ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (täiskogu) 30. aprilli 2019. aasta arvamus — Belgia Kuningriik

(arvamus 1/17) ELT C 369, 30.10.2017.

(ELTL artikli 218 lõike 11 alusel antud arvamus - Laiaulatuslik majandus- ja kaubandusleping ühelt poolt Kanada ning teiselt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel (CETA) - Investori ja riigi vaheliste vaidluste lahendamine - Kohtu ja apellatsioonikohtu loomine - Kooskõla liidu esmase õigusega - Nõue, et austataks liidu õiguskorra autonoomiat - Avalike huvide kaitse tase, mille liidu institutsioonid on liidu konstitutsioonilise raamistiku kohaselt kindlaks määranud - Kanada ja liidu investorite võrdne kohtlemine - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artikkel 20 - Õigus pöörduda nendesse kohtutesse ja nende sõltumatus - Harta artikkel 47 - Selle tagamine, et rahaliselt on võimalik kohtusse pöörduda - Kohustus tagada see võimalus füüsilistele isikutele ning väikese ja keskmise suurusega ettevõtjatele - Sõltumatuse nõude sisemine ja välimine aspekt - Liikmete ametissenimetamine, tasustamine ja ametieetika - CETA ühiskomitee roll - CETA siduvad tõlgendused, mille see komitee on andnud)

(2019/C 220/02)

Kohtumenetluse keel: kõik ametlikud keeled

Taotluse esitaja

Belgia Kuningriik (esindajad: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs ja J.-C. Halleux)

Resolutsioon

30. oktoobril 2016 Brüsselis alla kirjutatud laiaulatusliku majandus- ja kaubanduslepingu ühelt poolt Kanada ning teiselt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel kaheksanda peatüki F jagu on kooskõlas Euroopa Liidu esmase õigusega.
1.

Tingimusel, et ELTL artikli 218 lõigetes 2, 6 ja 8 ette nähtud nõuded on igal ajal täielikult täidetud, ei keela aluslepingud Euroopa Liidu Nõukogul, kes tegutseb kooskõlas oma kodukorraga, oodata enne Euroopa Liidu poolt naistevastase vägivalla ja perevägivalla ennetamise ja tõkestamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (Istanbuli konventsioon) sõlmimise kohta otsuse vastuvõtmist ära liikmesriikide „ühist kokkulepet“ selle kohta, et nad hakkavad olema konventsiooniga seotud nende pädevusse kuuluvates valdkondades. Samas keelavad aluslepingud tal lisada selles artiklis ette nähtud lepingute sõlmimise menetlusele täiendavat etappi seeläbi, et ta seab konventsiooni sõlmimise otsuse vastuvõtmise sõltuvusse sellise „ühise kokkuleppe“ eelnevast saavutamisest.
Keywords

Summary



Keywords

Lepinguväline vastutus – Tingimused – Institutsioonide õigusvastane tegevus

(EÜ asutamisleping, artikkel 215, teine lõik (nüüd EÜ artikkel 288, teine lõik); nõukogu määrused nrº1078/77, nrº857/84 ja nrº764/89)

Summary

Piima ja piimatoodete sektoris 1984. aastal määrusega nr 857/84 vastu võetud lisamaksu süsteemist tulenev ühenduse lepinguväline vastutus tekib üksnes selliste tootjate suhtes, kes määruse nr 1078/77 alusel võetud turustamata jätmise kohustust täites olid ajutiselt lõpetanud piima tootmise, mille taaskäivitamine oli takistatud täpsemalt seetõttu, et jõustus lisamaksu süsteem. Seda vastutust ei saa järelikult tekkida nende tootjatega seoses, kes ei olnud turustamata jätmise kohustuse lõppedes piima tootmist taaskäivitanud muudel põhjustel kui need, mis on seotud nimetatud süsteemi jõustumisega.

