ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Selliste aktide või otsuste puhul, mille väljatöötamine toimub etappide kaupa, on nimelt põhimõtteliselt tegemist aktidega, mille peale saab esitada tühistamishagi, ainult nende meetmete korral, millega määratletakse asjaomase institutsiooni lõplik seisukoht menetluse lõpus; eelnevate või puhtalt ettevalmistavate meetmete peale ei saa aga tühistamishagi esitada. Selle kohta tuleb konkurentsi valdkonnaga seoses märkida, et isegi kui komisjoni aktidega, millega keeldutakse võimaldamast tutvuda dokumentidega, võib olla rikutud kaitseõigusi, on neil põhimõtteliselt vaid piiratud tagajärjed, mis on omased eelneva haldusmenetlusega hõlmatud ettevalmistavale aktile. Ent tühistamishagi vastuvõetavust enne haldusmenetluse lõpetamist saavad õigustada vaid aktid, mis kahjustavad kohe ja pöördumatult asjaomaste ettevõtete õiguslikku olukorda.

Määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes kasutatud mõiste „uurimine“ on liidu õiguse autonoomne mõiste, mille tõlgendamisel tuleb arvesse võtta eeskätt selle tavalist tähendust ja konteksti, kuhu see kuulub. Uurimine hõlmab komisjoni struktureeritud ja ametlikku menetlust, mille eesmärk on andmete kogumine ja analüüs, et institutsioon saaks võtta seisukoha EL lepingu ja EL toimimise lepinguga talle ette nähtud ülesannete täitmise raames. Selle menetluse eesmärk ei pea tingimata olema rikkumise või eeskirjade eiramise avastamine või selle eest vastutusele võtmine. Mõiste „uurimine“ võib hõlmata ka komisjoni tegevust, mille eesmärk on faktiliste asjaolude tuvastamine, et anda konkreetsele olukorrale hinnang.

Direktiivi 2007/46, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta, artiklis 29 ette nähtud menetlus on uurimine määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses. Selles artiklis 29 ette nähtud menetlus on nimelt struktureeritud ja ametlik menetlus, mille eesmärk on andmete kogumine ja analüüs ning võimaldada komisjonil võtta seisukoht EL lepingu ja EL toimimise lepinguga talle ette nähtud ülesannete täitmise raames.

(vt punktid 130–136)
1.

Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Otsene puutumus – Kriteeriumid – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Aktid, mis keelavad kõigil liidu ettevõtjatel teha teatud finantstehinguid Venemaal asutatud krediidiasutustega, kes on kantud nende üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid – Hagi, mille on esitanud krediidiasutus, kes on kantud sellistesse loeteludesse – Vastuvõetavus (ELTL artikli 263 neljas lõik; nõukogu otsus 2014/512/ÜVJP, artikli 1 lõike 1 punkt a ja I lisa; nõukogu määrus nr 833/2014, artikli 5 lõike 1 punkt a ja III lisa) (vt punktid 51–54 ja 56)
ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, mille järgi peab füüsiline või juriidiline isik olema otseselt puudutatud, eeldab seda, et vaidlustatud liidu meede avaldaks otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale ega jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.

Üksust, kellest enam kui 50% kuulub sellise üksuse omandisse, kelle nimi on otsuse 2014/512/ÜVJP ja määruse nr 833/2014, mis käsitlevad piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, lisades esitatud, puudutavad otseselt sellised piiravad meetmed, millega keelatakse kõigil liidu ettevõtjatel teostada teatud tüüpi finantstehinguid väljaspool liitu asutatud juriidilise isiku, üksuse või asutusega, kellest üle 50% kuulub nimetatud lisades loetletud üksuse omandisse. Nimelt kohaldatakse kõnealuseid piiravaid meetmeid tema suhtes otse, kuna tema kapitalist üle 50% kuulub sellise üksuse omandisse, kelle nimi on nende aktide lisades, ilma et neid rakendama kohustatud adressaatidele oleks jäetud mingit kaalutlusõigust.

