KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ANTONIO TIZZANO

esitatud 24. veebruaril 2005( )

Kohtuasi C-199/03

Iirimaa

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Euroopa Sotsiaalfond – Tühistamishagi – Finantsabi vähendamine – Viga asjaolude hindamisel – Proportsionaalsus – Õiguskindlus – Õiguspärane ootus





I. Sissejuhatus

1. 13. mail 2003 esitatud hagiga palus Iirimaa EÜ artikli 230 alusel tühistada komisjoni 27. veebruari 2003. aasta otsuse K(2003) 99, mis puudutab Euroopa Sotsiaalfondi (edaspidi „ESF”) poolt vastavalt inimressursside arendamise, turismi ja tööstusarengu kolme rakenduskavaga seonduvalt antud abi vähendamist (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

II. Õiguslik raamistik

2. Nõukogu 24. juuni 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 2052/88 struktuurifondide ülesannete ja tõhususe kohta ning nende tegevuse kooskõlastamise kohta teiste struktuurifondide ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega,( ) muudetud nõukogu 20. juuli 1993. aasta määrusega (EMÜ) nr 2081/93( ), (edaspidi „määrus nr 2052/88”), artikli 4 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:

„Ühenduse meetmed täiendavad vastavaid siseriiklikke tegevusi või aitavad neile kaasa. Need kavandatakse tihedas koostöös komisjoni, asjaomase liikmesriigi ning pädevate asutuste ja organitega, sealhulgas – iga liikmesriigi eeskirjade ja tavade raames – majanduspartnerite ja tööturu osapooltega, kelle liikmesriik määrab riiklikul, piirkondlikul, kohalikul või muul tasandil, kusjuures kõik pooled tegutsevad partneritena ühise eesmärgi taotlemisel. Sellisele koostööle viidatakse edaspidi kui partnerlusele. Partnerlus hõlmab tegevuste ettevalmistamist, rahastamist ning samuti eelhindamist, seiret ja järelhindamist.

Partnerlust teostatakse, järgides täielikult kõikide partnerite vastavaid institutsioonilisi, seaduslikke ja finantsilisi volitusi.”

[Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]

3. Sama määruse artikli 13 lõikes 3 kehtestatakse seejärel eri struktuurifondide kaudu toimuva ühenduse osaluse ülempiiriks 75% riiklikest kulutustest meetmete puhul nendes piirkondades, mis on abikõlblikud „eesmärgi nr 1” raames( ). Programmeerimisperioodil 1994–1999 oli Iirimaal õigus saada sellist abi.

4. Samuti on asjakohane nõukogu 19. detsembri 1988. aasta määrus (EMÜ) nr 4253/88, milles nähakse ette sätted määruse nr 2052/88 rakendamiseks esiteks seoses struktuurifondide tegevuse kooskõlastamisega teiste struktuurifondidega ning teiseks Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega( ) (edaspidi „määrus nr 4253/88”), muudetud nõukogu 20. juuli 1993. aasta määrusega (EMÜ) nr 2082/93( ).

5. Selle määruse artikli 17 lõige 2 sätestab, et:

„Fondide rahaline toetus arvutatakse kas seoses iga meetme abikõlbliku kogumaksumusega või seoses riiklike või samalaadsete (riiklike, piirkondlike või kohalike ja ühenduse) abikõlblike kulutustega igale meetmele (rakenduskava, toetuskava, üldine toetus, projekt, tehniline abi, uuringud)”.

[Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]

6. Nimetatud määrus kehtestab seejärel VI jaotises („Finantssätted”) finantskontrolli käsitlevad sätted (artikkel 23) ja abi vähendamist, peatamist ja tühistamist käsitlevad sätted (artikkel 24).

7. Artikkel 23 näeb ette:

„1. Selleks et tagada avalike või eraalgatuslike tegevuste lõpuleviimine, võtavad liikmesriigid tegevuste rakendamisel vajalikud meetmed, et:

– kontrollida korrapäraselt, kas ühenduse rahastatud tegevust rakendatakse korrektselt,

– vältida eeskirjade eiramisi ja võtta meetmeid nende vastu,

– nõuda tagasi summad, mis on kaotatud eeskirjade eiramiste või hooletuse tulemusel. Kui liikmesriik ja/või vahendaja ja/või algataja tõendavad, et nemad ei ole eeskirjade eiramise või hooletuse eest vastutavad, vastutab liikmesriik subsidiaarselt alusetult makstud summade tagasimaksmise eest [...].

