Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

I. Sissejuhatus

1. Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy (Longwy sotsiaalkindlustusalaseid vaidlusi lahendav kohus, Prantsusmaa; edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus”) palub Euroopa Kohtul tõlgendada nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes(2) lähtuvalt EÜ artiklitest 39 ja 42.

2. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatab selle küsimuse F. Nemeci ja Caisse régionale d’assurance maladie du Nord-Est’i (kirdepiirkonna haigekassa, edaspidi „CRAM”) vahelises vaidluses. CRAM tuvastas, et F. Nemecil on õigus saada endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate hüvitist vastavalt Prantsuse seadusele. Hüvitise arvutamisel lähtus ta F. Nemeci viimasest, 1993. ja 1994. aastal Prantsusmaal saadud palgast vastavalt halduseeskirjadele. F. Nemec leiab, et hüvitise arvutamisel tuleks võtta aluseks tema viimane Belgias 2003. ja 2004. aastal saadud palk, mis on oluliselt kõrgem.

3. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas F. Nemeci viimase Belgias saadud palga arvesse võtmata jätmine hüvitise arvutamisel on kooskõlas määrusega nr 1408/71 ja töötajate liikumisvabaduse põhimõttega.

II. Õiguslik raamistik

A. Ühenduse õigus

1. Esmane õigus

4. EÜ artikli 39 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:

„Tagatakse töötajate liikumisvabadus ühenduse piires.

Selline liikumisvabadus nõuab igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul.”

5. EÜ artikkel 42 sätestab:

„Nõukogu võtab vastavalt artiklis 251 sätestatud menetlusele sotsiaalkindlustuse valdkonnas meetmeid, mis on vajalikud töötajate liikumisvabaduse tagamiseks; selleks kehtestab ta korra, millega kindlustatakse võõrtöötajatele ja nende ülalpeetavatele:

a) kõigi eri riikide seaduste kohaselt arvessevõetavate perioodide kokkuliitmine, et omandada ja säilitada õigus saada toetust ja arvutada toetuse suurus;

b) toetuse maksmine isikutele, kes elavad liikmesriigi territooriumil.

Artiklis 251 sätestatud menetluse kohaldamisel teeb nõukogu otsused ühehäälselt.”

2. Määrus nr 1408/71

6. Määruse nr 1408/71 artikkel 1 sätestab muu hulgas järgmised mõisted:

„[…]

a) töötaja ja füüsilisest isikust ettevõtja –

i) isik, kes on kohustuslikult või vabatahtlikult jätkuvalt kindlustatud ühe või mitme riski suhtes, mida hõlmavad töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkindlustusskeemide liigid või avalike teenistujate eriskeem;

[...]

j) õigusaktid – liikmesriigi seadused, määrused ja muud õigusaktid ning kõik muud rakendusmeetmed, nii praegu kehtivad kui ka tulevased, mis on seotud artikli 4 lõigetes 1 ja 2 loetletud sotsiaalkindlustusliikide ja -skeemidega või artikli 4 lõikes 2a käsitletud mitteosamakseliste erihüvitistega.

[...]

o) pädev asutus –

i) asutus, kus asjaomane isik on hüvitise taotlemise ajal kindlustatud;

ii) asutus, kellelt asjaomasel isikul on praegu või tulevikus õigus saada hüvitisi, kui tema või tema pereliige või -liikmed elavad asutuse asukohajärgse liikmesriigi territooriumil,

[...]

t) hüvitised ja pensionid – kõik hüvitised ja pensionid, sealhulgas kõik sellesihilised eraldised riiklikest fondidest, revalvatsioonilisandid ja täiendavad hüvitised, arvestades III jaotises sätestatut, samuti ühekordsed hüvitised, mida võidakse maksta pensionide asemel, ning sissemaksete tagasimaksed.”

7. Sama määruse artikli 2 pealkirjaga „Isikud, kelle suhtes määrus on kohaldatav” lõige 1 näeb ette:

„Käesolevat määrust kohaldatakse töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja õpilaste suhtes, kelle suhtes kehtivad või on kehtinud ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid ning kes on mõne liikmesriigi kodanikud või mõne liikmesriigi territooriumil elavad kodakondsuseta isikud või pagulased, samuti nende pereliikmete ja nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes.”

8. Nimetatud määruse artikkel 4 sätestab reguleerimisala muu hulgas järgmiselt:

„1. Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad järgmisi sotsiaalkindlustusliike:

[...]

c) vanadushüvitised;

[...]

e) tööõnnetus- ja kutsehaigushüvitised;

[...]”

9. Kõnealuse määruse artikkel 13 määrab kindlaks kohaldatavad õigusaktid:

„1. Isikud, kelle suhtes kohaldatakse käesolevat määrust vastavalt artiklitele 14c ja 14f, alluvad üksnes ühe liikmesriigi õigusaktidele. Kõnealused õigusaktid määratakse kindlaks vastavalt käesoleva jaotise sätetele.

2. Kui artiklitest 14–17 ei tulene teisiti, siis kohaldatakse järgmisi reegleid:

a) liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid, seda ka juhul, kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil või kui tema tööandjaks oleva ettevõtja või isiku registrisse kantud asukoht või peamine tegevuskoht asub teise liikmesriigi territooriumil;

[...]

f) isik, kelle suhtes liikmesriigi õigusaktid ei ole enam kohaldatavad, ilma et teise liikmesriigi õigusaktid oleksid muutunud tema suhtes kohaldatavaks vastavalt mõnele eelmistes punktides sätestatud reeglile või vastavalt artiklites 14–17 ettenähtud erisätetele, allub oma elukohajärgse liikmesriigi õigusaktidele üksnes nimetatud õigusaktide sätete kohaselt.”

