ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktiivi 91/439 juhilubade kohta (muudetud määrusega nr 1882/2003) artikli 1 lõiget 2, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõikeid 2 ning 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast juhtimisõigust – mis tuleneb juhiloast, mille teine liikmesriik on väljastanud hiljem, pärast asjaomasele isikule uue juhiloa taotlemiseks määratud keeluaja möödumist – ja seetõttu keeldub ka tunnustamast nimetatud juhiloa kehtivust, kui selle loa omaniku puhul ei ole täidetud tingimused, mis on esimeses liikmesriigis ette nähtud niisugusteks juhtudeks – st pärast juhiloa äravõtmist uue juhiloa väljastamiseks –, sh juhtimissobivuse kontroll, mis näitab, et juhiloa äravõtmist õigustanud asjaolusid enam ei ole.

Samadel asjaoludel ei ole nimetatud sätetega vastuolus see, kui liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast niisugusest juhiloast tulenevat juhtimisõigust, mille teine liikmesriik on väljastanud hiljem, juhul kui juhiloale kantud märgete või muu väljastanud liikmesriigilt saadud vaieldamatu teabe alusel on võimalik kindlaks teha, et juhiloa väljastamise ajal ei olnud sellise juhiloa omaniku alaline elukoht, kellelt on esimeses liikmesriigis varasem juhiluba ära võetud, väljastava liikmesriigi territooriumil.

(vt punkt 73, resolutiivosa punkt 1)
Euroopa Kohtul ei tule koostada nõuandvat arvamust hüpoteetilise küsimuse kohta, kui ta on saanud eelotsusetaotluse siseriiklikult kohtult, kellel tuleb apellatsioonimenetluses kindlaks määrata, milliseid maksustamise aluseid tuleks vastavalt ühenduse õigusele toote suhtes kohaldada, kui see oleks turustatud siseriiklikul turul, juhul kui see kohus esitab Euroopa Kohtule ühenduse õiguse tõlgendamise küsimuse ja kui tema hinnangul on eelotsus selles küsimuses vajalik, et kontrollida selles valdkonnas antud esialgse arvamuse seaduslikkust.

Tõsiasi, et maksuamet, kes esitas apellatsioonkaebuse, palub jätta nimetatud esialgne arvamus muutmata ja et huvitatud isik ei ole seda arvamust vaidlustanud, ei mõjuta sellise menetluse kohtulikku olemust, kuna siseriiklikul kohtul on selles osas täielik kohtu pädevus, sõltumata poolte nõuetest.

Peale selle ei saa kõnealuse siseriikliku kohtu otsuste peale siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata, mistõttu peab see kohus vastavalt EÜ artikli 234 kolmandale lõigule saatma asja Euroopa Kohtusse.

Sel juhul on ainult eelotsusetaotlusega asja Euroopa Kohtusse saates võimalik saavutada nimetatud sättega taotletavat eesmärki ehk tagada ühenduse õiguse õige kohaldamine ja ühetaoline tõlgendamine kõigis liikmesriikides ning ära hoida asjaomases liikmesriigis selle õiguse normidega vastuolus oleva siseriikliku kohtupraktika tekkimist.

(vt punktid 28–32)
Kohtuasi C-499/06

Halina Nerkowska

versus

Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Koszalinie

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Koszalinie)

„Sõja või repressioonide tsiviilohvritele makstav invaliidsuspension — Kodakondsusjärgse riigi territooriumil elamise tingimus — EÜ artikli 18 lõige 1”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 28. veebruaril 2008 I - 3995

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 22. mai 2008 I - 4004

Kohtuotsuse kokkuvõte

Euroopa Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Sotsiaalsed soodustused

(EÜ artikkel 18)

EÜ artikli 18 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi sellised õigusnormid, mille kohaselt viimane keeldub üldiselt ja igal juhul sõja või repressioonide tsiviilohvritele suunatud hüvitise maksmisest oma kodanikele üksnes põhjusel, et need ei ela kogu hüvitise maksmise ajavahemikul mitte vastava liikmesriigi, vaid mõne teise liikmesriigi territooriumil.

