ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 27. juuni 2018. aasta määrus –

flightright

(kohtuasi C‑130/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Lennutransport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Artikli 5 lõike 1 punkt c – Õigus saada hüvitist lennu tühistamise korral – Marsruudi muutmine, mis ei võimalda reisijal jõuda lõppsihtkohta vähem kui kaks tundi pärast tühistatud lennu kavandatud saabumisaega – Rohkem kui kahe- ja vähem kui kolmetunnine hilinemine

Transport–Õhutransport–Määrus nr 261/2004–Ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta–Õigus saada hüvitist lennu tühistamise korral–Reisijale pakutud marsruudi muutmine, mis võimaldas tal jõuda lõppsihtkohta rohkem kui kaks tundi, aga vähem kui kolm tundi pärast tühistatud lennu kavandatud saabumisaega–Hõlmamine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkt iii)

(vt punkt 23 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et reisijal, keda teavitati lennu tühistamisest vähem kui 7 päeva enne kavandatud väljumisaega, on õigus saada selles sättes ette nähtud hüvitist, kui lennuettevõtja poolt talle pakutud marsruudi muutmine võimaldas tal jõuda lõppsihtkohta rohkem kui kaks tundi, aga vähem kui kolm tundi pärast tühistatud lennu kavandatud saabumisaega.

( 1 ) ELT C 182, 28.5.2018.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 6. septembri 2018. aasta määrus – Patrício Teixeira

(kohtuasi C‑184/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Otsene maksustamine – ELTL artikkel 18 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – ELTL artiklid 63, 64 ja 65 – Kapitali vaba liikumine – Suurem maksukoormus mitteresidentide kinnisvaratulu puhul – Kolmandatesse riikidesse suunatud või sealt pärineva kapitali liikumise piirangud

Kapitali vaba liikumine–Piirangud–Maksuõigusnormid–Tulumaks–Suurem maksukoormus mitteresidentide kinnisvaratulu puhul–Lubamatus–Põhjendatus–Puudumine

(ELTL artikli 63 lõige 1 ja artikli 65 lõige 1)

(vt punkt 43 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Selline siseriiklik õigusnorm nagu põhikohtuasjas, millega maksustatakse kapitali kasvutulu, mille on liikmesriigis asuva kinnisasja võõrandamisest saanud selle liikmesriigi kodanik, kelle elukoht on kolmandas riigis, kõrgemas maksumääras kui sama tüüpi kapitali kasvutulu tehingut, kui tulu saav isik on nimetatud liikmesriigi resident, kujutab endast kapitali vaba liikumise piirangut, mis tingimusel, et seda kontrollib eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei kuulu ELTL artikli 64 lõikes 1 ette nähtud erandi alla ning seda ei saa põhjendada ELTL artikli 65 lõikes 1 ette nähtud põhjendustega.

( 1 ) ELT C 182, 28.5.2018.
Kohtuasi C‑85/18 PPU

CV

versus

DU

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Judecătoria Oradea)

Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus vanemliku vastutusega seotud asjades – Lapse hooldusõigus – Määrus (EÜ) nr 2201/2003 – Artiklid 8, 10 ja 13 – Mõiste lapse „harilik viibimiskoht“ – Teise liikmesriigi kohtu otsus, mis puudutab lapse viibimiskohta – Ebaseaduslik äraviimine või kinnihoidmine – Kohtualluvus lapseröövi korral

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda), 10. aprilli 2018. aasta määrus

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega – Määrus nr 2201/2003 – Kohtualluvus, kohaldatav õigus, kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine ülalpidamiskohustustega seotud asjades – Määrus nr 4/2009 – Kohtualluvus vanemliku vastutuse ja ülalpidamiskohustusega seotud asjades – Ebaseaduslik äraviimine või kinnihoidmine – Muu liikmesriigi kohtute pädevus kui see riik, kus oli lapse harilik viibimiskoht enne tema äraviimist – Puudumine – Piirid

(Nõukogu määrus nr 2201/2003, artikkel 10 ja määrus nr 4/2009, artikkel 3)

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artiklit 10 ning nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et sellises kohtuasjas nagu põhikohtuasi, milles üks vanemastest on lapse, kelle harilik viibimiskoht oli ühes liikmesriigis, viinud ebaseaduslikult teise liikmesriiki, ei ole selle teise liikmesriigi kohtud pädevad menetlema nimetatud lapse hooldusõigust puudutavat nõuet ega elatise kindlaksmääramise nõuet, kui ei ole tõendeid selle kohta, et teine vanem oleks lapse äraviimisega nõustunud või ei oleks esitanud lapse tagasitoomise nõuet.

