Esialgne tõlge

ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)

1. juuni 2022*( )

Majandus- ja rahaliit – Pangandusliit – Krediidiasutuste ja teatud investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääva ettevõtja suhtes kohaldatav kriisilahendusmenetlus – Kriisilahendusnõukogu poolt Banco Popular Españoli suhtes vastu võetud kriisilahendusskeem – Tühistamishagi – Vaidlustatav akt – Vastuvõetavus – Ärakuulamisõigus – Omandiõigus – Põhjendamiskohustus – Määruse (EL) nr 806/2014 artiklid 18, 20 ja 24

Kohtuasjas T‑481/17,

Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno, asukoht Madrid (Hispaania),

Stiftung für Forschung und Lehre (SFL), asukoht Zürich (Šveits),

esindajad: advokaadid R. Pelayo Jiménez, A. Muñoz Aranguren ja R. Pelayo Torrent,

hagejad,

versus

Ühtne kriisilahendusnõukogu, esindajad: J. King ja M. Fernández Rupérez, keda abistasid advokaadid B. Meyring, S. Schelo, F. Fernández de Trocóniz Robles, T. Klupsch ja S. Ianc,

kostja,

keda toetavad

Hispaania Kuningriik, esindajad: S. Centeno Huerta, L. Aguilera Ruiz, S. Jiménez García ja J. Rodríguez de la Rúa Puig,





Euroopa Parlament, esindajad: P. López-Carceller, M. Martínez Iglesias, L. Visaggio, J. Etienne, M. Menegatti ja M. Sammut,





Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: A. de Gregorio Merino, J. Bauerschmidt, A. Westerhof Löfflerová ja H. Marcos Fraile,





Euroopa Komisjon, esindajad: L. Flynn ja A. Steiblytė,

ja

Banco Santander, SA, asukoht Santander (Hispaania), esindajad: advokaadid J. Rodríguez Cárcamo, A. Rodríguez Conde, D. Sarmiento Ramírez Escudero ja J. Remón Peñalver,

menetlusse astujad,

mille ese on ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue tühistada kriisilahendusnõukogu täitevistungi 7. juuni 2017. aasta otsus SRB/EES/2017/08 Banco Popular Español, SA kriisilahendusskeemi vastuvõtmise kohta,

ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),

koosseisus koja president M. van der Woude ning kohtunikud M. Jaeger, V. Kreuschitz, G. De Baere (ettekandja) ja G. Steinfatt,

kohtusekretär: vanemametnik J. Palacio González,

arvestades menetluse kirjalikku osa ja 14. juuni 2021. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Õiguslik raamistik

1 2008. aasta finantskriisi järel otsustati luua Euroopa Liidus pangandusliit, mille aluseks on ühtne, täielik ja üksikasjalik finantsteenuste reeglistik, mis kehtib kogu siseturul ja hõlmab ühtset järelevalvemehhanismi ning uusi hoiuste tagamise ja pankade kriisilahenduse raamistikke.

2 Pangandusliidu loomise esimeseks etapiks oli ühtse järelevalvemehhanismi loomine nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga (ELT 2013, L 287, lk 63). Selle määruse põhjenduse 12 kohaselt peaks ühtne järelevalvemehhanism tagama, et liidu poliitikat seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalvega rakendatakse ühtselt ja tõhusalt, finantsteenuste ühtset reeglistikku kohaldatakse krediidiasutuste suhtes samamoodi kõigis asjaomastes liikmesriikides ning kõnealuste krediidiasutuste suhtes kohaldatakse kõrgeima kvaliteediga järelevalvet, mis on vaba muudest, usaldatavusnõuetega mitteseotud kaalutlustest. Selleks antakse määrusega nr 1024/2013 Euroopa Keskpangale (EKP) krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga seotud eriülesanded eesmärgiga aidata kaasa krediidiasutuste turvalisusele ja toimekindlusele ning finantssüsteemi stabiilsusele liidus ja kõikides liikmesriikides.

3 Seejärel võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT 2014, L 173, lk 190). Selle põhjenduses 1 on märgitud:

„Finantskriis on näidanud, et liidu tasandil puuduvad adekvaatsed vahendid, et tõhusalt tegeleda ebatervete või maksejõuetute krediidiasutuste ja investeerimisühingutega. Selliseid vahendeid on vaja eelkõige maksejõuetuse vältimiseks ning kui maksejõuetus on juba tekkinud, siis tagamaks, et ebasoodsad tagajärjed oleksid võimalikult väikesed, säilitades asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu süsteemselt kriitilised funktsioonid. Need rasked ülesanded olid kriisi ajal oluliseks teguriks, mis sundis liikmesriike päästma krediidiasutusi ja investeerimisühinguid maksumaksja raha kasutades. Usaldusväärse finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistiku eesmärk on kõrvaldada võimalikult ulatuslikult vajadus selliste meetmete järele.“

4 Direktiivi 2014/59 eesmärk on kehtestada liidus pankade kriisilahendust reguleerivate liikmesriigi sätete minimaalsed ühtlustamisnormid ning seal nähakse ette kriisilahendusasutuste koostöö piiriüleste pankade kriiside korral. Seejuures on direktiivis 2014/59 ja eelkõige selle artikli 3 lõikes 1 sätestatud, et iga liikmesriik määrab ühe või erandkorras mitu kriisilahendusasutust, millel on õigus rakendada kriisilahenduse vahendeid ja kasutada kriisilahendusõigusi.

5 Pidades aga silmas ühelt poolt seda, et direktiiv 2014/59 ei too kaasa kriisilahendust puudutava otsustusprotsessi tsentraliseerimist, et selles nähakse ette ühtsed kriisilahendusvahendid ja -õigused, mida iga liikmesriigi ametiasutused kasutada saavad ning et sellega jäetakse viimastele kaalutlusõigus nende vahendite kohaldamise ja kriisilahenduse toetamiseks liikmesriigi rahastu kasutamise üle otsustamisel ning võttes teisalt arvesse seda, et selle direktiiviga ei ole täielikult välistatud, et liikmesriigid teevad piiriüleste konsolideerimisgruppide kriisilahenduse kohta eraldi ja potentsiaalselt vastukäivaid otsuseid, otsustati luua ühtne kriisilahenduskord.

6 Pangandusliidu loomise teise etapina võeti niisiis vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrus (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1).

7 Määruse nr 806/2014 põhjenduses 12 on märgitud:

„Tulemuslike kriisilahendusotsuste tegemise tagamine liidus maksejõuetuks jäävate pankade kohta, sealhulgas liidu tasandil kogutud rahaliste vahendite kasutamise kohta, on finantsteenuste siseturu loomise lõpuleviimisel keskse tähtsusega. Siseturu piires võib ühe liikmesriigi panga maksejõuetus mõjutada liidu kui terviku finantsturu stabiilsust. Tulemuslike ja ühtsete kriisilahendusnormide ja kriisilahenduse rahastamise võrdsete tingimuste tagamine kõigis liikmesriikides ei ole mitte ainult nende liikmesriikide huvides, kus need pangad tegutsevad, vaid üldkokkuvõttes kõigi liikmesriikide huvides, kuna see on vahend, mis tagab võrdsed konkurentsitingimused ja parandab siseturu toimimist. Pangandussüsteemid on siseturul omavahel tihedalt seotud, pankade konsolideerimisgrupid on rahvusvahelised ja pankade aktivates on suur osakaal välismaisel varal. Ühtse kriisilahenduskorra puudumisel oleks ühtses järelevalvemehhanismis osalevates liikmesriikides aset leidvatel panganduskriisidel suurem negatiivne süsteemne mõju ka selles mitteosalevatele liikmesriikidele. Ühtse kriisilahenduskorra loomine tagaks maksejõuetute pankade probleemiga tegelemisel neutraalse lähenemisviisi ja suurendaks seetõttu osalevate liikmesriikide pankade stabiilsust ja väldiks kriisi levikut mitteosalevatesse liikmesriikidesse ning hõlbustaks seega kogu siseturu toimimist. Nii osalevates kui ka mitteosalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute koostöömehhanismid peaksid olema selged ning ühtki liikmesriiki ega liikmesriikide rühma ei tohiks finantsteenuste pakkumise kohana otseselt ega kaudselt diskrimineerida.“

8 Määruse nr 806/2014 artikli 1 esimese lõigu kohaselt kehtestatakse sellega osalevates liikmesriikides asutatud ja artiklis 2 osutatud ettevõtjate – see tähendab pankade, mille päritoluriigi järelevalveasutus on EKP või liikmesriigi pädev asutus liikmesriigis, mille rahaühik on euro, või liikmesriigis, mille rahaühik ei ole euro ja mis on sisse seadnud tiheda koostöö määruse nr 1024/2013 artikli 7 kohaselt (vt määruse nr 806/2014 põhjendus 15) – kriisilahenduse ühtsed õigus- ja menetlusnormid.

9 Määruse nr 806/2014 artikli 1 teises lõigus on sätestatud, et Ühtne kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu“), mis on loodud kooskõlas sama määruse artikliga 42, kohaldab neid ühtseid õigus- ja menetlusnorme koos Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoniga ning liikmesriikide kriisilahendusasutustega kõnealuse määrusega loodava ühtse kriisilahenduskorra raames. Samuti on seal sätestatud, et ühtset kriisilahenduskorda toetab ühtne kriisilahendusfond (edaspidi „kriisilahendusfond“).

10 Määruse nr 806/2014 artikli 16 lõike 1 kohaselt otsustab kriisilahendusnõukogu osalevas liikmesriigis asutatud finantseerimisasutuse suhtes võtta kriisilahenduse meetme, kui täidetud on selle määruse artikli 18 lõikes 1 sätestatud kolm tingimust.

11 Esimese tingimuse kohaselt peab ettevõtja olema maksejõuetu või jääma tõenäoliselt maksejõuetuks. Seda tingimust hindab EKP pärast kriisilahendusnõukoguga konsulteerimist või kriisilahendusnõukogu, ning see loetakse täidetuks, kui ettevõtja puhul esineb üks või mitu määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikes 4 loetletud asjaoludest.

12 Teine tingimus eeldab seda, et puudub põhjendatud väljavaade, et mõni muu erasektoripoolne meede või järelevalvemeede aitaks ettevõtja maksejõuetust mõistliku aja jooksul ära hoida.

13 Kolmanda tingimuse kohaselt peab kriisilahenduse meede olema vajalik avaliku huvi seisukohast ehk olema vajalik ühe või mitme kriisilahenduse eesmärgi saavutamiseks olukorras, kus ettevõtja lõpetamine ja likvideerimine tavalises maksejõuetusmenetluses ei aitaks kriisilahenduse eesmärke samavõrra saavutada.

14 Määruse nr 806/2014 artikli 14 kohaselt on kriisilahenduse eesmärkideks tagada kriitiliste funktsioonide jätkuvus, vältida olulist negatiivset mõju finantsstabiilsusele, eelkõige hoides ära finantsraskuste ülekandumise, kaitsta avaliku sektori vahendeid, minimeerides tuginemist erakorralisele avaliku sektori finantstoetusele, kaitsta hoiustajaid ja investoreid ning kaitsta klientide rahalisi vahendeid ja klientide vara.

15 Määruse nr 806/2014 artikli 20 lõikes 1 on sätestatud, et enne kriisilahenduse meetme kohta otsuse tegemist või asjaomaste kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise õiguse kasutamist tagab kriisilahendusnõukogu, et asjaomase ettevõtja vara ja kohustuste väärtust hindab õiglaselt, hoolikalt ja realistlikult isik, kes on sõltumatu mis tahes ametiasutusest, sealhulgas kriisilahendusnõukogust, liikmesriigi kriisilahendusasutusest ja asjaomasest ettevõtjast.

16 Määruse nr 806/2014 artikli 20 lõike 15 kohaselt on väärtuse hindamine kriisilahenduse vahendi kohaldamist või kriisilahendusõiguste kasutamist käsitleva otsuse või kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise õiguse kasutamist käsitleva otsuse lahutamatu osa.

17 Kui määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikes 1 sätestatud tingimused on täidetud, võtab kriisilahendusnõukogu vastu kriisilahendusskeemi.

18 Kriisilahendusmenetlust läbi viies peavad kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjon tagama, et kriisilahendus toimuks kooskõlas määruse nr 806/2014 artiklis 15 loetletud põhimõtetega, mille hulgas on põhimõte, et kahjumi katavad esimeses järjekorras kriisilahendusmenetluses oleva ettevõtja aktsionärid ning ka põhimõte, et ükski võlausaldaja ei kata suuremat kahjumit kui see, mida ta oleks katnud juhul, kui ettevõtja, keda kriisilahendus puudutab, oleks likvideeritud tavalises maksejõuetusmenetluses.

19 Kriisilahendusnõukogu määrab kriisilahendusskeemiga kindlaks kasutatavad kriisilahenduse vahendid. Määruse nr 806/2014 artikli 22 lõikes 2 on loetletud erinevad võimalikud kriisilahenduse vahendid, milleks on ettevõtte võõrandamine, sildasutuse loomine, vara eraldamine ning kohustuste ja nõudeõiguste teisendamine.

20 Määruse nr 806/2014 artiklis 21 sätestatud tingimustel võib kriisilahendusnõukogu kriisilahendusskeemis kasutada ka asjaomase ettevõtja kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise õigust. Määruse nr 806/2014 artikli 19 kohaselt võib kriisilahenduse meede hõlmata ka riigiabi andmist või kriisilahendusfondi vahendite kasutamist.

21 Määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 7 kohaselt edastab kriisilahendusnõukogu vahetult pärast kriisilahendusskeemi vastuvõtmist selle komisjonile. 24 tunni jooksul pärast seda, kui kriisilahendusnõukogu on kriisilahendusskeemi edastanud, kinnitab komisjon kriisilahendusskeemi või esitab selle kohta vastuväiteid kaalutlusõigust kätkevates aspektides, mis ei hõlma kõnealuse lõike kolmandas lõigus sätestatud aspekte ehk vastavust avaliku huvi kriteeriumile või kriisilahendusfondi summa olulist muutmist. Viimati nimetatud kaalutlusõigust kätkevate aspektide osas võib komisjon 12 tunni jooksul pärast seda, kui kriisilahendusnõukogu on kriisilahendusskeemi edastanud, teha nõukogule ettepaneku esitada kriisilahendusskeemi kohta vastuväited põhjendusega, et kriisilahendusnõukogu vastu võetud skeem ei vasta avaliku huvi kriteeriumile või kiita kriisilahendusnõukogu kriisilahendusskeemis ettenähtud fondi summa oluline muutmine heaks või esitada selle kohta vastuväide. Kriisilahendusskeem võib jõustuda ainult siis, kui nõukogu ega komisjon ei ole selle kohta 24 tunni jooksul pärast seda, kui kriisilahendusnõukogu selle edastas, vastuväiteid esitanud.