Liikmesriigid teatavad komisjonile sel eesmärgil võetud meetmetest ja eelkõige edastavad komisjonile tegevuste tõhusa rakendamise tagamiseks loodud kontrolli- ja juhtimissüsteemide kirjelduse. Nad teavitavad komisjoni regulaarselt haldus- ja kohtumenetluste käigust. Liikmesriigid teevad komisjonile kättesaadavaks kõik asjaomased siseriiklikud aruanded, mis käsitlevad kavades või muudes asjaomastes tegevustes ettenähtud meetmete kontrolli.

[…]

2. Ilma et see piiraks liikmesriikide poolt vastavalt siseriiklikele õigus- ja haldusnormidele tehtavaid kontrolle ning ilma et see piiraks asutamislepingu artikli 206 sätete kohaldamist või asutamislepingu artikli 209 punkti c alusel korraldatud inspekteerimist, võivad komisjoni ametnikud või teenistujad kontrollida koha peal, sealhulgas pisteliselt, struktuurifondide rahastatavaid tegevusi ning juhtimis- ja kontrollisüsteeme.

Enne kohapealset kontrollimist teatab komisjon sellest asjaomasele liikmesriigile, et saada vajalikku abi. Komisjoni kohapealne etteteatamata kontrollimine korraldatakse vastavalt kokkulepetele, mis on saavutatud partnerluse raames vastavalt finantsmääruse sätetele. Kontrollis võivad osaleda ka asjaomase liikmesriigi ametnikud ja teenistujad.

Komisjon võib asjaomaselt liikmesriigilt nõuda kohapealset kontrolli, et kontrollida maksetaotluse regulaarsust. Sellises kontrollis võivad osaleda ka komisjoni ametnikud ja teenistujad ning peavad seda tegema, kui asjaomane liikmesriik seda nõuab.

Komisjon tagab, et temapoolne kontrollimine viiakse läbi kooskõlastatult, et vältida sama eset ja ajavahemikku käsitlevaid korduvkontrolle. Asjaomane liikmesriik ja komisjon vahetavad viivitamata asjakohast teavet kontrollimise tulemuste kohta.

3. Vastutav organ ja vastutavad asutused hoiavad komisjonile kättesaadavana kõik tegevuse kulu ja kontrollimisi käsitlevad mis tahes tõendavad dokumendid kolme aasta jooksul pärast viimast tegevusega seotud makset.”

8. Artikkel 24 sätestab omakorda, et:

„1. Kui näib, et tegevuse või meetme rakendamine ei õigusta osa või kogu eraldatud finantsabi, vaatab komisjon juhtumi asjakohasel viisil partnerluse raames läbi, nõudes eelkõige seda, et liikmesriik või liikmesriigi poolt tegevuse rakendamiseks määratud ametiasutused esitaksid omapoolsed märkused kindlaksmääratud aja jooksul.

2. Pärast uurimist võib komisjon asjaomasele tegevusele või meetmele antavat abi vähendada või selle peatada, kui uurimise käigus ilmneb eeskirjade eiramine või tegevuse või meetme olemust või rakendamise tingimusi mõjutav oluline muudatus, mille kohta ei ole taotletud komisjoni heakskiitu.

3. Iga alusetult makstud summa makstakse komisjonile tagasi.

[…]”.

9. Samuti tuleb märkida komisjoni 15. oktoobri 1997. aasta määrust (EÜ) nr 2064/97, millega nähakse ette üksikasjalik kord nõukogu määruse (EMÜ) nr 4253/88 rakendamiseks liikmesriikide finantskontrolli suhtes struktuurifondide kaasfinantseeritavate meetmete üle( ) (edaspidi „määrus nr 2064/97”).

10. Eelkõige selle määruse artikli 2 lõike 1 punkt c sätestab, et liikmesriikide juhtimis- ja kontrollisüsteemid peavad „taga[ma] piisava kontrolljälje”, st selge ja täpse jälje, mis võimaldab „järgida andmeid nende sisestamisest juhtimis- ja kontrollisüsteemi kuni nende eemaldamiseni sealt”( ).

