ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Lõpuks tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida Rumeenia valitsus sisuliselt väitis, ei saa see, et maksukohustuslasel on olukorras, kus ta oli algul sunnitud – vaatamata majandustegevuse jätkamisele – korrigeerima sisendkäibemaksu mahaarvamist pankroti väljakuulutamise tõttu, võimalus seejärel taotleda, et asjaomased summad talle tagastataks just sel põhjusel, et ta jätkas pankrotimenetluse käigus oma majandustegevust, leevendada tema mahaarvamisõiguse piirangut, mis tuleneb riigisisese õigusega kehtestatud korrigeerimiskohustusest.
48

Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab õiguskindluse põhimõte, millega kaasneb õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, esiteks seda, et õiguslik regulatsioon oleks selge ja täpne, ning teiseks seda, et selle kohaldamine oleks tema subjektidele ettenähtav, eelkõige siis, kui need normid võivad üksikisikute ja äriühingute jaoks kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi. Nimetatud põhimõte nõuab esmajoones seda, et liidu õigusnormid peavad võimaldama puudutatud isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mida need õigusnormid neile ette näevad, ja neil isikutel peab olema võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt (15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie) jt, C‑798/18 ja C‑799/18, EU:C:2021:280, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle seadustiku artiklis 89 on nähtud ette:

„1. […]

Ettevõtja, kes soovib tugineda teiste üksuste suutlikkusele, lisab […] [selle abiettevõtja] allkirjastatud avalduse, mis tõendab, et viimane vastab artiklis 80 ette nähtud üldnõuetele ja tehnilistele nõuetele ning et tal on olemas ressursid, millele soovitakse tugineda. Ettevõtja tõendab hankijale, et tal on olemas vajalikud vahendid, esitades abistava ettevõtja allkirjastatud avalduse, millega viimane võtab pakkuja ja hankija ees kohustuse teha kogu hankemenetluse vältel kättesaadavaks vajalikud ressursid, mis pakkujal endal puuduvad. Valeandmete esitamise korral, ilma et see piiraks artikli 80 lõike 12 kohaldamist allakirjutanute suhtes, kõrvaldab hankija pakkuja hankemenetlusest ja jätab tagatise talle tagastamata. […]

3. Hankija kontrollib vastavalt artiklitele 85, 86 ja 88, kas need üksused, kelle suutlikkusele ettevõtja kavatseb tugineda, vastavad asjakohastele kvalifitseerimise tingimustele või kas on alust kõrvaldamiseks artikli 80 tähenduses. See paneb ettevõtjale kohustuse asendada üksused, mis ei vasta asjakohastele kvalifitseerimise tingimustele või kelle puhul esinevad kohustuslikud kõrvaldamise alused. Hanketeates võib ära tuua ka juhtumid, mil ettevõtja on kohustatud asendama üksuse, kelle puhul esineb mittesiduvaid kõrvaldamise aluseid, kui tegemist on tehniliste nõuetega.“
10

BY, CX, DW, EV ja FU on Türgi kodanikud. CX on BYi abikaasa ning nad on DW, EV ja FU vanemad.
40

Nende andmete alusel kinnitas Rayonen sad Devnya (Devnja rajoonikohus) 14. oktoobri 2019. aasta kohtuotsusega 23. augusti 2018. aasta karistavat otsust, leides, et võttes arvesse keemilist kohtuekspertiisi ja HSi selgitavaid märkusi rubriikide 4410 ja 4419 kohta, ei saa asjaomast kaupa vaatamata sellele, et taimsed kiud on kaubas mahult ülekaalus, klassifitseerida puittooteks, sest selles sisalduva sidematerjali, st melamiinvaigu sisaldus on üle 15%. See kohus leidis, et asjaomase kauba puhul on tegemist liitmaterjaliga, mis sisaldab kahte peamist koostisosa, st puitkiude ja melamiinvaiku, ega kuulu otseselt ühtegi KNi rubriiki, mistõttu see tuleb tariifselt klassifitseerida KNi tõlgendamise üldreeglite reegli 3 punkti b kohaselt materjali alusel, mis määrab toote põhiomadused. See kohus asus seetõttu seisukohale, et tegemist on plastist lauanõudega.
48

