KOHTUJURISTI ETTEPANEK

YVES BOT

esitatud 21. märtsil 2018 ( 1 )

Kohtuasi C‑346/17 P

Christoph Klein

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Lepinguväline vastutus – Direktiiv 93/42/EMÜ – Artiklid 8 ja 18 – Meditsiiniseadmed – Komisjoni tegevusetus pärast turuleviimist keelavast otsusest teatamist – Kaitseklausli menetlus – Üksikisikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine – Põhjuslik seos – Tegelik ja kindel kahju

1. Christoph Klein palub oma apellatsioonkaebusega tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 28. septembri 2016. aasta otsus Klein vs. komisjon (T‑309/10 RENV, ei avaldata; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2016:570), millega see kohus jättis rahuldamata tema hagi nõudes hüvitada kahju, mis talle väidetavalt tekkis, kuna Euroopa Komisjon rikkus nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivist 93/42/EMÜ meditsiiniseadmete kohta ( 2 ) tulenevaid kohustusi.

2. Selle apellatsioonkaebuse analüüsimisel, mis piirdub vastavalt Euroopa Kohtu taotlusele viienda väitega, selgitan ma, miks minu arvates on see väide põhjendatud, ja järelikult tuleb vaidlustatud kohtuotsus osaliselt tühistada.

I. Õiguslik raamistik

3. Direktiivi 93/42 artiklis 1 „Mõisted ja reguleerimisala“ on sätestatud: „1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse meditsiiniseadmete ja nende abiseadmete suhtes. Käesoleva direktiivi kohaldamisel loetakse abiseadmeid omaette meditsiiniseadmeteks. Nii meditsiiniseadmeid kui nende abiseadmeid nimetatakse edaspidi seadmeteks. 2. Käesoleva direktiivi kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid: a) meditsiiniseade –igasugune vahend, seade, aparaat, materjal või muu toode, mida võib kasutada eraldi või kombineerituna, sealhulgas selle nõuetekohaseks rakendamiseks vajalik tarkvara, mille tootja on ette näinud inimese: – haiguste diagnoosimiseks, ärahoidmiseks, seireks, raviks või leevendamiseks, – vigastuse või puude diagnoosimiseks, seireks, raviks, leevendamiseks või kompenseerimiseks; – kehaehituse või füsioloogilise protsessi uuringuks või muutmiseks või kehaosa asendamiseks, – viljastumise kontrollimiseks ja mis ei avalda oma peamist ettenähtud toimet inimkehas või -kehale farmakoloogilisel, immunoloogilisel või ainevahetuslikul teel, kuid mille toimele nimetatud viiside kasutamine võib kaasa aidata; […]“

4. Selle direktiivi artiklis 2 „Turuleviimine ja kasutuselevõtt“ on sätestatud: „Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et seadmeid võib turule viia ja kasutusele võtta ainult siis, kui need nõuetekohase paigaldamise, hooldamise ning sihtotstarbelise kasutamise korral ei sea ohtu patsientide ja kasutajate ning võimaluse korral teiste isikute ohutust ja tervist.“

5. Nimetatud direktiivi artikkel 3 „Põhinõuded“ on sõnastatud järgmiselt: „Arvestades asjaomaste seadmete sihtotstarvet, peavad nad vastama nende kohta kehtivatele I lisas sätestatud põhinõuetele.“

6. Direktiivi 93/42 artikli 4 lõikes 1 on sätestatud: „Liikmesriigid ei takista nende seadmete turuleviimist ja kasutuselevõttu oma territooriumil, millel on artiklis 17 ettenähtud CE-märgis, mis näitab, et nad on läbinud artikli 11 kohase vastavushindamise.“

7. Selle direktiivi artiklis 8 „Kaitseklausel“ on sätestatud: „1. Kui liikmesriik teeb kindlaks, et artikli 4 lõikes 1 ja lõike 2 teises taandes nimetatud seadmed võivad nõuetekohase paigaldamise, hooldamise ja sihtotstarbelise kasutamise korral seada ohtu patsientide, kasutajate või võimaluse korral teiste isikute tervise ja/või ohutuse, võtab ta kõik asjakohased ajutised meetmed, et sellised seadmed turult kõrvaldada või keelata nende turuleviimine või kasutuselevõtt või seda piirata. Liikmesriik teatab viivitamata komisjonile kõigist sellistest meetmetest, viidates oma otsuse põhjustele ning eriti sellele, kas käesoleva direktiivi eiramine tuleneb: a) artiklis 3 nimetatud põhinõuete täitmata jätmisest; b) artiklis 5 nimetatud standardite ebaõigest kohaldamisest, niivõrd kui standardeid on väidetavalt kohaldatud; c) puudustest standardites endis. 2. Komisjon konsulteerib asjaomaste osapooltega võimalikult kiiresti. Kui komisjon pärast selliseid konsultatsioone leiab, et: – meetmed on põhjendatud, teatab ta sellest viivitamata küsimuse tõstatanud liikmesriigile ja teistele liikmesriikidele; kui lõikes 1 nimetatud otsus tuleneb standardite puudustest, esitab komisjon pärast asjaomaste osapooltega konsulteerimist kahe kuu jooksul küsimuse artikli 6 lõikes 1 osutatud komiteele, kui otsuse teinud liikmesriik kavatseb selle juurde jääda, ning algatab seejärel artiklis 6 nimetatud menetluse; – meetmed ei ole põhjendatud, teatab ta sellest viivitamata küsimuse tõstatanud liikmesriigile ja tootjale või tema [Euroopa Liidus] registrisse kantud volitatud esindajale. 3. Kui nõuetele mittevastaval seadmel on CE-märgis, astub pädev liikmesriik vajalikke samme märgise kinnitaja vastu ning teatab sellest komisjonile ja teistele liikmesriikidele. 4. Komisjon tagab, et liikmesriikidele teatatakse selle menetluse kulgemisest ja tulemusest.“

8. Direktiivi 93/42 artiklis 9 „Klassifikatsioon“ on ette nähtud meditsiiniseadmete klassifitseerimine IX lisa kohaselt.

9. Selle direktiivi artikli 11 lõikes 5 on sätestatud: „I klassi seadmete puhul, välja arvatud tellimusseadmed või uuringumeditsiiniseadmed, peab valmistaja CE-märgise kinnitamiseks järgima VII lisas nimetatud korda ning koostama EÜ vastavusdeklaratsiooni, mida nõutakse enne seadme turuleviimist.“

