Kohtuasi C-346/02

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Luksemburgi Suurhertsogiriik

Kindlustus – Kolmas kahjukindlustuse direktiiv – Bonus-malus süsteem

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Teenuste osutamise vabadus – Otsekindlustustegevus, välja arvatud elukindlustustegevus – Direktiiv 92/49 – Kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabadus – Bonus-malus süsteem, mille puhul ei määra riik kindlaks kindlustusmaksete tariife – Lubatavus

(Nõukogu direktiiv 92/49)

Mootorsõiduki kindlustuslepingutele kohaldatavat bonus-malus süsteemi, mis mõjutab kindlustusmaksete muutmist, kuid mille puhul ei määra siiski riik kindlaks kindlustusmaksete tariife ning kindlustusseltsidel on õigus otsustada baaskindlustusmaksete üle, ei ole võimalik samastada kindlustusmaksete tariifide eelneva heakskiitmise süsteemiga, mis on vastuolus tariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõttega, mis tuleneb direktiivist 92/49 (otsekindlustustegevusega, välja arvatud elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 73/239 ja 88/357).

Seega, kuna puudub ühenduse seadusandja selgesõnaline väljendus selle kohta, et kahjukindlustuse valdkonna täielik ühtlustamine välistaks igasuguse samaväärse mõjuga siseriikliku meetme kohaldamise võimaluse, siis ei saa seda ka eeldada.

(vt punktid 23 ja 24)





















































EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)

7. september 2004( )

Kindlustus – Kolmas kahjukindlustuse direktiiv – Bonus-malus süsteem

Kohtuasjas C-346/02,

mille esemeks on EÜ artikli 226 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise hagi,

mis esitati Euroopa Kohtule 30. septembril 2002,

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: C. Tufvesson ja J.-F. Pasquier, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

versus

Luksemburgi Suurhertsogiriik, esindaja: P. Gramegna, keda abistas avocat A. Schmitt,

kostja,

EUROOPA KOHUS (suurkoda),

koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans (ettekandja), C. Gulmann ja J. N. Cunha Rodrigues, kohtunikud R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta ja K. Lenaerts,

kohtujurist: C. Stix-Hackl,

kohtusekretär: kohtusekretäri asetäitja H. von Holstein,

arvestades kirjalikku menetlust ja seejärel toimunud 10. veebruari 2004. aasta kohtuistungit,

olles 30. märtsi 2004. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,

on teinud järgmise

otsuse

1 Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik on kehtestanud ja säilitanud bonus-malus süsteemi, mis avaldab vahetut ja kohustuslikku mõju kindlustusmaksete tariifidele ja mida kohaldatakse kõikide Luksemburgis füüsiliste isikute sõlmitud mootorsõiduki kindlustuslepingute suhtes, tegemata vahet kindlustusseltside vahel, mille asukoht on Luksemburgis, ja kindlustusseltside vahel, mis tegutsevad seal filiaalina või teenuste osutamise vabaduse alusel, on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/49/EMÜ (otsekindlustustegevusega, välja arvatud elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 73/239/EMÜ ja 88/357/EMÜ (kolmas kahjukindlustuse direktiiv)) (EÜT L 228, lk 1) artikli 6 lõikest 3 ja artiklitest 29 ja 39 tulenevaid kohustusi seoses kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse ja kindlustusmaksete tariifide ja kindlustuslepingute eelneva või süstemaatilise kontrolli kaotamise põhimõttega.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigus

2 Direktiivi 92/49 teise jaotise „Kindlustustegevuse alustamine” artikkel 6 sätestab:

„Direktiivi 72/239/EMÜ artikkel 8 asendatakse järgmisega:

Artikkel 8

[…]

3. Käesolevas direktiivis ei takista miski liikmesriikidel säilitada kehtivaid või kehtestada õigusnorme, mis nõuavad asutamislepingu ja põhikirja heakskiitmist ning kõigi muude harilikuks järelevalve tegevuseks vajalike dokumentide esitamist.

Liikmesriigid ei võta vastu sätteid, mis nõuavad kindlustuse üld- ja eritingimuste, kindlustusmaksete tariifide ning vormide ja muude selliste trükitud dokumentide eelnevat heakskiitu või süstemaatilist esitamist, mida kindlustusselts kavatseb kasutada suhetes kindlustusvõtjaga.

Liikmesriigid ei või säilitada või kehtestada kindlustusmaksemäärade kavandatava tõstmise etteteatamist või eelneva heakskiitmist, välja arvatud üldise hinnakontrolli süsteemide osana.

