EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
25. november 2021 *
Eelotsusetaotlus  –  Õigusalane koostöö tsiviilasjades  –  Maksejõuetusmenetlus  –  Määrus (EÜ)  
nr 1346/2000  –  Artiklid 4 ja 28  –  Artikli 32 lõige 2  –  Maksejõuetusmenetluses nõuete esitamise 
tähtaeg  –  Liikmesriigis pooleliolevas teiseses maksejõuetusmenetluses nõuete esitamine teises 
liikmesriigis poolelioleva põhimenetluse pankrotihalduri poolt  –  Teisese maksejõuetusmenetluse 
algatanud riigi õiguses ette nähtud õigustlõpetav tähtaeg
Kohtuasjas C-25/20,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Višje sodišče v Ljubljani (Ljubljana kõrgem kohus, Sloveenia) 
18. detsembri 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 
20. jaanuaril 2020 , menetluses, milles määruskaebuse esitas
NK, Alpine BAU GmbH pankrotihaldur,
menetluses osales:
Alpine BAU GmbH, Salzburg – Celje filiaal, maksejõuetu,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: kolmanda koja president K. Jürimäe üheksanda koja presidendi ülesannetes 
(ettekandja), kohtunikud S. Rodin ja N. Piçarra,
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
– NK, Alpine BAU GmbH pankrotihaldur, esindaja: odvetnica L. T. Štruc,
– Alpine BAU GmbH, Salzburg – Celje filiaal, maksejõuetu, esindaja: odvetnica V. Sodja,
– Sloveenia valitsus, esindaja: V. Klemenc,
– Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
ETKohtulahendite kogumik
* Kohtumenetluse keel: sloveeni.
ECLI:EU:C:2021:963                                                                                                          1
– Euroopa Komisjon, esindajad: M. Kocjan ja M. Wilderspin,
olles 20. mai 2021. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) 
nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, 
lk 191) artikli 32 lõiget 2.
2 Taotlus esitati menetluse raames, mis algatati Austrias asutatud äriühingu Alpine BAU GmbH 
suhtes toimuva maksejõuetuse põhimenetluse pankrotihalduri NK määruskaebuse alusel 
Okrožno sodišče v Celju (Celje regionaalne kohus, Sloveenia) kohtumääruse peale, millega jäeti 
hilinenult esitamise tõttu rahuldamata nõudeavaldus, mille NK oli esitanud Sloveenias pärast 
selles teises liikmesriigis teisese maksejõuetusmenetluse algatamist.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3 Määruse nr 1346/2000 põhjendustes 6 ja 19–23 on märgitud:
„(6) Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele peaks käesolev määrus piirduma sätetega, mis 
reguleerivad maksejõuetusmenetluste algatamise pädevust ning otsuseid, mis tehakse 
otseselt maksejõuetusmenetluse alusel ja on sellega tihedalt seotud. Lisaks sellele peaks 
käesolev määrus sisaldama nende otsuste tunnustamist ja kohaldatavat õigust käsitlevaid 
sätteid, mis samuti vastavad kõnealusele põhimõttele.
[…]
(19) Teisesed maksejõuetusmenetlused võivad lisaks kohalike huvide kaitsmisele täita erinevaid 
eesmärke. Võib esineda juhtumeid, mil võlgniku vara ühtse tervikuna käsitlemine on liiga 
raske või asjaomaste õigussüsteemide erinevused on nii suured, et võivad põhjustada 
raskusi selle riigi, kus menetlus on algatatud, seaduste rakendamisel teistes riikides, kus 
võlgniku vara asub. Seetõttu võib põhimaksejõuetusmenetluse likvideerija taotleda teisese 
menetluse algatamist, kui seda on vaja vara tõhusaks käsitlemiseks.
