ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 11/18

Eelotsusetaotlus, mille esitas Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 5. novembril 2009 — Shirley McCarthy versus Secretary of State for the Home Department

(Kohtuasi C-434/09)

2010/C 11/30

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Shirley McCarthy

Vastustaja: Secretary of State for the Home Department

Eelotsuse küsimused

1. Kas isik, kellel on Iiri ja Ühendkuningriigi topeltkodakondsus ja kes on elanud kogu oma elu Ühendkuningriigis, on „soodustatud isik” Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/38/EÜ (1) (edaspidi „direktiiv”) artikli 3 tähenduses?

2. Kas selline isik on vastuvõtvas liikmesriigis „elanud seaduslikult” direktiivi artikli 16 tähenduses, kui tema olukord ei vasta direktiivi 2004/38/EÜ artikli 7 nõuetele?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96 (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
ET Euroopa Liidu Teataja C 11/17

Eelotsusetaotlus, mille esitas Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) 27. oktoobril 2009 — José Maria Ambrósio Lavrador ja Maria Cândida Olival Ferreria Bonifácio versus Companhia de Seguros Fidelidade — Mundial SA

(Kohtuasi C-409/09)

2010/C 11/28

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supremo Tribunal de Justiça

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: José Maria Ambrósio Lavrador ja Maria Cândida Olival Ferreria Bonifácio

Vastustaja: Companhia de Seguros Fidelidade — Mundial SA

Eelotsuse küsimus

Kas kolmanda mootorsõidukite direktiivi (1) artikli 1 sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et Portugali tsiviilõigus — eelkõige tsiviilkoodeksi artikli 503 lõige 1 ning artiklid 504, 505 ja 570 — välistab või piirab sellisel ajal, viisil ja kohas nagu käesolevas asjas toimunud liiklusõnnetuse puhul õnnetuses kannatada saanud alaealise õigust saada hüvitist üksnes sel põhjusel, et kõnealune alaealine on osaliselt või täielikult kahju tekkimise eest vastutav?

(1) Nõukogu 14. mai 1990. aasta kolmas direktiiv 90/232/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 129, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 249).
ET Euroopa Liidu Teataja C 11/16

22. oktoobril 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-407/09)

2010/C 11/27

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: Kontou-Durande ja A.-M. Rouchaud-Joët)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu 18. juuli 2007. aasta otsuse kohtuasjas C-26/07 täitmiseks, on Kreeka Vabariik rikkunud EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;

— kohustada Kreeka Vabariiki maksma komisjoni arvele „Euroopa Ühenduse omavahendid” käesolevas kohtuasjas tehtud otsuse kuulutamisest kuni kohtuasjas C-26/07 tehtud otsuse täitmiseni iga selle otsuse täitmisega viivitatud päeva eest trahvi nõutud summas 72 532,80 eurot;

— kohustada Kreeka Vabariiki maksma komisoni arvele „Euroopa Ühenduse omavahendid” kohtuasjas C-26/07 tehtud otsuse kuulutamise päevast kuni käesolevas kohtuasjas otsuse tegemiseni või kohtuasjas C-26/07 tehtud otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmise päevani, kui sellised meetmed võetakse enne käesolevas asjas otsuse tegemist, iga viivitatud päeva eest põhisumma suuruses 10 512 eurot;

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleval asjas ei ole Kreeka Vabariik veel võtnud vajalikke seadusandlikke meetmeid direktiivi 2004/80/EÜ Kreeka õiguskorda ülevõtmiseks.

Seetõttu on vaieldamatu, et Kreeka Vabariik ei ole veel võtnud Euroopa Kohtu 18. juuli 2007. aasta otsuse kohtuasjas C-26/07: komisjon vs. Kreeka täitmiseks vajalikke meetmeid.

EÜ artikli 228 lõike 2 teise lõigu kohaselt näitab komisjon oma hagis ära põhisumma ja/või trahvi suuruse, mida ta asjaolusid arvestades peab sobivaks lasta asjaomasel liikmesriigil maksta. Käesoleval juhul on komisjon otsustanud Euroopa Kohtu kaudu nõuda nii trahvi kui ka põhisummat.

Komisjon lähtub 13. detsembri 2005. aasta teatises kindlaks määratud arvutuspõhimõtetele ja –meetoditele tuginedes summa kindlaks määramisel kolmest põhikriteeriumist: a) rikkumise raskus; b) rikkumise kestus; c) vajadus tagada trahvi hoiatav mõju.

