ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší soud České republiky (Tšehhi) 28. jaanuaril 2022 – YQ versus Ředitelství silnic a dálnic ČR

(Kohtuasi C-57/22)

(2022/C 207/16)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší soud České republiky

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja (hageja esimeses kohtuastmes): YQ

Teine menetluspool (kostja esimeses kohtuastmes): Ředitelství silnic a dálnic ČR

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ (1) tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, mille kohaselt ei ole töötajal, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud ja kes pärast selle ülesütlemise tühistamist riigisisese õiguse kohaselt ennistatakse kohtuotsusega tööle, õigust tasustatud põhipuhkusele töölepingu ülesütlemise päeva ja tööle ennistamise päeva vahelise aja eest põhjusel, ta ei ole tegelikult tööandjale tööd teinud, ning seda ka juhul, kui töötajal, kelle tööleping on riigisisest õigust rikkudes üles öeldud ja kes on tööandjale viivitamatult teatanud, et nõuab töösuhte jätkamist, on õigus saada keskmisele töötasule vastavat töötasu hüvitist alates päevast, mil ta teatas, et nõuab töösuhte jätkamist, kuni päevani, mil tööandja lubab töötaja tagasi tööle, või kuni töösuhte lõpetamiseni seaduses ettenähtud korras?

(1) ELT 2003, L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 25. veebruaril 2022 – BM, NP versus Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

(Kohtuasi C-132/22)

(2022/C 207/25)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: BM, NP

Vastustaja: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikli 45 lõikeid 1 ja 2 ning liidu määruse nr 492/2011 (1) artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune õigusnorm, nagu see, mis on ette nähtud seaduse nr 205/2017 artikli 1 lõikes 655, mille kohaselt võetakse menetluses – mis on korraldatud reservnimekirjadesse kandmiseks, mille eesmärgiks on hiljem tähtajatute ja tähtajaliste õppejõukohtade lepingute sõlmimine Itaalia AFAM asutustes – osaleda lubamisel arvesse ainult tööalast kogemust, mille kandidaadid on omandanud viidatud riigisisestes asutustes, mitte aga teistes Euroopa riikides asuvates sama taseme asutustes kõnealuse menetluse eripärase eesmärgi tõttu, milleks on aidata võidelda riigisisese ebakindluse nähtusega, ning juhul kui Euroopa Kohus ei leia, et Itaalia õigusnormid on Euroopa [Liidu] õigusliku raamistikuga abstraktselt vastuolus, kas sel juhul võib Itaalia õigusnormides sätestatud meetmeid pidada proportsionaalseks konkreetselt eespool viidatud üldise huvi eesmärgiga, mida taotletakse?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määrus (EL) nr 492/2011, töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires (ELT 2011, L 141, lk 1).
2)

teise võimalusena: (i) on vastuolus määruse 2019/1022 artikli 7 lõikega 5, sest teaduslikest nõuannetest, millega tutvus Hispaania Kuningriik, ei nähtu, et konkreetset kalavaru püütakse märkimisväärsel hulgal; ning (ii) on ebaproportsionaalne, sest on ilmselgelt ebasobiv määruse 2019/1022 eesmärgi saavutamiseks, kuna ei järgi teaduslike nõuannetega seotud nõuet ega haaku ühise kalanduspoliitika sidusa arenguga selle kolmes aspektis, s.o keskkonna, majanduse ja sotsiaalvaldkonnas; ning ei ole vajalik, sest on olemas muud, rakendatud alternatiivsed meetmed selle eesmärgi saavutamiseks (püügikeelud ja püügivahendite selektiivsuse tõstmine).
4.

