ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85, artikli 19 lõike 2 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et see volitab otseselt liikmesriigi pädevaid asutusi määrama ettevõtjale või ettevõtte juhile sanktsiooni osutatud määruse rikkumise eest, mis on tuvastatud riigi territooriumil, kui nimetatud rikkumise eest ei ole veel sanktsiooni määratud, isegi kui rikkumine on toime pandud mõne teise liikmesriigi territooriumil, kus asub ettevõtja asukoht.
99

Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 132–138, leidis komisjon, et kõnealune uuring ei näita nende kahe platvormi kulude vahel märkimisväärset erinevust ja et uuringu tulemused ei ole usaldusväärsed. Kinnitades komisjoni järeldust, et tehnoloogilise neutraalsuse põhimõtet ei oldud järgitud, ei teostanud Üldkohus oma kohtulikku kontrolli vastavalt kohtupraktikale, mis tuleneb 15. veebruari 2005. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Tetra Laval (C‑12/03 P, EU:C:2005:87, punkt 39). Eelkõige väidab Hispaania Kuningriik sisuliselt, et 2008. aasta uuringu „puudused“, mille Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 143, 145 ja 148 välja tõi, tulenevad tegelikult komisjoni valedest metodoloogilistest alustest, mida Üldkohus ei kontrollinud. Liikmesriik järeldab sellest, et uuringus võetud lähenemisviis oli õige ja et see uuring oli põhiline, mille alusel hinnata, miks oli satelliitplatvorm maapealsest kallim, eelkõige seetõttu, et maapealne taristu oli juba olemas.
58

Direktiivi 89/665 artikkel 2d ja direktiivi 92/13 artikkel 2d näevad kumbki ette, et hankemenetlused, mille käigus on aset leidnud nendes sätetes loetletud rikkumised – näiteks see, kui hankija on sõlminud lepingu ilma teate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas ja teate avaldamata jätmine ei olnud direktiivi 2014/25 või direktiivi 2014/24 kohaselt lubatud –, tuleb tunnistada tühiseks.
18

Oma esialgse hinnangu põhjenduseks selgitas komisjon esiteks, et tõenäosus tuvastada ELTL artikli 101 ja/või artikli 102 rikkumine on väike, kuna kaebuse põhjenduseks ei ole esitatud piisavalt tõendeid, ja samuti seetõttu, et on keeruline tõendada RWA Raiffeisen Ware Austria turgu valitseva seisundi või kollektiivse turgu valitseva seisundi olemasolu ning järelikult sellise seisundi kuritarvitamist. Sellega seoses märkis komisjon, et kohtupraktikat, mis tuleneb 17. juuli 1998. aasta kohtuotsusest ITT Promedia vs. komisjon (T‑111/96, EU:T:1998:183), ja 1. juuli 2010. aasta kohtuotsusest AstraZeneca vs. komisjon (T‑321/05, EU:T:2010:266), ei saa kohaldada olukordadele, milles ettevõtjad teavitavad liikmesriigi ametiasutusi teiste ettevõtjate väidetavalt õigusvastsest tegevusest või toimingutest, või kui nad avaldasid survet, et selliste ettevõtjate suhtes algatataks haldus- või kriminaalmenetlusi. Teiseks leidis komisjon, et vahendid, mis olid vajalikud taotletud uurimise läbiviimiseks, oleksid arvatavasti ebaproportsionaalsed võrreldes piiratud tõenäosusega tõendada rikkumise olemasolu. Kolmandaks leidis komisjon, et selles staadiumis on liikmesriigi asutused ja kohtud paremas positsioonis kaebuses tõstatatud probleeme lahendama.
1.