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2013/32 artikli 33 lõike 2 punkti d koostoimes selle direktiivi artikli 2 punktiga q tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette võimaluse jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata rahvusvahelise kaitse taotlus selle direktiivi artikli 2 punkti b tähenduses, mille on sellele liikmesriigile esitanud kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kelle eelmine pagulasseisundi taotlus, mis on esitatud kolmandale riigile, kes liidu ning Islandi ja Norra vahelise lepingu alusel rakendab Dublini III määrust, on selle kolmanda riigi poolt rahuldamata jäetud.
43

Selles osas tuleb asuda seisukohale, et kuna riigisisene õigusnorm, mis paneb solidaarvõlgnikule kohustuse tasuda põhivõlaga seotud viivis, võimaldab võidelda kuritarvitustega käibemaksu valdkonnas, aitab see saavutada eesmärki tagada riigikassale käibemaksu tõhus sissenõudmine, mis on direktiivi 2006/112 artikliga 205 taotletav eesmärk. Lisaks, kuna sellise õigusnormi kohaldamine eeldab, et on tõendatud, et tasumisele kuuluvat maksu tasuma kohustatud isiku lepingupartner teadis või pidi teadma, et see isik jätab maksu tasumata, ja kasutas ise ikkagi oma mahaarvamisõigust, siis ilmneb, et kui sellisel lepingupartneril, keda loetakse käibemaksualases kuritarvituses tahtliku osalemise tõttu algusest peale seotuks kohustatud isiku ebaseadusliku kavatsusega jätta nimetatud maks tasumata, on kohustus vastutada tagajärgede eest, mis on seotud tasumisega viivitamisega, mille eest ta on ka ise osaliselt vastutav, on see ühtaegu proportsionaalne ja õiguskindluse põhimõttega kooskõlas.
63

Sellest tuleneb, et asjaolu, et ettevõtjal on registreering või tunnustus, mille on väljastanud liikmesriik, kus see ettevõtja on asutatud, on teises liikmesriigis toimuvas riigihankemenetluses eelduseks, et ta on sobilik viimati nimetatud liikmesriigis tagama toiduainete tarnimise ja käitlemise ning seega suudab seal kõnealust hankelepingut täita.
48

Komisjon omalt poolt ei vaidle vastu sellisele omaduste erinevusele, kuid leiab, et muutuvas koguses elektrit salvestavate ning enam-vähem suure vastupidavuse ja enam-vähem pika kasutuseaga tooted, mis võimaldavad päikeseenergiat vastu võtta ja muundada see elektriks, saadakse päikesemoodulite ja ‑paneelide tootmisprotsessi varasemas etapis, mis koosneb räniplaatide töötlemisest päikeseelementideks. Ta leiab samuti sisuliselt, et selle spetsiifilise omaduse saavutamine on määrava tähtsusega ja et parendused, mida võib hiljem päikeseelementides teha, pannes need kokku päikesemooduliteks või ‑paneelideks, millel on erinevad mõõtmed, tootmisvõimsus, vastupidavus ja kasutusiga, on võrdlemisi väiksema tähtsusega.
43

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2005/36 artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selle sätte tähenduses vastuvõtva liikmesriigi õigusnormid, mis selle liikmesriigi pädevate asutuste tõlgenduse kohaselt ei võimalda teises liikmesriigis asutatud kutsealal tegutseval isikul ajutiselt ja episoodiliselt vastuvõtva liikmesriigi territooriumil oma kutsealal tegutseda, kuna asjaomasel kutsealal tegutseval isikul oli varem tegevuskoht selles liikmesriigis, tema osutatavatel teenustel on teatav korduvus või kuna tal on selles liikmesriigis taristu, näiteks kontor.
49