Ehkki vaidlustatud aktides on esitatud keelud, mida kohaldatakse esmalt liidus asutatud krediidiasutustele ja muudele finantsasutustele, on nende keeldude eesmärk ja tagajärg mõjutada otseselt üksusi, kellest üle 50% kuulub üksusele, kelle nimi on viidatud aktide lisas, kelle majandustegevust piiratakse seetõttu, et nende suhtes kohaldatakse kõnealuseid meetmeid. On ilmne, et liidus asutatud asutused peavad neid meetmeid kohaldama, kuna liidu institutsioonide vastu võetud akte ei saa põhimõtteliselt väljaspool liidu territooriumi kohaldada. See ei tähenda siiski, et üksusi, keda kapitaliturgudele juurdepääsu käsitlevad sätted mõjutavad, ei puuduta nende suhtes kohaldatud piiravad meetmed otseselt.

(vt punktid 50–53)
1.

Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Otsene puutumus – Kriteeriumid – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Aktid, mis keelavad kõigil liidu ettevõtjatel teha teatud finantstehinguid Venemaal asutatud krediidiasutustega, kes on kantud nende üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid – Hagi, mille on esitanud krediidiasutus, kes on kantud sellistesse loeteludesse – Vastuvõetavus (ELTL artikli 263 neljas lõik; nõukogu otsus 2014/512/ÜVJP, artikli 1 lõike 1 punkt a ja I lisa; nõukogu määrus nr 833/2014, artikli 5 lõike 1 punkt b ja III lisa) (vt punktid 47–50 ja 52)
1.

Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Otsene puutumus – Kriteeriumid – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Aktid, mis keelavad kõigil liidu ettevõtjatel teha teatud finantstehinguid väljaspool liitu asutatud üksustega, millest üle 50% kuulub üksusele, kes on kantud nende üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid – Hagi, mille on esitanud üksus, millest üle 50% kuulub üksusele, kes on kantud sellistesse loeteludesse – Vastuvõetavus (ELTL artikli 263 neljas lõik; nõukogu otsus 2014/512/ÜVJP, artikli 1 lõike 2 punktid a, b ja c ning III lisa; nõukogu määrus nr 833/2014, artikli 5 lõike 2 punktid a, b ja c, artikli 11 lõike 1 punkt a ning VI lisa) (vt punktid 65–68, 70 ja 71)
48

Täiendavalt tuleb tõdeda, nagu komisjon väidab, et määruse nr 1234/2007 XV lisa I punkti lõike 2 kolmanda lõigu punktis a ette nähtud tingimused ja määruse nr 1151/2012 artikliga 18 kehtestatud tingimused on erinevad. Määrust nr 1234/2007, milles on ette nähtud võiderasva nimetust reguleerivatest normidest erandi kohaldamine, eelkõige seoses „selliste toodete nimetust[ega], mille eripära on traditsioonilisest kasutusest teada”, tuleb nimelt tõlgendada nii, et selles on ette nähtud mitte ainult, et kõnealune nimetus peab olema traditsiooniliselt kasutusel, vaid ka, et asjaomase toote eripära on eristatav sellise toote omast, mille nimetus on kaitstud. Seevastu määruses nr 1151/2012 on üksnes ette nähtud, et asjaomane toode peab olema toodetud või töödeldud sellele tootele või toidule eriomasel traditsioonilisel viisil ja sellel peab olema traditsioonile vastav koostis ning tegemist peab olema traditsiooniliselt kasutusel oleva nimetusega või nimetusega, mis väljendab toote traditsioonilist iseloomu.
12

Seejärel leidis apellatsiooninõukogu kaebust sisuliselt analüüsides esiteks, et EBA hinnangus, mille kohaselt hageja poolt esialgses kaebuses kahtluse alla seatud kaks juhti ei olnud asjaomases finantsasutuses võtmeisikud, ei ole tehtud viga ning et kolmandat juhti puudutavad väited ei ole tõendatud. Teiseks märkis apellatsiooninõukogu, et arvestades asjaolu, et hageja ei kuulu nende asutuste hulka, kes võivad esitada taotluse algatada EBA uurimine liidu õiguse rikkumise kohta, puudutab käesolev asi EBA keeldumist algatada uurimine omal algatusel. Apellatsiooninõukogu tuvastas ka, et arvestades liidu õiguse ja sise-eeskirjade väidetava rikkumise põhjendamiseks hageja poolt esitatud tõendeid, ei ole tõendatud, et EBA tegi oma kaalutlusõiguse teostamisel vea. Kolmandaks tõi apellatsiooninõukogu esile, et see, et enne oma otsuse tegemist ei kuulanud EBA hagejat ära määruse nr 1093/2010 artikli 39 lõike 1 alusel, ei ole vormiviga, mis muudab selle otsuse kehtetuks. Neljandaks ei ole tõendatud, et ei ole järgitud menetlust, mis on ette nähtud enne EBA otsuse vastuvõtmist. Lõpuks tuvastas apellatsiooninõukogu viiendaks, et ei ole tõendatud, et EBA rikkus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 41.
40