11. Selle määruse artikli 2 lõike 2 kohaselt võimaldab piisav kontrollijälg:

„a) komisjonile esitatud tõendatud kogusummade võrdlemist üksikkulude dokumentatsiooniga ja tõendavate dokumentidega eri haldustasanditel ja lõplike abisaajate tasandil;

b) kontrollida eraldisi ja ülekandeid, mis on tehtud olemasolevatest ühenduse ja liikmesriigi rahastamisvahenditest”.

12. Lõpetuseks tuleb mainida komisjoni 2. juuli 1990. aasta määrust (EMÜ) nr 1866/90 eküü kasutamise korra kohta struktuurifondide eelarve haldamisel( ) (edaspidi „määrus nr 1866/90”). Meid huvitava osas sätestab nimetatud määruse artikli 5 lõige 2, et:

„Liikmesriigid, kes esitavad kuludeklaratsioonid eküüdes, konverteerivad riigi vääringus tehtud kulud eküüdesse, kohaldades sellele kuul, mille jooksul kulu on kantud kava finantsjuhtimise eest vastutava organi raamatupidamisarvestusse, kehtinud kursse. Komisjon edastab selleks liikmesriikidele igal kuul kohaldatavad kursid”.

III. Asjaolud ja menetlus

13. 13. juuli 1994. aasta otsusega 94/626/EÜ määratles komisjon ühenduse abi raamprogrammi ühenduse struktuuriliste tegevuste jaoks Iirimaa eesmärgi nr 1 piirkondades, st kogu riigis( ) programmiperioodiks 1. jaanuar 1994 – 31. detsember 1999.

14. Selle meetme alusel ja kolme erineva otsusega andis komisjon 1994. aastal meid huvitava osas ESF finantsabi kogusummas 1 897 206 226 eurot vastavalt inimressursside arendamise,( ) turismi( ) ja tööstusarengu( ) rakenduskavadele.

15. Iirimaa poolt ESF-i kaasrahastatud projektide elluviimiseks määratud juhtimisasutuseks oli Department of Enterprise, Trade and Employment (edaspidi „DETE”).

16. Komisjoni talitused viisid 6.–10. novembrini ja 4.–6. detsembrini 2000 Dublinis määruse nr 4253/88 artikli 23 lõike 2 alusel läbi kohapealse kontrolli ja ESF-i poolt ajavahemikus 1994–1998 kaasrahastatud tegevuste uurimise. Kontroll puudutas eelkõige National Rehabilitation Board’i vastutuse all tegutsevate National Training and Development Institute’i (edaspidi „NTDI”) ja Central Remedial Clinic’u tegevusi. Kontrolli käigus kontrollis komisjon muu hulgas DETE poolt esitatud „kontrolljälge”, et kontrollida komisjoni poolt makstud summade ja kolmes kõnealuses rakenduskavas osalevate erinevate lõplike abisaajate poolt nõutud summade vastavust.

17. Kontrollimise tulemusel tuvastas komisjon kolme rakenduskava raames esitatud ESF finantsabi taotluste puhul mõningad eeskirjade eiramised.

18. Eelkõige tõi ta esile, et:

a) inimressursside arendamise rakenduskava raames ei deklareerinud NTDI olemasolevate liikmesriigi rahastamisvahendite kogusummat, vaid deklareeris need ainult 25% ulatuses kulude kogusummast, st liikmesriigi finantseerimise miinimummäära, mis on vajalik ESF-i kaasfinantseerimise saamiseks „eesmärgi nr 1” raames. Selline eeskirjade eiramine tõi seetõttu kaasa projektile ülemäärase ühenduse kaasfinantseerimise taotlemise;

b) pärast määruse nr 1866/90 artikli 5 lõikes 2 sätestatud eküüdesse konverteerimise meetodi korrektset kohaldamist kohandas DETE selle arvutuse alusel saadud summasid, kandes ühe osa kaasfinantseeringuta riiklikest kulutustest üle kaasfinantseeritud kulutustesse. Sel moel maksimeeris DETE kolme rakenduskava osas esialgu ette nähtud ESF kaasfinantseerimise, esitades seega ülemääraseid kaasfinantseerimise taotlusi;

c) eespool toodud eeskirjade eiramised tõid mõlemad – vastavalt NTDI ja DETE poolt rakendatud tegevuste tasandil – kaasa „kontrolljälje” moonutamise, kuna nad ei võimaldanud kontrollida kulutuste ja taotletud summade vastavust.

