ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 13. mail 2013 — Elena Recinto-Pfingsten versus Swiss International Air Lines AG

(Kohtuasi C-259/13)

2013/C 260/34

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Elena Recinto-Pfingsten

Kostja: Swiss International Air Lines AG

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelist 21. juuni 1999. aasta õhutranspordialast kokkulepet (1), mida on muudetud ühenduse/Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee 26. novembri 2010. aasta otsusega nr 2/2010 (2), tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004 (3), millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, on vastavalt artikli 3 lõike 1 punktile a kohaldatav ka lennureisijatele, kes alustavad väljalendu kolmandasse riiki Šveitsi territooriumil asuvast lennujaamast?

(1) Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline õhutranspordialane kokkulepe — Lõppakt — Ühisdeklaratsioonid — Teade Šveitsi Konföderatsiooniga sõlmitud seitsme lepingu jõustumise kohta, mis on sõlmitud järgmistes valdkondades: isikute vaba liikumine, lennuliiklus, kaupade ja reisijate raudtee- ja maanteevedu, riigihanked, teadus- ja tehniline koostöö, vastavushindamise vastastikune tunnustamine ja põllumajandustoodetega kauplemine, EÜT 2002, L 114, lk 73; ELT eriväljaanne 11/41, lk 94.

(2) Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordialase kokkuleppe alusel loodud ühenduse/Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee 26. novembri 2010. aasta otsus nr 2/2010, millega asendatakse Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordialase kokkuleppe lisa (ELT 2010, L 347, lk 54).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et täita Euroopa Kohtu 6. oktoobri 2005. aasta otsust kohtuasjas C-502/03: komisjon vs. Kreeka Vabariik, siis ei ole Kreeka Vabariik täitnud talle ELTL artikli 260 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
2.

Kas esimesele küsimusele vastamisel on oluline see, et kui kohaldatavaks tuleb lugeda liikmesriigi B õigusaktid, ei ole töötajal õigust mitte mingisugustele sotsiaalkindlustushüvitistele, samas kui see ei oleks nii juhul, kui kohaldatavaks tuleks lugeda tema elukohajärgse liikmesriigi (liikmesriigi A) õigusaktid?
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) 3. juulil 2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, S.A. versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-377/13)

2013/C 274/13

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, S.A.

Kostja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ (1) (muudetud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiviga 85/303/EMÜ) (2) artikli 4 lõike 1 punktiga c ja lõike 2 punktiga a, artikli 7 lõikega 1 ning artikli 10 punktiga a on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid nagu 14. detsembri 2001. aasta dekreetseaduses nr 322-B/2001 sätestatud õigusnormid, millega maksustatakse tempelmaksuga kapitaliühingute kapitali suurendamised, mis tehakse äriühingule varem aktsionäride tehtud kõrvalsooritustest tulenevate võlanõuete kapitaliks ümberarvestamisega, kuigi need kõrvalsooritused tehti rahas, arvestades asjaolu, et 1. juulil 1984 kehtis siseriiklikus õiguses sel viisil tehtud kapitali suurendamiste suhtes tempelmaks määraga 2 % ning et samal kuupäeval olid rahaliste sissemaksetega tehtud kapitali suurendamised nimetatud maksust vabastatud?

(1) Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiiv 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (EÜT L 249, lk 25; ELT eriväljaanne 09/01, lk 11).

(2) Nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiv 85/303/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (EÜT L 156, lk 23; ELT eriväljaanne 09/01, lk 122).
—

tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole 57 linnastu puhul, mille inimekvivalent on suurem kui 2 000 ja väiksem kui 10 000, taganud asulareovee kogumist ja puhastamist, siis on Belgia Kuningriik rikkunud nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (1) artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi;
1.

Kas sellist lepingut, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega seatakse naftatoodete tarnija kasuks 45 aastaks hoonestusõigus eesmärgiga ehitada teenindusjaam ja anda see kõnealuse õiguse kehtivusajaks üürile maatüki omanikule koos sama kaua kehtiva ainuõigusliku ostukohustusega, võib pidada vähetähtsaks kokkuleppeks, mille suhtes ei kohaldata EÜ artikli 81 lõikes 1 (praegu ELTL artikli 101 lõige 1) sätestatud keeldu peamiselt tarnija väikese turuosa tõttu, mis ei ületa 3 %, võrreldes ligikaudu 70 % suuruse koguturuosaga, mis on ainult kolmel tarnijal, isegi kui kõnealuse lepingu kehtivusaeg ületab asjaomasel turul üldiselt sõlmitud lepingute keskmist kehtivusaega?
1.

