KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PAOLO Mengozzi

esitatud 17. novembril 2010( )

Kohtuasi C‑275/09

Brussels Hoofdstedelijk Gewest

P. De Donder

F. De Becker

K. Colenbie

Ph. Hutsebaut

B. Kockaert

VZW Boreas

F. Petit

V.S. de Burbure de Wezembeek

L. Van Dessel

versus

Vlaamse Gewest

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State, Belgia)

Keskkonnamõju hindamine – Lennuväljade „ehitamise” mõiste





1. Nagu üldiselt teada, on üks keskkonnamõju hindamise tülikamaid probleeme see, kuidas tõlgendada sellise hindamisega päädivas menetluses käsitletavate või käsitleda võidavate tegevuste loendit, mis on esitatud seda valdkonda reguleeriva direktiivi lisades. Käesolevas kohtuasjas, mis puudutab Brüsseli lennuvälja, peab Euroopa Kohus otsustama lennuvälja „ehitamise” mõiste üle. Eelkõige tuleb selgitada, kas selle mõiste alla võib lugeda ka olemasolevate lennuväljarajatiste käitamist, kui neid vähimalgi määral füüsiliselt ei muudeta.

I. Õiguslik raamistik

2. Keskkonnamõju hindamise valdkonda reguleerib direktiiv 85/337/EMÜ( ) (edaspidi ka „direktiiv”). Täpsemalt on redaktsioon, mida tuleb kohtuasja asjaolude suhtes kohaldada, direktiiviga 97/11/EÜ( ) tehtud muudatuste järgne redaktsioon.

3. Direktiivi artikli 1 lõikes 2 on mõisted määratletud järgmiselt:

„[…]

projekt —

– ehitiste või muude käitiste püstitamine või kavade teostamine,

– muu sekkumine looduskeskkonda ja maastikku, kaasa arvatud maavarade kaevandamine;

[…]

teostusluba —

pädeva asutuse või pädevate asutuste otsus, mis annab arendajale õiguse projekti teostamiseks

[…]”.

4. Direktiivi I ja II lisas on eri liiki projektide üksikasjalikud loendid. Direktiivi artikkel 4 sätestab, et I lisas loetletud projektide keskkonnamõju hinnatakse üldiselt alati. II lisas loetletud projektide puhul teevad liikmesriigid seevastu kas üksikjuhtumite uurimise või endi kehtestatud künniste või tingimuste abil kindlaks, milliste projektide keskkonnamõju tuleb hinnata.

5. I lisas, mis sisaldab nende projektide loendit, mille keskkonnamõju hindamine on alati vajalik, on punkti 7 alapunktis a ära mainitud „[…]vähemalt 2100 m peamaandumisrajaga lennuväljade ehitamine”.( )

6. II lisas, mis käsitleb projekte, mille keskkonnamõju hindamine on võimalk, kuid mitte tingimata kohustuslik, nimetatakse punkti 10 alapunktis d ära „[l]ennuväljade ehitamine (I lisaga hõlmamata tööd).” ja punktis 13 „[j]uba loa saanud või valminud või käimasolevate I või II lisas loetletud tööde muutmine või laiendamine, kui see võib keskkonda oluliselt kahjustada”.

II. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused

7. Eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleliolev vaidlus puudutab Brüsseli lennuvälja. See on kolme lennurajaga lennuväli, mis asub tervenisti Flandria piirkonna (Vlaamse Gewest) territooriumil.

8. Praegu Flandria piirkonnas kehtivate õigusnormide kohaselt on niisuguse lennuvälja käitamiseks vaja „keskkonnaluba” (milieuvergunning). See on piiratud, kuni kahekümne aastase kehtivusega luba, mis on lennuväljadele alates 1999. aastast kohustuslik. Liidu õigus sellist luba ette ei näe ning seega on tegemist keskkonnakaitsemeetmega, mille Belgia on kehtestanud iseseisvalt.

9. Teisisõnu on käesolevas kohtuasjas tähelepanu all kaks eri keskkonnakaitse eesmärgiga lubade andmise menetlust: keskkonnaloa andmine, mis on ette nähtud ainult liikmesriigi õiguses, ja keskkonnamõju hindamine, mis on ette nähtud liidu ning sellest tulenevalt ka liikmesriigi õiguses, kus direktiiv on üle võetud.