Nende tootjate, kes on lõpetanud piima turustamise määruse nr 1078/77 raames ja on määruse nr 764/89 vastuvõtmise järgselt taotlenud erikvooti, mis neile eraldati ja hiljem tagasi võeti, ülesanne on tõendada, et nende turustamata jätmise kohustuse lõppedes oli neil kavatsus piima tootmist taaskäivitada. Tõendit niisuguse kavatsuse kohta loetakse esitatuks, kui tootjad tõendavad, et nad vastavad tingimustele, mis on kehtestatud kohaldatavates õigusnormides, mis võimaldavad neil piima tootmist taaskäivitada, taotledes ja säilitades erikvooti piima tootmise taaskäivitamiseks.

Ühendus võib eeldada nende piimatootjate osas – kelle turustamata jätmise kohustus on lõppenud pärast lisamaksu süsteemi jõustumist ja kes on määruse nr 764/89 raames taotlenud erikvooti, kuid pole seda saanud seetõttu, et nad ei vasta selles määruses ettenähtud tingimustele –, et kui need tootjad ei tõenda vastupidist, siis ei oleks nad kvooti saanud, kui määrus nr 857/84 seda oleks ette näinud, mistõttu nad on samas olukorras kui need määruse nr 1078/77 alusel kohustuse võtnud tootjad, kes ei ole kunagi kvooti taotlenud.

Niisugune eeldus laieneb samuti neile tootjatele, kes said määruse nr 764/98 raames erikvoodi, mis võeti neilt tagasi põhjendusel, et nad ei vastanud selles määruses ette nähtud tingimustele. See, et niisugune tootja jättis võetud kohustuse lõppedes piima turustamata, ei saa olukorras, kus ta ei ole esitatud ühtegi tõendit oma kavatsuse kohta piima tootmist taaskäivitada, tuleneda lisamaksu süsteemi jõustumisest.

(vt punktid 84–88, 91)
Keywords

Summary



Keywords

Lepinguväline vastutus – Tingimused – Institutsioonide õigusvastane käitumine

(EÜ artikkel 288, lõige 2; nõukogu määrused nr 857/84 ja nr 2187/93)

Summary

Ühenduse vastutus tekib iga tootja suhtes, kellele on tekkinud kahju selle tõttu, et ta ei tohtinud määruse nr 857/84, mis käsitleb üldeeskirju määruse (EMÜ) nr 804/68 artiklis 5c sätestatud maksu kohaldamiseks piima ja piimatoodete sektoris, kohaldamise tõttu piima tarnida. See vastutus tuleneb õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisest. Siiski saab seda põhimõtet ühenduse õigusnormide vaidlustamiseks kasutada vaid juhul, kui ühendus on ise eelnevalt loonud õiguspärase ootuse teket soodustava olukorra.

Need tootjad, kelle kohustus lõppes 1983. aastal, saavad õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise alusel kahju hüvitamise hagi esitada ainult juhul, kui nad tõendavad, et nad ei saanud võrdlusaasta jooksul piimatootmist taaskäivitada põhjustel, mis on seotud asjaoluga, et nad olid selle lõpetanud teatud aja jooksul ning nimetatud tootmise korralduse tõttu ei olnud neil võimalik seda koheselt taasalustada. Järelikult peavad tootjad oma kavatsust piimatootmist pärast turustamata jätmise kohustuse lõppu taasalustada selgelt väljendama.

Seetõttu ei tõenda hiljem esialgse kvoodi, mis hiljem muutus lõplikuks kvoodiks, saamine iseenesest, et hagejal oli turustamata jätmise kohustuse lõppemise ajal kavatsus piimatootmist jätkata.

Asjaolu, et teatud piima‑ või piimatoodete tootjatele, kelle tegevus oli ajutiselt takistatud, tehti määruse nr 2187/93 alusel hüvitise pakkumine, ei tõenda, et sellega oleksid täidetud ühenduse vastutuse tekkimise tingimused väidetud kahju osas.