19. Selliste tuvastuste alusel koostas komisjon auditi aruande – mille koopia ta saatis Iirimaa ametiasutustele 13. veebruaril 2001 – ja palus DETE-l esitada selle kohta seisukoht.

20. Pärast eespool nimetatud aruandes esile toodud väidetavaid eeskirjade rikkumisi puudutava uurimise läbiviimist vastas DETE 20. detsembri 2001. aasta kirjaga komisjoni etteheidetele.

21. Kuna komisjoni arvates ei selginud uurimise tulemusena ühtegi uut asjaolu, alustas ta määruse nr 4253/88 artiklis 24 ette nähtud menetlust ning teavitas Iirimaa ametiasutusi 28. veebruari 2002. aasta kirjaga oma otsusest ja kutsus neid üles esitama omapoolseid märkusi.

22. DETE märkis oma 18. juuni 2002. aasta kirjas, mida täiendati 25. juuli 2002. aasta kirjaga, et:

a) NTDI esitatud esialgsed ESF kaasfinantseerimise taotlused ei olnud kooskõlas ESF-i heade tegutsemistavadega ning seetõttu parandati neid pärast täpsete kontrollide läbiviimist vähemalt aastate 1998 ja 1997 osas. Seevastu ei olnud sellise kontrolli läbiviimine samasuguse täpsusastmega võimalik 1997. aastale eelnevate aastate osas, seda eelkõige seetõttu, et NTDI eelarvega seonduvat arvutisüsteemi oli muudetud, mistõttu oli kadunud suur hulk andmeid. Iirimaa oli seetõttu 1994.–1996. aasta finantsraamistiku taastamiseks kasutanud ekstrapoleerimismeetodeid, mis võimaldasid igal juhul tuvastada, et antud abi oli regulaarne;

b) ehkki DETE poolt ESF kaasfinantseerimise taotluste kohandamise mehhanism ei olnud kohane, ei toonud see siiski kaasa alusetut või ülemäärast ühendusepoolset rahastamist;

c) Iirimaa ametiasutuste poolt läbiviidud kontrollid tõendasid, et kõik rahastamistaotlused vastasid abikõlblikele kulutustele, parandades seeläbi komisjoni tuvastatud tahtmatud moonutused „kontrolljäljes”.

23. Pärast Iirimaa ametiasutuste vastuse läbivaatamist võttis komisjon lõpuks 27. veebruaril 2003 vastu vaidlustatud otsuse, millega ta vähendas asjaomaste projektide rakendamisel ja vastavates rahastamistaotlustes tuvastatud eeskirjade rikkumiste alusel ESF poolt kolmele rakenduskavale antud abi kogusummat 15 614 261 euro võrra.

24. 13. mail 2003. aastal esitatud hagiga taotles Iirimaa vaidlustatud otsuse tühistamist ja kohtukulude väljamõistmist komisjonilt. Komisjon vaidles sellistele nõuetele loomulikult vastu, taotledes omakorda hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätmist ja kohtukulude väljamõistmist hagejalt.

25. Kirjaliku menetluse lõppedes, mille käigus esitati ka repliik ja vasturepliik, kuulati pooled ära 13. jaanuari 2005. aasta kohtuistungil.

IV. Õiguslik analüüs

1. Ilmne hindamisviga

26. Hagi esimese alusega väidab Iirimaa valitsus, et komisjon tegi kõnealuse finantskorrektsiooni kohaldamisel ilmse õigusliku ja faktilise hindamisvea.

27. Eelkõige väidab Iirimaa valitsus, et komisjoni poolt tuvastatud väidetavad eeskirjade rikkumised on tegelikult vaid „tehnilist” või „menetluslikku” laadi vead, mis ei mõjutanud oluliselt ühenduse eelarvet. Teiste sõnadega ei tuleks sellist „hooletust” võrdsustada tõelise ja tegeliku „eeskirjade eiramisega”, mis õigustab ühenduse abi vähendamist.

28. Iirimaa ametiasutused väidavad lõpuks seda, et komisjon keeldus õigustamatult võtmast arvesse Iirimaa ametiasutuste poolt esitatud selgitusi ja parandavaid arvutusi, millega sooviti tõendada, et etteheidetavad eeskirjade rikkumised ei toonud kaasa ESF-poolset ülemäärast ega alusetut rahastamist.

29. Ütlen kohe, et Iirimaa valitsuse argumendid ei veena mind.