10. Nimetatud direktiivi artikli 17 lõikes 1 on ette nähtud: „Kõik meditsiiniseadmed peale tellimusmeditsiiniseadmete ja uuringumeditsiiniseadmete, mida loetakse artiklis 3 osutatud põhinõuetele vastavaks, peavad turuleviimisel kandma CE-vastavusmärgist.“

11. Direktiivi 93/42 artiklis 18 „Põhjendamatult kinnitatud CE-märgis“ on sätestatud: „Ilma et see piiraks artikli 8 kohaldamist: a) kui liikmesriik teeb kindlaks, et CE-märgis on kinnitatud põhjendamatult, on tootja või tema [liidus] registrisse kantud volitatud esindaja kohustatud lõpetama seaduserikkumise selle liikmesriigi poolt kehtestatud tingimustel; b) kui rikkumine jätkub, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud meetmed, et piirata kõnealuse toote turuleviimist, turuleviimine keelata või tagada toote turult kõrvaldamine artiklis 8 sätestatud korras.“

12. Selle direktiivi I lisa „Olulised nõuded“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Meditsiiniseadmed peavad olema kavandatud ja valmistatud nii, et need sihtotstarbelise ja ettenähtud tingimustes kasutamise korral ei seaks ohtu patsientide kliinilist seisundit või ohutust või kasutajate ning vajaduse korral muude isikute ohutust või tervist, tingimusel et kõik nende kasutamisega seotud ohud on aktsepteeritavad võrreldes sellest patsiendile tuleneva kasuga ning nad on kooskõlas tervisekaitse ja ohutuse kõrge tasemega. […] 3. Seadmed peavad saavutama tootja näidatud toimivustaseme ning olema kavandatud, valmistatud ja pakendatud nii, et nad sobiksid üheks või enamaks artikli 1 lõike 2 punktis a nimetatud ülesandeks, mille tootja on kindlaks määranud.“

13. Andmed, mida peab meditsiiniseadmetega kaasa pandud kasutusjuhend sisaldama, on loetletud direktiivi 93/42 I lisa punktis 13.6.

II. Vaidluse taust

A. Faktilised asjaolud

14. C. Klein on juhataja Saksa õiguse alusel asutatud aktsiaseltsis atmed AG, mis on hetkel maksevõimetu. Tema leiutatud on ka astmahaigetele mõeldud inhalatsiooni abistav meditsiiniseade, mille ta patenteeris 1990. aastate alguses. C. Kleini sõnul on see ainus inhalatsiooni abistav seade, mida saavad kasutada teiste hulgas lamamisasendis patsiendid ja mis on spetsiaalselt kohandatud voodihaigetele või kroonilise obstruktiivse kopsuhaigusega patsientidele. On tuvastatud, et see seade kuulus direktiivi 93/42 artikli 9 ja IX lisa tähenduses meditsiiniseadmete I klassi ( 3 ).

15. Seda meditsiiniseadet valmistas aastatel 1996–2001 Primed Halberstadt GmbH äriühingu Broncho-Air Medizintechnik AG jaoks. Viimati nimetatud äriühing ka turustas seda seadet nime Inhaler Broncho Air® alla (edaspidi „Inhaler-seade“) ( 4 ).

16. See seade kandis Saksamaal turuleviimise ajal CE-märgist, et tähistada selle vastavust direktiivi 93/42 artiklis 3 osutatud põhinõuetele, mis on esitatud selle direktiivi I lisas.

17. Inhalatsiooni abistava meditsiiniseadme äriliselt kasutamise ainuõigused läksid 16. juunil 2000 hagejalt üle atmedile, kes ainsana turustas seda meditsiiniseadet alates 2002. aastast nime all „effecto®“ (edaspidi „seade effecto“). 2003. aastal hakkas sama äriühing tegelema ka selle tootmisega. Saksa turule viimise ajal kandis seade CE-märgist.

B. Keelavad otsused

1. Inhaler-seadme turuleviimist keelav otsus

18. Saksa ametiasutus teatas 1996. aastal Inhaler-seadet turustavale äriühingule Broncho-Air Medizintechnikile, et ta kavatseb selle turustamise keelata, kuna tal on ammendava kliinilise hindamise puudumise tõttu kahtlusi selle seadme vastavuses direktiiviga 93/42 ette nähtud põhinõuetele.

19. Broncho-Air Medizintechnik teatas 22. mai 1997. aasta kirjaga Saksa ametiasutusele, et alates 1. jaanuarist 1997 enam seadet Inhaler ei turustata ja et selle turustamine on peatatud, kuni selle seadme direktiivile 93/42 vastavuse kohta on olemas täiendavad uuringud ja katsed. Samuti teatas ta Saksa ametiasutusele, et kõnealust seadet ei ole turustatud välismaal ( 5 ).

20. Saksa ametiasutus tegi 23. septembril 1997 otsuse, millega keelati Primed Halberstadtil Inhaler-seadme turuleviimine (edaspidi „Inhaler-seadme turuleviimist keelav otsus“). Selles otsuses tõi Saksa ametiasutus peamiselt esile, et vastavalt föderaalse ravimite ja meditsiinitoodete instituudi (Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte, Saksamaa) arvamusele ei vasta see seade direktiivi 93/42 I lisas nimetatud põhinõuetele, kuna selle ohutus ei ole tootja esitatud tõendusmaterjali alusel teaduslikult piisavalt tõendatud.

21. Saksa ametiasutus teatas 7. jaanuari 1998. aasta kirjaga „Direktiivi 93/42 […] artikli 8 kohane kaitseklausli menetlus [Inhaler-seadme] kohta“ komisjonile, et ta oli teinud Inhaler-seadme turuleviimist keelava otsuse ning teatasid talle selle otsuse põhjendused.

