ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lepingu eelnõu artikli 3 lõiked 2–8 on sõnastatud järgmiselt:

„2. Kui kaebus on esitatud Euroopa Liidu ühe või mitme liikmesriigi vastu, võib Euroopa Liit olla menetluses kaasvastustajaks seoses väidetava rikkumisega, millest Euroopa Inimõiguste Kohus on teatanud, kui ilmneb, et see väide seab kahtluse alla selle, kas [liidu] õigusnorm, sealhulgas [EL lepingu] ja [EL toimimise lepingu] alusel tehtud otsused, on kooskõlas õigustega, mis on tagatud [EIÕK‑ga] või protokollidega, millega [liit] on ühinenud, eriti kui rikkumist oleks saanud vältida üksnes [liidu] õigusest tulenevat kohustust eirates.

3. Kui kaebus on esitatud [liidu] vastu, võivad [liikmesriigid] olla menetluses kaasvastustajateks seoses väidetava rikkumisega, millest Euroopa Inimõiguste Kohus on teatanud, kui ilmneb, et see väide seab kahtluse alla selle, kas mõni [EL lepingu] või [EL toimimise lepingu] säte või mis tahes muu säte, millel nende õigusaktide kohaselt on sama õiguslik väärtus, on kooskõlas õigustega, mis on tagatud [EIÕK‑ga] või protokollidega, millega [liit] on ühinenud, eriti kui rikkumist oleks saanud vältida üksnes nendest õigusaktidest tulenevat kohustust eirates.

4. Kui kaebus on esitatud korraga nii [liidu] kui ka ühe või mitme [liikmesriigi] vastu ja neile on sellest teatatud, võib vastustaja muuta kaasvastustajaks, kui on täidetud käesoleva artikli lõikes 2 või lõikes 3 ette nähtud tingimused.

5. Konventsiooniosaline saab kaasvastustajaks kas Euroopa Inimõiguste Kohtu ettepanekuga nõustumise korral või otsuse alusel, mille Euroopa Inimõiguste Kohus teeb lähtuvalt konventsiooniosalise enda taotlusest. Kui Euroopa Inimõiguste Kohus teeb ettepaneku konventsiooniosalisel olla kaasvastustaja ja kui ta teeb vastava taotluse kohta otsuse, konsulteerib ta kõigi menetlusosalistega. Sellise taotluse lahendamisel hindab Euroopa Inimõiguste Kohus, kas asjaomase konventsiooniosalise argumente arvestades on tõenäoline, et käesoleva artikli lõikes 2 või 3 ette nähtud tingimused on täidetud.

6. Kui [liit] on käesoleva artikli lõike 2 kohaselt menetluses kaasvastustaja ja [Euroopa Kohus] ei ole veel kontrollinud, kas [liidu] õigusnorm on kooskõlas õigustega, mis on tagatud [EIÕK‑ga] või protokollidega, millega [liit] on ühinenud, antakse [Euroopa Kohtule] piisavalt aega sellise kontrolli teostamiseks ja seejärel pooltele oma seisukohtade Euroopa Inimõiguste Kohtule esitamiseks. [Liit] tagab, et kontrollimine toimub kiiresti, et Euroopa Inimõiguste Kohtu menetlus ei pikeneks põhjendamatult. Käesoleva lõike sätted ei mõjuta Euroopa Inimõiguste Kohtu pädevust.

7. Kui on tuvastatud rikkumine, millega seoses konventsiooniosaline on menetluses kaasvastustaja, vastutavad vastustaja ja kaasvastustaja selle rikkumise eest ühiselt, välja arvatud juhul, kui Euroopa Inimõiguste Kohus otsustab vastustaja ja kaasvastustaja argumentide põhjal ja pärast kaebaja seisukoha ärakuulamist, et ainult üks neist on vastutav.