(vt punktid 103, 104, 107, 108, 119, 124)
Euroopa Ühenduste Kohtu põhikirja artiklis 43 (nüüd Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 46) sätestatud aegumistähtaeg, mis kehtib ühenduse lepinguvälise vastutusega seotud asjade suhtes, ei saa hakata kulgema enne, kui on täidetud kõik hüvitamiskohustuse eelduseks olevad tingimused, ja juhul, kui vastutus tuleneb õigustloovast aktist, mitte enne, kui selle akti kahju tekitavad tagajärjed on tekkinud, kui need tingimused puudutavad ühenduse institutsioonide õigusvastast käitumist, väidetava kahju olemasolu ning selle käitumise ja kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu.

Piimatootjale võrdluskvoodi kasutamise võimatusest tulenevat kahju tuleb arvutada päevast, mil juhul, kui ta jäeti sellise kvoodi saajate hulgast välja, oleks asjaomane tootja pärast määruse nr 1078/77 alusel võetud turustamata jätmise kohustuse lõppemist saanud selliseid piimakoguseid kasutada ilma lisamaksu maksmise kohustuseta. Seega olid ühenduse suhtes kahju hüvitamise hagi esitamise tingimused täidetud viidatud päeval.

(vt punktid 61 ja 62)
98

Kostjateks olevate institutsioonide makstava hüvitissumma osas tuleb märkida, et kirjalikus menetluses pidasid nimetatud institutsioonid selle küsimuse käsitlemist mittevajalikuks, kuna nad leidsid, et hagid on tervikuna aegunud ning et hagejad on igal juhul märkinud, et nad on valmis jõudma määruses nr 2187/93 esitatud põhimõtetel kokkuleppele. Kohtuistungil palusid kostjateks olevad institutsioonid Esimese Astme Kohutul juhul, kui kohus peaks leidma, et hagid ei ole tervikuna aegunud, määrata esialgses otsuses kindlaks ajavahemikud, mille jooksul hagid ei ole aegunud, et pooled võiksid hüvitissumma küsimuse lahendada kokkuleppel.
Kohtuasi T-94/98

Alfonsius Alferink jt

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Kahju hüvitamise hagi — Lepinguväline vastutus — Piim — Lisamaks — Võrdluskvoot — Turustamata jätmise kohustuse võtnud tootja — Esialgses SLOM-põllumajandusettevõttes tootmise nõue — Määruse (EMÜ) nr 1546/88 (muudetud määrusega (EMÜ) nr 1033/89) artikkel 3a — Kohaldatava sätte väidetavalt kahetähenduslik sõnastus — Õiguskindluse põhimõte”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda), 26. juuni 2008 II - 1128

Kohtuotsuse kokkuvõte

Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c koosmõjus artikli 48 lõikega 2 nähtub, et menetluse aluseks olevas hagiavalduses tuleb esitada hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest ning menetluse käigus ei või esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Samas tuleb tunnistada vastuvõetavaks väide või ka argument, millega täiendatakse otseselt või kaudselt varem samas astmes esitatud hagiavalduse väidet ja millel on varem esitatud väitega otsene seos. (vt punkt 38)

Mis puudutab institutsioonide tegevusega tekitatud ühenduse lepinguvälist kahju, siis peab institutsioonidele etteheidetava tegevuse puhul olema tuvastatud üksikisikutele õigusi andva ühenduse õigusnormi piisavalt selge rikkumine. Määrav kriteerium selle tuvastamisel, kas ühenduse õiguse rikkumine on piisavalt selge, on kaalutlusõigusele seatud piiride ilmselge ja raske eiramine ühenduse asjaomase institutsiooni poolt. Kui kõnealusel institutsioonil on üksnes märkimisväärselt piiratud või olematu kaalutlusruum, võib ühenduse õiguse vähimgi rikkumine olla piisav, et tuvastada ühenduse õiguse piisavalt selge rikkumise olemasolu. (vt punkt 62)
56

