46

Neil asjaoludel otsustas Administrativen sad Sofia-grad (Sofia linna halduskohus, Bulgaaria) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: 1. Kas Liidu õiguse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetest tuleneb, et liikmesriigi kohus on kohustatud kaebuse omal algatusel kvalifitseerima liikmesriigi Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELL“) artikli 4 lõikest 3 tuleneva kohustuse rikkumise kaebuseks, kui selle ese on liikmesriigi lepinguväline vastutus kahju tekitamise eest liidu õiguse rikkumise tõttu, mille väidetavalt põhjustas liikmesriigi asutus, ja – kui kaebuses ei olnud õigusliku alusena sõnaselgelt märgitud ELL artikli 4 lõiget 3, kuid kaebuse põhjendusest nähtub, et nõutakse liidu õigusnormide rikkumise tõttu tekkinud kahju; – kui kahju hüvitamise nõudes tugineti liikmesriigi õigusnormile, mis sätestab riigi vastutuse haldustegevusega tekitatud kahju eest, mis ei sõltu süü olemasolust ja tekib järgmistel tingimustel: õigusvastasus õigusakti vastuvõtmise tõttu või asutuse või selle töötaja tegevuse või tegevusetuse tõttu haldustegevuses; varalise või mittevaralise kahju tekkimine; otsene ja vahetu põhjuslik seos kahju ja asutuse õigusvastase tegevuse vahel; – kui kohus peab liikmesriigi õiguse kohaselt asjaolude alusel, millele kaebus tugineb, määrama omal algatusel riigi vastutuse õigusliku aluse justiitsasutuste tegevuse eest? 2. Kas [määruse nr 1093/2010] põhjendusest 27 tuleneb, et määruse artikli 17 lõike 3 alusel antud soovitus, milles tuvastati liidu õiguse rikkumine liikmesriigi keskpanga poolt seoses asjaomases krediidiasutuses hoiustajatele tagatud hoiuste maksmise tähtaegadega, sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas: – annab selle krediidiasutuse hoiustajatele õiguse tugineda liikmesriigi kohtus soovitusele, et põhjendada kahju hüvitamise nõuet nimelt liidu õiguse selle sama rikkumise alusel, kui arvestada [EBA] sõnaselgelt antud pädevust liidu õiguse rikkumiste tuvastamiseks ja kui pidada silmas seda, et hoiustajad ei ole ega saa ka olla soovituse adressaadid ning soovitus ei loo nende jaoks vahetuid õiguslikke tagajärgi; – kehtib seoses tingimusega, et rikutud õigusnorm peab kehtestama täpsed ja tingimusteta kohustused, kui arvestada, et direktiivi [94/19] artikli 1 lõike 3 punkt i – kui seda tõlgendatakse koosmõjus selle direktiivi põhjendustega 12 ja 13 –, ei sisalda kõiki koostisosi, mis on vajalikud selleks, et luua liikmesriikide jaoks täpne ja tingimusteta kohustus, ega anna hoiustajatele vahetuid õigusi; samuti silmas pidades fakti, et see direktiiv näeb ette ainult minimaalse ühtlustamise, mis ei hõlma pidepunkte, mille alusel tuleb otsustada peatatud hoiused, ja et nende pidepunktide suhtes – mh nimelt likviidsuse puudumine ja hetkel puuduva väljamaksmise väljavaade, varajase tegutsemise ja krediidiasutuse äritegevuse jätkamise korralduse tegemine – ei põhjendatud soovitust liidu õiguse muude selgete ja tingimusteta sätetega; – kehtib, pidades silmas eset, st hoiuste tagamist ja [EBA] pädevust anda vastavalt määruse [nr 1093/2010] artikli 26 lõikele 2 soovitusi hoiuste tagamise skeemi kohta, liikmesriigi keskpanga suhtes, millel ei ole seost liikmesriigi hoiuste tagamise skeemiga ja mis ei ole vastavalt selle määruse artikli 4 lõike 2 punktile iii pädev asutus? 