ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 4. juunil 2012 — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l’agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières versus Harry Winston SARL

(Kohtuasi C-273/12)

2012/C 235/17

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l’agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

Vastustaja: Harry Winston SARL

Eelotsuse küsimused

1. Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (1), artiklit 206 tuleb tõlgendada nii, et tolliladustamisprotseduurile suunatud kauba vargus, mis on toimunud käesoleva juhtumi asjaoludel, kujutab endast kauba pöördumatut kahjustumist ja vääramatut jõudu, mistõttu ei loeta sellises olukorras tollivõlga impordil tekkinuks?

2. Kas tolliladustamisprotseduurile suunatud kauba vargus võib vastavalt (nõukogu 28. novembri 2006. aasta) direktiivi (2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (2)) artiklile 71 tingida maksu tasumise kohustuse tekkimise aluseks olevad faktilised asjaolud ja muuta käibemaksu sissenõutavaks?

(1) EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.

(2) ELT L 347, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 250/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Hannover (Saksamaa) 4. juunil 2012 — Samantha Elrick versus Bezirksregierung Köln

(Kohtuasi C-275/12)

2012/C 250/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Hannover

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Samantha Elrick

Vastustaja: Bezirksregierung Köln

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklitega 20 ja 21 on vastuolus siseriikliku õiguse normid, mille kohaselt ei anta Saksamaa kodanikule, kelle alaline elukoht on Saksamaal ja kes õpib Euroopa Liidu liikmesriigi õppeasutuses, õppetoetust Bundesausbildungsförderungsgesetz’i (BAföG) järgi selles välismaa õppeasutuses õppimiseks seetõttu, et välismaa õppekava kestab vaid ühe aasta, kuigi ta oleks võinud saada Bundesausbildungsförderungsgesetz’i järgi õppetoetust sarnase hariduse omandamiseks Saksamaal, mis oleks samuti kestnud ühe aasta?
2.

Kui direktiivi 2008/95/EÜ artikli 4 lõike 4 punktis g osutatud pahausksuse mõiste on Euroopa Liidu õiguse mõiste, siis kas seda tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi registreerimisest keeldumise aluseks piisab asjaolust, et taotleja teadis või pidi teadma oma taotluse esitamise ajal välisriigi kaubamärgi olemasolust, või selleks peab olema täidetud veel mõni tingimus, mis on seotud taotleja subjektiivsete kavatsustega?
4.

Kui kolmandale küsimusele vastatakse eitavalt, siis kas Euroopa Liidu õigusega, eeskätt selles sätestatud nõudega kaaluda asjassepuutuvate isikute põhiõigusi on kooskõlas, et internetiühenduse pakkujale pannakse kohustus võtta teatavaid meetmeid , et raskendada oma klientide juurdepääsu veebilehele, mille sisu on kättesaadavaks tehtud ebaseaduslikult, juhul kui kõnealused meetmed on märkimisväärselt kulukad, ent nendest on võimalik kergesti mööda hiilida ka ilma eriliste tehniliste teadmisteta?
1.

Kas direktiivi 92/12 (1) ja määrust nr 3649/92 (2) tuleb tõlgendada nii, et ühes liikmesriigis asuv ettevõtja, kes niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, müüb aktsiisikaupa, mis on selles liikmesriigis tarbimiseks ringlusesse lubatud ja mida pakutakse müüja tegevuskohas soetajale, kes on teise liikmesriigi resident, ilma et müüja osaleks veo pakkumises või korraldamises, peab teostama i) kontrolli, et teha kindlaks, kas aktsiisikaup on ostetud eesmärgiga importida see kõnealusesse teise liikmesriiki, ja ii) kontrolli, et teha kindlaks, kas kaup imporditakse isiklikuks tarbeks või kaubanduslikul eesmärgil kasutamiseks?
1.

Kas 27. veebruari 1987. aasta puuetega inimeste toetuste seaduse artikkel 4 — millega välistatakse puuetega inimestele toetuste maksmine ainult kodakondsuse tõttu välismaalasest isikule, kes elab seaduslikult Belgias, on kantud välismaalaste registrisse ning kellel on tugevad ja kestvad sidemed Belgiaga, kus ta elab oma perega juba 12 aastat, kusjuures eriasjaolu on see, et see välismaalasest isik on niisuguse kolmanda riigi kodanik, mis on ametlikult Euroopa Liidu kandidaatriik — on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega ja eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga (2000/C 364/01), eriti selle artiklitega 20, 21 ja 26?
2.