10. Artikli 46 pealkirjaga „Hüvitiste määramine” lõige 2 sätestab muu hulgas:

„Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud üksnes pärast artikli 45 või artikli 40 lõike 3 kohaldamist, kohaldatakse järgmisi reegleid:

a) pädev asutus arvutab hüvitise teoreetilise suuruse, mida asjaomane isik saaks taotleda tingimusel, kui kõik kindlustus- ja/või elamisperioodid, mis on täitunud töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes kehtinud liikmesriigi õigusaktide alusel, oleksid täitunud kõnealuses riigis pädeva asutuse poolt hüvitise määramise päeval kohaldatavate õigusaktide alusel. Kui kõnealuste õigusaktide järgi ei sõltu hüvitise suurus täitunud perioodide kestusest, loetakse selline hüvitise suurus käesolevas punktis osutatud teoreetiliseks suuruseks.”

11. Artikli 47 pealkirjaga „Hüvitiste arvutamise lisasätted” lõige 1 täpsustab muu hulgas:

„Artikli 46 lõikes 2 osutatud teoreetilise ja pro rata suuruse arvutamisel kohaldatakse järgmisi reegleid:

[…]

g) kui liikmesriigi õigusaktide järgi arvutatakse hüvitised keskmiste sissemaksete alusel, määrab pädev asutus sissemaksete keskmise kindlaks üksnes nende kindlustusperioodide põhjal, mis on täitunud kõnealuse riigi õigusaktide alusel.”

12. Kõnealuse määruse artikli 57 lõige 1 sätestab:

„Kui kutsehaigusesse haigestunud isik on kahe või enama liikmesriigi õigusaktide alusel töötanud või tegutsenud alal, mis tõenäoliselt võib põhjustada sellise haiguse, määratakse hüvitised, mida tal või tema ülalpidamisel olnud isikutel on õigus taotleda, üksnes nendest riikidest viimase õigusaktide alusel, mille tingimused on täidetud, arvestades vajaduse korral lõikeid 2–5.”

13. Sama määruse artikli 58 pealkirjaga „Rahaliste hüvitiste arvutamine” artikkel 1 sätestab:

„Selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusaktid näevad ette rahaliste hüvitiste arvutamise keskmise töötasu põhjal, määrab sellise keskmise töötasu kindlaks üksnes lähtuvalt töötasust, mille maksmine nimetatud õigusaktide alusel täitunud perioodide eest on kinnitust leidnud.”

14. Asjaomase määruse artikli 68 sama pealkirjaga „Rahaliste hüvitiste arvutamine” artikkel 1 sätestab:

„Selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusaktid näevad ette, et hüvitise arvutamine peab põhinema eelmise palga suurusel, võtab arvesse üksnes asjaomase isiku palka, mis ta on saanud viimase töötamise eest kõnealuse riigi territooriumil. Kui aga asjaomase isiku viimane töötamine sel territooriumil on kestnud alla nelja nädala, arvutatakse hüvitis hariliku palga põhjal, mis vastab palgale samaväärse või sarnase töötamise eest töötu elu- või viibimiskohas, nagu oli tema viimane töötamine teise liikmesriigi territooriumil.”

3. Määrus nr 574/72

15. Nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes rakendamise kord,(3) artikkel 15 sisaldab (kindlustus‑ ja elamis)perioodide liitmise üldreegleid vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 18 lõikele 1, artiklile 38, artikli 45 lõigetele 1‑3, artiklile 64 ning artikli 67 lõigetele 1 ja 2.

4. Määrus nr 883/2004

16. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta(4) artikli 87 lõige 1 sätestab muu hulgas:

„Käesolevast määrusest tulenevad õigused ei kehti enne määruse kohaldamiskuupäeva. […]”

17. Kõnealuse määruse artikli 90 lõige 1 sätestab:

„Nõukogu määrus (EMÜ) nr 1408/71 tühistatakse alates käesoleva määruse kohaldamiskuupäevast. […]”

18. Lõpuks on sama määruse artikkel 91 sõnastatud järgmiselt:

„Käesolev määrus jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Seda kohaldatakse alates rakendusmääruse jõustumise kuupäevast. […]”

B. Siseriiklik õigus

19. 23. detsembri 1998. aasta seadus nr 98‑1194 sotsiaalkindlustuse rahastamise kohta 1999. aastal(5) nägi ette korra töötamise ajal asbestiga kokkupuutunud töötajate kutsealase tegevuse enneaegse lõpetamise kohta. Käesoleva asja asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni(6) artikkel 41 näeb ette rahalise hüvitise maksmise (endisele) töötajale, tingimustel et

– ta on töötanud asbesti töötlemisega tegelevas ettevõttes, mis on kantud ministrite määrusega kinnitatud loetelusse, ning on seal kokku puutunud asbestiga;

– ta on vähemalt 50 aastat vana ning

– ta on lõpetanud igasuguse kutsealase tegevuse.

20. Rahalise hüvitise saamise õigus omandatakse juba 50‑aastaselt juhul, kui asjaomasel isikul diagnoositakse asbestist põhjustatud kutsehaigus, mida on tunnustatud ministrite määrusega kinnitatud loetelus.

21. Rahalise hüvitise suurus arvutatakse hüvitise saaja viimase 12 töötatud kuu keskmise brutokuupalga alusel. 29. märtsi 1999. aasta rakendusmäärus nr 99‑247 asbestiga kokkupuutunud töötajatele makstavate rahaliste hüvitiste kohta enneaegse kutsealase tegevuse lõpetamise korral(7) täpsustab hüvitise arvutusviisi.(8)

22. Rahaliste hüvitiste maksmine lõpetatakse, kui hüvitiste saaja vastab tingimustele, mis on vajalikud selleks, et saada vanaduspensioni täies ulatuses. Hüvitiste rahastamiseks loodi fond, mille vahendid moodustuvad tarbijamaksudest laekunud tulu kindlaksmääratud protsendimäärast ning tööõnnetusjuhtumeid ja kutsehaigusi puudutavast sotsiaalkindlustusskeemi osast. Viimati nimetatud vahendite maht kehtestatakse igal aastal sotsiaalkindlustuse rahastamise seadusega.