(20) Põhimaksejõuetusmenetlus ja teisesed menetlused saavad kõigi varade tõhusale 
realiseerimisele kaasa aidata ainult juhul, kui kõik samaaegselt pooleliolevad menetlused on 
kooskõlastatud. Siinkohal on põhitingimuseks, et erinevad likvideerijad peavad tegema 
tihedat koostööd eelkõige piisava teabevahetuse kaudu. Põhimaksemenetluse valitseva 
seisundi tagamiseks peaks selle menetluse likvideerijal olema palju võimalusi sekkuda 
samaaegselt pooleliolevatesse teisestesse menetlustesse. Näiteks peaks tal olema võimalus 
teha ettepanekuid saneerimisplaani või kompromisside tegemise kohta või taotleda varade 
realiseerimise peatamist teisese maksejõuetusmenetluse puhul.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:963KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
(21) Igal võlausaldajal, kellel on ühenduses alaline elu- või asukoht või registrijärgne asukoht, 
peaks olema õigus esitada oma nõuded kõigis ühenduses pooleliolevates 
maksejõuetusmenetlustes, mis on seotud võlgniku varadega. See õigus peaks olema ka 
maksuhalduritel ja sotsiaalkindlustusasutustel. Võlausaldajate võrdse kohtlemise 
tagamiseks peab tulude jaotamine siiski olema kooskõlastatud. Igal võlausaldajal peaks 
olema võimalus jätta endale maksejõuetusmenetluse käigus omandatu, kuid tal on õigus 
osaleda kõigi varade jaotamisel teiste menetluste käigus ainult juhul, kui sama staatusega 
võlausaldajad on oma nõuete alusel saanud samaväärse osa.
(22) Käesolevas määruses tuleks ette näha, et selle reguleerimisalasse kuuluvaid 
maksejõuetusmenetluste algatamist, läbiviimist ja lõpetamist käsitlevaid otsuseid ning 
maksejõuetusmenetlustega otseselt seotud otsuseid tuleb viivitamata tunnustada. Seega 
tähendab automaatne tunnustamine seda, et õiguslikud tagajärjed selle riigi seaduste 
kohaselt, kus menetlus on algatatud, ulatuvad kõikidesse liikmesriikidesse. Liikmesriikide 
kohtute tehtud otsuste tunnustamine peaks põhinema vastastikuse usalduse põhimõttel. 
Seetõttu peaks mittetunnustamise põhjusi olema võimalikult vähe. Sellest lähtuvalt tuleks 
lahendada ka vaidlused juhul, kui kahe liikmesriigi kohtud leiavad, et nad on pädevad 
algatama põhimaksejõuetusmenetlust. Teised liikmesriigid peavad tunnustama selle kohtu 
otsust, kes menetluse esimesena algatas, ilma et neil oleks õigus kõnealuse kohtu otsust 
kontrollida.
(23) Käesolevas määruses tuleks selle reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes sätestada ühtsed 
kollisiooninormid, mis käesoleva määruse reguleerimisalas asendavad eri riikides kehtivaid 
rahvusvahelise eraõiguse sätteid. Kui ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse selle liikmesriigi 
seadusi, kus menetlus on algatatud (lex concursus). Kollisiooninorm peaks kehtima nii 
põhimaksejõuetusmenetluse kui ka kohalike menetluste suhtes; lex concursus määrab 
kindlaks kõik maksejõuetusmenetluste protsessuaalsed ja materiaalsed mõjud asjaomastele 
isikutele ja õigussuhetele. Selle alusel määratakse kindlaks ka maksejõuetusmenetluste 
algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused.“
4 Määruse artiklis 3 „Rahvusvaheline kohtualluvus“ on sätestatud:
„1. Maksejõuetusmenetluste algatamiseks on pädevad selle liikmesriigi kohtud, kus asub võlgniku 
põhihuvide kese. Äriühingu või muu juriidilise isiku puhul peetakse vastupidiste tõendite 
puudumisel tema põhihuvide keskmeks registrijärgset asukohta.
2.Kui võlgniku põhihuvide kese asub liikmesriigi territooriumil, on teise liikmesriigi kohus 
võlgniku vastu maksejõuetusmenetluse algatamiseks pädev ainult juhul, kui kõnealusel võlgnikul 
on tegevuskoht selles riigis. See menetlus mõjutab ainult selliseid võlgniku varasid, mis asuvad 
viimati nimetatud liikmesriigi territooriumil.
3.Kui maksejõuetusmenetlus on algatatud lõike 1 alusel, peetakse hiljem lõike 2 alusel 
algatatavaid menetlusi teisesteks menetlusteks. Viimati nimetatud menetlused peavad olema 
likvideerimismenetlused.
4.Enne lõike 1 alusel põhimaksejõuetusmenetluse algatamist võib lõikes 2 osutatud teiseseid 
maksejõuetusmenetlusi algatada ainult juhul, kui:
a)lõike 1 alusel ei saa maksejõuetusmenetlust algatada selle liikmesriigi õigusaktides sätestatud 
tingimuste tõttu, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese;
ECLI:EU:C:2021:963                                                                                                                  3KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
b)teisese maksejõuetusmenetluse algatamist taotleb võlausaldaja, kelle alaline elu- või asukoht 
või registrijärgne asukoht on liikmesriigis, kelle territooriumil tegevuskoht asub või kelle nõue 
tuleneb selles tegevuskohas toimuvast tegevusest.“
5 Kõnealuse määruse artiklis 4 „Kohaldatav seadus“ on sätestatud:
„1. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse maksejõuetusmenetluse ja selle 
mõjude suhtes selle liikmesriigi seadust, kelle territooriumil menetlus on algatatud, edaspidi 
„menetluse algatanud riik“.