22. Komisjon ei teinud pärast Saksa ametiasutuse 7. jaanuari 1998. aasta kirjaga teatise saamist mingit otsust.

2. Alates 2002. aastast nime „effecto®“ all turustatud meditsiiniseadme turustamist keelav otsus

23. Saksa ametiasutus keelas 18. mai 2005. aasta otsusega atmedil seadme effecto turuleviimise (edaspidi „seadme effecto turuleviimist keelav otsus“). Sisuliselt leidis ta, et seadme vastavuse hindamise menetlust, täpsemalt kliinilist hindamist ei ole nõuetekohaselt läbi viidud, ja seetõttu ei saa seda seadet lugeda direktiivis 93/42 sätestatud põhinõuetele vastavaks. Saksa ametiasutus ei teavitanud komisjoni sellest otsusest direktiivi 93/42 artikli 8 lõike 1 kohaselt.

24. Äriühing atmed pöördus 16. jaanuaril ja 17. augustil 2006 komisjoni talituste poole kaebusega, et Saksa ametiasutus ei olnud komisjoni talitusi seadme effecto turuleviimist keelavast otsusest teavitanud.

25. Komisjon küsis atmedilt saadud teabe alusel 6. oktoobril 2006 Saksa ametiasutuselt, kas tema arvates on direktiivi 93/42/EMÜ artiklis 8 ette nähtud kaitseklausli menetluse tingimused täidetud.

26. Saksa ametiasutus selgitas 12. detsembril 2006 komisjonile, et ta on seisukohal, et Inhaler seadme suhtes 1998. aastal algatatud menetlus kujutab endast kaitseklausli menetlust direktiivi 93/42 artikli 8 tähenduses ning sama seadme suhtes, mis kannab teist nime, uue kaitseklausli menetluse algatamine ei ole õigustatud. Lisaks teatas Saksa ametiasutus komisjonile, et tal on jätkuvalt kahtlusi seadme effecto vastavuses direktiivis 93/42 sätestatud põhinõuetele, ja palus seetõttu komisjonil seadme effecto turuleviimist keelavat otsust kinnitada.

27. Komisjon teavitas 13. detsembril 2006 atmedi Saksa ametiasutuse vastusest.

28. Äriühing atmed palus 18. detsembril 2006 komisjonil ühelt poolt algatada Saksamaa Liitvabariigi vastu EÜ artikli 226 (nüüd ELTL artikkel 258) kohane liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus ja teiselt poolt jätkata kaitseklausli menetlust, mis atmedi väitel algatati 1998. aastal.

29. Komisjon tegi 22. veebruaril 2007 Saksa ametiasutusele ettepaneku hinnata seadme effecto turuleviimist keelavat otsust Inhaler-seadme suhtes 1998. aastal algatatud kaitseklausli menetlusest lähtudes ja käsitleda seda otsust uue teabe alusel.

30. Komisjon tegi 18. juulil 2007 Saksa ametiasutusele teatavaks oma järelduse, et käesoleval juhul on tegu CE-märgise põhjendamatult kinnitamise juhtumiga ja seetõttu tuleb seda käsitleda direktiivi 93/42 artiklist 18 lähtudes. Sellega seoses seadis komisjon kahtluse alla asjaolu, et seade effecto võiks vastata selle direktiiviga ette nähtud põhinõuetele, ja leidis, et selles punktis lõpliku vastuse andmiseks on vaja täiendavaid kliinilisi andmeid. Komisjon palus Saksa ametiasutusel teha atmediga tihedat koostööd, et teha kindlaks, millised on puuduvad andmed, ja edastas hagejale selle kohta Saksa ametiasutusele saadetud kirja koopia.

31. Hageja esitas 2008. aastal Euroopa Parlamendile petitsiooni, milles ta kaebas selle üle, et komisjon ei olnud võtnud tema juhtumi suhtes piisavalt meetmeid, ja sellest tingitud kahjulikku mõju üle atmedile.

32. Parlament võttis 19. jaanuaril 2011 vastu resolutsiooni P7_TA(2011)0017 ( 6 ).

33. Hageja taotles 9. märtsil 2011 komisjonilt, et atmedile makstaks hüvitist 170 miljonit eurot ja temale endale 130 miljonit eurot.

C. Menetlus Üldkohtus ja Euroopa Kohtus

34. Hageja esitas Üldkohtu kantseleisse 15. septembril 2011 esitatud hagiavaldusega ELTL artikli 268 alusel koostoimes ELTL artikli 340 teise lõiguga kahju hüvitamise hagi. Üldkohus jättis 2014. aasta otsusega hagi rahuldamata, olles tuvastanud, et komisjon ei olnud direktiivi 93/42 sätete seisukohast toiminud õigusvastaselt.

35. Kõigepealt tunnistas Üldkohus aegumise tõttu vastuvõetamatuks hageja nõude hüvitada enne 15. septembrit 2006 väidetavalt tekitatud kahju. Seejärel leidis ta Inhaler-seadme turuleviimist keelava otsuse kohta, et komisjoni tegevusetus ei olnud õigusvastane põhjusel, et vaatamata 7. jaanuari 1998. aasta kirja ( 7 ) pealkirjale ei vastanud niisugune keeld kaitseklausli juhtumile direktiivi 93/42 artikli 8 lõike 2 tähenduses, vaid põhjendamatult kinnitatud CE-märgise juhtumile selle direktiivi artikli 18 alusel. Selles kontekstis pidi asjaomane liikmesriik vastavalt nimetatud direktiivi artikli 8 lõikele 3 komisjoni ainult sellest teavitama ja komisjon ei pidanud tegema mingit otsust. Lõpuks lükkas Üldkohus tagasi hageja need argumendid seadme effecto turuleviimist keelava otsuse suhtes, milles sisuliselt väideti, et komisjon oleks pidanud omal algatusel algatama direktiivi 93/42 artikli 8 lõike 2 alusel kaitseklausli menetluse või vähemasti algatama EÜ artikli 226 alusel (nüüd ELTL artikkel 258) liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse.

36. Hageja apellatsioonkaebuse tulemusel tühistas Euroopa Kohus oma otsusega osaliselt Üldkohtu 2014. aasta otsuse ja saatis kohtuasja Üldkohtule uuesti läbivaatamiseks tagasi.