Nii tahe piirata solidaarsuskohustust sõja või repressioonide tsiviilohvrite suhtes üksnes asjaomase riigi rahvaga seotud isikutega, kehtestades selleks elukoha tingimuse, mis väljendab nende isikute vastava ühiskonnaga seotuse astet, kui ka vajadus kontrollida, et see isik täidab jätkuvalt kõnealuse hüvitise saamise tingimusi, kujutavad endast objektiivseid, üldise huviga seotud kaalutlusi, millega saab õigustada seda, et sellise hüvitise saamise või maksmise tingimused võivad mõjutada selle liikmesriigi kodanike liikumisvabadust.

Ehkki elukoha tingimus on sellist seotust peegeldav kriteerium, võib kõnesolevat hüvitist maksva liikmesriigi kodakondsuse olemasolu ning viibimine selles riigis enam kui 20 aasta jooksul olla piisav, et tõendada vastava liikmesriigi ja hüvitise saamiseks õigustatud isiku seotust. Neil tingimustel tuleb kogu hüvitise maksmise vältel liikmesriigi territooriumil elamise tingimust pidada ebaproportsionaalseks, kuna see läheb kaugemale, kui on eelmainitud seotuse tagamiseks vajalik. Ka osas, mis puudutab vajadust kontrollida, kas hüvitise saamiseks õigustatud isik täidab jätkuvalt selle hüvitise saamise tingimusi, läheb elukoha tingimus kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik ega ole järelikult kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.

(vt punktid 35, 37, 39–47 ja resolutiivosa)
Kohtuasi C-352/06

Brigitte Bosmann

versus

Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Aachen

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Köln)

„Sotsiaalkindlustus — Peretoetused — Hüvitiste saamise õiguse peatamine — Määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkt a — Määruse (EMÜ) nr 574/72 artikkel 10 — Kohaldatavad õigusaktid — Hüvitiste maksmine elukohaliikmesriigis, mis ei ole pädev riik”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 29. novembril 2007 I - 3829

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 20. mai 2008 I - 3848

Kohtuotsuse kokkuvõte

Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Kohaldatavad õigusaktid – Töökoha liikmesriigi õigusaktid

(EÜ artikkel 42; nõukogu määrus nr 1408/71 (muudetud määrusega nr 647/2005), artikli 13 lõike 2 punkt a)

Määruse nr 1408/71, muudetud määrusega nr 647/2005, artikli 13 lõike 2 punkti a, mis sätestab, et liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid, seda ka juhul, kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil, tuleb tõlgendada lähtudes EÜ artiklist 42, mille eesmärk on hõlbustada töötajate vaba liikumist ja mis seisneb eelkõige selles, et võõrtöötajad ei kaotaks õigust saada sotsiaalkindlustushüvitisi ega saaks neid vähendatud määras seetõttu, et nad on kasutanud neile asutamislepinguga antud õigust vabalt liikuda.

Sellest tulenevalt ei ole eelnimetatud artikliga vastuolus see, kui võõrtöötaja, kes kuulub töökohaliikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi alla, saab elukohaliikmesriigi siseriiklike õigusaktide alusel viimati nimetatud riigis perehüvitisi.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kindlaks tegema, kas töötaja pöördumine iga tööpäeva lõpus tagasi oma pere elukohta asjaomases liikmesriigis on asjassepuutuv otsustamaks, kas see töötaja täidab asjaomase riigi õigusaktide kohaselt vastava perehüvitise saamise tingimused nimetatud riigis.

(vt punktid 29, 33, 37, resolutiivosa punktid 1 ja 2)
Siseriikliku kohtu eelotsuse küsimus — mis on esitanud menetluses, mille esemeks on elektritarnija kaebus, et siseriikliku õigusnormi alusel on teatud energia tarnevõrkude haldurid vabastatud kolmandatele isikutele vaba juurdepääsu võimaldamisest nende võrkudele —, kas teatud direktiiviga on vastuolus selline erandi andmist ettenägev kord, mis annab nimetatud vabastuse, ilma et arvestataks nende võrkude tehnilist võimsust, on asjassepuutuv, mitte oletuslik ja järelikult ka vastuvõetav.

