ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
b)

muutmise seaduse eelnõu ettevalmistavatest dokumentidest nähtub, et eespool nimetatud karistussätete eesmärk on esiteks muuta selgemaks või seada sisse keeld selliste hasartmängude suhtes, mida pakuvad veebis välismaised hasartmängukorraldajad ja mis on otseselt suunatud Taani turule, osalt keelates välismaiste hasartmängukorraldajate poolt veebis pakutavate hasartmängude reklaami, kuna samadest ettevalmistavatest dokumentidest nähtuvalt on enne kõnealuseid muudatusi kehtivate õigusnormide kohaselt kahtlemata õigusvastane, kui välismaine hasartmängukorraldaja kasutab müügikanaleid, mille puhul mänguseade asub füüsiliselt Taanis, kuid esineb kahtlusi küsimuses, kas see säte laieneb ka Taani mängijatele suunatud välismaistele hasartmängudele, kui mänguseade asub füüsiliselt väljaspool Taanit, ning sellepärast on vaja selgitada, et keeld hõlmab selliseidki mänge. Samuti ilmneb ettevalmistavatest dokumentidest, et on tehtud ettepanek keelata niisuguste hasartmängude, loteriide ja kihlvedude reklaam, mille suhtes ei ole välja antud selle seaduse kohast tegevusluba, ning et see muudatus on kooskõlas kehtiva keeluga, mis on sätestatud hobuste võiduajamise kihlvedude seaduse § 12 lõikes 3, kuid täpsustab [nüüd kehtetuks tunnistatud] kihlveo- ja loteriiseaduse § 10 lõikes 4 sisaldunud keeldu. Veel tuleneb ettevalmistavatest dokumentidest, et keelu eesmärk on kaitsta Taani ametiasutustelt tegevusloa saanud hasartmängukorraldajaid niisuguste äriühingute eest, kellel sellist tegevusluba ei ole ja kes seetõttu ei saa Taanis õiguspäraselt hasartmänguteenust pakkuda ega vahendada.“
40

Neid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi suhtes, mis on esitatud võlausaldajate komitee liikmete vastu selle peale, kuidas nad tegutsesid maksejõuetusmenetluse raames saneerimiskava suhtes hääletamisel, ning et seega on selline hagi nimetatud määruse esemelisest kohaldamisalast välistatud.
16

Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb sellega seoses, et 19. aprilli 2014. aasta kuninglik määrus rajaneb põhimõttel, mis on sätestatud eelkõige määruse nr 561/2006 artikli 8 lõigetes 6 ja 8 ning mille kohaselt on juhil keelatud veeta oma regulaarset iganädalast puhkeperioodi oma sõidukis. Küsimuse sisu põhjalikumalt analüüsimata leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et esineb kahtlus, kas see seisukoht on põhjendatud, ja et tegemist on liidu õiguse tõlgendamise küsimusega, mille lahendamise pädevus on Euroopa Kohtul.
48

Registreeritud nimetuste ja geograafiliste tähiste kaitse eesmärk – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 38 – on nimelt tagada tarbijatele, et tähisega toodetel on tulenevalt sellest, et need on pärit konkreetsest geograafilisest piirkonnast, teatud eriomadused ning tagatud kvaliteet, mis tuleneb nende geograafilisest päritolust, ja see eesmärk ei ole saavutatav, kui kaitstud päritolunimetus võiks olla üldnimetus või võiks selleks muutuda. Seega üldnimetuseks muutunud nimetusi määruse nr 1234/2007 artikli 118k lõike 1 ja määruse nr 1308/2013 artikli 101 lõike 1 kohaselt kaitstud päritolunimetusena kaitsta ei saa. Lisaks on määruse nr 1234/2007 artikli 118m lõikes 3 sarnaselt määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõikega 3 sätestatud, et kaitstud päritolunimetused liidus üldnimetusteks ei muutu. Seisukoht, et selline toidunimetus nagu „Champagner Sorbet“ on nimetus, mida avalikkus, kellele toodet müüakse, selle toidu tähistamiseks üldiselt kasutab, ja et see asjaolu võiks mõjutada hinnangut küsimuses, kas kaitstud päritolunimetuse kasutamine nimetuse osana on alusetu, tähendaks mööndust, et kaitstud päritolunimetust võib kasutada üldises tähenduses, mis läheks seega vastuollu määrustega kehtestatud kaitsega.
40

Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67 märkis Üldkohus aga, et asjaolu, et teatud teenus on siseriiklikus õiguses nimetatud üldist huvi pakkuvaks teenuseks, ei tähenda, et igale ettevõtjale, kes seda teenust osutab, on tehtud ülesandeks täita selgelt määratletud avaliku teenuse osutamise kohustusi Altmarki esimese tingimuse tähenduses. Lisaks tuvastas kohus, et seadusest 32/2003 ei nähtu, et kõik telekommunikatsiooniteenused Hispaanias on üldist majandushuvi pakkuva teenuse laadiga 24. juuli 2003. aasta kohtuotsuse Altmark (C‑280/00, EU:C:2003:415) tähenduses ja et see seadus sätestab sõnaselgelt, et kõiki üldhuviteenuseid selle seaduse tähenduses tuleb osutada vaba konkurentsi tingimustes.
91

Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et ta lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 109 tagasi nende argumendi, mis tugines ringkirjale 1/2010, kuna seda dokumenti ei olnud kohtule esitatud. See toob nende sõnul kaasa vastuolu selle punkti teiste põhjendustega, mis puudutavad siseriikliku õiguse tõlgendamist ja Euroopa Kohtu menetlusnorme, mistõttu on nende kaitseõigusi rikutud. Apellandid väidavad, et Üldkohus võttis menetlust korraldava meetme selleks, et komisjon esitaks teatud andmeid siseriikliku õiguse kohta, mille seas kõnealust ringkirja ei olnud. Nad rõhutavad, et selle dokumendi sisu ja siduvat laadi ei ole kohtuasja pooled vaidlustanud. Lõpuks tähendab asjaolu, et maapealse digitaaltelevisiooni tugiteenus on jäetud ringkirja 1/2010 kohaldamisalast välja, et seda teenust tuleb pidada avalikuks teenuseks.
45

Kohtupraktikast nähtub samuti, et hageja peab oma põhjendatud huvi esinemist tõendama ning see on põhiline ja esmane tingimus iga kohtule esitatud hagi puhul (vt selle kohta kohtuotsus, 17.9.2015, Mory jt vs. komisjon, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 58). Et füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi oleks vastuvõetav, on eelkõige vaja, et hageja põhjendaks veenvalt, miks on ta huvitatud selle akti tühistamisest (kohtuotsus, 4.6.2015, Andechser Molkerei Scheitz vs. komisjon, C‑682/13 P, ei avaldata, EU:C:2015:356, punktid 26–28, ning kohtumäärus, 6.4.2017, Proforec vs. komisjon, C‑176/16 P, ei avaldata, EU:C:2017:290, punktid 33 ja 34).
44

Lisaks on Euroopa Kohus juba märkinud, et määruse nr 44/2001 artiklis 15 ja sellele järgnevates artiklites ette nähtud erikorda on inspireerinud soov kaitsta tarbijat kui teisest lepingupartnerist tavaliselt majanduslikult nõrgemal positsioonil olevat ja õiguslikes küsimustes vähem kogenud lepingupoolt, ning tarbija on kaitstud vaid siis, kui ta on kohtumenetluses isiklikult hageja või kostja. Järelikult, kui hageja ei ole ise asjaomase tarbijalepingu pool, ei saa ta tugineda tarbija kohtualluvusele (vt selle kohta 19. jaanuari 1993. aasta kohtuotsus, Shearson Lehman Hutton, C‑89/91, EU:C:1993:15, punktid 18, 23 ja 24). Need kaalutlused kehtivad samuti tarbija suhtes, kellele on teised tarbijad loovutanud enda nõuded.
55

Järelikult tuleb sedastada, et – kuna Tšehhi Vabariik ei täida kohustust rühmitada ümber C1‑ ja C‑kategooria määratluse alla ainult muud kui D1‑ või D‑kategooria veokid, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tal on direktiivi 2006/126 artikli 4 lõike 1 ning lõike 4 punktide d ja f alusel, ja – piirates D1‑kategooria määratlust nii, et see hõlmab ainult veokeid, mis on kavandatud ja valmistatud vedama lisaks juhile rohkem kui kaheksat sõitjat, on Tšehhi Vabariik rikkunud kohustusi, mis tal on selle direktiivi artikli 4 lõike 1 ja lõike 4 punkti h alusel.
2.

