ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
64

Nagu märgib Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, tuleb tõdeda, et võttes arvesse Euroopa vahistamismääruse mehhanismi eesmärki, mis nähtuvalt raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõikest 1 on võimaldada tagaotsitav kinni pidada ja üle anda, et – raamotsuse eesmärki silmas pidades – toimepandud kuritegu ei jääks karistamata ja sellise isiku suhtes saaks läbi viia kriminaalmenetluse või ta kannaks ära talle mõistetud vabadusekaotusliku karistuse (13. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus MM, C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika), siis süüdistatav, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus ja kes viibib muu kui selle liikmesriigi territooriumil, kus ta väidetavalt on kuriteo toime pannud, ei ole samas olukorras kui süüdistatav, kes on jäänud viimasena nimetatud liikmesriiki. Selleks et vältida karistamata jäämise ohtu, tuleb isik, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, enne tema suhtes kriminaalmenetluse läbiviimist vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädevate asutuste poolt põhimõtteliselt nendele asutustele raamotsuse 2002/584 sätteid järgides üle anda. Alles siis, kui isik on nimetatud asutustele üle antud, on tema olukord seoses õigusega saada teavet kriminaalmenetluses, mida on tema suhtes alustatud vahistamismääruse teinud liikmesriigis, kus süütegu on väidetavalt toime pandud, võrreldav selle isiku olukorraga, kes ei ole sellest liikmesriigist lahkunud.
46

Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt nõuab nimetatud üldpõhimõte, et võrreldavaid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud. Erinev kohtlemine on põhjendatud, kui see põhineb objektiivsel ja mõistlikul kriteeriumil, see tähendab, kui see on kooskõlas õiguspärase eesmärgiga, mida asjasse puutuvate õigusnormidega saavutada soovitakse, ja kui erinevus on selle kohtlemisega taotletud eesmärgi suhtes proportsionaalne (3. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).
13

PTA on seisukohal, et kuna MVWOOL ei ole tõendanud, et tema tooted vastavad kõlblikkusaja jooksul Listeria monocytogenes’i piirmäärale 100 cfu/g, kuulub kohaldamisele nulltolerantsi kriteerium ja seda nii juhul, kui tooted on valmistaja vahetu kontrolli all, kui ka siis, kui need tooted on juba turule viidud. Seda tõlgendust kinnitab PTA väitel teiste liikmesriikide praktika ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ning Maailma Tervishoiuorganisatsiooni Codex Alimentarius.
41

Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et mõiste „objektiivsed põhjused“ nõuab, et tuvastatud ebavõrdne kohtlemine oleks õigustatud täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad asjasse puutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb, ning objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel, mis võimaldaksid kontrollida, kas see ebavõrdne kohtlemine on tingitud tegelikust vajadusest ja kas see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ning selleks vajalik. Sellised asjaolud võivad tuleneda eelkõige nende tööülesannete eripärast, mille täitmiseks tähtajalised lepingud on sõlmitud, ning nimetatud tööülesannete olemuslikest tunnustest, või kui see on asjakohane, siis liikmesriigi sotsiaalpoliitika õiguspärase eesmärgi taotlemisest (20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui, C‑72/18, EU:C:2019:516, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
59

Sellega seoses, mis puudutab tingimust, millele see institutsioon ja liikmesriik tuginevad ning mis käsitleb rakendusmeetmete puudumist, siis täpsustas Euroopa Kohus Montessori kohtuotsuse punktides 63–66, et kuigi abikavast abi saajate suhtes kujutavad liikmesriigi õigusnormid, millega see kava kehtestatakse, ning neid õigusnorme ellu viivad aktid, nagu maksuteade, endast rakendusmeetmeid, mida vajab otsus, millega kava tunnistatakse siseturuga kokkusobimatuks või sama kava tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks tingimusel, et järgitakse asjaomase liikmesriigi võetud kohustusi, ei ole see tõlgendus ülekantav olukorrale, milles on sellisest liikmesriigi meetmest abisaajate konkurendid, mille puhul tuvastati, et tegemist ei ole riigiabiga ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Nimelt ei vasta selline konkurent meetmega ette nähtud tingimustele, selleks et olla viidatud abi saamiseks kõlbulik. Neil asjaoludel oleks kunstlik kohustada seda konkurenti nõudma liikmesriigi ametiasutustelt talle seda abi ja vaidlustama liikmesriigi kohtus akti, millega jäeti taotlus rahuldamata, et see kohus esitaks Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse meetme kohta tehtud komisjoni otsuse kehtivuse kohta.
37

