Liidetud kohtuasjad T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00

JFE Engineering Corp. jt

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Kartellikokkulepped – Õmbluseta terastorude turg – EFTA – Komisjoni pädevus – Rikkumine – Trahvid

Esimese Astme Kohtu otsus (teine koda), 8. juuli 2004

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Tühistamishagi – Ühenduse kohtu pädevus – Ühenduse institutsiooni otsuse adressaadi asendamine uue adressaadiga – Välistamine, kui määratud adressaat ei ole kadunud

(EÜ artikkel 229 ja EÜ artikli 230 lõik 4)

2. Tühistamishagi – Vaidlustatud akti adressaadiks oleva füüsilise või juriidilise isiku esitatud hagi – Hagi ülekandmine kolmandale isikule – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 229 ja EÜ artikli 230 lõik 4)

3. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumine – Süüks arvamine – Füüsiline või juriidiline isik, kes haldab ettevõtjat rikkumise ajal – Vastutuse võtmine haldamise üle võtnud isiku poolt – Vastuvõetavus – Ulatus

4. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Põhiõigused – Süütuse presumptsioon – Menetlus konkurentsi valdkonnas – Kohaldatavus

5. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendi laad – Tõendite kogumile tuginemine – Nõutava tõendusjõu tase seoses üksikult võetud tõenditega

(EÜ artikli 81 lõige 1)

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus konkurentsivastase lepingu sõlmimises seisnenud rikkumise tuvastamise kohta – Otsused, mis tuginevad dokumentaalsetele tõenditele – Rikkumise olemasolu vaidlustavate ettevõtjate tõendamiskohustused

(EÜ artikli 85 lõige 1)

7. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Konkurentsivastane eesmärk – Piisav tuvastamine

(EÜ artikli 81 lõike 1 punkt c)

8. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Komisjonil lasuv kohustus esitada rikkumise tõend – Piirid

(EÜ artikli 81 lõike 1 punkt c)

9. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Tõend – Ettevõtja vastus komisjoni teabenõudele – Ettevõtja avaldus, mille on vaidlustanud teised ettevõtjad – Prokurörile antud ütlus – Tõendusjõud – Hinnang

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 11)

10. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Rikkumise tõend – Dokumendi esitamine komisjoni poolt, avaldamata selle allikat – Vastuvõetavus

11. Konkurents – Kartellikokkulepped – Osalemine ettevõtjate konkurentsivastase eesmärgiga kohtumistel – Asjaolu, mis võimaldab kartellikokkuleppes osalemist tuvastada olukorras, kus ei ole vastuvõetud otsustest taganetud

(EÜ artikli 81 lõige 1)

12. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendid, mida tuleb koguda – Rikkumisega hõlmatud tooteliikide puhul nõutav täpsuse tase

(EÜ artikli 81 lõige 1)

13. Menetlus – Tõend – Tõendamiskoormus – Üleviimine hagejalt kostjale erandjuhul – Komisjoni suutmatus täpsustada tema poolt kolmanda riigiga sõlmitud lepingu lõppemise kuupäeva

14. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ühe rikkumise koostisosadeks olevad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevused – Ettevõtjad, kellele võidakse ette heita rikkumist, mis seisneb osalemises ülemaailmses kartellis – Kriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

15. Konkurents – Kartellikokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Kriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

16. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253)

17. Tühistamishagi – Väited – Kaitseõiguse rikkumine – Olemuselt subjektiivne ebaseaduslikkus, mis välistab kohtuniku omaalgatusliku uurimise

(EÜ artikkel 230; Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 48 lõige 2)

18. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Vastuväiteteatisest erinev otsus – Kaitseõiguse rikkumine – Tingimus – Ettevõtja võimetus end lõpliku etteheite suhtes kaitsta

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1)

19. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1)

20. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni ja EFTA järelevalveameti vastavad pädevused – Ühtse kassaluugi põhimõte – Menetluse algatamine nii EÜ asutamislepingu kui ka EMP lepingu alusel – Vastuvõetavus – Tingimus – Võimatus selles staadiumis teada, kumb asutus on pädev väidetavat rikkumist tuvastama ja karistama

(EÜ artikkel 81; EMP leping, artiklid 56 ja 109; määrus nr 17)

21. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine rikkumises süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

22. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Ettevõtja koostöö haldusmenetluse ajal – Mõiste – Taotletud andmete esitamine, tunnistamata rikkumise olemasolu – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

23. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

24. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusõigus – Piirid – Komisjoni kehtestatud suuniste järgmine – Ühenduse õiguse üldpõhimõtete järgimine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

25. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Täielik pädevus – Kasutamistingimused – Ulatus

(EÜ artikkel 22; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17)

1. Füüsilise isiku või juriidilise isiku, keda enam ei ole, üldõigusjärglane asendab tingimata täielikult oma eelnejat institutsiooni akti adressaadina ja võib seega jätkata tema esitatud tühistamishagi.

Seevastu ei ole ühenduse kohus EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi puhul ega ka siis, kui tal on EÜ artikli 229 alusel täielik pädevus karistuste osas, pädev muutma ühenduse institutsiooni otsust, asendades selle adressaadi teise füüsilise või juriidilise isikuga, kui asjaomane adressaat on endiselt olemas. Selline pädevus kuulub a priori üksnes institutsioonile, kes võttis asjaomase otsuse vastu. Seega pärast seda, kui pädev institutsioon on vastu võtnud otsuse ja järelikult kindlaks määranud isiku isikusamasuse, kellele otsus on adresseeritud, ei või Esimese Astme Kohus viimati nimetatud isikut asendada teise isikuga.

(vt punktid 46 ja 47)

2. Hagi, mille on esitanud meetme adressaadi seisundis olev isik, viidates oma õigustele seoses tühistamisnõudega vastavalt EÜ artiklile 230 ja/või muutmisnõudele vastavalt EÜ artiklile 229, ei või üle kanda kolmandale isikule, kes ei ole meetme adressaat. Kui sellist ülekandmist lubataks, erineks selle isiku seisund, mille põhjal hagi esitati, selle isiku seisundist, mille põhjal hagi eeldatavalt jätkataks. Lisaks põhjustaks säärane ülekandmine meetme adressaadi isikusamasuse erinevuse selle isiku isikusamasusest, kes tegutseb kohtumenetluses adressaadi seisundis.

(vt punkt 48)

3. Isik, kelle vastutusele ettevõtja juhtimine hiljem antakse, võib komisjoni haldusmenetluse ajal võtta vastava avaldusega vastutuse asjaolude eest, milles süüdistatakse tegelikult vastutavat isikut, kuigi põhimõtteliselt tuleb rikkumise eest vastutada füüsilisel või juriidilisel isikul, kes asjaomast ettevõtjat juhtis siis, kui rikkumine toimus. Siiski ei või säärase avaldusega muuta komisjoni otsuse adressaadi isikusamasust pärast otsuse tegemist ega säärase otsuse peale tühistamishagi esitanud isiku isikusamasust pärast hagi esitamist.

(vt punkt 50)

4. Süütuse presumptsiooni põhimõte, nagu see tuleneb muu hulgas Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikest 2, on üks neist põhiõigustest, mida ühenduse kohtud – nagu kinnitavad ka ühtse Euroopa akti põhjendused ja Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – väljakujunenud kohtupraktika alusel ühenduse õiguses kaitsevad. Kui arvestatakse asjaomaste rikkumiste laadi ning nendega seotud tagajärgede laadi ja raskusastet, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatega seotud konkurentsieeskirjade rikkumiste suhtes, mille tagajärjeks võib olla trahvide või karistusmaksete määramine.

Sellest tulenevalt antakse kohtu kahtluse korral eelis ettevõtjale, kes on rikkumist sedastava otsuse adressaat. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud, nagu ta on kohustatud, asjaomase rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi.

(vt punktid 173, 177 ja 178)

5. Konkurentsi valdkonnas tuleb komisjonil rikkumise olemasolu tõendamiseks esitada piisavalt täpseid ja ühtseid tõendeid, mille põhjal saaks veenduda, et tema tuvastatud rikkumine on toimunud.

Siiski ei pea komisjoni esitatud kõik tõendid ilmtingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tegurite suhtes. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab tervikuna hinnatult neile tingimustele. Seega asjaolu, et dokumendis viidatakse üksnes mõnedes teistes tõendites nimetatud faktilistele asjaoludele, ei ole piisav, et kohustada komisjoni kõrvaldama asjaomast dokumenti süüdistavate tõendite kogumist.

(vt punktid 179, 180, 238 ja 263)

6. Seega kui komisjon tugineb tema poolt karistatava rikkumise, st EÜ artikli 81 lõike 1 punktiga c keelatud konkurentsivastase eesmärgiga kokkuleppe, tõendamiseks dokumentaalsetele tõenditele, saavad süüdistatavad ettevõtjad rikkumise olemasolu tõhusalt vaidlustada üksnes tõendades, et nimetatud tõendid olid rikkumise olemasolu kindlakstegemiseks ebapiisavad. Neid ei aita, kui nad üritavad tõendada, et kokkuleppe sõlmimine oli vastuolus nende äriliste huvidega või et nende tegevust turul võiks selgitada millegi muu kui konkurentsivastase kokkuleppe olemasoluga.

(vt punktid 181–187)

7. Kuna komisjoni ülesanne on karistada EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumisi ja et EÜ artikli 81 lõike 1 punktis c on otseselt keelatud lepingud, millega „jagatakse turge või tarneallikaid”, siis piisab, kui ta teeb kindlaks, et ettevõtjate vahelise lepingu, mis võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, eesmärgiks või tagajärjeks on jagada ettevõtjate vahel ühe või paljude ühenduse toodete turge, mistõttu asjaomane leping osutub konkurentsieeskirjade rikkumiseks.

(vt punkt 202)

8. Kuigi komisjonil tuleb EÜ artikli 81 lõike 1 punkti c rikkumist karistada kavatsedes tõendada, et ebaseaduslik turgude jagamise leping on sõlmitud, oleks sellele lisaks liialdatud nõuda, et komisjonil tuleks esitada tõendid selle eesmärgi saavutamise erilisest mehhanismist. Konkurentsieeskirjade rikkumises süüdi oleval ettevõtjal oleks liiga lihtne hoiduda karistusest, kui ta võiks viidata ebaseadusliku lepingu toimimise kohta esitatud teabe ebamäärasusele, kui lepingu olemasolu ja selle konkurentsivastane eesmärk on siiski tõendatud piisavalt. Ettevõtjad võivad säärases olukorras kaitsta endid tõhusalt, kui neil on võimalus kommenteerida kõiki tõendeid, millele komisjon nende vastu tugineb.

(vt punktid 203 ja 317)

9. Ettevõtja nimel vastusena komisjoni poolt määruse nr 17 artikli 11 alusel esitatud informatsiooninõudele koostatud vastuste usaldusväärsus on suurem kui ettevõtja töötaja antud vastus, sõltumata asjaomase isiku kogemustest või arvamustest.

Siiski ei saa süüdistatud ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud teised samuti süüdistatud ettevõtjad, pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate poolt toimepandud konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu kohta, kui selle toetuseks puuduvad muud tõendid.

Peale selle tuleb avalduse koostaja huvide vastast avaldust pidada põhimõtteliselt eriti usaldusväärseks tõendiks. Eelkõige, kui isik, kellel palutakse kommenteerida dokumente, möönab konkurentsieeskirjade rikkumist ja möönab seega sääraste faktiliste asjaolude olemasolu, mis ületavad neid faktilisi asjaolusid, mille olemasolu võidi järeldada otseselt vastavatest dokumentidest, tähendab see a priori, kui puuduvad vastupidist tõendavad asjaolud, et see isik otsustas rääkida tõtt.

Lõpuks, kuigi prokurörile antud ütlustel ei ole sama tõendusjõud kui kohtus vande all antud ütlustel, tuleb järeldada, et prokuröri juurdluspädevusest tulenev sund ja juurdluse käigus valetanud ütluste andjale tekkida võivad negatiivsed kriminaalõiguslikud tagajärjed muudavad ütluste andmise usutavamaks, võrreldes pelga avalduse tegemisega.

(vt punktid 205, 211, 212, 219, 296 ja 312)

10. Ühenduse õiguses on ülekaalus tõendite vaba hindamise põhimõte ja ainus kriteerium esitatud tõendite hindamiseks on nende usaldusväärsus. Seda usaldusväärsust ei saa eitada dokumendi puhul põhjusel, et selle esitanud komisjon keeldub avaldamast selle allikat, kuna komisjonil võib olla vaja teavitajate anonüümsust kaitsta.

(vt punkt 273)

11. Kui ettevõtja osaleb ettevõtjate konkurentsivastase eesmärgiga koosolekutel ja kui ta avalikult ei tagane seal toimuvast, andes teistele pooltele mõista, et ta osaleb koosolekute tagajärjeks olevas kartellikokkuleppes ja tegutseb sellega kooskõlas, võib järeldada, et ettevõtja osaleb vastavas kartellikokkuleppes.

(vt punkt 327)

12. Kui kokkulepet karistavat otsust tervikuna uurides nähtub, et sedastatud konkurentsieeskirjade rikkumine puudutas teatavat liiki tooteid, ja kui selles mainitakse säärast järeldust toetavaid tõendeid, siis üksnes asjaolu, et otsus ei sisalda täpset ja ammendavat loetelu kõikidest rikkumisega hõlmatud toodete liikidest, ei ole piisav, et õigustada selle tühistamist. Kui olukord ei oleks selline, võiks ettevõtja karistusest hoiduda vaatamata sellele, et komisjon on kindlalt tuvastanud ettevõtjapoolse rikkumise, kui teatavaid tooteid, mis kuuluvad ettevõtja poolt müüdavate sarnaste toodete hulka, ei ole kindlaks tehtud.

(vt punkt 336)

13. Kuigi üldjuhul ei või hageja kanda tõendamiskoormust üle kostjale, kui ta toetub asjaoludele, mida ta ei saa kindlaks teha, ei või käesoleval juhul kohaldada tõendamiskoormuse mõistet komisjoni kasuks selles osas, mis puudutab nimetatud lepingute lõppemiskuupäeva, kui komisjon otsustas mitte sedastada konkurentsireeglite rikkumist ajavahemikus, mil kehtisid vabatahtlikud piiravad lepped kolmanda riigi ja ühenduse vahel, keda esindas komisjon. Tegelikult võtab komisjoni seletamatu suutmatus esitada tõendeid olukorrast, mis teda otseselt puudutab, Esimese Astme Kohtult võimaluse teada asja lahendamisel faktilisi asjaolusid seoses nimetatud kehtivuse lõppemiskuupäevaga ja hea halduse põhimõttega oleks vastuolus panna vaidlustatud otsuse adressaadiks olevad äriühingud, kes ei saa esitada puuduvaid tõendeid erinevalt kostjaks olevast institutsioonist, välja kannatama komisjoni säärase suutmatuse tagajärgi.