37. Euroopa Kohus jättis niisiis esiteks hageja apellatsioonkaebuse rahuldamata osas, milles nõuti kahju hüvitamist 15. septembrist 2006 varasema perioodi eest. Teiseks otsustas Euroopa Kohus Inhaler-seadme turuleviimist keelava otsuse kohta, et otsustades, et komisjon ei olnud oma direktiivist 93/42 tulenevaid kohustusi rikkunud, oli Üldkohus eiranud selle direktiivi artikleid 8 ja 18. Euroopa Kohus oli täpsemalt seisukohal, et Üldkohus oli rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas, et komisjon ei olnud pärast 7. jaanuari 1998. aasta kirja saamist kohustatud vastavalt direktiivi 93/42 artiklile 8 kaitseklausli menetlust algatama. Peale selle leidis Euroopa Kohus, et võimalik direktiivi 93/42 artikli 18 Inhaler-seadmele kohaldamine ei vabasta komisjoni kohustusest toimida selle direktiivi artikli 8 lõike 2 kohaselt. Seadme effecto turuleviimist keelava otsusega seoses lükkas Euroopa Kohus vastuvõetamatuna tagasi apellandi väite, milles paluti tuvastada, et Üldkohus oli teinud selles küsimuses vigu.

38. Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus, kellele oli kohtuasi tagasi saadetud, hageja hagi rahuldamata. Ta oli konkreetselt seisukohal, et see hagi on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 teise lõigu kohaselt vastuvõetamatu osas, mis puudutab väidetavat komisjoni õigusvastast tegevusetust seadme effecto menetluses. Sisulistes küsimustes otsustas Üldkohus, et komisjoni poolt toime pandud liidu õiguse rikkumine oli piisavalt selge põhjustel, et ühelt poolt ei ole komisjonil mingit kaalutlusõigust 1998. aastal direktiivi 93/42 artikli 8 lõike 2 kohaselt algatatud kaitseklausli menetlusotsuse vastuvõtmise suhtes, ja et teiselt poolt ei tohiks tavapäraselt ettevaatlik ja hoolas haldusasutus niisugustel asjaoludel toime panna tuvastatud eeskirjade eiramist. Ta otsustas samuti, et hageja võis maksma panna ainult hüvitise saamise õigused, mille oli talle üle andnud Broncho-Air Medizintechnik, kelle jaoks oli Inhaler-seadet valmistatud. Komisjoni süülise tegevusetuse ja väidetava kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu kohta tuvastas Üldkohus esiteks, et Inhaler-seadme turustaja Broncho-Air Medizintechnik oli enne Saksa ametiasutuse otsuse tegemist otsustanud seda toodet enam mitte turule viia ega müüa. Ta leidis teiseks, et ei ole sugugi kindel, et komisjon oleks vastu võtnud otsuse, mis oleks olnud vastuolus Saksa ametiasutuse tuvastatud asjaoluga, ja kolmandaks, et hageja poolt Saksa ametiasutuse otsuste õiguspärasuse vaidlustamiseks algatatud menetluse kulusid ei saa välja mõista komisjonilt.

39. Kuna Üldkohus otsustas, et hageja ei olnud tõendanud otsest ja piisavat põhjuslikku seost, mille alusel saaks tuvastada liidu vastutuse, leidis ta, et kahju olemasolu puudutavat tingimust ei ole vaja analüüsida, ning jättis seejärel hagi tervikuna rahuldamata.

III. Poolte nõuded

40. Apellant palub Euroopa Kohtul: – vaidlustatud kohtuotsus tühistada; – mõista vastustajalt tema kasuks välja 1562662,30 eurot, millele lisandub kohaldatavast põhiintressimäärast 8 punkti võrra kõrgem intressimäär alates kohtuotsuse väljakuulutamisest; – tuvastada põhimõtet, et komisjon peab hüvitama apellandile alates 15. septembrist 2006 tekitatud kahju, mis tuleb veel määratleda ja välja arvutada; – mõista kohtukulud välja komisjonilt, ja – teise võimalusena vaidlustatud kohtuotsus tühistada ning suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse.

41. Komisjon palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ning mõista kohtukulud välja C. Kleinilt.

IV. Apellatsioonkaebuse analüüs

42. Apellatsioonkaebuses on esitatud kaheksa väidet. Apellant väidab: – esimeses väites – selleks, et põhjendada, et teine tema nõuetest seadme effecto suhtes on vastuvõetav –, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 teist lõiku on kohaldatud ebaõigesti; – teises väites – selleks, et põhjendada, et tema õiguskaitsevahendite kasutamise tingimuste analüüs on ekslik, sest Üldkohus eiras Euroopa Kohtu otsuse ulatust, millega tema väitel rahuldati tema isikliku seisundiga ja atmedi loovutatud õigustega seotud kahjutasunõuded–, et on rikutud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 teist lõiku; – kolmandas väites – selleks, et põhjendada, et vastuvõetav on tema teine nõue, milles palutakse tuvastada, et komisjoni tegevusetus kujutab endast Euroopa Liidu põhiõiguste harta ( 8 ) artikli 41 ja hea halduse põhimõtte rikkumist –, et on rikutud Üldkohtu kodukorra artikli 84 lõiget 1 ja harta artiklit 41; – neljandas väites, et eelkõige on rikutud direktiivi 93/42 artiklit 8 ja ELTL artiklit 28 ja järgmisi artikleid osas, milles antakse õigused üksikisikutele; – viiendas väites, et kvalifitseeriti õiguslikult ebaõigesti faktilised asjaolud, millest väidetavalt tuleneb, et kahju tekitanud asjaolu ja väidetava kahju vahel on põhjuslik seos; – kuuendas väites – selleks, et põhjendada, et Üldkohus pidi arvesse võtma komisjoni otsuse eelnõud (edaspidi „lisa COM RENV 1“) –, et on rikutud õiglase kohtumõistmise põhimõtet, õigust ärakuulamisele, inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni ( 9 ) artiklit 6 ja harta artiklit 47, ja – seitsmendas väites, et kuna rahuldamata jäeti tema nõue kohustada komisjoni esitada kaitseklausli menetluse toimik tervikuna, siis on rikutud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 6 ja harta artikli 47 ning Üldkohtu kodukorra artikli 63 lõike 3 punkti d (varasemas redaktsioonis) ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 24.

