Asjaomase isiku nõusolek huve kahjustava aktiga ei tähenda, et see akt kaotab adressaadi huve kahjustava olemuse.

Järelikult võttes arvesse samuti ulatuslikku kaalutlusõigust, mis ametil teenistusüksuste korraldamisel ja struktureerimisel on, võib teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus siis, kui ameti üks teenistujatest keeldub asuma teenistusse liidu seadusandja kindlaksmääratud uude asukohta, otustada oma ualtusliku kaalutlusõigust kasutades, et selline keeldub võrdub ametist lahkumisega.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 4.6.2009, Plasa vs. komisjon, F‑52/08 , EU:F:2009:54 , punkt 77 ; 12.2.2014, Bodson jt vs. EIP, F‑73/12 , EU:F:2014:16 , punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika, ja 16.7.2015, Murariu vs. EIOPA, F‑116/14 , EU:F:2015:89 , punktid 101 ja 103 .

Mis puudutab lepingulise töötajaid, siis sõltumata sellest kas neile on personalieeskirjade artikli 7 analoogia alusel kohaldatav, võib teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus samuti otsustada nende ametisse määramise ja teise kohta üleviimise üle, kuna üksnes kohalikel töötajatel, kes on lepinguga tööle võetud just kindlaksmääratud kohta, on õigus vaielda vastu nende teenistuskoha muutmisele, kuna nende puhul on töökoha stabiilsus töötingimuste enda osa.

Mis puudutab seda, kas teenistuskohta, kui see on ajutise teenistuja või lepingulise töötaja lepingus mainitud, võib teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus ühepoolselt muuta, siis tuleb rõhutada, et liidu seadusandja või liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid võivad igal hetkel muuta liidu erinevate institutsioonide ja ametite asukohta. Samuti tuleb meenutada, et liidu institutsioonidel ja ametitel olev kohustus määrata töötajad ametisse üksnes teenistuse huvides, kehtib isegi siis, kui see võib kaasa tuua teenistuskoha muutuse, mida asjaomane isik ei soovi.

Ajutise või lepingulise töötaja ja asjaomase institutsiooni või ameti töösuhte alus on teenistusleping. Seega lepingupoolte tahteavaldus, mis ilmneb eelkõige teenistuslepingu allkirjastamises, tekitab lepingulisi kohustusi, mis piiravad teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse pädevust tegutseda ühepoolselt muudel juhtudel kui need, mis on konkreetselt ette nähtud muude teenistujate teenistustingimustega.

Nii on see just siis, kui sellise institutsiooni või ameti töökoht, kelle teenistusse ametnik või teenistuja on määratud, asub mitmes liikmesriigis või kolmandas riigis. See kehtib seda enam siis, kui liidu seadusandja otsustas viia liidu ameti asukoha üle ühest liikmesriigist teise liikmesriiki. Liidu institutsioonide ja ametite kohustus määrata oma töötajad ametisse üksnes teenistuse huvides ja sellest tulenev õigus kehtestada omal algatusel muudatusi teenistuskohas, mida asjaomane isik ei soovi, kehtib mitte üksnes ametnike, vaid ka ajutiste teenistujate suhtes.

Ametniku või teenistuja üleviimine, kui see võib asjaomasele isikule kaasa tuua perekondlikke või majanduslikke ebamugavusi, ei ole ettenägematu sündmus tema karjääris, kuna ülemused võivad sattuda teenistuse nõuetega seotud olukorda, mille tõttu on neil kohustus teha otsus sellise üleviimise kohta.

Konkreetse paranduskoefitsiendi kohaldamine kui selline ei ole osa ametniku ja teenistuja töötasust ning see on ajas muutuv just nimelt teenistus- või elukoha majanduslikust olukorrast sõltuvalt. Nimelt ostujõu võrdväärsuse põhimõte, millele paranduskoefitsiendi kohaldamine vastab, tugineb järeldusele, et erinevate liikmesriikide ja teatud kolmandate riikide majanduslikud olukorrad on teenistuskohtadena väga erinevad, ning tähendab, et liidu ametnike ja teenistujate rahalised õigused peavad tagama sarnastes töö- ja perekondlikes olukordades sama ostujõu sõltumata teenistus- või elukohast. Seda põhimõtet, mis tuleneb võrdse kohtlemise põhimõttest, rakendatatakse nii, et töötasu või osaliselt või täielikult teatud pensionide nominaalväärtusele kohaldatakse paranduskoefitsienti, mis väljendab võrdluslinnade Brüsseli (Belgia) ja Luxembourgi (Luksemburg) ning teenistus- või elukoha vahelist ostujõu suhet.

Lisaks ei sõltu paranduskoefitsientide kohaldamine ajutiste teenistujate ja lepinguliste töötajate töötasule teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse valikust, vaid sellest, et vastavalt asjaomaste isikute teenistuskohale kohaldatakse automaatselt personalieeskirjade sätteid, see tähendab sätteid, mis on ette nähtud vahetu õigusmõjuga määruses ELTL artikli 288 teise lõigu tähenduses.

(vt punktid 95, 96 ja 98)

Viited:

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 26.2.2016, Bodson jt vs. EIP, T‑241/14 P, EU:T:2016:103, punkt 98.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 5.2.2016, Barnett ja Mogensen vs. komisjon, F‑56/15, EU:F:2016:11, punktid 73 ja 74 ning seal viidatud kohtupraktika, Clausen ja Kristoffersen vs. parlament, F‑62/15, EU:F:2016:12, punkt 59, ja Barnett jt vs. EMSK, F‑66/15, EU:F:2016:13, punkt 60.