(vt punktid 342–344)

14. Ettevõtjat võib pidada siiski vastutavaks kartellikokkuleppe eest tervikuna, isegi kui on tõendatud, et ta on otseselt osalenud vaid kartellikokkuleppe ühes või mõnes osas, kui ühelt poolt ta teadis või pidi kindlasti teadma, et kuritegelik koostöö, milles ta osales väga paljude aastate jooksul regulaarselt korraldatud koosolekute kaudu, kuulub tervikplaani, mille eesmärk oli moonutada tavapärast konkurentsi, ja kui teiselt poolt hõlmas asjaomane tervikplaan kõiki osi, mis moodustasid kartellikokkuleppe.

Ka see, et erinevatel ettevõtjatel on olnud erinevad ülesanded ühise eesmärgi poole püüdlemisel, ei kõrvalda konkurentsivastast eesmärki ja järelikult rikkumist, tingimusel et iga ettevõtja annab ühise eesmärgi poole püüdlemisel panuse endale sobival tasemel.

(vt punkt 370)

15. Selleks, et otsus, leping või kooskõlastatud tegevus saaks mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, peab olema võimalik piisava tõenäosusega ning kõigi asja mõjutavate faktiliste ja õiguslike asjaolude põhjal ette näha, et neil võib olla otsene või kaudne, tegelik või potentsiaalne mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Sellest järeldub, et komisjonil ei ole vaja tõendada säärase mõju tegelikku olemasolu kaubandusele, sest võimalikust mõjust piisab. Siiski on oluline, et asjaomane tegelik või võimalik mõju ei oleks tühine.

(vt punkt 392)

16. Meetme põhjendamiskohustus ei saa hõlmata meetme koostajaks oleva institutsiooni kohustust põhjendada, miks ta ei ole võtnud kolmandatele isikutele adresseeritud sarnaseid meetmeid.

(vt punkt 414)

17. Kuna kaitseõiguse rikkumine on oma olemuselt subjektiivne ebaseaduslikkus, ei tähenda see oluliste menetlusnormide rikkumist ja järelikult ei saa seda esitada omal algatusel. Seetõttu tuleb asjaomane väide tagasi lükata kui vastuvõetamatu vastavalt kodukorra artikli 48 lõikele 2, kui see esitati esimest korda ühe poole repliigis.

(vt punkt 425)

18. Vastuväiteteatise ja lõpliku otsuse vastuolu tähendab kaitseõiguse rikkumist üksnes juhul, kui lõplikus otsuses sedastatud vastuväidet ei ole esitatud vastuväiteteatises piisavalt, et võimaldada adressaatidel end kaitsta.

Sellest tuleneb, et põhimõtteliselt ei või komisjonile ette heita lõpliku otsuse kohaldamisala piiramist sellele eelneva vastuväiteteatise suhtes, sest komisjon peab ära kuulama otsuse adressaadid ja võimalusel arvestama nende märkusi, milles nad vastavad esitatud vastuväidetele, täpsemalt eelkõige selleks, et järgida nende kaitseõigust.

(vt punktid 429 ja 430)

19. Komisjoni kohustus vastuväiteteatise faasis on üksnes kirjeldada esitatud vastuväiteid ja nimetada selgelt faktilisi asjaolusid, millele ta tugineb, ning nende kohta antud hinnangut, et vastuväiteteatise adressaadid saaksid end kaitsta tõhusalt. Komisjon ei ole kohustatud esitama järeldusi, mida ta teeb faktiliste asjaolude, dokumentide ja õiguslike argumentide põhjal.

(vt punkt 453)

20. Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingus ja eriti selle artiklites 56 ja 109 kehtestatakse konkurentsieeskirjade kohaldamisel „ühtse kassaluugi” süsteem, mida kohaldatakse uurimisstaadiumist alates nii, et kummalgi järelevalveasutusel on kohustus lõpetada asja käsitlemine ja anda asi üle teisele asutusele, kui ta tuvastab, et teine asutus on pädev.

„Ühtse kassaluugi” mõistet ei või siiski kohaldada uurimise algusest alates, kui selles staadiumis ei ole võimalik kindlaks teha, kumb asutus on pädev, vastasel juhul rikutaks olukorras, kus asi on saadetud Euroopa Vabakaubandusassotsiatsiooni (EFTA) järelevalveametile lahendamiseks, kuid komisjon on lõpuks pädev, põhimõtet, mille kohaselt EMP lepingu sätted ei või komisjonilt võtta pädevust uurida konkurentsivastast tegevust, mis mõjutab ühenduse liikmesriikide vahelist kaubandust.

Seetõttu ei saa komisjonile ette heita, et ta algatas konkreetses sektoris uurimise nii EÜ artikli 81, määruse nr 17, EMP lepingu artikli 53 ning EFTA järelevalveameti otsuse alusel, millega kiideti heaks abitaotluse saatmine komisjonile, kui ta ei saa selle algatamise hetkel mõistlikult kindlasti teada õiget õiguslikku alust, sest see sõltub nimelt teostatava uurimise tulemusest.

(vt punktid 489, 490 ja 492)

21. Kui ettevõtjad esitavad komisjonile haldusmenetluse samas staadiumis ja analoogilises olukorras sarnast teavet faktiliste asjaolude kohta, milles neid süüdistatakse, tuleb nendepoolset koostöö taset pidada võrreldavaks, millega kaasneb see, et neid ettevõtjaid tuleb kohelda võrdselt selles osas, mis puudutab nendele määratud trahvi summa kindlaksmääramist.

(vt punktid 501 ja 573)

22. Koostöö tõttu trahvi vähendamise õigustamiseks tuleb ettevõtjal kergendada komisjoni ülesannet, mis seisneb ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste sedastamises ja rikkumiste karistamises.

Komisjoni ülesannet ei kergenda märkimisväärselt ettevõtja, kes piirdub üksnes teabe esitamisega, mida komisjon temalt palus ja mille kasulikkus põhineb üksnes sellel, et need kinnitavad teataval määral juba komisjoni valduses olevaid teisi avaldusi, keeldudes neid tõlgendamast nii, et neist võiks kindlaks teha tema osalemise rikkumises, ja kes ei teavitanud komisjoni haldusmenetluse ajal kunagi, et ta möönab faktiliste asjaolude toimumist, jätkates muu hulgas nende vaidlustamist Esimese Astme Kohtus.

(vt punktid 499 ja 503–505)

23. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest ettevõtjale määratud trahvi summa peab olema proportsionaalne tervikuna hinnatud rikkumisega, arvestades eelkõige rikkumise raskust.

Rikkumise raskuse hindamiseks tuleb arvestada suurt hulka sääraseid tegureid, mille olemus ja tähtsus muutuvad vastavalt asjaomase rikkumise liigile ja selle erilistele asjaoludele.

(vt punkt 532)

24. Kuigi komisjonil on konkurentsiasjades trahvide määramisel kaalutlusõigus, tuleb sedastada, et komisjon ei või loobuda ise täitmast endale kehtestatud reegleid ja peab arvestama eelkõige asjaolusid, mis on suuniste alusel kohustuslikud. Siiski, niivõrd, kui trahvide arvutamise suunised ei kohusta võtma arvesse teatavaid asjaolusid süstemaatiliselt, võib ta määratleda, milliseid tegureid tuleb selleks arvesse võtta, mis võimaldavad tal kohandada oma hinnangut konkreetselt. Komisjonil tuleb oma hinnangu tegemisel järgida siiski ühenduse õigust, mis sisaldab mitte üksnes asutamislepingu sätteid, vaid ka õiguse üldpõhimõtteid.

(vt punktid 537, 553 ja 572)

25. Kui ettevõtja, kes on esitanud hagi komisjoni otsuse vastu, millega talle määratakse ühenduse konkurentsireeglite rikkumise eest trahv, palub hagis ühenduse kohtul kasutada oma täielikku pädevust, sh trahvi vähendamisega seotud nõudes, on kohtul pädevus muuta hagi esemeks olevat meedet, isegi kui seda ei tühistata, ja võtta arvesse kõiki faktilisi asjaolusid, et määratud trahvisummat muuta. EÜ artikli 229 alusel määruse nr 17 artiklis 17 ühenduse kohtule antud täielik pädevus tähendab otseselt volitust suurendada vajadusel määratud trahvi.

Komisjoni esindajad, välja arvatud neist kõrgemalseisvate isikute vastupidiste otseste korralduste puhul, võivad seaduslikult nõuda, et ühenduse kohus kasutaks täielikku pädevust komisjoni liikmete määratud trahvi suurendamiseks. Pelgalt see, et komisjoni esindaja palub ühenduse kohtul kasutada viimasele kuuluvat pädevust ja esitab argumente, mis võivad sobival juhul seda tegu õigustada, ei tähenda, et esindaja asendaks komisjoni liikmeid.

(vt punktid 575 ja 577)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (teine koda)

8. juuli 2004( )

Kartellikokkulepped – Õmbluseta terastorude turg – EFTA – Komisjoni pädevus – Rikkumine – Trahvid

Liidetud kohtuasjades T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00,

JFE Engineering Corp., endine NKK Corp., asukoht Tokio (Jaapan), esindajad: solicitor M. Smith ja solicitor C. Maguire, hiljem advokaat A. Vandencasteele ja advokaat V. Dehin ning solicitor A.-L. Marmagioli, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja kohtuasjas T-67/00,

Nippon Steel Corp., asukoht Tokio, esindajad: advokaat J.-F. Bellis ja advokaat K. Van Hove, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja kohtuasjas T-68/00,

JFE Steel Corp., endine Kawasaki Steel Corp., asukoht Tokio, esindaja: advokaat A. Vandencasteele, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja kohtuasjas T-71/00,

Sumitomo Metal Industries Ltd, asukoht Tokio, esindajad: C. Vajda, QC, solicitor G. Sproul ja solicitor F. Weitzman, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja kohtuasjas T-78/00,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: M. Erhart ja A. Whelan, keda abistas barrister N. Khan, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

keda toetab

EFTA järelevalveamet, esindajad: D. Sif Tynes ja P. Bjørgan,

menetlusse astuja kohtuasjades T-68/00, T-71/00 ja T-78/00,

mille esemeks on nõue tühistada komisjoni 8. detsembri 1999. aasta otsus 2003/382/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/E-1/35.860-B – õmbluseta terastorud) (ELT 2003, L 140, lk 1) või teise võimalusena vähendada hagejale määratud trahvi,

EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda),

koosseisus: koja esimees N. J. Forwood, kohtunikud J. Pirrung ja A. W. H. Meij,

kohtusekretär: ametnik J. Plingers,

arvestades kirjalikus menetluses ning 19., 20. ja 21. märtsi 2003. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Asjaolud ja menetlus

1 Käesolev kohtuasi käsitleb komisjoni 8. detsembri 1999. aasta otsust 2003/382/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/E-1/35.860-B – õmbluseta terastorud) (ELT 2003, L 140, lk 1; edaspidi „vaidlustatud otsus”).

2 Komisjon adresseeris vaidlustatud otsuse kaheksale õmbluseta terastorusid tootvale äriühingule (edaspidi „vaidlustatud otsuse adressaatideks olevad äriühingud”). Asjaomaste äriühingute hulgas oli neli Euroopa äriühingut (edaspidi „Euroopa tootjad” või „ühenduse tootjad”): Mannesmannröhren-Werke AG (edaspidi „Mannesmann”), Vallourec SA, Corus UK Ltd (varem British Steel plc, seejärel British Steel Ltd, edaspidi „Corus”) ja Dalmine SpA. Ülejäänud neli vaidlustatud otsuse adressaati on Jaapani äriühingud (edaspidi „Jaapani tootjad” või „Jaapani hagejad”): NKK Corp., Nippon Steel Corp. (edaspidi „Nippon”), Kawasaki Steel Corp. ja Sumitomo Metal Industries Ltd (edaspidi „Sumitomo”).

A – Haldusmenetlus

3 Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) järelevalveamet tegi 17. novembril 1994. aastal vastavalt Euroopa Majanduspiirkonna lepingu – mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 94/1/ESTÜ, EÜ, Euroopa Majanduspiirkonna lepingu sõlmimise kohta Euroopa ühenduste, nende liikmesriikide ja Austria Vabariigi, Soome Vabariigi, Islandi Vabariigi, Liechtensteini Vürstiriigi, Norra Kuningriigi, Rootsi Kuningriigi ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel (EÜT 1994 L 1, lk 1, edaspidi „EMP leping”) –, protokolli nr 23 artikli 8 lõikele 3 otsuse, millega volitati konkurentsiasjade eest vastutavat liiget paluma komisjonil korraldada ühenduse territooriumil uurimine seoses võimaliku konkurentsivastase tegevusega, mis puudutab Norra naftatööstuse puurimis- ja transporditoimingutes kasutatavaid legeerimata terasest torusid.

4 Komisjon otsustas algatada uurimise 25. novembri 1994. aasta otsusega (juhtum IV/35.304, edaspidi „25. novembri 1994. aasta otsus”), mida ei avaldatud ja mis on taasesitatud komisjoni haldustoimiku leheküljel 3 ning mille kaks õiguslikku alust on nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 – esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204) – artikli 14 lõige 3 ja EFTA järelevalveameti 17. novembri 1994. aasta otsus. Asjaomase uurimise eesmärk oli uurida EFTA järelevalveameti 17. novembri 1994. aasta otsuses nimetatud tegevust, sest sellega võidi rikkuda mitte üksnes EMP lepingu artiklit 53 (edaspidi „EMP artikkel 53”), vaid ka EÜ artiklit 81. Komisjon adresseeris 25. novembri 1994. aasta otsuse kaheksale äriühingule, mille hulgas olid Mannesmann, Corus, Vallourec ja Sumitomo kontserni kuuluv Sumitomo Deutschland GmbH. 1. ja 2. detsembril 1994. aastal korraldasid komisjoni ametnikud ja asjassepuutuvate liikmesriikide konkurentsiasutuste esindajad asjaomastes äriühingutes nimetatud otsuse alusel kontrollid.

