ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
114.

Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Audiencia Provincial de A Coruña (A Coruña provintsikohus, Hispaania) eelotsuse küsimustele järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012, artikli 34 lõike 1 punkti a, artikli 53 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 60 lõike 2 punkte b ja c tuleb tõlgendada nii, et kui finantsasutuse kriisilahendusmenetluse raames on kõik aktsiad, mis moodustasid aktsiakapitali, alla hinnatud, siis on nende õigusnormidega vastuolus esiteks see, et isikud, kes on omandanud aktsiaid mõni kuu enne kriisilahendusmenetluse algatamist aktsiate avaliku pakkumise teel toimunud kapitali suurendamise käigus, võiksid esitada pärast kriisilahenduse otsuse tegemist emitendist ettevõtja või hiljem ühendamise teel ühinemise tulemusel loodud ettevõtja vastu kahju hüvitamise või samaväärse mõjuga hagisid, mis põhinevad sellel, et emissiooniprospektis anti puudulikku teavet, ning teiseks on nende õigusnormidega vastuolus see, et märgitud aktsiate rahalise väärtuse tagasimaksmise ning samuti intressi maksmise kohustus pannakse pärast finantsasutuse kriisilahendust esitatud hagide alusel aktsiate märkimise lepingu tühisuse tuvastamist kohtuotsusega tagasiulatuvalt emitendist ettevõtjale või tema üldõigusjärglasele.
16.

Iirimaa valitsus vaidlustas selle otsuse Supreme Court’is (Iirimaa kõrgeim kohus), kes esitab Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas üldine/üldkehtiv andmete säilitamise kord – isegi kui selle suhtes kohaldatakse nii andmete säilitamise kui ka neile juurdepääsu suhtes rangeid piiranguid – on iseenesest vastuolus direktiivi 2002/58 artikliga 15, nagu seda artiklit on tõlgendatud harta seisukohast? 2. Kas liikmesriigi kohtul on juhul, kui ta kaalub direktiivi [2006/24] kohaselt rakendatud ja üldist andmete säilitamise korda (mille suhtes kohaldatakse vajalikku säilitamise ja/või juurdepääsu ranget kontrolli) puudutava riigisisese meetme vastuolu tuvastamist ja hindab eelkõige sellise korra proportsionaalsust, õigus arvestada asjaolu, et teenuseosutajatel on lubatud säilitada andmeid ärilistel eesmärkidel ja andmete säilitamine võib olla vajalik riigi julgeoleku kaalutlustel, mis on direktiivi 2002/58 kohaldamisalast välja jäetud? 3. Millistest kriteeriumidest peaks liikmesriigi kohus analüüsimisel, kas riigisisene säilitatavatele andmetele juurdepääsu meede on Euroopa Liidu õigusega ja eelkõige […] hartaga kooskõlas, lähtuma selleks, et hinnata, kas selline juurdepääsukord näeb ette sõltumatu eelkontrolli, mis on nõutav vastavalt Euroopa Kohtu praktikale? Kas liikmesriigi kohus võib sellega seoses võtta hindamisel arvesse, et on olemas kohtulik või sõltumatu ex post kontroll? 4. Kas liikmesriigi kohus on igal juhul kohustatud tuvastama riigisisese meetme vastuolu direktiivi [2002/58] artikliga 15, kui riigisisene meede näeb ette üldise andmete säilitamise korra kohaldamise raskete kuritegude vastu võitlemiseks ja kui liikmesriigi kohus on kõigi kättesaadavate tõendite põhjal järeldanud, et selline säilitamine on raskete kuritegude vastu võitlemise eesmärgi saavutamiseks oluline ja rangelt vajalik? 5. Kui liikmesriigi kohus peab tegema järelduse, et riigisisene meede on vastuolus direktiivi 2002/58/EÜ artikliga 15, nagu seda artiklit on tõlgendatud […] harta seisukohast, siis kas tal on õigus piirata selle tuvastuse ajalist mõju, kui ta on veendunud, et selle tegemata jätmine „tekitab kaose ja kahjustab avalikke huve“ (kooskõlas käsitlusega, mida on järgitud näiteks kohtuasjas R (National Council for Civil Liberties) vs. Secretary of State for Home Department ja Secretary of State for Foreign Affairs, [2018] EWHC 975, punkt 46)? 6. Kas liikmesriigi kohus, kellel on palutud tuvastada riigisisese õigusakti vastuolu direktiivi 2002/58 artikliga 15 ja/või jätta see riigisisene õigusakt kohaldamata ja/või tuvastada, et selle õigusakti kohaldamine on rikkunud isiku õigusi, võib menetluses, mis on algatatud selleks, et hõlbustada tõendite vastuvõetavusega seotud argumendi põhjendamist kriminaalmenetluses, või muul juhul keelduda seda tegemast seoses andmetega, mida säilitatakse vastavalt riigisisesele õigusnormile, mis on vastu võetud kooskõlas ELTL artiklis 288 sätestatud kohustusega võtta direktiivi sätted riigisisesesse õigusesse nõuetekohaselt üle, või piirata niisugust tuvastamist ajaga pärast direktiivi 2006/24 Euroopa Kohtu poolset kehtetuks tunnistamist 8. aprillil 2014?“
58.

