Kui komisjon on ELTL artikli 108 lõiget 3 kohaldades algatanud ametliku uurimismenetluse seoses riikliku meetmega, millest ei ole selle rakendamise käigus teavitatud, on siseriiklik kohus, kellele on esitatud hagi selle meetme lõpetamiseks ja väljamakstud summade tagasimaksmiseks, kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et teha järeldused selle meetme peatamise kohustuse võimalikust rikkumisest. Selleks võib siseriiklik kohus otsustada peatada vaidlusaluse meetme rakendamine ja nõuda tagasi juba makstud summa ning vajadusel ka otsustada kohaldada ajutisi meetmeid, et esiteks tagada poolte huvid ja teiseks ametliku uurimismenetluse algatamise kohta tehtud komisjoni otsuse kasulik mõju. Seega ei kujuta kohustus peatada kõnealuse meetme rakendamine endast ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse ainsat õiguslikku tagajärge. Järelikult ähvardab riiklikku üksust, kellele varem kuulusid õigused lennujaama omanikuks olevas ettevõtjas, pärast lennujaama erastamist jätkuvalt oht, et siseriiklik kohus teeb korralduse tagasi nõuda võimalik abi, mis anti ajal, kui sellele riiklikule üksusele kuulusid õigused ettevõtjas, kes oli vaidlusalusest meetmest kasu saanud lennujaama omanik. Seega kuna puudus komisjoni lõplik otsus ametliku uurimismenetluse lõpetamise kohta, siis jäid kestma ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse tagajärjed, mistõttu riiklikul üksusel säilis põhjendatud huvi nõuda otsuse tühistamist.

Üksnes asjaolu, et teatava lennujaama tasumäärasid kohaldati ainult seda lennujaama kasutavatele lennuettevõtjatele, ei ole asjakohane, selleks et tõdeda, et tasumäärad olid valikulised.

Euroopa Kohtu praktikast ei selgu, et meede, mille abil riigi osalusega ettevõtja kehtestab oma vara või teenuse kasutamise tingimused, on alati – ja seega laadilt – valikuline meede ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Seevastu ei eristata riiklikke sekkumisi nende põhjuste või eesmärkide alusel, vaid määratletakse need tulenevalt meetme tagajärgedest ja seega sõltumata kasutatud meetoditest.

Seega kuigi ei saa välistada, et meede, mille abil riigi osalusega ettevõtja kehtestab oma vara või teenuse kasutamise tingimused ning üldise kohaldamise tingimused kõigile nendele ettevõtjatele, kes tema vara või teenust kasutavad, on valikuline, tuleb selleks, et kindlaks teha, kas see on nii, lähtuda mitte meetme laadist, vaid selle tagajärgedest, kontrollides, kas võrreldes teiste ettevõtjatega saavad sellega ette nähtud eelisest tegelikult kasu vaid teatud ettevõtjad, samas kui asjaomase korraga taotletavat eesmärki arvesse võttes on kõik need ettevõtjad sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras.

Seega ei ole riiklik meede, mida kohaldatakse vaid ühel tegevusalal või selle ala ühe osa ettevõtjate suhtes, tingimata valikuline. Meede on valikuline vaid siis, kui konkreetse õiguskorra raames kaasneb meetmega eelis teatud ettevõtjate jaoks võrreldes teistega, kes tegutsevad muudel tegevusaladel või samas sektoris ning kes asuvad nimetatud korraga taotletavat eesmärki arvesse võttes sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras.

Seega ei piisa tasumäärade valikulisuse tõendamiseks asjaolust, et konkreetne lennujaam konkureerib otseselt liikmesriigi teiste lennujaamadega ning et üksnes seda konkreetset lennujaama kasutavad lennuettevõtjad saavad kasu tasumääradega väidetavalt kaasnevatest eelistest. Valikulisuse olemasoluks on vaja tõendada, et õiguskorras, kuhu kuuluvad kõik need lennujaamad, antakse nende määradega teatud lennujaama kasutavatele lennuettevõtjatele eelis muid lennujaamasid kasutavate lennuettevõtjate ees, kes selle korraga taotletavat eesmärki arvesse võttes asuvad sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras.

(vt punktid 46–49, 58 ja 59)