ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38

Selles kontekstis on Euroopa Kohus juba sedastanud, et elupaikade direktiivi sätete eesmärk on see, et liikmesriigid võtavad kohased kaitsemeetmed selleks, et säilitada looduslikke elupaigatüüpe hõlmavate alade keskkonnatunnused (vt 20. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas C-308/08: komisjon vs. Hispaania, EKL 2010, lk I-4281, punkt 21, ja eespool viidatud 24. novembri 2011. aasta otsus komisjon vs. Hispaania, punkt 163).
76

Selles osas tuleb tõdeda, et puudega töötajal on võrreldes terve töötajaga suurem risk, et tema suhtes võidakse kohaldada FL § 5 lõikes 2 ette nähtud lühendatud etteteatamistähtaega. Nimelt, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 67, on puudega töötajal võrreldes terve töötajaga kõrgendatud risk haigestuda tema puudega seotud haigusesse. Tema puhul on ka suurem risk, et talle kogunevad töölt haiguse tõttu puudutud päevad ja järelikult ka see, et ületatakse FL § 5 lõikes 2 ette nähtud 120 päeva piir. Seega võib nimetatud sättes ette nähtud 120 päeva reegel asetada puudega töötaja ebasoodsamasse olukorda ja seega põhjustada kaudselt puudel põhinevat erinevat kohtlemist direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses.
45

Mis puudutab käibemaksudirektiivi III jaotises artikli 9 lõike 1 ja artikli 11 vahelist kooskõla, siis tuleb rõhutada, et nende artiklite koostoimest ei saa järeldada nii nagu komisjon, et artiklis 11 viidatud isikud peavad üksikult vastama direktiivi artikli 9 lõikes 1 antud maksukohustuslase üldmõistele. Nimelt, nende kahe sätte seostamine ei välista – nagu väidavad Iirimaa ja menetlusse astujad –, et just need isikud, kes koos võttes on omavahel rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu seotud, on need, kes peavad kollektiivselt vastama sellele üldmõistele.
51

Eeltoodut arvestades tuleb tõdeda, et järeldus, millele Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 on jõudnud, tugineb reale kaudsetele tõenditele, mis on välja toodud selle kohtuotsuse punktides 85 ja 88–92 ning mida arvestades Üldkohus mainitud kohtuotsuse punktis 93 leidis, et „ei ole välistatud”, et AOI on võtnud endale kohustuse tasuda ka see osa trahvist, mille pidi tasuma Mindo, või et ta on loobunud temalt selle tasumise nõudmisest.
6

Sama konventsiooni artiklis 9, mille pealkiri on „Õigus pöörduda kohtusse”, on täpsustatud: „[…] 2. Konventsiooniosaline tagab siseriiklike õigusaktidega, et asjast huvitatud üldsuse esindajal, a) kellel on põhjendatud huvi või b) kelle õigust on rikutud, kui see tingimus on ette nähtud konventsiooniosalise haldusmenetluse normidega, on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks. [...] 3. Lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetlustele ning ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist, tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega. 4. Lisaks lõikele 1 ja piiramata selle kohaldamist, peavad lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud menetlused nägema ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajaduse korral esialgse õiguskaitse, ning olema ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. [...] 5. Selle artikli sätete mõju tõhustamiseks tagab konventsiooniosaline, et üldsust teavitatakse haldus- ja kohtumenetlusele juurdepääsu võimalustest, ning kaalub võimalust luua kohased abistamise mehhanismid, et kõrvaldada või vähendada õigusemõistmisele juurdepääsu rahalisi ja muid takistusi.”
36

Komisjon on seisukohal, et esitatud küsimus ei pruugi omada põhikohtuasja lahendamisel tähtsust, sest nimetatud institutsiooni hinnangul ei saa määruse nr 726/2004 lisa punkti 1 saksakeelse versiooni sissejuhatavas lauses kasutatud terminit „hergestellt” mõista nii, et see võimaldab kindlaks määrata, kas müügiloa omamise kohustus on kohaldatav ka töötlemisviiside suhtes, mida kasutades luba omavate protsesside raames välja töötatud ja toodetud ravimikogused pakendatakse seejärel arsti retsepti alusel teise anumasse. Komisjon tõdeb lisaks, et tegelikult tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul põhikohtuasja lahendamiseks hinnata, kas eeltäitesüstalde täitmist juba eelnevalt loa saanud ravimiga, mis on pakendatud perforeeritavatesse viaalidesse, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb pidada osadeks jagamise, pakendamise ja esitlemise eri protsessideks direktiivi 2001/83 artikli 40 lõike 2 mõttes. Kui see on nii, ei ole Apozytil nende toimingute tegemiseks vaja omada müügiluba. Kui neid toiminguid ei saa aga pidada kuuluvaiks kõnealuse artikli 40 alla, osutab see kindlalt sellele, et nende tegemiseks on vaja müügiluba.
14