Arvestades eespool toodud kaalutlusi nende kogumis, tuleb esitatud küsimustele vastata nii, et direktiivi 2005/29 I lisa punkti 11 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et toote reklaamimise eest tekstilise sisu avaldamise kaudu on ettevõtja selle sätte tähenduses „maksnud“ siis, kui see ettevõtja teeb varalise väärtusega vastusoorituse selle sisu avaldamise eest, olgu rahasumma maksmisega või mis tahes muus vormis, tingimusel et on olemas kindel seos selle ettevõtja poolt selliselt toimunud rahastamise ja nimetatud avaldamise vahel. Nii on see muu hulgas juhul, kui sama ettevõtja annab tasuta üle kasutusõigusega kaitstud pildid, millel on nähtavad äriruumid ja tema müüdavad tooted.
7

Direktiivi 2014/41 artiklis 6 „Euroopa uurimismääruse koostamise ja edastamise tingimused“ on sätestatud: „1. Taotlev asutus või ametiisik võib Euroopa uurimismääruse koostada üksnes juhul, kui ta on veendunud, et täidetud on järgmised tingimused: a) Euroopa uurimismääruse koostamine on artiklis 4 osutatud menetluse puhul vajalik ja sellega proportsionaalne, võttes arvesse kahtlustatava ja süüdistatava õigusi; ning b) Euroopa uurimismääruses märgitud uurimistoimingu(te) tegemist oleks saanud taotleda samadel tingimustel sarnases riigisiseses asjas. 2. Lõikes 1 osutatud tingimusi hindab taotlev asutus või ametiisik iga asja puhul eraldi. 3. Kui määrust täitval asutusel või ametiisikul on alust arvata, et lõikes 1 osutatud tingimused ei ole täidetud, võib ta konsulteerida taotleva asutuse või ametiisikuga Euroopa uurimismääruse täitmise olulisuse üle. Pärast konsulteerimist võib taotlev asutus või ametiisik otsustada, et ta võtab uurimismääruse tagasi.“
36

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et otsuse nr 1/80 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et riigisisene meede, millega alandatakse vanusepiiri 18 aastalt 15 aastale, et vastuvõtva liikmesriigi territooriumil seaduslikult elava Türgi päritolu töötaja laps saaks esitada perekonna taasühinemise taotluse, kujutab endast „uut piirangut“ selle sätte tähenduses. Sellist piirangut võib siiski õigustada eesmärgiga tagada asjaomaste kolmandate riikide kodanike edukas lõimumine tingimusel, et selle rakendamise kord ei lähe kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.
40

Teise tingimusega seoses on Euroopa Kohus mitu korda otsustanud, et riigisisesed õigusnormid, mis keelavad teatavat liiki reklaami konkreetsetes sektorites, mõjutavad kodumaiste ja teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist nii õiguslikult kui ka faktiliselt samamoodi ning need kujutavad endast seega müügiviise, mis jäävad väljapoole ELTL artikli 34 kohaldamisala (vt selle kohta 15. detsembri 1993. aasta kohtuotsus Hünermund jt, C‑292/92, EU:C:1993:932, punktid 21 ja 22; 9. veebruari 1995. aasta kohtuotsus Leclerc‑Siplec, C‑412/93, EU:C:1995:26, punktid 21–24, ning 25. märtsi 2004. aasta kohtuotsus Karner, C‑71/02, EU:C:2004:181, punkt 42). Nii on see eelkõige eetikanormi puhul, mis keelab proviisoritel reklaamida väljaspool oma apteeki parafarmaatsiatooteid, mida neil on lubatud turustada (15. detsembri 1993. aasta kohtuotsus Hünermund jt, C‑292/92, EU:C:1993:932, punktid 22–24).
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu (ELT 2020, L 29, lk 7; edaspidi „Ühendkuningriigi väljaastumisleping“), mis sõlmiti 17. oktoobril 2019 ja jõustus 1. veebruaril 2020, preambuli kuues, kaheksas ja üheksas lõik sätestavad:

„tunnistades, et vaja on ette näha liidu kodanike ja Ühendkuningriigi kodanike ning nende pereliikmete vastastikune kaitse, kui nad on kasutanud vaba liikumise õigust enne käesolevas lepingus sätestatud kuupäeva, ning tagada, et nende käesolevast lepingust tulenevad õigused on kohtulikult kaitstavad ja tuginevad mittediskrimineerimise põhimõttele; tunnistades ka seda, et sotsiaalkindlustusperioodidest tulenevad õigused peaksid olema kaitstud,

[…]

arvestades, et nii liidu kui ka Ühendkuningriigi huvides on kindlaks määrata ülemineku- või rakendusperiood, mille jooksul – olenemata Ühendkuningriigi liidust väljaastumise kõigist tagajärgedest seoses Ühendkuningriigi osalemisega liidu institutsioonides, organites ja asutustes ning eeskätt asjaoluga, et kõigi liidu institutsioonide, organite ja asutuste nende liikmete volitused, kes on ametisse nimetatud, määratud või valitud seoses Ühendkuningriigi liikmesusega liidus, lõpevad käesoleva lepingu jõustumise kuupäeval – peaks liidu õigus, kaasa arvatud rahvusvahelised lepingud, olema kohaldatav Ühendkuningriigi suhtes ja Ühendkuningriigis ning omama üldreeglina sama mõju nagu liikmesriikide puhul, selleks et vältida segadust ajavahemikul, mil toimuvad läbirääkimised edasisi suhteid käsitleva(te) lepingu(te) üle,

tunnistades, et isegi juhul, kui liidu õigus on üleminekuperioodi jooksul kohaldatav Ühendkuningriigi suhtes ja Ühendkuningriigis, tähendab Ühendkuningriigi kui liidust väljaastunud riigi eripära seda, et Ühendkuningriigi jaoks on oluline, et ta saaks astuda samme uute, tema enda rahvusvaheliste kokkulepete ettevalmistamiseks ja sõlmimiseks, sealhulgas valdkondades, mis kuuluvad liidu ainupädevusse, tingimusel et sellised kokkulepped ei jõustu ega kohaldu nimetatud perioodi jooksul, välja arvatud juhul, kui liit on andnud selleks loa“.
47

Sellist järeldust kinnitab direktiivi 2012/34 artikli 13 lõike 6 eesmärk, nagu see nähtub 17. septembri 2010. aasta ettepaneku võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (KOM(2010) 475 (lõplik)), seletuskirja punktist 4.4. Seda seletuskirja silmas pidades tuleb märkida, et selle sätte eesmärk on ära hoida olukord, kus teenindusrajatist – olgugi et see vastab tõendatud vajadustele – pärast teatud ajavahemikku jätkuvalt ei kasutata. Nii ei ole see käitise puhul, kus teenuseid osutatakse selle käitajale.
140

Samuti tuleb veel märkida, et kuigi põhjendus, mis põhineb asjakohase teabe sellisel kujul avalikustamisel, ei võimalda igal finantsinstitutsioonil süstemaatiliselt avastada võimalikku viga, mille SRB on asjaomaste andmete kogumisel ja kokku koondamisel teinud, on see siiski piisav selleks, et see finantsinstitutsioon saaks veenduda, et teabega, mille ta on pädevatele asutustele esitanud, on tema kriisilahendusfondi tehtava ex ante osamakse arvutamisel vastavalt asjakohastele liidu õiguse normidele nõuetekohaselt arvestatud, samuti selleks, et teha tema finantssektorit puudutavate üldiste teadmiste põhjal kindlaks võimalik mitteusutava või ilmselgelt ebaõige teabe kasutamine, ning ühtlasi otsustada, kas esitada tühistamishagi SRB selle otsuse peale, millega määratakse kindlaks tema ex ante osamakse kriisilahendusfondi.
41