Siinkohal märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 21 õigesti, et isegi kui need geograafilised tähised on homonüümsed, tuleb vastavalt ühenduse ja Lõuna-Aafrika Vabariigi vahelise lepingu artikli 7 lõike 4 punkti a alusel leida, et mõlemad tähised on kaitstud, kuna neid on kasutatud traditsiooniliselt ja järjepidevalt ning nendega ei eksitata tarbijat. Seda hinnangut tuleb kinnitada. Samuti on apellatsioonikoda õigesti märkinud, et igal juhul ei ole see väidetav juriidiline probleem käesoleva menetluse ese.
71

Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et kui vaidlustatud otsus puudutab selliste isikute rühma, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad rühma liikmetele eriomaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud olla aktist isiklikult puudutatud, kuna nad kuuluvad majandustegevuses osalejate piiratud ringi. See võib nii olla eeskätt juhul, kui otsusega muudetakse õigusi, mille need isikud on omandanud enne otsuse vastuvõtmist (kohtuotsused, 13.3.2008, komisjon vs. Infront WM, C‑125/06 P, EKL, EU:C:2008:159, punktid 71 ja 72, ja 27.2.2014, Stichting Woonlinie jt vs. komisjon, C‑133/12 P, EKL, EU:C:2014:105, punkt 46).
61

Lisaks ei ole üheski määruse nr 517/2014 sättes ette nähtud, et komisjon ei või nõuda vajaduse korral asjaomastelt ettevõtjatelt täiendavaid andmeid. Pealegi märkis komisjon kohtuistungil, et määruses nr 517/2014 puudub sellekohane sõnaselge keeld. Isegi kui oletada, nagu väitis komisjon, et seadusandja loobus võrdlusperioodi kohta ex post uute andmete kogumisest, ei tuleneks sellest komisjoni jaoks keeldu nõuda selliste andmete esitamist, kui see on vajalik turule viidud HFCde koguse kindlakstegemiseks. Asjaomaste ettevõtjate väikest arvu silmas pidades ei ole pealegi tõendatud, et see tähendaks oluliselt suuremat halduskulu, mehhanismi hilisemat käivitumist või erilist manipulatsiooniohtu, nagu väidab komisjon. Igal juhul tuleb märkida, et 19. mai 2014. aasta e-kirja manusest, mille komisjon edastas Üldkohtu kirjalikule küsimusele vastates, nähtub igatahes, et komisjon palus asjaomastel ettevõtjatel edastada talle seoses kontrollväärtuse määramisega teatud andmed, eelkõige määruse nr 517/2014 artikli 15 lõikes 2 toodud eesmärkidel toodetud või imporditud HFCde kogused, millest komisjonile ei olnud varem teatatud ning mis ei olnud seetõttu kättesaadavad. Komisjoni sellekohased selgitused kohtuistungil ei anna alust eeldada, et tal ei oleks olnud võimalik nõuda nimetatud ettevõtjatelt ka imporditud ja vabasse ringlusse lubatud HFCde koguseid puudutavate andmete edastamist, millest ei olnud määruse nr 842/2006 alusel teatatud, sarnaselt määruse nr 517/2014 artikli 15 lõikes 2 toodud eesmärkidel toodetud või imporditud HFCde kogustega. See kinnitab seega mitte üksnes seda, et komisjonil ei olnud keelatud ega võimatu koguda puuduvaid andmeid vajadusel ex post, vaid ka seda, et ta tõepoolest tegigi nii. Pealegi ei saa nimetatud ettevõtjatele mingil juhul ette heita, et nad ise ei edastanud võrdlusperioodil andmeid, mida komisjon ei olnud määruse nr 842/2006 alusel nõudnud ja mille vajalikkus selgus alles hiljem.
56

Järelikult tuleb tagasi lükata ka need hageja väited, mille kohaselt nõukogu kuritarvitas võimu ja rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet. Need väited põhinevad tegelikult peamiselt tõdemusel, et hageja rahaliste vahendite külmutamine ei ole ühegi põhjendusega õigustatud. Kuid nagu eespool punktist 55 nähtub, kohaldas nõukogu, kui ta kandis hageja nime vaidlusalustesse loeteludesse põhjendusega, et hageja toetab Iraani valitsust logistiliselt, otsuse 2010/413 artikli 20 lõike 1 punktis c, mida on muudetud otsusega 2012/635 (vt eespool punkt 13), ja määruse nr 267/2012 artikli 23 lõike 2 punktis d (vt eespool punkt 14), sätestatud kriteeriumi nõuetele vastavalt.
39