Kas Euroopa Liidu õigusega on kooskõlas see, et lähtudes seaduse 241/1990 artiklist 3 ja Sitsiilia maakonna seaduse 10/1991 artiklist 3 koostoimes seaduse 241/1990 artikliga 1, mis kohustab Itaalia ametiasutusi kohaldama Euroopa Liidu õiguskorra põhimõtteid kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 296 teises lõigus ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktis c ametiasutuste meetmetele ette nähtud põhjendamiskohustusega, tõlgendatakse ja kohaldatakse eespool viidatud liikmesriigi õigusnorme nii, et ühetaoliselt kohaldatavad meetmed, st need, mis on lahutamatult seotud subjektiivsete õigustega, kuid on siiski kehtestatud ilma kaalutlusõiguseta, võivad pensioniasjades olla põhjendamiskohustusest vabastatud, ning kas sellega rikutakse haldusmeetmete vastuvõtmise olulist menetlusnormi?
3.

Kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 31 ja direktiivi 2003/88/EÜ artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt võib kollektiivlepingutes sätestada, et puhkusetasu arvutamisel võetakse arvesse töötasu vähendamisi, mida on arvestusperioodil tehtud osalise tööajaga töötamise, tööseisakute või töötajast mitteoleneva töölt eemalviibimise tõttu ja mille tagajärjel saab töötaja iga-aastase neljanädalase põhipuhkuse eest väiksemat puhkusetasu ja/või pärast töösuhte lõppemist väiksemat puhkusehüvitist, kui ta saaks juhul, kui puhkusetasu arvutamise aluseks võetaks keskmine vähendamisteta töötasu, mida töötaja oleks arvestusperioodil saanud? Kui vastus on jaatav, siis milline on maksimaalne protsendimäär — lähtudes töötaja vähendamata keskmisest töötasust —, mille võrra tohib puhkusetasu arvestusperioodil osalise tööajaga töötamise, tööseisakute või töötajast mitteoleneva töölt eemalviibimise tõttu vastavalt siseriiklikele õigusnormidele kollektiivlepinguga vähendada, et kõnealuseid siseriiklikke õigusnorme saaks veel tõlgendada kooskõlas Euroopa Liidu õigusega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 287/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Central Adminitrativo Norte (Portugal) 27. juunil 2012 — Maria Albertina Gomes Viana Novo ja teised versus Fundo de Garantia Salarial, IP

(Kohtuasi C-309/12)

2012/C 287/35

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Central Adminitrativo Norte

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel da Costa Moreira, Paulo da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias ja Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

Vastustaja: Fundo de Garantia Salarial, IP

Eelotsuse küsimus

Kas konkreetselt tööandja maksejõuetusest tingitud töötasunõuete täitmist reguleerivat liidu õigust — eelkõige direktiivi 80/987 (1) artikleid 4 ja 10 — tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis tagab üksnes nende nõuete tasumise, mis tekkisid tööandja maksejõuetusmenetluse algatamisele eelneva kuue kuu jooksul, isegi kui töötajad esitasid tööandja vastu hagi Tribunal do Trabalho’le (töökohus), taotledes kohtult võlgnetava summa kindlaksmääramist ja selle väljamõistmist?

(1) Nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiiv 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217).
2.

kas direktiivi 2009/103/EÜ artikli 21 lõikel 5 on vahetu õigusmõju, nii et kannatanu võib sellele tugineda liikmesriigi kohtus, mille tagajärjel peab liikmesriigi kohus juhul, kui dokumendid on kätte toimetatud nõuete lahendamise eest vastutavale esindajale kui kindlustusseltsi „esindajale”, lähtuma sellest, et dokumendid on kindlustusseltsile nõuetekohaselt kätte toimetatud, kuigi kõnealusele esindajale ei ole tehinguga antud volitust kohtudokumente vastu võtma ja seaduslikku volitust kohtudokumentide vastuvõtmiseks ei tulene kõnealusel juhul ka siseriiklikust õigusest, kuid muus osas vastab kättetoimetamine kõikidele siseriiklikus õiguses ettenähtud tingimustele?
—

tuvastada, et kuna Bulgaaria Vabariik ei ole vastu võtnud õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud siseriikliku õiguse kooskõlla viimiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiviga 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid, (1) või vähemalt ei ole nendest komisjoni teavitanud, siis on Bulgaaria Vabariik rikkunud talle selle direktiivi artiklist 40 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 287/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 21. juunil 2012 — Guido Imfeld, Nathalie Garcet versus Belgia riik

(Kohtuasi C-303/12)

2012/C 287/33

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Guido Imfeld, Nathalie Garcet