3. Kas Euroopa Liidu Kohtu 12. oktoobri 2004. aasta kohtuotsusest Paul jt (C‑222/02, EU:C:2004:606, punktid 38, 39, 43 ja 49–51), 5. märtsi 1996. aasta kohtuotsusest Brasserie du pêcheur ja Factortame (C‑46/93 ja C‑48/93, EU:C:1996:79, punktid 42 ja 51), 15. juuni 2000. aasta kohtuotsusest Dorsch Consult vs. nõukogu ja komisjon (C‑237/98 P, EU:C:2000:321, punkt 19) ja 2. detsembri 1971. aasta kohtuotsusest Zuckerfabrik Schöppenstedt vs. nõukogu (5/71, EU:C:1971:116 punkt 11) tuleneb ka põhikohtuasjas asjakohase liidu õiguse praegust seisu arvestades, et a) direktiivi [94/19] sätted, eriti selle artikli 7 lõige 6, annavad hoiustajatele õiguse esitada liikmesriigi vastu kahju hüvitamise nõudeid puuduliku järelevalve tõttu nende hoiuseid haldava krediidiasutuse üle, ja kas need õigused on piiratud hoiuste tagatud suurusega, või tuleb selles sättes esinevat mõistet „õigus hüvitisele“ tõlgendada laialt; b) liikmesriigi keskpanga määratud sellised järelevalvemeetmed krediidiasutuse saneerimiseks nagu meetmed põhikohtuasjas, sealhulgas maksete peatamine, mis on ette nähtud eelkõige direktiivi [2001/24] artikli 2 seitsmendas taandes, kujutavad endast hoiustajate omandiõiguse õigustamatut ja ebaproportsionaalset riivet, mis toob kaasa lepinguvälise vastutuse liidu õiguse rikkumisega tekitatud kahju eest, kui asjaomase liikmesriigi õigus näeb [krediidiasutuste seaduse] artikli 116 lõiget 5 ning [pankade pankroti seaduse] artikli 4 lõike 2 punkti 1 ja artikli 94 lõike 1 punkti 4 silmas pidades ette, et meetmete kestuse aja eest arvutatakse lepingulisi intresse ja hoiuste tagatud suurust ületavaid nõudeid saab rahuldada ja intresse maksta üldises pankrotimenetluses vastavalt Bulgaaria õigusele; c) liikmesriigi õiguses ette nähtud lepinguvälise vastutuse tingimused kahju eest, mis on tekkinud tegevuse või tegevusetuse tõttu seoses ELTL artikli 65 lõike 1 punkti b reguleerimisalaga hõlmatud liikmesriigi keskpanga järelevalvepädevuse teostamisega, ei või olla vastuolus selle vastutuse liidu õigusest tulenevate tingimuste ja põhimõtetega, konkreetselt kahju hüvitamise kaebuse tühistamiskaebusest sõltumatuse põhimõttega, ja liikmesriigi õiguse kohaselt tuvastatud tingimuse lubamatusega, et õiguslik toiming või tegevusetus, mille tõttu taotletakse kahju hüvitamist, tuleb enne tühistada; tingimuse lubamatusega liikmesriigi õiguse kohaselt, mis käsitleb asutuste või töötajate süüd, kelle tegutsemise tõttu nõutakse kahju hüvitamist; varalise kahju hüvitamiseks esitatavate kaebuste tingimusega, et kaebajale on kaebuse esitamise ajal tekitatud tegelik ja kindel kahju; d) liidu õiguse põhimõtte alusel, et kahju hüvitamise kaebus ei sõltu tühistamiskaebusest, peab olema täidetud asutuse vastava tegevuse õigusvastasuse tingimus, mis on võrdne liikmesriigi õiguse tingimusega, mille kohaselt õiguslik tegevus või tegevusetus, mille tõttu nõutakse kahju hüvitamist, nimelt krediidiasutuse saneerimisemeetmed, tuleb tühistada, kui pidada silmas põhikohtuasja asjaolusid ja seda, – et need meetmed ei ole suunatud kaebajale, kes on krediidiasutuse hoiustaja, ning et tal ei ole liikmesriigi õiguse ega ka liikmesriigi kohtupraktika kohaselt õigust taotleda konkreetsete üksikotsuste tühistamist, millega need meetmed määrati, ja et need otsused on jõustunud; – et liidu õigus, selles valdkonnas konkreetselt direktiiv [2001/24], ei sea liikmesriikidele sõnaselget kohustust näha kõigi võlausaldajate kasuks ette järelevalvemeetmete vaidlustamise