30. Komisjon tegi otsuse ESF finantsabi vähendamise kohta tegelikult auditi aruande( ) alusel, mis – nagu eespool märgitud – tõi esile kolme liiki eeskirjade rikkumisi rakenduskavade elluviimisel (vt eespool punkt 17). Iirimaa ametiasutused ei ole vaidlustanud haldusmenetluse raames ega Euroopa Kohtus selliste eeskirjade rikkumiste olemasolu ega süstemaatilisust, vaid on üksnes püüdnud tõendada nende piiratud finantsmõju.

31. Seega võib teha järelduse, et hageja valitsus on nõus komisjoni poolt läbiviidud kontrolli tulemustega. Igal juhul on selge, et komisjon ei ole eksinud, tuvastades süstemaatiliste rikkumiste olemasolu nimetatud kavade rakendamisel, kuna – kordan – Iirimaa ametiasutused on nende rikkumiste olemasolu otsesõnu tunnistanud.

32. Nagu Euroopa Kohus on korduvalt märkinud, „peab” komisjon juhul, kui ta on tuvastanud liikmesriigipoolse eeskirjade rikkumise ühenduse fondide juhtimisel, „parandama viimase poolt esitatud arvestusdokumente”( ). Seda nõuab muu hulgas sõnaselgelt EÜ artiklis 274 kehtestatud „usaldusväärse finantsjuhtimise” põhimõte ning täpsemalt määruse nr 4253/88 artikkel 24, mis reguleerib abi „vähendamist, peatamist ja tühistamist” eeskirjade rikkumise korral.

33. Iirimaa valitsus keskendub oma kaitses kõnealuste rikkumiste väidetavalt „tehnilisele” iseloomule. Kuna need ei põhjustanud ESF-ile finantskahju, siis ei saa tema arvates seega rääkida „eeskirjade rikkumistest” määruse nr 4253/88 artikli 24 tähenduses.

34. Ilma et oleks vaja uurida Iirimaa poolt oma „hooletuse” piiratud ulatuse kohta esitatud argumente – mis lisaks seisnevad peamiselt asjaolude lihtsas hindamises –, piisab minu arvates selle märkimisest, et Iirimaa esitatud artikli 24 tõlgendust ei toeta sätte tekst ega eesmärk.

35. Kõnealune säte näeb tõesti ette, et komisjon võib vähendada, peatada või tühistada ühenduse finantsabi, kui ilmneb „eeskirjade eiramine või tegevuse või meetme olemust või rakendamise tingimusi mõjutav oluline muudatus, mille kohta ei ole taotletud komisjoni heakskiitu”. Seevastu ei näe säte selles osas ette mingisugust eristamist kõnealuse eeskirjade rikkumise või muudatuse „finantsväärtuse” alusel.

36. Lisaks sellele on üldteada, ja seda kinnitab ka seda valdkonda puudutav rikkalik ühenduse kohtupraktika,( ) et ka rikkumised või ebatäpsused (näiteks fondide haldamises ja kontrollis), millel ei ole konkreetset finantsmõju, võivad tõsiselt kahjustada liidu finantshuve ja rikkuda ühenduse õigust; seetõttu õigustavad nad finantskorrektsioonide kohaldamist komisjoni poolt. Ja seda eriti siis, kui – nagu käesolevas kohtuasjas – tegemist on asjaomase korra süstemaatiliste rikkumistega, näiteks ebatäpse deklaratsiooni esitamise ning kaasfinantseeringuga ja kaasfinantseeringuta kulude järelkohandamisega, mis võivad iseenesest kahjustada rahavoogude läbipaistvust ja tehingute regulaarsust ning seega lõppkokkuvõttes kogu süsteemi korrektset rahastamist.

37. Hageja valitsus väidab lõpetuseks, et komisjon keeldus vääralt arvestamast parandustega, mille Iirimaa ametiasutused tegid 2001. aastal vastusena auditi aruandes esitatud etteheidetele nende endi poolt kolme rakenduskava osas esitatud rahastamistaotlustesse. Selliste paranduste eesmärk oli eelkõige tõendada, et komisjoni tuvastatud eeskirjade rikkumised ei olnud kaasa toonud ühtegi alusetut ega ülemäärast rahastamise taotlust, kuna nendega taotletud summa ei ületanud ESF-i kaasfinantseerimise ülempiiri (käesolevas kohtuasjas 75%).