(vt punktid 33, 35 ja 36)
Euroopa Kohus võib omal algatusel, kohtujuristi ettepanekul või poolte taotlusel kodukorra artikli 61 kohaselt määrusega suulise menetluse uuendada, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt informatsiooni või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud. Samas ei ole iga kord, kui kohtujurist tõstatab poolte poolt läbivaidlemata õigusküsimuse, suulise menetluse uuendamine vastavalt kodukorra nimetatud sättele vajalik. Kuigi EÜ artikli 222 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne teha avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust, ja kuigi selle ülesande täitmisel on tal lubatud analüüsida eelotsusetaotlust vajadusel laiemas kontekstis kui see, mille määratles eelotsusetaotluse esitanud kohus või määratlesid pooled, ei ole kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik Euroopa Kohtule siduvad.

Direktiivi 2002/37, millega muudetakse direktiivi 91/414 toimeaine etofumesaadi lisamisega, artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta liikmesriike tunnistama etofumesaati sisaldavale taimekaitsevahendile väljastatud luba enne 1. septembrit 2003 kehtetuks põhjusel, et selle loa omanikul ei ole direktiivi 91/414 taimekaitsevahendite turuleviimise kohta II lisa nõuetele vastavat toimikut ning tal ei ole ka juurdepääsu sellisele toimikule.

Kuigi see säte kohustab liikmesriike esiteks vaatama läbi igale etofumesaati sisaldavale taimekaitsevahendile väljastatud load eesmärgiga tagada, et direktiivi 91/414 I lisas etofumesaadi suhtes kehtestatud tingimused on täidetud, ja teiseks muutma või vajadusel tühistama need load vastavalt nimetatud direktiivile enne 1. septembrit 2003, ei tulene nimetatud sätte sõnastusest sugugi see, et kehtivate lubade omanikel peab nende lubade läbivaatamiseks olema II lisa nõuetele vastav toimik või juurdepääs niisugusele toimikule. Vaid see tõlgendus on kooskõlas õiguskindluse põhimõttega, mis eeldab, et ühenduse õigusnormid võimaldavad huvitatud isikutel teada saada, milline on nende normidega neile kehtestatud kohustuste täpne ulatus.

(vt punktid 44, 45, 50, 55 ja resolutiivosa)
Kohtuasi C-462/06

Glaxosmithkline

ja

Laboratoires Glaxosmithkline

versus

Jean-Pierre Rouard

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))

„Määrus (EÜ) nr 44/2001 — II peatüki 5. jagu — Kohtualluvus töölepingute puhul — Nimetatud peatüki 2. jagu — Valikuline kohtualluvus — Artikli 6 punkt 1 — Kostjate paljusus”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 17. jaanuaril 2008 I - 3967

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 22. mai 2008 I - 3978

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 44/2001 – Kohtualluvus töölepingute puhul – Kostjate paljusus

(Nõukogu määrus nr 44/2001, artikli 6 punkt 1)

Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 6 punktis 1 ette nähtud valikulise kohtualluvuse eeskirja ei saa kohaldada vaidlusele, mis kuulub nimetatud määruses II peatüki 5. jao alla, mis reguleerib kohtualluvust töölepingute puhul.

Ühelt poolt nimetatud määruse artikli 18 lõikest 1 ja teiselt poolt kõnesoleva 5. jao grammatilisest tõlgendamisest, mida toetavad seda puudutavad ettevalmistavad materjalid, tuleneb, et töölepingutega seotud vaidlused alluvad kohtule, mis tehakse kindlaks nimetatud jaos ette nähtud eeskirjade alusel, mida — tulenevalt asjaolust, et tegemist on erijuhte kindlaksmääravate ja ammendavate eeskirjadega — ei saa muuta ega täiendada samas määruses sisalduvate teiste kohtualluvust reguleerivate eeskirjade abil, välja arvatud juhul, kui samas jaos on neile otseselt viidatud.