43. Kaheksas väide on uus, selles nõutakse selle apellatsioonkaebuse raames ettevaatusabinõuna, et vastustajat kohustataks vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 64 lõike 2 punktile b esitama Euroopa Kohtus kaitseklausli menetluse toimik tervikuna.

A. Sissejuhatavad märkused

44. Enne kui ma analüüsin viiendat väidet, milles kritiseeritakse vaidlustatud kohtuotsuse põhjendust põhjusliku seose osas, on minu arvates tingimata vajalik rõhutada, samamoodi, nagu tegi komisjon suuliste seisukohtade ärakuulamise kohtuistungil, kohtuvaidluse piire, nagu need tulenevad ühelt poolt kohtuotsuse seadusjõust ja teiselt poolt sellest, et esimene ja neljas väide ei ole minu arvates põhjendatud ( 10 ), mistõttu peaks Euroopa Kohus need tagasi lükkama.

45. Esiteks tuleb tuvastada, et vaidlust ei ole selles, et Üldkohtu 2014. aasta otsuse (punkt 54) ja eelmise apellatsioonkaebuse esimese väite selles küsimuses Euroopa Kohtu otsusega (punkt 48) tagasilükkamise koostoimel piirdub apellandi nõue alates 15. septembrist 2006 väidetavalt tekitatud kahju hüvitamisega (Euroopa Kohtu otsuse punkt 98).

46. Teiseks on käesoleva apellatsioonkaebuse esimese väite tagasilükkamise toimel igasugune nõue seoses seadmega effecto vastuvõetamatu. Euroopa Kohtu otsuse punktide 82–88 põhjal jaotises „Neljas väide, et seadme effecto kohta ei ole otsust tehtud“ ei ole nimelt kahtlust, et selle väite Euroopa Kohtu poolt tagasilükkamine puudutab kõiki kaebusi seoses selle seadmega ( 11 ).

47. Kolmandaks puudutab direktiivi 93/42 artikli 8 lõige 2, mille rikkumisele tuginetakse neljandas väites, vastupidi apellandi väidetule, tootjat, mitte leiutajat. Järelikult saab apellant tugineda ainult hüvitamisõigustele, mille on talle üle andnud Broncho-Air Medizintechnik ( 12 ).

48. Neljandaks, mis puutub kahju tekitanud asjaolusse, siis tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus otsustas, et kuna Üldkohus oli tuvastanud, et komisjon ei olnud kohustatud Inhaler-seadme turuleviimist keelava otsuse suhtes midagi tegema, siis oli ta rikkunud õigusnormi. Samuti tuleb arvesse võtta, et Üldkohus otsustas talle tagasi saadetud kohtuasja menetledes, et „kuna ühelt poolt ei olnud komisjonil vastavalt direktiivi 93/42 artikli 8 lõikele 2 pärast 1998. aastal algatatud kaitseklausli menetlust otsuse vastuvõtmise suhtes mingit kaalutlusõigust, ja kuna teiselt poolt ei oleks normaalselt ettevaatlik ja hoolas haldusasutus tohtinud niisugustel asjaoludel tuvastatud eeskirjade eiramist toime panna, tuleb komisjoni poolt liidu õiguse rikkumist pidada piisavalt selgeks“ ( 13 ).

49. Järelikult tuleneb kõikidest nendest asjaoludest, et Inhaler-seadme puhul komisjoni tegevusetuse õigusvastasuse ja apellandi väidetava kahju vahelise põhjusliku seose otsimine ( 14 ), mida Üldkohus otsustas teha enne selle kahju tegelikkuse kontrollimist ( 15 ), pidi piirduma kahjudega, mis väidetavalt tekitati Broncho-Air Medizintechnikile, kelle õigused hüvitisele olid üle antud apellandile, alates 15. septembrist 2006.

50. Nendel asjaoludel Üldkohus otsustaski, et „apellant ei tõenda[nud], et esineb otsene ja piisav põhjuslik seos, mille alusel saaks tuvastada liidu vastutust“, ( 16 ) olles sisuliselt seisukohal: – et Broncho-Air Medizintechnik oli otsustanud Inhaler-seadme turuleviimise ja müügi lõpetada enne nimetatud seadme turustamise keelamist; – et ei ole mingit kindlust, et komisjon tegi apellandile soodsa otsuse, ja – et apellandi kulud olid seotud Saksa otsuste õiguspärasuse vaidlustamisega.

B. Minu hinnang viienda väite põhjendatusele

1. Poolte argumendid

51. Viienda väitega, millel on viis põhiosa, väidab apellant, et Üldkohtu õiguslik analüüs põhjuslikkuse suhtes oli väär.

52. Apellant märgib alustuseks, et Üldkohus leidis, et Broncho-Air Medizintechnik või Primed Halberstadt olid lõpetanud Inhaler-seadme turustamise vabatahtlikult, sest Broncho-Air Medizintechnik oli väidetavalt oma 22. mai 1997. aasta kirjas teatanud, et ta hetkel seda seadet enam ei turusta. Apellandi sõnul ei olnud see aga vabatahtlik, põhjustel, millel ei ole mingit seost käimasoleva keelamismenetlusega. Tegelikult oli Broncho-Air Medizintechniki ainus eesmärk Inhaler-seade turule viia. Saksa ametiasutus ei jätnud talle aga muud valikut, kuna praktikas ei osta keegi toodet, mis ei ole küll objektiivselt ohtlik, aga mille suhtes on käimas keelustamismenetlus. Eraõiguslikus plaanis oleks apellant võimalike ostjate suhtes neid teavitama kohustatud isik ja ükski ostja ei oleks seega toodet ostnud.

53. Apellant väidab, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid. Ta leiab, et tema järeldustest tuleneb, et Broncho-Air Medizintechnik ei olnud oma seadet vabatahtlikult turult tagasi võtnud ja et igal juhul ei olnud otsus Inhaler-seadme turustamine ajutiselt peatada hiljem tehtud turuleviimist keelava otsuse ja sellele otsusele esitatud vastuväite tõttu enam asjakohane.