5 EFTA järelevalveamet sedastas 6. detsembri 1995. aasta otsuses, et kuna tema poolt uuritav juhtum mõjutab märkimisväärselt ühenduse liikmesriikide vahelist kaubandust, kuulub asi EMP lepingu artikli 56 lõike 1 punkti c alusel komisjoni pädevusse. Seetõttu otsustas EFTA järelevalveamet asja EMP lepingu protokolli nr 23 artikli 10 lõike 3 alusel edastada komisjonile. Alates sellest kuupäevast määras komisjon juhtumile uue numbri (IV/E-1/35.860).

6 Komisjon korraldas Vallourecis, Dalmines ja Mannesmannis täiendavaid kontrolle 1996. aasta septembrist kuni 1997. aasta detsembrini määruse nr 17 artikli 14 lõike 2 alusel. Eelkõige korraldas ta kontrolli 17. septembril 1996. aastal Vallourecis, kui Vallourec Oil & Gas’i tegevjuht Verluca tegi komisjoni toimiku leheküljel 6356 taasesitatud avalduse (edaspidi „Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldus”), mida komisjon kasutab vaidlustatud otsuse alusena. Seejärel esitas komisjon määruse nr 17 artikli 11 alusel kõigile vaidlustatud otsuse adressaatideks olevatele äriühingutele ja ka teatavatele teistele äriühingutele informatsiooninõuded.

7 Kuna Dalmine ning Argentiina äriühingud Siderca SAIC (edaspidi „Siderca”) ja Techint Group keeldusid esitamast teatavat taotletud informatsiooni, adresseeris komisjon neile 6. oktoobril 1997 määruse nr 17 artikli 11 lõike 5 alusel vastu võetud otsuse (C(1997) 3036, IV/35.860, terastorud, ei avaldata). Siderca ja Dalmine esitasid Esimese Astme Kohtule selle otsuse peale tühistamishagi. Esimese Astme Kohus tunnistas Dalmine esitatud osalise tühistamishagi 24. juuni 1998. aasta määrusega kohtuasjas T-596/97: Dalmine v. komisjon (EKL 1998, lk II-2383) ilmselgelt vastuvõetamatuks, sellal kui Siderca tühistamishagi kustutati registrist Esimese Astme Kohtu 7. juuni 1998. aasta määrusega kohtuasjas T-8/98: Siderca v. komisjon (kohtulahendite kogumikus avaldamata) hagist loobumise tõttu.

8 Ka Mannesmann keeldus komisjoni poolt taotletud teatava informatsiooni esitamisest. Vaatamata komisjoni poolt selle ettevõtja suhtes 15. mail 1998 vastu võetud otsusele (C(1998) 1204 IV/35.860, terastorud, ei avaldata) määruse nr 17 artikli 11 lõike 5 alusel, jäi Mannesmann oma keeldumisele kindlaks. Ka Mannesmann esitas Esimese Astme Kohtule selle otsuse peale hagi. Esimese Astme Kohus tühistas asjaomase otsuse osaliselt 20. veebruari 2001. aasta otsusega kohtuasjas T-112/98: Mannesmannröhren-Werke v. komisjon (EKL 2001, lk II-729) ja jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata.

9 Komisjon saatis 1999. aasta jaanuaris kaks vastuväiteteatist, millest üks puudutas legeerimata terasest keevistorusid ja teine legeerimata terasest õmbluseta torusid. Komisjon jagas asja kaheks, millest juhtum IV/E-1/35.860-A käsitles legeerimata terasest keevistorusid ja juhtum IV/E-1/35.860-B legeerimata terasest õmbluseta torusid.

10 Legeerimata terasest õmbluseta torusid käsitlevas juhtumis adresseeris komisjon oma vastuväiteteatise kaheksale vaidlustatud otsuse adressaadiks olevale äriühingule ning Sidercale ja Mehhiko äriühingule Tubos de Acero de México SA. Asjaomastele äriühingutele anti võimalus tutvuda komisjoni poolt selles juhtumis koostatud toimikuga 11. veebruarist kuni 22. aprillini 1999. Lisaks saatis komisjon 1994. aasta novembri kontrollimisotsuste koopiad 11. mail 1999. aastal äriühingutele, kes ei olnud otsuste adressaadid ja kes seetõttu ei olnud nendega tutvunud.

11 Pärast seda, kui vastuväiteteatise adressaadiks olevad äriühingud olid esitanud kirjalikke märkusi, kuulas komisjon nad ära legeerimata terasest keevistorusid käsitlevas juhtumis 9. juunil 1999 ja legeerimata terasest õmbluseta torusid käsitlevas juhtumis 10. juunil 1999. Komisjon teavitas legeerimata terasest keevistorusid käsitlevas juhtumis IV/E-1/35.860-A vastuväiteteatise adressaadiks olevaid äriühinguid 1999. aasta juulis, et asjaomaseid tooteid puudutava juhtumi käsitlemine on lõpetatud. Seevastu jätkas komisjon juhtumi IV/E-1/35.860-B käsitlemist.

12 Sellises olukorras võttis komisjon 8. detsembril 1999. aastal vastu vaidlustatud otsuse.

B – Asjaomased tooted

13 Asjaomased tooted juhtumis IV/E-1/35.860-B on nafta- ja gaasitööstuses kasutatavad legeerimata terasest õmbluseta torud, milles esineb kaks suurt tooterühma.

14 Esimene tooterühm hõlmab puuraugutorusid, mille puhul kasutatakse üldist nimetust „Oil Country Tubular Goods” või „OCTG-torud”. Neid torusid võib müüa ilma keermestamata („siledad torud”) või keermestatult. Keermestamise eesmärk on võimaldada OCTG-torude ühendamist üksteisega. Keermestamine võib toimuda vastavalt American Petroleum Institute’i (API) standarditele (selliselt keermestatud torusid nimetatakse edaspidi „OCTG-standardtorudeks”) või erimenetlusega, mis on üldiselt kaitstud patentidega. Viimasel juhul on keermestus või käesoleval juhul „toruliited” „esmaklassilised” või „kõrge kvaliteediga” (selle meetodiga keermestatud torusid nimetatakse edaspidi „OCTG-eritorud”).

15 Teine tooterühm hõlmab õmbluseta ja legeerimata terasest nafta- ning gaasimagistraaltorusid („line pipe”), mille puhul eristatakse standardite kohaselt valmistatud torusid ja tellimustööna eriprojektide täitmiseks valmistatud torusid (edaspidi „projektikohased magistraaltorud”).

C – Vaidlustatud otsuses komisjoni poolt sedastatud rikkumised

16 Esiteks leidis komisjon vaidlustatud otsuses, et kaheksa asjaomase otsuse adressaadiks olevat äriühingut olid sõlminud kokkuleppe, mille eesmärk oli muu hulgas äriühingute kodumaiste turgude vastastikune austamine (vaidlustatud otsuse põhjendused 62-67). Nimetatud lepingu kohaselt kohustus iga äriühing keelduma OCTG-standardtorude ja projektikohaste magistraaltorude müümisest teise lepingupoole kodumaisel turul. Leping oli sõlmitud ühenduse ja Jaapani tootjate vahelistel koosolekutel, mida tunti nimega „Euroopa-Jaapani klubi”. Kodumaiste turgude austamise põhimõte on määratletud mõistega „põhireeglid” („Fundamentals”). Teiseks rõhutas komisjon, et põhireegleid oli täidetud tõhusalt ja seetõttu avaldas leping ühisturule konkurentsivastast mõju (vaidlustatud otsuse põhjendus 68).

17 Komisjon leidis, et nimetatud leping kuulus EÜ artikli 81 lõikes 1 kehtestatud keelu kohaldamisalasse (vaidlustatud otsuse põhjendus 109). Seetõttu sedastas komisjon vaidlustatud otsuse artiklis 1 rikkumise olemasolu ja määras kaheksale adressaadiks olevale äriühingule trahvid.

18 Konkurentsieeskirjade rikkumise kestuse osas tõdes komisjon, et kuigi Euroopa- Jaapani klubi kogunes alates 1977. aastast (vaidlustatud otsuse põhjendus 55), tuleb trahvide suuruse määramise eesmärgil pidada rikkumise algusajaks 1990. aastat, kui arvestada Euroopa ühenduse ja Jaapani vahel ajavahemikus 1977–1990 sõlmitud lepinguid ekspordi vabatahtliku piiramise kohta (edaspidi „vabatahtlikud piiravad lepped”) (vaidlustatud otsuse põhjendus 108). Komisjoni arvates lõppes konkurentsieeskirjade rikkumine 1995. aastal (vaidlustatud otsuse põhjendused 96 ja 97).

19 Kaheksale vaidlustatud otsuse adressaadiks olevale äriühingule määratud trahvide suuruse kindlaksmääramisel luges komisjon konkurentsieeskirjade rikkumise väga raskeks sel põhjusel, et asjaomase lepingu eesmärk oli kodumaiste turgude austamine ja seega kahjustati siseturu nõuetekohast toimimist (vaidlustatud otsuse põhjendused 161 ja 162). Seevastu märkis komisjon, et asjaomaste äriühingute neljas liikmesriigis toimunud legeerimata terasest õmbluseta torude müük ulatus vaid umbes 73 miljoni euroni aastas. Seetõttu määras komisjon rikkumise raskusastme alusel kaheksale vaidlustatud otsuse adressaadiks olevale äriühingule trahvi suuruseks 10 miljonit eurot. Kuna kõik asjaomased äriühingud on suured, leidis komisjon, et puudus alus erinevate suurustega trahvide määramiseks (vaidlustatud otsuse põhjendused 162, 163 ja 165).

20 Komisjon leidis, et rikkumise kestus oli keskmine ja suurendas määratud trahvi iga rikkumises osalemise aasta eest 10% rikkumise raskuse alusel määratud suurusest, et määrata igale asjaomasele äriühingule trahvi põhisumma (vaidlustatud otsuse põhjendus 166). Kuid arvestades seda, et terastorude sektor oli kriisiolukorras väga kaua ja et olukord halvenes alates 1991. aastast, vähendas komisjon põhisummasid 10% kergendavate asjaolude tõttu (vaidlustatud otsuse põhjendus 168 ja 169). Lõpuks vähendas komisjon Vallourecile määratud trahvi 40% ja ka Dalminele määratud trahvi 20% vastavalt komisjoni teatise 96/C 207/04 kartellide puhul trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta (EÜT 1996, C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”) punktile D 2, sest mõlemad asjaomased äriühingud tegid haldusmenetluse ajal komisjoniga koostööd (vaidlustatud otsuse põhjendused 170–173).

21 Igale asjaomasele äriühingule määratud trahvi suurus, mis arvestati välja kahes eelnevas punktis esitatud arvutuse tulemusel, on märgitud vaidlustatud otsuse artiklis 4 (vt allpool punkt 33).

22 Teiseks leiab komisjon vaidlustatud otsuse artiklis 2, et ühenduse tootjate vahelised lepingud, mis puudutavad siledate torude müüki Ühendkuningriigi turul, osutusid ebaseaduslikuks käitumiseks (vaidlustatud otsuse põhjendus 116). Komisjon ei määranud selle rikkumise eest siiski lisatrahvi, sest asjaomased lepingud olid vaid Euroopa-Jaapani klubis otsustatud kodumaiste turgude austamise põhimõtte rakendamise vahendiks (vaidlustatud otsuse põhjendus 164).

D – Vaidlustatud otsuses komisjoni poolt tuvastatud olulised asjaolud

23 Euroopa-Jaapani klubi kogunes alates 1977. aastast kuni 1994. aastani umbes kaks korda aastas (vaidlustatud otsuse põhjendus 60). Eelkõige märkis komisjon, et Verluca 17. septembri 1996. aasta avalduse kohaselt peeti koosolekuid muu hulgas 14. aprillil 1992. aastal Firenzes, 23. oktoobril 1992. aastal Tokios, 19. mail 1993. aastal Pariisis, 5. novembril 1993. aastal Tokios ja 16. märtsil 1994. aastal Cannes’is. Lisaks väidab komisjon, et Valloureci 4. novembri 1991. aasta memorandumis pealkirjaga „Euroopa-Jaapani klubi memorandum”, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 4350 (edaspidi „Euroopa-Jaapani klubi memorandum”), ja 24. juuli 1990. aasta memorandumis pealkirjaga „24. juuli 1990. aasta koosolek British Steeliga” (edaspidi „24. juuli 1990. aasta koosoleku memorandum”), mis on taasesitatud toimiku leheküljel 15586, sedastatakse, et Euroopa-Jaapani klubi koosolekuid peeti ka 1989 ja 1991.aastal.

24 Euroopa-Jaapani klubi raames sõlmitud leping koosnes kolmest osast, millest esimene sisaldab (kirjeldatud eespool punktis 16) kodumaiste turgude austamise põhireegleid, mis moodustavad vaidlustatud otsuse artiklis 1 sedastatud rikkumise, teine sisaldab hindade määramist hangetele ja miinimumhindade määramist „eriturgudele” („special markets”) ning kolmas sisaldab jagamispõhimõtete („sharing keys”) alusel muude maailmaturgude jagamist, välja arvatud Kanada ja Ameerika Ühendriigid (vaidlustatud otsuse põhjendus 61). Komisjon põhjendab oma järeldust põhireeglite olemasolu kohta vaidlustatud otsuse põhjendustes 62–67 loetletud dokumentaalsete tõenditega ja asjaomase otsuse põhjenduses 68 esitatud tabeliga. Sellest tabelist nähtub, et kodumaise tootja osa oli vaidlustatud otsuse adressaadiks olevate äriühingute poolsete OCTG-torude ja magistraaltorude tarnetes Jaapanis ja kõigi nelja ühenduse tootja kodumaisel turul väga kõrge. Sellest järeldas komisjon, et tervikuna võetult austasid lepingupooled kodumaiseid turge tõhusalt. Asjaomase lepingu kahe ülejäänud osa kohta esitab komisjon tõendusmaterjali vaidlustatud otsuse põhjendustes 70–77.

25 Kui Corus kavandas 1990. aastal siledate torude tootmistegevuse lõpetamist, arutlesid ühenduse tootjad, kas põhireeglites sisalduv kodumaiste turgude austamise põhimõte kehtib Ühendkuningriigi turul edasi. Sellises olukorras esitasid Vallourec ja Corus „parandatud põhireeglite” („fundamentals improved”) ettepaneku, mille eesmärk oli hoida Ühendkuningriigi turule pääsemise piirangud Jaapani tootjate suhtes jõus edasi vaatamata Coruse lõpetamisele. 1990. aasta juulis, kui pikendati VAM-keermestamistehnika litsentsilepingut, leppisid Vallourec ja Corus kokku, et üksnes Vallourec, Mannesmann ja Dalmine tarnivad Corusele siledaid torusid (vaidlustatud otsuse põhjendus 78).

