EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS (teine koda)

21. juuli 2016

Carlo De Nicola

versus

Euroopa Investeerimispank (EIP)

„Avalik teenistus — EIP töötajad — Ravikindlustus — Ravikulude hüvitamisest keeldumine — Laserravi — Ravi teadusliku kehtivuse puudumine — Sõltumatu arsti määramise kord — Pädev arstide koda — Sõltumatu arsti arvamus — Kohtuliku kontrolli ulatus — Hüvitamisest keeldumise põhjused — Ravikindlustust puudutavad sise-eeskirjad — Laserravi eesmärk — Valu leevendav toime — Institutsiooni arsti eelnõusolek — Varaline kahju — Enneaegsed järeldused — Mittevaraline kahju — Kindlaksmääramata summa — Vastuvõetamatus”

Ese:

Hagi, mis on esitatud ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingu suhtes, ja millega Carlo De Nicola palub sisuliselt esiteks tühistada 4. detsembri 2014. aasta otsuse, millega Euroopa Investeerimispank (edaspidi „pank“) keeldus tema selliste ravikulude hüvitamisest, mis olid seotud suure võimsusega FP3-tüüpi laseriga teostatava raviga, ja „kõik seotud järgnevad ja eelnevad aktid“, sealhulgas nendega seotud mitu panga kirja, ning teiseks mõista pangalt ja Euroopa Liidult välja hüvitis temale tekitatud kahju eest.

Otsus:

Tühistada Euroopa Investeerimispanga 4. detsembri 2014. aasta otsus, millega keelduti Carlo De Nicolale laserravi FP3 kulude hüvitamisest. Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata. Jätta Euroopa Investeerimispanga kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Carlo De Nicola kohtukulud.

Kokkuvõte

Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimese lõigu, mida kohaldatakse menetlusele Avaliku Teenistuse Kohtus vastavalt põhikirja I lisa artikli 7 lõikele 1, ja kodukorra artikli 50 lõike 1 punkti d kohaselt peab haviavaldus muu hulgas sisaldama hagi eset ja hageja nõudeid. Hagiavaldus on selles suhtes menetluse algatusdokument, milles hageja on kohustatud määratlema hagi eseme. Hagi eseme määratlus hagiavalduses peab Avaliku Teenistuse Kohtul võimaldama tuvastada täpselt aktid, mille tühistamist hageja taotleb, kusjuures tuleb arvestada, et Avaliku Teenistuse Kohus ei saa mingil juhul otsustada ultra petita, otsustades tühistada suuremas ulatuses, kui hageja on seda palunud. Tühistamisnõuded, mis ei viita sõnaselgelt aktile või aktidele, mille tühistamist palutakse, ning mis ei võimalda piisavalt täpselt tuvastada asjaomaseid akte, ei vasta kodukorra artikli 50 lõike 1 punkti d kehtestatud tingimustele. Järelikult kui tühistamisnõuded viitavad kõikidele seotud järgnevatele ja eelnevatele aktidele, tuleb need nõuded vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata. (vt punktid 55–57) Viited: Euroopa Kohus: kohtuotsus, 14.9.1999, komisjon vs. AssiDomän Kraft Products jt, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, punkt 52. Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 20.5.2010, komisjon vs. Violetti jt, T‑261/09 P, EU:T:2010:215, punkt 30. Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, 11.11.2014, De Nicola vs. EIP, F‑55/08 RENV, EU:F:2014:244, punkt 42.

Huve kahjustavad üksnes sellised aktid või meetmed, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve otse ja kohe puudutaval viisil, muutes selgelt tema õiguslikku olukorda. Toimingute või otsuste peale, mis tehakse mitmestaadiumilise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, võib põhimõtteliselt hagi esitada vaid siis, kui need on meetmed, mis väljendavad institutsiooni lõplikku seisukohta kõnealuse menetluse lõpus, seevastu vahemeetmete peale, millega valmistatakse ette lõppotsust, ei saa hagi esitada. Otsust ettevalmistavad aktid ei saa huve kahjustada ning hageja võib üksnes menetluse lõpetanud otsuse vaidlustamise käigus tõstatada küsimuse selle otsusega vahetult seotud varasemate aktide õigusvastasusest. Kuigi teatud ettevalmistavad meetmed võivad kahjustada hageja huve seetõttu, et need võivad mõjutada hiljem vaidlustatava akti sisu, ei või need meetmed siiski olla iseseisva hagi ese ning need tuleb vaidlustada nimetatud akti peale esitatud hagi raames. Mis puudutab Euroopa Investeerimispanga sise-eeskirjade kohaselt läbi viidud menetlust ravikindlustuse kohta, mille eesmärk on küsida kolmanda arsti arvamust, kui institutsiooni arst ja asjaomast töötajat raviv arst on eriarvamusel, siis kuna nende sätete sõnastusest tuleneb selgelt, et töötaja ravikulude hüvitamise kohta teeb pank lõpliku otsuse pärast kolmanda arsti arvamust, siis muutub töötaja õiguslik seisund alles selle otsuse tegemise hetkel, mitte kolmanda arsti arvamuse andmise hetkel ja seda enam mitte sellise arvamuse saamiseks mõeldud kirjade saatmise hetkel. (vt punktid 59–61) Viited: Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 8.3.2005, D vs. EIP, T‑275/02, EU:T:2005:81, punktid 43 ja 43 ning seal viidatud kohtupraktika. Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 20.5.2010, komisjon vs. Violetti jt, T‑261/09 P, EU:T:2010:215, punkt 46. Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, 23.11.2010, Marcuccio vs. komisjon, F‑65/09, EU:F:2010:149, punkt 42.