Nende kriteeriumide kohaldamise analüüs käesolevas asjas viib järelduseni, et rikkumise kestus ja selle tagajärjed era- ja avalikele huvidele on märkimisväärsed ning õigustavad nõutud trahvisummade määramist.

Kõnealuse direktiivi käsitlevast komisjoni aruandest ilmneb, et kõik liikmesriigid peale Kreeka on selle direktiivi oma siseriiklikku õiguskorda üle võtnud ja tagavad direktiiviga taotletud kaitse.

Direktiivi Kreeka õiguskorda üle võtmata jätmine takistab saavutada põhieesmärki tagada isikute vaba liikumine vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ühisala piires. Seega on mõju üldistele huvidele ja erahuvidele väga märkimisväärne.
1.

Kas olukord, mille korral isik, kes on liidu kodanik ja kelle puhul on tõsised kahtlused selle kohta, et tema viibimise eesmärk teises Euroopa Ühenduse liikmesriigis kui see, mille kodakondsus tal on, on peamiselt süütegude toimepanek, kuulub EÜ asutamislepingu ja eelkõige EÜ artikli 12, EÜ artikli 18, EÜ artikli 43 jj ning EÜ artikli 49 jj kehtivus- või kohaldamisalasse ?
2.

Kas uue käibemaksuseaduse § 269 lõikes 1 sätestatu — mille kohaselt selles lõikes esitatud tingimuste esinemisel tuleb õigused ja kohustused kindlaks määrata ja neid kohaldada uue seaduse sätete kohaselt, isegi kui need on aegumistähtaega arvestades tekkinud enne selle seaduse jõustumist — on kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtetega, eelkõige kas see on objektiivselt tõendatav, mõistlik, proportsionaalne ning arvestab õiguskindluse põhimõttega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 11/14

Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE 3. oktoobril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (neljas koda) 2. juuli 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-279/06: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE versus Banque centrale européenne BCE

(Kohtuasi C-401/09 P)

2010/C 11/25

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (esindajad: δικηγόρος N. Korogiannakis ja δικηγόρος M. Dermitzaki)

Teine menetluspool: Euroopa Keskpank

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— Tühistada Esimese Astme Kohtu otsus;

— tühistada Euroopa Keskpanga otsus lugeda hageja pakkumus mitteedukaks ja sõlmida leping eduka pakkujaga;

— mõista Euroopa Keskpangalt välja apellandi kohtukulud ja muud esialgse hagiga seotud kulud, isegi kui käesolev apellatsioonkaebus jäetakse rahuldamata, ja käesoleva apellatsioonkaebusega seotud kulud juhul, kui see rahuldatakse.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et kostja vastuvõetavuse vastuväidet, mis esitati koos kostja vastusega, tuleks pidada vastuvõetamatuks, kuna see ei ole kooskõlas Esimese Astme Kohtu kodukorra artikliga 114, mis sõnaselgelt sätestab, et selline vastuväide tuleb esitada „eraldi dokumendiga”. Lisaks väidab apellant, et võttes vastu nimetatud vastuvõetavuse vastuväite ja jättes vastamata apellandi argumentidele seoses selle vastuväitega, rikkus Euroopa Keskpank Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 36.

Apellandi arvates Esimese astme Kohus eksis, kui leidis, et Evropaïki Dynamikil puudub õigustatud huvi tellija otsuse vaidlustamiseks, kuna tema pakkumus lükati tagasi. Apellant väidab veel, et Esimese astme Kohus eksis, kui leidis, et apellandil tuleb selleks, et oma teenuseid seaduslikult osutada, saada Arbeitnehmerüberlassungsgenehmigung (AÜG).

Lõpuks väidab apellant, et Esimese astme Kohus jättis kohaldamata vastavad õigusnormid, mis puudutavad tellija kohustust oma otsust põhjendada.
1.

