ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tuvastada, et Soome Vabariik on jätnud täitmata nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (1) artikli 3 lõikest 1 ja artiklist 13 tulenevad kohustused, jättes määramata organi, mille ülesanne on täita tööelu valdkonnas direktiivi 200/43/EÜ artiklis 13 ette nähtud ülesandeid, ning jättes tagamata nende ülesannete tegeliku täitmise;
—

tuvastada, et — kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei viinud kolme aasta jooksul pärast asjaomaste turgude kohta eelnevate meetmete vastuvõtmist läbi soovituses 2003/311/CE (1) nimetatud 7. ja 14. turu analüüsi ja soovituses 2007/879/CE (2) nimetatud 1. ja 6. turu analüüsi ning ei andnud neist teada ega teatanud põhjendatud ettepanekus komisjonile ka selle tähtaja pikendamisest, — ja ei palunud BERECilt abi asjaomaste turuanalüüside lõpuleviimisel, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) (3), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/140/EÜ (4), artikli 16 lõigetest 6 ja 7 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/18

Jean-Charles Marchiani 9. detsembril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 10. oktoobri 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-479/13: Marchiani versus parlament

(Kohtuasi C-566/14 P)

(2015/C 034/20)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Jean-Charles Marchiani (esindaja: advokaat C.-S. Marchiani)

Teine menetlusosaline: Euroopa Parlament

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (kolmas koda) 10. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Jean-Charles Marchiani vs. Euroopa Parlament, T-479/13.

Väited ja peamised argumendid

Oma kaebuse toetuseks esitab apellant viis väidet.

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, keeldudes parlamendiliikmete põhimääruse rakendusmeetmete sätteid tema suhtes kohaldamast. Nimelt võeti 4. juuli 2013. aasta otsus vastu õigusvastase menetluse tulemusel, sest see on vastuolus Euroopa Parlamendi büroo 19. mai ja 9. juuli 2008. aasta otsusega, millega kehtestati Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmed. Lisaks võeti see otsus laiemas mõttes vastu võistlevuse ja kaitseõiguste austamise põhimõtet rikkudes.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ja esitas vastukäivaid põhjendusi, viidates vaidlusaluse 4. juuli 2013. aasta otsuse põhistamiseks kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirjale. Ühelt poolt lähtus 4. juuli 2013. aasta otsus kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja väärast kohaldamisest, mis 2009. aastal kehtetuks tunnistati. Teiselt poolt Üldkohus, kes esialgu tugines nimetatud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirjale, loobus seejärel tutvustamisel igasugustest viidetest sellele, võttes õiguslikuks aluseks üksnes 2012. aastal avaldatud Euroopa Liidu finantsmääruse.

Kolmas väide, et Üldkohtus rikkus õigusnormi, pannes apellandile kogu tõendamiskoormise.

Neljas väide, et Üldkohus toetas erapooletuse põhimõtte rasket rikkumist, põhimõtte, mis kehtib kõikidele Euroopa Liidu ametiasutustele nende ülesannete täitmisel. Nimelt ei võtnud Üldkohus üldse arvesse vaidlusaluse otsuse autori, Euroopa parlamendi sekretäri poolt varem ellu viidud poliitilisi tööülesandeid.

Viimane väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kiites heaks, et 4. juuli 2013. aasta otsusega kehtestatakse summad, mille tagasinõudmine oli igal juhul juba aegunud. Apellant leiab seega, et Üldkohtu poolt aegumiseeskirjade eiramine tõi kaasa ühenduse õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte, õiguskindluse põhimõtte ja mõistliku tähtaja põhimõtte rikkumise.
2.

Apellant väidab veel, et 26. septembri 2014. aasta otsuses kohtuasjas T-615/11: Royal Scandinavian Casino Århus rikkus Üldkohus õigusnormi, mis kahjustas apellandi huvisid järgmiselt: a) kuna Üldkohus leidis punktis 43, viidates tõendite puudumisele, et apellant ei olnud tõendanud, milline mõju oleks riigiabil olnud apellandi finantsolukorrale; b) kuna Üldkohus leidis punktis 44, et seega ei ole apellant tõendanud, et riigiabi võib tema olukorda asjaomasel turul oluliselt kahjustada ja et seetõttu ei saa seda käsitada nii, et see puudub teda isiklikult; c) kuna Üldkohus leidis punktis 42, et vaidlustatud otsus ei puuduta apellanti isiklikult, kuigi apellandi kasiino kuulub nende traditsiooniliste kasiinode hulka, mis suleti; d) kuna Üldkohus leidis punktis 52, et apellandi hagi ei vastanud ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimases osas nimetatud vastuvõetavuse tingimustele; ja e) kuna Üldkohus leidis punktis 53, et hagi tuleb jätta rahuldamata seetõttu, et apellandil ei ole õigust hagi esitada.
6.