23. novembri 2007. aasta Haagi protokolli ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 30. novembri 2009. aasta otsusega 2009/941/EÜ, artikli 4 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus maksmisele kuuluv elatis oli kindlaks määratud õigustatud isiku taotlusel ja vastavalt Haagi protokolli artikli 4 lõikele 3 kohtu asukohariigi õiguse alusel otsusega, mis on jõustunud, ei kohaldata seda õigust taotlusele, mille kohustatud isik on hiljem esitanud elatise vähendamise nõudes oma hariliku viibimiskoha pädevale asutusele õigustatud isiku vastu.
37

Nimetatud mõiste nõuab, et tuvastatud ebavõrdne kohtlemine oleks põhjendatud täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad asjasse puutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb, ning objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel, mis võimaldaksid kontrollida, kas see ebavõrdne kohtlemine on tingitud tegelikust vajadusest ja kas see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ning selleks vajalik. Sellised asjaolud võivad tuleneda eelkõige nende tööülesannete eripärast, mille täitmiseks tähtajalised lepingud on sõlmitud, ning nimetatud tööülesannete olemuslikest joontest, või kui see on asjakohane, siis liikmesriigi sotsiaalpoliitika õiguspärase eesmärgi taotlemisest (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
49

Neis aruannetes on selgitatud muu hulgas, mida peetakse silmas „teleribokside“ all. See on „seade või seadeldis, mis töötle[b] välise allika saadetud signaali nii, et seda saab kuvada sellisel ekraanil nagu videomonitor või teler“. Neis on täpsustatud, et see seade „võib täita üht või mitut funktsiooni, sealhulgas võtta vastu ja dekodeerida nii satelliidi, kaabli või interneti teel üle kantavat televisioonisignaali“.
28

Neist nõuetest tuleneb, et seose tuvastamiseks ei piisa eelotsusetaotluse esitanud kohtu pelgast kinnitusest, et ei saa välistada, et teistes liikmesriikides asuvad kodanikud oleksid olnud või on huvitatud põhivabadusi käsitlevate liidu sätete kasutamisest kõnealused siseriiklikud õigusnormid kehtestanud liikmesriigi territooriumil tegutsemiseks, ning seega võivad need õigusnormid, mida kohaldatakse vahet tegemata oma ja teiste liikmesriikide kodanike suhtes, tuua kaasa tagajärgi, mis ei ole selle liikmesriigi sisesed.
49

Kuigi ebaausa kaubandustava tuvastamine ei tõenda automaatselt ja iseenesest, et lepingutingimus on ebaõiglane, on see üks paljudest aspektidest, millele pädev kohus võib tugineda, kui ta hindab, kas lepingutingimused on õiglased, kusjuures direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 1 alusel peab see hindamine võtma arvesse kõiki asjasse puutuva lepingu sõlmimisega seonduvaid asjaolusid (vt selle kohta 15. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Pereničová ja Perenič, C‑453/10, EU:C:2012:144, punktid 43 ja 44).
37