23. 9. juuni 1999. aasta ringkiri DSS/4B/99/332(9) nimetatud seaduse sätete ja rakendusmääruse kohaldamise kohta sisaldab halduseeskirju rahaliste hüvitiste määramiseks, arvutamiseks ja maksmiseks piirkondlike haigekassade poolt. Mis puudutab hüvitise suuruse arvutamist seoses välismaal töötatud perioodidega, siis sätestab ringkiri, et välismaal saadud palk võetakse rahalise hüvitise arvutamisel arvesse üksnes tingimusel, et Prantsuse sotsiaalkindlustusskeemi on tehtud sissemakseid. Muul juhul võetakse aluseks Prantsusmaal saadud viimane palk.

24. Lõpetuseks tuleb mainida, et välistatud on kattumine teiste hüvitistega, iseäranis haigus‑, vanadus‑, invaliidsus‑ ja varajase vanadushüvitisega ning kutsealase tegevuse lõpetamise hüvitisega.

III. Asjaolud, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus

25. F. Nemec, kes sündis 1954. aastal, on Prantsusmaa kodanik ja elab Prantsusmaal. Kutsetegevuse ajal töötas ta aastaid ühes Prantsuse ettevõttes, kus ta puutus kokku asbestiga. 1995. aastal diagnoositi tal asbestist põhjustatud tunnustatud kutsehaigus.

26. Pärast asbesti töötlemisega tegeleva ettevõtte sulgemist 1994. aastal leidis ta uue töökoha ühes Belgia ettevõttes, mis asub tema Prantsusmaa elukohast umbes 10 kilomeetri kaugusel. Seal töötab ta tänaseni. Kogu Belgias töötamise aja elas ta ja maksis makse Prantsusmaal.

27. F. Nemec esitas CRAM-ile taotluse 2004. aasta märtsis asbestiga kokkupuutunud töötaja hüvitise saamiseks seaduse nr 98‑1194 artikli 41 alusel. 13. mai 2004. aasta kirjaga määras CRAM kindlaks F. Nemecile makstava hüvitise suuruse vastavalt kehtivatele õigusnormidele. Ringkirjast nr DSS/4B/99/332 tuleneva eeskirja kohaselt arvestati hüvitise kindlaksmääramisel üksnes selle palgaga, mida maksti talle töötamise eest Prantsusmaal kuni 1994. aastani.

28. Apellatsioonikomisjon jättis rahuldamata F. Nemeci vaide, milles ta heitis ette seda, et talle Belgias makstud palka ei võetud arvesse. 7. septembri 2004. aasta vaideotsuse põhjendus tugines samuti ringkirjast tulenevale eeskirjale.

29. F. Nemec esitas seejärel kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Ta väidab, et CRAM ei järginud määruses nr 1408/71 ja nüüd ka määruses nr 883/2004 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet, mistõttu rikkus ta tema kui töötaja liikumisvabadust.

30. Kõnealuses vaidluses otsustas Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy esitada Euroopa Kohtule 14. aprilli 2005. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 11. mail 2005, järgmise eelotsuse küsimuse:

„Kas CRAM, keeldudes 29. märtsi 1999. aasta seaduse nr 99‑247 rakendusmääruse artiklile 2 ning 9. juuni 1999. aasta ringkirjale DSS/4B/99 nr 332 tuginedes arvesse võtmast F. Nemecile 23. detsembri 1998. aasta seaduse nr 98‑1194 artikli 41 alusel määratud asbestiga kokkupuutunud töötajate hüvitise arvutamisel tema Belgias saadud palka, kuna sellelt ei makstud Prantsuse sotsiaalkindlustuse seadustiku artikli L 242‑1 alusel makseid, on võtnud asjaomase isiku suhtes vastu kahjustava otsuse, mis piirab EÜ artiklis 39 kehtestatud liikumisvabadust, rikub määrust (EÜ) nr 883/2004 või määruse (EMÜ) nr 574/72 artiklit 15?”

31. Euroopa Kohtu menetluses esitasid F. Nemec, CRAM, Prantsuse valitsus ja komisjon kirjalikud ja suulised märkused. Suurbritannia ja Põhja‑Iiri Ühendkuningriigi valitsus esitas suulised märkused kohtuistungil.

IV. Õiguslik hinnang

A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus

32. Prantsuse valitsus väidab, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.

33. Juhtumi asjaolude kohta ei ole esitatud piisavat teavet. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsusest ei selgu näiteks, kas F. Nemec puutus asbestiga kokku kutsetegevuse ajal Prantsusmaal või teistes riikides. Järelikult puudub koguni eelotsuse küsimuse sisuline alus. Lisaks osutab eelotsusetaotlus kohaldatavatele siseriiklikele õigusnormidele puudulikult ja ebaselgelt.

34. Veel ei ole eelotsustaotluse esitanud kohus põhjendanud, miks tekkis tal kahtlus seoses ühenduse õiguse sätete tõlgendamisega. Lõpuks pole nimetatud kohus selgitanud ühenduse ja siseriikliku õiguse sätete vahelist seost.

35. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale saab ühenduse õiguse tõlgendamine olla siseriikliku kohtu jaoks kasulik vaid juhul, kui viimati nimetatu esitab eelotsusetaotluses oma küsimuste aluseks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud.(10) Nimetatud asjaolude esitamise eesmärk on anda liikmesriikide valitsustele ja eelotsusetaotlusest teavitatud menetlusosalistele(11) kirjalike märkuste esitamise võimalus Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 alusel.(12) Veel nõuab ühenduse õiguse tõlgendamine siseriikliku kohtu jaoks kasulikul viisil teabe esitamist selle kohta, miks tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlus seoses eelotsuse küsimust puudutavate ühenduse õiguse sätete tõlgendamisega.(13)

36. Tuleb nõustuda Prantsuse valitsusega, et asjaomase siseriikliku kohtu eelotsusetaotlus on äärmiselt napisõnaline ning jääb seega vastuvõetamatuse piirimaile. Ometi sisaldab see piisavalt vajalikku teavet.