Arvestades eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt eelotsusetaotluses antud selgitusi, tuleb lisada, et pädevad ametiasutused ei saa lisaks asjaolule, et tehing on maksust vabastatud või mitte, arvesse võtta muid asjaolusid, nagu kinnisasja kasutamine omandaja poolt. Mahaarvamisõiguse ja võimaliku korrigeerimiskohustuse seisukohast asjasse puutuv tegur on selle tegevuse laad, mille jaoks maksukohustuslasest müüja kõnealust kinnisasja kasutas. Lisaks kahjustaks see, kui käibemaksuga maksustatava tehingu olemasolu kindlakstegemiseks võetakse arvesse seda, kuidas kinnisasja omandaja seda seejärel kasutab, õiguskindluse põhimõtet. See kehtib seda enam, et omandaja peab sisendkäibemaksu mahaarvamist korrigeerima, kui ta peaks kõnealust kinnisasja kasutama maksuvabade või käibemaksu kohaldamisalasse mittekuuluvate tehingute tarbeks. Selline kasutusotstarbe muutmine ei saa siiski viia selleni, et kaubatarnete või teenuste osutamisega seotud käibemaksu mahaarvamise korrigeerimine lasub teisel maksukohustuslasel peale selle, kes nimetatud mahaarvamise tegi (vt selle kohta 26. novembri 2020. aasta kohtuotsus Sögård Fastigheter, C‑787/18, EU:C:2020:964, punktid 46 ja 47).
47

Mis puudutab esimesena võrdväärsuse põhimõtet, siis olgu märgitud, et vastavalt riigisisesele õigusele, nagu seda on kirjeldatud eelotsusetaotluses, on ZPK artikli 19 lõikes 6 ette nähtud, et kui tingimus on ZPK artikli 19 lõike 5 alusel tühiseks tunnistatud, toimub nende maksete, mis on tehtud sellise tingimuse alusel, mis ületab artikli 19 lõikes 4 kindlaks määratud krediidi kulukuse aastamäära, omal algatusel tasaarvestamine. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on arvamusel, et selle artikli 19 lõike 6 koostoimes ZZD artikliga 76 analoogia alusel kohaldamine võimaldab maksekäsu tegemise menetluses, mis osaliselt tugineb ebaõiglasel tingimusel, samuti omal algatusel tasaarvestamist, eelkõige osas, mis puudutab selle tingimuse alusel tehtud makseid, mistõttu asjaomane tarbija ei pea enam algatama eraldiseisvat menetlust, et talle tagastataks alusetult makstud summad. Siiski, kuna Euroopa Kohtu sellekohasele infonõudele vastates selgitas eelotsusetaotluse esitanud kohus ühelt poolt, et on olemas vastuoluline kohtupraktika selles osas, mis puudutab asjaolusid, mille esinemisel peab liikmesriigi kohus maksekäsumenetluses omal algatusel tasaarvestama juhul, kui tuvastatakse selline ebaõiglane tingimus, nagu on ette nähtud ZPK artikli 19 lõikes 6, ning teiselt poolt, et on olemas lahknev kohtupraktika osas, mis puudutab sellise sätte analoogia alusel kohaldamise õiguspärasust selleks, et omal algatusel tasaarvestada juhtudel, mille puhul üksnes ei kohaldata ZPK artikli 19 lõiget 4, ei ole Euroopa Kohtul piisavalt teavet, et hinnata võrdväärsuse põhimõtte järgimist. Järelikult on ülesanne kontrollida, kas seda põhimõtet on järgitud, liikmesriigi kohtul, kellel ainsana on võimalik olla vahetult teadlik oma riigisiseses õiguskorras menetlusnormidest, mis puudutavad õigust tagastamisele, võttes arvesse nende menetlusnormide eset, alust ja olulisi tunnuseid.
71