(vt punkt 57 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑619/18

Euroopa Komisjon

versus

Poola Vabariik

Kiirendatud menetlus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu presidendi 15. novembri 2018. aasta määrus

Kohtumenetlus – Kiirendatud menetlus – Tingimused – Kiiret menetlemist õigustavad asjaolud – Kahtlused liikmesriigi kõrgeima astme kohtu sõltumatuse suhtes – Hagi vastuvõetavus selles menetluses

(ELL artikkel 2; ELTL artikkel 267; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 133 lõige 1)

Kiirendatud menetluse taotluse puhul – mis on esitatud seoses liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise hagiga, mis esitati pärast komisjonil tekkinud kahtlusi, kas liikmesriigi kõrgeim kohus on pärast õigusaktide muudatusi, mis puudutavad nimetatud kõrgeima kohtu liikmete pensioniea alandamist ja tingimusi, mille kohaselt võidakse neil kohtunikel asjakohasel juhul lubada jätkata kohtuniku ametis üle selle vanuse, suuteline jätkuvalt lahendama kohtuasju, järgides iga isiku põhiõigust asja arutamisele sõltumatus kohtus, nagu on tagatud liidu põhiõiguste harta artiklis 47 – on kohtute sõltumatuse nõue osa õiguse õiglasele kohtulikule arutamisele olemusest, kusjuures see õigus on ülimalt tähtis, et tagada kõikide liidu õigusega isikutele antud õiguste ja ELL artiklis 2 osutatud liikmesriikide ühiste väärtuste, eeskätt õigusriigi väärtuse kaitse.

Lisaks võib vaidlusaluste riigisiseste õigusnormide ebaselgus mõjutada ka õigusalase koostöö süsteemi toimimist ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsusetaotluste mehhanismi raames, mis on Euroopa Liidu õigussüsteemi – kus on oluline liikmesriigi kohtute ja eelkõige viimase astmena kohtuasja lahendavate kohtute sõltumatus – alustala.

Eeltoodust lähtudes võib Euroopa Kohtu vastus, mis antakse lühikese aja jooksul, kõrvaldada õiguskindluse tagamiseks nii liidu kui ka asjasse puutuva liikmesriigi huvides ebaselguse, mis puudutab liidu õiguse põhilisi küsimusi ja eelkõige võimalikku sekkumist liidu tagatud teatud põhiõigustesse ning mõju, mida asjaomase õiguse tõlgendamisel võib olla seoses kõnealuse liikmesriigi kõrgeima kohtu enda koosseisu ja toimimise tingimustega.

(vt punktid 19–22 ja 25)
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 13. detsembri 2018. aasta määrus –

Mennica Wrocławska

(kohtuasi C‑491/18)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Maksustamine – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Artiklid 168, 178 ja 226 – Mahaarvamisõiguse andmisest keeldumine – Arvetel vale kaubaliigi näitamine

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Mahaarvamisõiguse tekkimine ja kohaldamisala – Mahaarvamisõiguse teostamise kord – Mahaarvamisõiguse andmisest keeldumine arvetel vale kaubaliigi näitamise põhjusel – Vastuvõetamatus – Tehingu tegeliku eseme kindlaksmääramiseks vajalike dokumentide ja selgituste eelnev esitamine maksuhaldurile – Mõju puudumine

(Nõukogu direktiiv 2006/112, muudetud direktiiviga 2010/45, artikli 168 punkt a, artikli 178 punkt a ja artikkel 226)

(vt punkt 47 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, (muudetud nõukogu 13. juuli 2010. aasta direktiiviga 2010/45/EL), eelkõige selle direktiivi artiklit 168, artikli 178 punkti a ja artikli 226 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigi maksuhaldur keelab maksukohustuslasel võlgnetava käibemaksu või sisendkäibemaksu maha arvata vaid põhjusel, et koostatud arvel on asjaomase tehingu esemeks oleva kauba liigi tuvastamisel tehtud viga, ja isegi hoolimata sellest, et maksukohustuslane esitas enne tema suhtes maksuhalduri tehtavat otsust viimasele dokumendid ja selgitused, mis on vajalikud tehingu tegeliku eseme kindlakstegemiseks ja mis kinnitavad tegelikku tehingut.
Kohtuasi C‑621/18

Andy Wightman jt

versus

Secretary of State for Exiting the European Union

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Session, Inner House, First Division (Scotland))

Kiirendatud menetlus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu presidendi 19. oktoobri 2018. aasta määrus