37. Näiteks selgub eelotsusetaotlusest, et F. Nemec töötas Prantsusmaal ja Belgias, et talle määrati asbestiga kokkupuutunud töötaja rahaline hüvitis ning et selle hüvitise arvutamisel ei võetud arvesse temale Belgias makstud palka. Küsimus, kas F. Nemec puutus asbestiga kokku kutsetegevuse ajal Prantsusmaal või teistes riikides, ei puutu asjasse, kuna vastavalt eelotsusetaotlusele olid täidetud endise asbestiga kokkupuutunud töötaja rahalise hüvitise saamise tingimused ning seega tekib vaid küsimus hüvitise arvutamise kohta.

38. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb nii eelotsusetaotluse põhjenduses kui ka eelotsuse küsimuses konkreetselt 9. juuni 1999. aasta ringkirjale nr DSS/4B/99/332,(14) mis sätestab arvutusviisi, mida kasutati F. Nemeci hüvitise arvutamisel. Veel osutab kõnealune kohus hüvitise seaduslikule alusele(15) ja rakendusmäärusele.(16)

39. Lõpuks selgub eelotsusetaotlusest, et seoses CRAM-i arvutatud hüvitisega kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus mitte ainult ringkirja vastavuses ühenduse esmasele ja teisesele õigusele. Lähtuvalt liidu töötajate võrdse kohtlemise põhimõttest kahtleb ta veel tema osutatud ühenduse õiguse sätete kohaldatavuses ja tõlgenduses.

40. Seega on Euroopa Kohtul piisavalt teavet faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasulik vastus. Järelikult tuleb eelotsusetaotlus lugeda vastuvõetavaks.

B. Eelotsuse küsimus

41. Ennekõike tuleb märkida, et 29. aprilli 2004. aasta määrus nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta ei puutu asjasse eelotsuse küsimusele vastamisel. See tuleneb nimetatud määruse artikli 87 lõikest 1 ja artiklist 91,(17) mille kohaselt kohaldatakse kõnealust määrust alles rakendusmääruse jõustumise kuupäevast ning mille kohaselt ei kehti sellest määrusest tulenevad õigused enne selle kohaldamiskuupäeva, kusjuures olgu öeldud, et käesoleva ajani ei ole nimetatud rakendusmäärust veel vastu võetud.

42. Vastavalt kõnealuse määruse artikli 90 lõikele 1 tühistab määrus nr 883/2004 jõustumise kuupäeval määruse nr 1408/71.(18) Seega tuleb eelotsuse küsimusest aru saada nii, et sellega küsitakse, kas määrusega nr 1408/71 on vastuolus CRAM-i otsuse taoline otsus.

43. Käesolev juhtum on hõlmatud määruse nr 1408/71 isikulise reguleerimisalaga. F. Nemec töötas Prantsusmaal kõnealuse määruse artikli 2 lõike 1 ja artikli 1 punkti a alapunkti i tähenduses(19) ning esitatud andmete põhjal töötab ta praegu Belgias.

44. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kuulub juhtum määruse nr 1408/71 esemelisse reguleerimisalasse juhul, kui hüvitist antakse hüvitisesaajatele seaduses määratletud olukorra alusel isiku vajadusi konkreetselt hindamata ning kui see on seotud määruse nr 1408/71(20) artikli 4 lõikes 1 otseselt loetletud riskiga.(21)

45. Endistele asbestiga kokkupuutunud töötajatele antakse hüvitist vastavalt õigusaktides kindlaksmääratud tingimustele(22) ning isiku vajaduste konkreetset hindamist ei ole ette nähtud.(23)

46. Määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 sätestatud sotsiaalkindlustusliikide hulka kuuluvad muu hulgas vanadushüvitised (punkt c) ning tööõnnetus‑ ja kutsehaigushüvitised (punkt e).(24)

47. Ennekõike tuleb kõne alla vanadushüvitis, kuna kõnealuse rahalise hüvitise saamine eeldab kutsealase tegevuse lõpetamist ning see on mõeldud kuni pensionikassast makstava hüvitise saamise õiguse omandamiseni. Prantsuse valitsuse sõnul tuleb seoses sellega arvestada iseäranis endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate lühenenud oodatava elueaga.

48. Tegelikult pole siiski tegu vanusega seotud varajase vanadushüvitisega, vaid hoopis kutsehaigushüvitisega. Lühenenud oodatav eluiga tuleneb asbestist põhjustatud kutsehaigusesse haigestumise suurenenud riskist. Eelkõige Prantsuse valitsus(25) väidab, et hüvitiste tegelik eesmärk ei ole võimaldada asjaomastel isikutel varajast pensionile jäämist, vaid vältida ja ennetada asbestist põhjustatud kutsehaiguse teket ja süvenemist ning leevendada selle kulgu. Seda eesmärki aitab saavutada töökoormusest vabanemine kutsealase tegevuse enneaegse lõpetamise teel.

49. Pealegi on hüvitised seotud asbesti käitlemisega kutsealase tegevuse raames ja neid rahastatakse peaasjalikult tööõnnetusjuhtumeid ja kutsehaigusi puudutavast sotsiaalkindlustusskeemi osast. Järelikult kuulub käesolev juhtum määruse nr 1408/71 esemelisse reguleerimisalasse vastavalt artikli 4 lõike 1 punktile e (kutsehaigushüvitised).

50. Seoses kohaldatavate siseriiklike õigusaktide kindlaksmääramisega vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 13 ja järgnevatele artiklitele tuleb tuvastada järgmist.

51. F. Nemec taotles sellise hüvitise kindlaksmääramist, millele tal on õigus vastavalt seadusele endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate rahalise hüvitise maksmise kohta. Tema enda sõnul pole ta siiski käesoleva ajani kõnealuseid hüvitisi vastu võtnud sissetuleku erinevuse tõttu, mis kaasneks vastavalt CRAM-i arvutustele kutsetegevuse lõpetamisega ning seetõttu jätkab ta töötamist Belgias.

52. Seega tuleb praegu kohaldada F. Nemeci suhtes Belgia õigusakte vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 13 lõikele 1 ja lõike 2 punktile a (26) . Järelikult vastutab rahalise kutsehaigushüvitise eest tegelikult Belgia. Vastavalt määruse nr 1408/71(27) artikli 58 lõikele 1 tuleb rahalise hüvitise arvutamisel lähtuda vaid F. Nemeci viimasest Belgias saadud palgast.

