7

Avaliku Teenistuse Kohus analüüsis kõigepealt esimese väite teist osa ning nõustus sellega järgmisel viisil: „81 Konkursside valdkonnas on leitud, et konkursikomisjonil kandidaatide suuliste katsete korra ja üksikasjaliku sisu kindlaksmääramise küsimuses olevat ulatuslikku kaalutlusõigust peab tasakaalustama nende katsete korraldamist reguleerivate õigusnormide range järgimine (kohtuotsused Girardot vs. komisjon, T‑92/01, EU:T:2002:220, punkt 24, ja Christensen vs. komisjon, T‑336/02, EU:T:2005:115, punkt 38). 82 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on konkursikomisjon kohustatud tagama, et tema hinnangud kõikidele suuliste katsete käigus eksamineeritavatele kandidaatidele antakse võrdsetes ja objektiivsetes tingimustes (kohtuotsus Pantoulis vs. komisjon, T‑290/03, EU:T:2005:316, punkt 90). 83 Kuigi käesoleval juhul ei ole eelvalikukomisjon tõesti konkursikomisjon ja tema arvamus ei ole siduv ei nõuandekomiteele ega komisjonile, saab seda kohtupraktikat käesolevas kohtuasjas siiski kohaldada, sest eelvalikukomisjoni eesmärk oli nagu konkursikomisjonilgi valida välja parimad kandidaadid nende hulgast, kes esitasid oma kandidatuuri, kui avaldati vaidlusalune teade vaba ametikoha kohta, ning tal oli ulatuslik kaalutlusruum eelvalikutestide korraldamisel (vt institutsioonisisese töölevõtmise valikukomisjoni kohta kohtuotsus CG vs. EIP, F‑115/11, EU:F:2014:187, punkt 60). 84 Seega oli komisjon kohustatud hea halduse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid arvestades tagama, et valikumenetluse esimene etapp, mis pidi toimuma valikukomisjonis, oleks korraldatud nõuetekohaselt. Selleks oli tarvis, et kõikidel komisjoni nimetatud eelvalikukomisjoni liikmetel oleks vajalik sõltumatus, et nende objektiivsust ei saaks kahtluse alla seada (vt kohtuotsus CG vs. EIP, EU:F:2014:187, punkt 60). 85 Lisaks tuleb märkida, et hea halduse põhimõte, millega on seotud pädeva institutsiooni kohustus hinnata hoolikalt ja erapooletult kõiki konkreetse juhtumi olulisi asjaolusid, on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, millel on alates Lissaboni lepingu jõustumisest 1. detsembril 2009 sama õigusjõud nagu aluslepingutel ja mille artiklis 41 „Õigus heale haldusele“ on ette nähtud, et igaühel on õigus sellele, et liidu institutsioonid, organid ja asutused käsitleksid tema küsimusi erapooletult. 86 Avaliku Teenistuse Kohus peab niisiis kontrollima, kas eelvalikukomisjon moodustati ja tegi oma tööd nõuetekohaselt, järgides eelkõige oma erapooletuse kohustust, sest erapooletuse kohustus on üks nõudeid, mida konkursikomisjonid ja analoogia alusel eelvalikukomisjonid oma töös järgima peavad ning mille järgimist kontrollib liidu kohus (vt konkursikomisjonide kohta kohtumäärus Meierhofer vs. komisjon, F‑74/07 RENV, EU:F:2011:63, punkt 62). 87 Käesoleval juhul ilmneb esiteks suuniste punktist 7.2, et valikumenetlus saab alguse eelvalikukomisjoniga, kes arutab check-list’i abil, kas kandidaadid vastavad kvalifitseerumistingimustele, ning koostab siis teates vaba ametikoha kohta näidatud valikukriteeriumide põhjal hindamistabeli, mis võimaldab võrrelda kandidaatide profiili otsitava profiili ja konkreetse pädevusega, mida on selles teates nõutud. Hindamise tulemusena koostab eelvalikukomisjon nende väljavalitud kandidaatide esimese nimekirja, kellest ta arvab, et nad vastavad kõige paremini otsitavale profiilile, ja kutsub nad vestlusele. Pärast vestlusi edastab ta nõuandekomiteele täieliku aruande, mis sisaldab teavet iga vestluse kohta, kvalitatiivse hinnangu kõikidele kandidaatidele – nii neile, kes kuulati ära, kui ka neile, keda ära ei kuulatud – ning nende kandidaatide nimekirja ettepaneku, keda ta peab kõige kvalifitseeritumaks. Teisalt ilmneb määruse nr 726/2004 artiklist 64 ja suuniste punktist 10.3, et EMA haldusnõukogu peab omakorda välja valima tegevdirektori komisjoni välja pakutud kandidaatide hulgast. 