mõiste „sama tegu” alla nimetatud artikli tähenduses võivad jääda teod, mis seisnevad salakaubana ühte osalisriiki toodud välismaiste tubakatoodete oma valdusesse võtmises, nende impordis teise osalisriiki ja selles teises riigis valdamises ning mida iseloomustab asjaolu, et isikul, kelle suhtes on mõlemas osalisriigis alustatud kriminaalmenetlust, oli algusest peale kavatsus vedada tubakatooted pärast esmast oma valdusesse võtmist sihtkohta läbi mitme osalisriigi. Lõpliku hinnangu peavad selles osas andma pädevad siseriiklikud asutused.

Vangistust, millest on tingimisi vabastatud ja millega karistatakse süüdimõistetut tema kuritegeliku käitumise eest, tuleb käsitada karistusena, mis on „kandmisel olev” ajahetkest, kui see on muutunud täidetavaks, ja katseaja jooksul. Kui katseaeg on möödas, tuleb karistust käsitada nimetatud normi tähenduses „kantuna”.

Eelvangistuse eesmärk on väga erinev Schengeni lepingu rakenduskonventsiooni artiklis 54 ette nähtud täidetuse tingimuse eesmärgist. Kui esimese eesmärk on pigem preventiivne, siis viimase eesmärk on vältida seda, et isikut, kelle suhtes on tehtud lõplik kohtuotsus esimeses osalisriigis, ei saaks sama teo eest enam vastutusele võtta ja et ta jääks seega karistamata, juhul kui esimene otsuse teinud osalisriik ei ole mõistetud karistust täitmisele pööranud.

Mõiste „täideviimine” tõlgendamist Schengeni lepingu rakenduskonventsiooni artikli 54 tähenduses ei saa mõjutada asjaolu, et liikmesriik, kus isiku suhtes on siseriikliku õiguse alusel tehtud lõplik süüdimõistev kohtuotsus, võib raamotsuse 2002/584 Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta alusel anda Euroopa vahistamismääruse, mille eesmärk on selle isiku vahi alla võtmine ja nimetatud kohtuotsuse täideviimine.

See täidetuse tingimus ei saagi täidetud olla, kui pärast süüdimõistvat kohtuotsust võib esimene liikmesriik anda Euroopa vahistamismääruse just selleks, et tagada vangistuse täitmisele pööramine, mida ei ole Schengeni lepingu rakenduskonventsiooni artikli 54 tähenduses veel täidetud.

Seda järeldust kinnitab ka raamotsus, mille artikli 3 punkt 2 kohustab liikmesriiki keelduma Euroopa vahistamismääruse täitmisest juhul, kui vahistamismäärust täitvale õigusasutusele esitatud teabest tuleneb, et tagaotsitava suhtes on samade tegude eest teises liikmesriigis langetatud lõplik kohtuotsus ning et karistamise korral on täidetuse tingimus täidetud.

Sellist järeldust toetab ka asjaolu, et Schengeni lepingu rakenduskonventsiooni artikli 54 tõlgendus ei saa sõltuda raamotsuse normidest, andmata alust õiguslikuks ebakindluseks, mis tuleneks ühelt poolt sellest, et kõigile liikmesriikidele, kelle raamotsus on siduv, ei ole alati siduv Schengeni lepingu rakenduskonventsioon, mis pealegi seob ka mõningaid kolmandaid riike, ning teiselt poolt sellest, et Euroopa vahistamismääruse kohaldamisala on piiratud – mida ei saa aga öelda Schengeni lepingu rakenduskonventsiooni artikli 54 kohta, mis kehtib kõigi süütegude suhtes, mille eest konventsiooniga liitunud riigid on karistuse mõistnud.

Seetõttu ei saa mõiste „täideviimine” tõlgendamist Schengeni lepingu rakenduskonventsiooni artikli 54 tähenduses mõjutada asjaolu, et süüdismõistva kohtuotsuse teinud liikmesriigis võidakse pärast seda, kui teine riik on süüdimõistetud isiku üle andnud, lõplik vanglakaristus täitmisele pöörata.

(vt punktid 60–64, resolutiivosa punkt 4)