Kuna Euroopa Investeerimispanga sise-eeskirjad ravikulude hüvitamise kohta ei täpsusta kuidagi seda, milline on pädev liikmesriigi arstide koda, kelle poole pank peab pöörduma, kui institutsiooni arst ja teenistujat raviv arst on eriarvamusel, ei ole pank igal juhul kohustatud taotlema kolmanda arsti määramist liikmesriigi arstide kojast, kuhu kuulub spetsialist, kes pakkus või teostas asjaomast ravi. Pealegi nähtub nendest sise-eeskirjadest, et kui kolmas arst määratakse kindlustatu taotlusel, peab pank, mitte kindlustatu ise pöörduma asjaomase arstide koja poole. Nende sätete alusel on pangal teatud vabadus arstide koja valikul. Isegi kui asjaomane teenistuja võib välja pakkuda pangale, et viimane pöörduks antud arstide koja poole, ei saa taoline soovitus tuua pangale kohustust seda järgida. (vt punktid 71 ja 72)

Personalieeskirjades ette nähtud õiguskaitsevahendeid ei saa põhimõtteliselt kasutada selleks, et vaidlustada lõplikuks peetavaid meditsiinilisi hinnanguid kui selliseid, mida tuleb pidada lõplikuks, kui need on esitatud nõuetekohaselt. Liidu kohtul ei ole meditsiinivaldkonnas vajalikku pädevust, et kinnitada meditsiinilist hinnangut või lükata see ümber või isegi olla vahekohtunikuks mitme vastukäiva meditsiinilise hinnangu puhul. Meditsiinilisi hinnangud kui selliseid, mille on andnud Euroopa Investeerimispanga sise-eeskirjade alusel määratud kolmas arst ravikindluse vallas, tuleb pidada lõplikeks, kui need on antud nõuetekohaselt. Liidu kohtul on üksnes pädevus kontrollida esiteks, kas kolmas arst määrati nõuetekohaselt, ja teiseks, kas tema arvamus on nõuetekohane, ja eelkõige, kas see sisaldab selle aluseks olnud kaalutluste hindamist võimaldavaid põhjendusi ning kas meditsiiniliste leidude ja nende põhjal tehtud järelduste vahel on mõistetav seos. Selles kontekstis võib liidu kohus samuti uurida, kas kolmanda arsti järeldused tuginevad õigele eeldusele ja on seega asjakohased. (vt punktid 104 ja 105) Viited: Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 9.12.2009, komisjon vs. Birkhoff, T‑377/08 P, EU:T:2009:485, punkt 68. Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 18.9.2007, Botos vs. komisjon, F‑10/07, EU:F:2007:161, punkt 39; 14.9.2010, AE vs. komisjon, F‑79/09, EU:F:2010:99, punkt 64; 28.9.2011, Allen vs. komisjon, F‑23/12, EU:F:2011:162, punkt 71, ja 29.2.2012, AM vs. parlament, F‑100/10, EU:F:2012:24, punkt 65.