Määruse nr 1315/2013 artikli 15 lõike 1 konteksti analüüsi alusel tuleb seega teha järeldus, et kõnealust sätet tuleb tõlgendada nii, et sellega on põhimõtteliselt vastuolus see, kui kaotatakse siseveesadama – millel on juba ühendus nii maanteetranspordi kui ka raudteetranspordi taristuga – ühendus ühega neist kahest taristuliigist.
87

Tuleb tõdeda, nagu väidavad hagejad, et nende punktide põhjendused on vastuolulised. Seega, kuigi Üldkohus möönab esimeses lauses, et ta ei saa teha mingeid järeldusi sellest, et pärast eelnenud kriitikat ei ole uut klassifitseerimist läbi viidud, kuna ta tea selle põhjusi, kinnitab ta järgnevates lausetes, et see asjaolu „võib näitlikustada summeerimismeetodi õige kohaldamisega seotud raskusi“, ning et „[a]sjaolu, et komisjoni tehtud viga on raske parandada – mida võimalik et näitab käesolev juhtum –, räägib […] vastu sellele, et seda viga saaks pidada lubamatuks“.
Et vältida kahjuliku mõju avaldumist konkurentsile, tuleks väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlust kasutada ainult väga erandlikes olukordades. Sellise erandi kohaldamine peaks piirduma ainult juhtudega, kus väljakuulutamine ei ole võimalik äärmiselt kiireloomulise olukorra tõttu, mis on põhjustatud avaliku sektori hankijale ettenägematutest ja temast sõltumatutest asjaoludest, või kui algusest peale on selge, et väljakuulutamine ei aitaks konkurentsi suurendada või saavutada paremat hanketulemust, eelkõige seetõttu, et objektiivsetel asjaoludel leidub ainult üks ettevõtja, kes suudab lepingut täita. Selline on olukord kunstiteoste puhul, kus kunstniku isik määrab olemuslikult kunstiobjekti unikaalse iseloomu ja väärtuse. Eksklusiivsus saab tekkida ka muudel põhjustel, kuid üksnes olukorras, kus ainuõiguse kasutamine on objektiivselt põhjendatud, saab õigustada väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluse kasutamist, kui eksklusiivsust ei ole tekitanud tulevast hankemenetlust silmas pidades avaliku sektori hankija ise.

Sellele erandile tuginev avaliku sektori hankija peaks esitama põhjendused, miks ei ole mõistlikke alternatiive või aseaineid, nagu alternatiivsete, sealhulgas avaliku sektori hankija liikmesriigist väljastpoolt lähtuvate jaotuskanalite kasutamine või funktsionaalselt võrreldavate ehitustööde, asjade ja teenuste võimalik hankimine.

Kui eksklusiivsus tuleneb tehnilistest põhjustest, tuleks need iga üksikjuhtumi puhul üksikasjalikult määratleda ja põhjendada. Need võivad hõlmata näiteks seda, et teistel ettevõtjatel on tehniliselt peaaegu võimatu saavutada nõutavat kvaliteeti, või on vaja spetsiifilist oskusteavet või spetsiifilisi tööriistu või vahendeid, mis on ainult ühe ettevõtja käsutuses. Tehnilised põhjused võivad tuleneda spetsiifilistest koostalitlusvõime nõuetest, mis peavad olema täidetud, et tagada hangitavate ehitustööde, asjade või teenuste toimimine.

Lisaks ei ole kasulik kasutada hankemenetlust, kui asjad ostetakse otse tooraineturult, sealhulgas kaupade, nagu põllumajandustooted või tooraine, kauplemisplatvormi kaudu, või energiabörsilt, kus reguleeritud ja järelevalvele allutatud mitmepoolne kauplemissüsteem tagab loomulikul viisil turuhinna.“
11