22 Määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikes 9 on märgitud, et kriisilahendusnõukogu tagab, et asjaomased liikmesriikide kriisilahendusasutused võtavad kriisilahendusskeemi elluviimiseks vajaliku kriisilahenduse meetme. Kriisilahendusskeem adresseeritakse viimati nimetatutele ja selles antakse neile juhiseid, et võtta kriisilahendusõigusi kasutades kõik vajalikud meetmed, et rakendada kriisilahendusskeem vastavalt kõnealuse määruse artiklile 29.

23 Pärast kriisilahenduse meedet käsitleva otsuse vastuvõtmist tagab kriislahendusnõukogu vastavalt määruse nr 806/2014 artikli 20 lõikele 16, et sõltumatu isik viiks läbi hindamise, tegemaks kindlaks, kas aktsionäre ja võlausaldajaid oleks koheldud paremini, kui kriisilahendusmenetluses oleva ettevõtja suhtes oleks algatatud tavaline maksejõuetusmenetlus. Selle hinnangu põhjal võidakse määruse nr 806/2014 artikli 76 lõike 1 punkti e kohaselt maksta aktsionäridele või võlausaldajatele hüvitist, kui nad on kriisilahenduse tõttu kandnud suuremat kahju kui nad oleksid kandnud tavalises maksejõuetusmenetluses toimunud likvideerimise korral.

Vaidluse taust ja pärast hagi esitamist aset leidnud asjaolud

24 Hagejad Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno ja Stiftung für Forschung und Lehre (SFL) olid Banco Popular Español, SA (edaspidi „Banco Popular“) aktsionärid enne viimase suhtes kriisilahendusskeemi vastuvõtmist.

Banco Populari olukord enne kriisilahendusskeemi vastuvõtmist

25 Banco Populari kontsern, mille emaettevõtja oli Banco Popular, oli kriisilahenduse ajal Hispaania kuues panganduskontsern.

26 Banco Popular suurendas 2016. aastal kapitali 2,5 miljardi euro võrra.

27 Kriisilahendusnõukogu 5. detsembri 2016. aasta täitevistungil võeti vastu Banco Populari kontserni kriisilahenduskava. Selles kriisilahenduskavas eelistati kriisilahendusvahendina määruse nr 806/2014 artiklis 27 sätestatud kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit.

28 Banco Popular avaldas 3. veebruaril 2017 oma 2016. aasta majandusaasta aruande, milles teatas vajadusest võtta kasutusele 5,7 miljardi euro ulatuses erakorralisi reserve, mis tõi kaasa 3,485 miljardi euro suuruse konsolideeritud kahjumi, ning uue presidendi ametisse nimetamisest.

29 DBRS Ratings Limited (DBRS) (hilisem DBRS Morningstar) alandas 10. veebruaril 2017 Banco Populari reitingut negatiivse väljavaatega, pidades silmas Banco Populari nõrgenenud kapitalipositsiooni tulenevalt eespool punktis 28 osutatud majandusaasta aruandes prognoositust suuremast netokahjumist ning Banco Populari pingutustest vähendada endiselt suurt halbade varade mahtu.

30 Banco Popular tegi 3. aprillil 2017 teatavaks siseauditi tulemused, kust nähtus, et 2016. aasta majandusaasta aruannet võib olla vaja korrigeerida. Need kohandused tehti Banco Populari 2017. aasta esimese kvartali finantsaruandes.

31 Juhatuse esimees teatas 10. aprillil 2017 toimunud Banco Populari aktsionäride üldkoosolekul, et arvestades kontserni olukorda seoses omavahendite ja halbade varade mahuga, kavandab pank kapitali suurendamist või ettevõtte võõrandamise tehingut. Banco Populari president-peadirektor vahetati välja vähem kui aasta pärast ametisse nimetamist.

32 Pärast 3. aprilli 2017. aasta teadet 2016. aasta finantstulemuste korrigeerimise vajaduse kohta alandas DBRS 6. aprillil Banco Populari reitingut, jättes reitingu väljavaate negatiivseks. Vastavalt 7. aprillil ja 21. aprillil 2017 alandasid Banco Populari reitingut ka Standard & Poor’s ja Moody’s Investors service (edaspidi „Moody’s“), hinnates reitingu väljavaate negatiivseks.

33 Banco Popular alustas 2017. aasta aprillis eraõiguslikku müügiprotsessi enda müümiseks mõnele tugevale konkurendile, mis taastaks tema finantsolukorra. Banco Populari omandamisest huvitatud võimalikele omandajatele määrati pakkumuste esitamise tähtpäevaks 10. juuni 2017 ning hiljem pikendati seda tähtaega 2017. aasta juunikuu lõpuni.

34 Banco Popular tutvustas 5. mail 2017 oma 2017. aasta esimese kvartali finantsaruannet, kus teatati 137 miljoni euro suurusest kahjumist.

35 12. mail 2017 langes Banco Populari likviidsuskatte nõue (Liquidity Coverage Requirement) alla Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT 2013, L 176, lk 1) artikli 460 lõike 2 punktis c sätestatud 80protsendilise miinimummäära.

36 Banco Santander, SA teatas 16. mai 2017. aasta kirjas Banco Popularile, et tal ei ole võimalik eraõigusliku müügiprotsessi raames siduvat pakkumust esitada.

37 Banco Popular teavitas 16. mail 2017 riiklikku väärtpaberituru komisjoni (Comisión nacional del mercado de valores (CNMV), Hispaania) asjaolust, et eraõigusliku müügiprotsessi raames näitasid potentsiaalsed omandajad üles oma huvi, ent ühtki siduvat pakkumust ei saadud.

38 Agentuur FITCH langetas 19. mail 2017 Banco Populari pikaajalist reitingut.

39 Kriisilahendusnõukogu president Elke König andis 23. mail 2017 telekanalile Bloomberg intervjuu, kus temalt küsiti eelkõige Banco Populari olukorra kohta.

40 2017. aasta mais teatati Banco Populari raskustest mitmes ajakirjandusartiklis. Näitena tuleb märkida 11. mail 2017 internetisaidil elconfidencial.com avaldatud artiklit „Saracho tellib JP Morganilt ja Lazardilt pankrotiohu tõttu Populari kiirmüügi“ („Saracho encarga la venta urgente del Popular a JP Morgan y Lazard por riesgo de quiebra“). Artiklis märgitakse, et panga president on volitanud JP Morganit ja Lazardi korraldama panga kiirmüügi tulenevalt pankrotiohust, mis on tingitud massilisest era- ja äriklientide hoiuste väljavõtmisest, ning tema hinnangul on kogu kontserni täielik ja kohene müük ainus viis panga elujõulisuse tagamiseks. Artiklis märgitakse, et „jätkuvat hoiuste väljavõtmist ja väliste rahastusallikate sulgumist arvestades on pank tõsises pankrotiohus ning [panga president] on seega sunnitud võtma kõige drastilisema meetme ning hoiduma omavahendite suhtarvude parandamiseks ja panga EKP nõuetele vastavuse tagamiseks varade järkjärgulisest müümisest“.

41 Internetisaidil elconfidencial.com 15. mail 2017 avaldatud artiklis „EKP kontrollib Banco Populari tegevust kahe kuu jooksul keset müügiprotsessi“ („El BCE inspecciona a Banco Popular durante dos meses en pleno proceso de venta“) teatatakse, et Banco Populari president käivitas oma plaani panga müümiseks pärast EKP kontrolli, mis kinnitas reservide ebapiisavust. Selle artikli kohaselt olid EKP inspektorid asunud seisukohale, et Banco Populari raskused olid seotud kinnisvarariskide katteks piisavate reservide puudumisega ning vaja oleks vältida hoiuste erakorralist väljavõtmist. Samuti olevat inspektorid väljendanud rahulolematust 2016. aasta raamatupidamisaruannetes kajastatuga.

42 Agentuur Reuters avaldas 31. mail 2017 artikli „ELi hoiatati Banco Populari kriisilahenduse ohu eest“ („La UE, advertida de riesgo de una resolución ordenada en Banco Popular“). Selles artiklis mainitakse nimelt, et ühe anonüümseks jääva liidu kõrge ametniku sõnul hoiatas üks Euroopa peamisi pangandusjärelevalve asutusi liidu ametnikke, et Banco Popular võib vajada kriisilahendust, kui tal ei õnnestu leida omandajat. Artikli kohaselt märkis see ametnik samuti, et kriisilahendusnõukogu president oli hiljuti andnud „eelhoiatuse“ ning oli avaldanud, et kriisilahendusnõukogu jälgib võimaliku sekkumise eesmärgil (Banco Populariga) toimuvat iseäranis tähelepanelikult.

43 Samal päeval avaldas kriisilahendusnõukogu pressiteate, et selle artikli sisu ümber lükata.

44 2017. aasta juuni esimestel päevadel võeti Banco Popularist massiliselt raha välja.

45 Banco Popular esitas 5. juuni 2017. aasta hommikul Hispaania Pangale (Banco de España) esimese erakorralise likviidsusabi taotluse ning seejärel pealelõunal teise, milles suurendas taotletavat summat tulenevalt suurest rahavoogude liikumisest. Lähtudes Hispaania Panga taotlusest ning EKP poolt samal päeval Banco Populari erakorralise likviidsusabi taotlusele antud hinnangust ei esitanud EKP nõukogu vastuväiteid Banco Popularile erakorralise likviidsusabi andmisele ajavahemikul kuni 8. juunini 2017. Banco Popular sai ühe osa sellest erakorralisest likviidsusabist, ent seejärel teatas Hispaania Pank, et tal ei ole võimalik Banco Popularile täiendavat erakorralist likviidsusabi anda.

46 DBRS ja Moody’s alandasid 6. juunil 2017 Banco Populari reitingut.

Muud kriisilahendusskeemi vastuvõtmisele eelnenud asjaolud

47 Kriisilahendusnõukogu tellis 23. mail 2017 Deloitte’ilt kui sõltumatult eksperdilt Banco Populari väärtuse hindamise vastavalt määruse nr 806/2014 artiklile 20.

48 Kriisilahendusnõukogu nõudis 24. mail 2017 määruse nr 806/2014 artikli 34 alusel Banco Popularilt tema väärtuse hindamise läbiviimiseks vajalikku teavet. 2. juunil 2017 nõudis kriisilahendusnõukogu Banco Popularilt andmete esitamist ka eraõigusliku müügiprotsessi kohta ning juurdepääsuvõimaluse loomist selle protsessi raames viimase poolt loodud turvalisele elektroonilisele andmeruumile.

49 Kriisilahendusnõukogu 3. juuni 2017. aasta täitevistungil võeti vastu otsus SRB/EES/2017/06, mille adressaadiks on Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (Pankade nõuetekohase ümberkorraldamise fond, Hispaania, edaspidi „FROB“) ning mis puudutab Banco Populari turundamist (edaspidi „turundamist käsitlev otsus“). Kriisilahendusnõukogu andis heakskiidu sellele, et FROB alustab viivitamata Banco Populari müügiprotsessi ning tegi FROB‑le teatavaks turundamisega seotud nõuded vastavalt direktiivi 2014/59 artiklile 39. Eelkõige märkis kriisilahendusnõukogu, et FROB peab ühendust võtma nende viie potentsiaalse omandajaga, kellele esitati kutse pakkumuste esitamiseks eraõigusliku müügiprotsessi raames.

50 Kaks viiest potentsiaalsest omandajast otsustasid müügiprotsessis mitte osaleda ning ühe kõrvaldas EKP usaldatavusnõuetega seotud põhjustel.

51 Need kaks potentsiaalset omandajat, kes olid otsustanud müügiprotsessis osaleda ehk Banco Santander et Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (BBVA) allkirjastasid 4. juunil 2017 konfidentsiaalsuslepingu ning said 5. juunil 2017 juurdepääsu elektroonilisele andmeruumile.

52 Lähtudes määruse nr 806/2014 artikli 20 lõike 5 punktist a kinnitas kriisilahendusnõukogu 5. juunil 2017 väärtuse esimese hindamise tulemuse (edaspidi „hinnang 1“), mille eesmärk oli saada teavet selleks, et teha kindlaks, kas määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikes 1 sätestatud kriisilahenduse eeltingimused on täidetud.

53 Vastavalt määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 1 teisele lõigule hindas EKP 6. juunil 2017 pärast kriisilahendusnõukoguga konsulteerimist, kas Banco Popular on maksejõuetu või jääb tõenäoliselt maksejõuetuks.

54 EKP märkis selles hinnangus, et eelnevatel kuudel oli Banco Populari likviidsuspositsioon eelkõige hoiusebaasi märkimisväärsest kahanemisest tingituna oluliselt halvenenud. Suures mahus võtsid Banco Popularist raha välja kõigisse segmentidesse kuuluvad kliendid. EKP loetles Banco Populari likviidsusprobleemideni viinud sündmused.

55 Seejuures märkis ta, et 2017. aasta veebruaris toimunud majandusaasta aruande esitlemisel teatas Banco Popular, et tal tuli kasutada 5,7 miljardi euro ulatuses erakorralisi reserve, mis viis 2016. aastal 3,485 miljardi euro suuruse kahjumini, ning oma pikaajalise ja panga strateegia ülevaatamist alustanud presidendi välja vahetamisest. Täiendavatest reservidest ja majandusaasta kahjumist teatamine tõi kaasa Banco Populari reitingu langetamise DBRSi poolt 10. veebruaril 2017 ning tegi Banco Populari kliendid väga murelikuks, mis väljendus hoiuste suuremahulises ja ootamatus väljavõtmises ning klientide sagedasemas panga harukontorite külastamises.