Sellega seoses tuleb meenutada, et sellise kahju hüvitamise hagi kontekstis, mis on tekitatud ELTL artikliga 101 vastuolus olevate kokkulepetega ja mis seisneb kunstlikult kõrge hinna tõttu makstud lisakuludes, on Euroopa Kohus otsustanud, et kahju tekkimise paik on tuvastatav vaid iga väidetava kannatanu puhul eraldi ja see on põhimõtteliselt tema asukoht (vt selle kohta 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 52).
17

Neil asjaoludel otsustas tribunal de première instance du Luxembourg (Luxembourgi esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas ELTL artikliga 45 on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas – olenemata sellest, kas need sisalduvad ka topeltmaksustamise vältimise lepingus või mitte –, mille kohaselt kaotab maksumaksja elukohariigis tulumaksu arvutamisel osa maksuvabast tuluosast ja isiklikest maksusoodustustest (nagu maksu vähendamine seoses pikaajalise säästmisega, st individuaalse elukindlustuslepingu kohaselt tehtavate maksetega, ja maksu vähendamine seoses energia säästmiseks tehtud kulutustega) asjaolu tõttu, et ta sai asjaomasel aastal ka teises liikmesriigis tulu, mida maksustati seal? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas see vastus jääb jaatavaks ka juhul, kui maksumaksja ei saa oma elukohariigis – koguseliselt või osakaalult – märkimisväärset tulu, kuid sellel riigil on siiski võimalik talle selliseid maksusoodustusi teha? 3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas see vastus jääb jaatavaks ka juhul, kui maksumaksja on elukohariigi ja teise riigi vahelise topeltmaksustamise vältimise lepingu alusel saanud selles teises riigis tulult, mis kuulub selles teises riigis maksustamisele, selle teise riigi maksuõigusnormides ette nähtud maksusoodustusi, kuid need maksusoodustused ei hõlma mõnda maksusoodustust, millele maksumaksjal on üldjuhul õigus elukohariigis? 4. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas see vastus jääb jaatavaks ka juhul, kui viimati nimetatud erinevusest hoolimata vähendatakse maksumaksja maksu selles teises riigis summa võrra, mis on vähemalt sama suur kui maksuvähendus, millest ta on oma elukohariigis ilma jäänud? 5. Kas vastused küsimustele on lähtuvalt [ELTL artikli 63 lõikest 1 ja artikli 65 lõike 1 punktist a] samasugused selliste õigusnormide puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas – olenemata sellest, kas need sisalduvad ka topeltmaksustamise vältimise lepingus või mitte –, mille kohaselt kaotab maksumaksja elukohariigis tulumaksu arvutamisel osa maksuvabast tuluosast ja isiklikest maksusoodustustest (nagu maksu vähendamine seoses pikaajalise säästmisega, st individuaalse elukindlustuslepingu kohaselt tehtavate maksetega, ja maksu vähendamine seoses energia säästmiseks tehtud kulutustega) asjaolu tõttu, et ta sai asjaomasel aastal tulu ka talle teises liikmesriigis kuuluva kinnisvara väljaüürimisest ning seda tulu ka maksustati seal?“
21

Mis puudutab direktiivi 2006/123 artikli 14 punkti 6 konteksti, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on enne direktiivi 2006/123 jõustumist võtnud seisukoha selle kohta, kas riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et kauplemisloa taotleja konkurendid võivad olla kollegiaalsete organite liikmed, kes on pädevad sellist luba andma, on kooskõlas EÜ asutamislepingu asutamisvabadust käsitlevate sätetega.
40

