Keywords

Summary



Keywords

1. Liidu õigus – Põhimõtted – Kaitseõigused – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Iraani vastu suunatud piiravad meetmed

(EÜ artikli 254 lõiked 1 ja 2; nõukogu määrus nr 423/2007, artikli 7 lõige 2 ja artikli 15 lõige 3)

2. Institutsioonide aktid – Õigusliku aluse valik – Määrus, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid

(EÜ artiklid 60, 301 ja 308; nõukogu ühine seisukoht 2007/140; nõukogu määrus nr 423/2007)

3. Rahvusvaheline avalik õigus – Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikiri – Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatüki alusel vastu võetud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu resolutsioonid – Liidu kohustus oma pädevuse teostamisel neid järgida – Piirid

(Nõukogu määrus nr 423/2007, artikli 7 lõige 2)

Summary

1. Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte tähendab, et liidu asutus, kes võtab vastu isiku või üksuse jaoks piiravaid meetmeid kaasa toova õigusakti, teatab akti aluseks olevad põhjendused võimalikult suures ulatuses kas akti vastuvõtmise ajal või vähemalt võimalikult kiiresti pärast selle vastuvõtmist, et võimaldada neil isikutel või üksustel oma kaebeõigust teostada.

Just selle põhimõtte järgimiseks on määruse nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, artikli 15 lõikes 3 kehtestatud nõukogule kohustus esitada selle määruse artikli 7 lõike 2 alusel tehtud otsuste aluseks olevad individuaalsed ja konkreetsed põhjused ning teha need asjaomastele isikutele, üksustele ja asutustele teatavaks. Nimelt on rahaliste vahendite külmutamisel asjaomaste üksuste jaoks märkimisväärsed tagajärjed, kuna sellega võidakse piirata nende põhiõiguste teostamist. Kuigi määruses nr 423/2007 ei ole ette nähtud vormi, milles need põhjused „tehakse teatavaks” asjaomastele isikutele, üksustele ja asutustele, ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldamine piisav. Nimelt, kui individuaalsete ja konkreetsete põhjuste teatavakstegemise võiks lugeda toimunuks otsuse Euroopa Liidu Teatajas avaldamise tulemusel, jääks mõistmatuks huvi näha teatavakstegemine sõnaselgelt ette, nagu seda on tehtud artikli 15 lõikes 3, kuna rahaliste vahendite külmutamise otsus tuleb igal juhul vastavalt EÜ artikli 254 lõigetele 1 ja 2 avaldada, arvestades, et tegemist on üldkohaldatava aktiga.

Järelikult peab nõukogu talle selle sättega kehtestatud kohustuse täitma isikliku teatavakstegemise teel.

Kuigi isiklik teatavakstegemine on üldjuhul vajalik, ei ole määruse nr 423/2007 artikli 15 lõikes 3 siiski nõutud mingit konkreetset vormi, kuivõrd selles on mainitud üksnes kohustust „teha teatavaks”. On oluline, et oleks tagatud selle sätte kasulik mõju, milleks on määruse artikli 7 lõike 2 alusel võetud piiravate meetmete adressaatideks olevate isikute ja üksuste tõhus kohtulik kaitse. Niisuguse olukorraga on tegemist, kui nõukogu ei teinud põhjuseid teatavaks, kuid siseriiklik pangandusasutus edastas adressaadile piisava teabe, ja kui adressaadil oli võimalik esitada hagi, kuna see, et nõukogu ei teavitanud adressaati, ei võtnud viimaselt võimalust saada aegsasti teada vaidlusaluse otsuse põhjendustest ja hinnata tema suhtes võetud rahaliste vahendite külmutamise meetme põhjendatust.

(vt punktid 47–52, 55 ja 56)

2. Määruse nr 423/2007 pealkirja kohaselt käsitleb see Iraani Islamivabariigi vastu suunatud piiravaid meetmeid. Määruse põhjendustest ja kõigist sätetest ilmneb, et selle eesmärk on tõkestada või pidurdada majanduslike piiravate meetmetega selle riigi järgitavat poliitikat tuumaenergia valdkonnas, arvestades selle poliitikaga kaasnevat ohtu. Seega on tegemist just Iraani tuumaprogrammiga seotud ohtude vastu võitlemisega, mitte üldise tuumarelvade levikuga seotud tegevuse vastu võitlemisega.