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas [EÜ] artikliga [39] on vastuolus see, et Belgia maksusüsteem CIR/92 artikliga 155 ja CIR/92 artikli 134 lõike 1 teise lõiguga — olenemata sellest, kas 12. märtsi 2008. aasta käskkirja nr Ci.RH.331/575.420 kohaldatakse või mitte — toob kaasa selle, et esimese kaebaja Saksamaal kutsetegevusest saadud tulu, mis on Saksamaa ja Belgia vahel sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingu artikli 17 kohaselt maksuvaba, võetakse arvesse Belgia maksu arvutamisel ja see on CIR/92-s ette nähtud maksusoodustuste tegemise aluseks ning et maksusoodustusi — nagu esimese kaebaja perekondlikust olukorrast tulenev maksuvaba tulu — vähendatakse või tehakse vähendatud määras kui juhul, kui mõlema kaebaja tulu oleks saadud Belgias ja kui teine kaebaja, mitte esimene kaebaja oleks saanud suuremat tulu, samas kui Saksamaal maksustatakse esimese kaebaja kutsetegevusest saadud tulu üksi ning ta ei saa kõiki isikliku ja perekondliku olukorraga seotud maksusoodustusi, mida Saksa maksuhaldur võtab arvesse vaid osaliselt?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas sellistel asjaoludel, nagu on kujunenud käesolevas asjas, võib proportsionaalsuse põhimõttel olla registreerimismaksu sissenõudmise raames korrigeeriv toime, ning kui see on nii, siis kas selle tulemusena allub iga liikmesriik või üks nimetatud liikmesriikidest oma maksualase pädevuse teostamisel teatavatele piirangutele, ja kuidas tuleb kõnealused piirangud kujundada?
3.

Kui ka teisele küsimusele on vastus jaatav, siis kas liikmesriigil, kes on nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 11 C osa lõike 1 nõuetekohaselt üle võtnud, on juhul, kui vahendatud tehing on maksuvaba, õigus keelduda maksustatava väärtuse vähendamisest vaid siis, kui liikmesriik on nimetatud sättes sisalduvat volitust kasutades kehtestanud vähendamisest keeldumiseks lisatingimused?
I.

1. Kas direktiivi nr 92/43/EMÜ (1) artiklite 9 ja 10 õige kohaldamisega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm (vabariigi presidendi 1997. aasta dekreedi nr 357 artikli 3 lõige 4-bis), mis näeb ette maakondade ja autonoomsete provintside pädevuse teha omal algatusel ettepanekuid ühenduse tähtsusega alade muutmiseks, kui seal ei ole ühtlasi sätestatud nende ametiasutuste kohustust teha selle kohta otsus juhul, kui ühenduse tähtsusega alade koosseisu kuuluvate alade eraomanikud nõuavad põhjendatult selle pädevuse kasutamist, vähemalt siis, kui need eraõiguslikud isikud väidavad, et ala keskkonnaseisund on halvenenud? 2. Kas direktiivi nr 92/43/EMÜ artiklite 9 ja 10 õige kohaldamisega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm (vabariigi presidendi 1997. aasta dekreedi nr 357 artikli 3 lõige 4-bis), mis näeb ette maakondade ja autonoomsete provintside pädevuse teha omal algatusel ettepanekuid ühenduse tähtsusega alade muutmiseks perioodilise hindamise järel, sätestamata hindamise täpset sagedust (nt iga kahe, kolme aasta tagant vms) ning sätestamata, et maakondadelt ja autonoomsetelt provintsidelt nõutavast perioodilisest hindamisest teatataks avalike teabevahendite kaudu, et huvitatud isikud saaksid esitada oma märkused ja ettepanekud? 3. Kas direktiivi nr 92/43/EMÜ artiklite 9 ja 10 õige kohaldamisega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm (vabariigi presidendi 1997. aasta dekreedi nr 357 artikli 3 lõige 4-bis), mis annab ühenduse tähtsusega alade muutmise algatusõiguse maakondadele ja autonoomsetele provintsidele, ilma et nähtaks ette algatusõigust ka riigile, kes kasutab seda maakondade või autonoomsete provintside asemel vähemalt juhul, kui need jätavad tegutsemata? 4. Kas direktiivi nr 92/43/EMÜ artiklite 9 ja 10 õige kohaldamisega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm (vabariigi presidendi 1997. aasta dekreedi nr 357 artikli 3 lõige 4-bis), mis näeb ette maakondade ja autonoomsete provintside pädevuse teha omal algatusel ettepanekuid ühenduse tähtsusega alade muutmiseks, mis on täiesti kaalutlusõiguslik, mitte kohustuslik, isegi siis, kui ilmneb — ning on ametlikult tuvastatud — keskkonnareostus või keskkonnaseisundi halvenemine?
3.