Sama direktiivi artiklis 39 on sätestatud: „1. Ilma et see piiraks artikli 7 lõike 1 kohaldamist, võivad liikmesriigid nõuda, et aktsiisikaup oleks nende territooriumil tarbimisse lubamisel […] varustatud maksumärkide[ga] […]. […] 3. Ilma et see piiraks mis tahes sätete kohaldamist, mis liikmesriigid on kehtestanud käesoleva artikli nõuetekohase rakendamise tagamiseks ning maksustamise vältimise, maksudest kõrvalehoidumise ja muude kuritarvituste vältimiseks, peavad liikmesriigid tagama, et lõikes 1 sätestatud maksumärgid […] ei takistaks aktsiisikauba vaba liikumist. Kui sellised märgid […] kinnitatakse aktsiisikaubale, peab [need] väljaandnud liikmesriik kõik kõnealuste märkide […] saamiseks makstud või tagatiseks jäetud summad, välja arvatud nende väljaandmise kulud, tagastama, neid vähendama või nad vabastama, kui aktsiisimaks muutus sissenõutavaks teises liikmesriigis ja seal ka sisse nõuti. Märgid […] väljaandnud liikmesriik võib siiski makstud või tagatiseks jäetud summa tagastamiseks, vähendamiseks või vabastamiseks nõuda oma pädevatele asutustele tõendi esitamist nende eemaldamise või hävitamise kohta.“
1.

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 30 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaselt võib liikmesriigi toll tolliväärtuse määramisel piirduda sellega, et kasutab tema kasutatavas ja hallatavas riiklikus andmebaasis olevaid andmeid, ilma et ta peaks juhul, kui need andmed on selleks piisavad, kasutama teavet, mis on teiste liikmesriikide tollil või Euroopa Liidu institutsioonidel või teenistustel, kuid see ei mõjuta juhul, kui see nii ei ole, nimetatud tolli võimalust esitada neile ametiasutustele, institutsioonidele või teenistustele taotlus, et saada selle kindlaksmääramise jaoks täiendavaid andmeid.
12

Sama direktiivi artiklis 5 „Kaubamärgiga antavad õigused“ oli sätestatud: „1. Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata: a) kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud; b) kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega esineb risk, et üldsus võib need omavahel segi ajada; esineb risk, et see võib tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel. 2. Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristatavust või mainet. 3. Lõigete 1 ja 2 alusel võib muu hulgas keelata järgmised toimingud: a) tähise kandmine kaupadele või nende pakendile; b) kõnealuse tähisega kaupade pakkumine, turuleviimine või ladustamine nimetatud otstarbel või kõnealuse tähisega teenuste pakkumine või osutamine; c) kaupade importimine ja eksportimine kõnealuse tähise all; d) tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamides. […] 5. Lõigete 1 kuni 4 kohaldamine ei mõjuta ühegi liikmesriigi sätteid, mis käsitlevad kaitset tähise kasutamise vastu muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks, kui kõnealuse tähise põhjendamatu kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks kaubamärgi eristatavust või mainet.“
45

Lisaks on Euroopa Kohus märkinud, et ühelt poolt on tingimata vajalik selleks, et dokumendi adressaat saaks tõhusalt kasutada enda kaitseõigust, et see dokument on koostatud keeles, millest adressaat saab aru, ja teiselt poolt ei tohi kaasneda negatiivseid tagajärgi taotluse esitajale seeläbi, et adressaat keeldub tõlkimata dokumenti vastu võtmast ainuüksi viivitamiseks ja ilmselt oma õigusi kuritarvitades, kuigi on tõendatud, et dokumendi adressaat saab aru keelest, milles dokument on koostatud. Seega peab kohus, kelle poole on edastavas liikmesriigis pöördutud, tagama parimal võimalikul viisil mõlema poole huvid, eelkõige kontrollides kõiki konkreetselt adressaadi keeleoskust tõendavaid asjakohaseid asjaolusid ja tõendeid (vt selle kohta 28. aprilli 2016. aasta kohtumäärus Alta Realitat, C‑384/14, EU:C:2016:316, punktid 78 ja 79).
Raamotsuse artikli 2 „Euroopa vahistamismääruse rakendusala“ lõigetes 1, 2 ja 4 on sätestatud:

„1. Euroopa vahistamismääruse võib teha tegude eest, mida vahistamismääruse teinud liikmesriigis karistatakse vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt 12 kuud, või kui karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme kohta on otsus tehtud, peab see olema vähemalt nelja kuu pikkune.