10. Brüsseli lennuväli, mis on juba kümneid aastaid olemas olnud, sai oma esimese, viieaastase kehtivusega keskkonnaloa 2000. aastal. Seda luba pikendati 2004. aastal, käitamistingimusi vähimalgi määral muutmata, veel kahekümneks aastaks. Nagu selgub eelotsusetaotlusest ning nagu ka kohtuistungil kinnitati, kaaluti haldusmenetluse käigus võimalust lennuvälja rajatiste kallal mõningaid muudatusi teha( ): selle võimaluse liikmesriigi ametiasutused siiski välistasid, pikendades seega luba, nii et lennuvälja käitamistingimused jäid muutmata. See loa pikendamise otsus ongi meede, mis liikmesriigi kohtus vaidlustati.

11. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluse käigus tõi mitu kaebuse esitajat põhiargumendiks, et keskkonnaloa pikendamisel oleks pidanud toimuma direktiivis sätestatud keskkonnamõju hindamine. Neil asjaoludel otsustas liikmesriigi kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kui ühelt poolt vähemalt 2100 m pikkuse peamaandumisrajaga lennuvälja infrastruktuuritöödeks ja teiselt poolt selle lennuvälja käitamiseks on ette nähtud erinevad load ja viimati nimetatud luba – keskkonnaluba – antakse ainult teatud kindlaksmääratud perioodiks, siis kas [direktiivi 85/337/EMÜ (direktiiviga 97/11/EÜ muudetud redaktsioonis)] I lisa punkti 7 alapunktis a sisalduvat mõistet „ehitamine” tuleb tõlgendada nii, et keskkonnamõju ei tule hinnata mitte ainult infrastruktuuritööde puhul, vaid ka lennujaama käitamise puhul?

2. Kas keskkonnamõju hindamise kohustus kehtib ka lennuväljale antud keskkonnaloa pikendamise puhul, st nii juhul, kui pikendamine ei kaasne käitamise muutmise või laiendamisega, kui ka juhul, kui sellist muutmist või laiendamist kavatsetakse teha?

3. Kas juhul, kui selline keskkonnamõju hindamine toimus juba varem, näiteks tegevusloa taotlemisel, ning juhul, kui lennuvälja juba käitati ajal, mil ühenduse või siseriiklik seadusandja kehtestas keskkonnamõju hindamise kohustuse, on keskkonnamõju hindamise kohustus lennuväljale antud keskkonnaloa pikendamise raames erinev?”

12. Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 21. juulil 2009. Kohtuistung toimus 6. oktoobril 2010.

III. Õiguslik analüüs

A. Esialgsed märkused

13. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimusi niiviisi ei esitanud, on nende lugemisel ilmne, et teine ja kolmas küsimus sõltuvad esimesele küsimusele antavast vastusest.

14. Nagu nägime, palutakse esimese küsimusega Euroopa Kohtul selgitada, kas lennuvälja „ehitamise” mõiste hõlmab ka lihtsalt selle lennuvälja käitamist. Eeldades, et esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt ning et seega on sellisel juhul nagu käesolevas asjas lennuvälja käitamiseks Belgia õigusega ette nähtud keskkonnaloa andmisel tingimata nõutav direktiivis sätestatud keskkonnamõju hindamine, tahetakse teise ja kolmanda küsimusega teada, kas sealjuures võib tähtsust olla:

a) asjaolul, et keskkonnaloa taotlus puudutab kõigest selle pikendamist, ilma et käitamistingimusi muudetaks (teine küsimus);

b) asjaolul, et eelmise keskkonnaloa taotlemisel keskkonnamõju juba hinnati (kolmanda küsimuse esimene pool);

c) asjaolul, et siis, kui keskkonnamõju hindamise normid kehtestati, lennuväli juba töötas (kolmanda küsimuse teine pool).

15. Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, st kui peaks välistatama, et direktiivi I lisas leiduv „ehitamise” mõiste hõlmaks ka lihtsalt lennuvälja käitamist, ei ole järelikult teisele ja kolmandale küsimusele vaja vastata.