Kui hagi on esitanud tsiviilhageja, kuid hagi ei ole hagi esitamise ajal määruse nr 44/2001 artikli 27 lõike 1 tähenduses veel menetlusse võetud ning esitatud hagi kontrollimise käigus võidakse hagi menetlusse võtta hiljem tagasiulatuvalt hagi esitamise ajast, siis kas sellisel juhul tuleneb nimetatud sättest, et kohus, kelle menetluses on hagi pärast tsiviilhagi esitamist Belgia kohtule, peab otsuse tegemise peatama, kuni on kindlaks tehtud, kas hagi on artikli 27 lõike 1 tähenduses menetluses Belgia kohtus?
2.

Kas „õiglase tasu” kindlaksmääramisel, mida õigusrikkumise sooritanud isik peab maksma ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikule vastavalt määruse nr 2100/94 artikli 94 lõike 1 punktile a, kuna ta sooritab artikli 13 lõikes 2 sätestatud toiminguid, omamata selleks õigust, tuleb tavapärasest tasust lähtudes, mida samas valdkonnas nõutakse määruse nr 2100/94 artikli 13 lõikes 2 sätestatud toimingute puhul, mida tehakse turul tavapärase litsentsi alusel, konkreetsel juhul arvesse võtta järgmisi kaalutlusi või asjaolusid, mis tingivad tasu suurendamise: a) asjaolu, et sordi puhul, millest tulenevaid õigusi on rikutud, oli asjaomasel ajavahemikul tegemist sordiga, mis oli turul eriliste omaduste tõttu ainulaadne, kui turul tavapärane litsentsitasu määratakse kindlaks litsentsilepingute ja arvutuste abil, mis puudutavad kõnealust sorti; Juhul kui selle asjaolu arvessevõtmine on konkreetsel juhul võimalik: Kas tasu suurendamine on lubatav üksnes siis, kui need tunnused, mis põhjendavad kõnealuse sordi ainulaadsust, kajastuvad kaitse alla võetud sordi kirjelduses? b) asjaolu, et kõnealust sorti oli ajal, mil turule viidi sort, millega õigusi rikuti, juba väga edukalt turustatud, mistõttu hoidis õigusrikkumise sooritanud isik kokku kulusid, mis on seotud õigusi rikkuva sordi turuleviimisega, kui turul tavapärane litsentsitasu määratakse kindlaks litsentsilepingute ja arvutuste abil, mis puudutavad kõnealust sorti; c) asjaolu, et kõnealusest sordist tulenevate õiguste rikkumise ulatus oli ajaliselt ja turustatud taimede arvu arvestades keskmisest suurem; d) kaalutlus, et õigusrikkumise sooritanud isikul ei ole – erinevalt litsentsisaajast – alust karta, et ta maksab litsentsitasu (ega saa seda tagasi nõuda), kuigi kõnealune sort, mille kaitse alla võtmise õigustühiseks tunnistamist taotletakse, tunnistatakse hiljem õigustühiseks; e) asjaolu, et õigusrikkumise sooritanud isik ei olnud – erinevalt litsentsisaajate puhul tavapärasest olukorrast – kohustatud pidama arvestust kvartalite kaupa; f) kaalutlus, et kaitsealuse sordi omanik kannab inflatsioonist tulenevat riski, mis on tähtis seetõttu, et õiguste kaitseks algatatud menetlus kestab väga pikka aega; g) kaalutlus, et kaitsealuse sordi omanik ei saa vajaduse tõttu esitada oma õiguste kaitseks hagi – erinevalt olukorrast kõnealuse sordi litsentside väljastamisest tulu saamisel – arvestada kõnealusest sordist saadava tuluga; h) kaalutlus, et kaitsealuse sordi omanik kannab kõnealusest sordist tulenevate õiguste rikkumise korral nii üldist kohtumenetlusega seotud riski kui ka riski, et õigusrikkumise sooritanud isiku suhtes tehtud kohtuotsust ei ole lõpuks võimalik edukalt täita; i) kaalutlus, et kaitsealuse sordi omanikult võetakse sordist tulenevate õiguste rikkumise korral õigusrikkumise sooritanud isiku omavolilise käitumise tõttu vabadus otsustada, kas ta üldse tahab lubada kõnealuse sordi kasutamist õigusrikkumise sooritanud isiku poolt?
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Düsseldorf (Saksamaa) 28. oktoobril 2014 – Sabine Hünnebeck versus Finanzamt Krefeld