54. Ta väidab samuti, et Üldkohtu põhjendus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74, mille kohaselt sellest „vabatahtlikkusest“ tuleneb, et apellandi väidetav kahju on seotud Broncho-Air Medizintechniki omal algatusel tehtud otsusega, mitte põhjenduseks toodud komisjoni tegevusetusega, põhineb faktiliste asjaolude vääral õiguslikul kvalifitseerimisel. Kui komisjon oleks 1998. aasta kevadel teinud vastavalt oma kohustustele viivitamatult soodsa otsuse, oleks Broncho‑Air Medizintechnik saanud kohe oma seadet uuesti müüma hakata. Seega ei põhjustanud atmedi asutamisega ja seadme effecto hindamisega seotud kulusid asjaolu, et esialgu loobuti Inhaler-seadme turuleviimisest, kuigi need olid ainsad lahendused komisjoni otsuse puudumisest üle saamiseks.

55. Lisaks väidab apellant, et Üldkohus kvalifitseeris vaidlustatud kohtuotsuse punktis 76 atmedi 6. detsembri 2006. aasta meili õiguslikult vääralt, kuna see äriühing ei võinud teha avaldust Broncho-Air Medizintechniki nimel ja et see dokument ei saa ümber lükata asjaolu, et komisjoni tegevusetus oli määrav põhjus, mille pärast alates kuupäevast, millal komisjon oleks võinud ja pidanud tegema otsuse, seadet enam ei turustatud.

56. Peale selle tuletab apellant meelde, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79 ja 80 jõuab Üldkohus järeldusele, et põhjuslikku seost ei olnud, sest tema arvates ei ole kindel, et komisjon oleks vastu võtnud apellandile soodsa otsuse ja oleks leidnud, et siseriiklik meede ei olnud õigustatud. Üldkohus lähtus ainult Saksa ametiasutuse antud andmetest, tegemata ise analüüsi, kuigi Saksa ametiasutus leidis ekslikult näiteks, et koos toimeainega kujutab seade endast ravimit. Lisaks oleks ta pidanud õigeks pidama, et direktiivi 93/42 artikli 8 lõike 2 kohaselt pidi komisjon pärast asjaomaste osapooltega konsulteerimist tuvastama, kas liikmesriigi meede selle õigusnormi tähenduses oli õigustatud või mitte. Selle analüüsi raames oleks komisjon pidanud arvesse võtma muu hulgas proportsionaalsuse põhimõtet seoses asjaoluga, et tegu on I klassi seadmega, et toode on tähistatud CE-märgisega, ning Euroopa Kohtu otsuseid, milles täpsustatakse direktiivi 93/42 sätteid.

57. Seejärel väidab apellant, kes ei nõustu, et tema ütlusi kaitseklausli menetluse tulemuse kohta nimetatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81 „hüpoteetilisteks“, et komisjon oleks võinud teha juriidiliselt õige otsuse, kuna ta esitas otsuse eelnõu, lisa COM RENV 1, milles peeti Saksa ametiasutuse meedet „põhjendamatuks“. Apellandi sõnul Üldkohus moonutas seda tõendit, jättes selle arvesse võtmata.

58. Apellant märgib lõpuks, et Üldkohus ei hinda oma analüüsis üldse seadet effecto. Kui komisjon oleks pärast kaitseklausli menetluse algatamist 1998. aasta kevadel võtnud vastu otsuse, oleks Broncho-Air Medizintechnik saanud pärast seda otsust Inhaler-seadet turustada ja müüa tänaseni. Teise võimalusena, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et komisjon ei oleks pidanud kvalifitseerima Saksa ametiasutuse keelavat otsust põhjendamatuks, väidab ta, et otsuse puudumise tagajärjed on piisavalt otsesed, sest komisjoni otsuse puudumine oli peamine, määrav ja objektiivselt etteaimatav atmedi asutamise ja seejärel lõpetamisega seonduvate kulutuste põhjus ( 17 ).

59. Komisjon palub Euroopa Kohtul need etteheited tagasi lükata põhjustel, et Üldkohus otsustas põhjendatult, et ei ole sugugi kindel, et ta oleks vastu võtnud sellise otsuse, nagu väidab apellant, ja et apellant ei tõendanud piisavalt otsese põhjusliku seose olemasolu.

60. Komisjon väidab, et miski ei luba apellandil väita, et tema tegevusetus alates 7. jaanuarist 1998 oleks ühelt poolt kohustanud Broncho-Air Medizintechniki lõpetama Inhaler-seadme turustamise 1997. aastal, seda enam, et see kuupäev ei vasta esimesel kohtuistungil nimetatud kuupäevale, ja teiselt poolt sundinud asutama atmedi.

61. Ta väidab turustamise lõpetamise vabatahtlikkust käsitleva põhjenduse kohta, et see asjaolu moonutamise etteheide ei ole mingil juhul piisavalt tõendatud, et Üldkohus ei otsustanud oma otsuse punktis 75, et kaitsemenetluse ese on ära langenud, ja et 2006. aasta meil kinnitab järeldust, et Broncho-Air Medizintechnik oli teinud algatuse seadet enam mitte turule viia.

62. Mis puutub kriitikasse komisjoni otsuse eeldatavat tulemust käsitleva põhjenduse kohta, siis väidab komisjon, et apellandile väidetavalt tekitatud kahju saab pidada tingituks komisjoni õigusvastasest tegevusest ainult siis, kui saab tõendada, et juhul kui komisjoni tegevus ei oleks olnud õigusvastane, siis ei oleks kahju tekkinud. Põhjusliku seose analüüs ei tohiks lähtuda valest eeldusest, et õigusvastase tegevuse puudumisel oleks institutsioon tegevusest hoidunud või vastu võtnud vastupidise akti, mis võinuks olla samuti tema poolne õigusvastane tegevus. Ta väidab, et puudutatud kolmandale isikule õigusvastase tegevusega tekitatud olukorda tuleb võrrelda olukorraga, milles ta oleks olnud siis, kui institutsioon oleks toiminud õigusnormi järgides. Selles suhtes märgib komisjon, et Üldkohtu otsus ei põhine sellel, et apellant ei esitanud tõendeid, vaid sellel, et Broncho-Air Medizintechnik tunnistas, et vaja on teha täiendavaid hindamisi.