Kolmandaks väidab ViaSat, et üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamine kõnealust liiki dokumentidele kahjustab tema õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on ette nähtud harta artiklis 47. ViaSat väidab, et ilma taotletud dokumentidega tutvumata oleks konkurendil äärmiselt keeruline tõendada, et Inmarsat on rikkunud oma pakkumuse tingimusi. ViaSat lisab, et ta alustas kohtumenetlust Üldkohtus seetõttu, et väidetavalt ei ole komisjon taganud seda, et Inmarsat täidaks pakkumuste esitamise ettepaneku ja oma pakkumuse tingimusi. ( 37 )
56.

Lõpuks olen ma komisjoniga ühtemoodi samuti arvamusel, et kuigi põhimõtteliselt katkeb õigust lõpetava tähtaja kulgemine pädevasse kohtusse hagi esitamise kuupäeval, otsustavad lõpuks kohtud, kelle poole on pöördutud, kas see tõesti nii on. Seega, kuna arvesse tuleb võtta ka hilisema kaubamärgi omaniku huve, saab õigust lõpetava tähtaja kulgemine katkeda vaid teatud tingimustel, millest esimene on, et esitatud hagi on vastuvõetav. Samuti seetõttu, et neid huve tuleb meeles pidada, tuleb kostjat teavitada hagi esitamisest suhteliselt lühikese aja jooksul pärast hagi esitamist. Hageja, kes viivitab näiteks hagiavalduse vormipuuduste kõrvaldamisega või kes mingil viisil takistab menetlust, jäädes oma tegeliku tahte osas kohtusse pöörduda ebamääraseks (jättes näiteks menetluskulud tasumata), või – nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus – kelle ainusüü tõttu viibib kostja teavitamine, nii et aja möödumine tekitab viimases õiguspärase ootuse, et ta saab tugineda nõustumisele, ei tohiks nendel väga konkreetsetel asjaoludel väita, et ta on nõustumise tõttu õigust lõpetava tähtaja kulgemise katkestanud, enne kui ta on vastavalt oma hagiavalduse puudused kõrvaldanud, menetluskulud tasunud või lõpuks suvatsenud täita asja menetleva kohtu ettekirjutused selleks, et tema hagi saaks lõpuks pidada tõepoolest kohtule esitatuks.
82.

Erinevalt kohtulikust kontrollist, mis võimaldab õigussubjektil oma õiguste rikkumise asjus kohtusse pöörduda, ei ole selle halduskontrolli mõte ja peamine eesmärk mitte õhuruumi kasutajate individuaalsete õiguste kaitse, vaid see on laiaulatuslikum, milleks on tagada, et aeronavigatsiooniteenuste osutajad täidavad ülesandeid, mille liikmesriigid on neile andnud. Seega on vastavalt määruse nr 550/2004 artikli 7 lõikele 7 riigisiseste järelevalveasutuste ülesanne kontrollida, kas need teenuseosutajad täidavad „ühiseid nõudeid ja sertifikaatidega seotud tingimusi“, vastasel juhul neile teenuseosutajatele antud sertifikaat tühistatakse. Ent „ühised nõuded“ aeronavigatsiooniteenuste osutamiseks, mis on määratletud määruse nr 550/2004 artiklis 6, puudutavad peamiselt nende teenuste osutajate rollile omaseid tehnilisi, organisatsioonilisi ja tegevusalaseid aspekte ning näib, et need ei ole otseselt seotud lennuettevõtjate õigustega ( 28 ). Leian seega, et niisugust kontrolli ei saa oma laadilt, eesmärgilt ja tulemuse poolest, milleni see viib, võrrelda kohtuliku kontrolliga ning seda ei saa kvalifitseerida kohtulikuks kontrolliks.
60.