53. Et endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate rahalist hüvitist maksaks Prantsusmaa, tuleb lõpetada kutsealane tegevus. F. Nemeci hüvitiste hindamiseks tuleb lähtuda hüpoteetilisest olukorrast, et ta on juba lõpetanud töötamise Belgias ja saab ainult Prantsuse rahalist hüvitist. Kuna F. Nemec elab Prantsusmaal, siis kohaldatakse tema suhtes Prantsuse õigusakte vastavalt määruse nr 1408/71(28) artikli 13 lõikele 1 ja lõike 2 punktile f.

54. Seega näib määruse nr 1408/71(29) artikli 58 lõikest 1 tõepoolest tulenevat, et endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate rahalise hüvitise arvutamisel võetakse aluseks vaid viimane sissetulek, mida F. Nemec sai Prantsusmaal. Seoses varasemate õigusaktidega sedastas Euroopa Kohus kohtuotsuses Pennartz, et määruse nr 1408/71 artikkel 58 ei määra kindlaks kohaldatavaid õigusakte, kuna need on juba sätestatud määruse nr 1408/71 artiklis 13 ja järgnevates artiklites,(30) vaid hüvitise arvutamisel aluseks võetava palga.(31) Vastavalt sellele artiklile lähtuta kse hüvitise arvutamisel vaid palgast, mida saadi asjaomasel ajavahemikul pädeva liikmesriigi territooriumil.(32)

55. Vastavalt eeltoodule on CRAM-i arvutatud hüvitis esmapilgul kooskõlas määrusest nr 1408/71 tuleneva eeskirjaga, nagu väidavad ka CRAM ning Prantsuse valitsus ja Ühendkuningriigi valitsus.

56. See järeldus tundub olevat kooskõlas ka Euroopa Kohtu hilisema kohtupraktikaga sarnastes kohtuasjades nagu Lafuente Nieto, Naranjo Arjona ja Grajera Rodríguez.(33) Nimetatud kohtuasjades jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et võõrtöötajate vanadus‑ ja invaliidsushüvitiste arvutamine päritoluriigis lähtuvalt seal saadud viimasest palgast ja mitte sellest viimasest palgast, mida saadi viimase töökoha liikmesriigis, ei pane võõrtöötajaid ebavõrdsesse olukorda võrreldes päritoluriiki jäänud töötajatega juhul, kui varasemat palka kohandatakse vastavalt kehtivale palgatasemele.(34)

57. Erinevalt käesolevast asjast omandati vanadushüvitise saamise õigus nimetatud kohtuasjades mitte ainult päritoluriigis, vaid ka viimase töökoha liikmesriigis.(35) Võõrtöötajate tegeliku vanadushüvitise arvutamisel lähtuti seega viimasest töökohast saadud palgast.

58. Lisaks tuleb meeles pidada, et sellise viimase palga hüpoteetiline arvutamine, mida ta oleks võinud saada Prantsusmaal, on kunstlik, kuna pika aja jooksul võib palju juhtuda. Kui F. Nemec oleks jäänud Prantsusmaale, siis oleks ta võinud jääda alaliselt töötuks, kuid sama hästi oleks ta võinud saada oluliselt kõrgemat palka teises valdkonnas töötades ning kõne alla tuleksid ka muud vahepealsed variandid.

59. Seoses sellega märgib komisjon õigesti, et määruse nr 1408/71 artikli 58 lõike 1 kohaldamine vastavalt eeltoodud kohtupraktikale ei ole kooskõlas EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite eesmärkidega.

60. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei saavutata EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite eesmärki, kui liikumisvabaduse kasutamise tõttu kaotavad töötajad neile liikmesriigi õigusaktidega tagatud sotsiaalkindlustuse soodustused.(36) Seetõttu on EÜ artikliga 39 ja järgnevate artiklitega vastuolus see, kui koheldakse ebavõrdselt ühest küljest teatava liikmesriigi kodanikke, kes ei ole kasutanud töötajate liikumisvabadust, ning teisest küljest sama liikmesriigi kodanikke, kes seda on teinud.(37)

61. Kui F. Nemec oleks pärast asbesti töötleva ettevõtte sulgemist Prantsusmaal otsinud uut töökohta ainult riiklikult tööturult ning võtnud vastu uue töö, mis sarnaneb praeguse Belgia omaga, siis oleks hüvitise arvutamisel lähtutud tema praegusest palgast. Kuna F. Nemec kasutas töötajate liikumisvabadust, siis kaotas ta sotsiaalkindlustuse soodustused, mis tulenesid talle Prantsuse õigusaktidest. Järelikult on töötajate liikumisvabaduse kasutamine vähem soodne.

62. Seetõttu peab komisjon vajalikuks kas EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite vahetut kohaldamist või vähemalt määruse nr 1408/71 artiklit 58 tõlgendamist lähtuvalt EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite sõnastusest ja eesmärgist.

63. Seni on Euroopa Kohus EÜ artiklit 39 ja järgnevaid artikleid vahetult kohaldanud kahel juhul. Esiteks siis, kui erinevalt käesolevast asjast(38) ei kuulu juhtum määruse nr 1408/71 reguleerimisalasse(39) ning teiseks siis, kui sama määruse sätted ei reguleeri juhtumi konkreetseid asjaolusid, olgugi et juhtum kuulub asjaomasesse reguleerimisalasse.(40)

64. Veel oleks EÜ artikkel 39 ja järgnevad artiklid vahetult kohaldatavad juhul, kui määruse nr 1408/71 artikli 58 lõige 1 oleks kehtetu selle vastuolu tõttu EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklitega.(41) See tuleks kõne alla vaid siis, kui määrust nr 1408/71 poleks üldse võimalik kohaldada kooskõlas EÜ artikliga 39 ja järgnevate artiklitega. Kui ühenduse õigusaktidele on võimalik anda mitmeid tõlgendusi, siis tuleb eelistada konkreetselt seda tõlgendust, mis ei sea kahtluse alla nende kehtivust.(42)

65. Väljakujunenud kohtupraktikas on Euroopa Kohus rõhutanud, et määrust nr 1408/71 tuleb tõlgendada lähtuvalt EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite eesmärgist.(43) Euroopa Kohus on tõlgendanud võrreldavaid sätteid lähtuvalt EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite eesmärkidest iseäranis järgmistel juhtudel.