Kas siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette, et lahkumiskorraldus/väljasaatmine on põhimõtteliselt alaline, välja arvatud juhul, kui asjaomane isik esitab taotluse tähtaja kindlaksmääramiseks, on kooskõlas liidu õigusega direktiivi artikli 11 lõike 2 tähenduses? Kas selline õigusnorm on kooskõlas direktiivi põhjendusega 4, pidades silmas hästi hallatavat rändepoliitikat, mis tagatakse selgete, läbipaistvate ja õiglaste eeskirjadega?
3.

Kas 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1924/2006 toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta — komisjoni 9. veebruari 2010. aasta määrusega (EL) nr 116/2010 muudetud redaktsioonis — artikli 28 lõikes 2 kehtestatud üleminekusätet tuleb tõlgendada nii, et see viitab (mis tahes) toiduainetele, mis olid olemas enne 1. jaanuari 2005, või nii, et see viitab toiduainetele, millele kanti kaubamärk või marginimetus ja mis olid sellel kujul olemas enne nimetatud kuupäeva?
—

Apellant väidab samuti, et Üldkohus rikkus määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii. Üldkohus oleks pidanud sedastama, et kolmemõõtmelisele esemele kinnitamisele lisaks saab kahemõõtmelise kaubamärgi ka sellisesse esemesse hõlmata. Seega nõuab määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaldamine, et arvestataks registreerimistaotluse esitamise päeva seisuga kõigi võimalike viisidega, kuidas asjaomase tähise saab kolmemõõtmelise esemega ühendada. Üldkohus on moonutanud tõendeid, otsustades, et apellatsioonikoja hinnang põhines üksnes tegelikult turustatavatel kaupadel. Tegelikult sedastas apellatsioonikoda selgelt, et tema järeldused põhinevad esmajoones Pi-Design’i poolt esitatud patentidel. Igal juhul ei saa keelata tuginemist täiendavatele tõenditele, s.h patendid ja tegelikult turustatavad kaubad, kui sellised tõendid toetavad järeldust, et vaidlustatud taotletava tähise omadused võivad kolmemõõtmelisse esemesse hõlmatuna toetada tehnilise tulemuse saavutamist. See on määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii aluseks oleva õiguskindluse ja avaliku huvi kaitse seisukohalt ainus kohane lähenemisviis.
ET Euroopa Liidu Teataja C 295/19

Pi-Design AG, Bodum France, and Bodum Logistics A/S 16. juulil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 8. mai 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-331/10: Yoshida Metal Industry Co. Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-337/12 P)

2012/C 295/33

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Pi-Design AG, Bodum France ja Bodum Logistics A/S (esindaja: advokaat H. Pernez)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus;

— tunnistada kehtetuks ühenduse kaubamärk 1 371 244,

ja teise võimalusena

— saata asi tagasi Üldkohtule, kohustades viimast apellatsioonikoja otsuse tühistamise korral saatma asja lahendamiseks tagasi apellatsioonikojale;

— mõista kohtukulud välja Yoshida Metal Industry Co. Ltd-lt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada põhjusel, et Üldkohus rikkus määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii, kohaldades vaidlustatud tähise põhiomaduste tuvastamisel valesid kriteeriume ja moonutades talle esitatud tõendeid.
ET Euroopa Liidu Teataja C 295/20

Pi-Design AG, Bodum France ja Bodum Logistics A/S 16. juulil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 8. mai 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-416/10 Yoshida Metal Industry Co. Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-339/12 P)

2012/C 295/35

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Pi-Design AG, Bodum France ja Bodum Logistics A/S (esindaja: advokaat H. Pernez)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus;

— tunnistada kehtetuks ühenduse kaubamärk 1 372 580,

ja teise võimalusena

— saata asi tagasi Üldkohtule, kohustades viimast apellatsioonikoja otsuse tühistamise korral saatma asja lahendamiseks tagasi apellatsioonikojale;

— mõista kohtukulud välja Yoshida Metal Industry Co. Ltd-lt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada põhjusel, et Üldkohus rikkus määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii, kohaldades vaidlustatud tähise põhiomaduste tuvastamisel valesid kriteeriume ja moonutades talle esitatud tõendeid.
ET Euroopa Liidu Teataja C 287/27