26 1991. aasta aprillis sulges Corus Clydesdale’is (Ühendkuningriik) oma tehase, kus valmis ligikaudu 90% siledate torude toodangust. Corus sõlmis seejärel Valloureciga (24. juulil 1991), Dalminega (4. detsembril 1991) ja Mannesmanniga (9. augustil 1993) siledate torude tarnelepingud, mille kestus oli alguses viis aastat ja mida võidi automaatselt pikendada, kui lepingut ei oldud 12 kuud enne selle lõppemist üles öeldud (edaspidi „tarnelepingud”). Neist kolme lepinguga, mis on taasesitatud komisjoni toimiku lehekülgedel 12867, 12910 ja 12948, antakse igale soodustatud äriühingule kindlaksmääratud tarnekvoot, mis oli Coruse vajadustest vastavalt 40%, 30% ja 30% (vaidlustatud otsuse põhjendused 79–82), välja arvatud väikse läbimõõduga torude osas.

27 1993. aastal vaadati Euroopa-Jaapani klubi tegevuspõhimõtteid uuesti läbi kolmel põhjusel. Esimene põhjus oli Euroopa terasetööstuse ümberkorraldamine. Corus hakkas tegelikult keermestatud õmblusteta torude tootmist Ühendkuningriigis lõpetama. Belgia äriühing New Tubemeuse (edaspidi „NTM”), mille peamine tegevusala oli eksport Lähis- ja Kaug-Idasse, likvideeriti 31. detsembril 1993. Teine põhjus oli Ladina-Ameerika tootjate pääs ühenduse turule, mis ähvardas ohustada Euroopa-Jaapani klubis kokku lepitud turuosi. Kolmas põhjus seisnes nafta ja gaasi tootmis- ning transporditegevuses kasutatavate torude nõudluse märkimisväärses kasvus maailmaturul, kuigi piirkondlikud erinevused olid endiselt suured (vaidlustatud otsuse põhjendused 83 ja 84).

28 Sellises olukorras kogunesid Euroopa-Jaapani klubi liikmed 5. novembril 1993 Tokios, et üritada sõlmida Ladina-Ameerika tootjatega uut turgude jagamise lepingut. Sellel kohtumisel sõlmitud lepingu sisu on kajastatud dokumendis, mille andis komisjonile 12. novembril 1997 üle teavitaja, kes ei olnud menetlusega seotud, ning mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 7320 ning sisaldab muu hulgas „jagamispõhimõtteid” („sharing key”) (edaspidi „jagamispõhimõtete dokument”). Asjaomase teavitaja sõnul on asjaomane dokument pärit ühe koosolekul osalenud poole kaubandusagendilt. Mis puudutab Euroopa tööstuse ümberkorraldamise tagajärgi, siis võimaldas NTM tegevuse lõpetamine saada ühenduse tootjatel mööndusi Jaapani ja Ladina-Ameerika tootjatelt, kes olid peamised kasusaajad NTM kadumisest eksporditurult (vaidlustatud otsuse põhjendused 85–89).

29 Corus tegi omalt poolt lõpliku otsuse lõpetada õmbluseta torude järelejäänud tootmine. Vallourec omandas 22. veebruaril 1994 kontrolli Coruse torude keermestamis- ja tootmistehases ning asutas selleks äriühingu Tubular Industries Scotland Ltd (edaspidi „TISL”). TISL võttis 31. märtsil 1994 üle siledate torude tarnelepingud, mis Corus oli sõlminud Dalmine ja Mannesmanniga. Mannesmanniga sõlmitud leping oli veel jõus 24. aprillil 1997. Dalmine ütles TISL-iga sõlmitud tarnelepingu üles 30. märtsil 1999 (vaidlustatud otsuse põhjendused 90–92).

30 Komisjon leidis, et nimetatud lepingute alusel jagasid ühenduse tootjad omavahel tarned Ühendkuningriigi sildate torude turul, mis moodustab enam kui poole kogu ühenduse OCTG-torude tarbimisest. Komisjon leidis, et järelikult on tegemist EÜ artikli 81 lõikes 1 keelatud kartelliga (vt eespool punkt 22).

E – Vaidlustatud otsuse resolutiivosa

31 Vastavalt vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikele 1 on kaheksa otsuse adressaadiks olevat äriühingut „rikkunud EÜ asutamislepingu artikli 81 lõiget 1, osaledes [...] lepingus, millega nähakse ette muu hulgas äriühingute kodumaiste turgude austamine õmbluseta OCTG […] standardtorude ja [projektikohaste magistraaltorude] puhul”.

32 Vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2 sedastab, et rikkumine on toimunud alates 1990. aastast kuni 1995. aastani Mannesmanni, Valloureci, Dalmine, Sumitomo, Nipponi, Kawasaki Steel Corp-i ja NKK Corp-i osas. Coruse osas on märgitud, et rikkumine kestis 1990. aastast kuni 1994. aasta veebruarini.

33 Muud asjakohased vaidlustatud otsuse resolutiivosa sätted on sõnastatud järgmiselt:

„Artikkel 2

1. [Mannesmann], Vallourec […], [Corus] ja Dalmine […] rikkusid EÜ artikli 81 lõiget 1 artiklis 1 nimetatud lepingu sõlmimisega, mille tulemusel jagati siledate OCTG-torude tarned [Corusele] (Vallourecile […] alates 1994. aastast).

2. [Coruse] rikkumine kestis 24. juulist 1991 kuni 1994. aasta veebruarini. Valloureci […] rikkumine kestis 24. juulist 1991 kuni 30. märtsini 1999. Dalmine […] rikkumine kestis 4.detsembrist 1991 kuni 30 märtsini 1999. [Mannesmanni] rikkumine kestis 9. augustist 1993 kuni 24. aprillini 1997.

[...]

Artikkel 4

Artiklis 1 loetletud äriühingutele määratakse nimetatud artiklis sedastatud rikkumise eest järgmised trahvid:

(1) [Mannesmann] 13 500 000 eurot

(2) Vallourec […] 8 100 000 eurot

(3) [Corus] 12 600 000 eurot

(4) Dalmine […] 10 800 000 eurot

(5) Sumitomo […] 13 500 000 eurot

(6) Nippon […] 13 500 000 eurot

(7) Kawasaki Steel Corp. […] 13 500 000 eurot

(8) NKK Corp. […] 13 500 000 eurot

[...]”

[Mitteametlik tõlge]

F – Menetlus Esimese Astme Kohtus

34 Mannesmann, Corus, Dalmine, NKK Corp., Nippon, Kawasaki ja Sumitomo esitasid Esimese Astme Kohtule vaidlustatud otsuse peale hagi ajavahemikus 28. veebruarist kuni 3. aprillini 2000 esitatud seitsme hagiavaldusega.

35 Vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 116 lõikele 6 anti 23. aprillil 2002. aastal antud kolme määrusega kohtuasjades T-68/00, T-71/00 ja T-78/00 EFTA järelevalveametile nõusolek toetada komisjoni nõudeid menetlusse astujana.

36 Pärast poolte ärakuulamist andis Esimese Astme Kohus 18. juunil 2002 määruse seitsme kohtuasja liitmiseks suuliseks menetlemiseks ja nelja kohtuasja, milles olid hagejateks Jaapani äriühingud (kohtuasjad T-67/00, T-68/00, T‑71/00 ja T‑78/00), liitmiseks lõpliku kohtuotsuse tegemiseks vastavalt kodukorra artiklile 50. Pärast kohtuasjade liitmist lubati kõigi seitsme kohtuasja hagejal tutvuda käesolevat menetlust puudutavate toimikutega Esimese Astme Kohtu kantseleis. Samuti võeti menetlust korraldavaid meetmeid.

37 Esimese Astme Kohus (teine koda) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande alusel algatada suulise menetluse. Poolte ja kohtuasjades T-68/00, T‑71/00 ja T-78/00 menetlusse astunud EFTA järelevalveameti suulised avaldused ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 19., 20. ja 21. märtsi 2003. aasta kohtuistungil.

Poolte nõuded

38 Kohtuasjas T-67/00 palub NKK Corp. Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus NKK Corp.-i puudutavas osas;

– tühistada talle määratud trahv;

– teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi, kui vaidlustatud otsus jääb tervikuna või osaliselt jõusse;

– mõista käesoleva menetlusega talle tekitatud kohtukulud välja komisjonilt;

– võtta mis tahes meede, mis võib osutuda vajalikuks Esimese Astme Kohtu otsuse jõustamiseks.

39 Kohtuasjas T-68/00 palub Nippon Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus Nipponit puudutavas osas;

– tühistada talle määratud trahv või vähemalt seda vähendada;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

40 Kohtuasjas T-71/00 palub Kawasaki Steel Corp. Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

41 Kohtuasjas T-78/00 palub Sumitomo Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1–5 Sumitomot puudutavas osas;

– teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 4 Sumitomole määratud 13,5 miljoni euro suuruse trahvi osas ja määrata oluliselt väiksem trahv;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

42 Kõigis neljas kohtuasjas palub komisjon Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Kawasaki Steel Corp.-i ja NKK Corp.-i koondumise mõju

43 NKK Corp. ja Kawasaki Steel Corp. teavitasid 9. mail 2003 Esimese Astme Kohut eraldi kirjadega, et nende kontsernide koondumisega seoses, kuhu nad kuuluvad, muutsid nad nime, mis on nüüd JFE Steel Corp. Nimetatud kirjadele lisatud dokumentide valguses, millega nad tõendasid nime muutmist, palus Esimese Astme Kohus kahel asjaosalisel ja komisjonil selgitada koondumisest tulenevat olukorda. Mõlemad hagejad vastasid kirjalikult 11. septembril 2003 ja komisjon vastas 22. septembril 2003.

44 Asjaomastest dokumentidest ja vastustest nähtub, et Kawasaki Steel Corp. on muutnud nime ja temast on saanud JFE Steel Corp. Teisalt tuleb sedastada, et NKK Corp. on muutnud oma nime ja temast on saanud JFE Engineering Corp. Hagejad kinnitavad siiski oma 11. septembri 2003. aasta vastavates kirjades, et NKK Corp.-i teraseettevõtte õigused ja kohustused anti üle JFE Steel Corp.-ile.

45 Kõigepealt tuleb rõhutada, et ühenduse kohtud võivad tõepoolest teatavaks võtta kohtumenetluse poolte nimemuutusi.

46 Lisaks tunnustatakse kohtupraktikas, et meetme adressaadi üldõigusjärglane võib jätkata meetme adressaadi esitatud tühistamishagi eriti juhul, kui füüsiline isik on surnud või kui juriidiline isik lakkab olemast, kuna tema kõik õigused ja kohustused antakse üle uuele isikule (vt selle kohta 20. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 92/82: Gutmann v. komisjon, EKL 1983, lk 3127, punkt 2 ja 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas 294/83: Les Verts v. parlament, EKL 1986, lk 1339, punktid 13–18). Tuleb sedastada, et sellises olukorras asendab üldõigusjärglane ilmtingimata täielikult oma eelnejat vaidlustatud meetme adressaadina.

47 Seevastu ei ole ühenduse kohus EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi puhul ega ka siis, kui tal on EÜ artikli 229 alusel täielik pädevus karistuste osas, pädev muutma ühenduse institutsiooni otsust, asendades selle adressaadi teise füüsilise või juriidilise isikuga, kui asjaomane adressaat on endiselt olemas. Selline pädevus kuulub a priori üksnes institutsioonile, kes võttis asjaomase otsuse vastu. Seega pärast seda, kui pädev institutsioon on vastu võtnud otsuse ja järelikult kindlaks määranud isiku isikusamasuse, kellele otsus on adresseeritud, ei või Esimese Astme Kohus viimati nimetatud isikut asendada teise isikuga.

48 Seejärel tuleb tõdeda, et hagi, mille on esitanud meetme adressaadi seisundis olev isik, viidates oma õigustele seoses tühistamisnõudega vastavalt EÜ artiklile 230 ja/või muutmisnõudele vastavalt EÜ artiklile 229, ei või üle kanda kolmandale isikule, kes ei ole meetme adressaat. Kui sellist ülekandmist lubataks, erineks selle isiku seisund, mille põhjal hagi esitati, selle isiku seisundist, mille põhjal hagi eeldatavalt jätkataks. Lisaks põhjustaks säärane ülekandmine meetme adressaadi isikusamasuse erinevuse selle isiku isikusamasusest, kes tegutseb kohtumenetluses adressaadi seisundis.

49 Selles osas tuleb märkida, et sellist otsust nagu vaidlustatud otsus, kuigi see on koostatud ja avaldatud üheainsa otsusena, tuleb analüüsida üksikute otsuste kogumina, milles sedastatakse, et iga adressaadiks olev äriühing on süüdi rikkumises või rikkumistes, ja vajadusel määratakse trahv. See reegel nähtub Esimese Astme Kohtu 10. juuli 1997. aasta otsusest kohtuasjas T-227/95: AssiDomän Kraft Products jt v. komisjon (EKL 1997, lk II-1185, punkt 56) ja Euroopa Kohtu 14. septembri 1999. aasta otsusest apellatsioonmenetluses kohtuasjas C-310/97 P: komisjon v. AssiDomän Kraft Products jt (EKL 1999, lk I‑5363, punkt 49). Käesoleval juhul NKK Corp. oli ja jääb edasi talle adresseeritud otsuse ainsaks adressaadiks ja Kawasaki Steel Corp. on samas meetmes sisalduva õiguslikult eraldiseisva otsuse adressaat.

50 On tõsi, et isik, kelle vastutusele ettevõtja juhtimine hiljem antakse, võib komisjoni haldusmenetluse ajal võtta vastava avaldusega vastutuse asjaolude eest, milles süüdistatakse tegelikult vastutavat isikut, kuigi põhimõtteliselt tuleb rikkumise eest vastutada füüsilisel või juriidilisel isikul, kes asjaomast ettevõtjat juhtis siis, kui rikkumine toimus (vt selle kohta, kuigi apellatsioonmenetlus on pooleli, 13. detsembri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-45/98 ja T-47/98: Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni v. komisjon, EKL 2001, lk II-3757, punktid 57 ja 62). Siiski nähtub eespool punktides 46–49 nimetatud asjaoludest, et säärase avaldusega ei või muuta komisjoni otsuse adressaadi isikusamasust pärast otsuse tegemist ega säärase otsuse peale tühistamishagi esitanud isiku isikusamasust pärast hagi esitamist.

