Kohtuasi T-59/09

Saksamaa Liitvabariik

versus

Euroopa Komisjon

„Juurdepääs dokumentidele — Määrus (EÜ) nr 1049/2001 — Liikmesriigi kohustuste rikkumise asjas lõpetatud menetlust puudutavad dokumendid — Liikmesriigist pärinevad dokumendid — Juurdepääsu võimaldamine — Liikmesriigi eelnev nõusolek”

Kohtuotsuse kokkuvõte

EÜ artikli 255 lõige 2 teeb nõukogule ülesandeks määrata kindlaks dokumentidega tutvumise õigust reguleerivad üldpõhimõtted ja piirangud. Määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 2 lõige 3 laiendab dokumentidega tutvumise õigust sõnaselgelt kõigile institutsiooni valduses olevatele dokumentidele olenemata sellest, kas tegemist on institutsiooni koostatud või talle liikmesriikide või kolmandate isikute poolt saadetud dokumentidega. Pealegi kahjustaks liikmesriikidelt pärinevate arvukate dokumentide väljajätmine EÜ artikli 255 lõikes 1 sätestatud dokumentidega tutvumise õiguse kohaldamisalast läbipaistvuse eesmärki, mida see artikkel taotleb ja mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 42, välja arvatud teatavate erandite puhul, mida tuleb tõlgendada täht-tähelt. Lisaks nähtub Amsterdami lepingu lõppaktile lisatud deklaratsioonist nr 35 EÜ artikli 255 lõike 1 kohta, et asutamislepingu koostajad ei kavatsenud jätta liikmesriikide dokumente välja EÜ artikli 255 lõike 1 kohaldamisalast. Liidu esmane õigus ei anna seega alust liikmesriikidelt pärinevate dokumentidega tutvumise õigust kitsendavalt tõlgendada. (vt punktid 29, 41–44)

Määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 lõige 5 sätestab, et liikmesriik võib taotleda, et institutsioon ei avalikustaks kõnealusest liikmesriigist pärit dokumenti ilma tema eelneva nõusolekuta. See säte avab niisiis liikmesriigile võimaluse osaleda otsuse tegemisel, mille võtab vastu institutsioon, ja kehtestab selleks otsustusprotsessi, mille eesmärk on teha kindlaks, kas juurdepääs dokumendile tuleb keelata mõnel artikli 4 lõigetes 1–3 loetletud erandlikul alusel. Määruse artikli 4 lõige 5 näeb nimelt ette, et liidu õiguse nõuete rakendamine on institutsiooni ja lõikes 5 pakutud võimalust kasutanud liikmesriigi ühine ülesanne, kusjuures nad on kohustatud vastavalt EÜ artiklis 10 sätestatud lojaalse koostöö kohustusele tegutsema ja tegema koostööd nii, et need sätted saaksid tõhusa rakenduse. (vt punktid 31 ja 32)

Määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 lõikes 5 ette nähtud otsustusprotsess nõuab, et nii asjaomane liikmesriik kui ka institutsioon jääksid sama määruse artikli 4 lõigetes 1–3 ette nähtud erandlike aluste juurde. Institutsioonil on selle otsustusprotsessi raames õigus kindlaks teha, kas põhjendused, mis põhistavad liikmesriigi vastulauset taotletava dokumendi avalikustamisele institutsiooni poolt ja mis peavad sisalduma määruse artikli 8 lõike 1 alusel vastu võetud juurdepääsu keelamise otsuses, on alusetud. Institutsiooni teostatav kontroll seisneb selles, et tehakse kindlaks, kas konkreetse juhtumi asjaolusid ja kohaldatavaid õigusnorme arvestades on liikmesriigi vastulause põhistamiseks esitatud põhjendused esmapilgul sellised, et nendega saab keeldumist põhjendada, ja kas need põhjendused võimaldavad seega institutsioonil kanda vastutust, mis on talle pandud määruse nr 1049/2001 artikliga 8. Tegemist ei ole institutsiooni seisukoha pealesurumisega või asjaomase liikmesriigi hinnangu asendamisega institutsiooni hinnanguga, vaid välditakse sellise otsuse vastuvõtmist, mida institutsiooni hinnangul ei saa kaitsta. Just institutsioon kui juurdepääsu lubamise või keelamise otsuse tegija on vastutav otsuse õiguspärasuse eest. Enne, kui keelata juurdepääs liikmesriigist pärinevale dokumendile, peab ta seega kontrollima, kas liikmesriigi vastulause tugines määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 1–3 ette nähtud erandlikele alustele ja kas ta oma seisukohta neist eranditest lähtudes nõuetekohaselt põhistas. Kontrolli tuleb teostada lojaalse dialoogi raames, mis iseloomustab määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikega 5 kehtestatud otsustusprotsessi, milles institutsioon peab võimaldama liikmesriigil paremini väljendada oma põhjendusi või hinnata need ümber nii, et neid võiks esmapilgul pidada kaitstavateks. (vt punktid 51, 53–55)

Mõiste „rahvusvahelised suhted”, mis esineb määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 lõike 1 punkti a kolmandas taandes, on liidu õiguse mõiste, mis järelikult ei saa sõltuda sellest, kuidas seda mõistet sisustatakse liikmesriikide õiguses. Erinevalt tavalistest rahvusvahelistest lepingutest on liidu aluslepingutega loodud uus õiguskord oma institutsioonidega, mille huvides riigid on üha ulatuslikemates valdkondades piiranud oma suveräänseid õigusi ja mille subjektide hulka ei kuulu mitte ainult liikmesriigid, vaid ka nende kodanikud. Selleks et saavutada liidu eesmärgid valdkondades, mida liit hõlmab, kuuluvad liikmesriikide ja liidu institutsioonide vahelised suhted aluslepingutega kehtestatud põhiseadusliku harta kohaldamisalasse. See kehtib konkreetselt ka liikmesriigi ja komisjoni teabevahetuse kohta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames, mis on algatatud tagamaks, et liikmesriik täidaks talle aluslepingutega pandud kohustusi. Selline teabevahetus ei kuulu järelikult määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti a kolmandas taandes sisalduva mõiste „rahvusvahelised suhted” alla. (vt punktid 62–65)