Eelotsuse küsimused – Eelotsuse kiirendatud menetlus – Tingimused – Asjaolud, mis annavad alust kiireks menetlemiseks – Tõlgendamistaotlus, mis käsitleb liikmesriigi võimalust võtta ühepoolselt tagasi teade kavatsuse kohta liidust välja astuda – Vajadus saada Euroopa Kohtult vastus enne asjaomase liikmesriigi parlamendis väljaastumislepingu arutamist ja selle üle hääletamist – Kohtuasi, mis on seotud liikmesriigi konstitutsioonilist õigust ja liidu õigust puudutavate põhjapanevate küsimustega – Kiirendatud menetluse taotluse rahuldamine

(ELL artikkel 50; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23a; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 105 lõige 1)

Vt määruse tekst.

(vt punktid 7–11)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 27. septembri 2018. aasta määrus –

FR

(kohtuasi C‑422/18 PPU) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise ühine kord – Direktiiv 2013/32/EL – Artikkel 46 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 18, artikli 19 lõige 2 ja artikkel 47 – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Otsus, millega jäetakse rahvusvahelise kaitse taotlus rahuldamata – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette teise kohtuastme – Automaatne peatav toime, mis on ainult esimeses kohtuastmes esitatud kaebusel

Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetlus – Direktiiv 2013/32 – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Otsus, millega jäetakse rahuldamata rahvusvahelise kaitse taotlus ja kehtestatakse tagasipöördumise kohustus –Riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt niisuguse otsuse peale esitatud edasikaebusel ei ole otsuse täitmist peatavat toimet – Lubatavus – Piirid – Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete järgimine

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 18, artikli 19 lõige 2 ja artikkel 47; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/115, artikkel 13; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/32, artikkel 46)

(vt 32–47 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Liidu õigust, eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta, koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis näevad ette edasikaebemenetluse esimeses kohtuastmes tehtud kohtuotsuse peale, millega jäetakse jõusse pädeva haldusasutuse otsus rahvusvahelise kaitse taotluse tagasilükkamise kohta, ent mis ei anna edasikaebusele automaatselt menetlust peatavat toimet, vaid mis lubavad nimetatud kohtuotsuse teinud kohtul määrata puudutatud isiku taotluse alusel – pärast seda kui ta on hinnanud edasikaebuses selle kohtuotsuse vaidlustamiseks esitatud väidete põhjendatust ja seda, kas kohtuotsuse täitmisest tuleneb taotluse esitajale tõsise ja korvamatu kahju risk –, et nimetatud kohtuotsuse täitmine peatatakse.

( 1 ) ELT C 311, 3.9.2018.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 23. oktoobri 2018. aasta määrus – Conseil départemental de l’ordre des chirurgiens-dentistes de la Haute-Garonne

(kohtuasi C‑296/18)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Direktiiv 2000/31/EÜ – Infoühiskonna teenus – Veebisaidi vahendusel tehtav reklaam – Reguleeritud kutseala – Näo-lõualuukirurg – Riigisisesed normid, millega on keelatud veebisaidi vahendusel tehtav mis tahes reklaam

1. Õigusaktide ühtlustamine – Elektrooniline kaubandus – Direktiiv 2000/31 – Infoühiskonna teenuste osutamine – Niisuguste kommertsteadaannete lubamine, mis on osa reguleeritud kutsealal tegutseja pakutavast infoühiskonna teenusest – Mõiste „kommertsteadaanne“ – Suuhooldus- ja hambaraviteenuste reklaam hambaarsti loodud veebisaidi kaudu – Hõlmamine (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31, artikli 8 lõige 1) (vt punktid 14–16)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Elektrooniline kaubandus – Direktiiv 2000/31 – Infoühiskonna teenuste osutamine – Niisuguste kommertsteadaannete lubamine, mis on osa reguleeritud kutsealal tegutseja pakutavast infoühiskonna teenusest – Liikmesriigi õigusnormid, mis üldiselt ja täieulatuslikult keelavad hambaraviteenuse pakkujal end veebisaidi vahendusel reklaamida – Lubamatus (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31, artikli 8 lõige 1) (vt punktid 17–19 ja 22 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ, infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega üldiselt ja täieulatuslikult keelatakse hambaraviteenuse pakkuja poolne reklaam, nii et hambaraviteenuse pakkujal on keelatud kasutada mis tahes reklaamimisvõtteid kas oma isiku või äriühingu esiletõstmiseks oma veebisaidil.
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 18. juuli 2018. aasta määrus – Stiernon jt