2.Menetluse algatanud riigi seadustes sätestatakse menetluste algatamise, läbiviimise ja 
lõpetamise tingimused. Tingimustes määratakse eelkõige kindlaks:
[…]
g)võlgniku vara suhtes esitatavad nõuded ning pärast maksejõuetusmenetluse algatamist 
tekkivate nõuete käsitlemine;
h)nõuete esitamise, kontrollimise ja kinnitamise eeskirjad;
[…]“.
6 Selle määruse artiklis 28, mis käsitleb teiseste maksejõuetusmenetluste suhtes kohaldatavat 
seadust, on ette nähtud:
„Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse teisese menetluse suhtes selle 
liikmesriigi seadust, kelle territooriumil menetlus algatatakse.“
7 Määruse nr 1346/2000 artikkel 31 „Koostöö- ja teabeedastuskohustus“ on sõnastatud järgmiselt:
„1. Põhimenetluse likvideerija ja teiseste menetluste likvideerijad on vastavalt teabeedastust 
piiravatele eeskirjadele kohustatud edastama üksteisele teavet. Nad teavitavad üksteist kohe 
kõigest, mis võib olla teiste menetluste puhul asjakohane, eelkõige nõuete esitamisel ja 
kontrollimisel tehtud edusammudest ja kõigist menetluse lõpetamiseks võetud meetmetest.
2.Põhimenetluse likvideerija ja teiseste menetluste likvideerijad on vastavalt eri menetluste 
suhtes kohaldatavatele eeskirjadele kohustatud tegema üksteisega koostööd.
3.Teisese menetluse likvideerija annab põhimenetluse likvideerijale aegsasti võimaluse teha 
ettepanekuid teisese menetlusega seotud varade likvideerimise või kasutamise kohta.“
8 Sama määruse artikkel 32 „Võlausaldaja õiguste kasutamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1. Võlausaldaja võib oma nõude esitada põhimenetluse ja kõigi teiseste menetluste puhul.
2.Põhimenetluse ja teiseste menetluste likvideerijad esitavad teiste menetluste puhul nõuded, 
mis on juba esitatud nende menetluse käigus, mille jaoks nad on ametisse määratud, tingimusel 
et seda tehakse viimasena nimetatud menetluse võlausaldajate huvides, võttes arvesse 
võlausaldajate õigust olla nõude esitamise vastu või loobuda selle esitamisest, kui kohaldatav 
seadus seda ette näeb.
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:963KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
3.Põhimenetluse või teisese menetluse likvideerijal on võlausaldajatega võrdne õigus osaleda 
teistes menetlustes ning eelkõige võlausaldajate koosolekutel.“
9 Selle määruse artiklis 33 „Likvideerimise peatamine“ on sätestatud:
„1. Teisese menetluse algatanud kohus peatab põhimenetluse likvideerija taotluse korral 
likvideerimisprotsessi osaliselt või täielikult, kuid ta võib nõuda, et põhimenetluse likvideerija 
võtaks asjakohaseid meetmeid teisese menetluse võlausaldajate ja teatavate võlausaldajate 
rühmade huvide kaitseks. Likvideerija taotluse võib tagasi lükata ainult juhul, kui on selge, et 
põhimenetluse võlausaldajad ei ole sellest huvitatud. Likvideerimisprotsessi võib peatada kuni 
kolmeks kuuks. Seda võib jätkata või uuendada samaks ajavahemikuks.
2.Lõikes 1 osutatud kohus tühistab likvideerimisprotsessi peatamise:
– põhimenetluse likvideerija taotluse korral,
– omal algatusel, võlausaldaja taotluse korral või teisese menetluse likvideerija taotluse korral, kui 
peatamist ei saa enam pidada põhjendatuks, võttes eelkõige arvesse põhimenetluse või teiseste 
menetluste võlausaldajate huvisid.“
10 Sama määruse artiklis 34 „Meetmed teisese maksejõuetusmenetluse lõpetamiseks“ on ette nähtud:
„1. Kui teisese menetluse suhtes kohaldatav seadus võimaldab seda lõpetada vara likvideerimiseta 
saneerimisplaani, kompromissi või mõne muu samalaadse meetme abil, on põhimenetluse 
likvideerijal õigus teha ise selliste meetmete kohta ettepanekuid.