Kuna kõnealuse õigusakti eesmärk ja sisu on selgelt Iraani Islamivabariigi vastu majandusmeetmete võtmine, ei ole EÜ artiklile 308 tuginemine vajalik, kuivõrd EÜ artikkel 301 on piisav õiguslik alus, mis võimaldab ühendusel tegutseda ühe või mitme kolmanda riigiga majandussuhete täielikuks või osaliseks katkestamiseks või piiramiseks, ning see tegevus võib hõlmata selliste üksuste – nagu pank – rahaliste vahendite külmutamise meetmeid, kes on seotud asjaomase kolmanda riigi korraga.

Mis puudutab vajadust kaasata ühine seisukoht 2007/140 õiguslike aluste hulka, siis selle välistab juba EÜ artikli 301 sõnastus, milles on ette nähtud võimalus võtta ühenduse meetmeid, kui EL lepingu (Lissaboni lepingule eelnenud redaktsioonis) ühist välis- ja julgeolekupoliitikat käsitlevate sätetega kooskõlas vastu võetud ühises seisukohas või ühismeetmes on ette nähtud ühenduse tegutsemine. Sellest tekstist ilmneb, et ühenduse meetmete võtmiseks peab ühine seisukoht või ühismeede olemas olema, mitte aga, et need meetmed peavad põhinema sellel ühisel seisukohal või ühismeetmel.

Igal juhul ei saa ühine seisukoht olla ühenduse õigusakti õiguslik alus. Nõukogu ühised seisukohad ÜVJP valdkonnas, nagu ühised seisukohad 2007/140 ja 2008/479, võetakse nimelt vastu EL lepingu alusel vastavalt selle lepingu artiklile 15, samas kui nõukogu määrused, nagu määrus nr 423/2007, võetakse vastu EÜ asutamislepingu alusel. Nõukogu võis seega ühenduse õigusakti vastu võtta üksnes pädevuse alusel, mis oli talle antud EÜ asutamislepinguga ehk käesoleval juhul EÜ artiklitega 60 ja 301.

(vt punktid 68–72)

3. Ühelt poolt Julgeolekunõukogu resolutsioonid ning teiselt poolt nõukogu ühised seisukohad ja määrused kuuluvad eraldiseisvatesse õiguskordadesse. Samamoodi on ühelt poolt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni raames ja teiselt poolt liidu raames vastu võetud õigusaktid vastu võetud organite poolt, kellel on autonoomne pädevus, mis on neile antud nende põhikirjades, milleks on lepingud, millega need organid asutati.

Nende ühenduse meetmete väljatöötamise käigus, millega rakendatakse ühises seisukohas nimetatud Julgeolekunõukogu resolutsioon, peab ühendus nõuetekohaselt arvesse võtma asjaomase resolutsiooni tingimusi ja eesmärke. Samuti tuleb Julgeolekunõukogu resolutsiooni rakendava määruse tõlgendamisel arvesse võtta resolutsiooni sõnastust ja eesmärki. Ilma et see siiski seaks kahtluse alla Julgeolekunõukogu resolutsiooni ülimuslikkust rahvusvahelisel tasandil, ei saa ühenduse institutsioonide kohustus austada Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni institutsioone tuua kaasa seda, et ei kontrollita ühenduse õigusakti seaduslikkust põhiõiguste seisukohast, mis kuuluvad ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka.

Määruse nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, artikli 7 lõikega 2 nõukogule antud pädevus on autonoomne. Selles suhtes ei lähe kohustus „võtta nõuetekohaselt arvesse” asjaomase resolutsiooni sõnastust ja eesmärke mingil viisil vastuollu järeldusega, et nõukogu teeb otsuse autonoomselt, järgides omaenda õiguskorrast tulenevaid norme.

(vt punktid 100 ja 102–106)