B. Esimene eelotsuse küsimus

1. Poolte seisukohad

16. Nagu nägime, on peamine argument, mida kaebuse esitajad eelotsusetaotluse esitanud kohtus vaidlustatud loa tühistamise saavutamiseks esitavad, väide, et enne lennuväljale keskkonnaloa andmist oleks tulnud teha keskkonnamõju hinnang. Selleks rõhutasid põhikohtuasjas kaebuse esitajad nii liikmesriigi kohtus kui ka Euroopa Kohtus eriti – ka kohtupraktikas korduvalt kinnitatud – vajadust tõlgendada direktiivi laialt, et seadusandja seatud keskkonnakaitse eesmärgid täielikult saavutada. Selline lai, eesmärgile orienteeritud tõlgendus võimaldab käsitada lennuvälja „ehitamise” loana ka luba, mis iseenesest puudutab ainult selle lennuvälja käitamist.

17. Selles kontekstis viitavad kaebuse esitajad ka Euroopa Kohtu praktikale, mis puudutab vajadust selle järele, et keskkonnamõju hindamine ei puudutaks ainult loa esemeks oleva konkreetse tegevuse keskkonnamõju, vaid ka sellest kaudselt tuleneda võivat keskkonnamõju.

18. Põhikohtuasja vastustajad, kelle seisukohta toetavad Euroopa Kohtus Austria ja Itaalia valitsus ning suurel määral ka komisjon, toonitavad asjaolu, et lennuvälja „ehitamine” viitab füüsilistele ehitustöödele, nii et see ei saa hõlmata lihtsalt lennuvälja rajatiste „käitamist”.

2. Hinnang

a) Keskkonnamõju hindamise vajadus

19. Selleks, et teha kindlaks, kas teatud tegevuse keskkonnamõju tuleb direktiivi tähenduses hinnata, tuleb küsimust uurida kahes järgus. Kõigepealt tuleb teha kindlaks, kas kõnealune tegevus on direktiivi artikli 1 punkti 2 tähenduses „projekt”. Jaatava vastuse korral tuleb järgmiseks kontrollida, kas see tegevus kuulub direktiivi I ja II lisas loetletud tegevuste hulka. Keskkonnamõju hindamise kohustus puudutab tõepoolest ainult loetelus ära toodud tegevusi ning see loetelu on ammendav.( )

i) Kas tegevus, mille jaoks luba on antud, on „projekt”

20. Meenutan, et käesolevas kohtuasjas on tegevus, mille jaoks liikmesriigi ametiasutused on loa andnud, kõigest Brüsseli lennuvälja käitamine, ilma et olemasolevaid lennuväljarajatisi füüsiliselt kuidagi muudetaks.

21. Minu arvates ei ole selline tegevus direktiivi tähenduses „projekt”. „Projekti” mõiste ise, nagu see on artiklis 1 määratletud, viitab tegevusele, mis muudab teatud kohta füüsiliselt. See ilmneb selgelt ka kohtupraktikast, mille kohaselt „mõiste „projekt” puhul on silmas peetud kehalist mõõdet omavaid ehitustöid või tegevusi”.( )

22. Osa menetluses osalejaid tõstis kohtupretsedendina, mis lubaks kasutusele võtta ka „projekti” laiemas mõistes, esile ka otsust kohtuasjas C‑127/02: Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (niinimetatud kohtuotsus „Waddenzee”), kus Euroopa Kohus leidis, et südakarpide püügi taoline tegevus on direktiivi tähenduses „projekt”.( ) Kuigi see otsus näib esmapilgul kinnitavat põhikohtuasjas kaebuse esitajate seisukohta, ei muuda see siiski seda, mida ma märkisin eelmises punktis. Tuleb rõhutada, et kohtuasjas Waddenzee, mis pealegi ei puudutanud mitte keskkonnamõju hindamise direktiivi, vaid nn „elupaikade direktiivi”( ), ei vaidlustanud pooled südakarpide püügi „projektina” käsitamise võimalust direktiivi 85/337 tähenduses, nähtavasti põhjusel, et selle tegevuse mõju merepõhjale on võrreldav „maavarade kaevandamisega”, mis on selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 otsesõnu ära toodud.( ) Liiatigi põhjustas südakarpide püük tegelikke füüsilisi keskkonnamuutusi, kuna selle käigus kraabiti üles mitme sentimeetri paksune põhjakiht.( )

23. Seevastu ei saa midagi taolist täheldada käesolevas kohtuasjas, kus luba ei hõlma Brüsseli lennuvälja ega selle ümbruskonna füüsilist muutmist.( )