Kas võib asuda seisukohale, et Portugali õiguses CCP (2) artikli 55 lõike 1 punktis f valitud lahendus – mille kohaselt sõltub ettevõtja kõrvaldamine hankemenetlusest konkurentsiameti otsusest väljaspool konkreetset hankemenetlust toime pandud konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu täiendava sanktsiooni määramise kohta, mis seisneb riigihankemenetlustes osalemise keelus, arvestades et selles menetluses on just konkurentsiamet see, kes hindab võetud eneserehabilitatsiooni meetmete asjakohasust – on kooskõlas liidu õigusega ja eelkõige direktiivi 2014/24/EL artikli 57 lõike 4 punktiga d?
2.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tuleb klassifitseerimise üldreeglit 2a tõlgendada nii, et see on kohaldatav ka satelliitvastuvõtuseadme osadele, mille deklareerib vabasse ringlusse lubamiseks üks ja sama isik enda nimel ja enda arvel ühel ja samal päeval samas tolliasutuses, kus suunati ühenduse välistransiidiprotseduurile satelliitvastuvõtuseadme jaoks ette nähtud ülejäänud osad, kusjuures deklaratsioonide esitamise ajal on osad kahe seotud ettevõtja omandis ja pärast vabasse ringlusse suunamist pannakse kõikidest osadest kokku terviklik satelliitvastuvõtuseade?
3.

Kas direktiivi 2001/83, eelkõige selle artikli 77 lõiget 6 ja artiklit 79 tuleb tõlgendada nii, et ravimite hulgimüügiluba tuleb tühistada ka siis, kui tuvastatakse, et mõni direktiivi artiklis 80 sätestatud nõuetest on täitmata, nagu see on põhikohtuasjas, kus ravimite hankimisel on rikutud direktiivi artikli 80 esimese lõigu punkti b, kuid hiljemalt ajal, mil liikmesriigi pädev asutus või asja menetlev kohus teeb otsuse, on see nõue taas täidetud? Kui vastus on eitav: millised muud liidu õigusest tulenevad nõuded kehtivad kõnealusel hindamisel, eelkõige millal tuleb luba tühistamise asemel (üksnes) peatada?
1.

Kas olukord, kus vastutav töötleja jätab isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artiklis 5 sätestatud aruandluskohustuse täitmata või täidab seda puudulikult, kuna isikuandmete töötlemise toimingute kohta ei ole koostatud isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 30 nõutud registrit või on kõnealune register mittetäielik või kuna kaasvastutavate töötlejate vahel ei ole sõlmitud isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 26 nõutud kokkulepet, viib selleni, et isikuandmete töötlemine on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 1 punkti d ja artikli 18 lõike 1 punkti b tähenduses ebaseaduslik, mis annab andmesubjektile õiguse nõuda isikuandmete kustutamist või nende kasutamise piiramist?
1.

a. Kas isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artikli 6 lõike 1 punktide b ja f tõlgendamisest tuleneb, et osi avalikult emiteerinud isikuühingu (sks k Publikumspersonengesellschaft) puhul piisab kaudse osalusega, vaid piiratud vastutusega ja äriühingu juhtimisest välja jääva osaniku olemasolust, et eeldada „õigustatud huvi“ saada teavet kõigi ühingus usaldushalduri kaudu kaudset osalust omavate osanike, nende kontaktandmete ja osaluse suuruse kohta kõnealuses äriühingus ning tuletada ühingulepingust vastav lepinguline kohustus, b. või kas sellistel tingimustel piirdub õigustatud huvi teabega nende kaudse osalusega osanike kohta, kelle vastutus ei ole piiratud ja kelle osalus on sellise minimaalse suurusega, mis võimaldab mõju äriühingu tegevusele vähemasti eeldada?
2.

Kas kindlustusandjal, kes on jätnud tarbijale taganemisõiguse kohta teabe andmata või on andnud kõnealuse õiguse kohta üksnes ebaõiget teavet, on keelatud tugineda sellest kindlustusvõtjale tulenevate õiguste – eelkõige taganemisõiguse – vastu väitele, et õigus on kaotatud või et seda on kuritarvitatud või et aeg on möödunud?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja artikli 5 lõikeid 1–3 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 ja artikli 51 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, mis vaatab läbi sellise kohtu otsuse peale esitatud kaebust, mille koosseisu kuulub esimeses küsimuses kirjeldatud viisil delegeeritud kohtunik, on kohustatud omal algatusel uurima, kas selline kohus on sõltumatu ja erapooletu kohus, ka juhul, kui lahendatav kohtuasi ei ole hõlmatud Euroopa Liidu õigusega?
2.

Kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele eitavalt, siis kas taotleja individuaalse olukorra ja isiklike asjaolude hindamine direktiivi 2011/95 artikli 15 punkti c kohase hindamise raames, mille kohta Euroopa Kohus on juba selgitanud, et neid tuleb selle käigus arvesse võtta, on ulatuslikum kui individualiseerimise nõude kontrollimine Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuse N. A. vs. Ühendkuningriik (2) tähenduses? Kas neid aspekte saab arvesse võtta sama täiendava kaitse taotluse raames nii direktiivi 2011/95 artikli 15 punkti b kui ka selle direktiivi artikli 15 punkti c kohasel hindamisel?
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, kas siis kehtib standard, et need poliitilised vaated peavad olema sügavalt juurdunud, ning kui mitte, siis milline see standard on ja kuidas seda kohaldada?
2.

Kui leitakse, et tegemist ei ole bis in idem olukorraga, kuna ei ole tegude täielikku samasust, siis kas selles eelotsusetaotluses esitatud kriteeriumide kohaselt: A) Arvestades käesoleva juhtumi asjaolusid, kas Euroopa Liidu teiste riikide kohtuotsuste mõju piiramine, mis on sõnaselgelt ette nähtud 12. novembri 2014. aasta konstitutsioonilise seaduse 7/2014 varasemate kriminaalkaristuste alase teabevahetuse ning kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste arvessevõtmise kohta Euroopa Liidus (Ley Orgánica 7/2014 de 12 de noviembre, sobre intercambio de información de antecedentes penales y consideración de resoluciones judiciales penales en la Unión Europea) artikli 14 lõikes 2, millega on üle võetud Euroopa õigusnormid, on nimelt kooskõlas nõukogu 24. juuli 2008. aasta raamotsusega 2008/675/JSK, mis käsitleb Euroopa Liidu liikmesriikides tehtud süüdimõistvate kohtuotsuste arvessevõtmist uutes kriminaalmenetlustes (1), ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 45 ja artikli 49 lõikega 3 ning Euroopa Liidus kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttega? B) Kas see, et Hispaania õiguses puudub menetlus või mehhanism, mis võimaldaks tunnustada Euroopa välisriigi kohtuotsuseid, karistusi liita ja kohandada või piirata, et tagada nende proportsionaalsus olukorras, kus välisriigi kohtuotsus samade tegude kohta – mis on vältava või seonduva kuriteo suhtes teiste tegudega, mille üle on kohut mõistetud Hispaanias ja mille kohta on olemas ka süüdimõistev kohtuotsus – on vastuolus harta artikliga 45 ja artikli 49 lõikega 3 koostoimes 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK (2) artikli 4 lõikega 6 ning nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK (3) vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil, artikli 8 lõigetega 1 ja 2 ning Euroopa Liidus kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttega üldiselt?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Belgia) 17. jaanuaril 2022 – VN versus Belgische Staat

(Kohtuasi C-34/22)

(2022/C 213/28)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: VN

Vastustaja: Belgische Staat

Eelotsuse küsimus

Kas 1992. aasta tulumaksuseadustiku (Wetboek van de inkomstenbelasting 1992) artikli 21 lõike 1 punkt 5 (muudetud 25. aprilli 2014. aasta seaduse mitmesuguste sätete kehtestamise kohta (Wet van 25 april 2014 houdende diverse bepalingen) artikliga 170) on vastuolus ELTL artiklitega 56 ja 63 ning EMP lepingu artiklitega 36 ja 40, kuna kõnealune säte kehtib küll vahet tegemata Belgia residendist teenuseosutajate ja välisriigi residendist teenuseosutajate suhtes, kuid nõuab peale nende tingimuste täidetuse, mis sarnanevad WIB 1992 rakendamiseks vastu võetud kuningliku dekreedi (Koninklijk besluit tot uitvoering van het WIB 1992) artiklis 2 sätestatud tingimustega ja on tegelikult eriomased Belgia turule, eelkõige ka seda, et asjaomase EMP lepingu osalisriigi asutused kehtestavad analoogilised kriteeriumid, mis läheb kaugemale kohaliku järelevalve all olemisest ja direktiivi 94/19/EÜ (1) kohase hoiuste tagamise skeemiga hõlmatusest ning muudab välisriigi teenuseosutajate jaoks teenuste pakkumise Belgias märkimisväärselt raskemaks?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiiv 94/19/EÜ hoiuste tagamise skeemide kohta (EÜT 1994, L 135, lk 5, ELT eriväljaanne 06/02, lk 252).
3.

