli 7 lõige 1, millest tuleneb, et selle kindlakstegemisel, kas majandamine on hooldamisest eraldiseisev või mitte, ei oma põhiülesannete ja muude ülesannete eristamine tähtsust. Igal juhul ilmneb „infrastruktuuri-ettevõtja“ mõiste legaaldefinitsioonist Taani õiguses, et need ettevõtjad tegelevad nii majandamise kui ka hooldamisega. Lisaks ei selgitanud Üldkohus põhjust, miks ta järeldas, et raudteetaristu ehitamine ja hooldamine ning selle käitamine ja majandamine kujutavad endast kaht eraldi turgu.

157. Kolmandaks väidavad apellandid, et Üldkohus eksis järeldades, et tema viidatud Taani õigusnormidest ilmneb, et Femern Landanlægil ei olnud võimalik tegutseda võrgu ehitamise ja hooldamise alal, konkureerides teiste ettevõtjatega. ( 99 ) Ehitusseadusest selgub nimelt, et Femern Landanlægil on lubatud ehitada täpselt samamoodi nagu Femernil. Seega on Üldkohus nende arvates tõendeid moonutanud.

158. Apellantide toetuseks menetlusse astujad toetavad nende esitatud argumente. Rederi ja Trelleborg lisavad, et vastupidi Üldkohtu seisukohale ei ole määrusega nr 1222 Banedanmarki ülesannete ja volituste kohta ( 100 ) Banedanmarkile usaldatud vastutus mitte avalike, vaid ainult riigi raudteetaristute ehitamise, täiustamise ja hooldamise eest. Ehitusseadus on lex specialis, mis asendab selle määruse sätted, andes Femern Landanlægile õiguse ehitada ja majandada siseraudteeühendusi. Femern Landanlæg on nende arvates vähemalt potentsiaalselt teiste raudteetaristuettevõtjate konkurent.

159. Komisjon ja Taani Kuningriik ei nõustu apellantide ja menetlusse astujate argumentide sisuga.

2) Hinnang

160. Esmalt tuleb märkida, et Üldkohus kinnitas vaidlustatud kohtuotsustes, et poolte vahel ei ole vaidlust selles, et nii raudteetaristute ehitamise kui ka hooldamise turg on konkurentsile avatud. Ta leidis siiski, et need turud on kitsas tähenduses raudteetaristu käitamise ja majandamise turust eraldiseisvad ning et neil turgudel Femern Landanlæg ei tegutse.

161. Järgmiseks leidis Üldkohus, et püsiühenduse planeerimisseadusest, ( 101 ) ehitusseadusest, Femern Landanlægi põhikirjast ning määrusest nr 1222 Banedanmarki ülesannete ja volituste kohta ilmneb, et kuigi need õigusnormid annavad Femern Landanlægile vastutuse siseraudteeühenduste ehitamise ja käitamise eest, ei saa see äriühing tegutseda võrgu ehitamise ja hooldamise alal, konkureerides teiste ettevõtjatega. Neist kaalutlustest järeldas Üldkohus, et sõltumata küsimusest, kas taristu hooldamine kuulub tehniliselt selle käitamise või majandamise alla, ei tegele Femern Landanlæg otse ei selle tegevuse ega ehitamisega ning teiseks ei hõlma vaidlusaluse otsuse viited raudteevõrgu käitamisele ja majandamisele selle ehitamist ja hooldamist.

162. Mis sellesse puutub, siis esiteks märgin apellantide argumendi kohta, mis puudutab Taani raudteenormistikus ette nähtud tegevuslubade süsteemi, et argument põhineb eeldusel, mille kohaselt avas see süsteem raudteetaristu käitamise ja majandamise turu Taanis konkurentsile. See eeldus on eespool punktides 124–153 esimese väite teise ja kolmanda osa analüüsi raames siseraudteeühenduste osas ümber lükatud. Seega ei saa seda argumenti vastu võtta.

163. Teiseks tuleb minu arvates tagasi lükata ka apellantide esitatud argument, et Üldkohtu järeldus, et raudteevõrgu ehitamise ja hooldamise turg on raudteetaristu käitamise ja majandamise turust eraldiseisvad, on vastuolus direktiivi 2012/34 eri sätetega.