88 Eelvalikukomisjon on seega pädev soovitama nõuandekomiteele mitut kandidaati, samas kui otsuse, keda EMA tegevdirektoriks nimetada, teeb EMA haldusnõukogu. Seega seisneb küsimus selles, kas D ja E, kes kuulusid samal ajal eelvalikukomisjoni, mis teeb ettepaneku, ja EMA haldusnõukogusse, järgisid oma erapooletuse kohustust, võttes arvesse eelvalikukomisjoni ja EMA haldusnõukogu täiesti erinevat pädevust. 89 Selles küsimuses märgib Avaliku Teenistuse Kohus, et ehkki eelvalikukomisjoni soovitatud kandidaatide nimekirja projekt ei ole tõesti siduv ei nõuandekomiteele ega komisjonile, on sellel nimekirja projektil ja kvalitatiivsel hinnangul kõikidele kandidaatidele, keda eelvalikukomisjon oma aruandes käsitleb, siiski teatav tähtsus eelvalikumenetluse edasisele käigule, sest esiteks peab nõuandekomitee neid arvesse võtma ja teiseks kuulab vastutav volinik vastavalt suuniste punktile 8.3 ära ainult need kandidaadid, kelle nõuandekomitee oma lõpparuandes välja valis. Ei saa niisiis eitada, et eelvalikukomisjon avaldab määravat mõju nende kandidaatide lõplikule nimekirjale, kelle komisjon EMA haldusnõukogule välja pakub. 90 Ühtlasi tõdeb Avaliku Teenistuse Kohus esiteks, et eelvalikukomisjoni liikmed, kes on lisaks EMA haldusnõukogu liikmed, saavad haldusnõukogu koosolekul isiklikult või asendusliikme kaudu hääletada ühe komisjoni välja valitud kandidaadi poolt. Teiseks märgib Avaliku Teenistuse Kohus, et EMA haldusnõukogu liikmed võivad etendada haldusnõukogu nõupidamistes päris tähtsat rolli, sõltumata sellest, kas nad kasutavad oma hääleõigust või mitte, ning et igal juhul on nad otseses kontaktis EMA haldusnõukogu teiste liikmetega. 91 Eelnevate kaalutluste põhjal tuleb järeldada, et see, et samal ajal täideti eelvalikukomisjoni liikme ja EMA haldusnõukogu liikme ametikohustusi, võib rikkuda nende isikute sõltumatust ja objektiivsust, kes neid ülesandeid samal ajal täitsid. 92 Andmata hinnangut eelvalikukomisjoni liikmete vahel toimunud arueludele ja selle komisjoni erinevate liikmete, sh D ja E võetud seisukohtadele, tuleb seega järeldada, et D ja E rikkusid ainuüksi sellega, et olid eelvalikukomisjonis, oma erapooletuse kohustust. Et kõikidel eelvalikukomisjoni liikmetel peab olema vajalik sõltumatus selleks, et ei rikutaks eelvalikukomisjoni objektiivsust tervikuna, tuleb asuda seisukohale, et on rikutud eelvalikukomisjoni kui terviku erapooletuse kohustust. 93 Komisjoni argumendid ei lükka seda järeldust ümber. 94 Mis puudutab kõigepealt argumenti, et eelvalikukomisjoni nimetatud EMA haldusnõukogu liikmed ei esindanud ühelgi juhul eelvalikukomisjonis EMA haldusnõukogu ega tegutsenud viimase nimel, sest EMA haldusnõukogu oli eelvalikukomisjonis tegelikult esindatud vaatleja, käesoleval juhul A isikus, siis piisab, kui märkida, et [E. Hristov] ei ole vaidlustanud A osalemist vaatlejana eelvalikukomisjoni töös. Nagu on leitud [eespool] punktis 92, kujutas ainuüksi asjaolu, et D ja E – kes mõlemad olid EMA haldusnõukogu liikmed – kuulusid eelvalikukomisjoni, endast nende erapooletuse kohustuse rikkumist. Lisaks ilmneb toimikust, et D osales EMA haldusnõukogu 5. mai ja 8. juuni 2011. aasta koosolekutel, kus arutati EMA uue tegevdirektori ametissenimetamist, ning ta osales seega nende nelja kandidaadi ärakuulamises, kes komisjoni 20. aprilli 2011. aasta otsusega välja pakuti, samuti nõupidamistes, mille tulemusena nimetati ametisse C. See asjaolu näitab, et [E. Hristov] kahtles põhjendatult, kas D juhtis eelvalikukomisjoni tööd erapooletult. 