Küsimuse kohta, kas asjaolu alusel, et tööandja lisab varem koostatud töölepingusse kohaldatava õiguse valikut sisaldava tingimuse, võib asuda seisukohale, et valikuvabadus puudus – mis on vastuolus Rooma I määruse artikliga 3 –, olgu viimasena märgitud, et see määrus ei keela selliste tüüptingimuste kasutamist, mille tööandja on varem koostanud. Valikuvabadust selle sätte tähenduses võib kasutada niisuguse tingimusega nõustudes ning seda ei sea kahtluse alla ainuüksi asjaolu, et valik tehakse tingimuse alusel, mille tööandja on lepingus sõnastanud ja lisanud.
21

Samas B osas on pealkirja „Samasugune toode“ all põhjenduses 28 märgitud: „Ühe liikmesriigi ametiasutused juhtisid tähelepanu asjaolule, et [KNi] selgitavate märkuste kohaselt hõlmab väljend „sepistatav“ ka keragrafiitmalmi (mis on samaväärne kõrgtugeva malmiga). Kuigi ükski huvitatud isik ei teatanud keragrafiitmalmist keermestatud liitmike müügist uurimisperioodi jooksul, on tõendeid selle kohta, et see võis toimuda. Kuna kõnealustel liitmikel on uuritavate tempermalmist keermestatud liitmikega ühesugused füüsikalised põhiomadused, peetakse vajalikuks selgitada, et menetlus ja meetmed hõlmavad ka keragrafiitmalmist tooteid.“
2.

ELTL artikleid 45 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus huvitatud isikul ei ole proviisori kutsekvalifikatsiooni tõendavat dokumenti direktiivi 2005/36 (muudetud direktiiviga 2013/55) V lisa punkti 5.6.2 tähenduses, kuid ta on omandanud selle kutsekvalifikatsiooni nii päritoluliikmesriigis kui ka vastuvõtvas liikmesriigis, peab vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus juhul, kui talle on esitatud kutsekvalifikatsioonide tunnustamise taotlus, hindama huvitatud isiku pädevust ja võrdlema seda sellega, mida nõutakse vastuvõtvas liikmesriigis proviisori kutsealal töötamiseks. Kui see pädevus vastab vastuvõtva liikmesriigi riigisiseste õigusnormide nõuetele, on see liikmesriik kohustatud seda tunnustama. Kui võrdlemisel ilmneb, et need teadmised ja kvalifikatsioon on üksnes osaliselt vastavad, on vastuvõtval liikmesriigil õigus nõuda, et huvitatud isik tõendaks, et ta on puuduvad teadmised ja kvalifikatsiooni omandanud. Liikmesriigi pädev ametiasutus peab vajaduse korral hindama, kas vastuvõtvas liikmesriigis eelkõige praktiliste kogemuste teel omandatud teadmistega saab tõendada puuduvate teadmiste omandamist. Kui sellise võrdleva hindamise tulemusel ilmneb, et taotleja saadud koolituse ja vastuvõtvas liikmesriigis nõutud koolituse vahel on olulised erinevused, võivad pädevad asutused kehtestada kompensatsioonimeetmed erinevuste korvamiseks.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta direktiiviga 2007/58/EÜ, sätteid, eelkõige selle artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigi üldkohus vaatab läbi riigivastutuse tuvastamise hagi, mille raudtee-ettevõtja on esitanud selle direktiivi ebaõige ülevõtmise tõttu ja mille tõttu on raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale tasu väidetavalt enam makstud, kui reguleeriv organ või vajaduse korral kohus, kes on pädev läbi vaatama selle organi otsuste peale esitatud kaebusi, ei ole enne teinud otsust selle kasutustasu õiguspärasuse kohta.