Kas määruse nr 1408/71 (1) artikleid 28, 28a ja 33, määruse nr 1408/71 VI lisa R osa punkti 1 alapunkte a ja b ning määruse nr 574/72 (2) artiklit 29 tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus selline siseriiklik säte nagu ZVW artikkel 69, kui pensionär, kellel on põhimõtteliselt määruse nr 1408/71 artiklitest 28 ja 28a tulenevad õigused, on siseriikliku sätte kohaselt kohustatud registreerima end Cvz-s, ja selle pensionäri pensionist tuleb sissemakseid kinni pidada ka siis, kui ta ei ole end registreerinud määruse nr 574/72 artikli 29 mõttes?
b)

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas direktiivi 2003/49/EÜ artikli 1 lõiget 10 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikidel on võimalus jätta direktiiv kohaldamata ka siis, kui sama direktiivi artikli 3 punktis b sätestatud sidusühingu kriteeriumid olid intressimaksete tegemise ajal katkematult täitmata lühemat aega kui vähemalt kaks aastat?
ET Euroopa Liidu Teataja C 312/16

25. septembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-383/09)

2009/C 312/26

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: O. Beynet ja D. Recchia)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik ei ole vastu võtnud ohustatud liigi Cricetus cricetus (Euroopa hamster) ranget kaitset võimaldavate meetmete kava, on Prantsuse Varariik rikkunud temale 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (1) artikli 12 lõike 1 punktist d tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Ühenduste Komisjon väidab oma hagis, et Prantsuse Vabariik ei ole kooskõlas direktiivi 92/43/EMÜ artikliga 12 vastu võtnud ohustatud liigi Cricetus cricetus (Euroopa hamster) ranget kaitset võimaldavat süsteemi Alsace’s, mis on selle liigi loomulik elupaik.

Hageja kohaselt nähtub loomaurgude arvu loendamisest selle arvu oluline langus viimaste aastate jooksul, kuna urgude arv on langenud 2001. aasta seisuga 1167-lt üksnes 161-ni 2007. aasta seisuga. Seda liiki ohustab lähitulevikus täielik väljasuremine tingituna nii ebasoodsast põllumajandustegevusest kui ka linnaarenduse mõjudest.

Komisjon tunnistab oma hagis, et kostja on arvestanud nende probleemidega, võttes meetmeid nii linnaplaneerimise kui ka põllumajandustegevuse kohta, kuid need meetmed on täiesti sobimatud.

Esiteks hõlmavad kolm prioriteetsete tegevuste ala, need on alad, millele suunatakse põhilised loomaliigi kaitsele suunatud püüded, üksnes väikest osa liigi loomuliku elupaiga territooriumist: 2/3 olemasolevatest urgudest asuvad väljaspool neid alasid ning need alad kujutavad endast mitte üle 2 % Euroopa hamstrile soodsast maa-alast. Isegi kui selle liigi kaitseks vajalik ala oleks piisav, tuleb lähtepunktiks valida Euroopa hamstri elupaik aastal 1990, mitte 2000.

Teiseks on kaitsemeetmed ise äärmiselt puudulikud. Erilist muret valmistab komisjonile ebaselgus seadustes, mis puudutavad hamstri võimaliku taasasustamise alasid. Siseriiklikul ametiasutusel on liiga lai kaalutlusõigus hamstri elupaiga aladel läbiviidavatele arendusprojektidele erandite andmisel ning valitseb märkimisväärne selgusetus selle liigi kaitsmiseks võetavate heastamismeetmete osas.

(1) EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102.
Kolmandaks nendib apellant, et tema huvi, et tehtaks kohtuotsus, millega vaidlusalune komisjoni otsus tühistataks, on vastupidi vaidlustatud määruses märgitule jätkuvalt olemas. Kõnesoleva akti komisjonipoolse tühistamise tagajärjed ei piirdu üksnes uurimismenetluse taasavamisega. Tühistavast kohtuotsusest tuleneb komisjonile kohustus kas algatada riigiabi ametlik uurimismenetlus või teha asjassepuutuvale liikmesriigile ettepanek kõnesolev abi lõpetada või seda muuta. Kuna Esimese Astme Kohus asus seisukohale, et vaidlustatud otsuse tühistamise ainsaks tagajärjeks on kohustus avada uuesti ametlik uurimismenetlus, on ta seega rikkunud õigusnormi.
2.