63. Lisaks soovitab komisjon lükata tagasi etteheite, et Üldkohus ei tuvastanud, et Saksa ametiasutus oli 2007. aastal leidnud valesti, et seadmele effecto tuleb kohaldada ravimeid reguleerivaid õigusnorme, kuna see etteheide on tulemusetu, sest 1997. aastal oli tegu Inhaler-seadmega. Ta väidab, et Saksamaa Liitvabariik esitas tõendid, mis on direktiivi 93/42 artikliga 8 nõutavad meditsiiniseadmetega kaasnevate ohtude korral, ja et Saksa ametiasutuse otsus oleks igal juhul tulnud kinnitada, arvestades ebakindlust seadme tõhususe suhtes, kuna puuduvad kliinilised andmed.

64. Kriitika kohta seoses apellandi argumentide hüpoteetilisusega märgib komisjon, et etteheide ei ole tõendatud. Ta täpsustab täiendavalt, et apellant ei olnud tuginenud lisale COM RENV 1 oma nende argumentide põhjenduseks, mille ta esitas põhjusliku seose kohta, ja et see dokument kinnitab Saksa ametiasutuse otsust, et piisavad kliinilised andmed puuduvad.

65. Argumendi kohta, et esineb põhjuslik seos seadme effecto turustamisega, leiab komisjon ühelt poolt, et Üldkohus ei olnud kohustatud sellele vastama, kuna ta otsustas, et apellant ja atmed jäävad direktiivi 93/42 artikli 8 kohaldamisalast välja, sest neid ei saa pidada tootjateks, ja teiselt poolt, et atmedi asutamine ei olnud kohustuslik. Nendel samadel põhjustel väidab komisjon, et viimane etteheide, milles esitatakse „alternatiivne põhjuslikkus“, tuleb tagasi lükata.

66. Kulutuste kohta väidab komisjon, et deklareeritud kulud puudutavad ainult atmedi tegevust alates 2005. aastast.

2. Minu hinnang

67. Selgitan järgnevalt, millised apellandi etteheidetest on piisavad selleks, et õigustada vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.

68. Esiteks väidab apellant põhjendatult, et Üldkohus ei võinud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 74–76 arvestada, et otsene põhjuslik seos väidetava kahju ja alates 7. jaanuarist 1998 komisjoni tegevusetuse vahel ei olnud tõendatud, kuna Broncho-Air Medizintechnik oli teinud otsuse Inhaler-seadme turustamine ja müük alates 1. jaanuarist 1997 ajutiselt peatada, ootamata ära Saksa ametiasutuse otsust.

69. Tahan peamiselt esile tuua, et see faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine ( 18 ) Üldkohtu poolt, et asuda seisukohale, et otsest põhjuslikku seost ei ole, on vastuolus Euroopa Kohtu otsuse põhjendustega, mis on omandanud seadusjõu, nagu vastuapellatsioonkaebuse puudumisel ka vaidlustatud kohtuotsuse põhjendustega komisjoni kohustuste rikkumise kohta, mis põhineb tema tegevusetusel alates 7. jaanuarist 1998, millal tehti teatavaks Saksa ametiasutuse otsus, millest lähtudes tuli algatada kaitseklausli menetlus ( 19 ).

70. Nendel tingimustel ei ole oluline, et Broncho-Air Medizintechnik tegi otsuse Inhaler-seadme turustamine peatada pärast seda, kui Saksa ametiasutus oli seda äriühingut 1996. aastal teavitanud oma kahtlustest seadme vastavuses, kuid enne turuleviimist keelavat 23. septembri 1997. aasta otsust. Kuna apellant väitis, et nende asjaolude tõttu sõltus see, kas Broncho-Air Medizintechnik jätkab tegevust või mitte, komisjoni otsusest ( 20 ), oli Üldkohtu ülesanne kontrollida, kas komisjoni õigusvastase tegevuse, alates 7. jaanuarist 1998, ja väidetavalt tekitatud kahju vahel Inhaler-seadme suhtes on põhjuslik seos, ja seda eespool esitatud põhjustel alates 15. septembrist 2006.

71. Teiseks, mis puutub vaidlustatud kohtuotsuse põhjendusse kindlustunde kohta, et komisjoni vastus on soodne, siis tuleb märkida, et see on mõeldud vastuseks apellandi argumentidele, mis on esitatud konkreetselt tema kirjalike seisukohtade punktides 103 ja 104, mis on toodud jaotises „Põhjuslik seos“, kuna ta väitis, et talle oli tekitatud majanduslikku kahju – mida tuleb eristada võimaluse kaotusega seotud kahjust, mida ei väidetud –, mille põhjustas see, et ta ei saanud vaidlusalust meditsiiniseadet turustada. Tuleb aga samuti tuvastada, et nende seisukohtade punktis 1 üldiselt, seejärel punktides 7 ja 94, mis käsitlevad Inhaler-seadme turuleviimise perioodi, nagu on muide korratud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 82 väidetavate kulude kohta, oli apellant seisukohal, et kahju oli põhjustanud see, et puudus komisjoni eitav või jaatav vastus. Seega olid pooled oma kirjalikes seisukohtades käsitlenud vajadust võtta kasutusele alternatiivsed lahendused, nagu teise äriühingu (atmed) asutamine ja seadme turustamine teise nime all („effecto®“). Neid apellandi argumente, mis on otseselt seotud komisjoni tegevusetusega Inhaler-seadme suhtes ehk teisisõnu otsuse ootamisega, milline selle sisu ka ei oleks, pidanuks Üldkohus analüüsima, piirdumata ainult kohtukulude ja algatatud menetluste rahastamiseks võetud laenudega seotud kulude analüüsimisega.

72. Minu arvates oleks komisjoni otsuse kindluse küsimust, millele apellant saamata jäänud tulu hüvitamise nõude põhjendamiseks tugines, tulnud vastavalt Euroopa Kohtu praktikale analüüsida kahju tegelikkuse või ulatuse alusel ( 21 ) Inhaler-seadme suhtes, ja mitte põhjusliku seose analüüsimise staadiumis. Peale selle – nagu ma juba meelde tuletasin – võib hüvitamine puudutada ainult alates 15. septembrist 2006 väidetavalt tekitatud kahju, samas kui seadet effecto turustati pärast Inhaler-seadet, alates aastast 2002.