Tuleb nentida, et see argument on otseselt vastuolus hagiavalduse punktis 16 esitatud argumendiga, milles hageja väidab, et mõistel „competition” puudub kiitev olemus. Peale selle tuleb märkida, et hageja ei vaidlusta taotletava kaubamärgi tähendust, nagu apellatsioonikoda seda arvesse võttis, ega apellatsioonikoja järeldusi asjaomase avalikkuse olemuse ja tähelepanelikkuse astme kohta. Tuleb märkida, et nagu eelpool toodud kaalutlustest nähtub, ei ole tähis COMPETITION isegi reklaamsõnana piisavalt originaalne ega tähendusrikas, et nõuda asjaomaselt avalikkuselt vähimalgi määral tõlgendamist, järelemõtlemist või analüüsimist, mistõttu seostab avalikkus tähist kohe asjaomaste kaupade ja teenustega. Arvestades eespool punktis 23 tuvastatud tähise tähendust, kannab tähis asjaomase avalikkuse silmis reklaamsõnumit. Tema funktsioon on tuua välja kõnealuste kaupade ja teenuste positiivsed küljed, mida pakutakse kui võistlustingimustele vastavaid kaupu ja teenuseid. Peale selle tuleb märkida, et kuivõrd asjaomane avalikkus on vähesel määral tähelepanelik tähise suhtes, milles ei ole viidatud ostetava objekti päritolule või otstarbele, vaid mille sõnum on üksnes reklaamialane või abstraktne, ei hakka ta mõtlema asjaomase sõna võimalikele eri funktsioonidele järele ega jäta seda kaubamärgina meelde (vt kohtuotsus Qualität hat Zukunft, punkt 14 eespool, EU:T:2012:663, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika). Seetõttu tuleb lükata tagasi hageja argumendid, mis puudutavad sama sektori muid kaubamärke.
41

Seda järeldust ei sea kahtluse alla EMA argument, mille kohaselt Avaliku Teenistuse Kohus, kohaldades ebamäärast mõistet „katkemine”, asus ekslikult seisukohale, et D. Drakeford karjäär ei katkenud, kuigi tema vastutuse määr tõusis ja tema täidetavad ülesanded formaalselt muutusid, ega argument, mille kohaselt D. Drakefordi ametisse nimetamine toimus välise menetluse tulemusel. Nimelt, kuna töösuhte katkemine ei ole ebamäärane mõiste, nagu tuvastati eespool punktis 39, siis argument, mille kohaselt Avaliku Teenistuse Kohus rikkus seda mõistet kohaldades käesoleval juhul õigusnormi, on tulemusetu. Lisaks olgu märgitud, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 analüüsis Avaliku Teenistuse Kohus õigesti käesoleva juhu väga eripäraseid asjaolusid vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 kasutusele võetud mõiste „katkemine” kontekstis. Vastab tõele, et täidetavate ülesannete võimalikku võrdlust arvestades tähendab sektori juhataja ametikoht, millel D. Drakeford alustas tegevust pärast välist valikumenetlust, olulist muudatust võrreldes asejuhataja ametikohaga, mis toob kaasa katkemise Avaliku Teenistuse Kohtu poolt kasutusele võetud mõiste tähenduses. Nimelt, kuigi samale tegevusalale jäämine ei too automaatselt kaasa täidetavate ülesannete jätkuvust, peab see jätkuvus olema põhimõtteliselt välistatud juhul, kui sektori juhataja ametikohal tegevuse alustamine oli tingitud välisest valikumenetlusest. Käesoleval juhul näib siiski, et enne oma ametisse nimetamist sektori juhatajaks 2003. aastal täitis D. Drakeford ajavahemikus 2001–2003 sektori asejuhataja ülesandeid. Järelikult ei saa tõeliselt asuda seisukohale, et tema nimetamisel sektori juhatajaks, isegi kui see toimus välise valikumenetluse tulemusel, on tegelikult tegemist katkemisega, võrreldes nende ülesannetega, mida ta enne täitis. Pealegi nähtub esimese kohtuastme toimikust samuti, et D. Drakeford määrati 2003. aasta aprillist palgaastme A 4 järku 3 teenistusstaažiga 10 kuud ning et alates 1. maist 2003, mis on tema IT‑üksuse sektori juhataja töölepingu alguse kuupäev, määrati ta palgaastme A 4 järku 3 teenistusstaažiga 11 kuud. Need andmed kinnitavad uuesti EMA ja D. Drakefordi töösuhte jätkuvust. Sellest tuleneb, et kui Avaliku Teenistuse Kohus tuvastas, et D. Drakeford täitis jätkuvalt oma ülesandeid infotehnoloogia valdkonnas ning eriti sektori asejuhatajana, ajutise juhatajana ja juhatajana, siis välistas kohus õigesti selle, et EMA ja D. Drakefordi vahelise töösuhte sisuline jätkuvus oli katkenud. […]
33