8. Käesolev artikkel on kohaldatav kaebustele, mis on esitatud alates [ühinemislepingu] jõustumise kuupäevast.”
82.

Määruses nr 2201/2003 on õigusvastaselt ära viidud lapse tagasitoomise menetluse ja suhtlusõiguse kasutamise tagamiseks mõeldud menetluse läbiviimiseks ette nähtud sarnane kord. Täpsemalt tuleneb määruse artikli 57 lõikest 3, et keskasutuste antav abi on tasuta. Määruse artiklis 41 on sätestatud, et suhtlusõigust, mis on antud ühes liikmesriigis tehtud täitmisele pööratava kohtuotsusega, tunnustatakse ja täidetakse teises liikmesriigis ilma täitmisotsuse vajaduseta ning ilma võimaluseta selle tunnustamist vastustada. Määruse nr 2201/2003 artiklis 42 on ette nähtud analoogne tunnustamine määruse artikli 11 lõikes 8 nimetatud kohtuotsuste puhul, milles nõutakse lapse tagasitoomist. Vastavalt määruse artikli 57 lõikele 2 kehtib võimalus edastada liikmesriikide keskasutustele teateid muus keeles kui nende riigikeel. Lõpuks on määruse artiklis 50 sätestatud, et taotlejal, kes on kohtuotsuse teinud liikmesriigis saanud täielikult või osaliselt tasuta õigusabi või kes on vabastatud kulude kandmisest, on õigusvastaselt ära viidud lapse tagasitoomise menetluses ja suhtlusõiguse kasutamise tagamiseks mõeldud menetluses, mis on ette nähtud määruse artiklites 41, 42 ja 48, õigus saada sellist kõige soodsamat õigusabi või sellist kõige ulatuslikumat vabastust kuludest, mis on kohtuotsuse täitmise liikmesriigi õigusaktidega ette nähtud.
290.

Ilma et see mõjutaks käesoleva arvamuse punktis 30 märgitut, on Euroopa Kohtu ülesanne võtta seisukoht küsimuses, millist laadi on pädevus kõnealuse vaidluste lahendamise korra kehtestamiseks. Sellega seoses olgu märgitud, et kuigi – nagu nähtub kavandatava lepingu artiklist 9.17 – vastab tõele, et see leping ei välista võimalust, et Singapuri investori ja liikmesriigi vahelise vaidlusega võidakse pöörduda asjaomase liikmesriigi kohtutesse, on siiski tegemist pelga võimalusega, mille üle otsustab hagejaks olev investor.
111.

Lisaks on selle direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis b täpsustatud, et liikmesriikidel on lubatud ette näha erand või piirang reprodutseerimisõigusest ja üldsusele edastamise õigusest, kui tegemist on „puudega inimeste huvides kasutamisega viisil, mis on otseselt seotud nende puudega ning on mitteärilise eesmärgiga, ulatuses, mis on vajalik konkreetse puude puhul“. Nimetatud direktiivi artikli 5 lõikest 4 tuleneb, et liikmesriigid võivad ette näha reprodutseerimisõiguse erandi või piirangu ka juhul, kui see on põhjendatav sama direktiivi artikli 5 lõike 3 punkti b alusel lubatud reprodutseerimise eesmärgiga.
47

Lõpuks tuleb lisada, et mis puudutab käesoleva arvamuse punktis 25 meenutatud asjakohasuse kaalutlusi, mis väidetavalt õigustavad Euroopa Kohtu seisukoha võtmist küsimuses, kas energiaharta lepingu artikkel 26 on aluslepingutega kooskõlas, siis piisab, kui märkida esiteks, et sellised kaalutlused ei ole omased arvamusemenetluse eesmärgile, millele on viidatud käesoleva arvamuse punktis 35, kuna see säte on juba jõus. Teiseks on Euroopa Kohus igal juhul selles küsimuses juba seisukoha võtnud. Nimelt ilmneb 2. septembri 2021. aasta kohtuotsusest Moldova Vabariik (C‑741/19, EU:C:2021:655) ja eelkõige selle punktidest 40–66 selgelt, et ELTL artikliga 344 tunnustatud liidu õiguse autonoomia põhimõtte järgimine nõuab, et energiaharta lepingu artikli 26 lõike 2 punkti c tõlgendataks nii, et see ei ole kohaldatav vaidlustele, mis on tekkinud liikmesriigi ja teise liikmesriigi investori vahel seoses investeeringuga, mille investor on teinud esimeses liikmesriigis.
Kohtuasi C-17/11 RX