Teisese menetluse lõpetamine esimeses lõigus osutatud meetmete abil on võimalik ainult 
põhimenetluse likvideerija nõusolekul; nõusoleku puudumisel võib menetluse lõpetada juhul, kui 
kavandatav meede ei kahjusta põhimenetluse võlausaldajate majandushuve.
2.Lõikes 1 osutatud ja teisese menetluse käigus kavandatavatest meetmetest tulenev 
võlausaldajate õiguste piiramine, näiteks maksetähtaja pikendamine või maksekohustusest 
vabastamine, ei tohi kõigi huvitatud võlausaldajate nõusolekuta mõjutada võlgniku varasid, mis ei 
ole asjaomase menetlusega hõlmatud.
3.Artikli 33 alusel ettenähtud likvideerimisprotsessi peatamise ajal võib käesoleva artikli lõikes 1 
sätestatud ja teisese menetluse puhul võetavate meetmete kohta ettepanekuid teha ainult 
põhimenetluse likvideerija või likvideerija nõusolekul võlgnik; muid selliseid meetmeid 
käsitlevaid ettepanekuid ei või hääletusele panna ega heaks kiita.“
11 Määrus nr 1346/2000 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta
määrusega (EL) 2015/848 maksejõuetusmenetluse kohta (ELT 2015, L 141, lk 19). Viimati 
nimetatud määruse artikli 84 lõike 2 kohaselt jääb määrus nr 1346/2000 siiski ratione temporis 
kohaldatavaks põhikohtuasjas kõne all olevate maksejõuetusmenetluste suhtes.
ECLI:EU:C:2021:963                                                                                                                  5KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
Riigisisene õigus
Sloveenia õigus
12 Finantstehinguid, maksejõuetusmenetlust ja sundlikvideerimist käsitleva seaduse (Zakon o 
finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, Uradni list RS, 
nr 126/2007) põhikohtuasja suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „ZFPPIPP“) artikli 59 
lõikes 2 on ette nähtud, et võlausaldaja peab esitama pankrotivara passivasse kandmiseks oma 
nõuded võlgniku vastu kolme kuu jooksul alates maksejõuetusmenetluse algatamise teate 
avaldamisest, kui selle artikli lõigetes 3 ja 4 ei ole sätestatud teisiti.
13 ZFPPIPP artikli 298 lõikes 1 on ette nähtud, et kui nõue on tagatud eelisõigusega, peab 
võlausaldaja teatama tagatud nõude esitamise tähtajaks ka oma eelisõigusest selle pankrotivara 
passivasse kandmiseks, kui ZFPPIPP artikli 281 lõikes 1 või artikli 282 lõikes 2 ei ole sätestatud 
teisiti.
14 ZFPPIPP artikli 296 lõikes 5 on sätestatud, et kui võlausaldaja ei pea kinni nõude esitamise 
tähtajast, siis nõue pankrotivõlgniku vastu aegub ja pädev kohus jätab nõudeavalduse hilinenult 
esitamise tõttu rahuldamata. Samamoodi tuleneb ZFPPIPP artikli 298 lõikest 5, et kui 
võlausaldaja ei pea kinni eelisõigusest teatamise tähtajast, siis see õigus lõpeb.
Austria õigus
15 Pankrotiseaduse (Insolvenzordnung) § 107 lõige 1 näeb ette, et pärast nõuete esitamise tähtaja 
möödumist esitatud nõuete osas, mida ei ole käsitletud nõuete kaitsmiseks korraldatud üldisel 
kohtuistungil, korraldatakse nõuete kaitsmise eriistung. Arvesse ei võeta nõudeid, mis esitatakse 
vähem kui 14 päeva enne võlausaldajate nimekirja kinnitamiseks korraldatud kohtuistungit.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
16 Handelsgericht Wien (Viini kaubanduskohus, Austria) algatas 19. juuni 2013. aasta otsusega 
äriühingu Alpine BAU suhtes maksejõuetusmenetluse ning NK määrati selle pankrotihalduriks. 
Nagu nähtub selle kohtu 5. juuli 2013. aasta otsusest, on tegemist põhimaksejõuetusmenetlusega 
määruse nr 1346/2000 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
17 NK avalduse alusel algatas Okrožno sodišče v Celju (Celje regionaalne kohus) 9. augusti 
2013. aasta otsusega Alpine BAU GmbH, Salzburg – Celje filiaali (edaspidi „Alpine BAU 
Sloveenia“) suhtes teisese maksejõuetusmenetluse.