Teen seega ettepaneku tõlgendada määruse nr 207/2009 artiklit 13 ja direktiivi 2008/95 artiklit 7 nii, et kaubamärgi omanik võib kaubamärgile toetuda selleks, et olla vastu sellele, et selle kaubamärgi all turustatakse toodet, mis on kaubamärgi omaniku poolt või tema loal liidus teise talle kuuluva kaubamärgi all juba turule viidud, ainult juhul, kui on täidetud tingimused, mis on välja kujundatud paralleelkaubanduses toodete ümberpakendamist käsitleva Euroopa Kohtu kohtupraktika käigus. Need tingimused nõuavad eelkõige, et toote tõhusaks juurdepääsuks importiva liikmesriigi turule on vajalik algupärase kaubamärgi asendamine teise kaubamärgiga, mille all identseid tooteid on selles liikmesriigis turustatud.
85.

Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Kúria (Ungari kõrgeim kohus) eelotsuse küsimusele järgmiselt: Dividendi maksmine fondivalitseja juhtivtöötajatele, kellele ühtlasi kuulub otsene või kaudne osalus fondivalitsejas, peab olema kooskõlas direktiivi 2009/65/EÜ artiklis 14b ning direktiivi 2011/61/EL artiklis 13 ja II lisas sätestatud usaldusväärse tasustamispoliitika tingimustega, kui kõnealune makse võib viia asjaomastest sätetest kõrvalehoidmiseni. See eeldab, et dividendi saamise õiguse ulatus oleneb valitsetava fondi tulemustest sedavõrd suurel määral, et see loob sellised sarnased käitumist mõjutavad stiimulid nagu muutuv- või tulemustasu ning selle tulemusel toimib fondivalitseja ainult raha väljamaksjana. Niisugusel juhul on tegemist kõrvalehoidmisega, kui fondivalitseja osalus valitsetavate fondide kasumi jaotamisel oleks omakorda vastuolus tasustamiseeskirjadega. See tingimus on täidetud, kui osalus on konkreetselt kujundatud nii, et see ajendab võtma liigseid riske. Nii on see ka juhul, kui puuduvad vahendid, mis võimaldavad luua sobiva tasakaalu tekitatud stiimuli ning fondivalitseja, tema valitsetavate fondide ja nende investorite pikaajaliste huvide vahel. Üksikjuhtumi kõiki asjaolusid tervikuna hinnates peab selle tuvastama liikmesriigi kohus.
73.

Peaksin rõhutama, et kuna määruse nr 1169/2011 üks eesmärk on anda lõpptarbijale alus teadlike valikute tegemiseks, soovitakse sellega tagada, et toidukauba märgistusel esitatud teave on lõpptarbijale lihtsalt arusaadav. Nii näiteks on määruse nr 1169/2011 põhjenduses 37 märgitud, et toidukauba märgistuses on asjakohane kasutada sõna „naatrium“ asemel sõna „sool“. Isegi kui see põhjendus käsitleb toitumisalast teavet, peab sama põhimõte kehtima ainete nimetamisel koostisosade loetelus. Seepärast tundub taas, et selle eesmärgi saavutamiseks on sobilikum kasutada ainult vitamiinide üldnimetusi, mitte neid koos määruse nr 1925/2006 II lisas loetletud ühendite nimetusega.
73.