Komisjon vs. Petrilli

„Uuesti läbivaatamine”

Euroopa Kohtu otsus (kodukorra artiklis 123b ette nähtud erikoda), 8. veebruar 2011

Kohtuotsuse kokkuvõte

Uuesti läbivaatamine – Liidu õiguse ühtsuse ja järjepidevuse mõjutamise tuvastamine – Hindamiskriteeriumid

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 62; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 123b)

Euroopa Kohus ei saa uuesti läbivaatamise menetluse raames seisukohta võtta küsimuses, kas Üldkohtu kui apellatsioonikohtu tegevusest tuleneva praktika areng on põhjendatud.

Asjaolust, et Euroopa Kohus ei ole veel seisukohta võtnud mingis õigusküsimuses, ei piisa iseenesest Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 62 kohase uuesti läbivaatamise õigustamiseks, kuna nüüdsest on vaid Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtul ja Üldkohtul avaliku teenistuse alase kohtupraktika arendamise ülesanne, ning Euroopa Kohtu ülesanne on üksnes selle vältimine, et Üldkohtu otsused ei mõjutaks liidu õiguse ühtsust ja järjepidevust.

(vt punkt 4)
2.

Uuesti läbivaatamine puudutab järgmisi küsimusi: kas arvestades Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb tasulist põhipuhkust ja liidu sotsiaalõiguse põhimõtet, mis on sõnaselgelt sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikes 2 ning on muu hulgas ette nähtud Euroopa parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivis 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9), valitseb oht, et Euroopa Liidu Üldkohtu 8. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑268/11 P: komisjon vs. Strack mõjutab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust, kuna apellatsioonikohus tõlgendas: — Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 1e lõiget 2 nii, et see ei hõlma direktiivis 2003/88 sätestatud tööaja korralduse, eelkõige tasustatud põhipuhkusega seotud nõudeid, ning — sellest tulenevalt personalieeskirjade V lisa artiklit 4 nii, et õigus kanda üle selles sättes seatud piirist rohkem põhipuhkust on ainult siis, kui tegemist on takistusega ametniku teenistusest sõltuvatel põhjustel.
4

Mis puudutab nõuet hüvitada ametnikule enne tema surma tekkinud kahju, siis leidis Euroopa Liidu Üldkohus, et Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtul oli küll pädevus seda lahendada, kuid ta jättis selle nõude ja halduskaebuse „vastavuse” põhimõtte alusel ekslikult vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Kuna menetlusstaadium ei lubanud selle nõude suhtes otsust teha, asus Euroopa Liidu Üldkohus seisukohale, et hagi see aspekt tuleks suunata tagasi Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtusse. Avaliku Teenistuse Kohus peaks siiski tuvastama, et tema ja Euroopa Liidu Üldkohtu menetluses on sama esemega kohtuasjad, ning et ta on vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 8 lõike 3 teisele lõigule kohustatud oma pädevusest loobuma, et nende kohtuasjade suhtes saaks otsuse teha Euroopa Liidu Üldkohus.
2.

Uuesti läbivaatamine käsitleb küsimust, kas – arvestades eelkõige õiguskindluse üldpõhimõtet – Euroopa Liidu Üldkohtu 19. juuli 2018. aasta otsus HG vs. komisjon (T‑693/16 P, ei avaldata, EU:T:2018:492) ohustab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust seetõttu, et Üldkohus, tegutsedes apellatsioonikohtuna, otsustas, et Avaliku Teenistuse Kohtu 19. juuli 2016. aasta otsuse HG vs. komisjon (F‑149/15, EU:F:2016:155) teinud kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, kuna selle koosseisu ühe liikme ametisse nimetamise menetluses pandi toime rikkumine, mis tõi kaasa Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu esimeses lauses tagatud seaduse alusel moodustatud kohtu põhimõtte rikkumise. Uuesti läbivaatamine käsitleb eelkõige küsimust, kas sama moodi ELTL artiklis 277 nimetatud aktidega võib kohtuniku ametisse nimetamise üle teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli või on selline kontroll – kas põhimõtteliselt või teatava tähtaja möödudes – välistatud või piiratud üksnes teatud liiki rikkumistega, et tagada õiguslik stabiilsus ja jõustunud kohtuotsuste õigusjõud.
2.