18 Kuulutuses, mis avaldati samal päeval Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in 
storitve (Sloveenia Vabariigi ametlike avalike registrite ja nendega seotud teenuste amet) 
veebisaidil, teavitas Okrožno sodišče v Celju (Celje regionaalne kohus) seotud teiseste menetluste 
võlausaldajaid ja pankrotihaldureid sellest, et neil on määruse nr 1346/2000 artikli 32 alusel õigus 
esitada Sloveenias algatatud teiseses menetluses põhimenetluse ja muude teiseste menetluste 
nõuded, ning määras nende esitamiseks kolmekuulise tähtaja alates kuulutuse avaldamisest; see 
tähtaeg möödus 11. novembril 2013 .
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:963KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
19 Selles kuulutuses juhtis kõnealune kohus võlausaldajate ja pankrotihaldurite tähelepanu sellele, et 
kui nad ei esita oma nõudeid enne seda kuupäeva, siis kustuvad need maksejõuetu võlgniku suhtes 
selles teiseses menetluses ja kohus jätab need ZFPPIPP artikli 296 lõike 5 või artikli 298 lõike 5 
kohaselt arvesse võtmata.
20 NK esitas 30. jaanuaril 2018 Okrožno sodišče v Celjule (Celje regionaalne kohus) nõudeavalduse 
põhimenetluse nõuete esitamiseks teiseses maksejõuetusmenetluses vastavalt määruse 
nr 1346/2000 artikli 32 lõikele 2. See kohus jättis selle nõudeavalduse 5. juuli 2019. aasta
kohtumäärusega ZFPPIPP artikli 296 lõike 5 alusel hilinenult esitamise tõttu rahuldamata.
21 NK esitas selle kohtumääruse peale määruskaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule Višje 
sodišče v Ljubljanile (Ljubljana kõrgem kohus, Sloveenia). Ta leiab, et määruse nr 1346/2000 
artikli 32 lõige 2 kehtestab põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldurile „eriõiguse“, mida 
Sloveenia õiguses pole ette nähtud. See eriõigus võimaldab tal tema sõnul esitada põhimenetluse 
nõuded kõigis teisestes maksejõuetusmenetlustes, ilma et ta peaks seda tehes kinni pidama 
mingist tähtajast. NK väidab, et sellise tähtaja kohaldamise tulemusel jääks ta tegelikult ilma selle 
määruse artikli 32 lõikes 2 ette nähtud õigusest, kuivõrd tal ei olnud võimalik esitada Sloveenia 
õigusnormides ette nähtud kolmekuulise tähtaja jooksul nõudeid, mida teises liikmesriigis ei 
olnud veel esitatud või kinnitatud.
22 NK täpsustab, et Alpine BAU pankrot on üks suurimatest Austrias aset leidnud pankrottidest ning 
et likvideerimismenetlus kestis mitu aastat ning selle viimane kohtuistung toimus 
2. oktoobril 2018 . Määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõike 2 tõhusaks kohaldamiseks on tema sõnul 
aga vaja, et niivõrd ulatusliku põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldurile ei kohaldataks 
nõuete esitamiseks ranget tähtaega ainuüksi selle liikmesriigi õigusnormide alusel, kus algatati 
teisene menetlus. Seega tuleb tema arvates jätta ZFPPIPP määruse nr 1346/2000 esimuse 
tagamiseks kohaldamata.
23 Alpine BAU Sloveenia väidab omakorda, et määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 1 kohaselt 
kohaldatakse igal juhul selle liikmesriigi õigusnorme, kus algatati maksejõuetusmenetlus, kui 
määrus nr 1346/2000 ei näe ette teisiti. See määrus ei sisalda aga ühtegi sätet, mis välistaks 
riigisisese õiguse kohaldamise seoses tähtajaga, mille vältel võib põhimaksejõuetusmenetluse 
pankrotihaldur esitada nõuded teiseses maksejõuetusmenetluses. Lisaks sellele ei näe määruse 
nr 1346/2000 artikli 32 lõige 2 tema arvates põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldurile ette 
mingit „eriõigust“, vaid piirdub talle võimaluse andmisega esitada nõuded pankrotivara 
võlausaldajate seadusliku esindajana. Tõlgendus, mille kohaselt Sloveenia võlausaldajatele kehtib 
teiseses maksejõuetusmenetluses nõuete esitamiseks range tähtaeg, samas kui teiste liikmesriikide 
võlausaldajatele, keda esindab pankrotihaldur, see tähtaeg ei kohaldu, tooks kaasa ebavõrdse 
kohtlemise nende kahe võlausaldajate kategooria vahel. Lisaks sellele väidab Alpine BAU 
Sloveenia, et määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõige 2 ei nõua, et põhimenetluse ja muude teiseste 
menetluste pankrotihalduri esitatud nõudeid oleks enne kontrollitud ja kinnitatud.