51 Selles olukorras tuleb tõdeda, et Kawasaki Steel Corp.-i nimi on muudetud JFE Steel Corp.-iks ja et NKK Corp.-i nimi on nüüdsest JFE Engineering Corp. Kohtuasjas T-67/00 ei tule siiski JFE Engineering Corp.-i asendada JFE Steel Corp.-iga, vaatamata nimetatud kahe äriühingu vahelise ühinemislepingu võimalikele mõjudele Jaapani õiguse alusel. Järelikult JFE Steel Corp. (edaspidi „JFE-Kawasaki”) jääb edasi hagejaks kohtuasjas T-71/00 ja JFE Engineering Corp. (edaspidi „JFE-NKK”) jääb edasi hagejaks kohtuasjas T-67/00.

Õiguslik käsitlus

A – Vaidlustatud otsuse ja eelkõige selle artikli 1 tühistamisnõuded

52 Jaapani hagejad esitavad kolmteist eraldi tühistamisväidet, millest osa on ühised nende kõigi või neist mõne puhul.

1. Esimene väide, mille kohaselt komisjon ei teinud vaidlustatud otsuse artiklis 1 sedastatud rikkumise olemasolu kindlaks õiguslikult piisavalt

53 Käesoleva väite on esitanud neli Jaapani hagejat.

a) Poolte argumendid

54 Kõigepealt teevad Jaapani hagejad märkusi EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tõendamise hindamise kohta. Väide jaguneb sisuliselt kolme ossa.

55 Esiteks väidavad Jaapani hagejad ühelt poolt seda, et Jaapani impordi puudumist Euroopa „mandri” turul (edaspidi „onshore-turud”) võib seletada objektiivsete kaubanduslike teguritega, ja teisalt, et väidetava lepingu olemasolu ei ole kooskõlas asjaomaste toodete märkimisväärsete tarnetega, mida nad on teinud Ühendkuningriigi poolt kasutatava Põhjamere mandrilava piirkonna turule (edaspidi „Ühendkuningriigi offshore-turg” või „Briti offshore-turg”), mistõttu rikkumine, milles Jaapani hagejaid süüdistatakse, ei saanud igal juhul põhjustada konkurentsivastaseid tagajärgi. Teiseks ei tõenda komisjoni kogutud tõendid väidetava lepingu olemasolu ega, isegi kui see oleks tõendatud, kõigi Jaapani hagejate osalemist selles. Kolmandaks on komisjoni hinnang Euroopa tootjate sõlmitud siledate torude tarnelepingute eesmärkide kohta, mis moodustab vaidlustatud otsuse artiklis 2 sedastatud rikkumise, seosetu. See hinnang kinnitab ka, et komisjoni väide Jaapani hagejate osalemise kohta vaidlustatud otsuse artiklis 1 sedastatud rikkumises on põhjendamata.

Esialgsed märkused

56 Esiteks väidavad Sumitomo ja JFE-NKK, et komisjonil tuleb esitada tõendeid kõigist rikkumise moodustavatest asjaoludest (kohtujurist Sir Gordon Slynni ettepanek 7. juuni 1983. aasta otsusele liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique diffusion française jt v. komisjon, EKL 1983, lk 1825, 1914; 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe v. komisjon, EKL 1998, lk. I-8417, punkt 58, ja 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon v. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I-4125, punkt 86). Seetõttu antakse kahtluse korral eelis ettevõtjatele, keda süüdistatakse rikkumises osalemises (16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt. v. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 203, 304, 359 ja 363; 14. veebruari 1978. aasta otsus kohtuasjas 27/76: United Brands v. komisjon, EKL 1978, lk 207, punkt 265, ja kohtujuristi ülesannetes oleva kohtunik Vesterdorfi ettepanek 24. oktoobri 1991. aasta otsusele kohtuasjas T‑1/89: Rhône-Poulenc v. komisjon, EKL 1991, lk II‑867, II-869, II-954). Järelikult tuleb komisjonil tõendada asjaolude olemasolu nii, et neist ei jää põhjendatud kahtlust (kohtujurist Darmoni ettepanek 31. märtsi 1993. aasta otsusele liidetud kohtuasjades C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85: Ahlström Osakeyhtiö jt v. komisjon, nn II tselluloosi kohtuotsus, EKL 1993, lk I-1307, I‑1445, punkt 195). Vastupidi, sellise otsuse tühistamiseks, milles sedastatakse rikkumine, piisab hagejal ebakindluse olemasolu tõendamisest (vt eespool viidatud kohtujurist Sir Gordon Slynni ettepanek kohtuotsusele Musique diffusion française jt v. komisjon, lk 1931).

57 Teiseks tuleb komisjonil rikkumise olemasolu tõendamiseks esitada piisavalt täpseid ja kooskõlas olevad tõendeid, mille põhjal saaks veenduda, et rikkumine on toimunud (28. märtsi 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 29/83 ja 30/83: CRAM ja Rheinzink v. komisjon, EKL 1984, lk 1679, punkt 20; eespool punktis 56 viidatud II tselluloosi kohtuotsus, punkt 127; 10. märtsi 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades: T‑68/89, T‑77/89 ja T‑78/89: SIV jt v. komisjon, EKL 1992, lk II-1403, eelkõige punktid 193–195, 198–202, 205–210, 220–232, 249–250 ja 322–328, ja 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen v. komisjon, EKL 2000, lk II-2707, punktid 43 ja 72). Asjaomased tõendid peavad eelkõige võimaldama kindlaks teha, et väidetavad rikkumised on EÜ artikli 81 lõike 1 alusel konkurentsipiirangud. Nimetatud nõue ei ole täidetud eelkõige siis, kui rikkumisele on võimalik anda vastuvõetav selgitus, mis välistab ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise (eespool viidatud kohtuotsus CRAM ja Rheinzink v. komisjon, punkt 16 jj; 21. jaanuari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑185/96, T‑189/96 ja T‑190/96: Riviera Auto Service jt v. komisjon, EKL 1999, lk II-93, punkt 47, ja eespool viidatud kohtuotsus Volkswagen v. komisjon).

58 Lisaks peavad esitatud tõendid vastama eespool nimetatud täpsuse ja kokkusobivuse kriteeriumidele rikkumisega seonduva iga asjaolu puhul, eelkõige osapoolte isikusamasuse ja nende rikkumises osalemise (eespool punktis 56 viidatud II tselluloosi kohtuotsus, punkt 69; eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus komisjon v. Anic Partecipazioni, punkt 87, ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑295/94: Buchmann v. komisjon, EKL 1998, lk II-813, punkt 121), asjaomaste toodete ja teenuste (eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Suiker Unie jt v. komisjon, punktid 301–304, ja eespool punktis 57 viidatud kohtuotsus SIV jt v. komisjon, punktid 175–194 ja punkt 324), osapoolte vahel kokku lepitud piirangute (14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑337/94: Enso-Gutzeit v. komisjon, EKL 1998, lk II-1571, punktid 102–150) ja rikkumise kestuse suhtes (7. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑43/92: Dunlop Slazenger v. komisjon, EKL 1994, lk II-441, punkt 79, ja eespool punktis 57 viidatud kohtuotsus Volkswagen v. komisjon, punkt 188). Eelkõige tuleb rikkumise kestuse kohta esitada otseseid tõendeid või tõendeid, mis on piisavalt hiljutised ehk värsked.

59 Eelkõige väidab JFE-NKK, et vastavalt Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsusele kohtuasjas T-348/94: Enso Española v. komisjon (EKL 1998, lk. II‑1875, punktid 160–171) peab komisjon tuginema konkreetsetele tõenditele ja mitte üksnes väidetele koosolekute sisu ja eesmärkide kohta, kus väidetava lepingu pooled olevat osalenud.

60 Kõigepealt väidab komisjon, et vaidlustatud otsust ei saa tühistada seetõttu, et Jaapani hagejad esitavad argumente, milles seatakse komisjoni kindlaks tehtud faktilised asjaolud teistsugusesse valgusesse. JFE-NKK poolt selle kohta esitatud argumente, mis põhinevad eespool punktis 57 viidatud kohtuotsusel CRAM ja Rheinzink v. komisjon ja eespool punktis 56 viidatud II tselluloosi kohtuotsusel (punktid 126 ja 127), võidakse kohaldada üksnes siis, kui komisjoni otsus põhineb ainult oletusel, et kindlaks tehtud faktilisi asjaolusid ei või seletada muuga kui ettevõtjate vahelise kooskõlastatud tegevusega. Käesoleval juhul ei ole olukord selline.

61 Argument, mille kohaselt tuleb komisjonil tõendada rikkumise olemasolu nii, et sellest ei jää põhjendatud kahtlust, ei ole komisjoni arvates põhjendatud. Tuleb eelkõige märkida, et eespool punktis 56 viidatud II tselluloosi kohtuotsuses ei ole Euroopa Kohus kinnitanud kohtujurist Darmoni ettepanekus sellele kohtuotsusele soovitatud tõlgendust seoses piisavalt täpsete ja kokkusobivate tõenditega. Esimese Astme Kohus eelistas ka 20. aprilli 1999. aasta otsuses liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt v. komisjon, nn II PVC kohtuotsus (EKL 1999, lk II-931), määratleda üldiselt, kas selles kohtuasjas esitatud tõendid on piisavad, et tõendada asjaomase rikkumise olemasolu. Eelkõige rikkumise kestuse puhul ei nõuta komisjoni arvates tõendite täpsust ja kokkusobivust rikkumise olemasolu kindlakstegemiseks, vaid nende eesmärk on üksnes määratleda, millises ulatuses tuleb trahvi suurust kohandada, et see oleks vastavuses rikkumise kestusega. Komisjoni arvates ei ole rikkumise täpne alguspäev mitte mingil juhul käesolevas asjas oluline siis, kui see toimus enne 1990. aastat, sest komisjon on rikkumist arvestanud trahvi summa kindlaksmääramisel alates sellest kuupäevast.

Esimese väite esimene osa, mille kohaselt väidetava lepingu olemasolu ning Ühendkuningriigi offshore-turul ja muudel Euroopa turgudel valitsev olukord on vastuoluline

62 Jaapani hagejad sisuliselt väidavad, et kaubandustõkete olemasolu on usutav alternatiivne seletus sellele, et Jaapani äriühingud ei müünud vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud tooteid Euroopa turgudel. Kuna komisjoni järeldus põhineb oletusel, et seda ei või selgitada teisiti kui süüks pandud lepingu poolte vahelise kooskõlastatud tegevusega, tuleb vaidlustatud otsuse artikkel 1 tühistada vastavalt eespool punktis 57 viidatud kohtuotsuses CRAM ja Rheinzink v. komisjon (punkt 16), eespool punktis 56 viidatud II tselluloosi kohtuotsuses (punktid 126 ja 127) ja eespool punktis 61 viidatud II PVC kohtuotsuses (punkt 725) esitatud seisukohale.

63 Hagejate sõnul on väide, mille kohaselt Jaapani tootjad osalesid lepingus, milles nad kohustusid mitte tarnima tooteid Euroopa turgudele, ja nende tegelik tegevus neil turgudel omavahel oluliselt vastuolus. Vastupidi komisjoni väitele ilmneb Jaapani ja Euroopa vahelise kaubavoogude uurimisest, et Jaapani tootjad konkureerivad tugevalt Euroopa tootjatega offshore-turgudel, eelkõige Ühendkuningriigi ja Norra offshore-turgudel, mis koos moodustavad ainsa turu, millel on Jaapani tootjate jaoks tähtsus objektiivsetel kaubanduslikel põhjustel. Ühendkuningriigi offshore-turu nõudlus on suunatud eelkõige OCTG-eritorudele, mitte OCTG-standardtorudele, mida vaidlustatud otsus puudutab. Komisjon on igal juhul faktilisi asjaolusid ekslikult hinnanud ja kvalifitseerinud, kui ta sedastas rikkumise vaidlustatud otsuse artiklis 1 nii Euroopa offshore-turgudel kui ka Euroopa onshore-turgudel.

64 Selles osas küsib Nippon, kas on võimalik, et Jaapani tootjad ühinesid lepinguga, mis oli sõlmitud Euroopa tootjatega, kes keelasid neil tuua tooteid Euroopa turgudele, arvestades eelmises punktis kirjeldatud olukorda. JFE-Kawasaki ja Sumitomo märgivad, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 esitatud tabeli alusel ei olnud kummagi kodumaise tootja turuosa OCTG-torude ja magistraaltorude kodumaistel turgudel mitte mingil juhul 100%. Eriti Ühendkuningriigi turul oli nende toodete impordiosa 16–22%. Vastuseks komisjoni argumendile, mille kohaselt seda asjaolu seletab Ühendkuningriigi turu eriline seisund, mida peetakse põhireeglites pooleldi kaitstud turgudeks (mis saavad kasu piiratud kaitsest), vastab JFE-NKK, et Prantsusmaa turg, millel puudus selline seisund, sai kasu nõrgemast kaitsest 1991. aastal ja samasugusest kaitsest 1994. aastal, nagu nähtub eespool nimetatud tabelist. Kuna Jaapani tootjad ei ole müünud vaidlustatud otsuses nimetatud tooteid teatavatel Euroopa turgudel komisjoni tõdetud rikkumisajajärku kuuluvatel aastatel, leiab JFE-NKK, et seda asjaolu võib seletada eelkõige nende toodete müügi kõikumisega, sest asjaomaste toodete tarbimine sõltub tugevalt nafta- ja gaasisektori toimimisest.

65 Sumitomo möönab otseselt, et tema argumendid asjaomase lepingu mõju kohta on käesoleva väite puhul asjakohased üksnes juhul, kui Esimese Astme Kohus leiab, et komisjon ei ole teinud rikkumise olemasolu kindlaks õiguslikult piisavalt vaidlustatud otsuses nimetatud dokumentide alusel. Ta märgib, et komisjon on tuginenud põhiliselt lepingu eesmärgile ja alles teise võimalusena selle mõjule.

66 Komisjoni selle argumendi osas, mis põhineb Esimese Astme Kohtu 15. märtsi 2000. aasta otsuse liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt v. komisjon, nn tsemendi kohtuotsus (EKL 2000, lk II‑491), punktil 1088 ja mille kohaselt rikkumine on väga tõsine, kui see seisneb lepingus, mille eesmärk on kõrvaldada konkurents turult, kus konkurents on juba niigi väga piiratud, märgib JFE-Kawasaki, et käesoleva kohtuasja asjaolud erinevad väga palju nimetatud kohtuotsuse asjaoludest. Käesolevas asjas oli Euroopas tugev konkurents vähemalt struktuurilisel tasandil nelja suure ühenduse tootja tõttu, mis tähendab seda, et Jaapani tootjate potentsiaalne konkurents oli tühine. Seevastu eespool viidatud tsemendi kohtuotsuses oli arvukalt suletud geograafilisi monopole.