1. septembri 2005. aasta Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch’i (toiduainete, laiatarbekaupade ja loomasööda seadustik; Bundesgesetzblatt (edaspidi „BGBl”) 2005 I, lk 2618), parandatud 18. oktoobril 2005 (BGB1. 2005 I, lk 3007), selle 17. septembrist 2005 kuni 24. aprillini 2006 kehtinud redaktsioonis (edaspidi „LFGB”), §-s 40 oli sätestatud: „(1) Pädev ametiasutus võib esitada üldsusele teavet, milles tuuakse ära toidu või sööda nimetus ja toidu või sööda tootnud või seda töödelnud või seda turustanud ettevõtja nimi või ärinimi, ja kui see on ohu vältimiseks kohasem, siis ka turuleviija nimi kooskõlas määruse (EÜ) nr 178/2002 artikliga 10. Üldsuse teavitamine esimeses lauses nimetatud viisil võib toimuda ka juhul, kui: […] 4. turule viiakse või on viidud märkimisväärses koguses tervisele ohutut, kuid toiduks kõlbmatut, eeskätt vastikustunnet tekitavat toitu või on sellist toitu selle eripära tõttu turule viidud küll vaid väikeses koguses, kuid pikema aja jooksul; […] Eespool punktides 2–5 nimetatud juhtudel on üldsuse teavitamine lubatud vaid siis, kui esineb üldine huvi, mis on asjassepuutuvate isikute huvidega võrreldes kaalukam. (2) Ametiasutus võib üldsust teavitada vaid juhul, kui muid sama tõhusaid meetmeid, eeskätt üldsuse teavitamist toitu või sööta tootva ettevõtja poolt, ei ole võimalik võtta või õigeaegselt võtta või kui need ei jõua tarbijateni. (3) Ametiasutus peab enne üldsuse teavitamist kuulama ära tootja või turuleviija, kui see ei sea ohtu meetme võtmisega taotletud eesmärgi saavutamist. (4) Üldsust ei tohi enam teavitada, kui toote turustamine on lõpetatud ja kogemuse põhjal tuleb lähtuda sellest, et turustatud toode on juba ära tarbitud. Erandina esimesest lausest tohib üldsust teavitada, kui tegemist on või oli konkreetse ohuga tervisele ja teavitamine on näidustatud ravimeetmete võtmise eesmärgil. (5) Kui tagantjärele selgub, et ametiasutuse poolt üldsusele edastatud teave oli ebaõige või selle aluseks olevaid asjaolusid edastati moonutatult, tuleb üldsust sellest viivitamata teavitada, juhul kui asjaomane ettevõtja seda taotleb või kui see on vajalik üldise huvi eesmärkidel. Kõnealune teade tuleb edastada samal viisil nagu esialgne teade.”
30

Võrdväärsuse põhimõtte kohta olgu märgitud, et sellest põhimõttest tuleneb, et kui siseriiklikul apellatsioonikohtul on õigus või kohustus hinnata omal algatusel õigustoimingu kehtivust siseriiklike avaliku korra sätete alusel, kuigi sellist vastuolu esimeses kohtuastmes ei tõstatatud, siis tuleb tal omal algatusel kasutada seda pädevust ka direktiivi 93/13 kohaldamisalasse kuuluva lepingutingimuse ebaõigluse hindamiseks direktiivis sätestatud kriteeriumide alusel. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et tal on selline pädevus siseriiklikes olukordades, on ta kohustatud seda pädevust kasutama ka niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas, kus on tegemist liidu õigusest tulenevate tarbijaõiguste kaitsega (vt selle kohta 6. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-40/08: Asturcom Telecomunicaciones, EKL 2009, lk I-9579, punktid 53 ja 54, ning 30. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C-488/11: Asbeek Brusse et de Man Garabito, punktid 45 ja 46).
1.

Nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määruse (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil, kes ei ole III peatükis sätestatud kriteeriumide kohaselt vastutav liikmesriik, läbi vaadata varjupaigataotluse ja seda isegi juhul, kui ei esine ühtegi asjaolu, mis põhjendaks määruse artiklis 15 sätestatud humanitaarklausli kohaldamist. See võimalus ei sõltu asjaolust, et nende kriteeriumide kohaselt vastutav liikmesriik ei ole vastanud palvele võtta see varjupaigataotleja tagasi.
16

Kuna Curtea de Apel Oradea leidis, et direktiivi 92/12 sätete tõlgendamine on tema otsuse langetamiseks vajalik, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas liidu õigusega (direktiivi 92/12 […] artiklid 7 ja 22 ning põhjendused) on vastuolus see, et Rumeenia maksuhaldur jätab aktsiisi tagasimaksmise taotluse rahuldamata, kuigi: a) ettevõtja, kes taotleb aktsiisi tagasimaksmist, on esitanud tõendid, mille kohaselt on täidetud kõik tehnilist laadi tingimused, mis on sätestatud Rumeenia õigusaktides tagasimaksmise taotluse vastuvõetavuse kohta, ja eriti need, mis puudutavad: (i) tõendit aktsiisi maksmise kohta Rumeenias; (ii) tõendit aktsiisiga maksustatava kauba teise liikmesriiki lähetamise kohta; b) Rumeenia maksuõigusnormide nõuetest tulenevalt (maksuseadustiku artikkel 1926, […] rakendussätete punkt 184 ja maksuseadustiku VII osa lisa nr 11) saab teatavaid dokumente, mis peavad olema tagasimaksmise taotlusele lisatud, esitada alles pärast seda, kui aktsiisiga maksustatav kaup on teises liikmesriigis kätte toimetatud; c) Rumeenia maksuõigusnormid (rakendussätete punkti 184 lõige 4, mis viitab maksumenetluse seadustiku artiklile 135) näevad ette üldise viieaastase tähtaja kõigi tagasimaksmise või hüvitamise taotluste kohta? 2. Kas direktiivi 92/12 […] artikli 22 lõike [2] punkti a tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja, kes ei esita aktsiisi tagasimaksmise taotlust liikmesriigis, kus see on tasutud, enne aktsiisiga maksustatava kauba kättetoimetamist teises liikmesriigis, kus kaup on tarbimiseks ette nähtud, kaotab õiguse aktsiisi tagasi saada? 3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, kas siis otsus, millega ettevõtja kaotab õiguse aktsiisi tagasi saada olukorras, kus aktsiisiga maksustatav sama kaup maksustatakse topelt (liikmesriigis, kus aktsiisiga maksustatav kaup esialgu tarbimiseks ringlusse lubati, ja liikmesriigis, kus tarbimiseks kaup on ette nähtud), on kooskõlas neutraalse maksustamise põhimõttega? 4. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, kas siis äärmiselt lühikest tähtaega alates kuupäevast, mil on tasutud aktsiis liikmesriigis tarbimiseks ringlusse lubatud kaubalt, kuni kuupäevani, mil aktsiisiga maksustatav kaup lähetatakse teise liikmesriiki, kus need on tarbimiseks ette nähtud, võib pidada võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega kooskõlas olevaks? Kas selles osas omab tähtsust asjaolu, et maksu, lõivu või osamakse tagasimaksmise või hüvitamise taotluse esitamise üldine seadusjärgne tähtaeg on asjaomases liikmesriigis oluliselt pikem?”
55

Lõpuks, selleks et eelotsusetaotluse esitanud kohtule oleks võimalik anda tarvilik vastus, võttes arvesse, et tal on vastust eelotsuse küsimustele vaja, et otsustada, kas niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on mahaarvamisõigus olemas, tuleb meenutada, et mahaarvamisõigus on olemas juhul, kui käibemaksuga maksustatava ostutehingu ja mahaarvamisõigust andva müügitehingu vahel on otsene ja vahetu seos. Muul juhul tuleb analüüsida, kas ostetud kaupade või teenustega seotud kulud on osa maksukohustuslase majandustegevusega seotud üldkuludest. Mõlemal juhul on otsene ja vahetu seos olemas juhul, kui ostetud teenustega seotud kulutused sisalduvad vastavalt kas konkreetse müügitehingu või maksukohustuslase poolt majandustegevuse käigus tarnitud kauba või osutatud teenuste hinnas (eespool viidatud kohtuotsused Cibo Participations, punktid 31 ja 33; SKF, punkt 60; 16. veebruari 2012. aasta otsus kohtuasjas C-118/11: Eon Aset Menidjmunt, punkt 48, ja 21. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas C-104/12: Becker, punktid 19 ja 20).
51