Euroopa Liidu Nõukogu 16. juulil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 25. aprilli 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-509/10: Kala Naft versus nõukogu

(Kohtuasi C-348/12 P)

2012/C 287/53

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: M. Bishop ja R. Liudvinaviciute-Cordeiroas)

Teised menetlusosalised: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Teheran, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (neljas koda) 25. aprilli 2012. aasta otsus kohtuasjas T-509/10;

— teha vaidluses lõplik kohtuotsus ja jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Kala Nafti hagi nõukogu kõnealuste aktide vastu või teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

— mõista Kala Naftilt välja nõukogu kohtukulud, mis tekkisid esimeses kohtuastmes ja käesoleva apellatsioonkaebusega seoses.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu leiab, et Üldkohus on viidatud kohtuotsuses kaks korda õigusnormi rikkunud ja et seega tuleks nimetatud kohtuotsus tühistada.

Esiteks leiab nõukogu, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kuna kohus ei jätnud vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata äriühingu Kala Naft esitatud hagi, ehkki see äriühing on nõukogu arvates Iraani valitsuse allüksus.

Teiseks leiab nõukogu, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kuna kohus leidis, et üks põhjendustest Kala Nafti vastu võetud piiravate meetmete õigustamiseks ei olnud piisav põhjendamiskohustuse täitmiseks ja et nõukogul oli kohustus esitada tõendeid ühe teise põhjenduse kohta. Nõukogu väidab samuti, et Üldkohus rikkus õigusnormi, leides, et põhjenduse osa, mille kohaselt Kala Naft tarnib nafta- ja gaasisektorile seadmeid, mida võidakse kasutada Iraani tuumaprogrammis, ei saa pidada selliseks, mis „toetavad” tuumarelva levikut, seostamata seda osa põhjenduste teiste osadega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 287/23

11. juulil 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-329/12)

2012/C 287/42

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: P. Hetsch ja B. Schima)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik ei ole võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiivi 2006/24/EÜ, mis käsitleb üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste või üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate tegevusega kaasnevate või nende töödeldud andmete säilitamist ja millega muudetakse direktiivi 2002/58/EÜ (1), täielikuks täitmiseks ja igal juhul ei ole komisjoni nendest täielikult teavitanud, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;

— määrata Saksamaa Liitvabariigile ülevõtmise meetmetest teavitamise kohustuse rikkumise eest ELTL artikli 260 lõike 3 alusel karistusmakse suuruses 315 036,54 eurot iga päeva eest, mis tuleb tasuda Euroopa Liidu omavahendite kontole;

— mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Asjaomase direktiivi ülevõtmise tähtaeg möödus 15. septembril 2007.

Bundesverfassungsgericht (Saksamaa konstitutsioonikohus) tunnistas 2. märtsi 2010. aasta otsuses Saksamaa vastu võetud ülevõtmisnormid põhiseadusega vastuolus olevaks ja tühiseks. Seejärel teatas Saksa valitsus kõigepealt komisjonile, et osaliselt on direktiiv kehtivate õigusnormidega jätkuvalt üle võetud. Hiljem edastas Saksa valitsus direktiivi ülejäänud sätete ülevõtmiseks mõeldud seaduse eelnõu.

Kuivõrd aga nimetatud eelnõu ei ole siiani vastu võetud, siis on komisjoni arvates selge, et Saksamaa Liitvabariik ei ole täitnud oma kohustust võtta direktiiv täielikult üle. Mainitud osalisest ülevõtmisest ei piisa direktiivi artiklis 1 sätestatud direktiivi eesmärkide saavutamiseks. Lõpuks viitab komisjon asjaolule, et ta peab Saksamaa edastatud eelnõu direktiivi täielikuks ülevõtmiseks ebapiisavaks.

(1) ELT L 105, lk 54.
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/136/EÜ (1), millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul, direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris, ning määrust (EÜ) nr 2006/2004 tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta, ja igal juhul ei ole komisjonile neid edastanud, siis on Portugali Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2009/136/EÜ artiklist 4.
2.

Kas direktiivi sätteid üle võtva maksuseadustikku käsitleva seaduse nr. 571/2003 artikli 1472 lõike 1 punktis a sätestatud nõue, et juriidiline isik ei oleks käibemaksukohustuslasena registreeritud, kujutab endast [kaheksanda direktiivi] artiklites 2 ja 4 sõnaselgelt sätestatud tingimuste suhtes lisatingimust ning kui vastus on jaatav, kas selline lisatingimus on direktiivi artiklit 6 silmas pidades lubatav?