(kohtuasi C‑237/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Töötajate vaba liikumine – Kutsevabadus – ELTL artiklid 20, 21 ja 45 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 15 – Psühhomotoorika terapeudi kutseala, mida ei ole kantud parameditsiini kutsealade riiklikku loetellu

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Piirangud – Parameditsiini kutsealade loetelu kehtestamine liikmesriigi poolt – Selles nimekirjas psühhomotoorika terapeudi kutseala nimetamata jätmine vaatamata asjaolule, et selles liikmesriigis on loodud psühhomotoorika bakalaureusediplom – Lubatavus

(ELTL artikkel 45)

(vt punktid 27–29 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja millega kehtestatakse parameditsiini kutsealade loetelu, milles ei ole nimetatud psühhomotoorika terapeudi kutseala, kuigi selles liikmesriigis on loodud psühhomotoorika bakalaureusediplom.

( 1 ) ELT C 190, 4.6.2018.
Kui ajutiste meetmete kohaldamise menetluses tuleb hinnata, kas on vaja kiiresti kohaldada ajutisi meetmeid, et takistada väidetavalt konfidentsiaalse teabe avalikustamist, langeb see hinnang teatavas ulatuses kokku analüüsiga fumus boni juris’e esinemise kohta tulenevalt teabe konfidentsiaalsusest, mida väidab ajutisi meetmeid taotlev pool.

Ainult juhul, kui esiteks ajutiste meetmete kohaldamist taotlev pool väidab, et teave, mille avaldamist ta ajutiselt takistada soovib, kujutab endast ärisaladust või kuulub ametisaladuse alla, ja kui teiseks see väide täidab fumus boni juris’e tingimuse, peab kiireloomulisuse tingimuse täidetuse hindamisel lähtuma eeldusest, et see teave kuulub vastavalt kas ärisaladuse või ametisaladuse alla. Seega ei piisa ajutiste meetmete määramiseks väitest, et teave, mida kavatsetakse avaldada, on konfidentsiaalne, kui selline väide ei täida fumus boni juris’e tingimust

(vt punktid 15, 21 ja 22)
Võttes arvesse kiirust, mis juba oma laadilt iseloomustab ajutiste meetmete kohaldamise menetlust, siis võib mõistlikult nõuda, et ajutisi meetmeid taotlev pool esitaks (välja arvatud erakorralistel juhtudel) juba taotluse esitamise hetkel kõik olemasolevad tõendid selle taotluse põhjenduseks, et ajutisi meetmeid kohaldav kohtunik saaks selle põhjal hinnata taotluse põhjendatust.

Isegi kui mingi tõend on kättesaadav alles pärast ajutiste meetmete kohaldamise taotluse esitamist, on Üldkohtu president ainus, kes otsustab vajaduse üle täiendada teavet, mis on talle esitatud kohtuasjade kohta, mida ta lahendab.

(vt punktid 56 ja 57)
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 160 lõike 4 kohaselt tuleb taotlus, et ilma teist poolt ära kuulamata määrataks riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni otsuse kohaldamise peatamine, esitada eraldi dokumendina. Seetõttu, kui nimetatud taotlus esitati apellatsioonkaebuse osana, siis on see vastuvõetamatu.

(vt punktid 22 ja 23)
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 9. jaanuari 2019. aasta määrus – Fluctus jt

(kohtuasi C‑444/18)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 – Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Hasartmängumonopol liikmesriigis – Monopoolses seisundis oleva ettevõtja reklaamivõtted – Hindamiskriteeriumid – Ilmselge vastuvõetamatus

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Küsimused, mis on esitatud kontekstis, mis välistab tarviliku vastuse – Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94)

(vt punktid 16–23, 25–28 ja 30 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Landesverwaltungsgericht Steiermarki (Steiermarki liidumaa halduskohus, Austria) 2. juuli 2018. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Fumus boni iuris’e tingimus on täidetud siis, kui vähemalt üks väidetest, millele tugineb ajutiste meetmete kohaldamist taotlev pool oma sisulises menetluses lahendatava hagi põhjendamiseks, ei ole esmapilgul selgelt põhjendamatu. Selline on olukord eelkõige siis, kui üks esitatud väidetest annab tunnistust keerukate õigusküsimuste olemasolust, mille lahendus ei ole ilmselge ning mis vajavad seega põhjalikku analüüsi, mida ei ole võimalik läbi viia ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul, vaid mis peab toimuma sisulises menetluses, või kui poolte lahknevad seisukohad annavad tunnistust sellise olulise õigusliku vaidluse olemasolust, mille lahendus ei ole ilmselge