Mis puudutab võimalust, et määruse artikli 6 punktile 1 saab tugineda üksnes töötaja, siis tuleb märkida, et see läheks vastuollu nii selle sätte kui ka määruse II peatüki 5. jao sätete sõnastusega. Kui ühenduste kohus muudaks valikulise kohtualluvuse eeskirjad, mille eesmärk on korrakohase õigusemõistmise soodustamine, ühekülgseteks kohtualluvuse eeskirjadeks, mis kaitseksid väidetavalt nõrgemat poolt, läheks see kaugemale huvide tasakaalust, mille ühenduse seadusandja on loonud praegu kehtiva õigusega. Pealegi oleks niisugune tõlgendus raskesti ühitatav õiguskindluse põhimõttega, mis on üks määruse eesmärkidest ning mille kohaselt on nõutav, et kohtualluvuse eeskirju tuleb tõlgendada selliselt, et need oleksid hästi etteaimatavad.

(vt punktid 19–24, 32, 33, 35 ja resolutiivosa)
Liidetud kohtuasjad C-147/06 ja C-148/06

SECAP SpA ja Santorso Soc. coop. arl

versus

Comune di Torino

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato)

„Ehitustööde riigihange — Hankelepingute sõlmimine — Põhjendamatult madalad pakkumused — Väljaarvamise kord — Ehitustööde hankelepingud, mis ei ületa direktiivides 93/37/EMÜ ja 2004/18/EÜ ette nähtud piirmäära — Hankija kohustused, mis tulenevad ühenduse õiguse aluspõhimõtetest”

Kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek, esitatud 27. novembril 2007 I - 3567

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 15. mai 2008 I - 3583

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse õigus – Põhimõtted – Võrdne kohtlemine – Diskrimineerimine kodakondsuse alusel

(EÜ artiklid 12, 43 ja 49)

Asutamisvabadust ja teenuste vaba osutamist puudutavate EÜ asutamislepingu alusnormidega nagu ka üldise mittediskrimineerimise põhimõttega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis direktiivi 93/37, muudetud direktiiviga 97/52, artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud piirmäärast väiksema maksumusega ja teatavat piiriülest huvi kandvate hangete puhul näeb hankijatele ette absoluutse kohustuse, et juhul kui vastavaks tunnistatud pakkumusi on vähemalt viis, tuleb teostatavate töödega võrreldes põhjendamatult madala maksumusega pakkumused selles õigusnormis ette nähtud matemaatilisest kriteeriumist lähtuvalt automaatselt välja arvata, jätmata hankijale mingit võimalust pakkujatelt täpsustuste küsimise kaudu nende pakkumuste sisu kontrollida. Nii ei oleks see juhul, kui siseriikliku või kohaliku omavalitsuse õigusnormiga või isegi hankija enda aktiga saaks määrata mõistliku piirmäära põhjendamatult madala maksumusega pakkumuste automaatseks väljaarvamiseks, mis oleks õigustatud eriti suure arvu pakkumustega, mis võiks sundida asjaomast hankijat inter partes kontrollima nii suurt hulka pakkumusi, et see võiks ületada nende asutuste haldussuutlikkust või niisuguse kontrollimisega kaasneva hilinemise tõttu võiks ohustada kogu projekti elluviimist.

(vt punkt 35 ja resolutiivosa)
1.

Kuna Liguuria maakond on seoses loodusliku linnustiku kaitsesüsteemist erandite lubamisega võtnud vastu ja kohaldanud selliseid õigusakte, mis on vastuolus nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artiklis 9 kehtestatud tingimustega, on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Siseriiklikud õigusnormid, mis sisaldavad loomade veoruumide kõrguse kohta arvandmeid, et vedajad võiksid lähtuda täpsematest normidest kui on sätestatud direktiivis 91/628, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal (muudetud direktiiviga 95/29), võivad jääda liikmesriikidele EÜ artiklis 249 antud kaalutlusruumi piiresse, kui nad arvestavad selle direktiivi eesmärgiga tagada loomade kaitse vedamise ajal ega takista proportsionaalsuse põhimõtet rikkudes saavutamast samuti selle direktiiviga taotletavaid eesmärke kõrvaldada tehnilised tõkked elusloomadega kauplemisel ja võimaldada vastavate turuorganisatsioonide häireteta tegutsemine. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on kindlaks teha, kas nimetatud õigusnormid arvestavad nende põhimõtetega.