Direktiiviga 82/76 muudetud direktiivi 75/363 artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 3 lõikeid 1 ja 2 ning selle direktiivi lisa tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohustus näha ette selle lisa tähenduses asjakohane tasustamine iga täis- või osalise ajaga eriarsti koolituse eest, mis on alanud 1982. aasta jooksul ja kestab kuni 1990. aastani, ei sõltu direktiivi 82/76 ülevõtmise meetmete võtmisest selle liikmesriigi poolt. Liikmesriigi kohus on kohustatud nii enne kui ka pärast direktiivi kehtestatud siseriiklikke õigusnorme kohaldades neid tõlgendama, pidades nii palju kui võimalik silmas direktiivi sõnastust ja eesmärki. Juhul kui direktiivi 82/76 üle võtvate siseriiklike meetmete puudumise tõttu ei saa selles direktiivis sätestatud tulemust tõlgendamise teel saavutada, võttes arvesse kogu siseriiklikku õigust ja kohaldades seal tunnustatud tõlgendamismeetodeid, on asjaomane liikmesriik liidu õigusest tulenevalt kohustatud hüvitama kahju, mille ta on tekitanud üksikisikutele nimetatud direktiivi üle võtmata jätmisega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas on täidetud kõik Euroopa Kohtu praktikas kehtestatud tingimused, et tekiks liikmesriigi vastutus liidu õiguse alusel.
12

Muudetud määruse nr 726/2004 artiklis 16 on sätestatud: „1. Pärast seda, kui müügiluba on käesoleva määruse kohaselt välja antud, võtab müügiloa omanik direktiivi 2001/83/EÜ artikli 8 lõike 3 punktidega d ja h ettenähtud tootmis- ja kontrollimeetodite puhul arvesse teaduse ja tehnika arengut ning teeb vajalikud muudatused, et ravimit saaks toota ja kontrollida üldtunnustatud teaduslikel meetoditel. Müügiloa omanik esitab taotluse vastavate muudatuste heakskiitmiseks vastavalt käesolevale määrusele. 2. Müügiloa omanik edastab [ravimi]ametile, komisjonile ja liikmesriikidele viivitamata mis tahes uue teabe, mis võib kaasa tuua vajaduse muuta direktiivi 2001/83/EÜ artikli 8 lõikes 3, artiklites 10, 10a, 10b, 11, artikli 32 lõikes 5 või I lisas või käesoleva määruse artikli 9 lõikes 4 nimetatud andmeid või dokumente. Eelkõige teatab müügiloa omanik viivitamata [ravimi]ametile ja komisjonile igast keelust ja piirangust, mille on kehtestatud sellise riigi pädevad asutused, kus kõnealust ravimit turustatakse, ning edastab muu uue teabe, mis võib mõjutada asjaomase ravimi kasulikkuse ja ohtlikkuse hindamist. Nimetatud teave peab hõlmama kõikide näidustuste suhtes ja kõikides elanikkonna rühmades tehtud kliiniliste või muude uuringute nii positiivseid kui ka negatiivseid tulemusi, olenemata sellest, kas need on müügiloaga seotud või mitte, samuti andmeid ravimi kasutuse kohta, kui selline kasutus on müügiloa tingimustes nimetamata. 3. Müügiloa omanik tagab, et tooteinfot ajakohastatakse vastavalt uusimatele teaduslikele teadmistele, kaasa arvatud hindamiste tulemused ja soovitused, mis on avaldatud artikli 26 kohaselt loodud Euroopa ravimite veebiportaalis. 3a. Selleks et saada pidevalt hinnata riski ja kasu suhet, võib [ravimi]amet nõuda igal ajal müügiloa omanikult selliste andmete esitamist, mis tõendavad, et riski ja kasu suhe on endiselt positiivne. Müügiloa omanik täidab kõik sellised nõuded täielikult ja viivitamata. [Ravimia]met võib müügiloa omanikult igal ajal nõuda tema ravimiohutuse järelevalve süsteemi peatoimiku koopiat. Müügiloa omanik esitab kõnealuse koopia hiljemalt seitsme päeva jooksul pärast nõude esitamist. 4. Komisjon võtab pärast nõupidamist [ravimi]ametiga määruse vormis vastu asjakohased sätted kontrollimaks müügiloa muudatusi. Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu artikli 87 lõikes 2a osutatud kontrolliga regulatiivmenetluse kohaselt.“
48