38. Jättes kõrvale Iirimaa ametiasutuste tehtud arvutuste usaldusväärsuse küsimuse,( ) tundub mulle, et komisjon vaidles õigesti vastu sellele, et sellised parandused olid vastuvõetamatud, kuna nad esitati hilinenult. Kuna tehti kindlaks eelnevalt deklareerimata kulutused ja/või liikmesriigi kaasrahastamisvahendid, siis tõid need parandused igal juhul kaasa ESF-i selliste kohustuste ümberprogrammeerimise, mis olid kindlaks määratud programmeerimisperioodil 1994–1999 Iirimaa ametiasutuste poolt esitatud iga-aastaste deklaratsioonide alusel. Nagu asjaomasest õigusaktist( ) selgelt tuleneb, ei olnud finantskavasid enam võimalik muuta pärast 31. detsembrit 1999 – lõpptähtaega, mis oli ette nähtud ühenduse rahastamise kasutamiseks kõnealuse kolme rakenduskava raames. Teiste sõnadega loeti finantskavad pärast seda kuupäeva lõplikult suletuks ning neid ei saanud enam Iirimaa poolt esitatud parandustega arvestamise eesmärgil muuta.

39. Eelneva alusel on minu arvates võimalik järeldada, et komisjon ei teinud ilmset hindamisviga, kui vähendas ESF-i kõnealust finantsabi, ning seega tuleb hagi esimene alus tagasi lükata.

2. Asutamislepingu kohaldamist käsitlevate õigusnormide rikkumine

40. Teise hagi alusega vaidlustab Iirimaa valitsus kolme teisese õiguse struktuurifondide valdkonda käsitleva sätte rikkumise.

41. a) Esiteks väidab Iirimaa valitsus, et komisjon rikkus määruse nr 4253/88 artikli 23 lõiget 1, kuna:

– vastupidiselt selles sättes nõutule ei võtnud komisjon finantskontrolli valdkonnas vajalikke rakendusmeetmeid mitte määruse jõustumise kuupäevaks (3. august 1993), vaid määrusega nr 2064/97 alles 1997. aasta aprillis;

– vaidlustatud otsusega kohaldatakse ESF-i kaasfinantseerimise projektidele aastateks 1994–1999 tagasiulatuvalt määrust nr 2064/97, eelkõige selle artiklis 2 sisalduvat mõistet „kontrolljälg”, ehkki kohtuasja asjaolude toimumise hetkel ei olnud see mõiste veel selgelt määratletud (vt eespool punkt 10).

42. Esimese punkti osas leian siiski, et pean nõustuma komisjoniga, kes väidab, et määruse nr 4253/88 rakendussätete hilinenud vastuvõtmist oli võimalik vaidlustada vaid EÜ artikli 232 alusel esitatud tegevusetushagiga või äärmisel juhul vaidlustades määruse nr 2064/97 kahe kuu jooksul selle vastuvõtmisest EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagiga. Kõnealust hilinemist ei saa seevastu vaidlustada sellise hagi raames, mille eesmärk on – nagu käesolevas asjas – ühenduse finantsabi vähendamise otsuse tühistamine.

43. Mis puudutab määruse nr 2064/97 väidetavalt tagasiulatuvat kohaldamist, siis märgin esiteks, et vaidlustatud otsus ei viita ühelegi selle määruse sättele.

44. Täpsemalt, mis puudutab mõistet „piisav kontrolljälg”, märgin, et ehkki see mõiste võeti kasutusele alles 1997. aastal, ei tähenda see seda, et enne nimetatud kuupäeva võisid liikmesriigid struktuurifondide kaasfinantseeritavaid rakenduskavasid rakendada, ilma et nad oleksid säilitanud sellest selge ja täpse jälje, mis võimaldab „järgida andmeid nende sisestamisest juhtimis- ja kontrollisüsteemi kuni nende eemaldamiseni sealt”( ) ja seega hinnata kõnealuste projektide finantsjuhtimise korrektsust. Nagu ilmneb vaidlustatud otsuse punktist 16, loeti juba enne 1997. aasta aprilli kõik mehhanismid, mis ei võimaldanud võrrelda komisjonile esitatud kogusummasid kulusid tõendavate dokumentidega ega kontrollida kõiki ühenduse abi maksmisega seonduvaid rahavoogusid, vastuolus olevaks määruse nr 2052/88 artikli 4 lõikega 1 ja artikli 13 lõikega 3 ning samuti määruse nr 4253/88 artikli 17 lõikega 2.