56 Samuti märkis EKP, et uue hoiuste väljavõtmise laine vallandas Banco Populari 3. aprilli 2017. aasta ad hoc avalik pöördumine, milles teatati mitme siseauditi tulemusest, mis võisid märkimisväärselt mõjutada asutuse finantsaruandlust, ning kinnitati, et vähem kui aasta pärast ametisse asumist vahetatakse välja asutuse president-peadirektor. EKP märkis, et seda hoiuste väljavõtmise lainet võimendasid ka järgmised asjaolud:

– Standard & Poor’s alandas 7. aprillil 2017 Banco Populari reitingut;

– Banco Popular teatas 10. aprillil 2017, et ei maksa dividende ning tingituna pingelisest omakapitalipositsioonist ja vajadusest viia halbade varade kate vastavusse teiste sarnaste pankade omaga, võib vajalikuks osutuda omakapitali suurendamine või ettevõtte võõrandamise tehingu tegemine;

– Moody’s alandas 21. aprillil 2017 Banco Populari reitingut;

– avaldati 2017. aasta esimese kvartali tulemused, mis olid prognoositust halvemad;

– pidevas negatiivses meediakajastuses, nagu eespool punktides 40 ja 41 mainitud 11. ja 15. mai 2017. aasta artiklites, viidati sellele, et Banco Populari president oli andnud korralduse panga kiirmüügiks seoses vahetu pankroti- või likviidsuse kaotamise ohuga ning sellele, et järelevalveasutuse kohapealse kontrolli tulemusel tekkis pangal oluline täiendav vajadus reservide järele.

57 Samuti tõdes EKP, et iseäranis palju hoiuseid kaotati pärast 31. maid 2017, kui ajakirjanduses avaldati teave selle kohta, et juhul, kui käimasolev müügiprotsess väga lühikese aja jooksul viljakaks ei osutu, võidakse pank likvideerida.

58 Lisaks sellele märkis EKP, et kuigi Banco Popular oli eelnevate nädalate jooksul välja töötanud erinevaid meetmeid täiendava likviidse vara leidmiseks ning asunud neid rakendama, ei olnud juba saadud ja oodatavad sissetulevad rahavood hindamise päevaks Banco Populari nõrgeneva likviidsuspositsiooni stabiliseerimiseks piisavad. Samuti märkis ta, et isegi koos erakorralise likviidsusabiga, millele EKP nõukogu 5. juunil 2017 vastuväiteid ei esitanud, ei olnud likviidse vara maht sel päeval piisav tagamaks Banco Populari suutlikkust täita oma kohustusi hiljemalt 7. juunil 2017.

59 EKP leidis, et need meetmed, mille Banco Popular oli juba otsustanud võtta, ei olnud tema likviidsuspositsiooni halvenemise tagasipööramiseks piisavalt tõhusad. Ta märkis, et alternatiivse meetmena selleks, et tagada oma võimekus täita peatselt sissenõutavaks muutuvaid kohustusi, püüdis Banco Popular teha ettevõtte võõrandamise tehingu ehk müüa end mõnele tugevamale konkurendile. Siiski leidis EKP, et võttes arvesse seda, kui nõrgaks oli Banco Populari likviidsuspositsioon muutunud, seda, et puudusid tõendid viimase võimekuse kohta oma likviidsusolukorra oluliseks parandamiseks lähitulevikus, ning asjaolu, et seni ei olnud läbirääkimised positiivse tulemuseni jõudnud, ei olnud sellise eraõigusliku tehingu sõlmimine ettenähtav sellise tähtaja jooksul, mis annaks Banco Popularile võimaluse tasuda oma võlad ja täita muud kohustused tähtaegselt.

60 EKP tõdes, et samal ajal puudus võimalus võtta selliseid järelevalve- või varase sekkumise meetmeid, mis oleksid võimaldanud kohe taastada Banco Populari piisavalt tugevat likviidsuspositsiooni ning andnud talle piisavalt aega ettevõtte võõrandamise tehingu või mõne muu lahenduse elluviimiseks. Meetmed, mida saanuks võtta EKP kui pädev asutus vastavalt õigusnormidele, millega oli liikmesriigi õigusesse üle võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT 2013, L 176, lk 338), artikkel 104 ja direktiivi 2014/59 artiklid 27–29 või määruse nr 1024/2013 artikkel 16, ei oleks saanud tagada seda, et Banco Popular suudaks tähtaegselt oma võlad tasuda või muud kohustused täita, pidades silmas täheldatud likviidsuse vähenemise ulatust ja tempot.

61 Võttes arvesse eelkõige hoiuste liigset väljavoolu, panga likviidsete vahendite kaotamise kiirust ja viimase võimetust muud likviidset vara leida, asus EKP kokkuvõttes seisukohale, et esinevad objektiivsed asjaolud, millest nähtub, et Banco Popular ei ole lähitulevikus tõenäoliselt võimeline tähtaegselt oma võlgu tasuma või muid kohustusi täitma. EKP leidis, et Banco Popular on maksejõuetu või igal juhul jääb lähitulevikus tõenäoliselt maksejõuetuks määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 1 punkti a ja lõike 4 punkti c mõistes.

62 Banco Populari juhatus teatas 6. juunil 2017 EKP‑le, et on jõudnud järeldusele, et pank jääb tõenäoliselt maksejõuetuks.

63 Samal päeval kinnitas FROB kirja, mis sisaldas müügiprotsessi puudutavat teavet (edaspidi „müügiprotsessi puudutav kiri“) ja milles määrati pakkumuste esitamise tähtpäevaks 6. juuni 2017. aasta südaöö.

64 Samal päeval teatas BBVA, kes oli üks kahest Banco Populari potentsiaalsest omandajast, FROB‑le, et tema pakkumust ei esita.

65 Selsamal 6. juunil 2017 esitas Deloitte kriisilahendusnõukogule määruse nr 806/2014 artikli 20 lõike 10 alusel koostatud teise väärtuse hindamise tulemuse (edaspidi „hinnang 2“). Hinnangu 2 eesmärk oli hinnata Banco Populari varade ja kohustuste väärtust, anda hinnang sellele, kuidas koheldaks aktsionäre ja võlausaldajaid juhul, kui Banco Populari suhtes viidaks läbi tavaline maksejõuetusmenetlus, ning esitada teave, mille põhjal on võimalik teha otsus üleantavate aktsiate ja omandiõiguse instrumentide kohta ning mis võimaldab kriisilahendusnõukogul kindlaks määrata, millised on ettevõtte võõrandamise vahendi rakendamise korral äris tavalised tingimused. Selles hinnangus hinnati Banco Populari majanduslikuks väärtuseks parima stsenaariumi korral 1,3 miljardit eurot, halvima stsenaariumi korral ‑8,2 miljardit eurot ning parima hinnangu kohaselt ‑2 miljardit eurot.

66 Banco Santander tegi 7. juunil 2017 siduva pakkumuse.

67 FROB teatas 7. juuni 2017. aasta kirjas kriisilahendusnõukogule, et Banco Santander tegi pakkumuse 7. juunil kell 3.12 ning hinnaks, mida Banco Santander Banco Populari aktsiate müügi eest pakkus, oli üks euro. FROB märkis, et tema juhatus käsitab Banco Santanderit konkurentsile avatud müügiprotsessis osalenud pakkujana ning on otsustanud teha kriisilahendusnõukogule ettepaneku nimetada Banco Populari kriisilahendusskeemi vastuvõtmist puudutavas kriisilahendusnõukogu otsuses omandajaks Banco Santander.

Banco Populari 7. juuni 2017. aasta kriisilahendusskeem

68 Kriisilahendusnõukogu 7. juuni 2017. aasta täitevistungil võeti määruse nr 806/2014 alusel vastu otsus SRB/EES/2017/08, mis käsitleb Banco Populari kriisilahendusskeemi (edaspidi „kriisilahendusskeem“).

69 Kriisilahendusskeemi artikli 1 kohaselt otsustas kriisilahendusnõukogu, olles leidnud, et määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikes 1 sätestatud tingimused on täidetud, viia Banco Populari suhtes kriisilahenduse kuupäevast alates läbi kriisilahendusmenetluse.

70 Esiteks leidis kriisilahendusnõukogu, et Banco Popular on maksejõuetu või jääb tõenäoliselt maksejõuetuks, teiseks puuduvad muud meetmed, millega saaks mõistliku aja jooksul Banco Populari maksejõuetust ära hoida, ning kolmandaks on kriisilahenduse meede, mis seisneb ettevõtte võõrandamise vahendis, avalikes huvides. Selles osas märkis kriisilahendusnõukogu, et kriisilahendus on vajalik ja proportsionaalne määruse nr 806/2014 artikli 14 lõikes 2 nimetatud kahe eesmärgi saavutamiseks ehk selleks, et tagada panga kriitiliste funktsioonide jätkuvus ning vältida olulist negatiivset mõju finantsstabiilsusele.

71 Kriisilahendusskeemi artiklis 5.1 sisaldub järgmine kriisilahendusnõukogu otsus:

„Banco Populari suhtes kohaldatavaks kriisilahendusvahendiks on ettevõtte võõrandamine vastavalt määruse nr 806/2014 artiklile 24, mis toimub aktsiate üleandmise teel omandajale. Kapitaliinstrumentide allahindamine ja konverteerimine toimub vahetult enne ettevõtte võõrandamise vahendi kohaldamist.“

72 Kriisilahendusskeemi artikkel 6 puudutab kapitaliinstrumentide allahindamist ja ettevõtte võõrandamise vahendit. Artiklis 6.1 on kriisilahendusnõukogu märkinud meetmed, mille ta võttis määruse nr 806/2014 artiklis 21 sätestatud allahindamise õigust kasutades.

73 Kriisilahendusskeemi artiklis 6.1 on kriisilahendusnõukogu otsustanud:

– esmalt hinnata alla Banco Populari aktsiakapitali nimiväärtus summas 2 098 429 046 eurot, millega kaasneb Banco Populari aktsiate tühistamine 100% ulatuses;

– seejärel konverteerida Banco Populari emiteeritud ja kriisilahendusotsuse kuupäeval käibel olevate täiendavate esimese taseme kapitaliinstrumentide kogu nimiväärtus Banco Populari uuesti emiteeritud aktsiateks, mis on „I uued aktsiad“;

– seejärel hinnata I uute aktsiate nimiväärtus alla nullini, millega kaasneb nende „I uute aktsiate“ tühistamine 100% ulatuses;

– lõpuks konverteerida Banco Populari emiteeritud ja kriisilahendusotsuse kuupäeva seisuga käibel olevate teise taseme kapitaliinstrumentide kogu nimiväärtus Banco Populari uuesti emiteeritud aktsiateks, mis on „II uued aktsiad“.

74 Kriisilahendusskeemi artiklis 6.3 on sätestatud, et allahindamis- ja konverteerimismeetmete aluseks on väärtuse hinnang 2, mida toetavad Hispaania kriisilahendusasutuse FROB poolt läbi viidud läbipaistva ja avatud müügiprotsessi tulemused.

75 Kriisilahendusskeemi artiklis 6.5 on kriisilahendusnõukogu märkinud, et kasutas ettevõtte võõrandamise vahendiga seotud õigust, mis tuleneb määruse nr 806/2014 artikli 24 lõike 1 punktist a ning määras, et „II uued aktsiad“, mille suhtes ei ole kolmandatel isikutel mis tahes õigusi, antakse ühe euro suuruse tasu eest üle Banco Santanderile. On täpsustatud, et omandaja on üleandmiseks nõusoleku juba andnud.

76 Samuti on kriisilahendusnõukogu märkinud, et „II uute aktsiate“ üleandmine peaks toimuma omandaja 7. juuni 2017. aasta siduva pakkumuse alusel ning FROB peaks selle läbi viima vastavalt 18. juuni 2015. aasta seadusele 11/2015, mis käsitleb krediidiasutuste ja investeerimisteenuseid pakkuvate ühingute finantsseisundi taastamist ja kriisilahendust (Ley 11/2015 de recuperación y resolución de entidades de crédito y empresas de servicios de inversión, BOE nr 146, 19.6.2015, lk 50797, edaspidi „seadus 11/2015“).

77 Kriisilahendusskeem esitati komisjonile heakskiitmiseks 7. juunil 2017 kell 5.13.

78 7. juunil 2017 kell 6.30 võttis komisjon vastu otsuse (EL) 2017/1246, millega kinnitatakse Banco Popular Español S.A. kriisilahenduse skeem (ELT 2017, L 178, lk 15) ning tegi selle teatavaks kriisilahendusnõukogule. Seetõttu jõustus kriisilahendusskeem samal päeval.

79 Otsuse 2017/1246 põhjenduses 4 on märgitud:

„Komisjon nõustub kriisilahendusskeemiga. Eelkõige nõustub ta Ühtse Kriisilahendusnõukogu esitatud põhjendustega selle kohta, miks kriisilahendus on avalikes huvides vajalik, vastavalt määruse (EL) nr 806/2014 artiklile 5.“

80 Samal päeval otsustas FROB võtta kriisilahendusskeemi rakendamiseks vajalikud meetmed vastavalt määruse nr 806/2014 artiklile 29. Selleks andis FROB nõusoleku teise taseme kapitaliinstrumentide konverteerimise tulemusel tekkinud Banco Populari uute aktsiate („II uued aktsiad“) üleandmiseks Banco Santanderile.

Pärast kriisilahendusotsuse tegemist aset leidnud asjaolud

81 Deloitte edastas 14. juunil 2018 kriisilahendusnõukogule määruse nr 806/2014 artikli 20 lõigetes 16–18 sätestatud erinevat kohtlemist käsitleva hinnangu, mille eesmärk oli kindlaks teha, kas aktsionäre ja võlausaldajaid oleks koheldud paremini, kui Banco Populari suhtes oleks läbi viidud tavaline maksejõuetusmenetlus (edaspidi „hinnang 3“). 31. juulil 2018 saatis Deloitte kriisilahendusnõukogule selle hinnangu lisa, parandades mõne vormivea.

82 Ühinemise tulemusena sai Banco Santanderist kui ühendavast ühingust 28. septembril 2018 Banco Populari üldõigusjärglane.

