28

Neil asjaoludel otsustas Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Thessaloníki esimese astme halduskohus, Kreeka) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2004/38 artikleid 27 ja 32 koostoimes ELTL artiklitega 45 ja 49 ning arvestades liikmesriikide menetlusautonoomiat, samuti õiguspärase ootuse [kaitse] ja hea halduse põhimõtet, tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad tühistama või lubavad tühistada teise liikmesriigi kodanikule vastavalt presidendi dekreedi 106/2007 artikli 8 lõikele 1 juba väljastatud Euroopa Liidu kodaniku registreerimistunnistuse ja teha kõnealuse kodaniku suhtes tagasisaatmise otsus vastuvõtva riigi territooriumil niipea, kui kõnealune kodanik, hoolimata sellest, et ta on kantud riiklikku soovimatute välismaalaste nimekirja sisenemiskeeluga avaliku korra ja julgeoleku huvides, on uuesti sisenenud kõnealusesse liikmesriiki ja alustanud seal äritegevust, kasutamata direktiivi 2004/38 artiklis 32 ette nähtud korras õiguskaitsevahendeid – mis seisnevad sisenemiskeelu kehtetuks tunnistamise taotlemises –, pidades seda sisenemiskeeldu avaliku korra iseseisvaks põhjuseks, mis annab aluse liikmesriigi kodaniku registreerimistunnistuse tühistamiseks? 2. Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav: kas see stsenaarium on identne sellega, kui liikmesriigi kodanik viibib ebaseaduslikult vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, mis võimaldaks registreerimistunnistust tühistama pädeval asutusel – vastavalt direktiivi 2008/115 artikli 6 lõikele 1 – teha tagasisaatmisotsuse, vaatamata sellele, et ühelt poolt – nagu on üldtunnustatud – ei ole registreerimistunnistus seaduslik riigis elamise luba ja teiselt poolt kuuluvad direktiivi 2008/115 ratione personae kohaldamisalasse ainult kolmandate riikide kodanikud? 3. Kui vastus samale küsimusele on eitav: kas juhul, kui liikmesriigi ametivõimud vastuvõtva liikmesriigi menetlusautonoomia raames tühistavad avaliku korra ja julgeoleku kaalutlustel teise liikmesriigi kodaniku registreerimistunnistuse, mis ei ole seaduslik riigis elamise luba, kohaldavad samal ajal selle isiku suhtes tagasisaatmismeedet, tuleb seda sel juhul pidada õige õigusliku kvalifitseerimise kohaselt ainsaks halduskorras väljasaatmise haldusaktiks vastavalt direktiivi 2004/38 artiklitele 27 ja 28, mis allub kohtulikule kontrollile nendes õigusnormides sätestatud korras, millega kehtestatakse põhimõtteliselt ainus liidu kodanike vastuvõtva liikmesriigi territooriumilt halduskorras väljasaatmise menetlus? 4. Kas jaatava või eitava vastuse korral esimesele ja teisele küsimusele on tõhususe põhimõttega vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, millega on ametiasutustel ja seejärel kohtuasja arutaval pädeval kohtul – liidu kodaniku registreerimistunnistuse tühistamise raames või vastuvõtva liikmesriigi poolt põhjusel, et teise liikmesriigi kodanikule on kehtestatud sisenemiskeeld, väljasaatmismeetme võtmisel – keelatud kontrollida, mil määral järgiti sisenemiskeelu otsuse vastuvõtmisel direktiivi 2004/38 artiklites 30 ja 31 sätestatud menetluslikke tagatisi? 5. Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav: kas direktiivi 2004/38 artiklist 32 tulenevalt on liikmesriigi pädevatel ametiasutustel kohustus teavitada asjaomast teise liikmesriigi kodanikku igal juhul ja isegi siis, kui kodanik ei ole seda taotlenud, väljasaatmisotsusest sellele kodanikule arusaadavas keeles, et ta saaks tõhusalt teostada oma menetluslikke õigusi, mis tulenevad selle direktiivi kõnealustest sätetest?“