[…]”.

3 Direktiivi 92/49 kolmanda jaotise „Kindlustustegevust reguleerivate tingimuste ühtlustamine” artikkel 29 sätestab:

„Liikmesriigid ei võta vastu sätteid, mis nõuavad kindlustuse üld- ja eritingimuste, kindlustusmaksete tariifide ning vormide ja muude selliste trükitud dokumentide eelnevat heakskiitu või süstemaatilist esitamist, mida kindlustusselts kavatseb kasutada suhetes kindlustusvõtjatega. Nad võivad nõuda ainult nende lepingu tingimuste ja muude dokumentide ebaregulaarset esitamist selleks, et kontrollida kindlustuslepinguid käsitlevate siseriiklike õigusnormide järgimist, ning see nõue ei või olla kindlustusseltsi tegevuse eeltingimus.

Liikmesriigid ei või säilitada või kehtestada kindlustusmaksemäärade kavandatava tõstmise etteteatamist või eelnevat heakskiitmist, välja arvatud üldise hinnakontrolli süsteemide osana.”

4 Direktiivi 92/49 neljanda jaotise „Asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabadusega seotud sätted” artikli 39 lõiked 2 ja 3 sätestavad:

„2. Filiaali asukohaliikmesriik või teenuste osutamise liikmesriik ei või võtta vastu sätteid, mis nõuavad kindlustuse üld- ja eritingimuste, kindlustusmaksete tariifide ning vormide ja muude selliste trükitud dokumentide eelnevat heakskiitu või süstemaatilist esitamist, mida kindlustusselts kavatseb kasutada suhetes kindlustusvõtjatega. Ta võib ainult nõuda kindlustusseltsilt, kes soovib asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel tegeleda tema territooriumil kindlustustegevusega, mittesüstemaatilist teatamist nendest lepingutingimustest ja muudest dokumentidest, et kontrollida kindlustuslepinguid käsitlevate siseriiklike õigusnormide järgimist, ning see nõue ei või olla kindlustusseltsi tegevuse eeltingimus.

3. Filiaali asukohariik või teenuste osutamise liikmesriik ei või säilitada või kehtestada kindlustusmaksemäärade kavandatavat etteteatamist või heakskiitmist, välja arvatud üldise hinnakontrolli süsteemide osana.”

Siseriiklik õigus

5 Suurhertsogiriigi 20. detsembri 1994. aasta määrusega, millega kohaldatakse 7. aprilli 1976. aasta muudetud seaduse mootorsõidukite tsiviilvastutuse kindlustuse kohta, millega sätestatakse mootorsõidukite tsiviilvastutuse kindlustuslepingute eeskirjad, artikli 17 lõikeid 2 ja 3 (Memorial A 1994, lk 2776, edaspidi „määrus”), viidi siseriiklikku õiguskorda sisse kindlustusmaksete kindlaksmääramise süsteem, mille kohaselt vähendatakse kindlustusvõtja tasutavaid kindlustusmakseid juhul, kui mitme aasta jooksul ei ole esinenud õnnetusjuhtumit, samas kui õnnetusjuhtumi järel kindlustusmakseid suurendatakse.

6 Määruse artikkel 3 sätestab:

„Keelatud on kõik kindlustuslepingu tingimused, mille eesmärk või mõju:

[…]

5. … takistab lepingu suhtes bonus-malus süsteemi rakendamist, nagu see on ette nähtud alljärgnevates artiklites 7 ja 8.”

7 Määruse artikkel 7 sätestab siduvad tingimused, mida rakendatakse kõikides füüsilise isiku sõlmitud tsiviilvastutuse kindlustuslepingutes mootorsõiduki jaoks, mida tavaliselt hoitakse Luksemburgis.

8 Vastavalt kõnealusele süsteemile saab uus kindlustusvõtja bonus-malus süsteemi 11. järgu (0% boonust). Juhul kui ühe kindlustusperioodi jooksul ei ole esinenud õnnetusjuhtumit, langeb järk ühe astme võrra. Bonus-malus süsteemi madalaim järk on –3, kus kindlustusvõtja maksab ainult 45% baaskindlustusmaksest.

9 Seevastu toob iga kindlustusperioodil esinenud õnnetusjuhtum kaasa tõusu kolme järgu võrra. Bonus-malus süsteemi kõrgeim järk on 22, kus kindlustusvõtja maksab 250% baaskindlustusmaksest.