2. Käesoleva raamotsuse alusel ja teo topeltkaristatavust [mõiste „topeltkaristatavus“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „kahepoolne karistatavus“] kontrollimata toimub Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmine järgmiste kuritegude puhul, nagu need on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusaktides määratletud ja kui need on vahistamismääruse teinud liikmesriigis karistatavad vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat:

[…]

4. Muude süütegude puhul, mida ei ole nimetatud lõikes 2, võib üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et teod, mille suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusaktide alusel süüteod selle koosseisu tunnustest või kirjeldusviisist olenemata.“
22

Sellest tuleneb, et eeldatakse, et sellised liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud sellises õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib jätta liikmesriigi kohtu esitatud taotluse läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamisel, mida liikmesriigi kohus palub, ei ole vähimatki seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilised või õiguslikud asjaolud, mis on vajalikud tarviliku vastuse andmiseks talle esitatud küsimustele (vt selle kohta 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt, C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sama määruse artiklis 139 „Raamatupidamisarvestuse kontroll ja heakskiitmine“ on sätestatud:

„1. Komisjon kontrollib dokumente, mille liikmesriigid on esitanud vastavalt artiklile 138. Liikmesriik esitab komisjoni taotlusel kogu vajaliku lisateabe, mis võimaldab komisjonil artiklis 84 seatud tähtajaks määrata kindlaks, kas raamatupidamise aastaaruanded on täielikud, täpsed ja õiged.

2. Komisjon kiidab raamatupidamise aastaaruanded heaks, kui ta saab järeldada, et raamatupidamise aastaaruanded on täielikud, täpsed ja õiged. Komisjon teeb sellise järelduse, kui auditeerimisasutus on esitanud märkusega auditiarvamuse raamatupidamise aastaaruande täielikkuse, täpsuse ja õigsuse kohta, välja arvatud siis, kui komisjonil on konkreetseid tõendeid selle kohta, et auditiaruanne raamatupidamise aastaaruande kohta on ebausaldusväärne.

[…]

6. Komisjon arvutab heakskiidetud raamatupidamise aastaaruannete alusel fondidest ja EMKFist aruandeaastal tasumisele kuuluva summa ning sellest tulenevad korrigeerimised maksetes liikmesriikidele. Komisjon võtab arvesse:

a) artikli 137 lõike 1 punktis a osutatud arvestuskannete summat, millele kohaldatakse iga prioriteedi kaasrahastamismäära;

b) komisjoni poolt selle aruandeaasta jooksul tehtud maksete kogusummat, mis koosneb: i) vahemaksete summadest, mille komisjon on tasunud vastavalt artikli 130 lõikele 1 ja artiklile 24, ning ii) artikli 134 lõike 2 alusel tasutud iga-aastaste eelmaksete summast.

7. Pärast lõikes 6 osutatud arvutuste läbiviimist kiidab komisjon heaks iga-aastased eelmaksed ning tasub juurdemaksed 30 päeva jooksul pärast raamatupidamise aastaaruannete heakskiitmist. Kui liikmesriigilt on vaja summa sisse nõuda, esitab komisjon liikmesriigile sissenõudekorralduse, mis viiakse võimaluse korral täide nii, et see tasaarveldatakse liikmesriigile makstavate summadega järgmiste maksete puhul samasse rakenduskavva. Nimetatud sissenõudmine ei tähenda finantskorrektsiooni ning sellega ei kaasne fondide ja EMKFi toetuste vähenemine rakenduskavale. Tagasimakstud summad loetakse vastavalt [määruse nr 966/2012] artikli 177 lõikele 3 sihtotstarbeliseks tuluks.