Teisalt ei saa nõustuda Rootsi Kuningriigi argumendiga, et liidu õiguses on juba olemas õigusnormid, mis teatavatel tingimustel võimaldavad kuritegevusega võitlemise eesmärgil säilitada sideteenuste liiklusandmeid ning et Rootsi õiguses praegu kehtivad õigusnormid võimaldasid vältida komisjoni poolt väidetava mõju avaldamist era- ja üldistele huvidele. On nimelt selge, et nimetatud õigusnormid ei vasta direktiivist 2006/24 tulenevatele nõuetele, sest vastupidisel juhul ei oleks olnud võimalik tuvastada, et nimetatud liikmesriik on rikkunud direktiivi 2006/24 siseriiklikku õigusse ülevõtmise kohustust.
36

Samas ei ole käesoleva juhtumi põhikohtuasjas Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud kohtuotsuse Prantsusmaa vs. komisjon punktis 37 kehtestatud tingimused täidetud. On selge, et ametiasutused ei saa kõnealustest maksetest saadud vahendeid teatavate ettevõtjate toetamiseks tegelikult kasutada. Asjaomane tootmisharudevaheline organisatsioon otsustab ise, kuidas kasutada neid ressursse, mis on täielikult suunatud tema enda poolt kindlaks määratud eesmärkide saavutamisele. Samuti ei ole need vahendid pidevalt riigi kontrolli all ning need ei ole riigiasutustele kättesaadavad.
41

Järelikult tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et see ei võimalda väidetavalt kahju tekitanud isiku – kes ei ole selle kohtuvaidluse pool – õigusvastase teo toimepanemise koha alusel luua kohtualluvuse ühe teise isiku suhtes, kes osales samuti väidetava kahju tekitamises, kuid kes ei ole tegu toime pannud selle kohtu tööpiirkonnas, mille poole on vaidluse lahendamiseks pöördutud.
104

Lõpuks, mis puudutab etteheidet, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet, siis tuleb tõdeda, et Eni argumentatsioon ei erine sellest, mis on esitatud teise väite esimese osa raames esitatud etteheidete põhjendamiseks. Lisaks on tarvilik meenutada, et apellant esitas Üldkohtus sisuliselt samad argumendid selleks, et kohus vähendaks oma täielikku pädevust teostades apellandile määratud trahvi, ja et Üldkohus, olles neid argumente kontrollinud, jõudis järeldusele, et need ei õigusta sellist vähendamist (vt 2. veebruari 2012. aasta määrus kohtuasjas C-404/11 P: Elf Aquitaine vs. komisjon, punkt 89), sõltumata asjaolust, et ta vähendas trahvi muudel põhjustel.
Direktiivi 2004/38 artikkel 12 „Pereliikmete elamisõiguse säilitamine liidu kodaniku surma või lahkumise korral” sätestab:

„1. Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, ei mõjuta liidu kodaniku surm või lahkumine vastuvõtvast liikmesriigist tema pereliikmete elamisõigust, kes [on] liikmesriigi kodanikud.

Enne alalise elamisõiguse saamist peavad asjaomased isikud vastama artikli 7 lõike 1 punktides a, b, c või d sätestatud tingimustele.

2. Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, ei kaota liidu kodaniku surma korral elamisõigust tema pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud ja kes on elanud pereliikmetena vastuvõtvas liikmesriigis vähemalt ühe aasta enne liidu kodaniku surma.

Enne alalise elamisõiguse saamist on asjaomaste isikute elamisõiguse tingimuseks nõue, mille kohaselt nad peavad suutma tõendada, et nad on töötajad või füüsilisest isikust ettevõtjad või et neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, ja et neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või et nad on nendele tingimustele vastava isiku pereliikmed, kusjuures pere on loodud vastuvõtvas liikmesriigis. „Piisavad vahendid” on määratletud artikli 8 lõikes 4.

Need pereliikmed säilitavad oma elamisõiguse üksnes isiklikel alustel.