164. Märgin selle kohta kõigepealt, et tõsiasi, et ettevõtjale kui direktiivi 2012/34 artikli 3 punkti 2 tähenduses „raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale“ võib anda mitmesuguseid ülesandeid, ei tähenda sugugi, et neid ülesandeid tuleb tingimata käsitada asjaomase tervikturu osadena. Sama ettevõtja võib väga hästi tegutseda mitmel eri asjaomasel turul. Pealegi nähtub selle sätte viimasest lausest endast, et seal nimetatud ülesandeid võib usaldada eri ettevõtjatele. Samast vaatenurgast lähtudes ei kinnita see, mida on direktiivi 2012/34 artikli 7 lõikes 1 sätestatud põhiülesannete kohta, kuidagi seisukohta, et kõnealused ülesanded on asjaomase tervikturu osad. Seega ei saa apellandid minu arvates neile direktiivi 2012/34 sätetele tugineda, et väita, et Üldkohus tegi selles suhtes vea.

165. Mis puutub väiteossa, mille kohaselt puuduvad vaidlustatud kohtuotsustel põhjendused, meenutan, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei tähenda Üldkohtu kohustus oma otsuseid põhistada seda, et Üldkohus peaks oma põhjendustes ammendavalt ja ükshaaval analüüsima vaidluse poolte kõiki argumente. Põhjendus võib seega olla tuletatav, kui see võimaldab huvitatud isikutel mõista põhjendusi, millele Üldkohus tugineb, ning kui Euroopa Kohtul on piisavalt teavet, et apellatsioonimenetluses kohtulikku kontrolli teostada. ( 102 )

166. Käesoleval juhul piisab, kui tõdeda, et Üldkohtu arutluskäik esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 121–127 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 96–102 võimaldab nii apellantidel mõista põhjusi, miks Üldkohus nende argumendid tagasi lükkas, kui ka Euroopa Kohtul saada kohtuliku kontrolli teostamiseks piisavalt teavet. Sellest arutluskäigust ilmneb nimelt ühemõtteliselt, et Üldkohus leidis esiteks, et kuigi ei ole välistatud, et võrgu majandamise üldisem mõiste võib hooldamist tehniliselt küll hõlmata, on raudteetaristu ehitamine ja hooldamine konkreetsed tegevused, mis moodustavad raudteetaristu käitamise ja majandamise turust eraldi iseseisvad turud, ning teiseks, et Femern Landanlæg ei saanud eespool punktis 161 mainitud õigusnormide kohaselt tegeleda selliste tegevustega, konkureerides teiste ettevõtjatega. Osaväide puuduvate põhjenduste kohta tuleb seega minu arvates tagasi lükata.

167. Viimaks ja kolmandaks olen seisukohal, et osaväide, et seoses ehitusseadusega on tõendeid moonutatud, on tulemusetu. Nagu nähtub eespool punktist 161, siis oma järelduse põhjendamiseks, mille kohaselt Femern Landanlæg ei saa tegutseda võrgu ehitamise ja hooldamise alal, konkureerides teiste ettevõtjatega, tugines Üldkohus eri õigusnormidele, mitte üksnes ehitusseadusele. Oma apellatsioonkaebustes ei selgita apellandid kuidagi, miks – isegi kui oletada, et Üldkohus moonutas ehitusseaduse tähendust – ei võiks tema järeldust kinnitada muud õigusnormid, millele ta tugines.

168. Selle kohta tuleb pealegi märkida, et nagu mööndi Rederi ja Trelleborgi täiendavates argumentides, usaldati määrusega nr 1222 Banedanmarki ülesannete ja volituste kohta Banedanmarkile vastutus riiklike raudteetaristute ehitamise, täiustamise ja hooldamise eest. Seoses sellega on eespool punktis 126 märgitud, et Üldkohus tuvastas faktilise asjaolu, et siseraudteeühendused on riikliku raudteevõrgu osa, ning nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 132, ei ole apellandid suutnud seda tuvastust edukalt kahtluse alla seada. Järelikult ei eksinud Üldkohus, kui ta leidis, et eespool punktis 161 viidatud sätete kohaselt ei saa Femern Landanlæg tegutseda võrgu ehitamise ja hooldamise alal, konkureerides teiste ettevõtjatega, kui kõne all on siseraudteeühendused.

169. Mis puutub argumenti, et ehitusseadus on lex specialis, mis asendab määruse nr 1222 Banedanmarki ülesannete ja volituste kohta, siis selle näol on tegemist uue argumendiga, millega soovitakse kahtluse alla seada Üldkohtu hinnanguid liikmesriigi õiguse kohta. Seega on see argument eespool punktides 122 ja 123 viidatud kohtupraktika kohaselt vastuvõetamatu.

170. Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb ka esimese väite neljas osa minu arvates tagasi lükata.

171. Järelikult tuleb minu arvates esimene väide tervikuna tagasi lükata.

3. Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta analüüsis küsimust, kas Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed võivad kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust

a) Poolte argumendid

172. Oma apellatsioonkaebuste teises väites väidavad apellandid, keda toetavad FSS ja Rederi, et kui Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsustes, ( 103 ) et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed ei saa kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust, rikkus ta ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artikli 108 lõiget 2. Apellandid piirduvad esiteks märkimisega, et kummagi apellatsioonkaebuse esimeses väites esitatud põhjustel ja iseäranis põhjusel, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed võivad kahjustada konkurentsi nii raudteetaristu majandamise turul kui ka Fehrmani väinal toimuvate vedude turul, võivad need meetmed mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust. Teiseks märgivad nad, et projekt puudutab sellise taristu ehitamist ja käitamist, mis ühendab kaht liikmesriiki.

173. Komisjon ja Taani Kuningriik märgivad esiteks, et teine väide on vastuvõetamatu, kuna ka siin ei ole kodukorra artikli 169 lõikes 2 ette nähtud nõuded täidetud, ning teiseks ei ole nad nõus väite sisuga.

b) Hinnang

174. Selles suhtes leian esmalt, et samadel põhjustel, mida on mainitud eespool punktis 87, tuleb kodukorra artikli 169 lõikel 2 põhinev vastuvõetamatuse vastuväide ka apellatsioonkaebuste teise väite suhtes tagasi lükata.

175. Vaidlustatud kohtuotsustes lükkas Üldkohus tagasi argumendid, mis puudutasid Femern Landanlægi kasuks võetud meetmete võimet mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, leides esiteks, et teistel muudes liikmesriikides asuvatel äriühingutel takistab riikliku raudteetaristu majandamise turule pääseda konkurentsi puudumine sellel turul, ja teiseks, et eespool punktis 161 viidatud planeerimisseadus ei luba Femern Landanlægil tegeleda muu tegevuse kui sellega, mis on seotud siseühendustega.

176. Selle kohta märgin, et Üldkohtu eelkirjeldatud kaalutlused kujutavad endast põhimõtteliselt faktilisi järeldusi, mida apellandid, kes ei väida, et faktilisi asjaolusid oleks kuidagi moonutatud, ei saa oma argumentidega kahtluse alla seada. Tuleb ka märkida, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed puudutavad sellise taristu, nimelt siseraudteeühenduste rahastamist, mis on ainult ühe liikmesriigi piires ega ühenda kaht liikmesriiki vahetult. Niisiis ei ole selline taristu olemuselt piiriülene, nagu apellandid selle kohta väidavad. Pealegi, nagu on tõdetud eespool punktis 95, ei ole apellandid väitnud, et projekti raames eri kasusaajate huvides ja eri eesmärgiga võetud meetmeid oleks vaja analüüsida tervikuna.

177. Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb ka apellatsioonkaebuste teine väide minu arvates tagasi lükata.

V. Ettepanek

178. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku: 1) tunnistada komisjoni vastuapellatsioonkaebused vastuvõetamatuks; 2) lükata Scandlines Danmark ApS-i ja Scandlines Deutschland GmbH ning Stena Line Scandinavia AB apellatsioonkaebuste esimene ja teine väide tagasi.

( 1 ) Algkeel: itaalia.

( 2 ) Euroopa Liidu Üldkohtu 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsused Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (T‑630/15, ei avaldata, EU:T:2018:942, edaspidi „esimene vaidlustatud kohtuotsus“) ning Stena Line Scandinavia vs. komisjon (T‑631/15, ei avaldata, EU:T:2018:944, edaspidi „teine vaidlustatud kohtuotsus“; edaspidi viitan neile kahele kohtuotsusele koos kui „vaidlustatud kohtuotsustele“).

( 3 ) Euroopa Komisjoni 23. juuli 2015. aasta otsus C(2015) 5023, mis käsitleb riigiabi SA.39078 (2014/N) (Taani), mis puudutab Fehmarni väina püsiühenduse projekti rahastamist (ELT 2015, C 325, lk 5).