73. Kolmandaks võib samuti tuvastada, et Üldkohus ei vastanud argumendile põhjusliku seose kohta nende menetluste kulude vahel, mis algatati küll Saksa ametiasutuses, kuid mis pikenesid seetõttu, et komisjon pärast 7. jaanuarit 1998 ei vastanud, teades, et hüvitatav on ainult alates 15. septembrist 2006 tekitatud kahju.

74. Kõiki esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et viies väide on põhjendatud, tühistada vaidlustatud kohtuotsus osaliselt ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtule, kuna eespool meelde tuletatud piirides tuleb hinnata väidetava kahju põhjuslikku seost või selle tegelikkust ja ulatust keerukate faktiliste andmete põhjal, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et menetlusstaadium ei luba kohtuvaidlust lahendada.

V. Kohtukulud

75. Kuna asi tuleb Üldkohtusse tagasi saata, otsustatakse käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulude jagunemine edaspidi.

VI. Ettepanek

76. Esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmiselt: 1. Tühistada osaliselt Euroopa Liidu Üldkohtu 28. septembri 2016. aasta otsus Klein vs. komisjon (T‑309/10 RENV, ei avaldata, EU:T:2016:570) selles osas, millega jäeti rahuldamata Christoph Kleini hagi põhjusel, et ta ei olnud tõendanud, et esineb otsene ja piisav põhjuslik seos väidetava kahjuga, mis võib kaasa tuua Euroopa Liidu vastutuse. 2. Apellatsioonkaebus jäetakse ülejäänud osas rahuldamata. 3. Kohtuasi saadetakse tagasi Euroopa Liidu Üldkohtule. 4. Kohtukulude jagunemine otsustatakse edaspidi.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) EÜT 1993, L 169, lk 1; ELT eriväljaanne 13/12, lk 82.

( 3 ) Vt kohtuotsus, 21.1.2014, Klein vs. komisjon (T‑309/10, edaspidi „Üldkohtu 2014. aasta otsus“, EU:T:2014:19, punkt 73), ning Euroopa Parlamendi 19. jaanuari 2011. aasta resolutsioon P7_TA(2011)0017 Christoph Kleini (Saksamaa kodanik) petitsiooni 0473/2008 kohta, mis käsitleb Euroopa Komisjoni suutmatust võtta meetmeid seoses ühe konkurentsijuhtumiga ja sellest tulenevat kahjulikku mõju asjaomasele ettevõttele (ELT 2012, C 136 E, lk 44, punkt A).

( 4 ) Vt Üldkohtu 2014. aasta otsus (punkt 17), kohtuotsus, 22.4.2015, Klein vs. komisjon (C‑120/14 P, ei avaldata, edaspidi „Euroopa Kohtu otsus“, EU:C:2015:252, punkt 12), ja vaidlustatud kohtuotsus (punkt 2).

( 5 ) Vt Üldkohtu 2014. aasta kohtuotsus (punkt 19) ja vaidlustatud kohtuotsus (punkt 4).

( 6 ) Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 3.

( 7 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 21.

( 8 ) Edaspidi „harta“.

( 9 ) Allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950.

( 10 ) Teiste väidete tagasilükkamine ei nõua nende eseme tõttu erilist käsitlust. Täpsustan vaid väga lühidalt, et minu arvates põhineb teine väide ekslikel järeldustel Euroopa Kohtu otsusest apellandile antud õiguste kohta, et kolmas väide on uus ja kuues väide on tulemusetu,sest see puudutab otsuse eelnõud. Seitsmes ja kaheksas väide on samuti tulemusetud, kuna Üldkohus tuvastas, et komisjon on oma kohustusi rikkunud.

( 11 ) Siinkohal on kohane meelde tuletada, et apellant on menetluse algusest peale esitanud erinevaid väiteid olenevalt seadmest, mis seletab seda, et otsuste põhjendustes tehakse neil vahet. Inhaler-seadme puhul põhinesid tema nõuded sellel, et komisjon ei olnud teinud otsust ja seda vaatamata kaitseklausli menetluse algatamisele, samas kui seadme effecto puhul, mille keelamisest Saksa ametiasutuse poolt ei olnud komisjoni teavitatud, väitis apellant, et komisjon oleks pidanud tema ära kuulama ja tegema nimetatud menetluses otsuse (selle viimase nõude kohta, vt Euroopa Kohtu kohtuotsuse punkt 83).

( 12 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 67.

( 13 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 57.

( 14 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68 on täpsustatud: „Apellant väidab, et komisjoni õigusvastasel tegevusetusel on otsene ja piisav põhjuslik seos apellandi hinnangul talle tekitatud kahjuga, mis on nimelt saamata jäänud tulu inhalaatorite eest, mis jäid Inhaler-seadme turuleviimist keelava otsuse tõttu müümata, kohtukulud ja advokaaditasud ning nende kohtuasjade rahastamiseks võetud laenude intressid, atmedi aktsiate väärtuse vähenemine, patentide ja samalaadsete õiguste kaotamine, apellandi tulude kaotamine atmedi juhina, muud apellandi praegused nõuded atmedi suhtes ja mittevaraline kahju.“

( 15 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 40 ja 84. Punktis 73 on samuti täpsustatud: „isegi kui oletada, et kõik kahjud, mida apellant oma menetlusdokumentides väidab, oleksid tõendatud“.

( 16 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 83.

( 17 ) Vt apellatsioonkaebuse punkt 90 jaotises „e) Alternatiivne põhjuslikkus“.

( 18 ) Meeldetuletuseks kohtuotsuse, 16.7.2009, komisjon vs. Schneider Electric (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, punktid 192 ja 193) sõnastus.

( 19 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 52–55.

( 20 ) Nagu tuletati meelde kohtuistungil, peatas vaidlustamismenetluse kontrollimise eest vastutav pädev asutus menetluse, kuni selle otsuse tegemiseni (vt apellatsioonkaebuse punktid 57 ja 58 ja lisa A.40).

( 21 ) Vt kohtuotsued, 19.5.1992, Mulder jt vs. nõukogu ja komisjon (C‑104/89 ja C‑37/90, EU:C:1992:217, punktid 26 ja 28), ja, 14.10.2014, Giordano vs. komisjon (C‑611/12 P, EU:C:2014:2282, punkt 40).