Väljaastumislepingu põhjendustes tunnistatakse vajadust näha ette liidu kodanike ja Briti kodanike ning nende pereliikmete vastastikune kaitse, kui nad on kasutanud õigust vabalt liikuda. Just selles kontekstis viitab Euroopa Komisjon muu hulgas 2017. aasta juuni läbirääkimisdokumendile „The United Kingdom’s Exit from the European Union – Safeguarding the Position of EU Citizens Living in the UK and UK Nationals Living in the EU“. Sellest dokumendist nähtub, et Ühendkuningriik ei soovinud tagada Euroopa Liidus elavatele Briti kodanikele pärast Ühendkuningriigi väljaastumist poliitilisi õigusi vastutasuks vastastikuste õiguste andmise eest Ühendkuningriigis elavatele liidu kodanikele. ( 51 )
50.

Käesoleval juhul ei toimu tingimuste asendamine, teisiti kui eelmises punktis viidatud kohtuasjades, küll vahetult 2015. aasta seaduse alusel. See sõltub pigem tarbija nõusolekust. Seega pakub seadus pooltele võimalust sõlmida kas uus laenuleping või olemasoleva laenulepingu lisa. Pelk tarbija nõusoleku nõue ei vii aga selleni, et tingimusi ei tule pidada kohustuslikul õigusnormil põhinevaks. Käesoleval juhul on pangad 2015. aasta seaduse alusel kohustatud tegema tarbijatele kindlaksmääratud tähtaja jooksul vastava pakkumise. Tarbijate jaoks on nõusoleku ainsaks alternatiiviks esialgse lepingu säilitamine koos seadusandja hinnangul ebaõiglaste, nende jaoks kahjulike tingimustega. Lisaks määratakse lepingu võimaliku lisa sisu täielikult kindlaks seadusega ja see ei ole müüja või teenuse osutaja poolt ette antud.
42.

Tuletan lihtsalt meelde, et riigisiseses kohtupraktikas, liidu kohtupraktikas (näiteks 16. juuli 2015. aasta kohtuotsuses Larentia + Minerva and Marenave Schiffahrts (C‑108/14 ja C‑109/14, EU:C:2015:496)) ja akadeemilistes ringkondades on juba mitu aastat väljendatud tõsiseid kahtlusi Saksamaa käibemaksugrupi režiimi (Organschaft) kooskõla suhtes kuuenda direktiiviga. ( 9 ) Seega on Saksamaal olnud piisavalt aega, et teha samme Organschaft'iga (käibemaksugrupiga) seotud probleemide lahendamiseks. Igal juhul ei saa liikmesriik jääda inertseks ning eirata sellist kohtupraktikat ja akadeemilist arvamust, väites seejärel, et kui Euroopa Kohus tunnistab tema õigusaktid liidu õigusega vastuolus olevaks, kaotab ta märkimisväärse maksutulu. ( 10 ) Igal juhul on Saksamaal juba tehtud mõned konkreetsed sammud õiges suunas, et reformida Organschaft'i (käibemaksugrupi režiimi). ( 11 )
75.

Viiendaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ühe põhikohtuasja kaebaja vanaduspension on pärast kõnealuste õigusnormide jõustumist vähenenud 25% võrra võrreldes inflatsiooni nõuetekohase kompenseerimisega alates tema pensionile jäämisest. Põhikohtuasja kaebajad väidavad oma kirjalikes seisukohtades, et nende kui ametnike puhul, keda seob tööandjaga avalik-õiguslik töösuhe, on otsustavaks asjaoluks see, et nad on teinud tööd, mis vastab töötasule, mida nüüd tagantjärele vähendatakse. Kuid minu arvates on see olukord seotud liikmesriigi õiguskorraga ja sotsiaalpoliitikaga, mida liikmesriik soovib järgida. Liidu õigus ei nõua nimelt, et vanaduspensioni suurus järgiks inflatsioonimäära ja jääks stabiilseks ning oleks püsivas vääringus. Eelkõige tuleb ELTL artikli 157 ja direktiivi 2006/54 kohta, mille tõlgendamist taotletakse, märkida, et need sätted näevad ette üksnes meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamise, mille raames, nagu on märgitud, on riigi rahastatavate vanaduspensionide taseme erinevuse vähendamine õiguspärane sotsiaal-poliitiline eesmärk, mille puhul on liikmesriikidel suur kaalutlusruum.
10.