Ühtlustamisameti välja toodud muud argumendid ei lükka seda järeldust ümber. Eelkõige tuleb seoses ühtlustamisameti väitega menetlusdokumentides, et vaidluste ajal esitatud tõendite alusel ei oleks apellatsioonikoda ühelgi juhul saanud teha järeldust, et tähis BASMATI on omandanud asjaomasel territooriumil „ilmselge maine”, ega järeldust, et hageja on maineväärtuse omanik, ega ka seda, et ta kannatas sellega seoses kahju, märkida, et on selge, et neid küsimusi apellatsioonikoda ei analüüsinud. Tuleb aga meenutada, et määruse nr 207/2009 artikli 65 lõike 2 kohaselt teostab Üldkohus ühtlustamisameti otsuste õiguspärasuse kontrolli (vt selle kohta kohtuotsus, 5.7.2011, Edwin vs. Siseturu Ühtlustamise Amet C‑263/09 P, Rec, EU:C:2011:452, punkt 52). Kui ta leiab, et otsus, mille peale on talle kaebus esitatud, on õigusvastane, tuleb tal see otsus tühistada. Kõnealused kohtud ei või kaebust tagasi lükata, asendades vaidlusaluse akti vastu võtnud ühtlustamisameti koja otsuse põhjenduse enda omaga (kohtuotsus, 25.3.2009, Kaul vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Bayer (ARCOL), T‑402/07, Rec, EU:T:2009:85, punkt 49, ja 9.9.2010, Axis Kaul vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Etra Investigación y Desarrollo (ETRAX), T‑70/08, EKL, EU:T:2010:375, punkt 29). Sellest tuleneb, et ühtlustamisameti menetlusdokumentides esitatud argumentidest lähtudes ei saa jätta hagi rahuldamata.
36

Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb selle kindlaks tegemisel, kas nõue, mille kohaselt üksikisikutele õigusi andva õigusnormi rikkumine peab olema piisavalt selge, on täidetud, võtta arvesse akti vastuvõtnud institutsiooni kaalutlusruumi. Kui institutsioonidel on teatav kaalutlusõigus, on otsustav kriteerium, mis võimaldab asuda seisukohale, et liidu õiguse rikkumine on piisavalt selge, see, et institutsioon on ilmselgelt ja oluliselt ületanud oma kaalutlusõiguse piire. Seevastu siis, kui institutsioonidel on märkimisväärselt piiratud või olematu kaalutlusruum, võib liidu õiguse vähimgi rikkumine olla küllaldane, et tuvastada piisavalt selge rikkumise olemasolu (vt kohtuotsused, 4.7.2000, Bergaderm ja Goupil vs. komisjon, C‑352/98 P, EKL, EU:C:2000:361, punktid 42–44 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2.3.2010, Arcelor vs. parlament ja nõukogu, T‑16/04, EKL, EU:T:2010:54, punkt 141 ja seal viidatud kohtupraktika).
38

Tuleb meenutada, et ehkki nõukogul on ulatuslik kaalutlusõigus seoses üldiste kriteeriumidega, mida peab piiravate meetmete vastuvõtmisel arvestama, nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda või jätta isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis puudutab seda isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab kõnealuse otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud väidetavate asjaolude kontrollimist, mistõttu kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste tõepärasuse abstraktse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse jaoks piisavaks, on piisavalt täpselt ja konkreetselt tõendatud (vt kohtuotsus, 21.4.2015, Anbouba vs. nõukogu, C‑605/13 P, EKL, EU:C:2015:248, punktid 41 ja 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
136