67 JFE-Kawasaki väidab, et vaidlustatud otsuse enese põhjenduste 61–77 kohaselt ei puudutanud põhireeglid Ühendkuningriigi offshore-turgu ega isegi muud ühenduse offshore-turgu. Eriti nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 62, et põhireeglid reguleerisid kodumaistel turgudel valitsevat olukorda ja Ühendkuningriigi offshore-turgu peeti „pooleldi kaitstuks” või „piiratult kaitstuks”. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 102 esitatud kinnitus, mille kohaselt lepingupooltel tuleb hoiduda asjaomaste torude tarnimisest kodumaistele turgudele, on JFE-Kawasaki väitel vastuolus põhjenduses 62 sedastatud Ühendkuningriigi offshore-turu hübriidseisundiga.

68 Õmbluseta terastorude tarneid Jaapanist Ühendkuningriigi offshore-turule iseloomustab nende kestus ja nende tähtsus. Selles osas tugineb Nippon eelkõige vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 esitatud tabelile, millest nähtub, et Jaapani hagejad on tarninud olulises koguses õmbluseta terastorusid Ühendkuningriigi offshore-turule. Asjaolu, et need arvud puudutavad kõiki terastorusid, ei mõjuta Nipponi väitel nende asjakohasust ja viib selleni, et nimetatud tootjad tarnisid Ühendkuningriigi mandrilavale mitut liiki torusid ehk OCTG-standardtorusid, magistraaltorusid ja OCTG-eritorusid. Nippon tugineb ka eksporti puudutavatele Jaapani tolliasutuste arvudele aastate 1988–1996 kohta ja Jaapani raua ja terase eksportijate liidu välja antud statistikale aastate 1977–1987 kohta, mis kinnitavad säärase konkurentsi olemasolu. Sumitomo väidab, et temapoolne torude müük Euroopa ühenduse turgudele ja eelkõige Ühendkuningriigi mandrilava turule oli oluline ja esitab seda väidet toetava tõendi. Eelkõige vaidlustab ta komisjoni esitatud arvu 230 000 tonni mis puudutab Euroopa-Jaapani klubi liikmete magistraaltorude keskmist aastamüüki asjaomasel ühenduse turul. Selle klubi kõik liikmed müüvad aastas 71 000 tonni magistraaltorusid. JFE-NKK viitab omalt poolt üksikasjalikele arvudele, mille ta esitas komisjonile vastusena tema informatsioonitaotlusele ja millest nähtub, et ta ei lõpetanud torude müüki Euroopa turgudel rikkumisajajärguks peetud ajal. JFE-Kawasaki väidab, et kuigi tema müük kõigil Euroopa turgudel on jäänud väheseks, pingutas ta siiski kõvasti, et müüa eelkõige Ühendkuningriigi offshore-turul.

69 Lisaks on Jaapani tootjate tugev konkurents eelkõige Ühendkuningriigi turul otseselt kindlaks tehtud dokumentaalsete tõenditega, mis komisjon sai Euroopa tootjate uurimise käigus. Eriti dokument, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 4902 ja mille pealkiri on „Memorandum tegevjuhtidele” („Paper for Presidents”), kajastab „[jaapanlaste] praegust agressiivsust OCTG-torude osas”, ja viis Valloureci memorandumit – ehk 23. märtsi 1990. aasta memorandum, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 15622 ja mille pealkiri on „Kaalutlus VAM lepingu pikendamisest” (edaspidi „VAM lepingu kaalutluste memorandum”), 2. mai 1990. aasta memorandum, mis on taasesitatud toimikuleheküljel 15610 ja mille pealkiri on „Strateegilised arutlused VLR-suhetest” (edaspidi „Strateegiliste kaalutluste memorandum”), 1. juuni 1990. aasta memorandum, mis on taasesitatud toimiku leheküljel 15591 ja mille pealkiri on „VAM-BSC lepingu pikendamine”, 24. juulil 1990. aasta koosoleku memorandum ja toimiku leheküljel 15596 taasesitatud kuupäevata memorandum, mille pealkiri on „BSC koosolek” – kõik kinnitavad, et Vallourec pidas Jaapani tootjate müüki Ühendkuningriigi offshore-turul eriti murettekitavaks. Samas toimikus sisalduvast Mannesmanni 16. augusti 1993. aasta faksist, mis on taasesitatud leheküljel 2493, nähtub jaapanlaste hinnakonkurents, mistõttu Mannesmann ei olnud huvitatud teatavates hangetes osalemisest.

70 Lisaks nähtub komisjoni toimikus leheküljel 5243 taasesitatud 6. juuni 1994. aasta kirjast, mille Euroopa Ühenduse terastorutööstuse koostöökomitee saatis komisjonile (edaspidi „koostöökomitee 6. juuni 1994. aasta kiri”), ja komisjoni toimiku leheküljel 5103 taasesitatud asjaomase koostöökomitee koosoleku 24. augusti 1994. aasta protokollist, et Euroopa tootjad pidasid Jaapani tootjaid agressiivseteks konkurentideks ja et nende müügimaht ohustas nende seisundit ühenduse liikmesriikide offshore-turgudel. Koostöökomitee 24. augusti 1994. aasta koosoleku protokollist nähtub ka, et Jaapani tootjate turuosad olid tõusnud 25%-ni ühenduse ja Fääri saarte offshore-turgudel kõigi terasest valmistatud OCTG-torude osas ning 34%-ni ühenduse ja Norra offshore-turgudel legeerimata terasest OCTG-torude osas. Sumitomo viitab veel Jaapanist pärit impordi olulisust puudutavat väidet tõendavale Euroopa terastorude ühingust (endine Euroopa Ühenduse terastorutööstuse koostöökomitee) 5. oktoobril 1994 saadetud faksile, mis on taasesitatud toimiku leheküljel 4723, ning komisjoni esindajale Large’ile adresseeritud kuupäevata kirja projektile, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 4725. Seda väidet kinnitavad ka Euroopa tootjate avaldused, eriti Dalmine 29. mai 1997. aasta vastused komisjoni poolt määruse nr 17 artikli 11 alusel esitatud küsimustele, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 15162 (edaspidi „Dalmine 29. mai 1997. aasta vastused”) ja Coruse 13. augusti 1997. aasta vastused, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 11916 (edaspidi „Coruse vastused”). Coruse vastused viitavad eriti sellele, et Jaapani tootjad pürgisid Ühendkuningriigi offshore-turule. Nippon rõhutab, et vastavalt Euroopa äriühingute koostatud „Jaapani g-dokumendile”, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 4909, „[muutus] eriti Nippon […] aina agressiivsemaks Ühendkuningriigi mandrilaval”.

71 Jaapani tootjate sõnul oli asjaolu, et nad on müünud Ühendkuningriigi offshore-turul olulises koguses terastorusid, eriti OCTG-eritorusid ja „projektikohaseid” magistraaltorusid, kuid ei ole siiski müünud neid tooteid olulises koguses ühenduse liikmesriikide onshore-turgudel, vastupidi komisjoni väitele täiesti loogiline ja kooskõlas sellega, et väidetavat lepingut ei ole olemas. Eelkõige need tooted, kui nad on mõeldud offshore-kasutuseks, on Jaapani tootjate sõnul väga kõrge kvaliteediga ja väga kallid. Lisaks on välismaistel tootjatel üldiselt lihtsam konkureerida kohalike tootjatega pigem selliste eritoodete osas nagu OCTG-eritorud kui standardtoodete osas nagu OCTG-standardtorud.

72 Lisaks moodustab Põhjamere mandrilava, eriti Ühendkuningriigi offshore-turg, Jaapani tootjate sõnul suurima osa Euroopa terastorude turust, nagu nähtub „Jaapani g-dokumendist”. Sellest järeldub, et nende tootjate ühenduse onshore-turud on suhteliselt piiratud. Järelikult ei ole need väga kasumlikud. Ühendkuningriigi offshore-turu konkurentsitingimused on väga erinevad ühenduse onshore-turgude konkurentsitingimustest. Jaapani toodete müüki segab viimati nimetatud turul selliste teatavate kaubandustõkete koosmõju, millest suurem osa puudub Ühendkuningriigi offshore-turul. Komisjon ei ole seda arvesse võtnud, kui ta ei eristanud vaidlustatud otsuses offshore- ja onshore-turge. Nippon väidab, et onshore-turud olid Jaapani tootjatele peaaegu suletud nende tõkete tõttu, vähemalt juhul, kui neid käsitleda tervikuna. Sumitomo sõnul kinnitab OCTG‑standardtorude puhul seda asjaolu ühe seda liiki tooteid ostva ettevõtja kiri, milles tõdetakse, et Jaapani tootjad pakkusid talle asjaomaseid tooteid müügiks, kuid pakutud hind ei olnud huvipakkuv ja tarnetähtajad olid pikemad kui Euroopa tootjate tähtajad. Sumitomo sõnul puudutas asjaomase ettevõtja Interneti-lehel olev viide Jaapani tarnijatele, millele komisjon tugineb, OCTG-eritorusid, mitte OCTG-standardtorusid.

73 Euroopa ühendusse Jaapani torude importimisel kehtestatud tõkete osas leiavad Jaapani hagejad kõigepealt, et ühenduse traditsiooniline kaubanduspoliitika, millega üritati kaitsta Euroopa turge komisjoni ja Jaapani valitsuse vahelise vabatahtlike piiravate lepetega, moodustab sellise tõkke. Säärase poliitika peamine eesmärk oli säilitada olemasolevad kaubavood. Selles osas väidavad Jaapani hagejad, et nad ei eksportinud õmbluseta torusid ühenduse onshore-turgudele vabatahtlike piiravate lepete kehtivuse ajal või et ekspordikogused oli väga väiksed ja et see poliitika heidutas neid eksportimast oma tooteid nimetatud turgudele.

74 Praktikas sõlmiti esimene terastorusid hõlmav vabatahtlik piirav lepe 1978. aasta märtsis. Viimane leping, millega pikendati piiravaid kohustusi, sõlmiti 1989. aasta detsembris ja kehtis kuni 1990. aasta lõpuni. Komisjon ise sedastas vaidlustatud otsuse põhjenduses 134, et asjaomased lepingud heidutasid Jaapani tootjaid oma terastorusid Euroopasse eksportimast enne 1990. aastat. Seetõttu oli Esimese Astme Kohtu 11. märtsil 1999. aasta otsuses kohtuasjas T-141/94: Thyssen Stahl v. komisjon (EKL 1999, lk II‑347, punkt 262) ja eespool punktis 66 viidatud tsemendi kohtuotsuses (punkt 917) viidatud piisava ühise tahte võimalus Jaapani tootjate osas välistatud ajal, kui piiravad lepped olid jõus. JFE-NKK lisab, et komisjon ise julgustas Jaapani tootjaid vastu võtma kaubanduspoliitikat, milles neid nüüd süüdistatakse, kuigi ta ise ei ole esitanud tõendeid selle kohta, millisel kuupäeval vabatahtlike piiravate lepete kehtivus lõppes. Üldiselt tuginevad Jaapani hagejad vabatahtlike piiravate lepete pikendamisele, et põhjendada oma taotlust trahvi vähendamiseks (vt punkt 136 ja sellele järgnevad punktid ning allpool punktid 511–513).

75 Teiseks olid Jaapani terastorude tootjad heidutatud legeerimata terasest õmblusteta torusid eksportimast ühenduse onshore-turgudele, sest neilt nõuti ühise tollitariifistiku alusel suuri tollimakse. Ajavahemikus 1977 ja 1994 ei olnud ühenduse onshore-turgudele õmbluseta terastorude impordi suhtes kehtestatud tollimaksud kordagi alla 9%. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 138 esitatud kinnitus, mille kohaselt komisjon arvestas seda tegurit, ei võimaldanud mitte mingil moel mõista põhjust, miks komisjoni sõnul ei saanud seda asjaolu pidada takistuseks Jaapanist pärit müügile. Sumitomo väidab selles osas, et Ladina-Ameerika tootjaid maksustati madalamate tollimaksudega üldiste soodustuste süsteemi alusel. Komisjoni poolt väidetava rikkumise ajal kaotati tollimaksud paljude Kesk- ja Ida-Euroopa riikidega sõlmitud vabakaubanduslepingute alusel neist riikidest imporditavate terastoodete suhtes. Sellest järeldub, et kõikidest neist riikidest pärit importi eelistati Jaapanist pärit impordile.

76 Kolmandaks raskendasid Jaapani terastorude tootjate ebasoodsat konkurentsiolukorda ühenduse onshore- turgudel võrreldes Euroopa tootjatega transpordikulud ja onshore-kasutamiseks ette nähtud torude puhul laadimis- ja lossimiskulud ühenduse saabumissadamas ning mere- ja maismaatransport lõppsihtkohta. Peale selle, kuna Euroopa onshore-turgudele tellitud torude kogused olid väiksed, olid transpordikulud tarnitava tonni kohta vastavalt suuremad. Transpordikulude protsentuaalne osa maksmisele kuuluvast hinnast oli vaidlustatud otsuses nimetatud OCTG-standardtorude puhul asjaomaste toodete suhteliselt madala väärtuse tõttu väga suur. Jaapani tootjad viitavad selles osas erinevatele arvandmetele, mis on väidetavalt määratletud tegelike hindade põhjal, mida neile maksti Euroopasse tarnitud õmbluseta terastorude eest. Komisjoni avaldused, mille kohaselt partiisid võib ühendada transpordikulude vähendamiseks, ei lükka ümber nende väidet, sest tuleb tunnistada, et sellest võimalusest hoolimata heidutas kulude suurus eksporti. Jaapani tootjate transpordikulude suuruse olulisust kinnitas ka koostöökomitee 6. juuni 1994. aasta kiri, vaatamata sellele, et asjaomase dokumendi eesmärk oli juhtida komisjoni tähelepanu Jaapani torude ekspordi ohu tähtsusele. Seda asjaolu kinnitab kaudselt ka komisjoni otsuste tegemise praktika, eelkõige komisjoni 12. novembri 1992. aasta otsus 93/247/EMÜ, milles tunnistatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks (juhtum IV/M.222 – Mannesmann/Hoesch) (EÜT 1993, L 114, lk 34, põhjendus 102). Ka komisjoni 26. veebruari 1998. aasta otsusest, milles tunnistatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks (juhtum IV/M.1014 – British Steel/Europipe) (EÜT C 181, lk 3), nähtub, et tootjatele väljaspool ühendust osutub vahemaa märkimisväärseks ebasoodsaks teguriks, kui on tegemist väikeses koguses suhteliselt vähese erisusega toodete müügiga.