Komisjon nendib, et hagejad ei ole esitanud ühtki argumenti näitamaks, et määruse nr 857/84 (muudetud määrusega nr 764/889) artikkel 3a ei olnud selge ja täpne ega võimaldanud ühemõtteliselt aru saada, mis on nende õigused ja kohustused, ning vastavalt toimida. Oma määruse osas leiab komisjon, et see on selge ja määrab täpselt need tõendid, mida riiklikud ametiasutused võivad arvesse võtta, hinnates seda, kas tootja vastas nõukogu määruses sätestatud tingimusele, milleks on suutlikkus taotletud võrdluskvoodi ulatuses oma ettevõttes toota. Lisaks täpsustab komisjon oma vasturepliigis, et hagejad on ise tunnistanud (vt eespool punkt 47), et tootjad peavad saama taotletud võrdluskvoodi ulatuses toota, kasutades selleks neid tootmisüksusi, mida nad haldasid, kuna nende väitel on täpsustatud, et vähemalt üks osa kasutatavatest tootmisüksustest peab vastama nendele tootmisüksustele, mis oli nende omandis turustamata jätmise kohustuse võtmise hetkel. Nendes tingimustes on määruse nr 1546/88 (muudetud määrusega nr 1033/89) artikkel 3a, millel ei ole muud eesmärki kui tagada määruse nr 857/84 (muudetud määrusega nr 764/89) artikli 3a rakendamine koos selle viimase sättega hagejale selge ning artikli mõte on see, mida on väljendanud komisjon, mistõttu ei saa hagejad komisjonile õigusvastast käitumist ette heita. Kahjunõue tuleb seega tagasi lükata.
Keywords

Summary



Keywords

1. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Kõrvalesuunatud abi – Komisjonile teadaolev kõrvalesuunamine – Tagasinõudmine abi adressaadilt – Välistamine

(EÜ artikli 88 lõige 2)

2. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Kohaldamisala – Abi, mis anti ettevõtjate grupile, kes praktiseerib varade grupisisest ülekandmist – Tagasinõudmine gruppi kuuluvalt ettevõtjalt, kes ei ole abisaaja ega ole varade üleminekust kasu saanud – Välistamine

(EÜ artikli 88 lõige 2)

3. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Tagasinõudmine ettevõtjalt, kes ei ole abisaaja, kuid kes omandas abisaaja vara ning jätkas tema tegevust – Tingimus – Abi tagastamise otsusest kõrvalehoidmine – Hinnang in casu

(EÜ artikli 88 lõige 2)

Summary

1. Komisjonil ei ole õigust nõuda ebaseadusliku riigiabi tagastamist ettevõtjalt, kellele see abi oli suunatud, juhul kui ta selle kohta otsuse vastuvõtmise ajal teadis või pidi teadma, et abi ei läinud sellele ettevõtjale.

Ebaseadusliku riigiabi tagastamist reguleerivate põhimõtetega ei ole kooskõlas otsus, millega nõutakse abi tagastamist ettevõtjalt, kellele see abi oli suunatud, juhul kui komisjonile oli otsuse tegemise ajal kättesaadav andmete kogum, millest nähtus, et see ettevõtja suurest osast abist tegelikku kasu ei saanud, kuna see suunati kõrvale, ning et need andmed võimaldavad kasvõi ligikaudselt määratleda, kui suur osa abist kõrvale suunati. Komisjon ei saa otsuse õigustamiseks tuua asjaolu, et asjassepuutuva liikmesriigi ametiasutused ei olnud talle esitanud täpseid andmeid selle kohta, kui suur osa abist kõrvale suunati, kuna ta ei ole kasutanud õigust paluda need andmed saata.

(vt punktid 90–92)

2. Ettevõtja, mis kuulub seotud ettevõtjate gruppi, kus kasutatakse grupisiseseid varade üleminekumehhanisme, ei saa olla kohustatud ebaseaduslikku riigiabi tagasi maksma – pealegi kui tema ei olnud abi saaja –, põhjendusel, et gruppi kuulumise tõttu sai ta seda abi tegelikult kasutada, kuna on selge, et selliseid üleminekumehhanisme kasutati üksnes tema kahjuks, mitte tema kasuks.

(vt punktid 83 ja 93)

3. Asjaolu, et ettevõtja omandas osa ebaseaduslikku abi saanu varast ning jätkab tema tegevust, ei ole ilmtingimata piisav selleks, et järeldada, et tegemist on tehinguga, mille eesmärk on vältida komisjoni poolt selle abi tagastamise kohta tehtud otsuse tagajärgi. Et jõuda selgusele, kas tegemist oli kõrvalehoidmisega, tuleb arvesse võtta selliseid elemente nagu omandamise viis, eelkõige tegelikult makstud hind, teatud hulga vara jäämine abisaajale ning tehingu majanduslik loogika.