83 Kriisilahendusnõukogu võttis 17. märtsil 2020 vastu otsuse SRB/EES/2020/52, et määrata kindlaks, kas aktsionäridele ja võlausaldajatele, keda Banco Populari suhtes võetud kriisilahenduse meetmed mõjutasid, tuleb maksta hüvitist. Seda otsust puudutav teade avaldati 20. märtsil 2020 Euroopa Liidu Teatajas (ELT 2020, C 91, lk 2). Selles otsuses asus kriisilahendusnõukogu seisukohale, et aktsionäridel ja võlausaldajatel, keda Banco Populari kriisilahendus mõjutas, ei ole määruse nr 806/2014 artikli 76 lõike 1 punkti e alusel õigust ühtsest kriisilahendusfondist hüvitist saada.

Menetlus ja poolte nõuded

84 Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 2. augustil 2017, esitasid hagejad käesoleva hagi.

85 Dokumendis, mis saabus kohtukantseleisse 30. oktoobril 2017, palus kriisilahendusnõukogu Üldkohtu kodukorra artikli 92 lõike 3 alusel Üldkohtul määrata menetlustoimingud seoses mõne lisas mainitud dokumendi esitamisega. 30. novembri 2017. aasta otsusega otsustas Üldkohus kõnealuse menetlustoimingute taotluse selles menetlusstaadiumis rahuldamata jätta.

86 Dokumentides, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse vastavalt 3., 26. ja 27. oktoobril 2017 ning 10. ja 14. novembril 2017, esitasid Banco Santander, Hispaania Kuningriik, Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon avalduse astuda menetlusse kriisilahendusnõukogu nõuete toetuseks. Üldkohtu kaheksanda koja president andis 1. augusti 2018. aasta otsustega Hispaania Kuningriigile, parlamendile, nõukogule ja komisjonile loa menetlusse astuda ning 12. aprilli 2019. aasta määrusega andis ta menetlusse astumiseks loa Banco Santanderile. Hispaania Kuningriik, parlament, nõukogu, komisjon ja Banco Santander esitasid oma seisukohad ning hagejad ja kostja esitasid nende kohta oma märkused ettenähtud tähtaja jooksul.

87 Üldkohus tegi kodukorra artiklis 89 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames 13. veebruaril 2018 kriisilahendusnõukogule ettepaneku esitada kriisilahendusskeemi viimane mittekonfidentsiaalne versioon ja hinnangu 2 mittekonfidentsiaalne versioon, mis olid avaldatud tema internetisaidil. Kriisilahendusnõukogu esitas dokumendid määratud tähtaja jooksul.

88 Üldkohus esitas 6. juulil 2018. aastal kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele kirjalikud küsimused. Hagejad ja kriisilahendusnõukogu vastasid neile määratud tähtaja jooksul.

89 Kirjaga, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 15. novembril 2018, taotlesid hagejad Üldkohtult, et viimane nõuaks menetlust korraldava meetmega kriisilahendusnõukogult teatud dokumentide hispaaniakeelsete tõlgete esitamist. Kriisilahendusnõukogu esitas oma märkused selle taotluse kohta ettenähtud tähtaja jooksul.

90 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti Üldkohtu kodukorra artikli 27 lõike 5 kohaselt, määrati ettekandja-kohtunik kolmandasse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi lahendada sellele kojale.

91 Kolmanda koja ettepanekul otsustas Üldkohus kodukorra artikli 28 alusel suunata kohtuasja laiendatud koosseisule.

92 Üldkohtu kantseleisse 8. septembril 2020 saabunud kirjaga esitasid hagejad kodukorra artikli 85 lõike 3 alusel uue taotluse tõendite kogumiseks. Kriisilahendusnõukogu, Hispaania Kuningriik, parlament, nõukogu, komisjon ja Banco Santander esitasid oma seisukoha määratud tähtaja jooksul.

93 Üldkohus tegi 16. märtsil 2021 kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames kriisilahendusnõukogule ettepaneku mitme dokumendi esitamiseks. 30. märtsi 2021. aasta kirjaga vastas kriisilahendusnõukogu, et taotletud dokumendid on osaliselt konfidentsiaalsed ning nende esitamine on võimalik, kui Üldkohus otsustab teha vastava menetlustoimingu.

94 Kirjaga, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 20. aprillil 2021, esitasid hagejad taotluse menetlust korraldavate meetmete võtmiseks. Kriisilahendusnõukogu, parlament, nõukogu, komisjon ja Banco Santander esitasid selle taotluse kohta oma seisukohad määratud tähtaja jooksul.

95 12. mai 2021. aasta kohtumäärusega pani Üldkohus kriisilahendusnõukogule ühelt poolt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 24 esimese lõigu ja teiselt poolt kodukorra artikli 91 punkti b, artikli 92 lõike 3 ning artikli 103 alusel kohustuse esitada täielik versioon kriisilahendusskeemist, hinnangust 2, EKP 6. juuni 2017. aasta hinnangust Banco Populari maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta, Banco Populari 6. juuni 2017. aasta kirjast EKP‑le koos lisaga ning EKP 18. mai 2017. aasta kirjast Banco Popularile. Samuti pani Üldkohus kriisilahendusnõukogule kohustuse esitada mittekonfidentsiaalne versioon Banco Populari 6. juuni 2017. aasta kirjast EKP‑le koos lisaga ning EKP 18. mai 2017. aasta kirjast Banco Popularile.

96 28. mai 2021. aasta kirjaga esitasid hagejad taotluse menetlust korraldavate meetmete võtmiseks ning uue taotluse tõendite kogumiseks. Kriisilahendusnõukogul, Hispaania Kuningriigil, parlamendil, nõukogul, komisjonil ja Banco Santanderil paluti oma seisukoht esitada kohtuistungil.

97 Üldkohus eemaldas 9. juuni 2021. aasta kohtumäärusega toimikust kriisilahendusnõukogu poolt 12. mai 2021. aasta kohtumääruse täitmiseks esitatud dokumentide konfidentsiaalsed versioonid ning edastas hagejatele ning Hispaania Kuningriigile, parlamendile, nõukogule, komisjonile ja Banco Santanderile Banco Populari 6. juuni 2017. aasta kirja EKP‑le ilma lisata.

98 Kuna kahel kolmanda koja laiendatud koosseisu kohtunikul esines takistus asja arutamisel osalemiseks, määras Üldkohtu president koja koosseisu täiendamiseks kotta kaks teist kohtunikku.

99 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suuliselt esitatud küsimustele kuulati ära 14. juuni 2021. aasta kohtuistungil.

100 Hagejad esitasid 27. juulil 2021 Üldkohtu kantseleisse esitatud dokumendiga Üldkohtu kodukorra artikli 113 lõike 2 punkti c alusel menetluse suulise osa uuendamise taotluse. Kolmanda koja (laiendatud koosseisus) president jättis selle taotluse 27. augusti 2021. aasta otsusega rahuldamata, kuna antud juhul ei olnud ükski kodukorra artikli 113 lõikes 2 sätestatud tingimustest täidetud, sest asjaoludel, millele hagejad menetluse suulise osa uuendamise taotluses tuginesid, ei saanud olla otsustavat tähtsust Üldkohtu otsusele.

101 Hagejad paluvad Üldkohtul:

– tühistada kriisilahendusskeem;

– mõista kohtukulud välja kriisilahendusnõukogult.

102 Kriisilahendusnõukogu palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

103 Banco Santander, Hispaania Kuningriik, nõukogu ja komisjon paluvad Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

104 Parlament palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata osas, milles seal tuginetakse määruse nr 806/2014 ja direktiivi 2014/59 õigusvastasuse vastuväidetele;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus

105 Hagi põhjendamiseks on hagejad hagiavalduses esitanud kümme väidet. Esimene väide puudutab seda, et rikutud on Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõike 2 punktides b ja c sätestatud põhjendamiskohustust ja õigust heale haldusele ning harta artiklis 47 sõnastatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Teine väide on õigusvastasuse vastuväide, mille kohaselt rikuvad määruse nr 806/2014 artikkel 18, artikli 24 lõike 2 punkt a ning artikkel 27 ning direktiivi 2014/59 artiklid 32, 38 ja 43 harta artikli 41 lõike 2 punktis a ette nähtud ärakuulamisõigust. Kolmas väide on õigusvastasuse vastuväide, mille kohaselt rikuvad määruse nr 806/2014 artiklid 21, 22, 24 ja 27 ning direktiivi 2014/59 artiklid 38 ja 63 harta artikli 17 lõikes 1 sõnastatud omandiõigust ja harta artiklis 16 sõnastatud ettevõtlusvabaduse põhimõtet. Neljas väide puudutab seda, et rikutud on harta artiklis 47 sätestatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Viies väide puudutab määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 1 ja direktiivi 2014/59 artikli 32 rikkumist. Kuues väide puudutab pangandussektoris ettevaatliku tegutsemise põhimõtte rikkumist. Seitsmes väide puudutab õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist. Kaheksas väide puudutab harta artiklites 17 ja 52 sõnastatud omandiõiguse ja proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist. Üheksas väide puudutab määruse nr 806/2014 artikli 20 lõike 1 rikkumist. Kümnes väide puudutab Banco Populari müügiprotsessi vastuolu määruse nr 806/2014 artikliga 24 ning direktiivi 2014/59 artikli 39 lõike 2 punktidega a, b, d ja f.

106 Repliigis on hagejad esitanud kolm uut väidet. Esimene puudutab määruse nr 806/2014 artikli 20 lõigete 3 ja 11 rikkumist, teine seda, et rikutud on põhjendamiskohustust, kaitseõigusi ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, kolmas oluliste vorminõuete rikkumist. Kuivõrd nende kolme uue väitega vaidlustavad hagejad sisuliselt seda, et kriisilahendusnõukogu ei viinud läbi määruse nr 806/2014 artikli 20 lõike 11 kohast lõplikku järelhindamist, on need koondatud üheteistkümnendaks väiteks.

Vastuvõetavus

107 Menetlusse astuja seisukohas leiab komisjon, et hagi on vastuvõetamatu, kuna kriisilahendusskeem on vaheakt, mis kohustuslikke tagajärgi ei loo. Ta leiab, et siduva mõju omistas ta kriisilahendusskeemile otsusega 2017/1246, millega ta selle kinnitas, ning seega on üksnes kriisilahendusskeemi peale esitatud hagi vastuvõetamatu.

108 Parlament ja nõukogu leiavad oma menetlusse astuja seisukohtades samuti, et kriisilahendusskeem ise ei tekita õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele ELTL artikli 263 tähenduses.

109 Hagejad leiavad, et hagi vastuvõetamatust puudutavad menetlusse astujate argumendid ei ole vastuvõetavad, kuna kriisilahendusnõukogu selliseid argumente esitanud ei ole. Teise võimalusena leiavad nad, et hagi on vastuvõetav.

110 Tuleb tähele panna, et kodukorra artikli 142 lõike 1 kohaselt võib menetlusse astumise esemeks olla üksnes ühe kohtuasja poole nõuete täielik või osaline toetamine. Pealegi peab menetlusse astuja kodukorra artikli 142 lõike 3 kohaselt nõustuma menetlusega selles staadiumis, milles see on hetkel, kui ta menetlusse astub.

111 Käesoleval juhul on kriisilahendusnõukogu taotlenud üksnes hagi sisulist rahuldamata jätmist ega ole hagi vastuvõetavust vaidlustanud.

112 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb tõepoolest, et menetlusse astuja ei saa sõltumatult tugineda asja läbivaatamist takistavale asjaolule ning niisiis ei pea Üldkohus analüüsima neid vastuvõetamatuse vastuväiteid, mille on esitanud üksnes menetlusse astuja (24. märtsi 1993. aasta kohtuotsus CIRFS jt vs. komisjon, C‑313/90, EU:C:1993:111, punkt 22, ja 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Post Bank Iran vs. nõukogu, T‑559/15, EU:T:2018:948, punkt 63).

113 Avalikul huvil põhinevate asja läbivaatamist takistavate asjaolude osas tuleb Üldkohtul siiski hagi vastuvõetavust käsitleda omal algatusel (vt selle kohta 24. märtsi 1993. aasta kohtuotsus CIRFS jt vs. komisjon, C‑313/90, EU:C:1993:111, punkt 23, ja 20. juuni 2019. aasta kohtuotsus a&o hostel and hotel Berlin vs. komisjon, T‑578/17, ei avaldata, EU:T:2019:437, punkt 36).

114 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt käsitatakse vaidlustatavate aktidena ELTL artikli 263 tähenduses kõiki institutsioonide vastuvõetud sätteid, mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi nende sätete vormist sõltumata (vt 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Slovakkia vs. komisjon, C‑593/15 P ja C‑594/15 P, EU:C:2017:800, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Ungari vs. parlament, C‑650/18, EU:C:2021:426, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).

115 Selleks et teha kindlaks, kas akt tekitab selliseid tagajärgi ja kas selle peale saab järelikult ELTL artikli 263 alusel tühistamishagi esitada, tuleb lähtuda akti olemusest ja hinnata akti tagajärgi selliste objektiivsete kriteeriumide põhjal nagu selle akti sisu, võttes vajaduse korral arvesse akti vastuvõtmise konteksti ja selle vastu võtnud institutsiooni pädevust (vt 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Ungari vs. parlament, C‑650/18, EU:C:2021:426, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).

116 Siinkohal tuleb märkida et kriisilahendusnõukogu teostab pädevust, mis tuleneb talle määrusest nr 806/2014 ja eelkõige vastavalt selle määruse artikli 16 lõikes 1 sätestatule „otsustab liikmesriigis asutatud finantseerimisasutuse suhtes kriisilahenduse meetme võtta siis, kui artikli 18 lõikes 1 sätestatud tingimused on täidetud“. Seega on liidu seadusandja sõnaselgelt andnud kriisilahendusnõukogule otsustuspädevuse.

117 Kriisilahenduse meedet puudutav kriisilahendusnõukogu otsus on akt, mis saab jõustuda. Kriisilahendusskeemi artiklis 12 on märgitud, et see jõustus 7. juunil 2017 kell 6.30.

118 Pealegi määratakse määruse nr 806/2014 artikli 23 esimese lõigu kohaselt kriisilahendusnõukogu poolt sama määruse artikli 18 alusel vastu võetava kriisilahendusskeemiga kindlaks kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu puhul rakendatavate kriisilahenduse vahendite üksikasjad, mida liikmesriikide kriisilahendusasutused peavad rakendama kooskõlas direktiivi 2014/59 asjakohaste sätetega, nagu need on liikmesriigi õigusse üle võetud.