77 JFE-Kawasaki lisab selles osas, et Jaapani tootjad ei olnud ebasoodsas olukorras üksnes Euroopa tootjate, vaid ka muude kolmandate riikide tootjatega võrreldes. Näiteks vedu Jaapanist Itaaliasse või Ühendkuningriiki maksis 40–50% rohkem kui vedu Argentiinast. Komisjoni selle argumendi osas, mille kohaselt vaidlustatud otsuse lisast 5 nähtub, et Itaalia turgu kaitsti Jaapani impordi eest, kuid mitte kolmandate riikide impordi eest, märgib Sumitomo, et asjaomane lisa puudutab kõiki OCTG-torusid ja magistraaltorusid, ja seega pole mõtet hinnata vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud toodete erilist olukorda.

78 JFE-Kawasaki ja JFE-NKK vaidlevad vastu vaidlustatud otsuse põhjenduses 137 esitatud komisjoni hinnangule, mille kohaselt igasugune müük, mis toimub muutuvatest kuludest kõrgema hinnaga, on pakkumise seisukohast põhjendatud, sest terastorude turul on struktuuriline ülevõimsus ja säärane müük võimaldab katta püsikulusid. Esiteks on terastorude transpordikulud muude terastoodetega võrreldes eriti suured, sest need on mõõtmetelt suured. Teiseks ei arvestata komisjoni hinnangus seda, et terase tootmismaht on Jaapani tootjatel piiratud ja et seetõttu on neil huvi kasumi maksimeerimiseks müüa võimalikult palju terastooteid, mille kasumimarginaal on suurim. Asjaolu, et teatavate toodete müügiga on võimalik katta muutuvaid kulusid, ei ole piisav järeldamaks, et Jaapani tootjatel on kaubanduslik huvi säärast müüki teostada.

79 Komisjoni hinnangule, mille kohaselt terastoodete tootmisvõimalused on eristatud, mistõttu neid ei ole võimalik koondada sääraste toodete tootmisele, mille marginaal on suurim, vastab Kawasaki, et tootmisprotsessi esimene staadium on kõigil terastoodetel sama. See on staadium, milles tema tootmismaht on piiratud. Sumitomo väidab veel, et tootmise ülevõimsus mõjutab Euroopa tootjaid sama palju kui Jaapani tootjaid. Seetõttu on see olukord neutraalne ja muudest nimetatud asjaoludest johtuv ebasoodne olukord püsib, isegi kui oletada, et Jaapani tootjatel oli huvi müüa hinnaga, mis on nende muutuvatest kuludest veidi madalam.

80 Neljandaks on Jaapani tootjad Euroopa konkurentidega võrreldes ebasoodsamas olukorras tarnetähtaegade osas. Jaapanis valmistatud terastorude saatmine Euroopasse kestab neljast kuni kuue nädalani. Kuigi komisjon märgib vaidlustatud otsuse põhjenduses 137, et asjaomased äriühingud leiavad, et tarnetähtajad ei ole takistus Jaapanist imporditavate OCTG-eritorude puhul, mida kasutatakse eelkõige Ühendkuningriigi mandrilaval teatavates projektides, ei kehti see tähelepanek OCTG-standardtorude puhul. OCTG-eritorude kasutajatel on eriti kulukas vahetada eritoruliite liiki pärast seda, kui nad on valinud erinevate tootjate pakkumistest seda liiki liite, mille tarnetähtaegade mõju oleks sellel turul väiksem. OCTG-standardtorude turul on seevastu suutlikkus tarnida torud lühemate tähtaegade jooksul märkimisväärne eelis. Projektikohaste magistraaltorude eriline töötlemine sunnib tarnijat tegutsema eriti lühikese aja jooksul, sest nende puhul on tarnetähtaegadel veelgi suurem tähtsus. Kuna OCTG-torusid ja projektikohaseid magistraaltorusid müüakse otse kasutajatele, on võimatu seda takistust ületada varude haldajate vahendusel kaudse müügiga.

81 Viiendaks on kõigil neljal ühenduse liikmesriigi kodumaisel turul, kus võib toimuda kõige olulisem onshore-müük – ehk Saksamaa, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriigi turul – üks domineeriv kodumaine tootja. See olukord ei olnud ilmtingimata turgude jagamise lepingu tagajärg, sest teatavad objektiivsed, eelkõige majanduslikud asjaolud soosivad kodumaiseid tootjaid. Kodumaiste tootjate seisund tugevnes eriti nende peamiste klientide ehk kodumaiste gaasi transpordi- ja turustusäriühingute, mis on sageli riiklikud ettevõtjad, ostupoliitika tõttu asjaomasel turul. Komisjon möönis säärase olukorra olemasolu oma otsuses 93/247.

82 Näiteks olid Corusel (varem British Steel) käsitletavate sündmuste toimumise ajal privilegeeritud suhted äriühinguga British Gas ja BP (varem British Petroleum), mida tunnistab viimati mainitu osas dokument, mille pealkiri on „BP engineeringu ja British Steeli tehnilise koostöökomitee koosoleku protokoll” („Minutes of technical liaison meeting by BP engineering/British Steel”) ja mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 681. Komisjoni toimiku leheküljel 8220b 4 taasesitatud Dalmine töötajate avaldused tõendavad, et nad pakkusid altkäemaksu Itaalia suurima nafta- ja gaasiäriühingu Agip töötajatele, et tagada, et selle äriühingu õmbluseta terastorusid hõlmavaid tellimusi ei antaks teistele tootjatele, ja teiseks, et Agip üritaks üldiselt eelistada Itaalia tootjaid. Komisjoni toimiku leheküljel 2298 taasesitatud dokument, mille pealkiri on „Kohtumine Distrigaziga”, kinnitab äriühingu Distrigaz soovi mitte tellida ühendusest väljapoole jäävatelt tarnijatelt. Nõukogu 17. septembri 1990. aasta direktiivi 90/531/EÜ, mis käsitleb vee-, energia-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi (EÜT L 297, lk 1), üheteistkümnendas ja kaheteistkümnendas põhjenduses kinnitatakse, et gaasi ja nafta kaevandamis-, transpordi- ja turustusvaldkonna riigihanked olid kinnised enne direktiivi jõustumist. Direktiivi artiklis 29, mis reguleerib kolmandate riikide olukorda tulevikus, ei võimaldatud neile võrdset pääsu Euroopa riigihangete turgudele, mis on vastupidine sellele, mida kaldutakse väitma vaidlustatud otsuses. JFE-NKK sõnul ei saanud Jaapani tootjad direktiivi 90/531 sätetest kasu täies ulatuses, sest riigihanget puudutavat rahvusvahelist lepingut (lisatud nõukogu 10. detsembri 1979. aasta otsusele 80/271/EMÜ aastatel 1973–1979 toimunud kaubandusläbirääkimistest tulenenud mitmepoolsete lepingute sõlmimise kohta, EÜT 1980, L 71, lk 1) ei kohaldata nafta ja/või gaasi uurimis-, kaevandamis- või transportimisvaldkonna suhtes.

83 Kuuendaks esitasid Euroopa äriühingud komisjonile dumpinguvastaseid kaebusi, et kõrvaldada ühenduse turult ühendusevälised tootjad. Ajavahemikus 1977–1998 algatati seitse menetlust ühenduseväliste tootjate vastu, millest ainult üks otsustati lõpetada ilma kohustust või maksu määramata. Kuigi ükski asjaomastest dumpinguvastastest menetlustest ei puudutanud Jaapanist pärit importi, ei ole see ebatavaline Ühendkuningriigi offshore-turu puhul, sest liikmesriikide mandrilavad olid faktiliste asjaolude toimumise ajal väljaspool ühenduse antidumpingu õigusnormide territoriaalset kohaldamisala. Seevastu vähendas säärase menetluse algatamise võimalus Jaapani eksportijate innukust onshore-turgudel oluliselt, vastupidi komisjoni väitele vaidlustatud otsuse põhjenduses 137. Pelk antidumpinguvastase menetluse algatamine oleks tähendanud Jaapani tootjatele märgatavat tööd komisjoni uurimismeetmete tõttu. Selle argumendi põhjendatust kinnitab asjaolu, et memorandumist tegevjuhtidele ilmneb, et Euroopa äriühingud plaanisid ähvardada Jaapani äriühinguid dumpinguvastaste kaebuste esitamisega. Euroopa tootjad avaldasid survet ka komisjonile, et laiendada ühenduse tolliterritooriumi liikmesriikide offshore-turgudele, mida tõendab eelkõige koostöökomitee 6. juuni 1994. aasta kiri.

84 Seitsmendaks väitsid Jaapani hagejad, et ühenduse liikmesriikide mitmesuguste siseriiklike normide ja väga erinevate litsentseerimistingimuste jätkuva täitmisega seonduvad kulud moodustavad teise märkimisväärse kaubandustõkke. API-standard oli ainult alusnorm ja seetõttu oli vajalik järgida ka siseriiklikke norme, rääkimata teatavate klientide kehtestatud lisanormidest. Nipponi sõnul nõuti Saksamaal näiteks kvaliteedi tagamise tõendit tootmistehnika, tootejärelevalve ja töötajate kvalifikatsiooni kohta. Asjaomaste tõendite väljaandmine eeldas mahukate saksakeelsete dokumentide esitamist ja kuni 45 000 Saksa marga suuruste lõivude maksmist igal teisel või kolmandal aastal. Komisjon möönis otsuses 93/247, et säärased siseriiklikud normid osutuvad oluliseks tõkkeks terastorude ühendusesisesele kaubandusele. See järeldus on eriti asjakohane Jaapanist pärit impordi suhtes. Otsuses 93/247 esitatud objektiivset hinnangut ei saa jätta käsitletavas asjas tähelepanuta komisjoni toodud põhjusel, et ta ei teadnud rikkumise olemasolust seda otsust tehes. Teatavate naftaäriühingute enda nõudmiste osas märgib JFE-Kawasaki, et Prantsuse äriühing Total ja Itaalia äriühing Agip nõuavad kõigi neile tarnitavate terastorude off-line-kontrolli. Nimetatud kontrollkohustuse täitmine põhjustab üle 100 USA dollari suuruse kulutuse tuhande tonni kohta.

85 Kaheksandaks väidavad JFE-NKK, Nippon ja JFE-Kawasaki oma vastustes, et Corus sai kasu Ühendkuningriigi valitsuse poliitikast soodustada briti tarnijate müüki selle riigi mandrilavale. Ühendkuningriigi valitsus rakendas seda poliitikat offshore-turgude tarneameti (Offshore Supplies Office, edaspidi „OSO”) asutamisega. Avaldades survet Ühendkuningriigi mandrilaval tegutsevatele ettevõtjatele, õnnestus OSO-l suurendada briti tarnijate turuosa 25%-lt 30%-ni 1972. aastal (vastavalt Ühendkuningriigi kaubandus- ja tööstusministeeriumi, lühendatult DTI 1997. aastal avaldatud aruandele, mis on kohtuasjas T-67/00 repliigi lisa 4, edaspidi „DTI aruanne”), 75%-ni 1984. aastal ja kuni 87%-ni 1987. aastal (Euroopa Ühenduste Bülletään – lisaväljaanne nr 6/1988, punkt 115). Sellistes tingimustes oleks Corusel olnud mõttetu sõlmida Jaapani tootjatega leping, mis tagaks talle kaitse offshore-turul, kuna teda kaitsti juba OSO meetmetega tugevalt. Põhireeglite ja eriti parandatud põhireeglite kontseptsioon puudutab Coruse privilegeeritud seisundit Ühendkuningriigi offshore-turul selle rahvusliku eelistamise poliitika tulemusel, ja sellest seisundist said kasu ka Euroopa tootjad, sest nad tarnisid Corusele siledaid torusid pärast tema Clydesdale’i tehase sulgemist. Igal juhul on vaidlustatud otsuses selles osas ilmselge viga, sest komisjon ei arvestanud OSO tähtsust Ühendkuningriigi offshore-turul. Briti eelistamissüsteemi rakendati kuni 1993. aasta juulini, kui see asendati direktiivis 90/531 sätestatud ühenduse eelistamissüsteemiga. JFE-NKK väidab, et ta sai neist asjaoludest teada ning sai neid asjaolusid tõendavad repliigile lisatud dokumendid alles pärast seda, kui ta esitas hagi kohtuasjas T-67/00.

86 Samuti leiavad kolm asjaomast hagejat, et teatavad komisjoni esitatud tõendid, mis viitavad OSO rakendatavale poliitikale, kinnitavad nende selle kohta esitatud väiteid. Esiteks rõhutavad nad, et VAM-BSC lepingu pikendamise memorandum sisaldab kinnitust, et „[jaapanlastele] ei pea avama ust, et soosida neid briti turul”, ja et 24. juuli 1990. aasta koosoleku memorandumi koostaja avaldab järgmist: „Ei ole võimalik välistada, et aastal [19]93 annab OSO Euroopa tootjatele 3 eelisprotsenti, mida ta annab käesoleval ajal briti tootjatele”. Viited, mida 24. juuli 1990. aasta koosoleku memorandumis tehakse Euroopa ühenduse tugevnemisele ja 3% eelise võimalikule laienemisele Euroopa tootjate suhtes, on seotud direktiivi 90/531 jõustumisega, milles sätestatakse ühenduse eelistamine siis, kui ühenduse tootjate hinnad ei ületa kolmandate riikide tootjate hindu rohkem kui 3%.

87 Asjaolu, et praktikas ei ole ükski Euroopa tootja tarninud Jaapanisse õmbluseta terastorusid, mida tõendab vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 esitatud tabel, on seletatav ka kaubanduspoliitiliste põhjustega. Seetõttu puudub turu jagamise lepingu sõlmimiseks kaubanduslik õigustus.