(vt punkt 46, resolutiivosa punkt 1)
Meetme valikulisuse hindamisel on oluline tähtsus võrdlusbaasi määratlusel ning selle aluseks ei pea tingimata olema riigi territoorium.

Seega selleks, et hinnata valikulisust niisuguse meetme puhul, mille on vastu võtnud territoriaalüksus ja mille eesmärk on määrata kindlaks ainult liikmesriigi ühes osas kohaldatav vähendatud maksumäär võrreldes ülejäänud liikmesriigis kehtiva maksumääraga, tuleb kontrollida, kas see üksus on võtnud kõnealuse meetme keskvõimu suhtes piisava autonoomse pädevuse teostamise käigus, ning vajadusel uurida, kas seda meedet kohaldatakse tegelikult kõigi ettevõtjate või kõigi toodete suhtes, kes või mis on hõlmatud selle üksuse pädevusega.

Olukorras, kus piirkondlik või kohalik ametiasutus kehtestab keskvõimu suhtes piisava autonoomse pädevuse teostamise käigus maksumäära, mis on siseriiklikust määrast madalam ja mida kohaldatakse ainult tema jurisdiktsiooni alla kuuluval territooriumil asuvatele ettevõtjatele, võib maksumeetme valikulisuse hindamiseks asjakohane õiguslik raamistik piirduda vaid asjaomase geograafilise alaga juhul, kui territoriaalüksus mängib eelkõige oma seisundi ja pädevuse tõttu põhimõttelise tähtsusega rolli poliitilise ja majandusliku keskkonna määratlemisel nende ettevõtjate jaoks, kes asuvad tema jurisdiktsiooni alla kuuluval territooriumil. See põhimõttelise tähtsusega roll on autonoomia tagajärg, mitte selle eeltingimus. Kui territoriaalüksus on piisavalt autonoomne, st kui tal on autonoomia institutsionaalsest, menetluslikust ja majanduslikust vaatenurgast, siis mängib ta ju põhimõttelise tähtsusega rolli ettevõtjate poliitilise ja majanduskeskkonna määratlemisel.

Et sellistel asjaoludel võetud otsust saaks pidada otsuseks, mis on võetud piisava autonoomse pädevuse teostamise käigus, peab esiteks otsuse vastu võtnud piirkondlikul või kohalikul ametiasutusel olema keskvalitsusest erinev poliitiline ja halduslik seisund, mis on talle antud põhiseaduslikul tasandil. Selline autonoomia eeldab, et territoriaalüksus võtab enda kanda maksu vähendamise meetme poliitilised ja rahalised tagajärjed. See ei saa nii olla, kui üksus ei vastuta eelarve haldamise eest, st kui ta ei käsuta nii oma tulusid kui ka kulusid. Teiseks peab see otsus olema vastu võetud nii, et keskvalitsus selle sisusse otseselt sekkuda ei saa, kuigi selline menetluslik autonoomia ei välista vastuolude ärahoidmiseks sisse seatud koostöömenetlust, kui selle menetluse tulemusena võtab lõpliku otsuse vastu territoriaalüksus, mitte keskvalitsus. Kolmandaks ei tohi piirkonna ettevõtjatele kohaldatava siseriikliku maksumäära vähendamise rahalisi tagajärgi hüvitada abi või toetusega, mis on ette nähtud või mis ilmneb teistest piirkondadest või keskvalitsusest tulevate rahavoogude konkreetsel uurimisel.

(vt punktid 46–51, 55, 67, 96, 133, 107, 123, 135, 144 ja resolutsioon)
1.