Ajutiste meetmete kohaldamise taotluse kontekstis, mis on esitatud seoses liikmesriigi kohustuste rikkumise hagiga, milles palutakse tuvastada esiteks, et alandades kõrgeima kohtu kohtunike pensioniiga ja kohaldades seda meedet ametis olevatele kohtunikele, kes on sellesse kohtusse ametisse nimetatud enne teatavat kuupäeva, ning teiseks, et andes liikmesriigi presidendile kaalutlusõiguse pikendada kõnealuse kohtu kohtunike ametisoleku aega üle uue kehtestatud pensioniea, rikkus kõnealune liikmesriik kohustusi, mis lasuvad tal ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel koosmõjus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47, arvestades, et komisjoni esitatud väited tõstatavad küsimuse, milline on eespool viidatud sätete täpne ulatus kontekstis, kus liikmesriik kasutab oma kohtusüsteemi korraldamise pädevust, on tegemist keerulise õigusliku küsimusega, mille üle on poolte vahel vaidlus ja mille vastus ei ole ilmne ja mis väärib seega põhjalikku analüüsi, mida ei saa teha ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik.

Lisaks, arvestades muu hulgas Euroopa Kohtu praktikat, eelkõige 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsust Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117) ning 25. juuli 2018. aasta kohtuotsust Minister for Justice and Equality (kohtusüsteemi puudused) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586), ei näi komisjoni esitatud argumendid esmapilgul selgelt põhjendamatud.

Nimelt tuleneb sellest kohtupraktikast, et iga liikmesriik on kohustatud tagama, et organid, mis on liidu õiguse tähenduses määratletavad „kohtuna“ ja mis kuuluvad tema kaebeõiguse süsteemi ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses „liidu õigusega hõlmatud valdkondades“, vastaksid tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.

Selle kaitse tagamiseks on aga esmatähtis säilitada nende organite sõltumatus, mida kinnitab ka harta artikli 47 teine lõik, mille kohaselt on asja arutamine „sõltumatus“ kohtus üks nõuetest, mis on seotud põhiõigusega tõhusale õiguskaitsevahendile.

Eeltoodut arvestades ei saa esmapilgul välistada, et vaidlusaluste riigisiseste sätetega rikutakse liikmesriigi kohustust tagada tõhus kohtulik kaitse liidu õiguse valdkondades ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel koosmõjus harta artikliga 47.

(vt punktid 30, 39–42 ja 44)
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 21. märtsi 2019. aasta määrus –

Telefónica Móviles España jt

(liidetud kohtuasjad C‑119/18–C‑121/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2002/20/EÜ – Artikli 6 lõige 1 ja lisa A osa – Elektrooniliste sidevõrkude või -teenuste luba – Telekommunikatsiooniettevõtjad – Ühest autonoomsest piirkonnast suurem ulatus – Iga-aastane rahaline sissemakse – Osalemine Corporación de Radio y Televisión Española rahastamises

Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Elektroonilised sidevõrgud ja -teenused – Luba – Direktiiv 2002/20 – Kohaldamisala – Iga-aastane rahaline sissemakse, mis on kehtestatud Hispaanias tegutsevatele telekommunikatsiooniettevõtjatele, kes tegutsevad ühest autonoomsest piirkonnast suuremas ulatuses, et osaleda avalik-õigusliku ringhäälinguorganisatsiooni rahastamises – Väljaarvamine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/20, artikli 1 lõige 2, artikli 2 lõike 2 punkt a, artikli 6 lõige 1 ja artikkel 12 ning A lisa punkt 2)

(vt punktid 24, 25, 30, 31 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalasse ei kuulu iga-aastane rahaline sissemakse, nagu on kõne all põhikohtuasjades, mis on kehtestatud Hispaanias tegutsevatele telekommunikatsiooniettevõtjatele, kes tegutsevad ühest autonoomsest piirkonnast suuremas ulatuses, et osaleda avalik-õigusliku ringhäälinguorganisatsiooni rahastamises.

( 1 ) ELT C 161, 7.5.2018.
1.

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, eelkõige selle klausli 2 punkti 1 ja klausli 3 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellistele töötajatele nagu töötajad, kes on tööle võetud selliste doktoriväitekirja ettevalmistava teadustöötaja lepingute alusel nagu põhikohtuasjas.
4.

Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumine seetõttu, et see dokument kõnealusel institutsioonil puudub või seda ei ole alles hoitud – Puudumise eeldamine, mis põhineb asjaomase institutsiooni sellekohasel kinnitusel – Lihtne eeldus, mis on asjakohaste ja kooskõlas olevate tõendite alusel kummutatav (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 2 lõige 3) (vt punkt 5)