(Kohtuasi C-479/14)

(2015/C 034/03)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Sabine Hünnebeck

Vastustaja: Finanzamt Krefeld

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikli 63 lõiget 1 koostoimes ELTL artikliga 65 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb kinkemaksu arvutamisel ette, et selle liikmesriigi territooriumil asuva kinnisasja kinkimisel on maksustavast summast maha arvatav summa väiksem, kui kinkija ja kingisaaja elasid kinke tegemise ajal teises liikmesriigis, võrreldes summaga, mis oleks maha arvatud siis, kui vähemalt üks tehingu pooltest oleks elanud samal ajal esimeses liikmesriigis, ja see vastuolu eksisteerib ka siis, kui liikmesriigi teine õigusnorm näeb ette, et kingisaaja taotluse alusel arvatakse maha suurem maksuvaba summa, võttes arvesse kõike sellelt kinkijalt kümne aasta jooksul enne ja kümne aasta jooksul pärast kinke tegemist omandatut?
ET Euroopa Liidu Teataja C 56/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Højesteret (Taani) 2. detsembril 2014 – Finn Frogne A/S versus Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

(Kohtuasi C-549/14)

(2015/C 056/10)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Højesteret

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Finn Frogne A/S

Vastustaja: Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (1) ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta artiklit 2 koosmõjus Euroopa Liidu Kohtu otsusega kohtuasjades C-454/06: Pressetext Nachrichtenagentur vs. Austria, EKL, EU:C:2008:351, ja C-91/08: Wall vs. Stadt Frankfurt am Main, Frankfurter Entsorgungs- und Service GmbH (FES), EKL, EU:C:2010:182 tuleb tõlgendada nii, et vaidluse lahendamise kokkulepe, millega piiratakse ja muudetakse teenuseid, mille osutamises lepiti algselt kokku varem hankemenetluse tulemusel sõlmitud lepingus, ning milles pooled lepivad kokku rikkumise eest ette nähtud õiguskaitsevahendite kasutamisest loobumises, et vältida rikkumisest tuleneda võivat kohtumenetlust, kujutab olukorras, kus algselt sõlmitud lepingu täitmisel esineb raskusi, endast hankelepingut, mis iseenesest eeldab hankemenetluse korraldamist?

(1) ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132.
ET Euroopa Liidu Teataja C 56/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākā tiesa (Läti) 27. novembril 2014 – SIA „VM Remonts” (varem SIA „DIV un Ko”), SIA „Ausma grupa” ja SIA „Pārtikas kompānija”versus Konkurences padome

(Kohtuasi C-542/14)

(2015/C 056/08)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākā tiesa

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: SIA „VM Remonts” (varem SIA „DIV un Ko”), SIA „Ausma grupa” ja SIA „Pārtikas kompānija”

Vastustaja: Konkurences padome

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et tuvastada, et ettevõtja on osalenud konkurentsi piiravas kokkuleppes, tuleb tõendada ettevõtja mõne juhi isiklikku tegutsemist või seda, et ta teadis ettevõtjast väljaspool tegutseva teenusepakkuja tegevusest või andis selleks nõusoleku, kui see teenusepakkuja tegutses samal ajal teiste ettevõtjate huvides, kes on võimaliku keelatud kokkuleppe osalised?
3.

Kui vastus nendele kahele küsimusele on jaatav, siis kas võlgnik, kui ta on hankija, võib tugineda lepingupoolte tahtevabadusele, et pääseda viivise ja sissenõudmiskulude tasumise kohustusest?
1.