10 Kohustuslikku bonus-malus süsteemi rakendatakse ainult füüsiliste isikute sõlmitud lepingute puhul. Samas puudutab bonus-malus süsteem ainult tsiviilvastutusega seotud kindlustusmakset. Mootorsõiduki kindlustusmakse teised osad, mis on seotud riskidega, nagu klaasi purunemine, vargus, tulekahju ja õiguskaitse, ei allu sellele süsteemile.

Kohtueelne menetlus

11 Komisjon saatis 25. juulil 2001 hoiatuskirja Luksemburgi Suurhertsogiriigile, milles ta väitis, et kindlustusmaksete kindlaksmääramise süsteem rikub direktiivi 92/49 teatud sätteid, eriti artikli 6 lõiget 3 ja artikleid 29 ja 39.

12 Kuna hoiatuskirjale ei vastatud, saatis komisjon 20. detsembril 2001 Luksemburgi Suurhertsogiriigile põhjendatud arvamuse, milles ta palus kõnealust liikmesriiki võtta arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul alates arvamuse kättesaamisest.

13 Vastusena põhjendatud arvamusele saatis Luksemburgi valitsus 6. märtsil 2002 kirja. Ta väitis, et kuna kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabadus on direktiiviga 92/49 kehtestatud põhimõte, on kindlustusmakse baastariifi kindlaksmääramine jäetud kindlustusseltside otsustada. Oma vastuses rõhutas ta, et bonus-malus süsteem tõhustab tarbijakaitset ja aitab vältida õnnetusjuhtumeid.

14 Leides, et Luksemburgi ametiasutused ei võtnud vajalikke meetmeid direktiivist 92/49 tulenevate kohustuste täitmiseks, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.

Sisu

Poolte argumendid

15 Komisjon on arvamusel, et Luksemburgi bonus-malus süsteem on ühelt poolt vastuolus direktiivist 92/49 tuleneva kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõttega, mille kohaselt liikmesriigid ei või kehtestada etteteatamise, eelneva heakskiidu või süstemaatilise esitamise nõuet kindlustusmaksete tariifide või kindlustusmaksemäärade tõstmise suhtes, mida kindlustusselts kavatseb rakendada liikmesriigi territooriumil, ning teiselt poolt kõnealuse direktiivi eesmärgiga, mis näeb ette kindlustustoodete turustamise vabaduse ühenduse territooriumil. Ta leiab, et tema tõlgendust toetavad Euroopa Kohtu 11. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑296/98: komisjon v. Prantsusmaa, EKL 2000, lk I-3025 ja Euroopa Kohtu 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑59/01: komisjon v. Itaalia, EKL 2003, lk I-1759.

16 Komisjon ei eita võimalust, et liikmesriigid võtaksid kasutusele süsteemi, mis arvestab kindlustatute varasemaid õnnetusjuhtumeid või isegi ühtset bonus-malus süsteemi. Kuid sellised süsteemid on vastuolus direktiiviga 92/49 siis, kui need mõjutavad automaatselt kindlustusmaksete tariife, mis esineb ka Luksemburgi bonus-malus süsteemi puhul.

17 Komisjon möönab, et põhimõtteliselt on Luksemburgis võimalik kindlustusandjatel endal kindlaks määrata baaskindlustusmakse. Kuid ta leiab, et kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse tagamiseks peab kindlustusseltsidel olema vabadus otsustada mitte ainult baaskindlustusmakse, vaid ka teiste kindlustusmakse osade üle.

18 Kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabadus võib jääda paljuski teoreetiliseks, kui kindlustusseltsid saavad kohandada kindlustusmakseid, silmas pidades niisugust põhimõttelist kriteeriumi nagu arvestamine kindlustatu varasemate õnnetusjuhtumitega ainult ettekirjutatud nõudeid järgides. Seda enam on see tõsi, kui maksete kohandamine ei mõjutaks kindlustusmakse suurust mitte vähesel määral, vaid tõstaks seda rohkem kui kaks korda.

19 Viidates Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas komisjon v. Itaalia punktile 29, väidab Luksemburgi valitsus, et määrus on kooskõlas kindlustustariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõttega, kuna see ei kohusta kindlustusseltse eelnevalt teavitama järelevalve- või kontrolliasutust rakendatavatest tariifidest ega kohusta seda asutust heaks kiitma kõnealuseid kindlustusmaksete tariife enne nende kasutuselevõtmist.