45. Teiste sõnadega pani selline enne 1997. aastat kehtinud sätete kogum liikmesriikidele kohustuse tagada täpne vastavus struktuurifondide kaasfinantseeritud projektide raames tegelikult kantud kulude ja vastavate ühenduse abi taotluste vahel ning sätted ise olid piisavaks aluseks Iirimaa ametiasutuste-poolse eeskirjade rikkumise karistamiseks.

46. b) Teiseks rikkus komisjon Iirimaa valitsuse arvates määruse nr 4253/88 artikli 24 lõikeid 1 ja 2, kuna:

– komisjon ei uurinud piisavalt kõiki toimiku elemente ja eelkõige ei võtnud arvesse ühenduse rahastamistaotlustesse tehtud parandusi;

– tuvastatud eeskirjade rikkumised ei olnud piisavalt rasked, et õigustada ühenduse abi vähendamist.

47. Kuid mulle tundub, et selline argument kujutab endast hageja valitsuse poolt esimeses hagi aluses talle etteheidetavate eeskirjade rikkumiste mõju kohta väidetu kordamist. Seetõttu viitan selle hagi aluse osas juba esitatud järeldustele (eespool punktid 29–32).

48. c) Iirimaa väidab lõpetuseks, et komisjon rikkus määruse nr 2052/88 artikli 4 lõikes 1 sätestatud partnerluse põhimõtet.

49. Pean siiski märkima, et hageja ei ole seda etteheidet kuidagi põhjendanud. Sarnaselt komisjoniga leian seega, et see on vastuvõetamatu, kuna rikub Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 21 ja kodukorra artiklit 40, mille kohaselt hagi peab alati sisaldama ülevaadet fakti- ja õigusväidetest võimaldamaks kostjal enda kaitseks valmistuda ning Euroopa Kohtul teostada kohtulikku kontrolli.( )

50. Eelpool märgitu alusel leian seega, et hagi teine alus on osaliselt põhjendamata ja osaliselt vastuvõetamatu.

3) Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

51. Hagi kolmanda alusega väidab Iirimaa, et komisjon rikkus proportsionaalsuse põhimõtet, kuna ta vähendas ESF-i abi, samas kui ta oleks võinud kasutada vähem piiravat lähenemisviisi, võttes arvesse Iirimaa ametiasutuste esitatud selgitusi ja parandusi, mille eesmärk oli tõendada kõnealuste rikkumiste puhtalt „tehnilist” laadi ja piiratud mõju. Komisjon oleks muu hulgas pidanud arvestama finantsabi saajate olemusega – NTDI on mittetulundusühing – ja asjaoluga, et kolme rakenduskava oli alati rakendatud tõhusalt ja kooskõlas kõigi ühenduse õigusest tulenevate sisuliste tingimustega.

52. Selles osas märgin esiteks seda, et ka antud juhul piirdub hageja valitsus suures osas esimeses hagi aluses juba seoses tema poolt kavade haldamisel ja rakendamisel tehtud „vigade” olemuse ja ulatusega esitatud argumentide kordamisega. Selles osas olen oma järeldused teinud juba eespool (eespool punktid 28–32).

53. Mis puudutab täpsemalt proportsionaalsuse põhimõtte järgimist, siis tuleb minu arvates meenutada seda, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on selle põhimõttega kooskõlas ühenduse abi vähendamised, mis „on otseselt seotud tuvastatud rikkumistega ning mille eesmärk on välistada vaid ebaseaduslike või mittevajalike kulutuste hüvitamine”( ).

54. Vaidlustatud otsusest ilmneb selgelt, et kõnealuses asjas kohaldatud vähendamine vastab täpselt ühenduse abi summadele, mida komisjoni arvutuste kohaselt mõjutasid tuvastatud rikkumised, mille olemasolu – kordan veel kord – hageja valitsus ei ole vaidlustanud.