Õigusnorme on rikutud sellega, et kohus leidis, et kaubanduse peadirektoraadi „Vademecum on access to documents” (dokumentidega tutvumise käsiraamat) ei olnud suunatud asutuseväliste tagajärgede tekitamisele;
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 16. juulil 2013 — ClientEarth versus Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Kohtuasi C-404/13)

2013/C 274/25

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: ClientEarth

Vastustaja: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Eelotsuse küsimused

1. Kui vastavalt välisõhu direktiivile 2008/50/EÜ (edaspidi „direktiiv”) (1) ei ole vastavas piirkonnas või linnastus saavutatud vastavust lämmastikdioksiidi piirtasemetele 1. jaanuariks 2010, mis on sätestatud direktiivi XI lisas, siis kas liikmesriik on kohustatud vastavalt direktiivile ja/või Euroopa Liidu lepingu artiklile 4 teatama tähtaja pikendamisest vastavalt selle direktiivi artiklile 22?

2. Kui see on nii, siis millistel asjaoludel (kui üldse) võib liikmesriik olla sellest kohustusest vabastatud?

3. Millises ulatuses (kui üldse) mõjutab artiklit 13 rikkunud liikmesriigi kohustusi artikkel 23 (eelkõige selle teine lõik)?

4. Milliseid õiguskaitsevahendeid (kui üldse) peavad siseriiklikud kohtud liidu õiguse kohaselt artiklite 13 või 22 rikkumise korral kohaldama, et täita direktiivi artiklit 30 ja/või ELL artiklit 4 või 19?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (ELT L 152, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/10

Euroopa Liidu Nõukogu 11. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 30. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-304/11: Alumina d.o.o. versus nõukogu ja komisjon

(Kohtuasi C-393/13 P)

2013/C 274/17

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: J.-P. Hix ja Rechtsanwalt G. Berrisch)

Teised menetlusosalised: Alumina d.o.o., Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus;

— jätta hagi rahuldamata;

— mõista apellatsioonkaebuse ja Üldkohtu menetlusega seotud kohtukulud välja esimese kohtuastme hagejalt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu esitab oma apellatsioonkaebuse, mis on esitatud Üldkohtu 30. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-304/11, millega tühistati nõukogu 11. mai 2011. aasta määrus (EL) nr 464/2011, millega kehtestatakse Bosniast ja Hertsegoviinast pärit tseoliit A pulbri impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (1), põhjendamiseks ühe väite.

Nõukogu väitel on Üldkohus tõlgendanud vääralt mõistet „tavapärase kaubandustegevuse käigus toimunud müük” algmääruse (2) artikli 2 lõigete 1 ja 6 mõttes. Nõukogu nimelt rõhutab, et müük võib toimuda „tavapärase kaubandustegevuse käigus” isegi siis, kui müüja on suurendanud müügihinda riskitasu võrra, et katta tasumata jätmise või hilinenud tasumise riski.

Nõukogu väitel on Üldkohtu antud vastupidine tõlgendus muu hulgas vastuolus õiguskindluse põhimõttega.

(1) ELT L 125, lk 1.

(2) Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51).
1.

Kas nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/7/EÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (1) artikli 2 lõike 1 punkte b ja c tuleb tõlgendada nii, et aktsiakapitaliga usaldusühing on käsitatav kapitaliühinguna viidatud sätete tähenduses, kui kõnealuse äriühingu õiguslikust olemusest nähtub, et direktiivi artikli 2 lõike 1 punktides b ja c sisalduvaid nõudeid saab täita vaid üks osa äriühingu kapitalist ja osanikest?
2.

Juhul kui vastus 1. küsimusele on eitav: Mitu kavandatud lennul kasutatava lennuki eelnevat lendu on erakorralise asjaolu jaoks olulised? Kas eelnenud lendudega seotud erakorraliste asjaolude arvessevõtmine on ajaliselt piiratud? Kui see on nii, siis kuidas tuleb seda mõõta?
1.

Kas määruse (EÜ) nr 854/2004 (1) sätted annavad pädevale asutusele kaalutlusõiguse määrata kindlaks konkreetse loomade tapmise kellaaeg, arvestades, et ta on kohustatud määrama loomade tapmise üle kontrolli teostava riikliku veterinaararsti või kas pädev asutus on kohustatud selle veterinaararsti nimetama tapmise ajalistes piirides, mille on määranud tapmise läbiviija?
1A.