119 Kriisilahendusskeemi artikli 9 kohaselt tuleb FROB‑l võtta kõik vajalikud meetmed selle otsuse täitmiseks ja rakendamiseks. Eelkõige peab FROB kriisilahendusskeemis otsustatud tingimustel läbi viima Banco Populari müümise. Kriisilahendusskeemi artiklis 10 on samuti sätestatud, et kriisilahendusnõukogu seirab vastavalt määruse nr 806/2014 artiklile 28 kriisilahendusskeemi rakendamist FROB poolt.

120 Seega tuleb asuda seisukohale, et kriisilahendusskeemi sisu silmas pidades loob see siduvaid õiguslikke tagajärgi.

121 Pealegi tuleb tähele panna, et määruse nr 806/2014 artikli 86 lõikes 1 on sätestatud, et Euroopa Liidu Kohtule võib esitada hagi vastavalt ELTL artiklile 263 selleks, et vaidlustada apellatsioonikomisjoni otsus või kriisilahendusnõukogu otsus, kui puudub apellatsioonikomisjonile edasikaebamise õigus. Määruse nr 806/2014 artikli 86 lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid ja liidu institutsioonid, samuti kõik füüsilised ja juriidilised isikud vastavalt ELTL artiklile 263 esitada Euroopa Liidu Kohtule hagi kriisilahendusnõukogu otsuse peale.

122 Seejuures on Euroopa Kohus märkinud, et määruse nr 806/2014 artikli 86 lõikes 2 on ette nähtud, et liikmesriigid ja liidu institutsioonid, nagu ka kõik füüsilised ja juriidilised isikud võivad vastavalt ELTL artiklile 263 esitada Euroopa Liidu Kohtule hagi kriisilahendusnõukogu otsuse peale, kusjuures viitega viimasele välistatakse muud liidu institutsioonid, organid või asutused (6. mai 2021. aasta kohtuotsus ABLV Bank jt vs. EKP, C‑551/19 P ja C‑552/19 P, EU:C:2021:369, punkt 56).

123 Samuti on Euroopa Kohus leidnud, et kriisilahendusmenetlust tuleb pidada mitmeetapiliseks haldusmenetluseks, milles osaleb palju asutusi ja mille puhul kohtulikule kontrollile selle määruse artikli 86 lõike 2 tähenduses allub ainult lõpptulemus, mis tuleneb kriisilahendusnõukogu pädevuse kasutamisest (6. mai 2021. aasta kohtuotsus ABLV Bank jt vs. EKP, C‑551/19 P ja C‑552/19 P, EU:C:2021:369, punkt 66).

124 Seega tuleneb määruse nr 806/2014 artikli 86 sõnastusest ning Euroopa Kohtu kohtupraktikast, et kriisilahendusskeem, mida ei saa vaidlustada apellatsioonikomisjonis, on akt, mille peale saab esitada tühistamishagi Üldkohtule.

125 Parlamendi, nõukogu ja komisjoni esitatud argumendid seda järeldust ümber ei lükka.

126 Esimesena väitsid parlament ja komisjon kohtuistungil, et menetluses, kus osaleb mitu institutsiooni, on vaidlustatav üksnes lõplik akt. Komisjon leiab, et kriisilahendusskeemi heakskiitmisega muudab ta selle enda otsuseks ja muutub selle otsuse tegijaks, mis on kooskõlas 13. juuni 1958. aasta kohtuotsusest Meroni vs. Ülemamet (9/56, EU:C:1958:7) tulenevate volituste delegeerimise põhimõtetega. Parlament leiab, et kriisilahendusskeem on hõlmatud komisjoni otsusega ning kriisilahendusskeemi kui komisjoni otsuse ühe osa peale hagi esitada ei saa.

127 On mõistagi tõsi, nagu komisjon kohtuistungil väitis, et kriisilahendusskeem jõustub üksnes tema heakskiidul. See ei tähenda aga, et komisjoni heakskiiduga kriisilahendusskeemi autonoomsed õiguslikud tagajärjed kaovad ja asenduvad üksnes komisjoni otsuse omadega.

128 Pidades silmas eelkõige määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikes 7 kasutatud sõnastust, tuleb asuda seisukohale, et komisjoni heakskiit on üks vajalik etapp kriisilahendusskeemi jõustumiseks ning see annab talle õigusjõu.

129 Vastupidi aga komisjoni väidetule ei tähenda 13. juuni 1958. aasta kohtuotsuses Meroni vs. Ülemamet (9/56, EU:C:1958:7) sõnastatud volituste delegeerimist puudutavate põhimõtete järgimine seda, et õiguslikke tagajärgi tekitaks üksnes otsus, mille võttis vastu komisjon. Selle kohtuotsuse kohaselt toimub „tegelik vastutuse üleminek“ kaalutluspädevuse delegeerimisel, millega kaasneb suur hindamisvabadus, mille teostamine võib endast kujutada tegeliku majanduspoliitika rakendamist, asendades delegeeriva asutuse valikud volituse saanud asutuse omadega.

130 Tuleb asuda seisukohale, et vastavalt määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 7 teisele lõigule on selleks, et kriisilahendusskeem looks õiguslikke tagajärgi, vajalik, et komisjon kinnitaks kriisilahendusskeemi selle kaalutlusõigust kätkevates aspektides, vältides seeläbi „tegelikku vastutuse üleminekut“ 13. juuni 1958. aasta kohtuotsuse Meroni vs. Ülemamet (9/56, EU:C:1958:7) tähenduses.

131 Eelkõige tuleneb määruse nr 806/2014 põhjendusest 26, et:

„[…] Kriisilahendusskeemi vastuvõtmise menetlus, millesse on kaasatud komisjon ja nõukogu, tugevdab kriisilahendusnõukogu jaoks vajalikku tegevuslikku iseseisvust, olles samas kooskõlas Euroopa Liidu Kohtu tõlgendusega asutustele volituste delegeerimise põhimõtte kohta. Seetõttu sätestatakse käesolevas määruses, et kriisilahendusnõukogu vastuvõetud kriisilahendusskeem jõustub ainult sel juhul, kui nõukogu või komisjon ei esita 24 tunni jooksul pärast seda, kui kriisilahendusnõukogu selle on vastu võtnud, vastuväiteid või kui selle kriisilahendusskeemi kiidab heaks komisjon. […]“

132 Lisaks sellele tuleb asuda seisukohale, et määruses nr 806/2014 ette nähtud kriisilahendusnõukogu ja komisjoni vaheline pädevusjaotus ei toeta komisjoni argumentatsiooni, mille kohaselt muutub kriisilahendusskeem temapoolse kinnituse andmisel tema otsuseks. Komisjoni pädevuses on nimelt kriisilahendusskeemi kaalutlusõigust kätkevate aspektide hindamine. Pealegi saab komisjon vastavalt määruse nr 806/2014 artikli 18 lõikele 7 kriisilahendusskeemi kinnitada või esitada selle kohta vastuväiteid kaalutlusõigust kätkevates aspektides. Seevastu ei ole tal volitust teostada kriisilahendusnõukogule omistatud pädevust ega muuta kriisilahendusskeemi või selle õiguslikke tagajärgi.

133 Teisena väitis komisjon kohtuistungil, et kriisilahendusskeem ei ole tema jaoks siduv. Juhul, kui ta sellega nõus ei ole, ei pea ta seda kinnitama. Ta leidis, et kriisilahendusskeemi suhtes oleks analoogia alusel kohaldatav 6. mai 2021. aasta kohtuotsuses ABLV Bank jt vs. EKP (C‑551/19 P ja C‑552/19 P, EU:C:2021:369) valitud lahendus, mis puudutab EKP hinnangut selle kohta, kas asjaomane ettevõtja on maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääv. Sel juhul on kriisilahendusskeem ettevalmistav akt, mida ELTL artikli 263 alusel esitatava hagiga vaidlustada ei saa.

134 Kohtupraktikast tuleneb, et kui on tegemist aktidega, mille väljatöötamine toimub mitmes asutusesiseses menetlusetapis, kujutavad endast vaidlustatavaid akte põhimõtteliselt ainult sellised meetmed, mis fikseerivad menetluse tulemusena institutsiooni lõpliku seisukoha, kuid vaidlustatavateks aktideks ei ole vahemeetmed, mille eesmärk on lõppotsuse ettevalmistamine ja mille õigusvastasuse küsimuse saab tõstatada lõppotsuse peale esitatud hagis (vt 6. mai 2019. aasta kohtumäärus ABLV Bank vs. EKP, T‑281/18, EU:T:2019:296, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).

135 Euroopa Kohus leidis 6. mai 2021. aasta kohtuotsuse ABLV Bank jt vs. EKP (C‑551/19 P ja C‑552/19 P, EU:C:2021:369) punktis 66, et EKP hinnang asjaomase ettevõtja maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta ei tekitanud iseenesest siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutaksid apellantide huve, tuues kaasa selge muutuse nende õiguslikus olukorras, kuna seda saab teha üksnes kriisilahendusskeemi vastuvõtmine, seejärel selle jõustumine ning kriisilahenduse vahendite rakendamine määruse nr 806/2014 artikli 22 lõike 2 tähenduses.

136 Siinkohal piisab, kui märkida, et mitte üheski määruse nr 806/2014 sättes ei ole EKP hinnangu puhul, erinevalt kriisilahendusskeemist, ette nähtud selle jõustumist.

137 Pealegi ei saa määruses nr 806/2014 ette nähtud keeruka haldusmenetluse raames käsitada kriisilahendusskeemi komisjoni otsuse ettevalmistamise eesmärgil koostatud ettevalmistava aktina. Siinkohal tuleb tähele panna ühelt poolt seda, et määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 7 kohaselt on komisjoni poolt kriisilahendusskeemi kinnitamise tagajärjeks kriisilahendusskeemi jõustumine ning teiselt poolt seda, et komisjon võib kriisilahendusskeemile vastuväiteid esitada selle kaalutlusõigust kätkevates aspektides, ent selle puhtalt tehnilistes aspektides ei saa ta vastuväiteid esitada ega selles osas muudatusi teha.

138 Kolmandana väitsid parlament ja nõukogu kohtuistungil, et määruse nr 806/2014 artiklit 86 tuleks tõlgendada nii, et seal on silmas peetud üksnes kriisilahendusnõukogu autonoomseid otsuseid, mille puhul ei ole komisjoni heakskiit vajalik.

139 Siinkohal tuleb osutada väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult normi sõnastust ja sellega taotletavaid eesmärke, vaid ka selle konteksti ning liidu õigusnorme nende kogumis (vt 8. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (ELTL artikli 260 lõige 3 – kiired sidevõrgud), C‑543/17, EU:C:2019:573, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika; 24. oktoobri 2019. aasta kohtumäärus Liaño Reig vs. kriisilahendusnõukogu, T‑557/17, ei avaldata, EU:T:2019:771, punkt 59).

140 Tuleb aga märkida, et määruse nr 806/2014 artiklis 86 on sätestatud, et ELTL artikli 263 alusel esitatava hagiga saab vaidlustada kõiki kriisilahendusnõukogu otsuseid peale nende, mida saab vaidlustada apellatsioonikomisjonis. Kriisilahendusskeem kuulub juba määratlusest tulenevalt selliste otsuste kategooriasse ning ükski selles artiklis ega üheski teises määruse nr 806/2014 sättes sisalduv erand ei võimalda seda sealt välja arvata.

141 Pealegi tuleb ka märkida, et määruse nr 806/2014 artikli 20 lõikes 15 on sätestatud, et väärtuse hindamine on kriisilahenduse vahendi kohaldamist või kriisilahendusõiguste kasutamist käsitleva otsuse või kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise õiguse kasutamist käsitleva otsuse lahutamatu osa ning väärtuse hindamine ei anna iseseisvat kaebeõigust, kuid selle võib vaidlustada koos kriisilahendusnõukogu otsusega.

142 Selles sättes on niisiis ette nähtud võimalus vaidlustada väärtuse hindamist hagis, mis esitatakse otsuse peale, mille on vastu võtnud kriisilahendusnõukogu, ent seal ei ole viidatud otsusele, mille on vastu võtnud komisjon.

143 Seega tuleb asuda seisukohale, et nii määruse nr 806/2014 artikli 86 sõnastusest kui ka teistest määruse nr 806/2014 sätetest tuleneb, et kriisilahendusnõukogu poolt vastu võetud kriisilahendusskeem on vaidlustatav ilma, et oleks nõutav hagi esitamine ka kriisilahendusskeemi kinnitamise kohta tehtud komisjoni otsuse peale.

144 Lisaks sellele ei oleks tõlgendus määruse nr 806/2014 artiklile 86, mille on välja pakkunud parlament, nõukogu ja komisjon, kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikast tuleneva nõudega, et Euroopa Liidu teisese õiguse norme tuleb nii palju kui võimalik tõlgendada kooskõlas aluslepingute sätete ning eelkõige aluslepingute ja harta sätete ja liidu õiguse üldpõhimõtetega (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus EKP vs. Espírito Santo Financial (Portugal), C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika; 2. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Consob, C‑481/19, EU:C:2021:84, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 24. oktoobri 2019. aasta kohtumäärus Liaño Reig vs. kriisilahendusnõukogu, T‑557/17, ei avaldata, EU:T:2019:771, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika), sealhulgas õiguskindluse põhimõtte ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega.