3. Liidu kodaniku vastuvõtvast liikmesriigist lahkumise või surma tõttu ei kaota sõltumata kodakondsusest kuni õpingute lõpuni elamisõigust tema lapsed või vanem, kes lapsi tegelikult hooldab, kui lapsed elavad vastuvõtvas liikmesriigis ja on kantud õppimise eesmärgil õppeasutuse nimekirja.” [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna direktiivi eestikeelne versioon on ebatäpne]
a)

anda talle omal algatusel teada kõikidest asjaoludest või tehingutest, mille puhul on kaudseid tõendeid või on kindel, et need on seotud artiklis 1 nimetatud tegevusest pärit raha pesuga. Teataja(d) on põhimõtteliselt isik või isikud, kelle kohustatud isik on määranud artikli 1 lõikes 7 sätestatud korras. See isik või need isikud osalevad kõikides haldus- või kohtumenetlustes, mis on algatatud seoses teavitamisel kogutud andmetega või selle teavitamisega seotud muu täiendava teabega. Määrusega kehtestatakse juhud või konkreetsed tehingud, millest tuleb igal juhul Servicio Ejecutivole teatada. Seoses käesoleva seaduse artiklis 1 märgitud tegevusega tehakse teatavaks ka tehingud, mis ilmselgelt ei vasta klientidega tehtavate toimingute laadile, tegevuse mahule või varasematele tehingutele, tingimusel et lõikes 2 ette nähtud spetsiaalsel läbivaatamisel ei tuvastata nende tehingute tegemiseks majanduslikku, kutse- või ärialast põhjendust.
21

High Court leiab, et otsuse tegemiseks on direktiivi 2008/94 sätete tõlgendamine vajalik, mistõttu ta otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiiv 2008/94 […] kohaldub hagejate olukorrale, arvestades direktiivi artikli 1 lõiget 1 ja seda, et hagejate väidetav pensionihüvitiste kahju ei ole Iirimaa õiguse kohaselt tööandja võlg, mida tunnustataks hagejate tööandja saneerimisel või hagejate tööandja tegevuse lõpetamisel, ega loo ka muul viisil õiguslikku alust tööandja vastu nõude esitamiseks käesoleva kohtuasja asjaoludel? 2. Kas hinnangu andmisel sellele, kas riik on täitnud [direktiivi 2008/94] artiklist 8 tulenevaid kohustusi või mitte, on siseriiklikul kohtul õigus arvesse võtta osamakselist riiklikku pensioni, mida hagejad saavad (ja mille saamine ei ole seotud tööandja pensioniskeemiga), ning võrrelda a) kogusummat, mille moodustavad riiklik pension ja selle pensioni väärtus, mille hagejad tegelikult saavad või tõenäoliselt tegelikult saavad vastavast tööandja pensioniskeemist, b) kogusummaga, mille moodustavad osamakseline riiklik pension ning igale hagejale kogunenud pensionihüvitiste väärtus pensioniskeemi lõpetamise kuupäeval, kui hagejate nõutavate pensionihüvitiste taseme kindlaksmääramisel on arvesse võetud riiklikku pensioni? 3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas summad, mida hagejad tegelikult saavad, on samaväärsed riigipoolsete [direktiivi] artiklist 8 tulenevate kohustuste täitmisega? 4. Kas selleks, et kohaldada direktiivi [2008/94] artiklit 8, on vaja tõendada põhjuslikku seost hagejate pensionihüvitiste kahju ja nende tööandja maksejõuetuse vahel, kui arvestada, et 1) tööandja maksejõuetuks jäämise kuupäeval oli pensioniskeem alarahastatud ja 2) tööandja maksejõuetus tähendab, et tööandjal ei ole ressursse, et maksta pensioniskeemi piisavalt raha liikmete pensionihüvitiste täieliku väljamaksmise võimaldamiseks (kusjuures tööandjal ei ole kohustust seda teha, kui pensionikeem lõpetatakse)? 5. Kas Iirimaa kehtestatud meetmed […] täidavad direktiiviga [2008/94] kehtestatud nõuded, arvestades sotsiaalseid, kaubanduslikke ja majanduslikke tegureid, mida Iirimaa pärast kohtuotsust Robins [viidatud eespool] pensionikaitse ülevaatamisel silmas pidas, ja eeskätt arvestades „tasakaalustatud majandusliku ja sotsiaalse arengu vajadust”, millele on osutatud direktiivi põhjenduses 3? 6. Kas majandusolukord saab olla piisavalt erandlik, et õigustada hagejate huvide kaitset madalamal tasemel kui see, mis oleks muidu nõutav, ja kui vastus on jaatav, siis milline on see madalamal tasemel kaitse? 7. Kui vastus teisele küsimusele on eitav, siis kas see, et riigi poolt pärast kohtuotsust Robins [viidatu eespool] võetud meetmed ei ole taganud seda, et hagejad saaksid kätte rohkem kui 49% neile pensioniskeemi alusel tekkinud pensionihüvitiste väärtusest, kujutab ise endast selget riigi kohustuste rikkumist, mis annab hagejatele õiguse kahjuhüvitisele (s.t. juhul, kui ei ole eraldi tõendatud, et riigi tegevus pärast Robinsi kohtuotsust [viidatud eespool] kujutas endast selget ja rasket hoolimatust direktiivi [2008/94] artiklist 8 tulenevate kohustuste suhtes)?”
3

