ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiivi 2007/66/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas, põhjendusi 25 ja 27, nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, muudetud direktiiviga 2007/66, artikli 1 lõikeid 1 ja 3, nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/13/EMÜ veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi käsitlevate ühenduse eeskirjade kohaldamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, muudetud direktiiviga 2007/66, artikli 1 lõikeid 1 ja 3, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 83 lõikeid 1 ja 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/25/EL, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/17/EÜ, artikli 99 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et need ei kohusta ega keela liikmesriikidel võtta vastu õigusnorme, mille kohaselt järelevalveasutus võib Euroopa Liidu finantshuvide kaitse kaalutlustel alustada omal algatusel riigihankealaste õigusnormide rikkumiste järelevalvemenetlusi. Kui selline menetlus on ette nähtud, siis kuulub see siiski liidu õiguse reguleerimisalasse, kuna sellise menetluse esemeks olevad riigihanked kuuluvad riigihankealaste direktiivide esemelisesse kohaldamisalasse ning peavad seega vastama sellele õigusele, kaasa arvatud selle üldpõhimõtted, mille hulka kuulub õiguskindluse üldpõhimõte.
2.

Lükata tagasi tühistamishagi kuuenda väite kolmas osaväide osas, mis käsitleb käesolevas asjas huvitatud isikute menetluslike õiguste rikkumist seeläbi, et enne komisjoni 26. veebruari 2015. aasta otsuse (EL) 2015/1586 meetme SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ja ex 12/N) (Poola) kohta, millega muudetakse Gdynia-Kosakowo lennujaama, vastuvõtmist ei antud neile võimalust avaldada arvamust komisjoni teatise „Suunised lennujaamadele ja -ettevõtjatele antava riigiabi kohta“ asjakohasuse kohta.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 714/2009 võrkudele juurdepääsu tingimuste kohta piiriüleses elektrikaubanduses ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1228/2003, artikli 16 lõiget 6 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav ettevõtja suhtes, kes käitab ainult piiriülest võrkudevahelist ühendust.
Euroopa Kohtu (teine koda) 12. märtsi 2020. aasta otsus (Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona eelotsusetaotlus – Hispaania) – kriminaalasi järgmise isiku suhtes: VW

(Kohtuasi C-659/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Direktiiv 2013/48/EL - Artikli 3 lõige 2 - Õigus kaitsjale - Asjaolud, mille puhul tuleb tagada õigus kaitsjale - Kohtusse ilmumata jätmine - Erandid õigusest kaitsjale - Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 - Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele)

(2020/C 215/15)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

VW

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta direktiivi 2013/48/EL, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikute ja konsulaarasutustega, eelkõige selle artikli 3 lõiget 2 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendatud riigisiseses kohtupraktikas, mille kohaselt võib kohtueelses menetluses lükata õigust kaitsjale edasi kuni isiku suhtes tehtud riigisisese vahistamismääruse täitmiseni, põhjusel et kahtlustatav või süüdistatav ei ilmunud eeluurimiskohtuniku kutsel kohtusse.

(1) ELT C 35, 28.1.2019.
2.

Direktiivi 2011/83 artikli 3 lõike 3 punkti k tuleb tõlgendada nii, et leping, mille eesmärk on võimaldada tarbijal saada edaspidi reisijateveolepingute sõlmimisel hinnaalandust, ei kuulu mõiste „leping reisijateveo teenuse osutamiseks“ alla ja järelikult kuulub see selle direktiivi kohaldamisalasse, kaasa arvatud taganemisõigust käsitlevad sätted.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 26. märtsi 2020. aasta otsus (Arbeidshof te Genti eelotsusetaotlus – Belgia) – ISS Facility Services NV versus Sonia Govaerts, Atalian NV, varem Euroclean NV

(Kohtuasi C-344/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2001/23/EÜ - Artikli 3 lõige 1 - Ettevõtte üleminek - Töötajate õiguste kaitse - Puhastusteenuste riigihange - Lepingu sõlmimine hankeosade osas kahe uue pakkujaga - Niisuguse töötaja ülevõtmine, kes töötas kõikide hankeosade heaks)

(2020/C 215/08)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Arbeidshof te Gent

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: ISS Facility Services NV

Vastustajad apellatsioonimenetluses: Sonia Govaerts, Atalian NV, varem Euroclean NV

Resolutsioon

Ettevõtte üleminekul mitmele omandajale tuleb nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõiget 1 tõlgendada nii, et töölepingust tulenevad õigused ja kohustused lähevad üle kõikidele omandajatele proportsionaalselt asjaomase töötaja täidetud tööülesannetega, tingimusel et selline töölepingu jaotamine on võimalik ja sellega ei kaasne töötingimuste halvenemist ning see ei kahjusta töötajatele selle direktiiviga tagatud õiguste kaitset, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Kui selline jaotamine on võimatu või sellega kaasneks töötaja õiguste rikkumine, loetakse sellest tuleneva töölepingu lõpetamise eest direktiivi artikli 4 järgi vastutavaks omandaja või omandajad ka siis, kui töölepingu lõpetamise algatus tuli töötajalt.

(1) ELT C 294, 20.8.2018.
1.

Komisjoni 28. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1484/95, millega sätestatakse täiendavate imporditollimaksude süsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad ja määratakse kindlaks kodulinnuliha- ja munasektori ning ovoalbumiini kohta täiendavad imporditollimaksud ning tunnistatakse kehtetuks määrus nr 163/67/EMÜ (muudetud komisjoni 24. märtsi 2010. aasta määrusega (EL) nr 248/2010), artikli 3 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et liitu imporditud kaup müüdi kahjumiga, see tähendab tollideklaratsioonis esitatud CIF-impordihinnast madalama hinnaga, ei ole iseenesest piisav, et tuvastada, et CIF-impordihind ei ole õige, kui importija tõendab, et kõik kauba saadetisega seotud tingimused kinnitavad selle hinna õigsust.
Euroopa Kohtu (viies koda) 26. märtsi 2020. aasta otsus (Cour de cassation’i eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – AR versus Cooper International Spirits LLC, St Dalfour SAS, Établissements Gabriel Boudier SA

(Kohtuasi C-622/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamine - Direktiiv 2008/95/EÜ - Artikli 5 lõike 1 punkt b - Artikli 10 lõike 1 esimene lõik - Artikli 12 lõige 1 - Kaubamärgi tegelikult kasutamata jätmise tõttu lõppenuks tunnistamine - Kaubamärgiomaniku õigus tugineda sellele, et kolmas isik on enne õiguste lõppemist rikkunud identse või sarnase tähise kasutamisega kaubamärgiomaniku ainuõigusi)

(2020/C 215/14)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Hageja: AR

Kostjad: Cooper International Spirits LLC, St Dalfour SAS, Établissements Gabriel Boudier SA

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõike 1 punkti b, artikli 10 lõike 1 esimest lõiku ja artikli 12 lõike 1 esimest lõiku koostoimes selle direktiivi põhjendusega 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on jäetud liikmesriikidele vabadus lubada, et kaubamärgiomanik, kelle õigused on pärast kaubamärgi registreerimisest viie aasta möödumist lõppenud, kuna ta ei ole seda kaubamärki asjaomases liikmesriigis tegelikult kasutanud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, säilitab õiguse nõuda sellise kahju hüvitamist, mille kolmas isik tekitas enne õiguste lõppemist sellega, et kasutas sarnast, asjaomase kaubamärgiga segiaetavat tähist identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks.

(1) ELT C 436, 3.12.2018.
—

artikli 5 punktis b sätestatud faktide võrdsustamise põhimõte on kohaldatav sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas. Prantsuse pädevatel ametiasutustel tuleb seega kindlaks teha, kas käesoleval juhul on tõendatud, et esineb nõutav asjaolu selle sätte tähenduses. Sellega seoses peavad need ametiasutused võtma arvesse Saksamaal aset leidnud sarnaseid asjaolusid nii, nagu need oleksid aset leidnud nende enda territooriumil.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artikli 3 punkti g, artikli 10 lõiget 2 ja artikli 22 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole liikmesriigi õigusnormid, millega on ette nähtud intressi mittehõlmava maksimaalse krediidikulu arvutamise meetod, mida võidakse kohaldada tarbija suhtes, vastuolus tingimusel, et nende õigusnormidega ei ole kehtestatud täiendavat teavitamiskohustust intressi mittehõlmava krediidikulu kohta – kohustust, mis lisanduks artikli 10 lõikes 2 ettenähtule.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrust (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, tuleb tõlgendada nii, et reisija, kelle lend on hilinenud kolm või enam tundi, võib esitada hüvitise saamiseks hagi tegutseva lennuettevõtja vastu selle määruse artiklite 6 ja 7 alusel, isegi kui reisija ja see lennuettevõtja ei olnud omavahel lepingut sõlminud ja asjaomane lend oli osa pakettreisist, mis kuulub nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivi 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta kohaldamisalasse.
—

sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt hakkab kahenädalane tähtaeg vastuväite esitamiseks käskotsusele, millega isikule on kohaldatud juhtimisõiguse äravõtmist, kulgema alates otsuse kättetoimetamisest selle isiku volitatud esindajale, tingimusel et asjaomasel isikul on alates käskotsusest teadasaamisest tegelikult kahenädalane tähtaeg sellele otsusele vastuväite esitamiseks, vajaduse korral pärast vastuväite esitamise tähtaja ennistamise menetlust või selle raames, ilma et asjaomane isik peaks tõendama, et ta tegi vajalikud toimingud oma volitatud esindajalt võimalikult kiiresti selle kohta info saamiseks, kas kõnealune käskotsus on tehtud, ning tingimusel, et kõnealuse otsuse toime on selle tähtaja jooksul peatatud;
1.

Liidu õigust ja eelkõige tõhususe ja neutraalse maksustamise põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi praktika nagu põhikohtuasjas, mille kohaselt arvutatakse intress mahaarvatava käibemaksu enammakselt, mille asjaomane liikmesriik on kinni pidanud pärast mõistliku tähtaja möödumist liidu õigust rikkudes, kohaldades määra, mis vastab riigi keskpanga baasintressimäärale, kui esiteks on see määr madalam kui määr, mida peaks tasuma maksukohustuslane, kes ei ole krediidiasutus, et laenata sellele summale vastav summa, ning kui teiseks koguneb intress käibemaksu enammaksetelt konkreetse aruandeperioodi vältel, ilma et kohaldataks intressi, millega hüvitada maksukohustuslasele pärast seda aruandeperioodi kuni intresside tegeliku tasumiseni raha väärtuse langus, mis on tingitud aja möödumisest.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 23. aprilli 2020. aasta otsus (Bundesarbeitsgerichti eelotsusetaotlus – Saksamaa) – WN versus Land Niedersachsen

(Kohtuasi C-710/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Töötajate vaba liikumine - ELTL artikli 45 lõige 1 - Töötasu - Liigitamine töötasusüsteemi järkudesse - Töötasusüsteem, kus kõrgem töötasu on seotud sama tööandja juures omandatud tööstaažiga - Varasemate asjakohase töö tegemise perioodide arvessevõtmise piiramine juhul, kui need on täitunud muus kui asukohaliikmesriigis asuva tööandja juures)

(2020/C 230/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Hageja, vastustaja apellatsioonimenetluses ja kassatsioonkaebuse esitaja: WN

Kostja, apellatsioonkaebuse esitaja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Land Niedersachsen

Resolutsioon

ELTL artikli 45 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et territoriaalse haldusüksuse valitsemisalas olevas koolis töötava õpetaja varasema töötamise perioode, mis ei ole täitunud selle haldusüksuse juures, vaid muu tööandja juures, kes asub teises liikmesriigis, juhul kui tehtud töö on võrdväärne tööga, mida see töötaja peab kõnealuses kooliõpetaja ametis tegema, võetakse selle töötaja töötasu suuruse kindlaksmääramisel arvesse maksimaalselt kolme aasta ulatuses.

(1) ELT C 182, 27.5.2019.
2.

Direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on advokaatide ühingul, mille põhikirjajärgne eesmärk on kaitsta kohtus isikuid, kellel on eelkõige teatav seksuaalne sättumus, ning edendada selle isikute kategooria kultuuri ja austust nende õiguste vastu, selle eesmärgi tõttu ja oma võimalikust tulunduslikust eesmärgist sõltumata automaatselt õigus algatada kohtumenetlus kõnealusest direktiivist tulenevate kohustuste täitmise tagamiseks ja vajaduse korral nõuda kahju hüvitamist, juhul kui nimetatud isikute kategooria suhtes esinevad selle direktiivi mõttes diskrimineerivad asjaolud ja kannatanu ei ole tuvastatav.
Euroopa Kohtu (teine koda) 23. aprilli 2020. aasta otsus (Cour d’appel de Monsi eelotsusetaotlus – Belgia) – Wagram Invest SA versus État belge

(Kohtuasi C-640/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 78/660/EMÜ - Teatavat liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruanded - Õige ja erapooletu ülevaate põhimõte - Aktsiaseltsi poolt finantsvara soetamine - Rohkem kui ühe aasta pärast tasumisele kuuluva ilma intressita võlaga seotud diskonto kasumiaruandes kuludesse kandmine ning põhivara soetusmaksumuse bilansi aktivasse kandmine nii, et see diskonto arvatakse maha)

(2020/C 230/06)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Mons

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Wagram Invest SA

Vastustaja: État belge

Resolutsioon

Kui aktsiaselts soetab finantsvara, mille hind tuleb tasuda osamaksetena pika aja jooksul ilma intressita, tingimustel, mis on sarnased laenutingimustega, tuleb nõukogu 25. juuli 1978. aasta direktiivi 78/660/EMÜ, mis põhineb [EÜ artikli 44 lõike 2 punktil g] ja käsitleb teatavat liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruandeid, artikli 2 lõikes 3 sätestatud õige ja erapooletu ülevaate põhimõtet tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellise raamatupidamismeetodi kasutamine, mille kohaselt kantakse esiteks kasumiaruandes kuludesse sellest soetamisest tuleneva rohkem kui ühe aasta pärast tasumisele kuuluva ilma intressita võlaga seotud diskonto turuintressimääraga ning teiseks selle põhivara soetusmaksumus bilansi aktivasse nii, et see diskonto on maha arvatud.

(1) ELT C 4, 7.1.2019.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on liidumaa poolt koolitranspordi eest hoolitsemise eeldus selle liidumaa territooriumil elamine, kujutavad endast kaudset diskrimineerimist, sest see võib oma olemuselt mõjutada pigem võõrtöötajaid kui selle riigi kodanikest töötajaid.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 2. aprilli 2020. aasta otsus (Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna eelotsusetaotlus – Itaalia) – CO versus Comune di Gesturi

(Kohtuasi C-670/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Võrdse kohtlemise põhimõte töö saamisel ja kutsealale pääsemisel - Direktiiv 2000/78/EÜ - Vanuse alusel diskrimineerimise keeld - Avalik osalemiskutse - Osalemise tingimused - Pensionile jäänud avaliku ja erasektori töötajate väljajätmine)

(2020/C 230/07)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: CO

Vastustaja: Comune di Gesturi

Resolutsioon

Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ja eelkõige selle artikli 2 lõiget 2, artikli 3 lõiget 1 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, mis keelab valitsemissektori asutustel anda uurimis- ja nõustamisülesandeid täitmiseks pensionile jäänud isikutele, kui esiteks järgitakse selle õigusnormiga tööhõivepoliitika ja tööturu õiguspärast eesmärki, ja kui teiseks on selle eesmärgi saavutamiseks rakendatud meetmed asjakohased ja vajalikud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii ka põhikohtuasjas.

(1) ELT C 25, 21.1.2019.
3.

Direktiivi 2007/64 (muudetud direktiiviga 2009/111) artikleid 80–82 tuleb tõlgendada nii, et need ei anna pädevale asutusele nende sätete tähenduses õigust lahendada selle direktiivi artiklis 75 kehtestatud kriteeriumide alusel vaidlusi, mis on tekkinud makseteenuse kasutajate ja pakkujate vahel maksetehingu täitmata jätmisest või valest täitmisest, kui see asutus teostab oma pädevust vaadata läbi makseteenuse kasutajate kaebusi ja määrata makseteenuste pakkujatele karistusi kohaldatavate sätete rikkumise korral. Need vaidlused tuleb lahendada direktiivi 2007/64 (muudetud direktiiviga 2009/111) artiklis 83 osutatud nõuete kohtuvälise menetlemise teel, ilma et see piiraks riigisiseses menetlusõiguses ette nähtud õigust pöörduda kohtusse. Kui liikmesriigi seadusandja on otsustanud anda nii artiklitest 80–82 kui ka artiklist 83 tulenevad pädevused samale asutusele, peab see asutus teostama igat liiki pädevust eraldiseisvalt, ainult igas vastavas menetluses.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslane, kes teostab aktsiisi peatamise korra alusel ühte ühendusesisest kaubavedu kavatsusega soetada see kaup oma majandustegevuse eesmärgil niipea, kui kaup on sihtliikmesriigis vabasse ringlusse lubatud, saab kauba omanikuna käsutamise õiguse selle sätte tähenduses tingimusel, et tal on võimalik teha selle kauba õiguslikku olukorda mõjutav otsus, sealhulgas eelkõige otsus seda müüa. Asjaolu, et sellel maksukohustuslasel oli algusest peale kavatsus seda kaupa soetada oma majandustegevuse eesmärgil niipea, kui see on sihtliikmesriigis vabasse ringlusse lubatud, kujutab endast asjaolu, mida eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb tema menetletava juhtumi eriliste asjaolude igakülgse hindamise raames arvesse võtta, et teha kindlaks järjestikustest soetustest see, millega tuleb ühendusesisest kaubavedu seostada.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 17 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et füüsilist isikut, kes sellise lepingu nagu finantssektori äriühinguga sõlmitud hinnavahelepingu alusel teeb finantstehinguid selle äriühingu vahendusel, võib kvalifitseerida „tarbijaks“ selle sätte tähenduses, kui kõnealuse lepingu sõlmimine ei toimu selle isiku majandus- või kutsetegevuses; seda küsimust tuleb aga kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Sellel kvalifitseerimisel ei ole esiteks tegurid, et nimetatud isik on teinud suhteliselt lühikese ajavahemiku jooksul palju tehinguid või et ta on investeerinud neisse tehingutesse suuri summasid, sellistena põhimõtteliselt asjakohased, ja teiseks ei ole iseenesest põhimõtteliselt tähtis see, et sama isik on „mittekutseline klient“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ, artikli 4 lõike 1 punkti 12 tähenduses.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 2. aprilli 2020. aasta otsus (Landgericht Koblenzi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Stadtwerke Neuwied GmbH versus RI

(Kohtuasi C-765/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2003/55/EÜ - Maagaasi siseturu ühiseeskirjad - Tarbijakaitse - Artikli 3 lõige 3 ja A lisa punkt b - Lepingutingimuste läbipaistvus - Kohustus õigel ajal ja vahetult teavitada tarbijat tariifi tõstmisest)

(2020/C 222/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Koblenz

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Stadtwerke Neuwied GmbH

Kostja: RI

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/55/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 3 lõiget 3 koostoimes selle direktiivi A lisa punktidega b ja c tuleb tõlgendada nii, et kui tariifimuudatusi, millest ei ole kliente isiklikult teavitatud, teeb viimasena vastutava taseme gaasitarnija üksnes eesmärgiga kanda maagaasi ostuhinna tõus üle, ilma et ta taotleks kasumit, siis nende tariifimuudatuste kehtivuse eeltingimuseks ei ole see, kui tarnija täidab nendes sätetes ette nähtud läbipaistvuse ja teavitamise kohustust, tingimusel, et kliendid võivad lepingu igal ajal üles öelda ja neil on sobivad õiguskaitsevahendid, et saada hüvitist kahju eest, mida nad võisid kanda seetõttu, et neid sellistest muudatustest isiklikult ei teavitatud.

(1) ELT C 112, 25.3.2019.
C 222/11

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 2. aprilli 2020. aasta otsus (Bundesgerichtshofi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Coty Germany GmbH versus Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

(Kohtuasi C-567/18) (1)

(Eelotsusetaotlus - Euroopa Liidu kaubamärk - Määrus (EÜ) nr 207/2009 - Artikkel 9 - Määrus (EL) 2017/1001 - Artikkel 9 - Kaubamärgiga antavad õigused - Kasutamine - Kauba ladustamine selle pakkumise või turuleviimise otstarbel - Veebimüügiplatvormil müüdava ja kaubamärgist tulenevat õigust rikkuva kauba ladustamine postitamise otstarbel)

(2020/C 222/11)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Coty Germany GmbH

Kostjad ja vastustajad kassatsioonimenetluses: Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

Resolutsioon

Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 [Euroopa Liidu] kaubamärgi kohta artikli 9 lõike 2 punkti b ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 9 lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et isikut, kes ladustab kaubamärgist tulenevat õigust rikkuvat kaupa kolmanda isiku jaoks, ilma et ta oleks rikkumisest teadlik, ei tule pidada seda kaupa asjaomaste sätete tähenduses pakkumise või turuleviimise otstarbel ladustavaks, kui see isik ise neid eesmärke ei taotle.

(1) ELT C 427, 26.11.2018.