võimalus, et lasta tuvastada meetmete kehtivus; – et liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud lepinguvälist vastutust kahju eest, mis on tekkinud asutuste või töötajate õiguspärasest tegevusest; e) et – juhul kui tõlgendus on selline, et asutuse asjaomase tegevuse õigusvastasuse tingimus ei ole põhikohtuasja asjaoludel kohaldatav kaebuste suhtes, mis on esitatud krediidiasutuse hoiustajate poolt liikmesriigi keskpanga tegevuse või tegevusetuse tõttu tekkinud kahju hüvitamiseks ja eeskätt kaebuste suhtes intresside maksmiseks mittetähtaegselt välja makstud tagatud hoiustelt ning tagatud hoiuse suurust ületavatelt hoiustelt, kui need esitatakse niisuguse kahju hüvitamiseks, mis tuleneb ELTL artiklite 63–65 ja artikli 120, ELL artikli 3 ja [harta] artikli 17 rikkumisest – kohaldatakse Euroopa Liidu Kohtu poolt kindlaks määratud lepinguvälise vastutuse tingimusi kahju eest, – mis on tekkinud asutuse õiguspärasest tegevusest, täpsemalt kolm kumulatiivset tingimust, nimelt tegeliku kahju esinemine, põhjusliku seose olemasolul kahju ja asjaomase tegevuse vahel ning ebatavalise ja erilist laadi kahju esinemine, eeskätt kaebuste korral intresside maksmiseks tagatud hoiuste tähtaja jooksul välja maksmata jätmise tõttu, või – majanduspoliitika valdkonnas ja eelkõige tingimus, [vastutus võib tekkida] „ainult siis, kui esineb piisavalt selge ülimusliku normi rikkumine, mille eesmärk on kaitsta eraisikuid“, eeskätt hoiustaja kaebuse puhul hoiuste tagatud suurust ületavate summade väljamaksmiseks, mis esitati kahjunõudena ning mille suhtes kehtib liikmesriigi õigusega ette nähtud menetlus, kui arvestada laiaulatuslikku kaalutlusõigust, mis on liikmesriikidel seoses ELTL artikli 65 lõike 1 punktiga b ja direktiivi [2001/24] kohaste meetmetega, ja kui krediidiasutust ning kahju hüvitamist taotlevat isikut puudutavad asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga, kuid kõigi hoiustajate suhtes kehtivad samad õigusnormid ja põhiseaduslik põhimõte, et kõik on seaduse ees võrdsed? 4. Kas direktiivi [94/19] artikli 10 lõike 1 tõlgendusest koostoimes artikli 1 lõike 3 punktiga i ja artikli 7 lõikega 6 ning õiguslikust käsitlusest 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsuses Vervloet jt (C‑76/15, EU:C:2016:975, punktid 82–84) tuleneb, et direktiivi kohaldamisala hõlmab hoiustajaid – kelle hoiused ei kuulunud krediidiasutuse maksete peatamise ja tema pangatehingute tegevusloa kehtetuks tunnistamise vahelisel perioodil lepingu või seadussätte alusel maksmisele ja asjaomane hoiustaja ei andnud teada, et ta taotleb tagasimaksmist, – kes nõustusid lepingutingimusega, mis näeb ette hoiuste tagatud suuruses maksmise vastavalt liikmesriigi õiguses sätestatud menetlusele ka konkreetselt pärast hoiuseid hoidva krediidiasutuse tegevusloa kehtetuks tunnistamist, ja see tingimus on täidetud, kui – nimetatud hoiuselepingu tingimusel on liikmesriigi õiguse kohaselt lepingupoolte suhtes seadusjõud? Kas selle direktiivi sätetest või muudest liidu õigusnormidest tuleneb, et liikmesriigi kohus ei või sellist hoiuselepingu tingimust arvesse võtta ega kontrollida hoiustaja hagi intressi maksmiseks tähtaja jooksul välja maksmata hoiuste eest selle lepinguga tagatud suuruses vastavalt lepinguvälise vastutuse tingimustele kahju eest, mis on tekkinud liidu õiguse rikkumise tõttu, ja direktiivi 94/19 artikli 7 lõike 6 alusel?“