Uuesti läbivaatamine käsitleb küsimust, kas – arvestades eelkõige õiguskindluse üldpõhimõtet – Euroopa Liidu Üldkohtu 19. juuli 2018. aasta otsus Simpson vs. nõukogu (T‑646/16 P, ei avaldata, EU:T:2018:493) ohustab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust seetõttu, et Üldkohus, tegutsedes apellatsioonikohtuna, otsustas, et Avaliku Teenistuse Kohtu 24. juuni 2016. aasta määruse Simpson vs. nõukogu (F‑142/11 RENV, EU:F:2016:136) teinud kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, kuna selle koosseisu ühe liikme ametisse nimetamise menetluses pandi toime rikkumine, mis tõi kaasa Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu esimeses lauses tagatud seaduse alusel moodustatud kohtu põhimõtte rikkumise. Uuesti läbivaatamine käsitleb eelkõige küsimust, kas sama moodi ELTL artiklis 277 nimetatud aktidega võib kohtuniku ametisse nimetamise üle teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli või on selline kontroll – kas põhimõtteliselt või teatava tähtaja möödudes – välistatud või piiratud üksnes teatud liiki rikkumistega, et tagada õiguslik stabiilsus ja jõustunud kohtuotsuste õigusjõud.
3

Sellega seoses on põhikirja artiklis 62 sätestatud, et peakohtujurist võib teha ettepaneku Üldkohtu otsuse uuesti läbivaatamiseks Euroopa Kohtus, kui ta leiab, et valitseb tõsine oht, et see otsus mõjutab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust.
Kohtuasi C‑542/18 RX

Erik Simpson

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

Uuesti läbivaatamine

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (uuesti läbivaatamisega tegelev koda) 17. septembri 2018. aasta otsus

Uuesti läbivaatamine – Uuesti läbivaatamise ese – Kohtuniku ametisse nimetamine – Võimalus teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli – Tingimused

(ELTL artikli 256 lõige 2; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 62; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 193 lõige 4)

Uuesti läbivaatamine käsitleb küsimust, kas – arvestades eelkõige õiguskindluse üldpõhimõtet – Euroopa Liidu Üldkohtu 19. juuli 2018. aasta otsus Simpson vs. nõukogu (T‑646/16 P, ei avaldata, EU:T:2018:493) ohustab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust seetõttu, et Üldkohus, tegutsedes apellatsioonikohtuna, otsustas, et Avaliku Teenistuse Kohtu 24. juuni 2016. aasta määruse Simpson vs. nõukogu (F‑142/11 RENV, EU:F:2016:136) teinud kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, kuna selle koosseisu ühe liikme ametisse nimetamise menetluses pandi toime rikkumine, mis tõi kaasa Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu esimeses lauses tagatud seaduse alusel moodustatud kohtu põhimõtte rikkumise.

Uuesti läbivaatamine käsitleb eelkõige küsimust, kas sama moodi ELTL artiklis 277 nimetatud aktidega võib kohtuniku ametisse nimetamise üle teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli või on selline kontroll – kas põhimõtteliselt või teatava tähtaja möödudes – välistatud või piiratud üksnes teatud liiki rikkumistega, et tagada õiguslik stabiilsus ja jõustunud kohtuotsuste õigusjõud.