Kas määrusega nr 1186/2009 (1) on hõlmatud võimalus, et füüsilise isiku alaline elukoht on ühtaegu nii Euroopa Liidu liikmesriigis kui ka kolmandas riigis, ning kas juhul, kui see on nii, saab artikli 3 alusel imporditollimaksust vabastada isiklikud asjad, mille toob Euroopa Liidu territooriumile füüsiline isik, kes loobub alalisest elukohast kolmandas riigis?
1.

Kas direktiiv on täielikult või osaliselt kehtetu seetõttu, et ELTL artiklis 114 ei ole ette nähtud asjakohast õiguslikku alust? Täpsemalt: a) seoses direktiivi artikli 24 lõikega 2: 1) mil määral lubab see lõige õigesti tõlgendatuna liikmesriikidel vastu võtta rangemaid õigusnorme küsimustes, mis on seotud tubakatoodete pakendite „standardimisega”; ja, 2) kas artikli 24 lõige 2 on seda tõlgendust arvestades kehtetu seetõttu, et ELTL artiklis 114 ei ole ette nähtud asjakohast õiguslikku alust? b) Kas direktiivi artikli 24 lõige 3, mis lubab liikmesriikidel teatavatel asjaoludel keelustada tubaka- või seonduvate toodete kategooria, on kehtetu seetõttu, et ELTL artiklis 114 ei ole ette nähtud asjakohast õiguslikku alust? c) Kas seetõttu, et ELTL artiklis 114 ei ole ette nähtud asjakohast õiguslikku alust, on kehtetud: 1) direktiivi II jaotise II peatüki sätted pakendamise ja märgistamise kohta; 2) direktiivi artikkel 7, niivõrd kui see keelab mentoolisigaretid ning muud eristava maitse või lõhnaga tubakatooted; 3) direktiivi artikkel 18, mis lubab liikmesriikidel keelata tubakatoodete piiriülese kaugmüügi tarbijatele; ja, 4) direktiivi artikli 3 lõike 4 ja artikli 4 lõike 5, millega on komisjonile delegeeritud volitused seoses eralduvate ainete kogustega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 56/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 28. novembril 2014 – Envirotec Denmark ApS versus Skatteministeriet

(Kohtuasi C-550/14)

(2015/C 056/11)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Envirotec Denmark ApS

Vastustaja: Skatteministeriet

Eelotsuse küsimus

Kas kangid, mis koosnevad juhuslikult ja suvaliselt kokkusulatatud kullasisaldusega kasutatud metallesemetest, on hõlmatud mõistega „kullamaterjal või pooltooted” käibemaksudirektiivi (1) artikli 198 lõike 2 tähenduses?

Tuvastatuks võib pidada seda, et need kangid on juhuslikult ja suvaliselt kokku sulatatud erinevatest kullasisaldusega kasutatud metallesemetest ja et neis võib lisaks kullale leiduda sellist orgaanilist materjali nagu hambad, kumm, polüvinüülkloriid ja niisugust metalli/materjali nagu vask, tina, nikkel, amalgaam, patareides sisaldunud ained nagu elavhõbe ja plii, ning erinevaid toksilisi aineid, jms. Seega ei ole need kangid kulda sisaldavad tooted, millest valmistatakse vahetult lõpptooteid. Teiselt poolt on kangid töödeldud tooted (sulam), mis valmistatakse pooltootena eesmärgiga neist kuld eraldada. Kangidel on kõrge kullasisaldus, keskmiselt 500 kuni 600 tuhandikku, ja seega on nende puhtusaste oluliselt suurem kui 325 tuhandikku kaaluosa kulda. Pärast kulla eraldamist kasutatakse seda kulda (kullast/kuldasisaldavate) toodete valmistamiseks.

Küsimusele vastamisel saab pidada tuvastatuks ka seda, et kõnealused kangid ei kuulu otseselt muude toodete koostisesse, kuna kõigepealt tuleb kange töödelda nii, et neist eraldatakse metall ning mittemetallid ja ohtlikud ained sulatatakse välja/eraldatakse.

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006 L 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 56/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariik) 13. novembril 2014 – Český telekomunikační úřad versus T-Mobile Czech Republic a.s. ja Vodafone Czech Republic a.s.

(Kohtuasi C-508/14)

(2015/C 056/05)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší správní soud

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Český telekomunikační úřad

Vastustajad: T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

Teised menetluspooled: O2 Czech Republic a.s. (kuni 20. juunini 2014 Telefónica Czech Republic, a.s.), UPC Česká republika, s.r.o.