Kas liidu õigust, eelkõige ELTL artiklit 45 ja määruse nr 1612/68 (1) artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et need takistavad Euroopa Liidu liikmesriigil Madalmaadel jätta täisealine laps, kes on Belgias elava ja osaliselt Madalmaades, osaliselt Belgias töötava Madalmaade kodanikust piirialatöötaja ülalpeetav, alates ajast, mil töötamine piirialatöötajana on lõpetatud ja piirialatöötaja töötab veel vaid Belgias, ilma õigusest saada õppetoetust õpinguteks väljaspool Euroopa Liitu, sest laps ei täida nõuet, mille kohaselt peab ta asjaomasesse õppeasutusse õppima asumisele eelnenud kuuest aastast olema vähemalt kolm aastat elanud Madalmaades?
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/11

Simone Gbagbo 15. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 25. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-119/11: Gbagbo versus nõukogu

(Kohtuasi C-397/13 P)

2013/C 274/19

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Simone Gbagbo (esindaja: advokaat J.-C. Tchikaya)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, Côte d’Ivoire’i Vabariik

Apellandi nõuded

— tunnistada Simone Gbagbo apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks,

— tühistada vaidlustatud otsus,

— tühistada, esiteks nõukogu 14. jaanuari 2011. aasta otsus 2011/18/ÜVJP, millega muudetakse nõukogu otsust 2010/656/ÜVJP (1), ja teiseks, nõukogu 14. jaanuari 2011. aasta määrus (EL) nr 25/2011, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 560/2005, nõukogu 6. aprilli 2011. aasta otsus 2011/221 ja määrus (EL) nr 330/2011, millega kehtestatakse teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud piiravad meetmed seoses olukorraga Côte d’Ivoire’is (2), hagejat puudutavas osas;

— mõista kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks kaks väidet.

Esiteks, apellant heidab Üldkohtule ette, et viimane lükkas tagasi tema väite põhjendamiskohustuse rikkumise kohta. Apellant nimelt heidab Üldkohtule ette seda, et viimase hinnangul oli nõukogu esitanud piisavalt tõendeid, olgugi et vaidlustatud otsuses oli põhjenduseks toodud üksnes apellandi amet, nimelt „Rahvusassamblee rahvarinde parlamendifraktsiooni eesistuja”.

Teiseks leiab apellant, et Üldkohus on teinud faktide hindamisel ilmselge hindamisvea. Tema hinnangul on väited rahu- ja lepitusprotsessi takistamisest ja avalikust vaenu ja vägivalla õhutamisest sisuliselt valed ning tõendamata.

(1) ELT L 11, lk 36.

(2) ELT L 11, lk 10.
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/16

Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. 22. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 14. mai 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-19/12: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) — Impexmetal

(Kohtuasi C-415/13 P)

2013/C 274/28

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellant: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (esindaja: advokaat P. Borowski)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Impexmetal S.A.

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus tervikuna, rahuldada tervikuna 9. jaanuari 2012. aasta hagi ja sellest tulenevalt tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 27. oktoobri 2011. aasta otsus;

— juhul kui seda taotlust ei rahuldata, tühistada Üldkohtu otsus tervikuna ja saata käesolev asi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks;

— mõista menetluskulud, sh apellandi kulud Siseturu Ühtlustamise Ameti apellatsioonikoja ja vastulausete osakonna menetluses ning Euroopa Kohtus välja teistelt menetlusosalistelt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohus on rikkunud määruse nr 207/2009 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b, kuna ta on viidanud asjaoludele, mida selle sätte tingimused ei puuduta.

Viidatud sätte väär kohaldamine on tingitud sellest, et Üldkohus tuvastas ekslikult, et apellandi kaubamärk sarnaneb menetlusse astuja kaubamärgiga ja seega võib avalikkus need segi ajada. Üldkohus ei ole arvestanud järgmist:

— apellandi kaubamärgiga tähistatud kaubad „Masinad ja tööpingid” ning menetlusse astuja kaubamärgiga tähistatud „Kuullaagrid” on väga erinevad ega kujuta endast mingil moel üksteist täiendavaid kaupu;

— apellandi ja menetlusse astuja kaubamärgid erinevad visuaalsest küljest üksteisest oluliselt;

— olulise panuse vastandatud kaubamärkide visuaalsesse, foneetilisse ja kontseptuaalsesse erinevusse lisab asjaolu, et apellandi kaubamärk sisaldab sõnalise osana nimisõna „Kraśnik”;

— apellandi ja menetlusse astuja kaubamärgid erinevad foneetiliselt üksteisest oluliselt;