24 Neil asjaoludel otsustas Višje sodišče v Ljubljani (Ljubljana kõrgem kohus) menetluse peatada ja 
esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et põhimaksejõuetusmenetluse 
pankrotihalduri poolt nõuete esitamise suhtes teiseses menetluses kuuluvad kohaldamisele selle 
liikmesriigi õiguses sätestatud võlausaldajate nõuete esitamise tähtaegu ja hilinenult esitamise 
tagajärgi käsitlevad sätted, kus algatati teisene menetlus?“
ECLI:EU:C:2021:963                                                                                                                  7KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
Eelotsuse küsimuse analüüs
25 Kõigepealt olgu märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei takista asjaolu, et 
eelotsusetaotluse esitanud kohus on formaalselt piirdunud ainult liidu õiguse teatavate aspektide 
tõlgenduse küsimisega, Euroopa Kohtul esitada talle kõiki liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mis 
võivad olla eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuasja lahendamisel tarvilikud, 
olenemata sellest, kas see kohus on neile oma küsimustes viidanud või mitte (9. juuli 2020. aasta
kohtuotsus Santen , C-673/18 , EU:C:2020:531 , punkt 35ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust mõista nii, et ta soovib sisuliselt teada, kas 
määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõiget 2 tuleb lähtuvalt selle määruse artiklitest 4 ja 28 tõlgendada 
nii, et kui põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldur esitab põhimaksejõuetusmenetluses juba 
esitatud nõuded teiseses maksejõuetusmenetluses, siis kohaldatakse selle riigi õiguses sätestatud 
nõuete esitamise tähtaegu ja hilinenult esitamise tagajärgi käsitlevaid sätteid, kus algatati 
asjaomane teisene menetlus.
27 Määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõige 2 näeb ette, et põhimenetluse ja teiseste menetluste 
pankrotihaldurid esitavad teiste menetluste puhul nõuded, mis on juba esitatud nende menetluse 
käigus, mille jaoks nad on ametisse määratud, tingimusel et seda tehakse viimasena nimetatud 
menetluse võlausaldajate huvides, võttes arvesse võlausaldajate õigust olla nõude esitamise vastu 
või loobuda selle esitamisest, kui kohaldatav seadus seda ette näeb.
28 Nagu nähtub selle sätte sõnastusest, kehtestatakse sellega pankrotihaldurile põhimõtteline 
kohustus esitada teistes seotud maksejõuetusmenetlustes nõuded, mis on juba esitatud selle 
maksejõuetusmenetluse käigus, mille jaoks ta määrati. Seevastu ei ole selles sättes – nagu ka 
muudes määruse nr 1346/2000 sätetes – täpsustatud tähtaegu, millest tuleb nende nõuete 
esitamisel kinni pidada, ega ka nõuete hilinenult esitamise tagajärgi.
29 Tuleb siiski märkida, et määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõikes 1 on ühelt poolt ette nähtud, et kui 
selles määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse maksejõuetusmenetluse ja selle mõju suhtes 
selle liikmesriigi õigust, kelle territooriumil on maksejõuetusmenetlus algatatud („menetluse 
algatanud riik“). Nagu nähtub selle määruse põhjendusest 23, kohaldatakse seda kollisiooninormi 
nii põhi- kui ka teiseste menetluste suhtes (vt selle kohta 21. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus MG 
Probud Gdynia , C-444/07 , EU:C:2010:24 , punkt 25). Määruse artiklis 28 on selle kohta ette 
nähtud, et kui määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse teisese menetluse suhtes selle 
liikmesriigi seadust, kelle territooriumil algatatakse teisene menetlus.
30 Teiselt poolt on määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõikes 2, mis täpsustab selle artikli lõike 1 ulatust, 
ära toodud nende menetlusaspektide mitteammendav loetelu, mille suhtes kohaldatakse 
menetluse algatanud riigi õigust; nende hulgas on punktis h ära nimetatud eeskätt nõuete 
esitamise, kontrollimise ja kinnitamise eeskirjad.