Direktiivi artikli 12 lõike 2 esimeses lõigus on sätestatud, et olenemata selle artikli lõikest 1 võivad jahimehed ilma eelloata oma valduses hoida ühte või mitut C- ja D-klassi ning laskurid ühte või mitut B‑, C‑ ja D‑klassi tulirelva, kui nad on teekonnal läbi kahe või enama liikmesriigi, et tegelda oma harrastusega, tingimusel et nende valduses on tulirelvapass, kuhu vastav(ad) tulirelv(ad) on kantud, ja tingimusel, et nad suudavad oma reisi põhjendada.
36

Kõike eelnevat arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et kuuendat direktiivi tuleb tõlgendada nii, et sellise kahest eraldiseisvast osast – millest üks on põhi- ja teine kõrvalteenus ning mille suhtes kohaldatakse juhul, kui neid osutatakse eraldi teenustena, erinevaid käibemaksumäärasid – koosneva ühe teenuse osutamist, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb maksustada selle ühe teenuse suhtes kohaldatava ühe käibemaksumääraga, mis määratakse kindlaks teenuse põhiosa alusel, ja seda isegi juhul, kui on võimalik tuvastada teenuse iga osa hind koguhinnas, mida tarbija selle teenuse eest maksab.
57

Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et tööandja võib töötaja töölepingu üles öelda töötaja korduvate töölt puudumiste tõttu, isegi kui puudumised on põhjendatud, juhul kui puudumised on põhjustatud töötaja puudest tingitud haigustest, välja arvatud juhul, kui need õigusnormid, mille eesmärk on võidelda töölt puudumisega, ei lähe seejuures kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik: selle asjaolu kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub selgitada sisuliselt, kas direktiivi 2005/60 artikli 2 lõike 1 punkti 3 alapunkti c koostoimes selle direktiivi artikli 3 punkti 7 alapunktiga a tuleb tõlgendada nii, et need sätted on kohaldatavad sellise isiku suhtes nagu põhikohtuasjas, kelle põhitegevus on tema enda asutatud äriühingute müük oma klientidele – ilma et potentsiaalsed kliendid eelnevalt selleks soovi avaldaksid – müügi objektiks oleva äriühingu kapitalis oleva osaluse ülekandmise teel.
56

Oma teises väites leiab komisjon, et igal juhul ei ole Kreeka Vabariik teda otsuse 2012/541 täitmiseks võetud meetmetest piisavalt teavitanud. Kõigepealt tõdeb komisjon, et nimelt 19. jaanuari 2016. aasta kirjaga teatasid Kreeka ametivõimud talle United Textilesi vara avaliku enampakkumise menetluse peatamisest. Edasi kinnitab komisjon, et kõnealune liikmesriik ei ole esitatud konkreetset teavet selle kohta, et United Textiles ei tegutse turul ning et äriühingul puudus igasugune tegevus pärast 2015. aasta detsembrit. Lõpuks märgib komisjon, et alates 11. aprilli 2016. aasta kirjast ei esitanud Kreeka ametivõimud United Textilesi kohta mingit teavet.
55

Lisaks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 37 märkis, ei saa välistada, et eksaminandil on direktiivi 95/46 artikli 12 punkti b alusel õigus nõuda andmete vastutavalt töötlejalt, et tema poolt eksamil antud vastused ja eksamineerija nende kohta tehtud märkused pärast teatava ajavahemiku möödumist kustutatakse, see tähendab hävitatakse. Direktiivi artikli 6 lõike 1 punkti e järgi võib isikuandmeid kujul, mis võimaldab andmesubjekte tuvastada, säilitada ainult seni, kuni see on vajalik seoses andmete kogumise või hilisema töötlemise eesmärkidega. Arvestades, milline eesmärk on vastustel, mida eksaminand eksamil andis ja eksamineerija märkustel nende vastuste kohta, ei tundu nende säilitamine eksaminandi isiku tuvastamist võimaldavas vormis a priori enam vajalik alates hetkest, mil eksamimenetlus on lõppenud ja selle tulemusi ei saa enam edasi kaevata, nii et need vastused ja märkused on kaotanud igasuguse tõendusliku väärtuse.
10