24. Järelikult võiks juba siinkohal esimesele eelotsuse küsimusele eitavalt vastata, kuna Brüsseli lennuvälja käitamise keskkonnaloa pikendamisel puuduvad tunnused, mis võimaldaks seda pidada direktiivi tähenduses „projektiks”. Ammendavuse huvides ja juhuks, kui Euroopa Kohus ei peaks minu arutluskäigu esimese osaga nõustuma, asun ma nüüd siiski kontrollima, kas lennuvälja käitamist võiks liigitada direktiivi lisades loetletud tegevuste hulka.

ii) Loas käsitletava tegevuse liigitamise võimalus mõneks direktiivi lisades loetletud tegevuseks

25. Isegi kui nõustuda absurdse ideega, et Brüsseli lennuvälja käitamist võiks pidada direktiivi tähenduses „projektiks”, on minu arvates ilmne, et see ei saa kuuluda lennuväljade „ehitamine” mõiste alla direktiivi I lisa tähenduses.( )

26. Esiteks on direktiivis kasutatud terminid täiesti ühemõttelised ning ka eri keeleversioonide võrdlemisel( ) on selgelt arusaadav, et I lisa punkti 7 alapunktis a soovis seadusandja kasutada „ehitamist” selle tavatähenduses. Ühesõnaga, juttu on selliste ehitiste püstitamisest, mida varem ei olnud, või olemasolevate rajatiste füüsilisest muutmisest.

27. Teiseks selgub kohtupraktika uurimisel, et samamoodi on seda sätet tõlgendanud ka Euroopa Kohus. On küll tõsi, et Euroopa kohus on omistanud lennuväljade „ehitamise” väljendile laia tähenduse. Konkreetsetel juhtudel tähendas see Euroopa Kohtu jaoks siiski vaid kinnitamist, et see mõiste hõlmab lisaks lennuraja ehitustöödele ka „kõiki töid, mis puudutavad lennuvälja ehitisi, seadmeid ja varustust”.( ) Seega on näha, kuidas kohtupraktikas jäädi kindlalt põhimõtte juurde, et „ehitamine” ei saa tegelikult tähendada muud kui „ehitamist”. Teises kohtuotsuses, mis puudutas direktiivi I lisa punkti 7 alapunkte b ja c, kus kasutatakse sama terminit „ehitamine”, täpsustas Euroopa Kohus, et see võib hõlmata ka „projekti, mis puudutab [...] renoveerimist” (kui projekt on piisavalt ulatuslik), kuid jäi kindlalt selle juurde, et tegevus, millele mõiste viitab, peab olema tingimata füüsiline.( )

28. Kui kätkeda „ehitamise” mõistesse ka lihtsalt lennuvälja käitamine, tähendaks see, et eiratakse direktiivi sõnastust, nagu seda on siiani ka kogu aeg tõlgendanud Euroopa Kohus. Kuigi kohtupraktikas on pidevalt kinnitatud, et direktiivi 85/337/EMÜ kohaldamiseala on väga ulatuslik( ), ei saa selle eesmärgipärasel tõlgendamisel moonutada seadusandja selgelt väljendatud tahet.

29. Viimaks tundub mulle, et pean esitama ühe tähelepaneku põhikohtuasjas kaebuse esitajate viidete kohta Euroopa Kohtu otsustele, kus on kinnitatud, et keskkonnamõju hindamisel ei tule arvesse võtta üksnes läbiviimisele kuuluva tegevuse otsest keskkonnamõju, vaid ka kaudseid tagajärgi. Nii peab raudtee kaherööpmeliseks muutmise keskkonnamõju hindamisel lisaks ehitustöö enda mõjule arvesse võtma ka pikaajalist mõju, mida rongiliikluse sagenemine võib keskkonnale avaldada.( ) Põhikohtuasjas kaebuse esitajate arvates oleks ka lennuvälja käitamise loa pikendamisele pidanud eelnema keskkonnamõju hindamine, kuna sellel pikendamisel võib olla suur keskkonnamõju.