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ (1) universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (edaspidi „direktiiv”) artikleid 12 ja 13 tuleb tõlgendada selliselt, et nimetatud sätetega kehtestatud universaalteenuse osutamise „netokulu” mõiste välistab selle, et teenuseosutaja hõlmab selle teenuse kindlaksmääratud netokulu summa hulka „mõistliku kasumi”?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi nimetatud sätetel (artiklitel 12 ja 13) on vahetu õigusmõju?

3. Kui direktiivi artiklitel 12 ja 13 on vahetu õigusmõju, siis kas sellele mõjule saab tugineda vaidluses äriühinguga, milles liikmesriik omab (kontrollib) 51 % aktsiatest – käesolevas asjas O2 Czech Republic a.s.-ga (kas tegemist on „riikliku üksusega”)?

4. Kui vastused küsimustele 1-3 on jaatavad, siis kas direktiivi saab kohaldada ka õigussuhetele, mis tekkisid ajavahemikul enne Tšehhi Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga (1. jaanuarist kuni 30. aprillini 2004)?

(1) EÜT 2002 L 108, lk 51.
ET Euroopa Liidu Teataja C 46/31

Rootsi Kuningriigi 5. detsembril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 25. septembri 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-306/12: Darius Nicolai Spirlea ja Mihaela Spirlea versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-562/14 P)

(2015/C 046/37)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Rootsi Kuningriik (esindaja: C. Meyer-Seitz)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Darius Nicolai Spirlea ja Mihaela Spirlea, Taani Kuningriik, Soome Vabariik, Tšehhi Vabariik ja Hispaania Kuningriik

Apellandi nõuded

— Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 25. septembri 2014. aasta otsus kohtuasjas T-306/12;

— tühistada Euroopa Komisjoni 21. juuni 2012. aasta otsus keelduda lubamast D. N. Spirleal ja M. Spirleal tutvuda taotletud dokumentidega ja

— mõista Rootsi Kuningriigi kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhistamiseks kolm väidet.

Esimene väide, et Üldkohus tõlgendas vääralt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (1) artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet, sest ta asus seisukohale, et kui komisjon tugineb uurimisega seonduvale erandile, võib ta teha oma otsuse üldise eelduse alusel, et EU Pilot menetlusega seonduvate dokumentidega tutvumise võimaldamisest tuleb keelduda, sest nimetatud menetlus kujutab endast liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse võimalikule algatamisele eelnevat etappi, ning et komisjon ei rikkunud õigusnorme, kui ta tõlgendas määruse nr 1049/2001 nimetatud sätet nii, et see lubab tal jätta rahuldamata EU Pilot menetlusega seonduvate dokumentidega tutvumise taotluse, ilma et ta peaks dokumente konkreetselt ja individuaalselt uurima.

Teine väide, et Üldkohus tõlgendas vääralt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet, sest ta kiitis heaks komisjoni hinnangu, mille kohaselt puudus ülekaalukas üldine huvi selle määruse artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses.

Kolmas väide, et Üldkohus kohaldas vääralt liidu õigust, sest ta asus seisukohale, et ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi esemeks olevate õigusaktide õiguspärasuse hindamisel määruse nr 1049/2001 alusel tuleb samuti lähtuda õigusaktide vastuvõtmise kuupäeval esinenud faktilistest ja õiguslikest asjaoludest.

(1) EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331.
3.

Tšehhi Vabariik ei ole tõendanud, et kaupade vaba liikumise võimalik piiramine on sobilik vahend tagamaks tarbijakaitselist eesmärki ning et see ei lähe kaugemale kui selle eesmärgi saavutamiseks vaja.
1 –