Direktiivi 2001/14, muudetud direktiiviga 2007/58, artikli 30 lõikeid 2, 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et need nõuavad, et raudtee-ettevõtjal, kellele on antud juurdepääsuluba, on õigus vaidlustada raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja kehtestatud individuaalsete tasude summa reguleeriva organi ees, et see organ teeb vaide kohta otsuse ning et pädev kohus saab seda otsust kontrollida.
13

Põhikohtuasja pooled on seisukohal, et tööloa nõue, mis on ette nähtud välismaalaste seaduse § 13 lõikes 1, tõlgendatuna lähtuvalt välismaalaste määruse § 33 punktist 4, kujutab endast asutamisvabaduse piirangut ELTL artikli 49 tähenduses. Samas kui prokuratuur leiab, et nimetatud piirang on liidu õigusega kooskõlas, väidab VAS Shipping, et need riigisisesed õigusnormid kohustavad teistest Euroopa Liidu riikidest pärit reedereid muutma oma töölevõtmise poliitikat, ilma et see oleks vajalik taotletava üldise huvi eesmärgi tagamiseks.
71

Sellega seoses seisneb direktiivi 2001/83 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud erandi rakendamise põhitingimus asjaolus, et ravimil, mille väljastamine ei järgi selle direktiivi artikli 6 lõikes 1 ette nähtud üldreeglit, mille kohaselt on nõutav müügiloa saamine väljastamise liikmesriigis, on müügiluba teises liikmesriigis. Sarnaselt kohtujuristi ettepaneku punktis 107 märgitule tuleb tõdeda, et niisugune avaldus, nagu on mainitud eelmises punktis, võimaldab tagada, et see tingimus on täidetud.
8

Sama määruse artiklis 69 „Tunnistuse õiguslik toime“ on nähtud ette: „1. Tunnistusel on õiguslik toime kõikides liikmesriikides ilma ühegi erimenetluseta. 2. Eeldatakse, et tunnistusel näidatud asjaolud, mis on kindlaks tehtud kooskõlas pärimisele kohaldatava õigusega, või kooskõlas mis tahes muu õigusega, mida kohaldatakse konkreetsetele asjaoludele, vastavad tegelikkusele. Isikul, kes on tunnistuses märgitud pärija, annakusaaja, testamenditäitja või pärandi hooldajana, eeldatakse olevat tunnistuses märgitud õiguslik seisund ja/või tunnistuses nimetatud õigused või volitused, ilma ühegi muu nende õiguste või volitustega seotud tingimuse ja/või piiranguta peale tunnistuses märgitute. 3. Iga isik, kes tunnistuses esitatud teabe alusel teeb makse või annab vara üle isikule, kes on tunnistuse kohaselt volitatud makset või vara vastu võtma, loetakse astunuks tehingusse makset või vara vastu võtma volitatud isikuga, välja arvatud juhul, kui ta teadis, et tunnistuse sisu ei vasta tegelikkusele, või ei teadnud sellest mittevastavusest raske hooletuse tõttu. 4. Kui tunnistuses nimetatud isik, kellel on tunnistuse kohaselt õigus pärandvara käsutada, käsutab sellist vara teise isiku kasuks, loetakse see teine isik, kui tegutsetakse tunnistuses tõendatud teabe alusel, astunuks tehingusse asjaomase vara käsutamiseks volitatud isikuga, välja arvatud juhul, kui ta teadis, et tunnistuse sisu ei vasta tegelikkusele, või ei teadnud sellest mittevastavusest raske hooletuse tõttu. 5. Tunnistus on kehtiv dokument, mille alusel võib teha pärandvara käsitlevaid kandeid liikmesriigi asjakohasesse registrisse, ilma et see piiraks artikli 1 lõike 2 punktide k ja l kohaldamist.“
18

Selle menetluse tulemusena jõudis maksuhaldur järeldusele, et põhikohtuasja kaebaja ei ole esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et maksustamisperioodil 2013. aasta detsembris tarnis ARGUS Plus tegelikult talle esitatud arvetel märgitud kaupa. Ta tuvastas, et sel maksustamisperioodil ei tegelenud ARGUS Plus tegelikult majandustegevusega, et ta ei olnud tegelikult omandanud õigust kaupa omanikuna käsutada ja et seetõttu ei saanud ta seda kaupa teistele maksukohustuslastele tarnida.