(vt resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C‑543/18 RX

HG

versus

Euroopa Komisjon

Uuesti läbivaatamine

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (uuesti läbivaatamisega tegelev koda) 17. septembri 2018. aasta otsus

Uuesti läbivaatamine – Uuesti läbivaatamise ese – Kohtuniku ametisse nimetamine – Võimalus teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli – Tingimused

(ELTL artikli 256 lõige 2; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 62; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 193 lõige 4)

Uuesti läbivaatamine käsitleb küsimust, kas – arvestades eelkõige õiguskindluse üldpõhimõtet – Euroopa Liidu Üldkohtu 19. juuli 2018. aasta otsus HG vs. komisjon (T‑693/16 P, ei avaldata, EU:T:2018:492) ohustab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust seetõttu, et Üldkohus, tegutsedes apellatsioonikohtuna, otsustas, et Avaliku Teenistuse Kohtu 19. juuli 2016. aasta otsuse HG vs. komisjon (F‑149/15, EU:F:2016:155) teinud kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, kuna selle koosseisu ühe liikme ametisse nimetamise menetluses pandi toime rikkumine, mis tõi kaasa Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu esimeses lauses tagatud seaduse alusel moodustatud kohtu põhimõtte rikkumise.

Uuesti läbivaatamine käsitleb eelkõige küsimust, kas sama moodi ELTL artiklis 277 nimetatud aktidega võib kohtuniku ametisse nimetamise üle teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli või on selline kontroll – kas põhimõtteliselt või teatava tähtaja möödudes – välistatud või piiratud üksnes teatud liiki rikkumistega, et tagada õiguslik stabiilsus ja jõustunud kohtuotsuste õigusjõud.

(vt resolutsiooni punkt 2)
8.

Seega tuleb välja selgitada, kas liidu kodakondsusega seotud õiguste täielik rakendamine eeldab, et direktiiviga 2004/38 ühenduse kodaniku pereliikmele tagatud elamisõigus võib teatud juhtudel hõlmata ka ühenduse territooriumile sisenemise õigust. Selleks tuleb kõigepealt märkida, et nii seadusandja ( 9 ) kui Euroopa Kohus ( 10 ) on korduvalt rõhutanud liikmesriikide kodanike perekonnaelu kaitse tagamise tähtsust, et kõrvaldada takistused asutamislepingus sätestatud põhivabaduste teostamiselt. Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et sellise instrumentaalse seose tõttu, mis on seatud õiguse perekonnaelu austamisele ja liikumisvabaduse vahele, tuleb EÜ asutamislepingu artikli 52 (muudetuna EÜ artikkel 43) ja direktiivi 73/148/EMÜ ( 11 ) sätteid tõlgendada nii, et need kohustavad liikmesriiki andma loa tema territooriumile sisenemiseks ja seal elamiseks selle liikmesriigi kodaniku abikaasale olenemata viimase kodakondsusest, kusjuures see kodanik on koos nimetatud abikaasaga töötamise eesmärgil asunud EÜ asutamislepingu artikli 48 tähenduses (muudetuna EÜ artikkel 39) elama teise liikmesriigi territooriumile ja pöördub tagasi oma päritoluriigi territooriumile asutamislepingu artikli 52 tähenduses; Euroopa Kohus on leidnud, et liikmesriigi kodanikku võib mõjutada oma päritoluriigist teise liikmesriigi territooriumil töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana töötamise eesmärgil mitte lahkuma, kui tema ning ta abikaasa ja laste suhtes ei kohaldata tema töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana töötamise eesmärgil sellesse liikmesriiki tagasipöördumisel, mille kodanik ta on, sinna sisenemise ja seal elamise osas tingimusi, mis on vähemalt samaväärsed nendega, mida nende suhtes kohaldatakse ühenduse õiguse alusel teise liikmesriigi territooriumil ( 12 ). Nimetatud instrumentaalne seos selgitab ka seda, miks Euroopa Kohus on otsustanud, et arvestades põhiõigust perekonnaelu austamisele, tuleb EÜ artiklit 49 mõista nii, et sellega on vastuolus, kui teenuste osutaja päritoluliikmesriik, kus on ka selle teistes liikmesriikides asuvatele teenusesaajatele teenuseid osutava isiku asukoht, keeldub andmast teenuste osutaja kolmanda riigi kodanikust abikaasale oma territooriumil elamise luba ( 13 ). Isegi kohtuotsuses Akrich ( 14 ), milles Euroopa Kohus keeldus tunnustamast elamisõigust määruse nr 1612/68 alusel päritoluliikmesriigis, kuhu liidu kodanik oma kolmanda riigi kodanikust abikaasaga koos elama asumise eesmärgil tagasi pöördus, kuna viimane ei olnud eelnevalt seaduslikult liimesriigis elanud, kohustas ta päritoluliikmesriigi pädevaid ametiasutusi hindama abikaasa taotlust nende territooriumile sisenemise ja seal elamise loa saamiseks pidades silmas põhiõigust perekonnaelu austamisele EIÕK artikli 8 tähenduses ( 15 ), kuivõrd kõne all oli liidu kodaniku liikumisvabadus.
99.