Kas hagejal puudub tarbija staatus juba seetõttu, et ta allkirjastas kostja vormil eelsõnastatud müügilepingu, mis sisaldas ostja kohta märkust „Ettevõtja ärinimi“ ja väiksemas kirjas pealkirja „Erikokkulepped“ all märkust „ettevõtjatevaheline tehing/tagasivõtmist ei toimu, garantiid ei anta/üleandmine pärast raha laekumist“, ilma et ta oleks esitanud sellele vastuväiteid ja viidanud tarbija staatusele?
3.

Kas seaduslikkuse põhimõttega ja meelevaldsuse keeluga on kooskõlas selline riigisisene õigusnorm nagu kriminaalmenetluse seadustiku (Nakazatelno-protsesualen kodeks) artikli 219 lõige 2, mis näeb ette, et uurimisasutus võib isiku süüdistatavana menetlusele allutada ka protokolli koostamisega esimese tema suhtes tehtud menetlustoimingu kohta, kui riigisisene õigus ei näe ette „kahtlustatava“ staatust ja riigisisese õiguse kohaselt tekivad kaitseõigused alles alates ajast, mil isik ametlikult „süüdistatavana“ menetlusele allutatakse, kusjuures menetlusele allutamine on uurimisasutuse kaalutlusotsus, ja kas selline riigisisene menetlus mõjutab direktiivi 2013/48/EL artikli 3 lõike 3 punktis b sätestatud õiguse kaitsjale tõhusat kasutamist ja olemust?
4.

Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, kas siis on sätetega, mis sisalduvad nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruses (EMÜ) nr 2080/92, millega kehtestatakse ühenduse kord metsamajandusmeetmete toetamiseks põllumajandussektoris, arvestades nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EL, Euratom) nr 2988/95 sätteid, vastuolus see, kui riigisisest õigusnormi, mis näeb määruses 2080/92 kehtestatud sätteid rakendades ette, et abi andmisel tuvastatud eeskirjade eiramise korral lõpetatakse abi maksmine ja tagasi tuleb maksta summad, mis sellel alusel saadi, tõlgendatakse nii, et abi saajal on kohustus maksta tagasi kõik sellel alusel saadud summad, mitte üksnes need summad, mille ta sai aastatel, mille suhtes tuvastati pärast abi andmist eeskirjade eiramine?
—

kui Euroopa Kohus leiab, et menetluse seis seda võimaldab, tühistada komisjoni 4. aprilli 2016. aasta rakendusotsus C(2016) 2083 final, mis puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/83/EÜ artikli 29 raamistikus müügilube, mis on antud inimtervishoius kasutatavale ravimile Tobramycin VVB ja sarnastele nimetustele, mille toimeaine on tobramütsiin (vaidlustatud otsus); teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtusse;
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta ([edaspidi] „harta“) artiklis 50 ja Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni [edaspidi „Schengeni rakenduskonventsioon“] artiklis 54 kehtestatud ne bis in idem põhimõttega on vastuolus niisuguse kriminaalmenetlus, mis on liikmesriigis algatatud sama isiku vastu, kelle vastu on samades tegudes teises liikmesriigis juba läbi viidud kriminaalmenetlus, mis lõpetati lõplikult prokuröri otsusega, millega anti korraldus eeluurimine lõpetada?
4.