20 Luksemburgi valitsuse arvates võimaldab bonus-malus süsteem kujundada kindlustusmakset kindlustusvõtja varasema liikluskindlustuse perioodi ja õnnetusjuhtumite arvu alusel, millega kaasnes kindlustatu vastutus. Tegemist on süsteemiga, kus toimub kindlustusmakse individualiseerimine tagantjärele. Seevastu jätab kõnealune süsteem kindlustajatele palju ulatuslikuma vabaduse otsustada kõikide mootorsõiduki kindlustuse osade üle.

Euroopa Kohtu hinnang

21 Nagu Euroopa Kohus on osundatud kohtuotsuse komisjon v. Itaalia punktis 29 märkinud, on ühenduse seadusandja eesmärk olnud tagada kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõte kahjukindlustuse valdkonnas, sealhulgas kohustusliku kindlustuse korral nagu näiteks mootorsõiduki tsiviilvastutuse kindlustus. Samas punktis 29 täpsustas Euroopa Kohus, et see põhimõte keelab kehtestada eelneva või süstemaatilise teatamise ja eelneva heakskiidu nõuet kindlustusmaksete tariifide suhtes, mida kindlustusselts kavatseb kasutada suhetes kindlustusvõtjaga. Ainsa kõrvalekaldumise sellest põhimõttest sätestab direktiiv 92/49 seoses „kindlustusmaksemäärade tõstmise” eelneva etteteatamise ja heakskiiduga „üldise hinnakontrolli süsteemi” raames.

22 Kohtuotsuses komisjon v. Itaalia leidis Euroopa Kohus, et kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõtet on rikutud hindade külmutamisega, mis avaldas mõju nii tariifide kindlaksmääramisele kui ka muutmisele lepingutes, mis puudutasid mootorsõidukite tsiviilvastutuse kindlustust riskide suhtes, mis asusid Itaalias (osundatud otsus kohtuasjas komisjon v. Itaalia, punktid 32 ja 48).

23 Käesolevas kohtuasjas käsitletav Luksemburgi bonus-malus süsteem on oma mõju poolest kindlustusseltside poolt kasutatavatele kindlustusmaksete tariifidele olemuslikult erinev Itaalia õigusaktide toimest, mis olid seotud kohtuasjaga komisjon v. Itaalia. Tõepoolest, see süsteem mõjutab kindlustusmaksete muutmist. Selle süsteemi puhul ei määra siiski riik kindlaks kindlustusmaksete tariife ning kindlustusseltsidel on õigus otsustada baaskindlustusmaksete üle. Arvestades nimetatud asjaolusid, ei ole võimalik samastada Luksemburgi bonus-malus süsteemi kindlustusmaksete tariifide eelneva heakskiitmise süsteemiga, mis on vastuolus tariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõttega, mille kohus määratles kohtuasja komisjon v. Itaalia otsuse punktis 29.

24 Kuna puudub ühenduse seadusandja selgesõnaline väljendus selle kohta, et kahjukindlustuse valdkonna täielik ühtlustamine välistaks igasuguse samaväärse mõjuga siseriikliku meetme kohaldamise võimaluse, siis ei saa seda ka eeldada.

25 Seega ei ole võimalik toetada komisjoni hagist tulenevat seisukohta, et vaatamata baaskindlustusmakse otsustamise vabadusele, on Luksemburgi bonus-malus süsteem vastuolus kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse põhimõttega ainuüksi sellel põhjusel, et see mõjutab kindlustusmaksete muutmist.

26 Samas ei väida komisjon, et kõnealuse süsteemiga kehtestataks eelneva või süstemaatilise teatamise või eelneva heakskiitmise nõue seoses kindlustusmaksete tariifidega, mida kindlustusselts kavatseb kasutada suhetes kindlustusvõtjatega.

27 Siit järeldub, et komisjon ei suutnud tõestada, et Luksemburgi Suurhertsogiriik on rikkunud kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse ning kindlustusmaksete järkude ja kindlustuslepingute eelneva ja süstemaatilise kontrolli kaotamise põhimõtet, mis tuleneb direktiivi 92/49 artiklitest 6, 29 ja 39, seoses bonus-malus süsteemi rakendamisega ja selle säilitamisega.

28 Kuna komisjoni põhjendatud arvamuse ja käesoleva kohtuvaidluse ese puudutab ainult eelmises punktis viidatud sätetest tuleneva kindlustusmaksete tariifide kindlaksmääramise vabaduse ning kindlustusmaksete tariifide ja kindlustuslepingute eelneva ja süstemaatilise kontrolli kaotamise põhimõtte rikkumist, siis tuleb käesolev hagi jätta rahuldamata.

Kohtukulud

29 Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud mõista välja komisjonilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.

Allkirjad