31 Euroopa Kohus järeldas sellest, et selleks, et nimetatud sätted oma soovitavast toimest ilma ei 
jääks, tuleb menetluse algatanud riigi sätete, mis käsitlevad nõuete esitamist ja eeskätt selleks ette 
nähtud tähtaegu, järgimata jätmise tagajärgi hinnata samuti selle riigi õiguse alusel (vt selle kohta 
9. novembri 2016. aasta kohtuotsus ENEFI , C-212/15 , EU:C:2016:841 , punkt 18ja seal viidatud 
kohtupraktika).
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:963KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
32 Sellest tuleneb, et kuna määrusega nr 1346/2000 ei ühtlustata tähtaegu nõuete esitamiseks 
määruse kohaldamisalasse kuuluvates maksejõuetusmenetlustes, siis peavad liikmesriigid need 
kehtestama menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes, kuid siiski nii, et asjaomased eeskirjad ei 
oleks vähem soodsad kui riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi 
reguleerivad eeskirjad (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks liidu õigusega antud õiguste 
teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (vt selle kohta 
9. novembri 2016. aasta kohtuotsus ENEFI , C-212/15 , EU:C:2016:841 , punkt 30ja seal viidatud 
kohtupraktika).
33 Tähtaegu, millest ühes liikmesriigis algatatud seotud maksejõuetusmenetluse pankrotihaldur peab 
kinni pidama siis, kui ta esitab selle määruse artikli 32 lõike 2 alusel teiseses 
maksejõuetusmenetluses nõuded, mis on seotud maksejõuetusmenetluses juba esitatud, 
reguleerib täpsemalt selle teisese menetluse algatanud riigi õigus, tingimusel et peetakse kinni 
käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud võrdväärsuse ja tõhususe põhimõttest.
34 Käesoleval juhul väidab põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldur NK sisuliselt, et seda sätet 
tuleb tõlgendada nii, et see annab põhimenetluse pankrotihaldurile „eriõiguse“ esitada teiseses 
menetluses nõuded, mis on juba esitatud põhimenetluses, mille jaoks ta määrati, ilma et 
seejuures oleksid kohaldatavad teisese menetluse algatanud riigi õiguses ette nähtud nõuete 
esitamise tähtajad. Seda eriõigust õigustab NK sõnul sellise pankrotihalduri kohustus oodata ära 
nõuete kontrollimine ja kinnitamine põhimaksejõuetusmenetluses enne nende esitamist teiseses 
menetluses.
35 On tõsi, et põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihalduril on teatavad eesõigused, mis võimaldavad 
tal mõjutada teisest maksejõuetusmenetlust nii, et viimati nimetatud menetlus ei ohustaks 
põhimenetluse kaitse-eesmärki. Määruse nr 1346/2000 artikli 33 lõike 1 kohaselt võib 
pankrotihaldur nii taotleda likvideerimisprotsessi peatamist; seda küll ainult kolmeks kuuks, kuid 
sama ajavahemiku võrra pikendatavalt või uuendatavalt. Sama määruse artikli 34 lõike 1 kohaselt 
võib põhimenetluse pankrotihaldur teha ka ettepaneku lõpetada teisene menetlus 
saneerimisplaani, kompromissi või mõne muu samalaadse meetme abil. Määruse artikli 33 
lõikes 1 sätestatud peatamise ajal on selle ettepaneku tegemise õigus nimetatud artikli 34 lõike 3 
kohaselt üksnes põhimenetluse pankrotihalduril või pankrotihalduri nõusolekul võlgnikul 
(22. novembri 2012. aasta kohtuotsus Bank Handlowy ja Adamiak , C-116/11 , EU:C:2012:739 , 
punkt 61).
36 Samuti tuleb märkida, et ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest tulenevalt 
peab teisese maksejõuetusmenetluse algatamiseks pädev kohus nende sätete kohaldamisel järgima 
põhimenetluse eesmärke ja võtma arvesse määruse nr 1346/2000 ülesehitust; selle määrusega – 
nagu nähtub eeskätt selle põhjendusest 20 – soovitakse tagada piiriüleste 
maksejõuetusmenetluste tõhus ja tulemuslik toimimine põhimenetluse ning teisese menetluse 
kohustusliku kooskõlastamise kaudu, tagades põhimenetluse esimuse (22. novembri 2012. aasta
kohtuotsus Bank Handlowy ja Adamiak , C-116/11 , EU:C:2012:739 , punkt 62).
37 Põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldur ei saa end siiski määruse nr 1346/2000 artikli 32 
lõikele 2 tuginedes vabastada kohustusest järgida nõuete esitamise tähtaegu, mis on ette nähtud 
sellise teisese menetluse algatanud riigi õiguses, kus ta esitab nõuded, mis on juba esitatud 
põhimenetluses, mille jaoks ta määrati.