Kas ELTL artikli 107 lõiget 1 ja ELTL artikli 108 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui pädev kohalik asutus otsustab sõlmida avaliku reisijateveoteenuse osutamise otselepingu sõltuva teenusepakkujaga, siis avaliku teenindamise kohustuse eest makstav hüvitis kujutab endast riigiabi, mida tuleb ELTL artikli 108 lõike 3 kohaselt eelnevalt kontrollida, kui see hüvitis arvutatakse käitamiskulude põhjal, mis on küll seotud teenuse osutamisel prognoositavalt tekkivate vajadustega, kuid esiteks määratakse need kulud kindlaks senise teenuseosutaja – kes on lepingu pikendamise tulemusel olnud kontsessionäär üle kümne aasta – osutatud teenuse varasema maksumuse põhjal, ning teiseks tuginetakse nende kindlaksmääramisel kuludele või tasudele, mis on samuti seotud varasema lepinguga või igal juhul standardsete turuparameetritega, mis kehtivad selle sektori ettevõtjate kohta üldiselt?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Craiova (Rumeenia) 28. jaanuaril 2022 – NR versus Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

(Kohtuasi C-58/22)

(2022/C 213/29)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Craiova

Põhikohtuasja pooled

Apellant-süüdistatav: NR

Teine pool: Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

Eelotsuse küsimused

Kas ne bis in idem põhimõtet, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 50, koostoimes Rumeeniale kehtestatud kohustustega järgida komisjoni otsuses (Euroopa Komisjoni otsus 2006/928) loetletud eesmärke, tuleb tõlgendada nii, et menetluse lõpetamise otsus, mille prokuratuur teeb pärast vastavas uurimises oluliste tõendite kogumist, välistab muu kriminaalmenetluse sama isiku suhtes sama teo eest, kuigi see on õiguslikult kvalifitseeritud teisiti, kuna otsus on jõustunud, välja arvatud juhtudel, mil tuvastatakse menetluse lõpetamise aluseks olnud asjaolu puudumine, või on ilmnenud uued faktid või asjaolud, millest tuleneb, et menetluse lõpetamise aluseks olnud asjaolu on ära langenud?
1.

Kas nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (1), artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et asja sisuliseks arutamiseks pädeva liikmesriigi taotlus kohtualluvuse üleminekuks, kui ta leiab, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side, oleksid asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused, on vastuvõetav ka siis, kui teine liikmesriik on liikmesriik, kus on lapse harilik viibimiskoht pärast tema ebaseaduslikku äraviimist?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d'État (Belgia) 11. märtsil 2022 – ME versus État belge

(Kohtuasi C-191/22)

(2022/C 213/43)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: ME

Vastustaja: État belge

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 7 ja 24 ning nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (1) [artikli 4 lõike 1 punkti c] ning võrdse kohtlemise ja õiguskindluse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad liikmesriike võtma arvesse taasühendatava isiku vanust mitte perekonna taasühinemise taotluse esitamise, vaid pagulaseks tunnistatud taasühinemist taotleva isiku rahvusvahelise kaitse taotluse esitamise ajal ning asuma seisukohale, et taasühendatav on alaealine direktiivi 2003/86/EÜ artikli 4 [lõike 1 punkti c] tähenduses, kui ta oli alaealine hetkel, mil taasühinemist taotlev isik esitas oma varjupaigataotluse, kuid sai täisealiseks enne, kui taasühinemist taotlev isik sai pagulasseisundi ja enne kui esitati perekonna taasühinemise taotlus?

(1) ELT 2003, L 251, lk 12.
2.