(vt punktid 95–111)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tühistamishagi – Menetluse algatamise huvi – Komisjoni otsus, millega teatav koondumine tunnistati ühisturuga kokkusobimatuks – Osaliste koondumise teostamisest loobumine, millest on komisjonile enne otsuse vastuvõtmist teada antud – Mõju puudumine

(EÜ artikli 230 neljas lõik)

2. Konkurents – Koondumised – Komisjoni pädevus – Teatava koondumise ühisturuga kokkusobimatuks tunnistanud otsuse vastuvõtmine pärast osaliste koondumisest loobumist – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 4064/89, artiklid 4 ja 8)

3. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse – Ootus, mis võib tekkida lihtsast halduspraktikast – Tingimused

Summary

1. Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav üksnes siis, kui tal on huvi vaidlustatud meetme tühistamise suhtes. Selline huvi eeldab, et vaidlustatud meetmel endal võivad olla õiguslikud tagajärjed, või teise vormeli kohaselt, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu.

Kavandatud ja teatatud koondumise osaliseks oleval ettevõtjal, kes teatas komisjonile vahetult enne viimase otsuse vastuvõtmist sellest, et ta loobub koondumisest just eesmärgiga vältida selle otsuse vastuvõtmist, säilib huvi menetlust algatada, et taotleda komisjoni otsuse tühistamist, millega komisjon keeldus sellist loobumist arvesse võtmist ja asjaomane koondumine kuulutati kokkusobimatuks ühisturuga.

Seni, kuni jääb jõusse asjaomane otsus, millele kohaldub kehtivuse presumptsioon kuni selle tühistamiseni ühenduse kohtu poolt, on ettevõtjal seaduslik takistus teatatud koondumise teise osalisega ühinemisele vähemalt teatises esitatud vormis ja tingimustel, juhul kui ta seda tulevikus sooviks.

Asjaolu, et ettevõtjal tingimata seda kavatsust ei ole või et ta seda võib-olla ellu ei vii, on sellega seoses täiesti subjektiivne asjaolu, mida ei saa arvesse võtta, kui hinnatakse tema huvi menetlust algatada, et tühistataks akt, mis vaieldamatult tekitab kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad hageja huvisid, muutes oluliselt tema õiguslikku olukorda.

(vt punktid 44, 52 ja 53–57)

2. Komisjon ületab talle määruse nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle alusel antud pädevuse piire, kui ta võtab vastu otsuse, millega kuulutatakse teatatud koondumine kokkusobimatuks ühisturuga, samal ajal kui teatist esitavad osalised on ametlikult oma teatise tagasi võtnud ja teda teavitanud koondumisest loobumisest teatises märgitud vormis. Sellises olukorras ei ole komisjon enam pädev määruse nr 4064/89 artikli 8 lõike 3 tähenduses otsust vastu võtma, kuna puudub sama määruse artikli 4 tähenduses koondumiskokkulepe.

(vt punktid 91 ja 107)

3. Lihtne halduspraktika või tunnustamine, mis ei ole vastuolus kehtivate õigusnormidega ja millega ei kaasne kaalutlusõiguse teostamist, võib tekitada huvitatud isikute õiguspärase ootuse, ilma et see peaks tingimata tuginema üldise kehtivusega teatisele.