66. Seoses sama määruse artiklis 68 sätestatud töötushüvitisega sedastas Euroopa Kohus kohtuasjas Fellinger, et reegli ja erandi seos selles sättes paneb piirialatöötajad ebasoodsasse olukorda, kuna erand on reegel.(44) Seetõttu sedastas Euroopa Kohus, et asjaomast sätet tuleb tõlgendada praegust EÜ artiklit 42 silmas pidades nii, et hüvitise arvutamisel lähtutaks viimasest palgast.(45)

67. Kohtuasjas Reichling tõstatati küsimus, kas sellise invaliidsushüvitise määramisel, mida arvutatakse võõrtöötaja päritoluriigis selles riigis saadud viimase palga põhjal, võib selles riigis saadud palga puudumisel lähtuda selles riigis makstavast miinimumpalgast.(46) Ka selles kohtuasjas järeldas Euroopa Kohus, et töötajate liikumisvabadust kahjustaks see, kui välismaal saadud viimast palka ei võetaks arvesse hüvitise arvutamisel.(47) Sellest tulenevalt tõlgendas ta määruse nr 1408/71 artikli 46 lõike 2 punkti a nii, et võõrtöötajate puhul tuleb hüvitise arvutamisel lähtuda teises liikmesriigis saadud viimasest palgast.(48)

68. Eeltoodu põhjal tuleks käesoleva asjaga sarnastel juhtudel kohaldada määrust nr 1408/71 lähtuvalt EÜ artiklist 39 ja järgnevatest artiklitest nii, et ka võõrtöötaja F. Nemeci Belgias saadud palk oleks aluseks hüvitise arvutamisel.

69. Samas võetakse vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 58 lõike 1 sõnastusele arvesse üksnes see palk, mida saadi pädeva liikmesriigi territooriumil asjaomase perioodi eest. Euroopa Kohus kinnitas seda kohtuotsuses Pennartz.(49) CRAM, Prantsuse valitsus ja Ühendkuningriik väitsid õigesti, et selge sõnastus seab piirid teleoloogilisele tõlgendusele.

70. Seega tuleb kõne alla üksnes selline määruse tõlgendus lähtuvalt EÜ artiklist 39 ja järgnevatest artiklitest, et määruse nr 1408/71 artikli 58 lõige 1 ei reguleeri käesoleva juhtumi asjaoludega sarnaseid asjaolusid.(50) Käesoleva juhtumi asjaolud on mitmes mõttes ebatavalised. Vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 58 lõikele 1 lähtutakse nimelt üldiselt ajaliselt viimasest palgast:

– kui kutsehaigus oleks põhjustanud F. Nemeci osalise või täieliku töövõimetuse, siis vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 13 lõikele 1 ja lõike 2 punktile a oleks pädev riik Belgia(51) ning artikli 58 lõige 1 nõuaks, et hüvitise arvutamisel lähtutaks ainult viimasest Belgias saadud palgast;

– kui F. Nemec oleks samasuguse asbestiriskiga puutunud kokku mitmes liikmesriigis ja kui sellest tulenevalt peaks ta praegu taotlema kutsehaigushüvitist määruse nr 1408/71 artikli 52 ja järgnevate artiklite alusel, siis vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 57 koostoimes määruse nr 1408/71 artikli 13 lõikega 1 ja lõike 2 punktiga a ning artikli 58 lõikega 1(52) tuleks hüvitise arvutamisel lähtuda taas ainult viimasest Belgias saadud palgast;

– kui F. Nemec oleks muutunud töövõimetuks kutsehaiguse tõttu juba 1994. või 1995. aastal, siis lähtutaks samuti viimasest palgast, mida maksti talle tema viimases töökohas Prantsusmaal asuvas asbesti töötlevas ettevõttes;

– kui F. Nemec oleks Prantsusmaal edasi töötanud ja vahetanud seal töökohta või kui ta oleks jäänud seal töötuks, siis ka sellisel juhul võetaks arvesse tema viimane palk, mida maksti talle viimases töökohas Prantsuse ettevõttes.

71. Seega lähtutakse üldiselt määruse nr 1408/71 artikli 58 lõike 1 kohaldamise tulemusena viimasest palgast ning see on kooskõlas EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite eseme ja eesmärgiga. Selle järelduseni jõudis Euroopa Kohus ka kohtuotsuses Pennartz.(53)

72. Üksnes Prantsuse seaduses sätestatud erinormid muudavad ebatavaliseks käesoleva juhtumi, mille suhtes ei saa kohaldada määruse nr 1408/71 sätteid kooskõlas EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklitega ning määruse enda eesmärkidega. Põhjuseks on Prantsuse seadusest tulenevad järgmised konkreetsed hüvitise saamise tingimused:

– tulenevalt 50‑aasta vanuse alampiiri nõudest(54) omandas F. Nemec hüvitise saamise õiguse alles pärast umbes 10 aasta möödumist kutsehaiguse diagnoosimisest. Tavaliselt omandatakse hüvitise saamise õigus juba pärast kutsehaiguse diagnoosimist või kutsehaigusnähtude ilmnemisel;

– hüvitise saamise õiguse omandamise tingimuseks on kutsealase tegevuse lõpetamine.(55) Kui töötaja on üksnes osaliselt töövõimetu, siis tavaliselt võib ta jätkata kutsealast tegevust vastavalt oma võimalustele ning tema sissetulek tasaarvestatakse;

– hüvitisesaajad ei tohi saada teisi hüvitisi.(56) Tavaliselt võib lisaks kutsehaigushüvitisele saada ka teisi hüvitisi. Seetõttu erineb käesolev juhtum kohtuasjadest Lafuente Nieto, Naranjo Arjona ja Grajera Rodríguez, kus saadi ka teisi hüvitisi.(57)

73. See pole küll põhjus, et seada kahtluse alla määruse nr 1408/71 artikli 58 lõike 1 kehtivus. Ometi ei hõlma kõnealuse sätte teleoloogiline tõlgendus käesoleva asja ebatavalisi asjaolusid ning seetõttu tuleb kohaldada vahetult EÜ artiklit 39 ja järgnevaid artikleid.