— apellandi kaubamärk on tema ärinime osa ja ta on seda nime kasutanud pikalt enne kaubamärgi registreerimistaotluse esitamist;

— nimetatud kaubamärk on ajaloolise tähtsusega tähis, mida apellant on kasutanud enda tähistamiseks;

— kõnealused kaubamärgid on pikka aega turul rahumeelselt kooseksisteerinud;

— vastandatud kaubamärkide sarnasus ei õigusta seisukohta, et nende puhul esineb segiajamise tõenäosus.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
—

Rikutud on määruse nr 6/2002 artikli 25 lõike 1 punkti f ja artikli 63 lõike 1 esimesest ja teisest lausest tulenevat faktide kontrollimise kohustust. Nimetatud väide koosneb neljast osast: — Üldkohus eksis, kui leidis, et ei saa arvesse võtta haldusmenetluses koostatud eksperdi arvamust; — Apellatsioonikoda ja Üldkohus ei võrrelnud oma otsustes eksperdi arvamust ja faktiväiteid; — Apellatsioonikoda ja Üldkohus ei põhjendanud nõuetekohaselt oma otsuseid siseriikliku autoriõiguse rikkumise seisukohast, eelkõige siseriikliku autoriõigusega antud õiguskaitse ulatuse küsimuses; — Apellatsioonikoda ja Üldkohus eksisid asudes seisukohale, et määruse nr 6/2002 artikli 25 lõike 1 punkti f alusel peab hageja tõendama siseriikliku autoriõigusega antud õiguskaitse olemasolu ja samuti eksisid nad artikli 63 lõike 1 esimese ja teise lause kohase ameti kohustuse kontrollida omal algatusel fakte alusel apellatsioonikoja ja ühtlustamisameti kohustuste ulatuse määratlemisel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 304/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) 25. juulil 2013 — UAB „Vilniaus energija“versus Lietuvos metrologijos inspektcijos Vilniaus apskrities skyrius

(Kohtuasi C-423/13)

2013/C 304/09

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: UAB „Vilniaus energija”

Vastustaja: Lietuvos metrologijos inspektcijos Vilniaus apskrities skyrius

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 34 ja/või direktiivi 2004/22/EÜ (1) tuleb tõlgendada nii, et kõnealuste õigusnormide järgi on keelatud siseriiklikud õigusnormid ja tavad, mille kohaselt käsitatakse kõigile direktiivi 2004/22/EÜ nõuetele vastavat ja andmete kaugedastuse (kaugmõõtmise) seadmega ühendatud soojaveearvestit mõõtesüsteemina, mistõttu ei või seda soojaveearvestit kasutada ettenähtud viisil enne, kui arvestit ja andmete kaugedastuse (kaugmõõtmise) seadet, mis ühiselt moodustavad mõõtesüsteemi, on metroloogiliselt kontrollitud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/22/EÜ mõõtevahendite kohta (ELT L 135, lk 1; ELT eriväljaanne 13/34, lk 149)
5.

Kas artikli 90 lõiget 2 võib tõlgendada selliselt, et liikmesriigid võivad osalise või täieliku mittetasumise korral maksustatava väärtuse vähendamist mitte lubada ning kui see on nii, siis kas see peab olema liikmesriigi õigusnormides välistatud või on samasugune õiguslik toime ka õigusnormide puudumisel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 298/3

Reber Holding GmbH & Co. KG 22. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 16. mai 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-530/10: Reber Holding GmbH & Co. KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-414/13 P)

2013/C 298/05

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Reber Holding GmbH & Co. KG (esindajad: advokaadid O. Spuhler, M. Geitz)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Anna Klusmeier

Apellandi nõuded

I. tühistada Üldkohtu 16. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas T-530/10 ja tunnistada kehtetuks ühtlustamisameti neljanda apellatsioonikoja 14. septembri 2010. aasta otsus (asi R 363/2008-4);

II. teise võimalusena, tühistada I punktis nimetatud kohtuotsus ja suunata kohtuasi Üldkohtusse tagasi;

III. mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab apellatsioonkaebuses, et rikutud on ühenduse materiaalõigust ning, et faktilisi asjaolusid kontrolliti ja hinnati ebapiisavalt. Üldkohus ei hinnanud talle esitatud faktilisi asjaolusid tervikuna. See kujutab endast õigusnormi rikkumist (Euroopa Kohtu 24. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C-51/09 P: Becker vs. Harman International Industries (1)). Selle väite võib esitada Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuses (vt. Euroopa Kohtu 16. juuni 2011. aasta otsus C-317/10 P: Union Investment Privatfonds GmbH vs. UniCredito Italiano SpA, Union Investment Privatfonds/UniCredito Italiano (2)).