Minu arvates on nii, et kui nõustuda sellega, et Sloveenia kohus võtab omakorda ajutise meetme, mille ese ja alus on samad nagu meetmel, mille võttis kohus, kelle pädevuses on asja sisuline arutamine, viiks see tegelikult selleni, et meedet, mille võttis kohus, kelle pädevuses on asja sisuline arutamine, ei tunnustata ning eiratakse kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise aluseid, mis on määrusega nr 2201/2003 kehtestatud.
1.

Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (apellatsioonikoda) 6. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas T-12/08 P: M vs. Euroopa Ravimiamet mõjutab ühenduse õiguse ühtsust ja järjepidevust seeläbi, et Esimese Astme Kohus tõlgendas apellatsioonikohtuna mõistet „menetlusstaadium lubab teha asja suhtes otsuse” Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 ja nimetatud põhikirja lisa artikli 13 lõike 1 tähenduses viisil, mis võimaldas tal kohtuasja arutada ja teha selles sisulise otsuse, hoolimata asjaolust, et talle esitatud apellatsioonkaebus piirdus üksnes selle küsimusega, kuidas esimeses astmes käsitleti vastuvõetamatuse vastuväidet.
65.

Teiseks tuleb vastata küsimusele, milline on tegelikult tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 kehtestatud kinnipidamise maksimaalsete tähtaegade eesmärk. Teiste sõnadega, kas nende õigusnormidega püütakse sisuliselt saavutada, et alates nende ülevõtmisest siseriiklikku õigusesse saaks parasjagu kestvat kinnipidamist pikendada veel ainult maksimaalselt kaheksateistkümneks kuuks ja sõltumata ajast, mis juba kinnipeetuna veedeti, või tuleb neid norme hoopis mõista nii, et nendes on näidatud kinnipidamise maksimaalne lubatud kestus selles mõttes, et „kedagi ei tohi väljasaatmise eesmärgil kinni hoida üle kaheksateistkümne kuu”, mille tagajärg on see, et isiku puhul, keda on selle õigusnormi siseriiklikku õigusesse üle võtva normi jõustumise hetkeks kinni peetud näiteks juba kolm kuud, ei tohi seda kinnipidamist pikendada enam rohkem kui viieteistkümne kuu võrra ning isik, keda on selleks hetkeks kinni peetud juba üle kaheksateistkümne kuu, st üle maksimaalse kestuse, tuleb viivitamatult vabastada?
45.

Ei saa väita, et personalieeskirjade V lisa artikkel 4 on lex specialis, mis on ülimuslik võrreldes personalieeskirjade artikli 1e lõikega 2. Vastupidi sellele, mida komisjon ja nõukogu näivad soovivat väita, ei ole Euroopa Kohus kunagi asunud seisukohale, et kõik personalieeskirjade lisades sisalduvad sätted peavad tingimata olema ülimuslikud personalieeskirjade üldsätete suhtes. Kuigi on tõsi, et Euroopa Kohus on kinnitanud, et personalieeskirjade sätted ja selle lisad on samal tasemel ( 37 ), tunnistatakse lisad lex specialis’eks ainult siis, kui need rakendavad personalieeskirjade konkreetseid sätteid ( 38 ). Personalieeskirjade artikli 1e lõike 2 ja V lisa artikli 4 puhul selle seosega aga tegemist ei ole. On tõsi, et V lisas sisalduvad „puhkuse andmist reguleerivad sätted” rakendavad IV jao 2. peatükki, eelkõige selle artiklit 57, kuid nimetatud V lisa ei sisalda ühtegi personalieeskirjade artikliga 1e seotud kohaldamismeedet.
67.