74. Nagu eespool mainitud, kohtleb Prantsuse ringkiri asbestiga kokkupuutunud töötajate hüvitise arvutamise kohta ebavõrdselt ühest küljest töötajaid, kes ei ole kasutanud töötajate liikumisvabadust, ning teisest küljest neid töötajaid, kes seda on teinud.(58)

75. CRAM ega Prantsuse valitsus ei ole põhjendanud kõnealust ebavõrdset kohtlemist, mis läheb kaugemale määruse nr 1408/71 artikli 58 lõikes 1 sätestatud eeskirjast. Lisaks ei tulene ka toimikust midagi sellist, mis põhjendaks objektiivselt ebavõrdset kohtlemist.

76. Ebavõrdset kohtlemist ei saa iseäranis õigustada asjaoluga, et Belgias saadud viimane palk võis olla madalam Prantsusmaal saadud viimasest palgast. Euroopa Kohus on varem konkreetselt sedastanud, et tõsiasi, et teisi võõrtöötajaid võidakse teistsuguses olukorras tänu diskrimineerivale siseriiklikule õigusnormile soodsamalt kohelda, ei kõrvalda ega korva ebasoodsat diskrimineerivat kohtlemist.(59)

77. Liiatigi on viimane palk tavaliselt kõrgeim. Üldiselt tuleb arvestada ka sellega, et haigushüvitise arvutamisel lähtutakse viimasest tegelikust palgast. Kui töötaja võtab vastu madalama palgaga töö välismaal, siis on tal põhjust muretseda haiguskindlustuskatte võimaliku vähenemise pärast.

78. Seega tuleb tuvastada, et põhikohtuasja asjaoludega sarnaste asjaolude esinemisel on EÜ artikliga 39 ja järgnevate artiklitega vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt arvutatakse endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate rahaline hüvitis mitte võõrtöötajana saadud viimase palga, vaid päritoluliikmesriigis saadud viimase palga põhjal.

79. Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka Ühendkuningriigi väide, et arvutusviis ei tulene vahetult EÜ artiklist 39 ja järgnevatest artiklitest ning et nõukogult oleks vaja vastavasisulisi tehnilisi juhtnööre. Esiteks on küsimus ainult Prantsuse õigusaktides kehtestatud arvutusviisis ning selle vastavuses EÜ artiklis 39 ja järgnevates artiklites sätestatule. Teiseks sisalduvad sellist arvutusviisi puudutavad nõukogu otsused juba näiteks määruse nr 1408/71 artikli 47 lõike 1 punktis g, artikli 58 lõikes 1 ja artikli 68 lõikes 1. Need otsused on EÜ artikli 39 ja järgnevate artiklite eesmärgi konkreetsed rakendusvormid, mis peavad kehtima ka ebatavaliste olukordade suhtes. Lisaks on Prantsusmaal õigus asjaomast arvutusviisi täielikult muuta.

80. Loomulikult võib palga‑ ja elatustase liikmesriigiti oluliselt erineda. Kuna tegu on erandliku ebatavalise juhtumiga, siis ei peaks küll arvestama sotsiaalkindlustussüsteemi liigse koormamisega. Kui aga erandjuhul kohaldatakse ebatavalise olukorra suhtes vahetult EÜ artiklit 39 ja järgnevaid artikleid, siis on siiski asjakohane arvestada määruse nr 1408/71 artikli 58 lõikest 1 tuleneva eeskirjaga, mille kohaselt tuleb lähtuda pädevas liikmesriigis saadud palgast. Sellistel ebatavalistel juhtudel peab olema vajaduse korral võimalik kohandada palka vastavalt elukohajärgsele palgatasemele.

81. Järelikult tuleb hüvitise arvutamisel lähtuda viimasest Belgias saadud palgast, mida kohandatakse vajadusel vastavalt elukohaj ärgsele palgatasemele Prantsusmaal juhul, kui palga‑ ja elatustase erinevad oluliselt.

82. Lõpuks tuleb märkida, et ebaselge on see, mil määral on kohaldatav määruse (EMÜ) nr 574/72 artikkel 15 käesolevas asjas. Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt puudub vajadus käsitleda eelotsuse küsimuse vastavat osa.

V. Ettepanek

83. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:

Põhikohtuasja asjaoludega sarnaste asjaolude esinemisel on EÜ artikliga 39 ja järgnevate artiklitega vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt arvutatakse endiste asbestiga kokkupuutunud töötajate rahaline hüvitis mitte võõrtöötajana saadud viimase palga, vaid päritoluliikmesriigis saadud viimase palga põhjal, kusjuures tulenevalt palga‑ ja elatustaseme olulisest erinevusest hüvitist maksva liikmesriigi ja selle liikmesriigi vahel, kus võõrtöötaja viimati töötas, on õigus kohandada viimati saadud palk vastavalt elukohajärgsele palgatasemele.

(1) .

(2) – EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35; nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 118/97 (EÜT 1997 L 28, lk 1; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) redaktsioonis, viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 647/2005 (ELT L 117, lk 1).

(3) – EÜT L 74, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 83; nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 118/97 (EÜT 1997 L 28, lk 1; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) redaktsioonis, viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 647/2005 (ELT L 117, lk 1).

(4) – ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72.

(5) – Avaldatud Prantsusmaa 27. detsembri 1998. aasta ametlikus väljaandes.

(6) – 1998. aasta seadust muudeti 21. detsembri 2001. aasta seadusega nr 2001/1246, 20. detsembri 2002. aasta seadusega nr 2002/1487 ja 20. detsembri 2004. aasta seadusega nr 2004/1370.