Tuvastada, et kuna Iirimaa ei ole esiteks taganud, et hiljemalt 31. detsembriks 2000 läbib linnastutest IE22, Bray, IE31, Howth, IE34, Letterkenny, IE40, Shanaganagh, IE41, Sligo ja IE45, Tramore County Waterford pärinev kogumissüsteemidesse sisenev asulareovesi enne ärajuhtimist bioloogilise puhastuse või sellega samaväärse puhastuse, ega ole teiseks taganud, et kõnesolev reovesi vastab samaks tähtpäevaks nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta I lisa punkti B asjakohastele nõuetele, siis on Iirimaa rikkunud kohustusi, mis tal on tulenevalt kõnealuse direktiivi artikli 4 lõigetest 1 ja 3.
Kaubamärk võib muutuda eristusvõimeliseks teise registreeritud kaubamärgi koostisosana kasutamise käigus. Piisab sellest, kui sellise kasutamise tagajärjel sihtrühm tajub, et varasemate kaubamärkidega tähistatud kaup või teenus pärineb kindlalt ettevõtjalt.

See kehtib nii taotletava kaubamärgi eristusvõime omandamise kui ka varasema kaubamärgi erilise eristusvõime olemasolu tuvastamisel selleks, et teha kindlaks, kas segiajamine määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses on tõenäoline.

(vt punktid 49, 51)
Direktiivi 91/628, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal ja millega muudetakse direktiive 90/425 ja 91/496 (muudetud direktiiviga 95/29), lisa punkti 48 alapunkti 7 lõiget a tuleb tõlgendada nii, et niisuguse meretranspordi korral Euroopa Ühenduses asuva geograafilise punkti ja kolmandas riigis asuva geograafilise punkti vahel toimuv vedu, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, ei ole veo kestus oluline juhul, kui loomade vedamisel on täidetud direktiivi 91/628 lisa punkti 48 alapunktides 3 ja 4 ette nähtud tingimused, välja arvatud tingimused, mis puudutavad veo kestust ja puhkeaegu. Kui see nii on, siis võib uus maanteeveo ajavahemik alata vahetult pärast seda, kui veok on sihtkohaks oleva kolmanda riigi sadamas laevalt maha laaditud, vastavalt punkti 48 alapunkti 4 lõikele d.

Teekonnaplaani, millel on kirjutusmasinal tehtud varasem sissekanne, mille kohaselt mereveo kestel söödetakse ja joodetakse loomi „õhtul, hommikul, lõuna ajal, õhtul, hommikul”, võib pidada direktiivis 91/628, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal ja millega muudetakse direktiive 90/425 ja 91/496, (muudetud direktiiviga 95/29) sätestatud nõuetele vastavaks juhul, kui on tõendatud, et need toimingud ka tegelikult läbi viidi. Kui pädev ametiasutus leiab kõigi talle eksportija poolt esitatud dokumentide alusel, et kõnealuse direktiivi nõudeid ei ole järgitud, peab ta kindlaks tegema, kas niisugune järgimata jätmine mõjutas loomade heaolu ja kas vastaval juhul on võimalik seda heastada ning kas selle rikkumise korral jätta eksporditoetus maksmata, vähendada seda või maksta see välja.

(vt punkt 47, resolutsiooni punkt 3)
Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et neis sätetes ette nähtud otsese diskrimineerimise keeld ei ole piiratud üksnes nende isikutega, kes ise on puudega. Kõnealuse direktiiviga töö saamisel ja kutsealale pääsemisel kehtestatud võrdse kohtlemise põhimõtet ei kohaldata kindlaksmääratud isikute kategooriale, vaid direktiivi artiklis 1 sätestatud põhjenduste alusel.

Kui tööandja kohtleb puudeta töötajat halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist töötajat samalaadses olukorras ning kui on tõendatud, et asjaomase töötaja halvema kohtlemise aluseks on see, et puue on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise, rikutakse sellise kohtlemisega kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud otsese diskrimineerimise keeldu.

(vt punktid 38, 50, 56, resolutsiooni punkt 1)