Apellant väidab, et Üldkohus lähtus vaidlustatud kohtuotsuses sellest, et vande all antud ütlus ei ole seotud muude esitatud tõenditega. See järeldus ei ole õige. Nimetatud vande all antud ütlusest ilmneb üheselt mõistetavalt, et selles mainitakse muid tõendeid. Seetõttu jättis Üldkohus vande all antud ütluse piisavalt kontrollimata ja hindamata. Seetõttu on vaidlustatud kohtuotsuses rikutud õigusnormi, millele võib viidata apellatsioonkaebuses.

Apellant väidab, et kui Üldkohus oleks talle esitatud tõendeid täielikult kontrollinud ja hinnanud, siis oleks ta nõustunud sellega, et mõlemat vastandatud kaubamärki oli kasutatud õigusvastaselt määruse (EÜ) nr 40/94 (3) vastavalt artikli 42 lõike 2 esimese lausele koosmõjus määruse nr 40/94 artikli 42 lõikega 3. Lõpuks on vaidlustatud kohtuotsus vastuolus määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 2 esimese lausega koosmõjus määruse nr 40/94 artikli 42 lõikega 3.

Apellant väidab, et vaidlustatud kohtuotsusega on veel rikutud määruse nr 40/94 artikli 15 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a. Üldkohus rikkus nimelt õigusnormi, kui ta lähtus sellest, et apellant ei ole kaubamärgina kasutanud vastandatud kaubamärki nr 1 151 678„W. Amadeus Mozart”.

(1) EKL 2010, lk I-5805.

(2) EKL 2011, lk I-5471.

(3) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994 L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
1.

Kui vanema hooldusõigust käsitlevas asjas on nõukogu määruse (1) artikli 12 lõike 3 alusel lepitud kokku liikmesriigi kohtu pädevuses, siis kas see kohtualluvuse kokkulepe kehtib üksnes otsuse jõustumiseni selles kohtuasjas või kestab see pärast otsuse jõustumist veel edasi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 298/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Rumeenia) 31. juulil 2013 — Casa Județeană de Pensii Cluj versus Attila Balazs

(Kohtuasi C-432/13)

2013/C 298/06

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Casa Județeană de Pensii Cluj

Vastustaja: Attila Balazs

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) artikli 7 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse jääb kahe liikmesriigi vahel enne selle määruse jõustumist sõlmitud leping, mille kohaselt on nad kokku leppinud, et ühe liikmesriigi kohustus seoses sotsiaalkindlustushüvitistega lõpeb nende teise liikmesriigi kodanike suhtes, kes on olnud esimeses liikmesriigis pagulasseisundis ning on tagasi pöördunud teise liikmesriiki, mille eest on esimene liikmesriik tasunud kindlaksmääratud summa pensionide maksmiseks ja selle perioodi katteks, mille eest esimeses liikmesriigis tasuti sotsiaalkindlustusmakseid?

(1) Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35).
ET Euroopa Liidu Teataja C 298/3

Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG 19. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 20. veebruari 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-378/11: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-412/13)

2013/C 298/04

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (esindajad: advokaadid R. Kunze ja G. Würtenberger)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

tühistada Üldkohtu 20. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas T-378/11, millega jäeti rahuldamata hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti neljanda apellatsioonikoja 10. mai 2011. aasta otsuse (asi R 1598/2010-4) peale, mis käsitleb varasemate kaubamärkide vanemuse nõuet,

mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt ja teiselt menetlusosaliselt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu otsuse peale, jäeti rahuldamata hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti neljanda apellatsioonikoja 10. mai 2011. aasta otsuse (asi R 1598/2010-4) peale, mis käsitleb kujutismärgi MEDINET ühenduse kaubamärgina registreerimise taotluse raames varasemate kaubamärkide vanemuse nõuet.

Üldkohus on rikkunud määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artiklit 34 otsustades, et seda sätet tuleb tõlgendada kitsalt, mistõttu ei ole võimalik arvesse võtta varasema kaubamärgi ühe osa vanemuse nõuet. Lisaks on Üldkohus rikkunud määruse nr 207/2009 artiklis 75 sätestatud põhjendamiskohustust, kuna ta tegi otsuse lähtudes ebatäielikest faktilistest ja õiguslikest asjaoludest. Lõpuks on Üldkohtu otsus vastuolus määruse nr 207/2009 artikliga 77 seetõttu, et Üldkohus ei viinud läbi suulist menetlust.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).