Kas EÜ asutamislepingu artikliga 39 — enne nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiivi 98/49 (1) jõustumist — ja EÜ asutamislepingu artikliga 42 on kas eraldi võetuna või koosmõjus vastuolus, et töötaja puhul, kelle tööandja on üks ja sama juriidiline isik ja keda ei ole lähetatud ning kes töötab järjestikku ühe ja sama tööandja eri liikmesriikides asuvates filiaalides ja kellele laieneb vaid asjaomase filiaali osas kehtiv täiendav pensioniskeem, — ei võeta ajavahemiku määramisel, mis on vajalik teatavas liikmesriigis täiendavate pensioniõiguste lõplikuks omandamiseks (tööandja ja töötaja sissemaksete alusel), arvesse sama tööandja heaks mõnes teises liikmesriigis töötatud aega ega liitumist täiendava pensioniskeemiga, ja — töötaja nõusolekul töötaja üleviimine sama tööandja teises liikmesriigis asuvasse filiaali võrdsustatakse pensioneid reguleerivates õigusaktides ette nähtud juhuga, mil töötaja lahkub filiaalist omal soovil, mistõttu piirdub töötaja õigus täiendavale pensionile üksnes tema enda sissemaksetega, — kui kõnealune olukord toob kaasa ebasoodsa tagajärje, et töötaja kaotab õiguse täiendavale pensionile kõnealuses liikmesriigis töötatud aja eest, mida ei juhtuks, kui töötaja oleks tööandja heaks töötanud vaid ühes liikmesriigis ja oleks jäänud liitunuks selle liikmesriigi täiendava pensioniskeemiga?
3.

Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav 3.1. Kas see tähendab, et liikmesriigid võivad täiesti vabalt kehtestada kriteeriumid ja mehhanismid, mille järgi kindlaks määrata, milliste seadmete pealt tuleb maksta õiglast hüvitist isiklikuks kasutamiseks kopeerimise eest, samuti selle hüvitise summad, või on sellel vabadusel kindlad piirid ja, kui on, siis millised need on? 3.2. Kas see tähendab, et liikmesriikidel on õigus lubada kolmandatel eraõiguslikel isikutel võtta litsentsi alusel tasu teoste eest, mille nende autorid on vabatahtlikult andnud ühiskonna kasutusse tasuta, või on sellel õigusel kindlad piirid ja, kui on, siis millised need piirid on? 3.3. Kas see tähendab, et liikmesriikidel on õigus lubada kolmandatel eraõiguslikel isikutel võtta kasutajatelt tasu, kui need kasutajad täidavad seaduslikult avaliku ja siduva õigusnormi nõudeid, või on sellel õigusel kindlad piirid ja, kui on, siis millised need piirid on?
3.

Kas see, kui äriühingul on kinnisvara, võlgnikust äriühingu teise äriühinguga sõlmitud ja kahte hotellikompleksi käsitlev üürileping ning pangaasutusega sõlmitud leping mõnes teises liikmesriigis kui äriühingu registrijärgse asukoha riik, kujutab endast asjaolusid ja tegureid, millest piisab, et pidada määruse (EÜ) nr 1346/2000 artiklis 3 ette nähtud ja registrijärgsele asukohale tähtsust omistavat eeldust kummutatuks, ning kas nendest asjaoludest piisab, et asuda seisukohale, et äriühingul on „tegevuskoht” määruse (EÜ) nr 1346/2000 artikli 3 lõike 2 tähenduses?
1.

Kas direktiiviga 93/83 (1) on vastuolus see, et digitaalse satelliittelevisiooni pakkuja on kohustatud taotlema õiguse omaniku nõusoleku toimingu läbiviimiseks, millega ringhäälinguorganisatsioon edastab oma programmi sisaldavad signaalid kas katkematu ahela või kodeeritud satelliidisignaali kaudu temast sõltumatule digitaalse satelliittelevisiooni pakkujale, kes kodeerib need signaalid temaga seotud äriühingu abil ja edastab satelliidile, ning seejärel edastatakse need signaalid ringhäälinguorganisatsiooni nõusolekul televisioonikanalite paketi osana ja seega seotuna satelliittelevisiooni pakkuja abonentidele, kes võivad neid programme vaadata samaaegselt ning muutmatult satelliittelevisiooni pakkuja poolt nende käsutusse antud dekodeerimiskaardi või smartcard’i abil?
1.

Kas ühenduse õigusnormidega on kooskõlas see, et Itaalia riik võib õiguspäraselt tugineda direktiivist 76/1982 (1) tuleneva õiguse puhul viieaastasele või üldisele 10-aastasele aegumistähtajale esimesele direktiivi ülevõtvale Itaalia seadusele eelneva ajavahemiku osas, ilma et see takistaks lõplikult kasutamast kõnealust õigust saada hüvitist/tasu või teise võimalusena õigust esitada kahjuhüvitisnõue?
B.