Komisjon analüüsis seda küsimust oma lõplikus seisukohas ja koondaruandes. Ta märkis sellega seoses kõigepealt, et määruse nr 1290/2005 artikli 32 lõike 6 punkti b kohaselt võib liikmesriik otsustada tagasinõudmist mitte läbi viia, kui see osutub võlgniku asjaomase liikmesriigi õigusaktide kohaselt tuvastatud ja tunnistatud maksejõuetuse tõttu võimatuks. Kuna Madalmaade Kuningriik ei märkinud eelarveaastal 2006 määruse nr 885/2006 III lisa tabelis Centramelki toimikust tulenevast üheksast nõudest ühegi kohta, et need on lootusetud, leidis komisjon, et nendele nõuetele tuleb kohaldada määruse nr 1290/2005 artikli 32 lõikes 5 sätestatud reeglit. Seejärel lükkas komisjon tagasi argumendi, et kõnealusest toimikust tulenevast üheksast nõudest kaheksa olid lootusetud juba enne 2006. eelarveaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsuse tegemist ja nendelt ei pidanud intressi arvestama. Ta märkis sellega seoses, et asjaomase reegliga kehtestati liidu ja asjassepuutuva liikmesriigi vahel finantsvastutus nende nõuete suhtes, mida ei ole nelja või kaheksa aasta jooksul pärast haldus‑ või kohtuorgani poolt esmakordset tuvastamist sisse nõutud. Komisjoni hinnangul oli Madalmaade ametiasutuste esitatud andmetest lähtudes enne selle tähtaja möödumist tunnistatud nõue lootusetuks üheksast asjaomasest pettusjuhtumist ainult kahel juhtumil. Komisjon lisas, et tema talitused tegid 2003. aastal läbi viidud uurimise raames kindlaks, et kõnealusest toimikust tulenevate nõuete sissenõudmine oli veel pooleli. Nende kaalutluste põhjal ja võttes arvesse, et intress kuulub põhinõuete juurde, kohaldas komisjon kõikide Centramelki toimikust tulenevate nõuete juurde kuuluvale intressile määruse nr 1290/2005 artikli 32 lõikes 5 sätestatud reeglit.
37

Mis puutub määruse nr 491/2009 kui sellisega antava kaitse ulatusse, siis nähtub sama määruse artikli 118s lõikest 1, et määruse nr 1493/1999 muu seas artiklite 51 ja 54 kohaselt kaitstud veininimetused „võetakse automaatselt käesoleva määruse kohase kaitse alla” ning „[k]omisjon kannab need [määruse nr 491/2009] artiklis 118n sätestatud registrisse”, nimelt andmebaasi E‑Bacchus. Väljakujunenud kohtupraktikas on märgitud, et „määruse nr 1493/1999 alusel juba kaitstud veininimetuste automaatsest kaitsest tuleneb, et neid veininimetusi ei ole vaja andmebaasi E‑Bacchus kanda selleks, et need veininimetused oleksid liidus kaitstud, kuna kanne on üksnes juba olemasoleva kaitse ühest regulatsioonist teise ülekandmise tagajärg, mitte kaitse andmise tingimus (vt selle kohta kohtuotsus, 8.11.2012, Ungari vs. komisjon, T‑194/10, EU:T:2012:587, punkt 21, mida on kinnitatud kohtuotsusega, 13.2.2014, Ungari vs. komisjon, C‑31/13 P, EKL, EU:C:2014:70, punkt 58). Nagu aga ühtlustamisamet käesoleval juhul märgib, on apellatsioonikoda õigesti lähtunud põhimõttest, et see „automaatne” kaitse, juhul kui see põhineb vahetult asjaomasel siseriiklikul õigusaktil, ei tähenda tingimata, et ühtlustamisamet on määruse nr 491/2009 alusel kohustatud selle õigusakti sätteid või sellega ette nähtud kaitse tingimusi järgima. Tegelikult on määruse nr 491/2009 artikli 118m lõigetes 1 ja 2 kasutatud väljendid „kaitstud päritolunimetused” ja „kaitstud geograafilised tähised” üksnes sama määruse artiklis 118n kasutatud väljendite kordamine, milles piirdutakse viitega andmebaasis E‑Bacchus loetletud päritolunimetustele ja geograafilistele tähistele, sealhulgas neile, mis on kindlaks määratud siseriiklikes õigusnormides, ilma et seal nähtaks ette kõnealuse õigusakti asjaomaste normidega ette nähtud kaitse tingimuste kohaldamine.