30. Minu arvates on selge, et lisaks sellele, et kaebuse esitajate seisukoht ei ole – nagu me nägime – direktiivi sõnastusega kooskõlas, on selles ka sisuline viga. Siin on tegelikult segi aetud kaks eraldi tasandit, nimelt mõju hindamise eseme ja mõju hindamist vajalikuks muutvate tingimuste tasand. Teisisõnu, on selge, et lennuvälja ehitamisel või olulisel muutmisel tekib mõju hindamise kohustus ning hinnata ei tule mitte üksnes ehitustööde vahetut mõju, vaid ka kaudset mõju, mida lennuvälja edasine tegevus võib keskkonnale avaldada. Kui aga, nagu käesoleval juhul, pole täidetud mõju hindamise eelduseks olevad tingimused, kuna lennuvälja rajatiste kallal ei toimu mingit füüsilist ehitustegevust ega füüsilisi muudatusi, ei saa mõju hindamise kohaldamisala küsimust isegi tekkida, sest puudub ese.

b) „Mitmeetapilist” lubade andmist puudutav kohtupraktika

31. Üks küsimus, mida tuleb arutada ning mida komisjon oma kirjalikes märkustes iseäranis esile tõstis, puudutab seda, kas käesoleval juhul saab kohaldada Euroopa Kohtu praktikat „mitmeetapilise” lubade andmise kohta. Selle kohtupraktika kohaselt võib mõju hindamine olla loa andmise meetme puhul nõutav ka siis, kui viimane ei puuduta otseselt tegevust, mille keskkonnamõju tuleb direktiivi lisade kohaselt hinnata, juhul kui see meede on „üks tegevusloa andmise menetluse etappe”.( ) Kui liikmesriigi õigusega nähakse ette mitmeetapiline tegevusloa andmise menetlus, millest esimeses tehakse peamine otsus ja teises etapis täidesaatev otsus, siis tuleb põhimõtteliselt mõju hinnata peamise otsuse tegemise menetluses, isegi kui keskkonda mõjutada võivaks tegevuseks antakse luba täidesaatva otsusega.( )

32. Pole põhjust seda Euroopa Kohtu praktikat kahtluse alla seada ning on selge, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb teha kindlaks, kas selle praktika kohaldamise tingimused on täidetud, uurides liikmesriigi õigusega ette nähtud lubade andmise menetlust.

33. Samas on minu arvates äärmiselt vajalik rõhutada üht tähtsat asjaolu, mis võib selle kohtupraktika kohaldamise käesoleval juhul välistada. Ma pean silmas seda, et kui Euroopa Kohus on kontrollinud, kas liikmesriigi õiguse alusel antud luba võib pidada mitmeetapilise lubade andmise menetluse üheks etapiks, on ta seda alati teinud seoses menetlusega, mille lõppeesmärgiks on kas projekti mõiste alla või mõnda direktiivi lisades loetletud kategooriasse kuuluvad tegevused.

34. Teisisõnu, keskkonnamõju hindamist ei ole vaja ükskõik milliste lubade andmise puhul, vaid ainult siis, kui loa andmine on osa menetlusest, mille lõpptulemus on tegevus, millele direktiiv on kehtestanud keskkonnamõju hindamise kohustuse. Kui kohtupraktika kohaldamine mitmeetapiliste lubade andmise menetluste suhtes jõuaks viimaks selleni, et keskkonnamõju hindamist hakataks nõudma ilma, et täidetud oleksid selle sisulised eeltingimused, st ilma, et tegemist oleks projektiga, mille puhul direktiiv keskkonnamõju hindamist nõuab, oleks direktiivi mõte täiesti moonutatud.

35. Tuleb märkida, et selle kohtupraktika põhieesmärk on vältida olukorda, kus eri liikmesriikide lubade andmise menetluste mitmekesisus võiks põhjustada direktiivi kohaldamises lünki. See võiks juhtuda, kui: a) mõju hindamine toimuks etapis, kus sellel ei ole enam mõtet, kuna tööde tegemise otsus on tegelikult juba varem tehtud; b) sellest hoitaks hoopis kõrvale, väites, et direktiivi kohaldamisalasse kuuluva projekti jaoks antav luba on tegelikult kõigest varasemat otsust täide saatev otsus ning see varasem otsus võeti vastu siis, kui direktiiv ei olnud veel kohaldatav( ). Seetõttu võib mitmeetapilistes lubade andmise menetlustes osutuda vajalikuks, et keskkonnamõju hinnataks näiteks juba esialgses kavandamisjärgus, kuigi tegelik luba tuleks anda alles hiljem.

