EÜ artiklitega 56 ja 58 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis olukorras, kus direktiivi 90/435 (eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta) artikli 5 lõikes 1 kehtestud emaettevõtja minimaalse osaluse määra tütarettevõtjas ei saavutata, näevad ette, et selles liikmesriigis asuva äriühingu poolt teises liikmesriigis asuvale äriühingule makstavatele dividendidele kohaldatakse kinnipeetavat maksu, vabastades aga kinnipeetavast maksust dividendid, mis makstakse äriühingule, kes on esimeses liikmesriigis tulumaksu maksukohustuslane või kellel on seal püsiv tegevuskoht, mille vara hulka dividende jaotava äriühingu aktsiad kuuluvad.

Selline teises liikmesriigis asuva dividende saava äriühingu ebasoodsam kohtlemine võrreldes asjaomases liikmesriigis asuvate dividende saavate äriühingutega võib pärssida teises liikmesriigis asuva äriühingu asjaomasesse liikmesriiki investeerimise tahet ja on seega käsitletav kapitali vaba liikumise piiranguna, mis üldreeglina on EÜ artikliga 56 keelatud.

On tõsi, et liikmesriigi poolt võetud meetmete suhtes, mille eesmärk on vältida või vähendada residendist äriühingu jaotatud kasumi järjestikust maksustamist või topeltmaksustamist, ei ole dividende saavad residendist aktsionärid tingimata olukorras, mis on sarnane dividende saavate mõne teise liikmesriigi residendist aktsionäride olukorraga. Samas, alates hetkest, mil liikmesriik ühepoolselt või välislepingu alusel maksustab tulumaksuga mitte üksnes residendist aktsionäride tulu, vaid ka mitteresidendist aktsionäride tulu, mis on saadud residendist äriühingu dividendidelt, hakkab mainitud mitteresidendist aktsionäride olukord sarnanema residendist aktsionäride olukorraga. See, et nimetatud liikmesriik otsustab oma maksustamisalast pädevust teostada, tekitab järjestikuse maksustamise või topeltmaksustamise ohu, sõltumata mis tahes maksustamisest teises liikmesriigis. Selleks et mitte seada dividende saavatele mitteresidendist äriühingutele kapitali vaba liikumise piirangut, on dividende maksva äriühingu asukohariik kohustatud ka jälgima, et tema siseriikliku õigusega ette nähtud järjestikuse või topeltmaksustamise vältimise või vähendamise mehhanismi suhtes saaks mitteresidendist aktsionärist äriühingutele osaks samaväärne kohtlemine nagu residendist aktsionärist äriühingutele. Nii ei ole see majandusliku topeltmaksustamise korral, mida dividende jaotava äriühingu asukohamaast väljaspool asuvatele dividende saavatele äriühingutele kohaldatakse ja mis tuleneb puhtalt selle liikmesriigi maksualase pädevuse teostamisest, mille tõttu kohaldataksegi nendele dividendidele dividendimaksu, samas kui see liikmesriik on otsustanud majanduslikku topeltmaksustamist vältida nende dividende saavate äriühingute suhtes, kelle asukoht on selles liikmesriigis või kellel on seal püsiv tegevuskoht, mille vara hulka kuuluvad dividende jaotava äriühingu aktsiad.

Selliseid õigusnorme ei saa põhjendada ei siseriikliku maksusüsteemi ühtsuse tagamise vajadusega ega liikmesriikidevahelise maksustamise õiguse tasakaalustatud jaotuse säilitamise vajadusega. Kui liikmesriik on otsustanud tema territooriumil asuvat dividende saavat äriühingut seda liiki tulu osas mitte maksustada, ei saa viidata liikmesriikidevahelise maksustamise õiguse tasakaalustatud jaotuse vajaduse tagamisele, selleks et põhjendada teises liikmesriigis asuva dividende saava äriühingu maksustamist.

(vt punktid 28, 37–40, 59–61, resolutiivosa punkt 1)