Kuigi on tõsi, et Euroopa Investeerimispanga põhikirja artikli 13 lõike 7 kohaselt on panga presidendil pädevus võtta selle töötajaid tööle ja nad töölt vabastada, siis sellest sättest ei tulene, et kõik otsused, mis mõjutavad panga töösuhteid, peab tingimata võtma vastu panga president isiklikult. Panga korralduse tõhusus eeldab seda, et nagu ka kõigis muudes Euroopa Liidu institutsioonides ja asutustes ning üldisemalt kõigi tööandjate puhul võib selliste otsuste tegemise delegeerida nende institutsioonide või asutuste teatud organitele või isikutele. Nimelt on liidu õiguse kohaselt rakendusvolituste delegeerimine seaduslik, kui see ei ole ametlikult keelatud ühegi õigusaktiga. (vt punktid 115 ja 116) Viited: Esimese Astme Kohus: kohtuotsused, 18.10.2001, X vs. EKP, T‑333/99, EU:T:2001:251, punkt 102 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16.12.2004, De Nicola vs. EIP, T‑120/01 ja T‑300/01, EU:T:2004:367, punktid 97 ja 98.

Euroopa Investeerimispanga haigekassas kindlustatud isikutel ei ole automaatset õigust kõikide nende ravikulude hüvitamisele. Et tagada haigekassa finantstasakaal, on pank näinud ravikindlustust puuduvates sise-eeskirjades muu hulgas ette need juhud, mil teatava kategooria ravikulusid ei hüvitata, või eritingimused teatud teenuste eest hüvitise saamiseks. Ehkki panga haigekassas kindlustatud isik võib õigustatult arvata, et ravikulud ravikindlustust puuduvates sise-eeskirjades sätestatud erinevate piirmäärade ulatuses üldiselt hüvitatakse, võib pank teatavate kulude hüvitamisest õiguspäraselt siiski keelduda, kui pank leiab institutsiooni arsti ja vajaduse korral kolmanda arsti arvamuse põhjal, et asjaomased kulud on ülemäärased või seonduvad ravi või teenustega, mis ei näi olevat vajalikud, või kui kindlustatud isik ei ole taotlenud institutsiooni arsti eelkooskõlastust teenuse jaoks, mida ei ole hüvitamise määrades ette nähtud. Lisaks on täiesti põhjendatud, et haigekassa, mida rahastavad kõik kindlustatud isikud ja pank ise, sellise ravi või teenuste kulu, mille raviomadused on teaduslikult vaieldavad, ei hüvita. Selles kontekstis on ravi raviomaduste puudumine ravikindlustust puudutavates sise-eeskirjades ette nähtud, kuna need võimaldavad pangal õiguspäraselt keelduda nende ravikulude hüvitamisest, mida nad peavad ebavajalikeks, kusjuures see olukord hõlmab seda enam ebavajaliku ravi kulusid selles mõttes, et sel ravil puudub teraapiline mõju. Ravikindlustus puudutavad sise-eeskirjad ei näe pealegi kuidagi ette, et pank peab siis, kui ta leiab, et teatud ravikulud ei ole vajalikud, hüvitama need kas või osaliselt. Selline tõlgendus, mille tulemusel sunnitaks panka hüvitama erinevas määras kõiki kulude hüvitamise taotlusi, mis ei ole sõnaselgelt ravikindlustust puudutavate sise-eeskirjade II lisa punkti II kohaselt välistatud, oleks vastuolus ravikindlustuse süsteemi mõistliku haldusega ning kahjustaks hüvitatavate raviteenuste kulude ja kindlustatud isikute sissemaksete kohustuslikku tasakaalu, mida on raske säilitada. (vt punktid 123–125, 127 ja 128) Viide: Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, 18.9.2007, Botos vs. komisjon, F‑10/07, EU:F:2007:161, punkt 63.

Ravikulude hüvitamise vallas on hüvitamisest keeldumise otsus vigane ja toob kaasa selle kehtetuks tunnistamise, kui Euroopa Investeerimispank keeldub hüvitamast teraapia kulusid selle teraapia vajalikkuse puudumise tõttu, ilma et kolmas arst oleks saanud sel põhjusel, et pank esitas sellekohase küsimuse talle ebatäpselt, oma arvamuses tõhusalt uurida, kas sel oli asjaomase kindlustatud isiku valu leevendav toime. (vt punkt 140)

Kui kõne all on liidu vastutus seoses ühe tema institutsiooni aktiga, siis peaks liitu kohtus esindama institutsioon või institutsioonid, kellele vastutuse aluseks olevat teokoosseisu ette heidetakse. Kuna nõuded hüvitada mittevaraline kahju, mida Euroopa Investeerimispanga töötajale väidetavalt tekitati panga poolt ravikulude hüvitamisest keeldumisega, on suunatud Euroopa Liidu vastu, siis tuleb neid nõudeid lugeda esitatuks panga enda vastu. (vt punkt 156) Viide: Euroopa Liidu Üldkohus: kohtumäärus, 6.1.2015, Kendrion vs. Euroopa Liit, T‑479/14, EU:T:2015:2, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika.