ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6)

Videomonitorid, mis on otse videokaamera (või videosalvesti) külge koaksiaalkaabliga ühendatud vastuvõtjad, nii et kõik kõrgsagedusahelad on välistatud. Neid kasutatakse televisioonikompaniides või suletud televisiooni võrkudes (lennujaamad, raudteejaamad, terasetööstuses, haiglates jne). Need aparaadid on oma olemuselt seadmed, mis genereerivad valguspunkti ja kuvavad selle ekraanil sünkroonselt algsignaaliga. Need sisaldavad ühte või mitut videovõimendit, mille abil saab muuta punkti intensiivsust. Veel võivad neil olla eraldi sisendid punasele (R), rohelisele (G) ja sinisele (B) või võib signaal olla kodeeritud konkreetse standardi (NTCS, SECAM, PAL, D-MAC jne) kohaselt. Kodeeritud signaalide vastuvõtmiseks peab monitoris olema dekodeerimisseade R, G ja B signaalide eraldamiseks. Kõige tavalisemaks vahendiks kujutise taasesitamisel on katoodkiiretoru vahetuks jälgimiseks või kuni kolme katoodkiiretoruga projektor; siiski annavad mitmed monitorid sama kuva muude vahenditega (näiteks vedelkristallekraanil, valguskiirte difraktsiooniga õlikilel). Need võivad olla kineskoop- või lameekraanmonitorid, nt LCD-, LED-, plasmamonitorid jne.
1.

Kuna Prantsuse Vabariik võttis vastu ja jättis jõusse uue tsiviilmenetluse seadustiku artikli 1441‑1 (muudetud 20. oktoobri 2005. aasta dekreediga nr 2005‑1308, mis puudutab 6. juuni 2005. aasta määruse nr 2005‑649 (teatavate avalik-õiguslike või eraõiguslike isikute poolt, kelle suhtes ei kohaldata riigihankelepingute seadustikku, sõlmitud hankelepingute kohta) artiklis 4 nimetatud hankijate sõlmitud hankelepinguid) osas, milles see säte näeb ette hankija märgukirjale vastuse esitamiseks kümnepäevase tähtaja, keelates enne selle vastuse esitamist igasuguse lepingueelse menetluse ning ilma, et see tähtaeg peataks tähtaja, mida tuleb järgida edututele pakkujate hankelepingu sõlmimise otsuse teatavakstegemise ja selle hankelepingu sõlmimise vahel, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivist 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, muudetud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiviga 92/50/EMÜ, ja direktiivist 92/13/EMÜ veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi käsitlevate ühenduse eeskirjade kohaldamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta tulenevaid kohustusi.
55

T-Mobile, KPN ja Vodafone leiavad sisuliselt, et eespool viidatud kohtuotsustest komisjon vs. Anic Partecipazioni ja Hüls vs. komisjon ei ole võimalik järeldada, et põhjusliku seose eeldus on kohaldatav kõikidel juhtudel. Nende arvates peaks selle kohaldamine olema piiratud juhtumitega, mille puhul faktid ja asjaolud on identsed nimetatud kohtuotsuste omadega. Nad väidavad sisuliselt, et üksnes juhul, kui ettevõtjad kohtuvad korrapäraselt ja nad teavad, et eelmiste kohtumiste käigus on vahetatud konfidentsiaalset teavet, on võimalik eeldada, et need ettevõtjad on kooskõlastamise alusel oma turukäitumist korraldanud. Pealegi leiavad nad, et ei ole mõistlik asuda seisukohale, et ettevõtja võib oma turukäitumise rajada ühelainsal kohtumisel vahetatud teabele, ja seda iseäranis siis, kui kohtumisel on õiguspärane eesmärk nagu põhikohtuasjas.
31

On tõsi, et C. M. Mesko on Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes märkustes väitnud, et sai L. Hadadi poolt Pesti esimese astme kohtusse esitatud abielulahutuse hagist teada alles kuus kuud hiljem. Siiski ei ole C. M. Mesko kinnitanud, et L. Hadadi oleks jätnud astumata samme kostja teavitamiseks hagist ning et Ungari kohtusse pöördumist ei olnud seetõttu võimalik lugeda sel kuupäeval toimunuks vastavalt määruse nr 2201/2003 artiklile 16. Pealegi nähtub toimikust, et C. M. Mesko kutsuti nimetatud kohtus toimunud menetluse raames kohtusse. Lisaks on Ungari valitsus vastuseks Euroopa Kohtu poolt kohtuistungil esitatud küsimusele märkinud, et siseriiklik õigus näeb ette, et kui kohtusse on esitatud hagiavaldus, teatab kohus sellest kostjale. Neil asjaoludel tuleb lähtuda eeldusest, et hagi tuleb lugeda esitatuks Pesti esimese astme kohtusse vastavalt määruse artiklile 16.
35

Nendel asjaoludel ja kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimene küsimus puudutab ainult Prantsuse-Belgia lepingut, tuleb sellele vastata, et kuna ühenduse õigus oma hetkeseisus ja sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei näe ühendusesisese topeltmaksustamise kõrvaldamise alal ette üldisi tingimusi pädevuse jaotuseks liikmesriikide vahel, ei ole EÜ artikliga 56 vastuolus selline kahepoolne maksuleping – nagu on kõne all põhikohtuasjas –, mille alusel ühes liikmesriigis asuva äriühingu poolt teise liikmesriigi residendist aktsionärile makstavaid dividende on võimalik maksustada mõlemas liikmesriigis ning mis ei pane liikmesriigile, kus aktsionär on resident, tingimusteta kohustust hoida ära sellest tulenevat topeltmaksustamist.
63

Teisest küljest tuleneb eelkõige direktiivi 2002/53 artikli 4 lõikest 4, et geneetiliselt muundatud sortide kandmine siseriiklikusse kataloogi ei kuulu sellise üldise keelumeetme alla, nagu on ette nähtud seemneseaduse artikli 5 lõikes 4. Artikli 4 lõikest 4 tuleneb nimelt, et võimalik keeld kanda sort sellesse siseriiklikusse kataloogi üksnes põhjusel, et see sort on geneetiliselt muundatud, on õigustatud üksnes siis, kui ei ole võetud kõiki vajalikke meetmeid vältimaks ohtu inimeste tervisele, millega ei ole tegu eelkõige siis, kui sort on direktiivi 2001/18 sätete kohaselt heaks kiidetud, nagu komisjon õigesti väidab.
24

Seetõttu otsustas Tribunale di Napoli kohtumenetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] direktiivi 80/987 artiklite 3 ja 4 kohaselt – osas, milles need näevad ette töötaja töötasuga seotud rahuldamata nõuete väljamaksmise – on lubatud, et sellised nõuded kaotavad hetkest, mil neile tuginetakse garantiiasutuse vastu, oma algse töötasulise laadi ja need kvalifitseeritakse erinevalt – sotsiaalkindlustushüvitislikena üksnes seetõttu, et liikmesriik usaldas nende väljamaksmise sotsiaalkindlustusasutusele ja et seetõttu on siseriiklikes õigusnormides asendatud mõiste „töötasu” mõistega „sotsiaalkindlustushüvitis”? 2. Kas direktiivi [80/987] sotsiaalse eesmärgi saavutamiseks piisab sellest, kui siseriiklikes õigusnormides kasutatakse töötaja algset töötasunõuet kui pelgalt võrdluse alust, mida arvestades määrata kindlaks per relationem garantiiasutuse poolt tagatav hüvitis, või peavad töötaja töötasuga seotud nõuded maksejõuetu tööandja vastu olema tänu garantiiasutuse sekkumisele kaitstud nii, et neile on tagatud sama ese, samad tagatised, tähtajad ja tingimused, mis on selles õiguskorras tagatud mis tahes muudele tööga seotud nõuetele? 3. Kas ühenduse õigusnormidest tuletatavad põhimõtted, eelkõige võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted võimaldavad kohaldada töötajate rahuldamata töötasunõuetele, mis puudutavad direktiivi 80/987 artiklis 4 sätestatud ajavahemikku, aegumist, mis on ebasoodsam sellest, mida kohaldatakse analoogsete rahuldamata nõuete suhtes?”
33

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et väljend „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud” tähendab kohta, kus tekkis esialgne kahju toote tavalisel eesmärgipärasel kasutamisel, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus lisaks teada, kas see kahju peab seisnema kehalises kahjus inimestele ja asjadele või on sellega tegemist ka siis, kui (esmalt) tekkis üksnes varaline kahju.
1.

Itaalia Vabariik rikkus nõukogu 6. detsembri 1979. aasta kaheksanda direktiivi 79/1072/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – välismaal asuvatele maksukohustuslastele käibemaksu tagastamise kord) artiklit 1 ja nõukogu 17. novembri 1986. aasta kolmeteistkümnenda direktiivi 86/560/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühenduse territooriumil registreerimata maksukohustuslastele käibemaksu tagastamise kord) artiklit 1, kuna ta kohustas maksukohustuslast – kelle peamine asukoht on teises liikmesriigis või kolmandas riigis, kuid kellel on Itaalias majandustegevuse asukoht, kust vaadeldaval ajavahemikul on Itaalias kaupu müüdud või teenuseid osutatud – saama sisendkäibemaksu tagasi mitte mahaarvamise kaudu, vaid nimetatud direktiivides ette nähtud skeeme kasutades, kuigi kaupade ja teenuste ost ei olnud toimunud mitte Itaalia majandustegevuse asukoha, vaid otseselt peamise asukoha kaudu.
57

Eelnevat arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2006/12 artikli 15 punkti a tuleb tõlgendada selliselt, et ühenduse õiguse hetkeseisus ei ole sellega vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, mis sätestavad olmejäätmete hoolduse ja kõrvaldamise teenuse rahastamiseks maksu, mis on arvutatud selle teenuse kasutajate poolt tekitatud jäätmete hinnangulise mahu alusel ning mitte jäätmete koguse alusel, mille nad on tegelikult tekitanud ja kogumiseks andnud. Siiski tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul talle esitatud faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel uurida, kas põhikohtuasjas kõne all olev jäätmemaks ei vii selleni, et teatud „valdajate” – käesoleval juhul hotellide – kanda jäetakse ilmselgelt ebaproportsionaalne kulu võrreldes nende jäätmete koguse või liigiga, mida nad tekitavad.
68

See, et teenuste kaubamärk võib Pariisi konventsiooni artikli 6bis tähenduses olla „üldtuntud”, ei tähenda sugugi, et selle sätte tekstis peetakse silmas ka teenuste kaubamärke. Pealegi oli eespool nimetatud kohtuotsuse Nieto Nuño aluseks olnud kohtuasjas esitatud küsimus seotud varasema kaubamärgi üldtuntuse geograafilise ulatusega ning selles käsitleti Pariisi konventsiooni artikli 6bis tõlgendamist teenuste kaubamärkide suhtes. Lisaks on Esimese Astme Kohus juba märkinud, et nimetatud artikkel 6bis käsitleb üksnes kaupade kaubamärke (11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T-263/03: Mühlens vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, punkt 54, ja . aasta otsus kohtuasjas T-28/04: Mühlens vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 59).
11

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et G. Deschaumes tugineb nimetatud otsuse peale esitatud kassatsioonkaebuse toetuseks eelkõige tolliseadustiku artikli 221 lõikele 1, väites, et Hof van Beroep te Antwerpen ei sedastanud, et tollivõla kohta tehti arvestuskanne enne sellest teatamist ja et põhikohtuasja toimiku dokumentidest ei nähtu, et arvestuskanne tehti.
22

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vastus küsimusele, kas käesoleval juhul kuulub pädevus Amtsgericht Erdingile, sõltub määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b teise taande tõlgendusest. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib nimetatud sätte esimese taande kohta, mis puudutab kaupade müüki, et esiteks on Euroopa Kohus otsustanud, et see eeskiri, mis käsitleb kohtualluvust erandjuhtudel lepingutega seotud asjades, käsitab kauba üleandmise kohta iseseisva seotuse tingimusena, mida kohaldatakse kõigi ühest ja samast lepingust tulenevate hagide suhtes, ja mitte ainult nende hagide suhtes, mis põhinevad üleandmise kohustusel endal (3. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C-386/05: Color Drack, EKL 2007, lk I-3699, punkt 26). Lisaks on Euroopa Kohus sedastanud, et nimetatud eeskirja tuleb kohaldada ka kauba üleandmise kohtade paljususe korral ja sellistel juhtudel tuleb lepingu täitmise kohana käsitleda kohta, mille puhul lepingu ja pädeva kohtu vaheline seos on kõige tihedam; see seos on kõige tihedam üldjuhul peamise tarne kohal, mis tuleb kindlaks määrata majanduslike kriteeriumide alusel (eespool viidatud kohtuotsus Color Drack, punkt 40). Euroopa Kohus on lõpuks märkinud, et juhul kui peamise tarne kohta ei ole võimalik kindlaks määrata, on igal kauba üleandmise kohal piisavalt lähedane seos kohtuvaidluse faktiliste asjaoludega, ja et sellisel juhul võib hageja kaevata kostja omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest (eespool viidatud kohtuotsus Color Drack, punkt 42).
1.

Kuna Hispaania Kuningriik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta), siis on Hispaania Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
26

Seega tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõiget 4 koosmõjus määruse nr 40/94 artikliga 146 tuleb tõlgendada nii, et see lubab rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikul analoogiliselt ühenduse kaubamärgi omanikuga taotleda, et lisaks selle liikmesriigi tolli sekkumisele, kus ta oma taotluse esitab, sekkuks ühe või mitme muu liikmesriigi toll.
20

Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et mis puutub konkreetsemalt pankrotimenetlusse ja muudesse sarnastesse menetlustesse, siis Brüsseli konventsiooni kohaldamisalast on need välja jäetud seetõttu, et see valdkond on spetsiifiline, mis eeldab erinorme, ning osalisriikide õiguses on suured erinevused (vt selle kohta 22. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 133/78: Gourdain, EKL 1979, lk 733, punkt 3, ja P. Jenard’i aruanne, mis käsitleb konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1979, C 59, lk 48)).
27

Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et ühelt poolt kasutatakse ka teistes keeleversioonides määruse nr 44/2001 artikli 11 lõikes 2 sarnaselt saksa keelega väljendit „kahju kannatanud isik”. Nii on see näiteks hispaania keeles („persona perjudicada”), tšehhi keeles („poškozený”), taani keeles („skadelidte”), eesti keeles („kahju kannatanud pool”), itaalia keeles („persona lesa”), poola keeles („poszkodowany”), slovaki keeles („poškodený”) ja rootsi keeles („skadelidande”). Teiselt poolt on Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse FBTO Schadeverzekeringen punktis 26 juba otsustanud, et määruse nr 44/2001 artikli 11 lõikes 2 tehtud viite ülesanne on lisada artikli 9 lõike 1 punktis b sisalduvasse hagejate loetelusse isikud, kellele on kahju tekitatud, piiramata nende isikute ringi nendega, kelle on seda tekitatud otseselt.
89

Lõpetuseks tuleb märkida vajaduse kohta ennetada maksude vältimist ja võidelda fiktiivsete vahendite kasutamise vastu, mille eesmärk on kõrvale hoida Saksamaa maksusüsteemist, et kapitali vaba liikumist piiravat siseriiklikku meedet võib õigustada juhul, kui selle meetme konkreetne eesmärk on takistada selliste puhtalt fiktiivsete skeemide loomist, millel puudub majanduslik sisu ja mille ainus eesmärk on saada maksusoodustus (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, punktid 51 ja 55; kohtuotsus Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, punktid 72 ja 74, ja 4. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-330/07: Jobra, EKL 2008, lk I-9099, punkt 35).
53

Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 62 kriitika kohta väidab komisjon, et see kriitika põhineb kontekstist välja võetud lause vääral mõistmisel. Esimese Astme Kohus soovis öelda, et tütarettevõtja on iseseisev majandusüksus, kui ta ei järgi emaettevõtja juhiseid. See on nii kas seetõttu, et ühtegi juhist ei ole antud või seetõttu, et juhiseid ei ole järgitud.
80

Seega tuleb esimesele ja teisele eelotsuse küsimusele vastata, et asjaolust, et teenuseid puudutava lepingu raames ei maksa lepingupartnerile otseselt tasu hankija, vaid tal on õigus võtta kolmandatelt isikutelt tasu, piisab lepingu liigitamiseks „teenuste kontsessiooniks” direktiivi 2004/17 artikli 1 lõike 3 punkti b tähenduses juhul, kui lepingupartner võtab täielikult või vähemalt suures osas üle hankijale kuuluva teenuse osutamisega seotud riski, isegi kui see risk on algusest peale oluliselt piiratud kõnealuse teenuse avalik-õigusliku laadi tõttu.
8

Põhimääruse artikkel 38 sätestab: „1. Tasulise põhipuhkuse periood, mida ei saa rahalise hüvitisega asendada, lepitakse kokku kollektiivlepingus või individuaalses töölepingus. Selle kestus ei saa mingil juhul olla lühem kui 30 kalendripäeva. 2. Selle kasutamise periood või perioodid määratakse kindlaks ettevõtja ja töötaja vahelise ühise kokkuleppega vastavalt kollektiivlepingutes puhkuste iga-aastaseks planeerimiseks ette nähtud nõuetele. Kui pooled ei jõua kokkuleppele, siis määrab pädev kohus puhkuse kasutamise kuupäevad; see otsus on lõplik. Menetlus on kiire ja ühepoolne. Otsus tehakse prioriteetses kiirmenetluses. 3. Ettevõttes määratakse kindlaks puhkuste kalender. Töötajal peab olema võimalik teada talle määratud puhkuse kuupäevi vähemalt kaks kuud enne puhkuse algust. Kui eelmises lõigus nimetatud puhkuste kalendris kindlaksmääratud puhkuseperiood langeb kokku ajutise töövõimetuse perioodiga, mille põhjuseks on rasedus, sünnitus või rinnaga toitmine, või töölepingu peatumise perioodiga, mis on ette nähtud käesoleva seaduse artikli 48 lõikes 4, on töötajal õigus saada puhkust muul ajal kui ajutise töövõimetuse perioodil või talle mainitud sätte alusel pärast töölepingu peatumise lõppemist antud muu puhkuse perioodil, isegi kui puhkusele vastav kalendriaasta on lõppenud.”
61

Esiteks, mis puudutab siseriiklike õigusnormide sisu, mis on sellisele väikesele ja keskmise suurusega ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kõige kättesaadavam õiguslik raamistik, siis tuleb rõhutada, et alates 2004. aastast sätestasid siseriiklikud õigusnormid, mis kehtestasid kõnealuse maksuvabastuse süsteemi vastavalt eelkõige direktiivi 2003/96 artikli 16 lõikele 3, et selleks, et vältida biokütuste valmistamisega kaasnevate lisakulude ülekompenseerimist, on siseriiklikel ametivõimudel kohustus toormaterjalide hinnamuutustest lähtudes vaadata läbi biokütuste suhtes kohalduvad maksuvabastused ja -vähendused.
63

Lõpetuseks tuleb lisada, et nagu märkis Prantsuse valitsus kohtuistungil, näeb direktiivi 79/693 artikli 7 lõike 3 punkt b ette, et I lisas määratletud toodete, sh„džemmina” või „ekstra džemmina” määratletud toodete märgistusel peab esinema kohustuslik kanne „üldsuhkrusisaldus … g 100 g kohta”, kusjuures lubatud hälve on ±3 refraktomeetri kraadi.
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 10. septembri 2009. aasta otsus – komisjon vs. Belgia

(kohtuasi C‑100/08)

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – EÜ artiklid 28 ja 30 – Looduslike looma- ja taimeliikide kaitse – Normid, mis käsitlevad vangistuses sündinud ja kasvatatud ning teistes liikmesriikides seaduslikult turule viidud lindude pidamist ja turustamist

1. Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed – Mõiste (EÜ artikkel 28) (vt punktid 81 ja 82)

2. Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed (EÜ artiklid 28 ja 30; nõukogu määrus nr 338/97; komisjoni määrus nr 865/2006) (vt punktid 84–88, 91–93, 96–103, 110–113)

3. Keskkond – Loodusliku linnustiku kaitse – Direktiiv 79/409 – Kohaldamisala (Nõukogu direktiiv 79/409) (vt punkt 106)

Ese

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – EÜ artikli 28 rikkumine – Looduslike looma- ja taimeliikide kaitse – Teatavate teistes liikmesriikides seaduslikult turustatud lindude pidamise keeld.

Resolutsioon

1. Kuna Belgia Kuningriik

– kohaldab vangistuses sündinud ja kasvatatud ning teistes liikmesriikides seaduslikult turule viidud lindude impordi, pidamise ja müügi suhtes piiravaid tingimusi, mis kohustavad asjaomaseid turul tegutsevaid ettevõtjaid muutma isendite märgistust, et see vastaks Belgia õigusaktides ette nähtud eritingimustele, ega tunnusta teistes liikmesriikides kohaldatavat märgistust ega sertifikaate, mis on väljastatud vastavalt nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määrusele (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel, ja

– ei anna ettevõtjatele erandina võimalust pidada Euroopa linde, mis on teistes liikmesriikides seaduslikult turule viidud,

siis on Belgia Kuningriik rikkunud EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi.
10

