Lisaks tuleb see konkreetne hindamine läbi viia iga taotluses nimetatud dokumendi suhtes. Määrusest nr 1049/2001 tuleneb, et kõik selle määruse artikli 4 lõigetes 1–3 sätestatud erandid on määratletud „dokumendile” kohaldatavatena. Iga dokumendi konkreetne ja individuaalne hindamine on vajalik ka siis, kui on ilmselge, et juurdepääsutaotlus puudutab erandiga hõlmatud dokumente, sest ainult säärase hindamise tulemusel saab institutsioon hinnata taotlejale osalise juurdepääsuõiguse andmise võimalust vastavalt selle määruse artikli 4 lõikele 6.

Erandi kohaldamise õigustamiseks ei piisa üksnes asjaolust, et dokument, mis on määruse nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) alusel esitatud juurdepääsutaotluse esemeks, puudutab erandiga kaitstud huve. Sellise erandi kohaldamist saab õigustada ainult juhtudel, kui institutsioon on eelnevalt hinnanud esiteks seda, kas dokumendile juurdepääs ohustaks kaitstud huvi konkreetselt ja reaalselt, ning teiseks seda, kas nimetatud määruse artikli 4 lõigetes 2 ja 3 käsitletud olukorras teenib avaldamine ülekaalukaid üldisi huve. Lisaks peab kaitstud huvi kahjustamise oht olema mõistlikult ettenähtav ning sugugi mitte ainult oletuslik. Kõnealune hindamine peab seega toimuma konkreetselt ning see peab nähtuma otsuse põhjendustest.

Vastavalt määruse nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) põhjendusele 11 tuleb ühenduse institutsioonidel võimaldada kaitsta oma sisemisi nõupidamisi ja arutelusid, kui see, nii nagu käesolevas asjas, on üldistes huvides vajalik, et tagada nende võime täita oma ülesandeid eelkõige haldusvõimu teostamisega seotud otsuste tegemisel, näiteks koondumiste kontrolli valdkonnas.

Töörühma, kellele on antud volitus analüüsida, arutleda ja teha kriitikat, aruande puhul, mis on mõeldud selleks, et esitada see arutamiseks konkurentsi eest vastutavale komisjoniliikmele, olles ettevalmistavaks dokumendiks komisjoniliikme otsusele esitada apellatsioonkaebus koondumist puudutavas asjas või teha võimalikke ettepanekuid koondumiste kontrolli valdkonnas, on tegemist dokumendiga, mis sisaldab sisekasutuseks esitatud arvamusi osana komisjoni sisearuteludest ja eelkonsultatsioonidest määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teise lõigu tähenduses.

Sellise aruande avaldamine üldsusele kahjustaks tõsiselt võimalust, et nimetatud komisjoniliikme käsutusse antakse komisjoni talituste vaba ja täielik arvamus käsitletavas asjas võetavate sammude osas.

Sellise dokumendi avaldamine tooks kaasa mitte üksnes võimaluse, et avaldatakse komisjoni ametnike võimalik et kriitiline arvamus, vaid ka võimaluse, et on võimalik võrrelda aruande sisu otsustega, mille konkurentsi eest vastutav komisjoni liige või komisjon lõpuks vastu võtavad, ja seeläbi avaldada komisjoni sisearutelu. Lisaks, kui see aruanne avaldataks, tähendaks see, et seda liiki aruande autorid võtaksid tulevikus seda avaldamise võimalust arvesse nii palju, et nad hakkaksid end ise tsenseerima ning ei esitaks enam arvamusi, mis tooksid kaasa samasuguse ohu vastava aruande adressaadile. Nii toimides ei oleks komisjoni käsutuses enam vaba ja täielikku arvamust, mida tema teenistujatelt ja ametnikelt nõutakse, ning ta jääks ilma konstruktiivsest sisekriitikast, mis on vaba välistest piirangutest või survest ja mis on mõeldud otsuse tegemise lihtsustamiseks kas seoses Esimese Astme Kohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse esitamisega või haldusmenetluse parendamisega koondumiste kontrolli valdkonnas või laiemalt konkurentsiõiguse valdkonnas.

Võimalus, et selliste dokumentide avaldamine kahjustab tõsiselt otsustamisprotsessi, on mõistlikult ettenähtav, mitte ainult oletuslik. Kui oletada, et sellised aruanded oleksid üldsuse jaoks mittekonfidentsiaalsed ja arvestada nende avaldamise võimalusega, tundub tõenäoline, et konkurentsi valdkonna eest vastutav komisjoniliige ei küsiks enam oma kaastöötajate – võimalik et kriitilist – arvamust tema või komisjoni pädevusse kuuluvate küsimustes. Üksnes suuline ja mitteametlik nõupidamine, mille puhul ei oleks tarvis koostada „dokumenti” määruse nr 1049/2001 artikli 3 alapunkti a tähenduses, kahjustaks märgatavalt komisjoni sisemist otsustamisprotsessi, ning seda eelkõige valdkondades, kus komisjonil tuleb anda keerukaid õiguslikke, faktilisi ja majanduslikke hinnanguid ja uurida iseäranis suuremahulisi toimikuid, nagu koondumiste kontrolli raames.

Kuivõrd selline aruanne on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teise lõigu kaitse all, kuuluvad selle erandi alla ka dokumendid, mis aitasid seda aruannet koostada ja mis sisaldavad ettevalmistavaid hinnanguid või sisekasutuseks mõeldud esialgseid järeldusi.

Konkurentsivolinikule suunatud teatiste, teistele talitustele suunatud teatiste ja muudelt talitustelt kui õigustalitus vastusena saadud teatiste, mida komisjonisiseselt vahetatakse, et välja töötada dokumente, mille abil vormistatakse halduse seisukohavõtt, avaldamine kahjustaks tõsiselt komisjoni otsustamisprotsessi, olgu siis tegemist kas kõnealuse koondumise menetlusega või samas valdkonnas edaspidi samade poolte vahel toimuvate koondumiste menetlustega või pidades silmas vaidlusaluses menetluses rakendatud põhimõtteid, kuna need dokumendid tähistavad üksnes ühte hetke menetluses, mida ei ole veel vormistatud lõplikus dokumendis. Need ettevalmistavad dokumendid võivad sisaldada komisjoni talituste arvamusi, kõhklusi ja meelemuutusi, mis siis, kui kõnealune otsustamisprotsess on lõpule jõudnud, ei kajastu võib-olla enam otsuste lõplikes versioonides.

Tundub usutav, et kuigi selliseid dokumente, mis ei väljenda tingimata komisjoni lõplikku seisukohta, võidakse nende avaldamisel kasutada komisjoni talituste seisukoha mõjutamiseks samu tegevusvaldkondi või majanduslikke mõisteid puudutavate juhtumite uurimisel, samas kui need talitused peaksid olema välisest survest vabad ja sõltumatud.

(vt punktid 42, 48, 50–52, 54, 59, 95, 96, 100)