Menetluse ajaline piiramine viitega õigusabikuludele, nõustamise ja tööjõuressursiga seotud kuludele: i) põhjenduste ilmne vastuolu ja ebaloogilisus ning ii) vastuolu kohtupraktikaga Edasikaevatud määruse põhjendused on ilmselgelt vastuolulised osas, milles Esimese Astme Kohus märgib kõigepealt ära üldpõhimõtte seoses kahjuga, mis jätkuvalt juurde tekib, ja jätab seejärel — määratledes õigusabikulude, nõustamise ja tööjõuressursiga seotud kulude laadi (kas need on vaid ühel ajahetkel tekkivad või mitte) — selle üldpõhimõtte tähelepanuta. Põhjendused ei ole ka loogiliselt ilmselgelt ühtsed, kuna ühelt poolt Esimese Astme Kohus tunnistas jätkuvate kulude teket seoses makse tagamiseks võetud kindlustuspoliiside jõushoidmisega, samas kui teiselt poolt välistas ta võimaluse, et õigusabikulud võiksid olla jätkuvad kulud, kuigi ka need tekkisid aastate jooksul uuesti ja uuesti seoses OLAF-i algatatud uurimisest tulenevates mitmetes menetlustes tehtud otsustega. Esimese Astme Kohtu lähenemine oli vastuolus ka tema enda kohtupraktikaga, milles on aastate jooksul hakatud kinnitama seda, et õigusabi ei anta vaid ühel ajahetkel.
b)

Vallooni piirkonnas kehtiv kord kasutab I isa punkti 18 alapunktis a nimetatud projektide (tööstusrajatised paberimassi tootmiseks puidust või samalaadsetest kiudainetest) suhtes piirmäära, kuigi direktiiv ei näe seda ette, ning I lisa punkti 8 alapunktis a nimetatud projektide suhtes (siseveeliikluseks mõeldud sadamad) kasutatakse piirmäära, mis on väljendatud laevade arvus, mitte aga tonnaažis, nagu see on direktiivis. Teiseks ei ole Vallooni piirkonna korraga nõuetekohaselt üle võetud direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti b.
1.

Kas direktiiv 2001/29/EÜ (1) ja eelkõige selle artikli 5 lõike 2 punkt b ja lõige 5 annab konkreetseid pidepunkte vastamiseks küsimusele, kes võlgneb siseriikliku õiguse kohaselt „õiglase hüvitise” tasumise artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses? Kui see on nii, siis millised need pidepunktid on?
1.

Kas nõukogu määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes III lisa A osa punkti 6 koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 2 punktiga c (1), millest tulenevalt kohaldatakse jätkuvalt kriteeriumi selle õigusjärglaseks oleva riigi kindlaksmääramiseks, kes on pädev võtma arvesse kindlustusperioodi, mis on töötajal täitunud endise Tšehhi ja Slovaki Liitvabariigi sotsiaalkindlustussüsteemis kuni 31. detsembrini 1992, tuleb tõlgendada nii, et see välistab niisuguse siseriikliku reegli kohaldamise, mille kohaselt Tšehhimaa sotsiaalkindlustusasutus peab hüvitise saamise õiguse ja hüvitise summa määramise osas täielikult arvesse võtma endise Tšehhi ja Slovaki Liitvabariigi territooriumil kuni 31. detsembrini 1992 täitunud kindlustusperioodi ka siis, kui eespool mainitud kriteeriumi järgi on selle arvessevõtmise pädevus Slovaki Vabariigi sotsiaalkindlustusasutusel?
2.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tuleneb kõnealune õigus ainult vastuolust direktiiviga 2003/88/EÜ või nõuab ühenduse õigus ületunnitöö hüvitamise nõude esitamise eeldusena, et täidetud on lisatingimused, näiteks tööandjale on esitatud tööaja lühendamise taotlus või tööaja pikkuse kindlaksmääramisel on rikutud õigusnorme?
I.