Lisaks on ebajärjekindel asjaolu – nagu komisjon märgib, ilma et sellele oleks vastu vaieldud ( 31 ) –, et teisi avalikke teenistujaid ei saadeta vanusepiiri saabumisel automaatselt pensionile, vaid ainult juhul, kui neil on täispensioni saamiseks vajalikud teenistusaastad täitunud. Järelikult on võimalik, et kohustuslikus korras saadetakse pensionile ka need kohtunikud, prokurörid ja notarid, kellel on õigus ainult vähendatud pensionile. Seega rikub justiitsametnikele kehtestatud uus vanusepiir nende õigusi rohkem, kui oleks vajalik terve avaliku teenistuse vanusepiiride ühtlustamiseks.
153.

Kui Euroopa Kohus peaks ELTL artikli 125 lõike 1 teise lause esimese osa laiendaval tõlgendamisel seevastu jõudma järeldusele, et liikmesriikidel on keelatud ka üksteisele laenu andmine, tuleks kontrollida, kas laenu andmine ESM-i kaudu on liikmesriikide tegevus. ELTL artikli 125 laiendavat tõlgendust silmas pidades on see minu arvates väljaspool kahtlust. Seda seetõttu, et kui laenu andmine liikmesriigile on selle liikmesriigi võlakohustuste kaudne täitmine, siis peaks ka selle laenu andmine ESM-i kaudu olema vähemalt kaudselt laenu andmine liikmesriikide poolt. Liikmesriigid on ju ESM-i asutanud ja kontrollivad seda. Lisaks on neil ESML artikli 25 lõikes 1 sätestatud kahju katmise reegli alusel kohustus leida kogu laenuks vajalik summa.
78.

Ma leian, et niisugune piirang ei ole iseenesest piisav sobiva raamistiku moodustamiseks, kuna see ei välista, et nendel ajavahemikel peatatakse iga sõiduk ja peetakse kinni kõik isikud. Sellegipoolest on Vb 2000 artikli 4.17a lõike 5 teises lauses täpsustatud, et ainult osa mööduvatest transpordivahenditest võib kinni pidada. See säte välistab selgelt selle, et ametivõimud peatavad kõik sõidukid. Seevastu ei taga see säte valikulisi kontrolle, arvestades, et teoreetiliselt on selle kohaselt lubatud peatada 99% kõikidest sõidukitest. Siiski ei tohiks valdavat enamikku sõidukeid peatada, arvestades, et vastavalt Vb 2000 artikli 4.17a lõikele 2 tuleb MTV-kontrolle teostada pärast piiri ületamist ebaseaduslikult riigis viibimist puudutava teabe või kogemuse põhjal ning need annavad alust ainult valikuliseks kinnipidamiseks. ( 29 )
61.

Eelkõige püütakse teatamisega tagada, et viisaomanik teaks esiteks, et tal ei ole tema viisa alusel enam lubatud ega ole kunagi olnud lubatud siseneda Schengeni alasse, et seal elada, teiseks, et ametiasutused tegid oma järelduse asjaolude põhjal, millest teda informeeritakse, ning kolmandaks, et viisaeeskirja artikli 34 lõike 7 alusel on tal õigus see otsus vaidlustada. Otsust tuleb selgitada nii, et see võimaldaks viisaomanikul kasutada õigusi, mis tal selle sätte ja otsuse teinud liikmesriigi haldusõiguse alusel on. ( 30 ) On ilmne, et selleks, et otsusest saaks asjaomasele isikule teatada ja et tema viisale saaks kanda märke „TÜHISTATUD”, peab olema võimalik tuvastada, kus ta asub.
2.

Kas artikli 7 esimese lõike esimese taandega või ka muu ühenduse õigusest tuleneva sätte ja/või muu ühenduse õiguse põhimõttega on vastuolus see, kui pädevad ametiasutused pärast kolme aasta möödumist välismaalasele elamisõiguse andmisest vaidlustavad siseriiklike õigusnormide alusel tagasiulatuva jõuga asjaolu, et välismaalane on perekonnaliige ja/või et ta on kolme aasta jooksul elanud riigis seaduslikult?