Ühinemisdirektiivi artikkel 16 „Töötajate osavõtt” sätestab: „1. Ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, kohaldatakse piiriülese ühinemise tulemuseks oleva äriühingu suhtes selle registrijärgses asukoha liikmesriigis kehtivaid töötajate osavõttu käsitlevaid eeskirju, kui need on olemas. 2. Piiriülese ühinemise tulemuseks oleva äriühingu registrijärgse asukoha liikmesriigis kehtivaid eeskirju töötajate osavõtu kohta, kui need on olemas, ei kohaldata, kui vähemalt ühe ühineva äriühingu keskmine töötajate arv kuue kuu jooksul enne piiriülese ühinemise ühinemiskava artikli 6 kohast avaldamist on suurem kui 500 ja selles äriühingus on kasutusel ja toimib töötajate osavõtu süsteem vastavalt [Euroopa äriühingu direktiivi] artikli 2 punktile k või kui piiriülese ühinemise tulemuseks oleva äriühingu suhtes kohaldatav siseriiklik õigus ei näe ette a) vähemalt samal tasemel töötajate osavõttu nagu kasutatakse asjaomastes ühinevates äriühingutes ning mida mõõdetakse töötajate esindajate osakaalu alusel äriühingu, mille suhtes kohaldatakse töötajate osavõttu, haldus- või järelevalveorganite või nende komiteede või kasumiüksusi hõlmava juhtrühma liikmete hulgas, või b) piiriülese ühinemise tulemuseks oleva äriühingu koosseisulistele töötajatele, kes asuvad mõnes teises liikmesriigis, samasuguseid osavõtuõigusi nagu on nendel töötajatel, kes töötavad liikmesriigis, kus on piiriülese ühinemise tulemuseks oleva äriühingu registrijärgne asukoht. 3. Lõikes 2 nimetatud juhtudel reguleerivad liikmesriigid töötajate osavõttu piiriülese ühinemise tulemuseks olevas äriühingus ja töötajate kaasamist selliste õiguste kindlaksmääramisse mutatis mutandis ja lõigetes 4 kuni 7 sätestatut arvestades kooskõlas põhimõtete ja menetlustega, mis on sätestatud määruse [nr 2157/2001] artikli 12 lõigetes 2, 3 ja 4 ning [Euroopa äriühingu direktiivi] järgmistes sätetes: [...] h) lisa 3. osa punkt b. [...] 5. Osavõtuõiguste laiendamine piiriülese ühinemise tulemuseks oleva äriühingu teistes liikmesriikides töötavatele töötajatele, millele on osutatud lõike 2 punktis b, ei too osavõtuõigust sel viisil laiendada otsustanud liikmesriikidele kaasa kohustust võtta neid töötajaid arvesse töötajate osavõtukünniste arvutamisel, millest lähtutakse osavõtuõiguste määratlemisel siseriiklikus õiguses. […]”.
49

Mis puudutab trahvi eest kaitset või trahvi määramata jätmist, siis võib seda meedet, nagu on põhikohtuasjas kõne all, kohaldada – selleks et see ei riivaks ELTL artikli 101 tõhusat ja ühetaolist kohaldamist – üksnes väga erilistes olukordades, näiteks siis, kui ettevõtja koostöö on määrav kartelli avastamisel ja kartelli eest tõhusal karistamisel.
66

Kõigist eelnevatest kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 343/2003 artikli 6 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus saatjata alaealine, kelle ükski pereliige ei viibi seaduslikult mõnes liikmesriigis, on esitanud varjupaigataotlused rohkem kui ühes liikmesriigis, on „vastutavaks liikmesriigiks” see liikmesriik, kus see alaealine laps pärast sellele riigile varjupaigataotluse esitamist asub.