Selle seadustiku artikkel 33 sätestab: „Tolliväärtus ei sisalda järgmisi tasusid ega kulusid tingimusel, et need on näidatud eraldi imporditud kauba eest tegelikult makstud või makstavast hinnast: a) kauba veokulud pärast selle ühenduse tolliterritooriumile toomist; b) ehitus-, paigaldus-, kooste-, hooldus- või tehnoabikulud, kui neid teenuseid osutati pärast selliste kaupade importimist nagu tööstuslik sisseseade, masinad ja seadmed; c) intressid rahastamiskokkuleppe alusel, mille ostja on sõlminud ja mis on seotud imporditud kauba ostmisega, sõltumata sellest, kas rahastajaks on müüja või mõni muu isik, tingimusel et rahastamiskokkulepe on sõlmitud kirjalikult ja vajaduse korral saab ostja tõendada, et: – sellist kaupa müüakse tõepoolest hinnaga, mis on deklareeritud kui tegelikult makstud või makstav hind, ja ja – nõutav intressimäär ei ületa taset, mida kõnealuse rahastamise ajal kohaldatakse selliste tehingute suhtes riigis, kus rahastamine toimub; d) tasu imporditud kauba reprodutseerimise õiguse eest ühenduses; e) ostukomisjonitasud; f) imporditolli- ja muud impordi või müügi tõttu ühenduses makstavad maksud.“
100

Esiteks, mis puudutab seadusele 32/2003 antud hinnangut, siis märkis Üldkohus kohtuotsuse T‑462/13 (EU:T:2015:902) punktis 57, kohtuotsuse T‑465/13 (EU:T:2015:900) punktis 57, kohtuotsuse T‑487/13 (EU:T:2015:899) punktis 104 ja kohtuotsuse T‑541/13 (EU:T:2015:898) punktis 86, et selles seaduses sisalduv üldhuviteenuse kvalifikatsioon puudutab kõiki telekommunikatsiooniteenuseid, kaasa arvatud raadio- ja televisioonivõrgud. Kohus leidis, et pelk asjaolu, et teatud teenus on siseriiklikus õiguses nimetatud üldist huvi pakkuvaks teenuseks, ei tähenda, et igale ettevõtjale, kes seda teenust osutab, on pandud ülesanne täita selgelt määratletud avaliku teenuse osutamise kohustusi 24. juuli 2003. aasta kohtuotsuse Altmark (C‑280/00, EU:C:2003:415) tähenduses. Lisaks järeldas ta esmalt, et seadusest 32/2003 ei nähtu, et kõik telekommunikatsiooniteenused Hispaanias oleks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste laadiga selle kohtuotsuse tähenduses, ja teisalt, et see seadus sätestab sõnaselgelt, et üldhuviteenuseid selle seaduse tähenduses osutatakse vaba konkurentsi tingimustes.
16

Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Mercantil no 8 de Barcelona (Barcelona kaubanduskohus nr 8, Hispaania) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas ELTL artikliga 36, direktiivi [2008/95] artikli 7 lõikega 1 ja direktiivi [2015/2436] artikli 15 lõikega 1 on kooskõlas, et ühes või mitmes liikmesriigis registreeritud kaubamärgi omanik takistab kolmandale isikule kuuluva identse või praktiliselt identse kaubamärgiga tähistatud ja teisest liikmesriigist pärinevate toodete paralleelimporti või turustamist, kui nimetatud omanik on edendanud kaubamärgi üleilmset ja selle liikmesriigiga seonduvat kuvandit, millest pärinevad tooted, mille importimist ta tahab keelata? 2. Kas ELTL artikliga 36, direktiivi [2008/95] artikli 7 lõikega 1 ja direktiivi [2015/2436] artikli 15 lõikega 1 on kooskõlas sellise kaubamärgiga tähistatud toote müük, mis on liidus üldtuntud, kui registreeringute omanikud kasutavad kogu EMPs kaubamärgi kuvandit, mis tekitab keskmisel tarbijal kaupade kaubandusliku päritolu osas segadust? 3. Kas ELTL artikliga 36, direktiivi [2008/95] artikli 7 lõikega 1 ja direktiivi [2015/2436] artikli 15 lõikega 1 on kooskõlas, et eri liikmesriikides registreeritud identsete või sarnaste siseriiklike kaubamärkide omanik on vastu tema kaubamärgiga identse või sarnase kaubamärgiga tähistatud toodete importimisele sellisest liikmesriigist, kus ta ei ole omanik, liikmesriiki, kus ta on kaubamärgi omanik, kui vähemalt ühes liikmesriigis, kus ta on kaubamärgi omanik, on ta andnud nende samade kaupade importimiseks sõnaselge või vaikiva nõusoleku? 4. Kas direktiivi ELTL artikli 36, direktiivi [2008/95] artikli 7 lõikega 1 ja direktiivi [2015/2436] artikli 15 lõikega 1 on kooskõlas, et ühes liikmesriigis registreeritud kaubamärgi X omanik A on vastu nimetatud kaubamärgiga tähistatud kauba importimisele, kui see kaup pärineb teisest liikmesriigist, kus on kaubamärgiga X identse kaubamärgi Y registreerinud teine omanik B, kes seda turustab, ja: – nendel kahel omanikul A ja B on tihedad äri- ja majandussuhted, ehkki nad ei sõltu otseselt teineteisest kaubamärgi X ühisel kasutamisel ärilisel eesmärgil; – need kaks omanikku A ja B järgivad kooskõlastatud kaubamärgistrateegiat, edendades asjaomase avalikkusega seoses teadlikult kaubamärgi ühtset ja üleilmset väliskujundust või kuvandit; – omanikul A ja B on tihedad äri- ja majandussuhted, ehkki nad ei sõltu otseselt teineteisest kaubamärgi X ühisel kasutamisel ärilisel eesmärgil ning lisaks järgivad nad kooskõlastatud kaubamärgistrateegiat, edendades asjaomase avalikkusega seoses teadlikult kaubamärgi ühtset ja üleilmset väliskujundust või kuvandit?“
8