55. Seetõttu leian, et hagi kolmas alus tuleb tagasi lükata.

4) Õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõtete rikkumine

56. Hagi neljanda ja viimase alusega väidab hageja valitsus, et komisjoni talituste poolt läbiviidud kontrollidele järgnenud 2001. ja 2002. aasta kontaktide raames palusid viimati nimetatud Iirimaa ametiasutustel kontrollida rahastamise taotlusi, mille osas eespool nimetatud uurimine läbi viidi. Sellest tulenevalt tekkis nimetatud valitsuse arvates õiguspärane ootus, et komisjon võtab arvesse palutud selgitusi ja parandusi ning ei vähenda ESF-i abi. Seda õiguspärast ootust tugevdas veel ka see, et Iirimaal ESF-i rahastatud kavade rakendamise osas eelnevalt läbiviidud kontrollide raames hindas komisjon raamatupidamistavasid erineval ja vähem piiraval moel.

57. Hageja valitsus lisab, et kuna komisjon neid ootusi ei täitnud, siis rikkus komisjon ka õiguskindluse põhimõtet. Nimetatud valitsuse arvates rikuti seda põhimõtet ka seeläbi, et vaidlustatud otsuses kohaldati eeskirju, mida kohtuasja asjaolude toimumise hetkel kehtiv kord ette ei näinud; eelkõige väites, et ESF-i arvepidamine suleti lõplikult 31. detsembril 1999 ja et pärast seda kuupäeva ei olnud paranduste või korrektsioonide tegemine enam võimalik.

58. Omalt poolt tuletan esiteks meelde, et väljakujunenud ühenduse kohtupraktika kohaselt võivad õiguspärase ootuse põhimõttele tugineda need isikud, kes „leiavad end olukorrast, millest ilmneb, et ühenduse haldusasutus on neile konkreetseid kinnitusi andes tekitanud nendes põhjendatud lootusi”( ).

59. Iirimaa valitsuse enda dokumentidest ei saa tuletada mingisugust komisjonipoolset kinnitust selle kohta, et kõnealustes finants- ja raamatupidamistavades eeskirjade eiramisi ei ilmnenud ja/või selle kohta, et ühenduse abi ei vähendata. Vastupidi, eespool nimetatud auditi aruandes tegid komisjoni talitused ühemõttelise järelduse, et tuvastatud eeskirjade eiramised olid kaasa toonud ülemäärase ESF-i kaasfinantseerimise taotlemise, mille kohta oleks pidanud tehtama finantskorrektsioon.

60. Seetõttu välistan, et õiguspärane ootus võiks põhineda, nagu seda näib seevastu väitvat Iirimaa valitsus, asjaolul, et komisjoni talitused ei tuvastanud varem Iirimaal läbiviidud kontrollide käigus eeskirjade eiramisi ESF-i abi haldamises. Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et „kui komisjon on aktsepteerinud eeskirjade eiramist õigluse kaalutlustel, ei tulene sellest asjaomase liikmesriigi õigust nõuda õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtetest lähtudes sama seisukoha järgimist eeskirjade eiramiste suhtes, mis pannakse toime järgneval majandusaastal”( ). See kehtib veelgi enam juhul, kui komisjon ei ole varem kõnealust laadi eeskirjade eiramist tuvastanud.( )

61. Seetõttu leian, et komisjon ei rikkunud vaidlustatud otsusega õiguspärase ootuse põhimõtet.

62. Lõpetuseks, mis puudutab õiguskindluse põhimõtet, siis tuletan meelde, et selle kohaldamine eeldab, et asjaomased „õigusnormid on selged ja täpsed” ning selle „eesmärk on tagada ühenduse õigusesse puutuvate õiguslike olukordade ja suhete ettenähtavus”( ). Ma ei näe, mil moel oleks käesolevas kohtuasjas võidud sellist põhimõtet rikkuda, arvestades seda, nagu ma eelnevalt märkisin, et kehtivad õigusaktid nägid selgelt ette ühelt poolt võimaluse vähendada ühenduse abi sellist laadi eeskirjade eiramise korral, nagu komisjon käesolevas kohtuasjas struktuurifondide haldamises tuvastas (eespool punktid 30–36 ning 44 ja 45), ja teiselt poolt selle, et pärast 31. detsembrit 1999 ei olnud finantskavasid enam võimalik muuta, sest – nagu juba öeldud punktis 38 – need kavad olid lõplikult suletud.

63. Seega leian, et ka neljas hagi alus on põhjendamata ja tuleb koos kogu hagiga tagasi lükata.

V. Kohtukulud

64. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud, siis leian eespool hagi kohta öeldut arvestades, et see nõue tuleb rahuldada.

VI. Ettepanek

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Iirimaalt.