VersVG § 158k sätestab: „1. Kindlustusvõtjal on õigus vabalt valida isik, kes on ametialaselt pädev esindama poolt kohtu- või haldusmenetluses. Lisaks sellele on kindlustusvõtjal tema õiguslike huvide muul viisil kaitsmiseks õigus vabalt valida advokaat, kui kindlustajal on tekkinud huvide konflikt. 2. Kindlustuslepingus võib ette näha, et kindlustusvõtja võib oma esindajaks kohtu- või haldusmenetluses valida üksnes isiku, kes on ametialaselt pädev pooli esindama ning kelle kontor asub selle kohtu või haldusorgani tööpiirkonnas, kes on pädev ettenähtud menetlust esimeses astmes läbi viima. Kui vähemalt neljal niisugusel isikul ei ole selles piirkonnas kontorit, siis laieneb valikuõigus isikutele asjaomase haldusorgani asukoha esimese astme kohtu piirkonnas. 3. Kindlustatud isikule lõike 1 esimese lause alusel antud õigust vabalt valida kohaldatakse siis, kui ta vajab seadusliku esindaja abi kohtu- või haldusmenetluses; huvide konflikti korral on vaja pöörata tähelepanu teises lauses sätestatud õigusele. Kui kindlustusselts usaldab nõuete haldamise mõnele teisele kindlustusseltsile, siis laieneb niisuguse teabe edastamise kohustus ka sellele ettevõtjale.”
53

Isegi kui alad, kus kahe asjaomase liigi isendeid sügisjahi ajal esineb, on väiksemad kui need, mida need kaks liiki kevadrände ajal läbivad, nagu see liikmesriik väidab, on need alad viimati mainitute lähedal ja iseäranis ei tulene toimikust, et jahimehed ei pääseks sügisjahi ajal hõlpsasti ligi aladele, kus need liigid sel ajavahemikul liiguvad.
18

Neil asjaoludel otsustas VAT and Duties Tribunal, London, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Arvestades, et [RCI Europe’i] osutatud teenuste eest maksid RCI Weeks’i programmi liikmed: — liikmeks astumise tasu; — liikmemaksu ja — vahetustasu siis, mis on need tegurid, mida tuleb arvesse võtta, et kindlaks määrata, kas need teenused on „seotud” kinnisvaraga kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punkti a […] tähenduses? 2. Kui [RCI Europe’i] pakutavatest teenustest üks või mitu on „seotud” kinnisvaraga kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punkti a […] mõttes, siis kas kinnisasi, millega üks või mitu teenust on seotud, on see kinnisasi, mis on lisatud vahetusnimekirja, või see kinnisasi, mille vahetamist taotletakse vahetusnimekirja kantud kinnisasja vastu, või mõlemad kinnisasjad? 3. Kui teatud teenused on „seotud” kahte liiki kinnisvaraga, siis kuidas tuleb neid teenuseid kuuenda direktiivi […] alusel liigitada? 4. Arvestades erinevate liikmesriikide kohaldatavaid erinevaid lahendusi, siis kuidas iseloomustada kuuenda direktiivi […] seisukohast maksukohustuslase „vahetustasu”, mida ta saab järgmiste teenuste eest: — maksukohustuslase hallatava vahetusprogrammi liikme puhkemajutuse kasutusõiguse teise programmi liikme puhkemajutuse kasutusõiguse vastu vahetamise hõlbustamine; ja /või — sellise puhkemajutuse kasutusõiguse andmine, mille maksukohustuslane on ostnud kolmandalt maksukohustuslaselt, et täiendada programmi liikmeks olevate isikute kasutuses olevat puhkemajutuste vahetusnimekirja?”
15

Neid asjaolusid silmas pidades leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et talle on siduvad nimetatud jõustunud kohtuotsused, milles tuvastati, et kasutusleping on reaalne, lubatav ega ole sõlmitud pettuse eesmärgil. Kohus selgitab siiski, et see võib tähendada seda, et ta ei saa põhikohtuasja analüüsida ühenduse õigust ja Euroopa Kohtu käibemaksualast praktikat, eelkõige 21. veebruari 2006. aasta otsust kohtuasjas C-255/02: Halifax jt (EKL 2006, lk I-1609) silmas pidades ega saa tuvastada võimalikku õiguste kuritarvitamist.
Nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel artikli 8 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et kriminaalmenetluses, mis on algatatud isiku suhtes, keda süüdistatakse nimetatud sätte rikkumises, on kõik tõendamisviisid, mis on asjassepuutuva liikmesriigi menetlusõiguse kohaselt sarnastes menetlustes lubatud, selle määruse lisasse B kantud loomaliikidesse kuuluvate isendite omandamise õiguspärasuse üle otsustamiseks põhimõtteliselt vastuvõetavad. Arvestades ühtlasi süütuse presumptsiooni põhimõtet, on niisugusel isikul õigus kasutada kõiki neid tõendamisviise, et tõendada seda, et ta on asjassepuutuvad isendid omandanud õiguspäraselt, kooskõlas nimetatud lõikes ette nähtud tingimustega.