ECLI:EU:C:2021:963                                                                                                                  9KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
38 Nimelt tuleb meenutada, et määrus nr 1346/2000 põhineb võlausaldajate võrdse kohtlemise 
põhimõttel, mis on mutatis mutandis kõigi maksejõuetusmenetluste aluseks (vt selle kohta 
6. juuni 2018. aasta kohtuotsus Tarragó da Silveira , C-250/17 , EU:C:2018:398 , punkt 31ja seal 
viidatud kohtupraktika).
39 Kuivõrd pankrotihaldurid tegutsevad määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõike 2 raames 
võlausaldajate nimel ja arvel, siis ei saa seda sätet tõlgendada nii, et pankrotihaldurid saavad 
vabastada end kohustusest järgida menetluse algatanud riigi õigusnorme, mis käsitlevad nõuete 
esitamise tähtaegu, samas kui seda ei saa teha võlausaldajad, kes tegutsevad iseenda nimel ja 
arvel. Kui see nii oleks, satuksid viimati nimetatud võlausaldajad ebasoodsamasse olukorda 
võrreldes võlausaldajatega, kelle nõuded esitab ühe teise seotud menetluse pankrotihaldur.
40 Sellises olukorras peaksid iseenda nimel ja arvel tegutsevad võlausaldajad nii järgima nõuete 
esitamise tähtaegu kui ka kandma nende hilinenult esitamise korral menetluse algatanud riigi 
õiguses ette nähtud tagajärgi, samas kui ühe teise seotud menetluse pankrotihalduri 
esindatavatele võlausaldajatele ei kehtiks mingisugust õigustlõpetavat tähtaega ning nõuete 
väljaspool tähtaega esitamine ei tooks neile kaasa mingeid tagajärgi. Selline ebavõrdne 
kohtlemine võib tingida ühe võlausaldajate kategooria õiguste põhjendamatu riive.
41 Igal juhul ei saa määruse nr 1346/2000 artikli 32 lõiget 2 – vastupidi NK väidetele, mis ta esitas 
oma kirjalikes seisukohtades – tõlgendada nii, et põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldur 
peab ära ootama, kuni nõuded, mis ta kavatseb esitada teiseses menetluses, on põhimenetluses 
kontrollitud ja kinnitatud, enne kui ta saab need esitada teiseses menetluses. Nagu nähtub 
käesoleva kohtuotsuse punktidest 28 ja 29, reguleerib nõuete kontrollimist ja kinnitamist selle 
määruse artikli 4 lõike 2 punkti h kohaselt nimelt menetluse algatanud riigi õigus. Järelikult on 
teisese menetluse pankrotihalduri ülesanne kontrollida teisese menetluse algatanud riigi õiguse 
alusel, kas selliselt esitatud nõuded tuleb kinnitada. Asjaolu, et põhimenetluse pankrotihaldur on 
nõudeid kontrollinud põhimenetluse suhtes kohaldatava õiguse alusel, ei ole a priori asjakohane 
nendesamade nõuete kontrollimisel teiseses menetluses.
42 Kõigist esitatud kaalutlustest tuleneb, et esitatud küsimusele tuleb vastata, et määruse 
nr 1346/2000 artikli 32 lõiget 2 tuleb lähtuvalt selle määruse artiklitest 4 ja 28 tõlgendada nii, et 
kui põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldur esitab põhimaksejõuetusmenetluses juba 
esitatud nõuded teiseses maksejõuetusmenetluses, siis kohaldatakse selle riigi õiguses sätestatud 
nõuete esitamise tähtaegu ja hilinenult esitamise tagajärgi käsitlevaid sätteid, kus algatati 
asjaomane teisene menetlus.
Kohtukulud
43 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli 
oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule 
seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta 
artikli 32 lõiget 2 tuleb koostoimes selle määruse artiklitega 4 ja 28 tõlgendada nii, et kui 
põhimaksejõuetusmenetluse pankrotihaldur esitab põhimaksejõuetusmenetluses juba 
esitatud nõuded teiseses maksejõuetusmenetluses, siis kohaldatakse selle riigi õiguses 
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:963KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU
sätestatud nõuete esitamise tähtaegu ja hilinenult esitamise tagajärgi käsitlevaid sätteid, kus 
algatati asjaomane teisene menetlus.
Allkirjad
ECLI:EU:C:2021:963                                                                                                                11KOHTUOTSUS 25.11.2021 – KOHTUASI C-25/20 
ALPINE BAU