Kas isikuandmete kaitse üldmäärus – eelkõige pidades silmas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 3 teist lõiku – on vastuolus riigisisese õigusaktiga, milles nähakse ette nende isikute, keda sõltumatu vahekomisjoni otsus puudutab, nime, keelu kestuse ja selle aluste avaldamine, ilma et oleks võimalik teha järeldusi puudutatud isiku terviseandmete kohta? Kas seoses sellega omab tähtsust asjaolu, et selle teabe võib riigisisese õigusakti kohaselt jätta üldsusele avaldamata ainult juhul, kui puudutatud isiku puhul on tegemist harrastussportlase, alaealise või isikuga, kes on teabe või muude vihjete avaldamisega oluliselt kaasa aidanud dopinguvastaste eeskirjade võimalike rikkumiste avastamisele?
Dyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV 18. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 8. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-127/19: Dyson jt versus komisjon

(Kohtuasi C-122/22 P)

(2022/C 207/24)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Dyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV (esindajad: solicitors ja avocats E. Batchelor, T. Selwyn Sharpe ja M. Healy)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus täies ulatuses;

— otsustada, et komisjon pani toime piisavalt selge liidu õiguse rikkumise ja saata kahju hüvitamise nõue tagasi Üldkohtule;

— jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista talt välja Dysoni kohtukulud, mis on tekkinud käesolevas menetluses ja Üldkohtu menetluses.

Väited ja peamised argumendid

Esiteks, Üldkohus moonutas Dysoni väiteid ja jättis oma otsuse põhjendamata. Dysoni väide seisnes ainult selles, et komisjon tegi raske ja ilmselge vea, kui ta valis testimismeetodi, mis ei kuulunud selgelt tema kaalutlusõigusesse, nimelt tühjal tolmukogumisanumal põhineva testimise. Üldkohus seda väidet ei käsitlenud.

Teiseks, Üldkohus rikkus piisavalt selget rikkumist käsitlevat kohtupraktikat kohaldades õigusnormi, sest ta ei omistanud otsustavat tähtsust oma järeldusele, et komisjon rikkus direktiivi 2010/30 artiklis 10 sätestatud nõuet, mis ei ole hõlmatud komisjoni kaalutlusõigusega.

Kolmandaks, Üldkohus kohaldas vääralt piisavalt selget rikkumist käsitlevaid õigusnorme ja moonutas õiguslikult tõendeid, järeldades, et direktiivis 2010/30 sätestatud nõue „kasutamisel“ tekitas tõlgendamisprobleeme.

Neljandaks, Üldkohus kohaldas vääralt piisavalt selget rikkumist käsitlevaid õigusnorme, leides, et direktiivis 2010/30 sätestatud nõudega „kasutamisel“ kaasnes regulatsiooni keerulisus.

Viiendaks, Üldkohus kohaldas vääralt piisavalt selget rikkumist käsitlevaid õigusnorme, kui ta järeldas, et seoses komisjoni poolt võrdse kohtlemise aluspõhimõtte rikkumisega ei esinenud rasket ja ilmselget viga.

Kuuendaks, Üldkohus kohaldas vääralt piisavalt selget rikkumist käsitlevaid õigusnorme, kui ta leidis, et seoses komisjoni poolt hea halduse ja/või hoolsuskohustuse aluspõhimõtete rikkumisega ei esinenud rasket ja ilmselget viga.

Seitsmendaks, Üldkohus kohaldas vääralt piisavalt selget rikkumist käsitlevaid õigusnorme, kui ta leidis, et seoses komisjoni poolt kutse- ja ettevõtlusvabaduse aluspõhimõtte rikkumisega ei esinenud rasket ja ilmselget viga.
C 207/14

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 15. veebruaril 2022 – P. M. versus Dyrektor lzby Administracji Skarbowej w Warszawie

(Kohtuasi C-105/22)

(2022/C 207/20)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: P. M.

Vastustaja: Dyrektor lzby Administracji Skarbowej w Warszawie

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artiklit 56 ning aktsiisi kui tegeliku tarbimise maksu üheastmelisuse põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selliste liikmesriigi õigusnormide kohaldamine nagu 6. detsembri 2008. aasta aktsiisiseaduse (Ustawa z dnia 6 grudnia 2008 r. o podatku akcyzowym) artikli 107 lõige 1 ulatuses, milles see muudab võimatuks maksukohustuslasele aktsiisi tagasimaksmise registreeritud sõiduauto ekspordi eest proportsionaalses ulatuses võrreldes sõiduauto kasutusajaga riigi territooriumil?