(vt punkt 112)
Kohtuasi T-369/00

Département du Loiret (Prantsusmaa)

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Riigiabi — Maa müügihind — Otsus ühisturuga kokkusobimatu abi tagasinõudmise kohta — Abi diskonteeritud väärtus — Liitintressimäär — Põhjendused”

Esimese Astme Kohtu otsus (esimene koda), 29. märts 2007 II - 853

Kohtuotsuse kokkuvõte

Riigiabi – Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks ja määratakse selle tagastamine – Kohustus põhjendada hüvitatava summa väljaarvutamisel kasutatud meetodit

(EÜ artikkel 253)

EÜ artiklist 253 tulenev põhjendamise nõue ei ole täidetud niisuguse komisjoni otsuse puhul, mis käsitleb arendatud maatüki soodushinnaga võõrandamisena antud ja komisjoni poolt ebaseaduslikuks tunnistatud riigiabi tagastamist, mis ei sisalda piisavat teavet selle kohta, kuidas komisjon on tagastamisele kuuluva summa välja arvutanud, kuna seeläbi on muudetud võimatuks abi saaja ja kohtu poolne kontroll, kusjuures ebapiisavus seisneb selles, et ei ole täpsustatud, et kasutatud on liitintressimäära, mida ei ole ühegi õigusaktiga ette nähtud ja mis ei vasta komisjoni varasemale praktikale, samas kui käesoleval juhul mõjutab liitintressi kohaldamine oluliselt tagastamisele kuuluvat summat; et ei ole esitatud selgitusi kohaldatud määra kasutamise põhjuste osas; et puuduvad selgitused abisaajal tekkinud eelise ja tagastamisele kuuluva summa omavahelise seotuse osas; ning et esineb ebakõla seoses sellega, et otsuse vastuvõtmise kuupäeval tagastatava summa väljaarvutamise jaoks on kasutatud liit-, kuid otsuse vastuvõtmise ja tegeliku hüvitamise vahele jääva aja osas makstavate intresside puhul lihtintressimäära.

(vt punktid 35–53)
286

Nagu Esimese Astme Kohus meenutas eespool punktis 265 viidatud otsuses HAMSA vs. komisjon (punktid 201 ja 202), nähtub 12. augusti 1988. aasta teatisest (punkti 6 esimene lõik) – ja seda on kinnitatud ja täpsustatud ka eespool viidatud 1998. aasta juhendis (punkti 1 neljas lõik ja punktid 4.1 ja 4.11) –, et sellise piirkondliku abi eesmärk, millele võib EÜ artikli 87 lõike 3 punktide a ja c alusel teha erandi, on tagada kas tootlikud investeeringud või investeeringutega seotud töökohtade loomine. Seevastu tegevusabi võib EÜ artikli 87 lõike 3 punkti a või c alusel lubada üksnes erandjuhul (12. augusti 1988. aasta teatise punkti 6 teine lõik ja 1998. aasta juhendi punktid 4.15–4.17). Isegi kui tuleks leida, et investeeringutega seotud töökohtade loomisele antavat abi puudutavad sätted ja tegevusabi puudutavad sätted, mis sisalduvad 1998. aasta juhendis, ei ole ajaliselt kohaldatavad – mida eitatakse viidatud punktis 6.1, milles on sätestatud, et juhend on kohaldatav niipea, kui see vastu võetakse, välja arvatud punktides 6.2 ja 6.3 ette nähtud üleminekusätted –, on siiski tõsi, et investeeringuga seotuse kriteeriumi olulisus ja tegevusabi erandlikkus tulenevad selgelt 12. augusti 1988. aasta teatisest. 12. augusti 1988. aasta teatist tuleb nii tõlgendada seetõttu, et selline tõlgendus on täielikult kooskõlas eesmärgiga, mida vastavalt EÜ artikli 87 lõike 3 punktile c taotletakse piirkondlike eranditega, st eesmärgiga soodustada teatud majanduspiirkondade arengut, ilma et kaubandustingimusi mõjutataks ebasoovitavalt määral, mis on vastuolus ühiste huvidega.
220