145 Esiteks, mis puudutab õiguskindluse põhimõtet, siis nõuab see eelkõige, et õigusnormid oleksid selged, täpsed ja ettenähtavate tagajärgedega selleks, et huvitatud isikud saaksid liidu õiguskorraga reguleeritavates olukordades ja õigussuhetes teadlikult toimida (30. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Itaalia vs. nõukogu (Vahemere mõõkkala püügikvoot), C‑611/17, EU:C:2019:332, punkt 111; 25. novembri 2020. aasta kohtuotsus ACRE vs. parlament, T‑107/19, ei avaldata, EU:T:2020:560, punkt 66, ja 9. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Adraces vs. komisjon, T‑714/18, ei avaldata, EU:T:2020:591, punkt 37). Sellest põhimõttest tulenevate nõuete järgimine on veelgi olulisem siis, kui asjasse puutuvad õigusnormid võivad üksikisikutele ja äriühingutele kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi (vt selle kohta 30. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Itaalia vs. nõukogu (Vahemere mõõkkala püügikvoot), C‑611/17, EU:C:2019:332, punkt 111, ja 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Hungeod jt, C‑496/18 ja C‑497/18, EU:C:2020:240, punkt 93 ja seal viidatud kohtupraktika). Nimetatud põhimõte nõuab esmajoones seda, et õigusnormid võimaldaksid asjasse puutuvatel isikutel selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt (vt selle kohta 10. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Heinrich, C‑345/06, EU:C:2009:140, punkt 44; 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie) jt, C‑798/18 ja C‑799/18, EU:C:2021:280, punkt 41, ning 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Banco de Portugal jt, C‑504/19, EU:C:2021:335, punkt 51).

146 Teiseks on sätestatud tõhusa kohtuliku kontrolli põhimõttega seoses harta artikli 47 esimeses lõigus, et igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on nimetatud artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus. Euroopa Kohtu kohtupraktikast tuleneb, et selle sättega tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus nõuab eelkõige, et huvitatud isik saaks kaitsta oma õigusi parimatel võimalikel tingimustel ja otsustada täielikult informeerituna, kas teatava üksuse vastu on otstarbekas esitada hagi pädevasse kohtusse (vt 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Banco de Portugal jt, C‑504/19, EU:C:2021:335, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).

147 Tõlgendus, mille kohaselt eeldab kriisilahendusnõukogu poolt vastu võetud kriisilahendusskeemi vaidlustamine komisjoni kinnitava otsuse vaidlustamist sama hagiga, ei oleks aga vastuolus mitte üksnes eespool punktides 140 ja 141 osutatud määruse nr 806/2014 sätetega, vaid ka õiguskindluse põhimõtte ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega, kuna igaühe jaoks, keda kriisilahendusnõukogu poolt vastu võetud kriisilahendusskeem puudutab, kehtiks üks selline hagi vastuvõetavuse tingimus, mida sõnaselgelt sätestatud ei ole.

148 Viimaks tuleb tagasi lükata parlamendi kohtuistungil esitatud argument, mille kohaselt ei ole võimalik kriisilahendusskeemi tühistada, kui komisjoni otsus jõusse jääb. Tuleb nimelt märkida, et juhul, kui Üldkohus kriisilahendusskeemi peale esitatud hagi läbivaatamisel selle tühistab, muutub ainetuks komisjoni otsus, millega see kinnitatakse.

149 Eeltoodust tuleneb, et pärast komisjoni kinnituse andmist loob kriisilahendusnõukogu poolt vastu võetud kriisilahendusskeem õiguslikke tagajärgi ning see on akt, mille saab eraldi esitatava tühistamishagiga vaidlustada.

150 Seega tuleb hagi tunnistada vastuvõetavaks.

Sisu

Sissejuhatavad märkused

– Hagi ulatus

151 Esimesena tuleb sedastada, et repliigi selles osas, mis puudutab vaidluse tausta, väidavad hagejad, et 23. mail 2017. aastal telekanalile Bloomberg antud intervjuus tehtud kriisilahendusnõukogu presidendi avaldus, mida on mainitud eespool punktis 39, põhjustasid Banco Populari likviidsuskriisi ja eraõigusliku müügiprotsessi nurjumise. Nad väidavad, et konfidentsiaalsuskohustuse rikkumise korral tuleb kriisilahendusskeem tühistada, kui leiab tuvastamist, et juhul, kui seda infoleket ei oleks olnud, oleks kriisilahendusskeemi sisu olnud teistsugune. Nad leiavad, et küsimuses, milline oli Reutersi avaldatud ja eespool punktis 42 mainitud infolekke allikas, lasub tõendamiskoormis kriisilahendusnõukogul.

152 Kriisilahendusnõukogu leiab, et neid argumente ei saa käsitada uue väitena ning need on esitatud repliigi sissejuhatavas osas. Ta märgib, et hagejad ei ole esitanud tühistamisväidet, mille aluseks oleks tema eeldatav tegevus. Kriisilahendusnõukogu leiab, et juhul, kui Üldkohus asub seisukohale, et nende argumentide näol on tegemist uue õigusväitega, on see kodukorra artikli 84 lõike 1 kohaselt vastuvõetamatu, kuna teave, millele need argumendid tuginevad, oli hagejatel olemas enne hagiavalduse esitamist.

153 Kodukorra artikli 84 lõike 1 kohaselt on menetluse käigus uute väidete esitamine keelatud, välja arvatud juhul, kui need tuginevad faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Kodukorra artikli 84 lõike 2 kohaselt tuleb juhul, kui uusi väiteid esitatakse, teha seda menetlusdokumentide teistkordsel vahetamisel ning need peavad olema selgelt eristatavad kui uued väited.

154 Ühelt poolt tuleb tõdeda, et nagu kriisilahendusnõukogu leiab, ei sisaldu need hagejate argumendid ühegi konkreetse väite juures, vaid repliigi selles osas, mis puudutab vaidluse tausta, ning hagejad ei ole seega määratlenud neid uue väitena. Lisaks sellele ei ole need argumendid hagiavalduses esialgu esitatud väidete või etteheidetega piisavalt tihedalt seotud selleks, et neid saaks pidada kohtumenetluses oleva vaidluse loomuliku käigu osaks, ning tegemist ei ole ka mõne hagiavalduses esitatud väite täiendamisega (vt selle kohta 8. juuli 2020. aasta kohtuotsus VQ vs. EKP, T‑203/18, EU:T:2020:313, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).

155 Teiselt poolt, isegi kui neid argumente saaks käsitada esimest korda repliigis esitatud uue õigusväitena, tuleb tõdeda, et hagejad ei väida, et see tugineks pärast hagi esitamist ilmsiks tulnud õiguslikele ja faktilistele asjaoludele.

156 Siinkohal piisab, kui tõdeda, et nii kriisilahendusnõukogu presidendi 23. mai 2017. aasta intervjuud kui ka Reutersi 31. mai 2017. aasta artiklit, millele hagejad tuginevad, on mainitud juba hagiavalduses. Seega, juhul, kui neid argumente tuleks käsitada repliigis esitatud uue väitena, oleks see vastuvõetamatu ning seega ei tuleks sellele vastata.

157 Teisena esitasid hagejad Üldkohtu kantseleisse 8. septembril 2020. aastal saabunud kirjaga kodukorra artikli 85 lõike 3 alusel uue taotluse võtta tõenditena vastu kriisilahendusnõukogu 10. ja 18. augusti 2017. aasta asutusesisene elektronkiri, mis puudutavad Reutersi 31. mai 2017. aasta artikli allikaks olnud võimalikku infoleket. Hagejad märgivad, et need dokumendid said neile kättesaadavaks pärast nende dokumentide avaldamise kohta tehtud kriisilahendusnõukogu 24. augusti 2020. aasta otsust, mis võeti vastu vastavalt kriisilahendusnõukogu apellatsioonikomisjoni 15. aprilli 2020. aasta otsusele, mis puudutas ühe kolmanda isiku poolt esitatud taotlust dokumentidega tutvumiseks.

158 Hagejad väidavad, et neist elektronkirjadest saab järeldada, et mingisugust tõhusat sisejuurdlust selle väidetava infolekke allika kindlaks tegemiseks kriisilahendusnõukogu läbi ei viinud.

159 Kriisilahendusnõukogu ja Banco Santander leiavad, et need uued tõendid on vastuvõetamatud, kuna need ei ole seotud ühegi repliigis esitatud väitega. Komisjon ja Hispaania Kuningriik leiavad, et need dokumendid ei ole vaidluse lahendamise seisukohast asjasse puutuvad ning nõukogu leiab, et hagejad pole nende asjasse puutuvust tõendanud.

160 Kodukorra artikli 85 lõike 3 kohaselt võivad kohtuasja pooled erandkorras esitada tõendeid või taotluse nende kogumiseks enne menetluse suulise osa lõppemist tingimusel, et nende hiline esitamine on õigustatud.

161 Tuleb märkida, et hagejad ei ole selgitanud, millise väite või argumendi põhjendamiseks need dokumendid esitati või kuidas need kriisilahendusskeemi kehtivusele hinnangu andmisel asjasse puutuvad on.

162 Siinkohal tuleb tähele panna, et nagu nähtub eespool punktidest 151–156, sisaldusid Reutersi artikliga seotud argumendid üksnes vaidluse tausta puudutavas repliigi osas ning hagejad ei ole hagiavalduses ega repliigis esitanud ühtki väidet, mis puudutaks seda artiklit ja väidetavaid infolekkeid. Asuti seisukohale, et isegi kui neid argumente tuleks käsitada repliigis esitatud uue väitena, oleks see vastuvõetamatu.

163 Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et selle tõendite kogumise taotlusega esitatud dokumentidel ei ole mingisugust seost hagiavalduses või repliigis nõuetekohaselt esitatud väidetega, need ei ole vaidluse lahendamise seisukohast asjasse puutuvad ning tuleb tagasi lükata, ilma et oleks vaja hinnata, kas nende esitamisega viivitamine oli põhjendatud.

– Üldkohtu kontrolli ulatus

164 Tuleb märkida, et hagejad leiavad, et Üldkohus peab hindama kriisilahendusnõukogu poolt aluseks võetud majandusliku ja finantsteabe sisulist õigsust, usaldusväärsust ja kooskõlalisust ning veenduma, et kriisilahendusskeem tugineb piisavalt tugevale faktilisele alusele.

165 Kriisilahendusnõukogu leiab, et keeruliste tehniliste küsimuste korral peab Üldkohus hindama asutuse poolt faktiliste ja õiguslike asjaolude tuvastamist, kontrollima, et meetme võtmisel ei ole tehtud ilmseid vigu või võimu kuritarvitatud, ning kontrollima seda, ega asutus ei ole ilmselgelt oma kaalutlusõiguse piire ületanud. Kriisilahendusnõukogu hinnangul pidi tal olema avar kaalutlusruum otsustamaks, et hinnang 2 oli kriisilahendusskeemi vastuvõtmiseks sobiv, kuna see tugines keerulisele faktilisele ja tehnilisele hinnangule.

166 Siinkohal tuleb märkida, et kohtupraktika kohaselt on Üldkohtu teostatava kontrolli ulatus piiratud nii olukordades, kus vaidlustatud akt tugineb äärmiselt keerulistele teaduslikele ja tehnilistele faktilistele asjaoludele antud hinnangule kui ka siis, kui tegemist on keeruliste majanduslike hinnangutega.

167 Ühelt poolt, olukordades, kus liidu ametivõimudel on nende võetavate meetmete olemuse ja ulatuse kindlaksmääramisel lai kaalutlusõigus, eeskätt äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude hindamisel, peab liidu kohtu kontroll piirduma hinnanguga sellele, kas sellise õiguse teostamisel esineb ilmne viga või võimu kuritarvitamine või kas ametivõimud on oma kaalutlusõigust ilmselgelt ületanud. Niisuguses kontekstis ei saa liidu kohus asendada oma hinnanguga hinnangut, mille on teaduslike ja tehniliste asjaolude kohta andnud liidu ametivõimud, kellele ainsana on EL toimimise lepinguga see ülesanne pandud (21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, punkt 60, ja 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Bilbaína de Alquitranes jt vs. ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, punkt 76; vt ka 11. mai 2017. aasta kohtuotsus Deza vs. ECHA, T‑115/15, EU:T:2017:329, punkt 163 ja seal viidatud kohtupraktika).

168 Teiselt poolt, mis puudutab liidu kohtute teostatavat kontrolli liidu asutuste poolsete keeruliste majanduslike hinnangute üle, siis see on piiratud kontroll, mille käigus kontrollitakse tingimata üksnes seda, kas on järgitud menetlusnorme ja põhjendamisreegleid, kas asjaolud on sisuliselt täpselt kindlaks tehtud, ega tehtud ei ole ühtki ilmset hindamisviga ning ega tegemist ei ole võimu kuritarvitamisega. Selle kontrolli raames ei saa liidu kohus asendada liidu pädeva asutuse majanduslikku hinnangut enda omaga (vt selle kohta 11. juuli 1985. aasta kohtuotsus Remia jt vs. komisjon, 42/84, EU:C:1985:327, punkt 34; 10. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Comune di Milano vs. komisjon, C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, punkt 100 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Iberpotash vs. komisjon, T‑257/18, EU:T:2020:1, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).

169 Kuna otsused, mille kriisilahendusnõukogu kriislahendusmenetluses tegema peab, tuginevad äärmiselt keerulistele majanduslikele ja tehnilistele hinnangutele, tuleb tõdeda, et kohtu poolt tehtava kontrolli osas on kohaldatavad eespool punktides 167 ja 168 mainitud kohtupraktikast tulenevad põhimõtted.

170 See, et kriisilahendusnõukogul on majanduslikes ja tehnilistes küsimustes kaalutlusõigus, ei tähenda siiski, et liidu kohus peaks hoiduma kontrollimast seda, kuidas on kriisilahendusnõukogu tema otsuse aluseks olevaid majanduslikke andmeid tõlgendanud. Nagu ka Euroopa Kohus leidnud on, ei tule liidu kohtul ka keeruliste hinnangute korral kontrollida mitte üksnes esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas need tõendid kujutavad endast kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas need toetavad järeldusi, mis nende põhjal on tehtud (vt 22. novembri 2007. aasta kohtuotsus Hispaania vs. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika; 26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C‑621/16 P, EU:C:2019:251, punkt 104 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Comune di Milano vs. komisjon, C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, punkt 115 ja seal viidatud kohtupraktika).

171 Tuvastamaks, et kriisilahendusnõukogu on faktiliste asjaolude hindamisel teinud ilmse hindamisvea, millega saaks olla põhjendatav kriisilahendusskeemi tühistamine, peavad hageja esitatud tõendid olema piisavad, et kriisilahendusskeemis asjaoludele antud hinnang muutuks ebausutavaks (vt analoogia alusel 14. juuni 2018. aasta kohtuotsus Lubrizol France vs. nõukogu, C‑223/17 P, ei avaldata, EU:C:2018:442, punkt 39; 12. detsembri 1996. aasta kohtuotsus AIUFFASS ja AKT vs. komisjon, T‑380/94, EU:T:1996:195, punkt 59, ning 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Comune di Milano vs. komisjon, T‑167/13, EU:T:2018:940, punkt 108 ja seal viidatud kohtupraktika).