Esimese Astme Kohus leidis, et proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt on vajalikud ja sellega on kooskõlas määruse nr 2454/93 sätted, mille kohaselt on dokument T2M ainus lubatud viis tõendada rahvusvahelistes vetes püütud ja transiitkaubana kolmanda riigi territooriumit läbivate merekalapüügisaaduste ühenduse päritolu. Apellandi hinnangul ei vastanud Esimese Astme Kohus kõigile tema väidetele ja argumentidele, eriti võimaluse kohta, et ühenduse seadusandja kehtestaks alternatiivseid tõendamise viise, eriti arvestades meetme sobimatust kaubavahetuse tagamiseks. Lisaks ei põhjendanud Esimese Astme Kohus piisavalt oma järeldust, et ühenduse õigusnormid on vajalikud ja proportsionaalsed, ning tõlgendas dokumendi T2M laadi vääralt kui dokumenti, mis on tihedalt seotud kaupade vaba liikumisega.
1.

Kas tolliseadustiku artiklit 239 tuleb tõlgendada nii, et kõnesoleva sarnasel juhtumil, mil liikmesriik leiab, et Euroopa Komisjonile ei saa süüks panna mingisugust eeskirjade eiramist ning et tegemist ei ole ka ühegi muu tolliseadustiku rakendussätete artikli 905 lõikes 1 ette nähtud juhuga, võib see liikmesriik võlgniku tollimaksu tagasimaksmise taotluse üle tolliseadustiku rakendussätete artikli 899 lõike 2 mõttes iseseisvalt otsustada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/22

Eelotsusetaotlus, mille esitas Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka) 28. oktoobril 2009 — Ioannis Giorgos Askoxylakis versus Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton (haridus- ja religiooniminister)

(Kohtuasi C-426/09)

2010/C 24/39

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Ioannis Giorgos Askoxylakis

Vastustaja: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton (haridus- ja religiooniminister)

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (EÜT L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337) artikli 4 lõike 1 punkti b direktiivi 2001/19/EÜ (EÜT L 206, lk 1; ELT eriväljaanne 05/04, lk 138) artikli 1 lõikega 3 muudetud redaktsioonis, mis kehtis enne selle kehtetuks tunnistamist direktiivi 2005/36/EÜ (ELT L 255, lk 22) artikliga 62, esinev mõiste „töökogemus” vastab mõistele „töökogemus”, mille määratlus on toodud selle direktiivi artikli 1 punktis e, ning kas seda võib mõista kui kogemust, millel on korraga järgmised omadused: a) asjaomane isik omandas selle pärast seda, kui oli saanud diplomi, mis võimaldab hakata tegutsema teataval reguleeritud kutsealal päritoluliikmesriigis; b) see omandati, tegutsedes kutsealal, millega tegelemise õigust direktiivi 89/48/EMÜ alusel esitatud taotluses palutakse (vt terminid „the profession concerned”, „la profession concernée” ja „der Breffende Beruf”, mida on kasutatud vastavalt direktiivi inglise-, prantsuse- ja saksakeelses versioonis) ning c) sellele vastava kutsetegevusega tegeldi õiguspäraselt, st järgides tingimusi, mis on kehtestatud asjakohastes õigusnormides liikmesriigis, milles sellega tegeldi, nii et on välistatud, et arvesse võetakse töökogemust, mis omandati kõnesoleval kutsealal vastuvõtvas liikmesriigis enne taotluse rahuldamist, sest vastuvõtvas liikmesriigis ei saa kõnesoleval kutsealal õiguspäraselt tegutseda enne taotluse rahuldamist (ilma et see piiraks mõistagi direktiivi artikli 5 kohaldamist, mis võimaldab teatavatel tingimustel tegutseda vastuvõtvas liikmesriigis kutsealal kutseala kvalifitseeritud esindaja juhendamisel, et omandada töökogemus, mida ei ole omandatud päritoluliikmesriigis)?
—

Tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et lõpetada riigiabi, mis on ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud komisjoni 16. aprilli 2008. aasta otsusega 2008/697/EÜ riigiabi nr C 13/07 (ex NN 15/06 ja N 734/06) kohta, mida Itaalia on rakendanud ettevõtja New Interline suhtes (1) (teatavaks tehtud numbri K(2008) 1321 all), siis on Itaalia Vabariik rikkunud talle nimetatud otsuse artiklitest 2, 3 ja 4 ning EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi;
—

Tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu 1. aprilli 2004. aasta otsuse C-99/02: komisjon vs. Itaalia täitmiseks, mis käsitleb komisjoni 11. mai 1999. aasta otsusega 2000/128/EÜ Itaalia poolt tööhõive edendamiseks antud abi kohta (1) õigusvastaseks ja ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi tagasinõudmist abisaajatelt, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest otsusest ja EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;