Eelneva kohta tuleb märkida, et 6. detsembri 2001. aasta otsuses C-353/99 P: nõukogu vs. Hautala (EKL 2001, lk I-9565) märkis Euroopa Kohus, et eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuses Madalmaad vs. nõukogu rõhutas ta ametiasutuste dokumentidega tutvumise õiguse olulisust ja tuletas meelde, et deklaratsioon nr 17 seob selle õiguse „institutsioonide demokraatliku iseloomuga”. Euroopa Kohus leidis seejärel, et Esimese Astme Kohus leidis õigustatult, et otsuse 93/731 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nõukogu oli kohustatud hindama, kas tuleks võimaldada osalist juurdepääsu andmetele, mis ei ole eranditega hõlmatud, ja tühistas vaidlusaluse otsuse ja seda „ilma et oleks vaja hinnata, kas Esimese Astme Kohus, nagu seda väidavad nõukogu ja Hispaania valitsus, tugines õigustamatult teabe saamise õiguse põhimõtte olemasolule” (eespool viidatud kohtuotsus nõukogu vs. Hautala, punkt 31).
145

Selles küsimuses tuleb ühtlasi ka meenutada, et määruse nr 659/1999 artikli 6 lõike 1 kohaselt „[a]metliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta”. Sellise otsusega ning selle avaldamisega Euroopa Ühenduste Teatajas teavitati liikmesriiki ja teisi huvitatud isikuid faktidest, mille alusel komisjon kavatseb otsuse teha. Siit tuleneb, et kui huvitatud isikud leiavad, et teatud faktilised asjaolud, mis on ära toodud ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses, on valed, peavad nad sellest komisjonile teatama haldusmenetluse jooksul, vastasel korral võib juhtuda, et nad ei saa neid kohtumenetluses enam vaidlustada (vt selle kohta liikmesriigi osas Euroopa Kohtu 14. septembri 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-278/92–C-280/92: Hispaania vs. komisjon, EKL 1994, lk I-4103, punkt 31).
50

Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt vaidlustatud otsusele anti Scottile 1987. aastal abi seeläbi, et talle müüdi arendatud maatükk soodushinnaga, st hinnaga, mis oli sel ajal turuhinnast madalam. Ei saa pidada iseenesestmõistetavaks, et neil asjaoludel annab esialgse toetuse hinnangulise suuruse diskonteerimine seeläbi, et kõnealuse ajavahemiku osas kohaldatakse 5,7%-list liitintressimäära, tulemuseks väärtuse, mis vastab eelisele, mida abisaaja sai maatüki omanikuna kasutada aastal 2000. Õigupoolest on komisjon nentinud, et aastal 1987 antud eelis seisnes sellise arendatud maatüki omandiõiguse üleminekus, mida toetati 56% ulatuses (39,58 miljonit Prantsuse franki 70,588 miljoni Prantsuse frangi suurusest hinnangulisest väärtusest). Vaidlustatud otsuses ei täpsustata, kuidas oli see eelis otsuse vastuvõtmise hetkel endiselt Scotti kasutada.
310

Jaapani hagejad on igal juhul esitanud tõendeid, mis tõendavad, et vabatahtlikke piiravaid leppeid pikendati kuni 31. detsembrini 1990 vähemalt jaapanlaste tasandil, mis on kooskõlas hageja poolt käesolevas menetluses esitatud argumendiga (eespool punktis 111 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt v. komisjon, punkt 345). Tuleb järeldada, et Esimese Astme Kohus võib liidetud kohtuasjades, milles kõikidel pooltel oli võimalus tutvuda kõikide toimikutega, võtta omaalgatuslikult arvesse paralleelsete kohtuasjade toimikutes sisalduvaid tõendeid (vt selle kohta 13. detsembri 1990. aasta otsus kohtuasjas T-113/89: Nefarma ja Bond van Groothandelaren in het Farmaceutische Bedrijf v. komisjon, EKL 1990, lk II-797, punkt 1, ja 13. detsembri 1990. aasta otsus kohtuasjas T-116/89: Prodifarma jt v. komisjon, EKL 1990, lk II-843, punkt 1). Käesoleval juhul tuleb Esimese Astme Kohtul lahendada suuliseks menetluse liidetud kohtuasjad, mille esemeks on sama konkurentsieeskirjade rikkumist käsitlev otsus ja milles kõik hagejad on nõudnud, et muudetaks nende poolt maksmisele kuuluvate trahvide suurust. Seega on Esimese Astme Kohus käesolevas kohtuasjas ametlikult teadlik nelja Jaapani hageja esitatud tõenditest.