Kohtuasi T‑746/15

Biofa AG

versus

Euroopa Komisjon

Tühistamishagi – Taimekaitsevahendid – Rakendusmäärus (EL) 2015/2069 – Põhiaine naatriumvesinikkarbonaadi heakskiitmine – Otsese puutumuse puudumine – Vastuvõetamatus

Kokkuvõte – Üldkohtu (teine koda) 9. novembri 2016. aasta määrus

Tühistamishagi–Füüsilised või juriidilised isikud–Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid–Otsene puutumus–Kriteeriumid–Komisjoni määrus, millega kiidetakse heaks põhiaine naatriumvesinikkarbonaat–Sellise äriühingu esitatud hagi, kel on kaaliumvesinikkarbonaadil põhineva fungitsiidi müügiluba–Otsese puutumuse puudumine–Vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 263; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1107/2009, põhjendus 18, artikli 28 lõike 2 punkt a ja artikli 59 lõige 1; komisjoni määrused nr 540/2011 ja nr 2015/2069)

Isiklik puutumus üksikisiku puhul ELTL artikli 263 tähenduses eeldab kahe kumulatiivse tingimuse täitmist. Esiteks peab vaidlustatud liidu akt avaldama otsest mõju selle isiku õiguslikule olukorrale ega jäta teiseks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.

Tühistamishagi raames, mille on esitanud äriühing, kel on kaaliumvesinikkarbonaadil põhineva fungitsiidi müügiluba, ning mis on esitatud rakendusmääruse 2015/2069 peale, millega kiidetakse kooskõlas määrusega nr 1107/2009 (taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta) heaks põhiaine naatriumvesinikkarbonaat ning muudetakse rakendusmääruse nr 540/2011 lisa, ei mõjuta rakendusmääruse 2015/2069 otseselt selle äriühingu õiguslikku olukorda, kuna rakendusmäärus piirdub äriühingu turustatud tootest erineva toote kasutamise lubamisega taimekaitses.

Sellise määruse nr 1107/2009 artikli 59 lõike 1 eesmärk, mis näeb ette, et andmekaitse, mida kohaldatakse toimeainet sisaldava taimekaitsevahendi turulelaskmise või kasutamise loa taotlejale, kes esitas selle aine kohta katse- ja uuringuaruande, keelab selle aruande saanud liikmesriiki kasutada seda aruannet teiste loataotlejate kasuks, välja arvatud määruses sätestatud juhtudel, on määruse põhjenduse 39 kohaselt kaitsta suurt investeeringut, mida võis olla teinud asjaomase aruande esitanud loataotleja, selle eest, et aruannet kasutab teine konkureeriv taotleja.

Seda sätet ei saa seega tõlgendada nii, et see kaitseb loataotlejat selle eest, et siis kui komisjon kiidab põhiainet heaks, ei viita Euroopa Toiduohutusamet kõnealusele aruandele. Määruse nr 1107/2009 põhjendusest 18 ilmneb nimelt, et „[…] ained, mida valdavalt taimekaitsevahendina ei kasutata, võivad olla kasulikud ka taimekaitses, [isegi kui] nendele heakskiidu taotlemiseks ei pruugi olla piisaval määral majanduslikku huvi“. Aine heakskiitmine põhiainena ei toimu konkreetsete taotlejate huvides, vaid kõikide kasutajate huvides ning see ei kuulu seega määruse nr 1107/2009 artikli 59 lõikes 1 ette nähtud kaitse kohaldamisalasse. Pealegi tuleb samuti märkida, et määruse artikli 28 lõike 2 punktis a selgub, et aine heakskiitmine põhiainena võimaldab üksnes selle aine „kasutamist“ taimekaitses, mitte selle aine turulelaskmist taimekaitsevahendina, mis kinnitab seda, et konkreetsel taotlejal puudub sellise heakskiitmise suhtes majanduslik huvi.

Nimelt ei saa välistada, et vaidlustatud määrus võib avaldada mõju asjaomase äriühingu toote turustamisvõimalustele, kuid sellest määrusest tulenevad majanduslikud tagajärjed ei puuduta mitte äriühingu õiguslikku olukorda, vaid üksnes tema faktilist olukorda. Ainuüksi sellest, et akt võib avaldada mõju hageja varalisele olukorrale, ei piisa, et võiks leida, et see puudutab teda otseselt.

(vt punktid 16, 29, 32–34 ja 37–39)