172 Üldkohus peab kohaseks ühelt poolt käsitleda kõigepealt teises ja kolmandas väites esitatud õigusvastasuse vastuväiteid ning teiselt poolt käsitleda koos esimest ja neljandat väidet, kuivõrd nende aluseks on see, et rikuti õigust tõhusale õiguskaitsevahendile.

Teine väide, mis puudutab määruse nr 806/2014 artikli 18, artikli 24 lõike 2 punkti a ja artikli 27 ning direktiivi 2014/59 artiklite 32, 38 ja 43 õigusvastasust, kuna need rikuvad harta artikli 41 lõike 2 punktis a sätestatud ärakuulamisõigust.

173 Hagejad on ELTL artikli 277 alusel esitanud õigusvastasuse väite, leides, et määruse nr 806/2014 artikkel 18, artikli 24 lõike 2 punkt a ja artikkel 27 ning direktiivi 2014/59 artiklid 32, 38 ja 43 on õigusvastased ja rikuvad harta artikli 41 lõike 2 punktis a ette nähtud ärakuulamisõigust, kuna neis sätetes ei ole ette nähtud kriisilahenduse meetme subjektiks oleva ettevõtja aktsionäride ärakuulamist enne sellise meetme vastuvõtmist.

174 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale väljendab ELTL artikkel 277 üldpõhimõtet, mis tagab igale menetlusosalisele õiguse vaidlustada neid otseselt ja isiklikult puudutava otsuse tühistamiseks institutsioonide selliste varasemate aktide kehtivus, mis on vaidlustatud otsuse õiguslikuks aluseks, kui menetlusosalistel ei olnud õigust esitada otse ELTL artikli 263 alusel hagi aktide vastu, mis toovad nende suhtes kaasa õiguslikke tagajärgi, ilma et neil oleks olnud võimalus taotleda vastavate aktide tühistamist (vt 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Banco Popular vs. EL põhiõiguste amet, C‑601/19 P, ei avaldata, EU:C:2020:1048, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).

– Õigusvastasuse vastuväite ulatus

175 Esimesena leiavad parlament ja nõukogu, et direktiivi 2014/59 artiklite 32, 38 ja 43 kohta esitatud õigusvastasuse vastuväide tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, kuna direktiiv 2014/59 ei ole kriisilahendusskeemi õiguslikuks aluseks ega ole sellega seotud.

176 Hagejad leiavad, et kohtupraktika kohaselt võib õigusvastasuse vastuväite lisaks määrusele esitada ka direktiivide kohta ning see peab laienema ka aktidele, mis ei ole küll formaalselt vaidlustatud akti õiguslikuks aluseks, ent mis on sellega õiguslikult vahetult seotud. Seega peaks õigusvastasuse vastuväite saama esitada ka direktiivi 2014/59 sätete kohta.

177 Kuivõrd ELTL artikli 277 eesmärk ei ole võimaldada menetlusosalisel vaidlustada mis tahes üldkohaldatava akti kohaldatavust mis tahes õiguskaitsevahendi põhistamiseks, siis peab akt, mille õigusvastasusele tuginetakse, olema õiguskaitsevahendi esemeks oleva kohtuasja suhtes otseselt või kaudselt kohaldatav (vt 8. septembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja nõukogu vs. Carreras Sequeros jt, C‑119/19 P ja C 126/19 P, EU:C:2020:676, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).

178 Nii on Euroopa Kohus üksikotsuste peale esitatud tühistamishagide puhul möönnud, et õigusvastasuse vastuväite saab õiguspäraselt esitada sellise üldkohaldatava akti sätete peale, mis on asjaomaste otsuste aluseks või millel on vahetu õiguslik seos selliste otsustega. Seevastu on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et vastuvõetamatu on õigusvastasuse vastuväide, mis on esitatud sellise üldkohaldatava akti peale, mille rakendusmeede vaidlustatud üksikotsus ei ole (vt 8. septembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja nõukogu vs. Carreras Sequeros jt, C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, punktid 69 ja 70 ning seal viidatud kohtupraktika).

179 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on õigusvastasuse vastuväide, mis esitatakse ELTL artikli 277 alusel kaasneva nõudena juhul, kui põhikohtuasjas vaidlustatakse mingi muu akti õiguspärasust, vastuvõetav üksnes siis, kui selle muu akti ja akti, mille õigusvastasusele viidatakse, vahel esineb seos. Õigusvastasuse vastuväite ulatus peab olema piiratud sellega, mis on kohtuasja lahendamiseks ilmtingimata vajalik (vt 12. juuni 2015. aasta kohtuotsus Health Food Manufacturers’ Association jt vs. komisjon, T‑296/12, EU:T:2015:375, punkt 170 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 4. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Janoha jt vs. komisjon, T‑517/16, ei avaldata, EU:T:2018:874, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).

180 Tuleb aga märkida, et menetluse puhul, mille kriisilahendusnõukogu kriisilahendusskeemi vastuvõtmisel läbi viis, on aluseks üksnes määruse nr 806/2014 sätted ning direktiivi 2014/59 artiklid 32, 38 ja 43, mis puudutavad liikmesriigi asutuste poolt võetavaid kriisilahenduse meetmeid, käesoleval juhul kohaldatavad ei ole ja neid ei ole selles kriisilahendusskeemis mainitud.

181 Hagejad leiavad, et direktiiv on kriisilahendusskeemiga tihedalt seotud, kuna määrus nr 806/2014 on vastu võetud lähtudes direktiivist 2014/59 ning sellel on samad puudused.

182 See argument osutab üksnes määruse nr 806/2014 ja direktiivi 2014/59 sätete sarnasusele, ent ei saa kinnitada eespool punktides 177–179 mainitud kohtupraktikas nõutud vahetut õiguslikku seost kriisilahendusskeemi ja direktiivi 2014/59 vahel.

183 Lisaks sellele saab liikmesriigi asutuste poolt vastu võetud kriisilahendusotsuse vaidlustamisel hagejate poolt viidatud direktiivi 2014/59 sätete õiguspärasuse vaidlustamiseks vajaduse korral esitada eelotsuse küsimuse nende sätete kehtivuse hindamiseks.

184 Seega tuleb parlamendi ja nõukogu eeskujul asuda seisukohale, et hagejate poolt osutatud direktiivi 2014/59 artiklite 32, 38 ja 43 õigusvastasuse tuvastamine ja käesolevas asjas nende kohaldamata jätmine ei mõjutaks mitte kuidagi kriisilahendusskeemi kehtivust ning seetõttu tuleb neid puudutav õigusvastasuse vastuväide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

185 Teisena, mis puudutab määruse nr 806/2014 artiklit 27, kus käsitletakse kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit, siis piisab, kui märkida, et seda sätet ei ole kriisilahendusnõukogu kriisilahendusskeemis kohaldanud ning seega tuleb selle suhtes esitatud õigusvastasuse vastuväide samuti vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

186 Kolmandana, mis puudutab määruse nr 806/2014 artikli 24 lõike 2 punkti a, siis selles on sätestatud, et ettevõtte võõrandamise puhul määratakse kriisilahendusskeemis kindlaks instrumendid, vara, õigused ja kohustused, mille liikmesriigi kriisilahendusasutus annab üle vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 38 lõigetele 1 ja 7–11. See säte ei puuduta kriisilahendusmenetluse läbi viimist ning hagejad ei ole selgitanud, kuidas saaks selle sätte kohaldamine rikkuda aktsionäride õigust olla enne kriisilahenduse meetme vastuvõtmist ära kuulatud.

187 Seega tuleb määruse nr 806/2014 artikli 24 lõike 2 punkti a õigusvastasuse vastuväide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

188 Lisaks sellele tuleb märkida, et nõukogu menetlusse astuja seisukoha kohta esitatud märkustes väidavad hagejad, et nad vaidlustavad õigusvastasuse vastuväitega seda, et määruse nr 806/2014 artiklis 18 sätestatud kriisilahendusmenetluses ei ole ette nähtud ühtki garantiid, mis piiraks kriisilahendusnõukogu tegevust kriisilahenduse meetme vastuvõtmisel. Hagejad tunnistavad seega, et nende õigusvastasuse vastuväide puudutab üksnes selles artiklis ette nähtud menetlust.

189 Eeltoodust tulenevalt tuleb asuda seisukohale, et teise väite raames esitatud õigusvastasuse vastuväitega vaidlustavad hagejad üksnes määruse nr 806/2014 artikli 18 kehtivuse, kuivõrd see säte, kus ei ole ette nähtud, et kriisilahendusnõukogu kuulab aktsionärid ära enne kriisilahenduse meetme vastuvõtmist, rikub neile harta artikli 41 lõike 2 punktiga a tagatud ärakuulamisõigust.

– Määruse nr 806/2014 artikli 18 õigusvastasuse vastuväide

190 Hagejad leiavad, et määruse nr 806/2014 artiklis 18 reguleeritud kriisilahendusmenetlus rikub kaitseõigusi, kuna see ei võimalda kaasata isikuid, keda kriisilahenduse meede puudutab. Kriisilahenduse meede võetakse vastu ilma asjasse puutuvaid isikuid ära kuulamata ning ilma, et neil oleks olnud võimalik tutvuda meetme võtmise aluseks oleva väärtuse hindamise aruandega ning seega seda vaidlustada. Ainus võimalus määruse nr 806/2014 artiklis 20 sätestatud esialgse väärtuse hindamise vaidlustamiseks on kriisilahenduse meetme enda vaidlustamine, ent ettevõtte kolmandale isikule võõrandamist puudutavas osas on see juba pöördumatu.

191 Kriisilahendusnõukogu leiab, et see, et määruses nr 806/2014 ei ole ette nähtud aktsionäride või võlausaldajate formaalset ärakuulamist enne kriisilahendusskeemi vastuvõtmist, on põhjendatav avaliku huviga seotud põhjustega. Kriisilahenduse meetmed ei puuduta ainult ühte ettevõtjat, vaid on seotud finantsturgude stabiilsusega. Lisaks sellele ei ole asjaomase ettevõtja aktsionärid kriisilahenduse meetme adressaatideks ning seega ei ole neid vaja ka ära kuulata.

192 Parlament ja nõukogu leiavad, et kriisilahendusmenetluses oleva ettevõtja aktsionäridel selles menetluses harta artikli 41 lõike 2 punkti a alusel ärakuulamisõigust ei ole. Nad leiavad, et isegi kui ettevõtja aktsionärid saavad ärakuulamisõigusele tugineda, võib seda õigust igal juhul piirata.

193 Lisaks sellele leiavad parlament, nõukogu ja komisjon, et juhul, kui kriisilahendusmenetluses oleva asutuse aktsionäridel on harta artikli 41 lõike 2 punktis a nimetatud ärakuulamisõigus, siis on see õigus neil ka määruses nr 806/2014 vastava sõnaselge sätte puudumise korral. Aktsionäride ärakuulamist ette nägeva sõnaselge sätte puudumine määruse nr 806/2014 artiklis 18 ei muuda seda määrust õigusvastaseks, kuna ükski säte sellist ärakuulamist ei keela.

194 Tuleb märkida, et harta artikli 41 lõike 2 punktis a on sätestatud, et õigus heale haldusele kätkeb igaühe õigust, et teda kuulatakse ära enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada.

195 Õigus olla ära kuulatud tagab igaühele võimaluse teha haldusmenetluse raames, enne tema huve kahjustada võiva otsuse tegemist, tegelikult ja tõhusalt teatavaks oma seisukoht. Järgmiseks olgu täpsustatud, et õigus olla ära kuulatud täidab kahte ülesannet. Esiteks võimaldab see uurida tegelikku olukorda ja tuvastada faktilised asjaolud nii täpselt ja õigesti kui võimalik ning teiseks tagada asjaomase isiku tõhus kaitse. Täpsemalt on õiguse olla ära kuulatud eesmärk tagada, et iga otsus, mis avaldab isikule ebasoodsat mõju, tehtaks kõikidest asjaoludest täielikult teadlikuna, ning eelkõige on selle eesmärk võimaldada pädeval asutusel parandada viga või asjaomasel isikul esitada oma isiklikku olukorda puudutavad asjaolud, mis räägivad selle kasuks, et otsus tehakse või seda ei tehta, või siis selle kasuks, et otsusel on pigem niisugune kui teistsugune sisu (vt 4. juuni 2020. aasta kohtuotsus SEAE vs. De Loecker, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, punktid 68 ja 69 ning seal viidatud kohtupraktika).

196 Tuleb märkida, et Euroopa Kohus on kinnitanud ärakuulamisõiguse olulisust ja väga suurt ulatust liidu õiguskorras, leides, et see õigus peab olema tagatud kõigis menetlustes, mis võivad lõppeda isiku õigusi piirava akti andmisega. Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb ärakuulamisõigust järgida ka siis, kui kohaldatavad õigusaktid niisugust formaalsust sõnaselgelt ette ei näe (vt 22. novembri 2012. aasta kohtuotsus M., C‑277/11, EU:C:2012:744, punktid 85 ja 86 ning seal viidatud kohtupraktika; 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. RQ, C‑831/18 P, EU:C:2020:481, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus ADDE vs. parlament, T‑48/17, EU:T:2019:780, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).

197 Seetõttu ja arvestades asjaoluga, et see põhimõte on liidu õiguse oluline üldpõhimõte, ei saa ärakuulamisõigust hõlmava kaitseõiguse põhimõtte kohaldamist määrusega välistada ega piirata ja selle põhimõtte järgimine tuleb tagada ka siis, kui vastavad erinormid puuduvad või kui tegemist on õigusnormidega, mis ise seda põhimõtet arvesse ei võta (vt 18. juuni 2014. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon T‑260/11, EU:T:2014:555, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).

198 Järelikult kuulub liidu õiguskorra üldpõhimõtteks ja põhiõiguseks oleva ärakuulamisõiguse kohaldamisalasse see, kui haldusasutus kavatseb vastu võtta subjektiivseid õigusi piirava akti ehk akti mis võib eraisiku või asjaomase liikmesriigi huve kahjustada, kusjuures selle põhimõtte kohaldamine ei sõltu sellest, kas mõnes teisese õiguse normis on see sõnaselgelt sätestatud (vt 18. juuni 2014. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon T‑260/11, EU:T:2014:555, punkt 64).