36. Seega käib mitmeetapilisi lubade andmise menetlusi käsitlev kohtupraktika nende kohtulahendite jälgedes, kus Euroopa Kohus soovis vältida ohtu, et direktiivist hoitakse kõrvale või see kaotab oma mõtte. Teised sama suunitlust kinnitavad tüüpilised kohtupraktikanäited on kohtuotsused, mis puudutavad projektide kunstlikku osadeks jaotamist, et jääda alla direktiivis või liikmesriikide õigusnormides kehtestatud künnist( ), ja kohtuotsused, kus selgitati liikmesriikidele seoses direktiivi II lisas loetletud projektidega jäetud kaalutlusruumi piiratud ulatust( ).

37. Käesoleva kohtuasja puhul ei toonud Brüsseli lennuvälja käitamiseks antud keskkonnaluba kaasa mingeid lennuvälja enda füüsilisi muudatusi ega ole selle näol ka tegemist ühe etapiga menetlusest, mis võiks niisuguste muudatusteni viia. Brüsseli lennuväli oli olemas juba mitukümmend aastat enne nii keskkonnamõju hindamist puudutavate õigusnormide kui ka Belgia keskkonnalubade alaste õigusnormide kehtestamist. Nagu näha, pole seega mingit „projekti”, mille keskkonnamõju hindamine oleks direktiivi järgi kohustuslik.

38. Järelikult ei saa mitmeetapilisi loa andmise menetlusi puudutavat kohtupraktikat minu arvates käesoleval juhul kohaldada, kuna vaidlusesemeks oleva keskkonnaloa andmine ei ole olevikus, tulevikus ega minevikus seotud ühegi direktiivis loetletud projektiga.

39. Jõudes seega esimese eelotsuse küsimuse hindamisega lõpule, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata sellele, et loa andmine lennuvälja käitamiseks, millega ei kaasne mingit lennuvälja rajatiste füüsilist muutmist, ei kuulu niisugustel asjaoludel nagu käsitletavas kohtuasjas keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisalasse.

C. Teine ja kolmas eelotsuse küsimus

40. Pidades silmas esimesele eelotsuse küsimusele antud eitavat vastust, millel on kaks põhjust, esiteks see, et puudub direktiivi tähenduses „projekt”, ning teiseks see, et lihtsalt lennujaama „käitamine” ei saa kuuluda selle „ehitamise” mõiste alla, ei ole teist ja kolmandat eelotsuse küsimust minu arvates vaja hinnata.

41. Nagu nägime, ei ole neil kahel küsimusel enam tähtsust, kui nõustuda eeldusega, et üksnes lennuvälja käitamine, millega ei kaasne selle vähimatki füüsilist muutmist, ei kujuta endast lennuvälja „ehitamist” direktiivi I lisa punkti 7 tähenduses.

42. Pealegi on isegi juhul, kui esimesele küsimusele peaks vastatama teisiti, kahe ülejäänud küsimuse vastus Euroopa Kohtu praktikast hõlpsasti leitav.

43. Täpsemalt, asjaolu, et tegevuse puhul, mis kujutab endast direktiivi tähenduses projekti, on vaja perioodiliselt läbida loa taotlemise menetlus, ei ole üldiselt vastuolus sellega, et iga pikendamise korral tuleb tingimata hinnata kõnealuse tegevuse keskkonnamõju.( )

44. Lisaks, isegi kui nõustuda, et lennuvälja „käitamine” on direktiivi tähenduses „ehitamine”, on asjaolu, et lennuväli töötas juba enne keskkonnamõju hindamise õigusnormide kehtestamist, ebaoluline: määrav oleks hoopis asjaolu, et selleks tegevuseks antud luba, mille puhul keskkonnamõju hindamine on nõutav (tegevuseks on sellisel juhul lennuvälja käitamine), pikendatakse pärast selle valdkonna õigusnormide jõustumist.( ) Kui seevastu tõlgendada direktiivi (nagu ma eespool soovitasin) nii, et lennuvälja „ehitamiseks” saab pidada ainult rajatiste füüsilisi muudatusi, tähendab asjaolu, et rajatis oli olemas juba enne keskkonnamõju hindamist puudutavate normide jõustumist, automaatselt seda, et ta on sellest kohustusest vabastatud. See kehtib muidugi ainult seni, kuni rajatise enda kallal ei tehta mingeid ehitustöid ja/või muudatusi.( )

IV. Ettepanek

45. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Raad van State esitatud küsimustele järgmiselt:

„Loa andmine lennuvälja käitamiseks, millega ei kaasne mingit lennuvälja rajatiste füüsilist muutmist, ei kuulu nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ (teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta) kohaldamisalasse.”