( 4 ) Vt mõlema vaidlustatud kohtuotsuse punktid 2–22. Vt selle kohta veelgi põhjalikumalt vaidlusaluse otsuse põhjendustest 4–28.

( 5 ) Täpsemalt on projektis ette nähtud, et praegune Vordingborgi ja Rødby linnade vaheline üherajaline raudteeliin muudetakse kaherajaliseks, Ringstedi ja Rødby vaheline raudteelõik elektrifitseeritakse ja varustatakse uute signaalimissüsteemidega (vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 5). Riigisiseseid maanteeühendusi käesolevad kohtuasjad ei puuduta.

( 6 ) 4. mai 2015. aasta seadus nr 575 Fehmarni väina püsiühenduse ja Taani siseühenduste ehitamise kohta (Lov no 575 om anlæg og drift af en fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark, edaspidi „ehitusseadus“).

( 7 ) Kohe tuleb terminoloogilisest vaatenurgast selgitada, et nagu tõstis esile Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 100 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75, mõeldakse käesolevates kohtuasjades raudteetaristu „käitamise“ (esercizio) all (inglise keeles „operation“, prantsuse keeles „exploitation“) selle taristu andmist raudteeveoteenuseid osutavate ettevõtjate kasutusse tasu eest, ning „majandamise“ (gestione) all (inglise keeles „management“, prantsuse keeles „gestion“) mõeldakse füüsilise taristu ehitamist ja hooldamist. Nagu on näha esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 99–107 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 74–82, ei vasta nende terminite selline tähendus tingimata nende tähendusele Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivis 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (ELT 2012, L 343, lk 32; algredaktsioonis, ilma järgnenud muudatusteta, kohaldatav vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal).

( 8 ) Mis puutub maanteeühendustesse, siis need rajab Taani riik vahetult ise ja need antakse tasuta kõigi kasutajate kasutusse (vt vaidlustatud kohtuotsuste punkt 9).

( 9 ) Vaidlusaluse otsuse põhjendusest 53 nähtub, et taristu käitamine hõlmab läbilaskevõime juhtimist, rongiliinide eraldamist raudteetaristus ja kasutustasude kogumist raudteeveoettevõtjatelt, kes liine kasutavad.

( 10 ) Vaidlusaluse otsuse põhjendused 50–57.

( 11 ) Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 53–55 ja vaidlustatud kohtuotsuste punkt 19.

( 12 ) Vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 55 ja vaidlustatud kohtuotsuste punkt 19.

( 13 ) Vaidlusaluse otsuse põhjendused 58–124.

( 14 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 78–134.

( 15 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 135–280.

( 16 ) Komisjoni 20. märtsi 2020. aasta otsus (EL) 2020/1472 riigiabi SA.39078 (2019/C) (ex 2014/N) kohta, mida Taani andis ettevõtjale Femern A/S (ELT 2020, L 339, lk 1). Selles otsuses tuvastas komisjon, et osa Femerni kasuks võetud meetmeid ei ole ELTL artikli 107 lõike 1 ja teiste meetmete tähenduses riigiabi, ning ülejäänud meetmed kujutavad endast selle sätte tähenduses riigiabi, kuid sobivad artikli 107 lõike 3 punkti b kohaselt siseturuga kokku (vt selle otsuse artiklid 1 ja 2). See otsus on vaidlustatud kohtuasjades T‑364/20, Taani vs. komisjon; T‑390/20, Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon, ning T‑391/20, Stena Line Scandinavia vs. komisjon.

( 17 ) Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 80 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 55.

( 18 ) Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 81 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 56.

( 19 ) Nagu ma olen hiljuti juba märkinud (vt minu 21. jaanuari 2021. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades World Duty Free Group vs. komisjon ja Hispaania Kuningriik vs. komisjon (C‑51/19 P ja C‑64/19 P; EU:C:2021:51), 114. joonealune märkus, kus on viidatud asjakohasele kohtupraktikale), siis kuigi mitu kohtujuristi on kohtuotsusest Boehringer tulenevat kohtupraktikat kritiseerinud, kohaldavad seda endiselt nii Üldkohus kui ka Euroopa Kohus (hiljutise kohaldamise näitena apellatsioonimenetluses vt 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon, C‑131/15 P, EU:C:2016:989, punkt 68).

( 20 ) Vt kohtuotsuse Boehringer punktid 50–54.

( 21 ) Vt 29. novembri 2007. aasta kohtuotsus Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon (C‑176/06 P, ei avaldata, EU:C:2007:730, punkt 18) ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Bayerische Motoren Werke ja Freistaat Sachsen vs. komisjon (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, punkt 44).

( 22 ) ELTL artikli 108 kohases riigiabi kontrollimenetluses tuleb üksteisest eristada lõikes 3 ette nähtud esialgset abi uurimise etappi, mille eesmärk on vaid see, et komisjon saaks kujundada esmase arvamuse, kas asjaomane abi sobib ühisturuga osaliselt või täielikult kokku, ja sama artikli lõikes 2 ette nähtud uurimisetappi. Vt 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 23 ) Nagu nägi oma artikli 4 lõikes 2 ette nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339) (vahepeal tunnistatud kehtetuks nõukogu 13. juuli 2015. aasta määrusega (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (ELT 2015, L 248, lk 9)). Vt konkreetsemalt vaidlusaluse otsuse põhjendus 57 ja resolutsiooni esimene taane.

( 24 ) Selle kohta vt 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon ja komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 29 jj).

( 25 ) 15. juuli 1963. aasta kohtuotsus Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 220).

( 26 ) Riigiabi valdkonnas vt ex multis17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 93 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 27 ) Vt selle kohta 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punkt 48) ning 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika). Mis puutub nende põhimõtete kohaldatavusse määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 alusel vastu võetud otsuste suhtes, vt 17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Athinaïki Techniki vs. komisjon (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, punkt 53).

( 28 ) Vt ex multis17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 29 ) Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 36 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 32.

( 30 ) Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 39 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 33.

( 31 ) See kohtupraktika sai alguse 28. jaanuari 1986. aasta kohtuotsusest Cofaz jt vs. komisjon (169/84, EU:C:1986:42, punkt 25). Vt ka 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika). Selle kohtupraktika väga hiljutise tervikanalüüsi leidmiseks vt kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Deutsche Lufthansa vs. komisjon (C‑453/19 P, EU:C:2020:862, punkt 39 jj).

( 32 ) Vt selle kohta allpool punkt 101 jj.

( 33 ) Vt muu hulgas 22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus British Aggregates vs. komisjon (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, punkt 47 jj).

( 34 ) Vt analoogia alusel 22. novembri 2007. aasta kohtuotsus Sniace vs. komisjon (C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punktid 56 ja 57) ning eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Deutsche Lufthansa vs. komisjon, punkt 41.

( 35 ) Vt 2. aprilli 1998. aasta kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 36 ) Vt 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Austria vs. Scheucher-Fleisch jt (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, punkt 132 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 37 ) 3. septembri 2020. aasta kohtuotsus Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland jt vs. komisjon (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 38 ) Vt eelkõige 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punkt 65) ning 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Austria vs. Scheucher-Fleisch jt (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, punkt 132). Vt ka kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland jt vs. komisjon (C‑817/18 P, EU:C:2020:255, punkt 36 jj, kus on veel viiteid kohtupraktikale).

( 39 ) Vt 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punktid 64 ja 65).

( 40 ) Vt ex multis27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 41 ) Vt selle kohta 3. septembri 2020. aasta kohtuotsus Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland jt vs. komisjon (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 42 ) 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, punktid 32 ja 33 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 43 ) 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, punkt 31).

( 44 ) Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktid 87–93 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktid 62–68.

( 45 ) Apellandid viitavad selle kohtuotsuse punktile 32.

( 46 ) Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 88 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 63.

( 47 ) Sellist väljendit kasutas oma kirjalikes seisukohtades Taani Kuningriik.

( 48 ) Vt eelkõige esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 88 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 63.

( 49 ) Vt eespool 44. joonealune märkus.

( 50 ) Vt ex multis3. septembri 2019. aasta kohtumäärus ND ja OE vs. komisjon (C‑317/19 P, ei avaldata, EU:C:2019:688, punktid 27 ja 28 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 51 ) 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, punkt 26 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 52 ) Vt viimati ex multis9. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Groupe Canal + vs. komisjon (C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka allpool punkt 122.

( 53 ) Kuna vaidluses ei ole kõne alla võetud ühtegi neist aspektidest, ei saa neid analüüsida ei Üldkohus ega ammugi mitte Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses.

( 54 ) Seda argumenti ei ole apellandid esitanud ka Euroopa Kohtus. Alles oma vastustes komisjoni vastuapellatsioonkaebustele väitsid nad lihtsalt selleks, et vastuvõetavust puudutavaid argumente kinnitada, et „siseraudteeühenduste kasutuselevõtt mõjutab Fehmarni väina transporditurgu“. Osa menetlusse astujaid – sealhulgas Rederi, kes viitas kohtuistungil 28. juuli 2011. aasta kohtuotsusele Mediaset vs. komisjon (C‑403/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:533) – väitis Euroopa Kohtus, et Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed kahjustavad konkurentsi „sidusturul“, nimelt Fehmarni väinas osutatavate veoteenuste turul, kuna meetmed tugevdavad Femerni positsiooni või suurendavad nõudlust sellel turul. Tuleb siiski nentida, et neid argumente Üldkohtus ei esitatud ja seega on need uued argumendid, mis on eespool punktis 97 viidatud kohtupraktika kohaselt apellatsioonimenetluses vastuvõetamatud. Sama kehtib argumendi kohta, et siseraudteeühendused kujutavad endast taristut, mis on Fehmarni väina raudteeveoteenuse osutamiseks hädavajalik. Sellega seoses märgin veel, et vähe sellest, et apellandid ei väitnud, nagu oleks Femern Landanlægi kasuks võetud meetmed soodustanud Femerni konkurentsiolukorda, vaid – nagu nähtub esimese astme menetlusdokumentidest – nad ei vaielnud isegi vastu komisjoni argumendile, et kõnealustest meetmetest said kasu üksnes Banedanemark ja Femern Landanlæg, kuid mitte Femern. Vt selle kohta konkreetselt Üldkohtule esitatud repliikide punkt 8.

( 55 ) Vt selle kohta ex multis28. novembri 2019. aasta kohtuotsus Brugg Kabel ja Kabelwerke Brugg vs. komisjon (C‑591/18 P, ei avaldata, EU:C:2019:1026, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 11. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Département du Loiret (C‑295/07 P, EU:C:2008:707, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 56 ) Vt inter alia28. novembri 2019. aasta kohtuotsus Brugg Kabel ja Kabelwerke Brugg vs. komisjon (C‑591/18 P, ei avaldata, EU:C:2019:1026, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 57 ) Vt hagiavalduste punktid 38 ja 39 ning Üldkohtule esitatud repliikide punkt 7.

( 58 ) Mis sellesse puutub, siis ei ole vaidlust selle üle, et neil kahel meetmel on eri eesmärk: Femerni kasuks võetud meetmetel püsiühenduse rahastamine, ehitamine ja käitamine ning Femern Landanlaegi kasuks võetud meetmetel siseühenduste rahastamine, ehitamine ja käitamine.

( 59 ) Vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 6.

( 60 ) Vt vastavalt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktid 108–116 ja 117–120 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktid 83–91 ja 92–95. Oma apellatsioonkaebustes väidavad apellandid, et nad vaidlustavad ka esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkti 96 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktid 69 ja 70, milles Üldkohus leidis, et siseraudteeühendused on osa riiklikust raudteevõrgust, kuid apellandid ei esita selle kohta ühtegi konkreetset argumenti. Vt selle kohta allpool punkt 132.

( 61 ) 11. novembri 2010. aasta raudteenormide konsolideeritud redaktsioon nr 1249 (Bekendtgørelse af lov no 1249 om jernbane, edaspidi „Taani raudteenormistik“).

( 62 ) Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 108 jj ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 83 jj.

( 63 ) Apellandid viitavad komisjoni dokumendile „Infrastructure Analytical Grid for Railway, Metro and Local Transport Infrastructure“, mille saab alla laadida aadressilt https://ec.europa.eu/competition/state_aid/modernisation/grid_rail_metro_en.pdf.

( 64 ) Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 112 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 87.

( 65 ) Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 113 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 88.

( 66 ) Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 111 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 86.

( 67 ) Rederi, Trelleborg ja Aktionsbündnis viitavad eespool 63. joonealuses märkuses viidatud dokumendi, mis on olemas üksnes inglise keeles, punktile 11 ning komisjoni teatise riigiabi mõiste kohta ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses (ELT 2016, C 262, lk 1; edaspidi „teatis riigiabi mõiste kohta“) punkti 188 alapunktile a lisatud 272. joonealusele märkusele.

( 68 ) Rederi viitas 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsusele Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51), punktile 39.

( 69 ) See tähendab, eespool 61. joone