88 Teiseks nähtub koostöökomitee 6. juuni 1994. aasta kirjast, et Jaapani terastorude riigihanked olid Euroopa tootjatele täiesti suletud, et Jaapani toruturul valitsesid torutootjatega tihedalt seotud suured kontsernid, transpordikulud ja Jaapanisse suunduva müügi kulud olid Euroopa tootjate jaoks väga suured ning nafta ja gaasi uurimis- ja tootmistegevus ning järelikult ka OCTG-torusektor oli igal juhul väga piiratud. Lisaks nähtub Euroopa terastorude liidu poolt komisjonile 16. novembril 1994. aastal saadetud faksist, et terastorude välismaised tootjad, kes tahtsid müüa oma toodangut Jaapanisse, pidid täitma Jaapani normide järgimiseks väga üksikasjaliku formulari.

89 Komisjon leiab esiteks, et vaidlustatud otsus põhineb peamiselt lepingu konkurentsi piiraval eesmärgil. Seega ei pidanud ta tõendama ka konkreetset mõju ühenduse turule, et teha kindlaks vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise olemasolu. Isegi kui oletada, et Jaapani hagejate loetletud kaubandustõkked võiksid seletada, miks nad ei müünud vaidlustatud otsuses nimetatud tooteid ühenduse turgudel, ei lükka see ümber asjaolu, et komisjon on tõendanud lepingu olemasolu, mille eesmärk on konkurentsi piiramine. Igal juhul niivõrd, kuivõrd hagejate poolt nimetatud asjaolud vastavad tõele, suureneb komisjoni sõnul nende tagajärjel lepingu tõsidus, mitte ei vähene, nagu hagejad näivad väitvat. Komisjon viitab selles suhtes eespool punktis 66 viidatud tsemendi kohtuotsusele, milles sedastati, et majandusliku analüüsiga, millega üritatakse tõendada objektiivsete kaubandustõkete olemasolu, ei saa teha olematuks ümberlükkamatuid dokumentaalseid tõendeid. Esimese Astme Kohus täpsustas veel, et kui hagejate esitatud majanduslik analüüs peaks osutuma õigeks, rõhutaks see tõdemus lõpuks toimepandud rikkumise raskust, sest äriühingud on asjaomase lepingu tegemisel üritanud kõrvaldada seda vähest konkurentsi, mis oli turul veel alles (kohtuotsuse punktid 1087 ja 1088).

90 JFE-Kawasaki selle argumendi osas, mille kohaselt vaidlustatud otsuse sõnastus jätab Ühendkuningriigi offshore-turu turgude jagamise lepingust välja, tõdeb komisjon, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 62 märgitakse väga selgelt, et leping puudutas asjaomast turgu siis, kus see oli „pooleldi kaitstud”.

91 Teiseks leiab komisjon, et ta on igal juhul õiguslikult piisavalt tõendanud, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 kirjeldatud lepingul oli ühenduse turule konkreetne mõju. Eelkõige otsuse põhjenduses 68 esitatud tabel kinnitab, et tegelikult kohaldati lepingut Euroopa turul suures ulatuses. See, et Jaapani tootjad konkureerisid Ühendkuningriigi offshore-turul mingil määral, ei peaks viima vaidlustatud otsuses kindlaks tehtud rikkumise ümberlükkamiseni, sest see turg oli üksnes pooleldi kaitstud.

92 Argumendi osas, mille kohaselt nähtub teatavatest komisjoni kasutatud dokumentidest, eelkõige memorandumist tegevjuhtidele ja BSC koosoleku memorandumist, et Euroopa tootjad kartsid Ühendkuningriigi offshore-turul Jaapani äriühingute konkurentsi, leiab komisjon, et kartus tulenes sellest, et turu pooleldi kaitstud seisund oli lepingu raames eriline pingete allikas. Järelikult ei sea see argument lepingu olemasolu kahtluse alla.

93 Samuti leiab komisjon, et argument, mis puudutab briti eelistussüsteemi olemasolu Ühendkuningriigi mandrilava turu naftatööstuses kasutatavate toodete osas ja mille JFE-NKK, Nippon ja JFE-Kawasaki esitasid esimest korda oma repliigis, on uus väide. Kodukorra artikli 48 lõike 2 alusel on see vastuvõetamatu. Teise võimalusena leiab komisjon, et see argument põhineb repliigile lisatud tõenditel, mis ei ole kodukorra artikli 48 lõike 1 alusel lubatud, sest Nippon ja JFE-Kawasaki ei ole asjaomaste tõendite hilist esitamist üritanud põhjendada. JFE-NKK osas, kes ainult kinnitab, et ta ei teadnud neist tõenditest hagi esitamise ajal, märgib komisjon, et see argument ei ole usutav.

94 Lisaks väidab komisjon JFE-NKK osas, et asjaomane uus väide on vastuvõetamatu kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c alusel.

95 Igal juhul on eespool mainitud uus argument põhjendamata.

96 Muu hulgas leiab komisjon, et Jaapani hagejate nimetatud kaubandustõkked ei ole kunagi Jaapani torude importi ühendusse täielikult takistanud. Sellega seoses märgib komisjon, et Jaapani hagejate nimetatud väidetavad kaubandustõkked ei ole takistanud teisi kolmandate riikide tootjaid, eelkõige Ladina-Ameerika tootjaid, eksportimast vaidlustatud otsuses nimetatud tooteid ühenduse onshore-turgudele.

97 See, et ühenduse tootjad ei ole väidetavalt tarninud õmbluseta terastorusid Jaapanisse, ei ole vaidlustatud otsuses peamine, sest see ei puuduta otseselt Jaapanisse eksporditava kauba piiranguid. Komisjon täpsustab, et koostöökomitee 6. juuni 1994. aasta kiri ja Euroopa terastorude liidu poolt komisjonile 16. novembril 1994 saadetud faks, millele Jaapani hagejad tuginevad Jaapani turu suletud olemusele viidates, puudutavad ajavahemikku, mil komisjon ei teadnud ebaseadusliku lepingu olemasolust. Komisjon järeldab sellest, et Euroopa tootjate poolt neis dokumentides esitatud selgituste eesmärk on peamiselt peita vaidlustatud otsuse artiklis 1 edastatud rikkumise olemasolu. Igal juhul ei ole põhjused, mille tõttu on pooled lepingu sõlminud, lepingu olemasolu kindlakstegemisel asjakohased.

Esimese väite teine osa, mille kohaselt puudub tõenditel tõendusjõud

98 Jaapani hagejate sõnul ei tõenda komisjoni nimetatud dokumendid säärase ühise tahte olemasolu, mis võiks moodustada vaidlustatud otsuse artiklis 1 karistatavaks loetud ebaseadusliku lepingu, ja igal juhul ei tee kindlaks Jaapani tootjate osalemist rikkumises. Sellega seoses märgivad Jaapani hagejad, et praktiliselt ei mainita neid mitte üheski neist dokumentidest, mistõttu komisjon ei saa tugineda asjaomastele dokumentidele nende vastu. Vaidlustatud otsuse artikkel 1 tuleks seega tühistada põhjusel, et see põhineb hinnangul, mida ei ole põhjendatud õiguslikult piisavalt, ja seega rikutakse EÜ artikli 81 lõiget 1. JFE-NKK ja Nippon viitavad selles osas ilmsele kaalutlusveale.

99 Jaapani hagejate sõnul on nende Euroopa konkurendid komisjoni nimetatud dokumendis üksnes viidanud olukorrale, mis tuleneb sellest, et kaubandustõkked takistasid Jaapani tootjaid eksportimast oma tooteid Euroopa turule. Muu hulgas märgivad Jaapani hagejad, et projektikohaseid magistraaltorusid puudutavad tõendid on eriti piiratud ja et vaidlustatud otsus tuleb vähemalt nende toodete osas tühistada. Lisaks märgib JFE-NKK, et Euroopa-Jaapani klubi väidetavat ümberkujundamist, mis põhjustas põhireeglite parandamise pärast 5. novembril 1993 Tokios peetud koosolekut (vaidlustatud otsuse põhjendused 83–94), ei ole komisjoni nimetatud erinevates dokumentides mainitud. JFE-NKK viitab eelkõige tegevjuhtide memorandumile, „Jaapani g-dokumendile” ja jagamispõhimõtete dokumendile.

100 JFE-NKK väidab, et igal juhul hindas komisjon ekslikult Dalminelt saadud dokumente, milles viidatakse põhireeglitele ja parandatud põhireeglitele. Komisjoni toimikus sisalduv tõendusmaterjal võimaldab mõista, et need reeglid on seotud ühenduse tööstuse vajaliku ratsionaliseerimisega ja mitte mingi ebaseadusliku lepinguga. Sellega seoses viitab JFE-NKK eelkõige Dalmine poolt 1993. aasta mais-augustis koostatud dokumendile, mis on taasesitatud komisjoni toimiku leheküljel 2051 ja mille pealkiri on „Õmbluseta terastorude Euroopa süsteem ja turu areng” („Seamless Steel tube System in Europe and Market Evolution”; edaspidi „terastorude süsteemi dokument”) ning milles öeldakse järgmist: „[Coruse] probleemile võib leida kasuliku lahenduse kõigi jaoks vaid Euroopa tasemel, mis tähendab ettevõtete omandamist ja tehaste sulgemist kooskõlas ratsionaliseerimisplaaniga. Me näeme selle protsessi arengut vastavalt põhilistele etappidele [...]”. Vastupidi komisjoni argumentidele käsitleti 6. oktoobril 1992 peetud koosolekul lisaks Kesk- ja Ida-Euroopa turgudele ka ühenduse tööstuse ratsionaliseerimist, nagu nähtub komisjoni toimiku leheküljel 15178 taasesitatud koosoleku protokollist. Komisjon toetas ratsionaliseerimispoliitikat. JFE-NKK väidab seega, et ei ole mõistlik, et komisjon süüdistab nüüd asjaomases käitumises äriühinguid, kes käitusid nii vaid komisjoni nõuete järgimiseks. Lisaks väidab JFE-NKK, et ükski komisjoni nimetatud dokumentidest ei tuvasta mitte mingisugust seost eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 88 ja 89 nimetatud NTM-nimelise Belgia äriühingu sulgemise ja Jaapani tootjate olukorra vahel.

101 Lisaks väidab JFE-NKK, et komisjoni nimetatud tõendid ei toeta turu määratlust, mida kasutati, et teha kindlaks vaidlustatud otsuse artiklis 1 esile toodud rikkumist. Kuna turu asjakohane määratlemine on oluline tingimus konkreetse konkurentsivastase lepingu mõjude hindamisel (vt eelkõige eespool punktis 57 viidatud kohtuotsus SIV jt v. komisjon), siis selle tõendi puudumine on piisav alus vaidlustatud otsuse tühistamiseks.

102 Jaapani hagejate sõnul on Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldus väga ebamäärane ega tee kindlaks komisjoni poolt väidetud lepingu olemasolu. Asjaomases äärmiselt napis avalduses sisuliselt kinnitatakse, et kodumaiseid turge kaitsti, kuid ei täpsustata kaitse olemust ega ulatust. Vastupidi komisjoni väitele vaidlustatud otsuses ei kinnita Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldus, et mõiste „põhireeglid” tähendab kodumaiste turgude austamist nii, et ükski tootjatest ei tohi terastorusid müüa lepingupoolteks olevate konkurentide kodumaistel turgudel. JFE-Kawasaki rõhutab selles osas, et Verluca üksnes kommenteeris asjaomases avalduses ühte dokumenti ehk käesoleval juhul Euroopa-Jaapani klubi memorandumit, milles ei selgitata lepingu toimimist.

103 Muu hulgas ei kinnita Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldus, et Ühendkuningriik oleks üks kodumaistest turgudest, kus pakkumine oleks piiratud seetõttu, et lepingu teisteks poolteks olevad tootjad ei tarni torusid asjaomastele turgudele. Avalduses iseloomustatakse Ühendkuningriigi turgu pooleldi kaitstuna, mis tähendab, et konkurendid pidid võtma ühendust kohaliku torutootjaga enne pakkumise tegemist, ja täpsustatakse, et seda reeglit on enam-vähem järgitud. Nippon eitab otseselt ühenduse võtmist Corusega enne pakkumise tegemist asjaomasel turul ja väidab, et komisjon ei ole esitanud tõendeid, mis tõendaksid vastupidist. Igal juhul väidavad Jaapani hagejad, et komisjoni selle argumendi põhjal, mille kohaselt Ühendkuningriigi offshore-turu pooleldi kaitstud seisund on kooskõlas asjaoluga, et jaapanlased tegelevad kõnealusel turul müügiga, ei ole võimalik piisavalt täpselt mõista, milliseid kohustusi on Jaapani tootjad tema sõnul selle turu suhtes võtnud.

104 Seoses komisjoni hinnanguga, mille kohaselt Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldus on eriti tõenduskõlbulik ja võib vajadusel olla piisav üksnes rikkumise olemasolu sedastamiseks, väidavad Sumitomo ja JFE-NKK, et eespool punktis 66 komisjoni poolt viidatud tsemendi kohtuotsuse punkt 1838 puudutab üksnes värskeid tõendeid. Lisaks nähtub eespool punktis 58 viidatud kohtuotsusest Enso-Gutzeit v. komisjon, et ettevõtja ülestunnistus ei saa olla tõend, mida võib kasutada teiste ettevõtjate vastu, kui muud tõendid ei kinnita seda (punkt 91), ja teiseks, et olukord, kus säärane ülestunnistus põhineb avalduse koostaja veendumusel, tuleb asjaomasel isikul selgitada, millel see veendumus põhineb, vastasel korral ei või komisjon kasutada avaldust kolmandate isikute vastu (punkt 131). Komisjoni argument, mille kohaselt ei ole vaja uurida iga tõendit eraldi, on kokkusobimatu eespool punktis 58 viidatud kohtuotsuses Enso-Gutzeit v. komisjon, eelkõige punktides 102 ja 151–153 esitatud Esimese Astme Kohtu seisukohaga.

105 Lisaks ei kinnita ka muud vaidlustatud otsuses nimetatud tõendid Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldust, eriti otsuse artiklis 1 nimetatud tootevaliku, põhireeglite kohaldamisala ning rikkumise kestuse osas.

106 Vaidlustatud otsuses ja Verluca 17. septembri 1996. aasta avalduses nimetatud tooted ehk üksnes OCTG-standardtorud ja projektikohased magistraaltorud ei ühildu toodetega, mida nimetatakse muudes komisjoni poolt selle avalduse kinnituseks esitatud dokumentides, eelkõige neis, mis on pärit äriühingult Vallourec, kus Verluca töötas faktiliste asjaolude toimumise ajal. Seetõttu ei ole muudel dokumentidel vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise suhtes tõendusjõudu.

107 Eelkõige VAM lepingu k