95 Seejärel tuleb märkida, et nõustuda ei saa ka komisjoni argumendiga, et asjaolu, et ainult kaks EMA haldusnõukogu liiget selle 35 liikmest olid ka eelvalikukomisjoni liikmed, ei võimalda väita, et EMA haldusnõukogu liikmed asendasid eelvalikukomisjoni hinnangu enda omaga. Isegi juhul, kui D ega E ei oleks osalenud EMA haldusnõukogu 5. mai ja 8. juuni 2011. aasta koosolekutel, ei muuda see tõsiasja, et nad osalesid eelvalikukomisjoni koosolekutel ja võisid selle komisjoni liikmetena mõjutada hinnangut igale kandidaadile, mille andsid eelvalikukomisjoni teised liikmed. 96 Tagasi tuleb lükata ka komisjoni argument, et D ja E nimetamine eelvalikukomisjoni liikmeks oli objektiivselt põhjendatud ja isegi vajalik, sest nad mõlemad olid selle valdkonna asjatundjad. Nagu komisjon nimelt kohtuistungil tunnistas, oli eelvalikukomisjoni täiesti võimalik nimetada asjatundjaid, kes ei kuulunud EMA haldusnõukogusse. Avaliku Teenistuse Kohus märgib ka, et suunised võimaldavad vältida olukorda, kus eelvalikukomisjoni liikmed on ka EMA haldusnõukogu liikmed. Esiteks võimaldab suuniste punkt 7.1 vastutaval peadirektoraadil valida eelvalikukomisjoni liikmed mitme tippjuhi hulgast, nähes ette, et eelvalikukomisjon koosneb vastutava peadirektoraadi peadirektorist ja peadirektori asetäitjaist, vastutava peadirektoraadi veel ühest direktorist ja mõne teise peadirektoraadi ühest direktorist. Teiseks on selles õigusnormis ka ette nähtud, et eelvalikukomisjoni liikmed nimetatakse „[r]eeglina“ eespool nimetatud ametnike hulgast. Järelikult, kui nagu käesoleval juhul selgub, et suuniste punktis 7.1 loetletud isikud, st vastutava peadirektoraadi peadirektor, peadirektori asetäitja ja üks direktor kuuluvad juba asjaomase ameti haldusnõukogusse, võib eelvalikukomisjoni nimetada muid isikuid. 97 Samuti tuleb tagasi lükata komisjoni argument, et ükski õigusnorm ei keela nimetada eelvalikukomisjoni EMA haldusnõukogu liikmeid. See, kui sama isik täidab mõlemaid ametikohustusi, kujutab endast eelvalikukomisjoni erapooletuse kohustuse rikkumist – nagu Avaliku Teenistuse Kohus äsja tõdes – ning on seega vastuolus harta artikliga 41. 98 Lõpuks tuleb märkida, et komisjoni argument, et eelvalikukomisjoni liikmete erapooletuse tagab personalieeskirjade artikkel 11a, on samuti tagasilükkamisele määratud. Kuigi personalieeskirjade artikli 11a kohaselt ei tegele ametnik oma kohustuste täitmisel küsimustega, milles tal on tema sõltumatust kahjustada võivad isiklikud huvid, ning kuigi toimikust ilmneb ka, et A ja eelvalikukomisjoni üks liige ei osalenud vestlusel ühe kandidaadiga, ei olnud D ja E personalieeskirjade artiklist 11a hoolimata siiski enda eelvalikukomisjoni liikmeks nimetamise vastu, nad osalesid kõikidel vestlustel kandidaatidega ning mis puudutab D-d, siis ta ei andnud teada – nagu EMA haldusnõukogu töökorra artikli 11 lõige 3 ette näeb –, et tal on huvi, mis võib kahjustada tema sõltumatust EMA haldusnõukogu 5. mai ja 8. juuni 2011. aasta koosolekutel. 99 Eelnevate kaalutluste põhjal tuleb esimese väite teine osa, et täideti korraga EMA haldusnõukogu liikme ja eelvalikukomisjoni liikme ülesandeid, tunnistada põhjendatuks.“