Väljaspool Saksamaad registrijärgset asukohta omavale äriühingule makstavate dividendide maksustamisega seoses on KStG § 32 lõikes 5 sätestatud rida kapitalitulu maksu tagastamise tingimusi. Need hõlmavad teatavaid tõendamist ja tõendeid puudutavaid kohustusi. See säte on sõnastatud järgmiselt: „(5) [Esimene lause] Kui [EStG] § 20 lõike 1 punkti 1 tähenduses kapitalitulult selle saaja poolt tasumisele kuuluv ettevõtte tulumaks on lõplikult tasutud vastavalt [käesoleva paragrahvi] lõikele 1, tagastatakse kinni peetud ja tasutud kapitalitulu maks [EStG] § 36 lõike 2 punkti 2 alusel asjaomase taotluse esitanud kapitalitulu saajale, kui 1. kapitalitulu saaja on § 2 lõike 1 kohaselt piiratud maksukohustusega äriühing, (a) kes on ühtlasi äriühing Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 54 või [EMP lepingu] artikli 34 tähenduses, (b) kelle registrijärgne asukoht ja juhtimise tegelik keskus on Euroopa Liidu liikmesriigi või [EMP lepingu] osalisriigi territooriumil, (c) kelle suhtes kehtib juhtimise tegeliku keskuse asukohariigis ilma valikuvõimaluseta §‑s 1 nimetatud maksukohustusega võrreldav täielik maksukohustus, ilma et ta oleks sellest vabastatud, ja 2. kapitalitulu saaja omab kapitalitulu maksja alg- või osakapitalis otsest osalust, mis jääb alla [EStG] § 43b lõikes 2 sätestatud künnise. [Teine lause] Esimene lause on kohaldatav ainult juhul, kui 1. asjaomase kapitalitulu maksu tagastamist ei ole ette nähtud teiste õigusnormide alusel, 2. kapitalitulu jääks § 8b lõike 1 kohaselt tulu kindlakstegemisel arvesse võtmata, 3. kapitalitulu ei omistata välisriigi õigusnormide alusel isikule, kellel ei oleks selle lõike kohaselt õigust kapitalitulu maksu tagasi saada, kui ta saaks kapitalitulu vahetult, 4. õigus kapitalitulu maksu täielikule või osalisele tagasisaamisele ei ole [EStG] § 50d lõike 3 mutatis mutandis kohaldamise korral välistatud ja 5. kapitalitulu saaja või tema kapitalis otsest või kaudset osalust omav isik ei saa kapitalitulu maksu maha arvata ega tegevus- või ettevõtluskuludesse kanda; mahaarvamise edasikandmise võimalus loetakse mahaarvamiseks. [Kolmas lause] Kapitalitulu saaja peab tõendama, et kapitalitulu maksu tagastamise tingimused on täidetud. [Neljas lause] Eelkõige peab ta oma asukohariigi maksuhalduri väljastatud tõendiga tõendama, et ta loetakse selle riigi maksuresidendiks, et tal on selles riigis täieulatuslik kapitalitulu maksu kohustus ja ta ei ole kapitalitulu maksust vabastatud ning et ta on kapitalitulu tegelik saaja. [Viies lause] Välisriigi maksuhalduri tõendist peab nähtuma, et Saksa kapitalitulu maks ei ole mahaarvatav, ettevõtluskuludesse kantav ega edasikantav ja et mahaarvamist, ettevõtluskuludesse kandmist ega edasikandmist ei ole ka tegelikult toimunud. [Kuues lause] Saksa maksukorralduse seadustiku [(Abgabenordnung)] § 155 lõike 1 kolmanda lause kohase vabastamisotsuse alusel tagastatakse kogu kalendriaastal saadud kapitalitulu pealt tasutud kapitalitulu maks esimese lause tähenduses.“
Tõlgendusmärkustes artikli 29 lõike 2 kohta oli märgitud:

„1. Lõike 2 punktid a ja b annavad erinevad võimalused tehinguväärtuse aktsepteeritavuse kindlakstegemiseks.

2. Lõike 2 punkt a sätestab, et kui ostja ja müüja on teineteisest sõltuvad, uuritakse müügi asjaolusid ja tehinguväärtust aktsepteeritakse tolliväärtusena tingimusel, et nende omavaheline sõltuvus ei ole hinda mõjutanud. Mõeldud pole seda, et asjaolusid tuleks uurida kõigil juhtudel, kui ostja ja müüja on teineteisest sõltuvad. Uurimine on nõutav üksnes siis, kui hinna aktsepteeritavus on kahtlane. Kui toll ei kahtle hinna aktsepteeritavuses, tuleks see aktsepteerida deklarandilt lisateavet nõudmata. […]

3. Kui toll ei saa aktsepteerida tehinguväärtust ilma lisauurimiseta, peab ta andma deklarandile võimaluse esitada selline üksikasjalik lisateave, mis võib olla vajalik, et toll saaks uurida müügi asjaolusid. Sel juhul peaks toll olema valmis uurima tehingu asjakohaseid aspekte, kaasa arvatud see, kuidas ostja ja müüja korraldavad oma ärisuhteid ja kuidas on jõutud kõnealuse hinnani, selleks et kindlaks määrata, kas sõltuvus on hinda mõjutanud. Kui saab näidata, et ostja ja müüja, kuigi nad on teineteisest sõltuvad käesoleva määruse artikli 143 sätete alusel, ostavad teineteiselt ja müüvad teineteisele nii, nagu nad ei oleks sõltuvad, siis näitab see, et sõltuvus ei ole hinda mõjutanud. […]“.
89.

Sellega seoses nõustun kohtujurist Mengozziga: „Mul on sarnaselt eelotsusetaotluse esitanud kohtule ja komisjonile raske mõista, mille poolest on vahetegemine õigusliku vormi järgi või see, kas ettevõtjad on juriidilised isikud või mitte, maksudest kõrvalehoidmise ja maksustamise vältimise vastu võitlemisel oluline […] niisugune vahetegemine [on] minu arvates vastuolus ka neutraalse maksustamise põhimõttega […] Jätta osad ettevõtjad nendest eelistest ilma õigusliku vormi tõttu, mille abil mõni nendest ettevõtjatest oma tegevusalaga tegeleb, viib aga selleni, et samalaadseid ettevõtjaid, kes seega üksteisega konkureerivad, koheldakse erinevalt, kusjuures unustatakse, et käibemaksukohustuslast iseloomustav tunnus ongi just majandustegevus, mitte õiguslik vorm […] Käibemaksugrupi mehhanism peab edendama neutraalset maksustamist, peegeldades majanduslikku reaalsust. See ei tohi […] viia selleni, et luuakse kunstlik vahetegemine õigusliku vormi põhjal, mille abil ettevõtjad oma tegevusalal tegutsevad.“ ( 30 ) Seepärast leian sama moodi eespool tsiteeritud tingimustega ettevõtjate õigusliku vormi ja selle kohta, kas nad on juriidilised isikud, et tingimused, nagu käesolevas asjas näiteks UStGga kehtestatud (mille kohaselt saab käibemaksugrupi esindaja ja maksukohustuslane olla ainult seda gruppi ühendav ettevõtja, kellel selles grupis on ühendatavas ettevõtjas enamusosalus ja häälteenamus, ja mitte ükski teine grupi liige), lähevad arvatavasti kaugemale sellest, mis on vajalik kuuenda direktiiviga püstitatud eesmärkide saavutamiseks.
51.

Poola valitsuse esitatud lähenemine ei veena mind kahel põhjusel. Esiteks, nagu on selgitatud käesoleva ettepaneku punktides 33–35, on termini „oluline“ tavatähendusega kooskõlas see, et ta hõlmab „vähemalt I lisa A loendis ette nähtud teavet“, kuivõrd direktiivi 2009/65 artikli 69 lõike 2 kohaselt on selle puhul tegemist teabe miinimumnõuetega. Seega on mõistlik järeldada – juhul, kui puuduvad vastupidised viited –, et see teave on prospekti kontekstis „oluline“ ja seda tuleb muutumise korral ajakohastada. Teiseks ei ole Poola valitsus ega ka ükski pool, kes on esitanud Euroopa Kohtule seisukohti selle kohta, et selline tõlgendus oleks ülemäära koormav, neid väiteid põhjendanud, eelkõige viitega prospekti ajakohastamise hinnangulisele maksumusele. Ilma selliste tõenditeta on keeruline mõista, miks ei peaks käesoleval juhul eelistama investorite vaieldamatut huvi tutvuda õige, ajakohase teabega.
85.

Viidatud kohtuotsuse punktis 24 on kirjas, et „juhul, kui isik säilitab oma palgatöötaja staatuse talle tööandja poolt antud tasustamata puhkuse ajaks, [on] võimalik asuda seisukohale, et määruse nr 1408/71 II jaotise tähenduses see isik töötab, hoolimata sellest, et töösuhtest tulenevate põhikohustuste täitmine selle kindlaksmääratud ajavahemiku ajal on peatatud“.
49.

Kuigi esmapilgul on direktiivi ettepaneku seletuskirjas viidatud sellele, et liidu kodanike ( 20 ) peredel on kavatsus riiki elama asuda, tuleb siiski arvesse võtta asjaolu, et see väide on seletatav üksnes sellega, et ettepanekus oli algul artikli 3 lõige 3, mis käsitles spetsiaalselt nende liidu kodanike perekondi, kes olid kasutanud oma liikumisvabadust ( 21 ). See lõige on seadusandliku menetluse käigus kadunud, kuna seda peeti vähe arusaadavaks, ning küsimust tuleks käsitleda liikumisvabaduse direktiivi raames ( 22 ). Seega on perekondade olukorda mainitud üksnes juhul, kus on varem kasutatud kodanike seda vabadust, seejärel jäeti see küsimus nimetatud ettepaneku üle peetavatest läbirääkimistest välja.
61.

Seega leian Euroopa Kohtu sõnastust kasutades, et „tööandja, kes ei anna töötajale võimalust oma õigust tasustatud põhipuhkusele kasutada, [peab] tagajärgede eest vastutama“. ( 34 ) Leian, et kui lubada, et töötaja täieliku töövõimetuse või haiguse tõttu töövõimetuks jäämise tõttu vabaneb tööandja oma kohustusest teha töötajale võimalikuks puhkuse kasutamine kuni kuupäevani, millest alates see töötaja ei saa enam tööd teha, tooks see kaasa ebavõrdse olukorra, mis on soodsam tööandjale ja ebasoodsam töötajale, keda tuleb pidada töösuhte nõrgemaks pooleks. ( 35 ) Nõnda antaks tööandjale võimalus vabaneda oma kohustuste täitmisest ettekäändel, et täielikult töövõimetuks tunnistamine või haiguse tõttu töövõimetuks jäämine kujutavad endast ettenägematut sündmust. ( 36 ) Taaskord Euroopa Kohtu sõnastust kasutades märgin, et „kui sellistel asjaoludel nõustuda sellega, et töötaja omandatud õigused tasulisele põhipuhkusele on lõppenud, tunnistataks sellega õiguspäraseks käitumine, mis viib tööandja alusetu rikastumiseni, kahjustades sellega [direktiivi 2003/88] eesmärki kaitsta töötaja tervist“. ( 37 )
54.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kui emaettevõtja liikmesriigis äriühingu tulumaksu kindlakstegemiseks tuleks asutamisvabadusest tulenevalt arvesse võtta mitteresidentidest püsivate tegevuskohtade kantud lõplikku kahjumit, siis tuleks seda arvesse võtta ka ettevõtlusmaksu aluseks olevas summas. Sellegipoolest viitab ta sellele, et Saksamaa maksuhaldur ja mõni kommentaator on sellise lahenduse vastu seetõttu, et ettevõtlusmaks on kujundatud selliselt, et sellel peab olema seos liikmesriigiga ja et see on isikustamata. Seetõttu väidab Finanzamt, et Ühendkuningriigil ei ole ettevõtlusmaksuga sarnast isikustamata maksu. Ta väidab, viidates Euroopa Kohtu otsusele Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt ( 41 ), et liidu õigus ei saa kohustada Saksamaa Liitvabariiki taluma tagajärgi, mis tulenevad tulu päritoluriigi sellisest valikust.