Kuna see kohus jättis tema kaebuse rahuldamata, kaebas Global Starnet edasi Consiglio di Statole (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu, Itaalia), väites esiteks, et rikutud on õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, sest seadus nr 220/2010 lubab muuta hasartmängude korraldamise ja haldamise kontsessionääri tegevuse tingimusi, seeläbi aga muudetakse olemasoleva kontsessioonilepingu sisu. Järgmiseks väitis ta, et rikutud on võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna tema on ebasoodsamas olukorras võrreldes uute konkurentidega, kes ei ole laenu võtnud, ning et see seadus on vastuolus liidu õiguse põhimõtetega, mis näevad ette kõikide takistuste kõrvaldamise kaupade vaba liikumise ja teenuste osutamise vabaduse arenguteelt. Viimaseks väitis Global Starnet, et seaduse nr 220/2010 vaidlusalused sätted on vastuolus põhiseadusega, sest need riivavad ettevõtlusvabadust, ning et meelelahutus- ja vabaaja mänguautomaatidel kaughasartmängude korraldamise võrgustiku loomise ja haldamise kontsessioonilepingu sõlmimiseks läbiviidava hanke teade on ebaseaduslik, sest see võib viia selleni, et Global Starnet jäetakse hankemenetlusest kõrvale.
53

Tolliseadustiku artikli 243 lõike 1 kohaselt on igal isikul õigus esitada kaebusi tolli otsuste peale, mis on seotud tollieeskirjade rakendamisega ning mis puudutavad kõnealust isikut otseselt ja isiklikult. Kaebuse esitamine tolliseadustiku artikli 243 kohaselt ei peata aga põhimõtteliselt vaidlusaluse otsuse täitmist vastavalt kõnealuse seadustiku artikli 244 esimesele lõigule. Kuna kaebusel ei ole peatavat toimet, ei ole see takistuseks otsuse kohesele täitmisele. Tolliseadustiku artikli 244 teine lõik lubab siiski tollil peatada tolliotsuse täitmise osaliselt või täielikult, kui tal on põhjendatud alus arvata, et vaidlustatud otsus ei ole kooskõlas tollialaste õigusaktidega või et asjaomast isikut ähvardab korvamatu kahju.
46

Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb järelikult kindlaks teha, kas M. Vega González on olukorras, mis on sarnane samas asutuses samal ajavahemikul tähtajatu töölepingu alusel töötavate töötajate olukorraga (vt analoogia alusel kohtuotsused, 18.10.2012, Valenza jt, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika; 13.3.2014, Nierodzik, C‑38/13, EU:C:2014:152, punkt 32, ning 14.9.2016, de Diego Porras, C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 42). Kui sellise hindamise tulemusel tuvastab eelotsusetaotluse esitanud kohus ebavõrdse kohtlemise, tuleb tal seejärel kontrollida, kas see on õigustatud „objektiivsete põhjustega“ raamkokkuleppe klausli 4 punkti 1 tähenduses ehk täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel iseloomustavad asjasse puutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb, ning võimaldavad kontrollida, kas ebavõrdne kohtlemine on tingitud tegelikust vajadusest ja kas see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ning selleks vajalik (vt selle kohta kohtuotsus, 14.9.2016, de Diego Porras, C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).