Rikkumise raskusaste. Komisjon teeb ettepaneku kohaldada raskuskoefitsienti 3 skaalal 1–20. Vastavalt komisjoni teatisele EÜ artikli 228 kohaldamise kohta (edaspidi „2005. aasta teatis”) arvutab komisjon selle koefitsiendi järgmisi elemente arvestades. a) Kui olulisi liidu eeskirju rikuti? Nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (2) (edaspidi „direktiiv 91/271/EMÜ”) artiklitest 1 ja 2, artikli 3 lõikest 1 ja artiklist 4 ning sama direktiivi I lisast ilmneb, et puhastamata asulareovee sisenemine veekogudesse tekitab reostuse, mis mõjutab oluliselt selle veekogu ja sellega seotud ökosüsteemide kvaliteeti. Kõigi linnastute, mille inimekvivalent (ie) on suurem kui 15 000, asulareovee kogumine ja puhastamine on keskse tähtsusega, et säilitada ja parandada veekogude ning nendest otseselt sõltuvate vee ja maa ökosüsteemide kvaliteeti, aga ka liidu direktiivide täieliku ja nõuetekohase kohaldamise tagamiseks. b) Rikkumise tagajärjed üld- ja erihuvidele — Keskkonna- ja rahvatervise kaitse kuuluvad üldhuvide alla. Euroopa Kohtu poolt kohtuasjas C-530/07 tehtud otsuse (edaspidi „Euroopa Kohtu otsus”) osaline täitmine kujutab endast tõsist keskkonnareostuse riski ning sellel on tagajärjed inimeste tervisele. — Euroopa Kohtu otsuse osaline täitmine võib samuti mõjutada Euroopa Liidu teiste direktiivide kohaldamist ning avaldada kaudset mõju kodanike võimalusele kasutada reostamata veekogusid puhkeaja veetmise eesmärgil; see omakorda võib mõjutada turismisektorit ja sellega seotud majandustegevust. c) Muud raskendavad või kergendavad asjaolud — Kergendavad asjaolud: i) Linnastute arv, mille ie on suurem kui 15 000 ja mis ei täida direktiivi 91/271/EMÜ artikli 4 nõudeid, on alates Euroopa Kohtu otsuse tegemisest langenud 15-lt 2-le. ii) Mis puudutab Vila Real de Santo António linnastut, siis toimib seal uus asulareoveepuhasti alates 2009. aastast ning selles linnastus on vaid kolm ala, mis ei ole veel asulareoveepuhastiga ühendatud; mis puudutab Matosinhos’i linnastut, siis võimaldab olemasolev asulareoveepuhasti selle linnastu reovee eelselitust, mille järel suunatakse see vesi veealuse toru kaudu merre enam kui 2 km kaugusel rannikust. Portugali asutuste sõnul ei mõjuta see suplusvee head kvaliteeti. — Raskendavad asjaolud: i) Enne 2018. aastat ei ole võimalik näidata Euroopa Kohtu otsuse täielikku täitmist, ehkki käesolevas asjas käsitletavat kogumis- ja puhastuskohustust oleks tervikuna tulnud täita hiljemalt 31. detsembril 2000. ii) Direktiivi 91/271/EMÜ sätted, mida Portugali Vabariik endiselt rikub, väljendavad selgeid kohustusi. iii) Portugali asutuste poolt komisjonile järjest esitatud ajakavasid ei ole järgitud ning komisjon peab seda järgimata jätmist raskeks. iv) Suur hulk rikkumismenetlusi Portugali Vabariigi suhtes, sh hulgas Euroopa Kohtu poolt juba tehtud otsused asulareovee puhastamise spetsiifilises valdkonnas, näitab ebaseaduslikku ja korduvat tegevust sellises valdkonnas, kus tagajärjed inimeste tervisele ja keskkonnale on eriti olulised.
2.

Teine väide: liidu õiguse rikkumine apellandi põhiõiguste rikkumise tõttu Kohtuotsus on väär ka seetõttu, et Üldkohus rikub oma otsusega apellandi põhiõigusi, eeskätt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 15 lõiget 1 ja artiklit 16, millega kaitstakse kutsevabadust ja omandit. Üldkohus lähtub vääralt asjaolust, et nende põhiõiguste olemust ei ole riivatud. See ei ole nii. Kvootide eraldamiseta juhtudel, mille puhul esinevad ülemäärased raskused, ei saaks apellant jätkata oma tegevust ligniidivaha tootjana ega kasutada edaspidi oma ligniidivaha ekstraheerimise käitist.
2

Teine küsimus Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta), artikli 12 lõike 1 esimest osalauset tuleb tõlgendada nii, et „sidevõrgule juurdepääsu pakkumi[ne]” tähendab, et selleks et pakkumine oleks direktiiviga kooskõlas, on vaja vaid tulemuse saavutamist sidevõrgule (näiteks internetile) juurdepääsu andmise näol?