199 Seejuures tuleb ühelt poolt märkida, et määruse nr 806/2014 põhjenduse 121 kohaselt austatakse selles määruses põhiõigusi ja järgitakse eelkõige hartaga tunnustatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid, sealhulgas õigust kaitsele, ning seda määrust tuleb rakendada kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega. Teiselt poolt ei välista ega piira ükski määruse nr 806/2014 säte sõnaselgelt asjaomase ettevõtja aktsionäride ja võlausaldajate õigust olla kriisilahendusmenetluse ajal ära kuulatud.

200 Lisaks sellele tuleb nõukogu ja komisjoni eeskujul märkida, et määruse nr 806/2014 artiklis 18 sätestatud menetluse tulemusena kriisilahendusnõukogu poolt vastu võetava kriisilahenduse meetme eesmärk on ettevõtja kriisi lahendamine. Võetava üksikmeetme adressaadina ja isikuna, kellele on harta artikli 41 lõike 2 punktiga a tagatud õigus olla ära kuulatud, tuleb käsitada isikut, kelle suhtes kriisilahendust läbi viiakse.

201 Seega tuleb arvesse võtta, et selle ettevõtja aktsionärid ja võlausaldajad ei ole kriisilahenduse meetme adressaadiks ning selle näol ei ole tegemist nende suhtes tehtava üksikotsusega.

202 Tuleb siiski märkida, et määruse nr 806/2014 artikli 21 lõike 1 kohaselt saab kriisilahendusnõukogu selle määruse artiklis 18 sätestatud menetluskorra kohaselt tegutsedes kasutada kriisilahenduse subjektiks oleva ettevõtja kapitaliinstrumentide allahindamise ja konverteerimise õigust.

203 Kuigi määruse artiklis 18 ette nähtud menetluse näol ei ole tegemist konkreetselt asjaomase ettevõtja aktsionäride ja võlausaldajate suhtes algatatud menetlusega, võib see lõppeda nende huve ebasoodsalt mõjutada võiva kriisilahenduse meetme vastuvõtmisega.

204 Eespool punktis 196 osundatud Euroopa Kohtu kohtupraktikas on aga valitud ärakuulamisõiguse lai tõlgendus, mille kohaselt on see õigus tagatud igaühele, kelle õigusi võib menetluse tulemusena antav akt piirata. Seetõttu ei saa välistada, et kriisilahenduse subjektiks oleva ettevõtja aktsionärid ja võlausaldajad võivad kriisilahendusmenetluses ärakuulamisõigusele tugineda.

205 Ärakuulamisõigust võib siiski piirata kooskõlas harta artikli 52 lõikega 1, kus on sätestatud:

„Hartaga tunnustatud õiguste ja vabaduste teostamist tohib piirata ainult seadusega ning arvestades nimetatud õiguste ja vabaduste olemust. Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt võib piiranguid seada üksnes juhul, kui need on vajalikud ning vastavad tegelikult liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi.“

206 Seega tuleb hinnata, kas see, et määruses nr 806/2014 puudub selle artiklis 18 sätestatud menetluses asjaomase ettevõtja aktsionäride ja võlausaldajate ärakuulamist sõnaselgelt ette nägev säte, on käsitatav harta artikli 52 lõikega 1 kooskõlas oleva ärakuulamisõiguse piiranguna.

207 Euroopa Kohus on leidnud, et põhiõigused, näiteks kaitseõiguste tagamine, ei ole absoluutsed õigused, vaid neile võib seada piiranguid tingimusel, et need piirangud vastavad tegelikult asjaomase meetmega taotletud üldise huvi eesmärkidele ega kujuta endast taotletavat eesmärki arvestades ülemäärast ja lubamatut sekkumist, mis kahjustab tagatud õiguste sisu (vt 10. septembri 2013. aasta kohtuotsus G. ja R., C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Prequ’Italia, C‑276/16, EU:C:2017:1010, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).

208 Selles osas leiavad kriisilahendusnõukogu ning Hispaania Kuningriik, parlament ja nõukogu, et aktsionäride ärakuulamisõiguse piiramine on põhjendatav ühelt poolt finantsturgude stabiilsuse tagamise eesmärgiga ning teiselt poolt vajadusega tagada kiiret vastuvõtmist nõudvate kriisilahendusotsuste tõhusus.

209 Esimesena tuleb märkida, et mitmes määruse nr 806/2014 põhjenduses, eelkõige põhjendustes 12, 58 ja 61, on märgitud, et üheks selles määruses ette nähtud kriisilahenduse mehhanismidega taotletavaks eesmärgiks on finantsturgude stabiilsus.

210 Lisaks sellele käsitatakse kriisilahenduse meedet määruse nr 806/2014 artikli 18 lõike 5 kohaselt avaliku huvi seisukohast vajalikuna, kui see on vajalik ühe või mitme artiklis 14 viidatud kriisilahenduse eesmärgi saavutamiseks ja see on nende eesmärkidega proportsionaalne ning ettevõtja likvideerimine tavalises maksejõuetusmenetluses ei aitaks kriisilahenduse eesmärke samavõrra saavutada. Määruse nr 806/2014 artiklis 14 sätestatud kriisilahenduse eesmärkide hulgas on loetletud eelkõige eesmärk „vältida olulist negatiivset mõju finantsstabiilsusele, eelkõige hoides ära finantsraskuste ülekandumise, sealhulgas turuinfrastruktuuridele, ja säilitades turudistsipliini“ ning eesmärk „kaitsta avaliku sektori vahendeid, minimeerides tuginemist erakorralisele avaliku sektori finantstoetusele“.

211 Selle kohta on Euroopa Kohus märkinud, et finantsteenustel on liidu majanduses keskne roll. Pangad ja krediidiasutused on erinevatel turgudel tegutsevate ettevõtjate jaoks oluline rahastamisallikas. Lisaks on pangad sageli omavahel seotud ja paljud nende seast tegutsevad rahvusvaheliselt. Seetõttu võib ühe või mitme panga maksejõuetus kiiresti üle kanduda teistele samas liikmesriigis või muudes liikmesriikides tegutsevatele pankadele. See omakorda võib tekitada ülekanduvaid negatiivseid mõjusid teistes majandussektorites (19. juuli 2016. aasta kohtuotsus Kotnik jt, C‑526/14, EU:C:2016:570, punkt 50; 20. septembri 2016. aasta kohtuotsus Ledra Advertising jt vs. komisjon ja EKP, C‑8/15 P – C‑10/15 P, EU:C:2016:701, punkt 72, ja 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, punkt 108).

212 Euroopa Kohus on leidnud, et ülekaalukaks avalikuks huviks on eesmärk tagada finantssüsteemi stabiilsus, vältides samal ajal liigset avaliku sektori raha kulutamist ja minimeerides konkurentsimoonutusi (19. juuli 2016. aasta kohtuotsus Kotnik jt, C‑526/14, EU:C:2016:570, punkt 69).

213 Lisaks sellele on Euroopa Inimõiguste Kohus (edaspidi „EIK“) oma 1. aprilli 2004. aasta kohtuotsuses Camberrow MM5 AD vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2004:0401DEC005035799, punkt 6) leidnud, et sellistes majanduslikult tundlikes valdkondades nagu pangandussüsteemi stabiilsus on riikidel avar kaalutlusõigus ning see, et aktsionäril ei ole võimalik osaleda menetluses, mis võib lõppeda panga müügiga, ei ole seetõttu ebaproportsionaalne legitiimsete eesmärkide suhtes kaitsta võlausaldajate õigusi ning säilitada panga maksejõulisus.

214 Samuti tuleb mainida 8. novembri 2016. aasta kohtuotsust Dowling jt (C‑41/15, EU:C:2016:836), mis tehti eelotsusetaotluse kohta, mis käsitles nõukogu 13. detsembri 1976. aasta teise direktiivi 77/91/EMÜ tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks ELTL artikli 54 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad seoses aktsiaseltside asutamise ning nende kapitali säilitamise ja muutmisega, et muuta sellised tagatised ühenduse kõigis osades võrdväärseteks (EÜT 1977, L 26, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 8) artiklite 8, 25 ja 29 tõlgendamist. See kohtuasi puudutas liikmesriigi ametivõimude erakorralist meedet, mille eesmärk oli vältida äriühingu kapitali suurendamise teel selle maksejõuetust, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võinuks ohustada liidu finantsstabiilsust. Euroopa Kohus leidis, et kaitse, mida teine direktiiv 77/91 aktsiaseltsi aktsionäridele ja võlausaldajatele pakub äriühingu kapitaliga seoses, ei hõlma sellist riigisisest meedet, mis võetakse liikmesriigi majanduse ja finantssüsteemi tõsise häire korral ning millega soovitakse kõrvaldada asjaomase äriühingu omakapitali puudujäägist põhjustatud süsteemne oht liidu finantsstabiilsusele (8. novembri 2016. aasta kohtuotsus Dowling jt, C‑41/15, EU:C:2016:836, punkt 50). Euroopa Kohus lisas, et teise direktiiviga 77/91 ei ole seega vastuolus aktsiaseltsi kapitali puudutav erakorraline meede, mille liikmesriigi asutus on tõsise häire esinemisel mõne liikmesriigi majandus- ja finantssüsteemis võtnud selle äriühingu üldkoosoleku nõusolekuta ning eesmärgiga vältida ohtu kogu süsteemile ja tagada liidu finantsstabiilsus (vt 8. novembri 2016. aasta kohtuotsus Dowling jt, C‑41/15, EU:C:2016:836, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).

215 Neist kaalutlustest saab analoogia alusel lähtuda ka määruse nr 806/2014 alusel läbi viidavas kriisilahendusmenetluses olnud panga endiste aktsionäride suhtes.

216 Lisaks sellele tuleb märkida, et avalikest huvidest lähtuva eesmärgiga finantsturgude stabiilsuse tagamise vastu on seotud ka määruse nr 806/2014 artikli 14 lõike 2 punktis a nimetatud kriisilahenduse teine eesmärk ehk eesmärk tagada kriisilahenduse meetme subjektiks oleva ettevõtja kriitiliste funktsioonide jätkuvus.

217 Direktiivi 2014/59 artikli 2 lõike 1 punktis 35 on ettevõtja kriitilised funktsioonid määratletud järgmiselt: „tegevus, teenused või tegevused, mille seiskumine toob ühes või enamas liikmesriigis tõenäoliselt kaasa reaalmajanduse jaoks oluliste teenuste katkemise või häirib tõenäoliselt finantsstabiilsust krediidiasutuse või investeerimisühingu või konsolideerimisgrupi suuruse, turuosa, välise ja sisemise seotuse, keerukuse või piiriülese tegevuse tõttu, pidades eelkõige silmas kõnealuste tegevuste, teenuste või tegevuste asendatavust“.

218 Kriitiliste funktsioonide kindlaksmääramise kriteeriumid on seejuures sätestatud komisjoni 2. veebruari 2016. aasta delegeeritud määruse (EL) 2016/778, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses asjaolude ja tingimustega, mille korral võib krediidiasutuse või investeerimisühingu tasutavad erakorralised ex post osamaksed täielikult või osaliselt edasi lükata, ja kriitiliste funktsioonidega seotud tegevuste, teenuste ja toimingute kindlaksmääramise ning põhiäriliinide ja nendega seotud teenuste kindlaksmääramise kriteeriumidega (ELT 2016, L 131, lk 41) artikli 6 lõikes 1. Tegemist on funktsiooniga, mida krediidiasutus või investeerimisühing täidab krediidiasutuse või investeerimisühingu või konsolideerimisgrupiga mitteseotud kolmandate isikute jaoks ning funktsiooni täitmise ootamatu katkemine avaldaks tõenäoliselt olulist negatiivset mõju kolmandatele isikutele, põhjustaks finantsraskuste levimist või vähendaks turuosaliste üldist kindlustunnet, sest funktsioon on kolmandatele isikutele süsteemselt oluline ning krediidiasutus või investeerimisühing või konsolideerimisgrupp on funktsiooni täitmisel süsteemselt oluline.

219 Määruse nr 806/2014 artikli 14 lõike 2 punktis a sätestatud eesmärgiga tagada kriisilahenduse meetme subjektiks oleva ettevõtja kriitiliste funktsioonide jätkuvus soovitakse vältida nende funktsioonide katkemist, mis võiks lisaks asjaomasele turule häirida ka kogu liidu finantsstabiilsust.

220 Kuna kriisilahenduse meetme eesmärk on krediidiasutuse rahalise olukorra säilitamine või taastamine, eelkõige kuivõrd tegemist on alternatiiviga likvideerimisele, tuleb seda pidada tegelikult vastavaks liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvale eesmärgile (vt analoogia alusel 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, punkt 108).

221 Eeltoodust tuleneb, et määruse nr 806/2014 artiklis 18 ette nähtud kriisilahendusmenetlusel on harta artikli 52 lõike 1 tähenduses üldist huvi pakkuv eesmärk ehk eesmärk tagada finantsturgude stabiilsus, millega saab olla põhjendatav ärakuulamisõiguse piiramine.

222 Teisena tuleneb mitmest määruse nr 806/2014 põhjendusest, et kui kriisilahenduse meede osutub vajalikuks, tuleb see vastu võtta kiiresti. Eelkõige puudutab see selle määruse põhjendusi 26, 31, 53 ning iseäranis põhjendust 56, kus on märgitud, et selleks, et finantsturgusid ja majandust minimaalselt häirida, tuleks kriisilahendusmenetlus lõpule viia lühikese ajaga.

223 Seejuures on Euroopa Kohus leidnud, et määruse nr 806/2014 eesmärk vastavalt selle põhjendusele 8 on kehtestada tõhusamad kriisilahendusmehhanismid, mis peaksid olema oluline vahend sellise kahju ärahoidmiseks, mida pankade maksejõuetus on minevikus tekitanud ning selline eesmärk eeldab otsuse tegemist kiirelt – mida näitavad selle määruse artiklis 18 ette nähtud lühikesed tähtajad – selleks, et ei seataks ohtu finantsstabiilsust (6. mai 2021. aasta kohtuotsus ABLV Bank jt vs. EKP,