[…]“.
72

Lisaks väidab komisjon, et vastavalt protokolli nr 36 artikli 3 lõikele 1 jõustus ELL artikli 16 lõige 4 1. novembril 2014. Ta märgib ühtlasi, et selle protokolli artikli 3 lõikes 3 on märgitud, et Nice’i lepingus määratletud kvalifitseeritud häälteenamust kohaldatakse kuni 31. oktoobrini 2014, ilma et see piiraks ELTL artikli 235 lõike 1 teise lõigu kohaldamist, mis viitab ELL artikli 16 lõikele 4. Seetõttu leiab komisjon, et nimetatud protokolli artikli 3 lõigete 1 ja 3 sõnastusest tuleneb, et ELL artikli 16 lõikes 4 määratletud kvalifitseeritud häälteenamuse kohaldamata jätmine selle protokolli artikli 3 lõike 2 alusel pärast 1. novembrit 2014 ei saa kahjustada selle artikli 16 lõike 4 kasulikku mõju. Kuid komisjon leiab, et Üldkohtu tõlgendus viidatud artikli 3 lõike 2 kohta kahjustab ELL artikli 16 lõiget 4, kuna selle tagajärjel laiendatakse protokolli nr 36 artikli 3 lõike 3 kohaldamist isegi pärast 31. märtsi 2017.
151

Kolmandana vastab see piirang üldist huvi pakkuvale eesmärgile harta artikli 52 lõike 1 tähenduses, milleks on vältida õiguste kuritarvitamist ja pettusi, kuna nende keeld on liidu õiguse üldpõhimõte, mida õigussubjektid peavad järgima (6. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Altun jt, C‑359/16, EU:C:2018:63, punkt 49). Euroopa Kohus on nimelt juba otsustanud, et sellise tingimuse eesmärk, mille kohaselt abielu peab olema kestnud mingi aja selleks, et elusolev abikaasa saaks toitjakaotuspensioni, on tagada, et asjaomaste isikute vahelised suhted on tegelikud ja püsivad (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus HK vs. komisjon, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, punkt 89). Tegemist on ühtse kriteeriumiga, mida kohaldatakse vahet tegemata kõigile elusolevatele abikaasadele, kes on hõlmatud personalieeskirjade VIII lisa artiklitega 18 ja 20, ning mille eesmärk ei ole eeldada, et elusolevad abikaasad on toime pannud kuritarvituse või pettuse, vaid vältida sellise kuritarvitamise või pettuste toimepanemist.
41

Lisaks on Haagi 1996. aasta konventsiooni artikli 52 lõikega 3 sõnaselgelt vastuolus see, kui konventsiooniga reguleeritud küsimustes mõjutab mitme osalisriigi vahel sõlmitud teine kokkulepe nende riikide suhetes teiste osalisriikidega Haagi 1996. aasta konventsiooni sätete kohaldamist. Nagu kinnitavad aga P. Lagarde’i koostatud konventsiooni seletuskirja punktid 170–173, on konventsiooni artikli 52 lõige 3 just nimelt kompromissi tulemus liidu liikmesriikide, kes on kõik ka konventsiooniga ühinenud ja kes soovisid sõlmida selles valdkonnas eraldi kokkuleppeid, nagu Brüsseli II konventsioon, millele järgnes määrus nr 2201/2003, ja teiste Haagi konventsiooni osalisriikide seisukohtade vahel, kes pelgasid, et selliseid eraldi kokkuleppeid sõlminud riigid võiksid neid kasutada kaldumaks kõrvale kohustuste täitmisest suhetes konventsiooni teiste osalisriikidega, mis nõrgendaks konventsiooni.
62

Kuivõrd Euroopa Kohus on otsustanud, et ainuüksi tsiviilõigusliku lepingu olemasolu advokaadi ja tema esindatava ülikooli vahel ei ole piisav selleks, et asuda seisukohale, et advokaat on olukorras, mis ilmselgelt riivab tema võimet kaitsta oma kliendi huve, järgides samal ajal sõltumatuse nõuet Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 tähenduses (vt selle kohta 4. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Uniwersytet Wrocławski ja Poola vs. REA, C‑515/17 P ja C‑561/17 P, EU:C:2020:73, punktid 66 ja 67), ei ole ka seadusest tulenev avalik-õiguslik side õppejõu ja tema esindatava ülikooli vahel piisav, et asuda seisukohale, et õppejõud on olukorras, mis takistab tal selle ülikooli huvisid kaitsta.
38

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 85/374 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõiste „tootja“ ei eelda, et isik, kes on tootel kasutanud või on lubanud tootel kasutada oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust, esineb toote tootjana ka muul viisil.