(7) – Avaldatud Prantsusmaa 31. märtsi 1999. aasta ametlikus väljaandes, lk 471.

(8) – Vt rakendusmääruse artikkel 2 7. juuli 2000. aasta määruse nr 2000‑638 redaktsioonis, avaldatud Prantsusmaa 9. juuli 2000. aasta ametlikus väljaandes.

(9) – Prantsusmaa ametlikus väljaandes veel avaldamata.

(10) – Vt 26. jaanuari 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑320/90, C‑321/90 ja C‑322/90: Telemarsicabruzzo jt (EKL 1993, lk I‑393, punkt 6) ja 17. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑134/03: Viacom Outdoor (EKL 2005, lk I‑1167, punkt 22).

(11) – Vt 1. aprilli 1982. aasta otsus liidetud kohtuasjades 141/81‑143/81: Holdijk jt (EKL 1982, lk 1299, punkt 6) ja 28. juuni 2000. aasta määrus kohtuasjas C‑116/00: Laguillaumie (EKL 2000, lk I‑4979, punkt 14).

(12) – Vt 25. märtsi 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑480/00, C‑481/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00, C‑490/00, C‑491/00, C‑497/00, C‑498/00 ja C‑499/00: Ribaldi (EKL 2004, lk I‑2943, punkt 73) ja eespool 10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Telemarsicabruzzo, punkt 6.

(13) – Vt eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtumäärus Laguillaumie, punkt 16, ja 9. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑72/03: Carbonati Apuani (EKL 2004, lk I‑8027, punkt 11).

(14) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 23.

(15) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 19 jj.

(16) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 22.

(17) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 16 ja 18.

(18) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 17.

(19) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 6 ja 7.

(20) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 8.

(21) – Vt 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑286/03: Hosse (EKL 2006, lk I‑1771, punkt 37) ja 27. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 249/83: Hoeckx (EKL 1985, lk 973, punktid 12–14).

(22) – Vt määruse nr 1408/71 artikli 1 punkt j käesoleva kohtujuristi ettepaneku punktis 6 ja 31. märtsi 1977. aasta otsus kohtuasjas 87/76: Bozzone (EKL 1977, lk 687, punktid 9–11).

(23) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 19–23.

(24) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 8.

(25) – Kostja ja Ühendkuningriik olid samal seisukohal. Samuti pidas komisjon sellist lähenemist võimalikuks. F. Nemec ei ole selle kohta oma seisukohta avaldanud.

(26) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 9.

(27) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 13.

(28) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 9.

(29) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 13.

(30) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 50–53.

(31) – Vt 11. juuli 1979. aasta otsus kohtuasjas 268/78: Pennartz (EKL 1979, lk 2411, punkt 8).

(32) – Vt eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Pennartz, punkt 10.

(33) – Vt 12. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑251/94: Lafuente Nieto (EKL 1996, lk I‑4187, punkt 33), 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑153/97: Grajera Rodríguez (EKL 1998, lk I‑8645, punkt 17) ja 9. oktoobri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑31/96, C‑32/96 ja C‑33/96: Naranjo Arjona (EKL 1997, lk I‑5501, punkt 20).

(34) – Vt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Lafuente Nieto (punktid 5, 30, 31, 40, 41 ja 43), Grajera Rodríguez (punktid 6, 14 ja 19–21) ja Naranjo Arjona (punktid 4–7, 14, 22, 23 ja 30).

(35) – Vt nt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Grajera Rodríguez, punkt 23.

(36) – Vt eespool 21. joonealuses märkuses viidatud hiljutine kohtuotsus Hosse, punkt 24.

(37) – 30. jaanuari 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑4/95 ja C‑5/95: Stöber ja Pereira (EKL 1997, lk I‑511, punktid 37–39) ja 17. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑322/95: Iurlaro (EKL 1997, lk I‑4881, punktid 29 ja 30).

(38) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 43–49.

(39) – 22. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑443/93: Vougioukas (EKL 1995, lk I‑4033, punkt 31 jj), 12. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑266/95: Merino García (EKL 1997, lk I‑3279, punktid 23–26) ja eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Stöber ja Pereira, punktid 31–36.

(40) – 4. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas 349/87: Paraschi (EKL 1991, lk I‑4501, punkt 21 jj) ja 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑158/96: Kohll (EKL 1998, lk I‑1931, punktid 25–27).

(41) – Vt 7. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 20/85: Roviello (EKL 1988, lk 2805, punktid 17 ja 18), 21. oktoobri 1975. aasta otsus kohtuasjas 24/75: Petroni (EKL 1975, lk 1149, punktid 21 ja 22) ja 15. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas 41/84: Pinna (EKL 1986, lk 1, punktid 23–25).

(42) – Vt Euroopa Kohtu 9. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑174/05: Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie ja Stichting Natuur en Milieu (EKL 2006, lk I‑2443, punkt 20).

(43) – Vt 9. augusti 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑406/93: Reichling (EKL 1994, lk I‑4061, punkt 21), 28. veebruari 1980. aasta otsus kohtuasjas 67/79: Fellinger (EKL 1980, lk 535, punkt 9), eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Lafuente Nieto (punkt 33), Grajera Rodríguez (punkt 17) ja Naranjo Arjona (punkt 20).

(44) – Vt eespool 43. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Fellinger, punkt 6.

(45) – Vt eespool 43. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Fellinger, punktid 7–9.

(46) – Vt eespool 43. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Reichling, punktid 12–15.

(47) – Vt eespool 43. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Reichling, punktid 22–25.

(48) – Vt eespool 43. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Reichling, punktid 26–32.

(49) – Vt eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Pennartz, punkt 10.

(50) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 63.

(51) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 52.

(52) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 9, 12 ja 13.

(53) – Vt eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Pennartz , punkt 11.

(54) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 19.

(55) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 19.

(56) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 24.

(57) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 56.

(58) – Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 59 jj.

(59) – Vt eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Roviello, punkt 16.