Neil asjaoludel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Galicia autonoomse piirkonna kõrgeim kohus, Hispaania) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [direktiivi 92/85] artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et öötöö, mida direktiivi artiklis 2 nimetatud töötajaid – sealhulgas seega rinnaga toitvaid töötajaid – ei kohustata tegema, hõlmab mitte ainult tööd, mida tehakse täielikult öösel, vaid ka vahetustega tööd, kui mõned vahetustest, nagu see on käesolevas asjas, on öised vahetused? 2. Kas kohtuvaidluses, kus vaieldakse, kas töötaja on rinnaga toitmise ajal ohus, on kohaldatavad [direktiivi 2006/54] artikli 19 lõikes 1 – mis on Hispaania õiguskorda üle võetud muu hulgas seaduse 36/2011 artikli 96 lõikega 1 – ette nähtud tõendamiskoormise erieeskiri koostoimes [direktiivi 92/85] artiklis 5 – mis on Hispaania õiguskorda üle võetud [seaduse 31/1995] artikliga 26 – ette nähtud nõuetega, et anda rinnaga toitmise ajaks puhkust ja selleks, et maksta vajaduse korral sellises olukorras riigisiseses õiguskorras kooskõlas [direktiivi 92/85] artikli 11 lõikega 1 ette nähtud hüvitist? 3. Kas [direktiivi 2006/54] artikli 19 lõiget 1 võib tõlgendada nii, et „asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud“ rinnaga toitva töötaja „otsene või kaudne diskrimineerimine“ – kohtuvaidluses, kus vaieldakse, kas rinnaga toitmise ajal esineb oht, mille korral tuleb anda [direktiivi 92/85] artiklis 5, mis on Hispaania õiguskorda üle võetud [seaduse 31/1995] artikliga 26, ette nähtud puhkust – on järgmised: 1) töötaja teeb vahetustega tööd turvatöötajana ja töötab mõnikord öises vahetuses ning pealegi üksinda, ja lisaks 2) patrullib ja lahendab vajaduse korral hädaolukordi (õigusrikkumised, tulekahjud või muud vahejuhtumid); ning kõike seda ilma et lisaks 3) oleks tõendatud, et töökohas on olemas sobiv koht rinnaga toitmiseks või vajaduse korral rinnapiima mehaaniliselt väljapumpamiseks? 4. Kui kohtuvaidluses, kus vaieldakse, kas rinnaga toitmise ajal esineb oht, mille korral tuleb anda puhkust, on vastavalt [direktiivi 2006/54] artikli 19 lõikele 1 koostoimes [direktiivi 92/85] artikliga 5 – mis on Hispaania õiguskorda üle võetud [seaduse 31/1995] artikliga 26 – tõendatud „asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine“: kas selleks, et saada riigisisese õiguse kohaselt – millega on üle võetud [direktiivi 92/85] artikli 5 lõiked 2 ja 3 – puhkust, peab rinnaga toitev töötaja tõendama, et töötingimuste ja/või tööaja kohandamine ei ole tehniliselt ja/või objektiivselt võimalik või ei saa seda mõistlikult nõuda ning et teisele tööle üleviimine ei ole tehniliselt ja/või objektiivselt võimalik või seda ei saa mõistlikult nõuda? Või kas niisuguseid asjaolusid peavad, vastupidi, tõendama kostjad (tööandja ja töölepingu peatamisega seotud sotsiaalkindlustushüvitise kindlustusandja)?“
79

Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on nimetatud õigusnormiga vastuolus kollektiivlepingu sätted, mille kohaselt ajutise lisatoetuse maksmine, mille eesmärk on tagada töökoha kaotanud töötajale piisavad elatusvahendid kuni ajani, mil ta hakkab saama vanaduspensioni riikliku pensionisüsteemi alusel, lõpetatakse, kui isikul tekib õigus saada ennetähtaegset vanaduspensioni, mida makstakse raske puudega isikutele sama süsteemi alusel.
69

Seoses sellega tuleb märkida, et esineb arvestatav oht, et asjaomased tarbijad ei esita vajalikku vastuväidet, olgu siis seetõttu, et selleks ette nähtud tähtaeg on eriti lühike; et nende tahe end kaitsta on pärsitud, kui silmas pidada kohtuasjaga kaasnevate kulude ja vaidlustatud võla summa proportsiooni; või siis seetõttu, et nad ei ole teadlikud oma õigustest või nende ulatusest; või veel ka seetõttu, et ettevõtjate esitatud maksekäsu avalduse sisu on piiratud ja seega on neile kättesaadav teave mittetäielik (vt selle kohta 18. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Finanmadrid EFC, C‑49/14, EU:C:2016:98, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21. juuni 2016. aasta kohtumäärus Aktiv Kapital Portfolio, C‑122/14, ei avaldata, EU:C:2016:486, punkt 37).
59

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et käibemaksudirektiivi artiklit 168 ja artikli 173 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et esiteks, isegi kui selliste vallasasjade liisingutehingutega, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas, seotud üldkulud ei kajastu mitte asja valduse üleandmisel kliendi poolt tasumisele kuuluvas summas ehk tehingu maksustatavas osas, vaid tehingu „finantseerimise“ osa kohaselt tasumisele kuuluva intressi summas ehk tehingu maksuvabas osas, tuleb neid üldkulusid käibemaksuga maksustamise eesmärgil sellest hoolimata pidada müügihinna moodustavaks komponendiks, ja et teiseks ei või liikmesriigid kohaldada jaotamismeetodit, mis ei võta arvesse kõnealuse asja algset väärtust selle tarnimisel, kui see meetod ei taga täpsemat jaotamist kui see, mis tuleneb käibel põhineva jaotusmeetodi kohaldamisest.
43

Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 2 punkti a ja artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mis – võrdsustades „klassifikatsiooni saanud“ erahaiglad avalik-õiguslike haiglatega sel teel, et liidab need riikliku tervishoiuplaneerimissüsteemiga, mida reguleerivad ad hoc lepingud, mis erinevad tavalistest akrediteerimissuhetest teiste tervishoiuteenuste osutamise süsteemis osalevate eraõiguslike isikutega – jätab need erahaiglad liikmesriigi enda ja liidu hankenormide kohaldamisalast välja, sealhulgas juhul, kui sellised isikud on kohustatud valmistama teatavaid meditsiinilise tegevuse jaoks vajalikke tooteid ning need avalik-õiguslikele tervishoiuasutustele tasuta tarnima, mille eest nad saavad ühtlasi selleks tootmiseks ja tarnimiseks vajalikku avalikku rahastust.
51

Tuleb aga tõdeda, et kui niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, takistavad riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendanud pädevad liikmesriigi kohtud, kahju hüvitamise hagi lahendava liikmesriigi kohtu võimalust hageja taotlusel nõuda, et esitataks ja hangitaks vastaspoole pereliikmeid puudutavad tõendid, on autoriõiguse väidetava rikkumise tuvastamine ja rikkumise toime pannud isiku kindlakstegemine muudetud võimatuks ning see toob kaasa autoriõiguse omaja põhiõiguse tõhusale õiguskaitsevahendile ja põhiõiguse intellektuaalomandile selge rikkumise, mistõttu ei ole täidetud nõue tagada õige tasakaal erinevate asjasse puutuvate põhiõiguste vahel (vt analoogia alusel 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Coty Germany, C‑580/13, EU:C:2015:485, punkt 41).
Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikleid 4 ja 17 tuleb tõlgendada nii, et need annavad sellisele äriühingule nagu põhikohtuasjas, mis kavatseb omandada kogu osaluse teises äriühingus, et teostada majandustegevust, mis seisneb viimasele käibemaksuga maksustatavate juhtimisteenuste osutamises, õiguse arvata sisendkäibemaksuna maha ülevõtupakkumise raames kasutatud nõustamisteenustele tehtud kuludelt tasutud käibemaksu täies ulatuses ka siis, kui seda majandustegevust lõpuks ellu ei viidud, kui need kulud on tekkinud ainult seoses kavandatava majandustegevusega.
6

Nimetatud konventsiooni artiklis 9 „Õigus pöörduda kohtusse“ on ette nähtud: „1. Konventsiooniosaline tagab oma õigussüsteemi raames, et igal isikul, kes leiab, et tema artikli 4 kohaselt esitatud teabenõuet on eiratud, osaliselt või täielikult ebaseaduslikult rahuldamata jäetud või sellele ebapiisavalt vastatud või seda muul viisil nimetatud artikliga vastuolus käsitletud, on juurdepääs vaidlustamise menetlusele kohtus või seaduse alusel loodud muus sõltumatus ja erapooletus asutuses. […] 2. Konventsiooniosaline tagab siseriiklike õigusaktidega, et asjast huvitatud üldsuse esindajal, a) kellel on põhjendatud huvi või, b) kelle õigust on rikutud, kui see tingimus on ette nähtud konventsiooniosalise haldusmenetluse normidega, on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks. Mõisted põhjendatud huvi ja õiguse rikkumine määratletakse kooskõlas siseriikliku õiguse ning konventsiooni eesmärgiga tagada konventsiooniga seotud küsimustes asjast huvitatud üldsusele laiaulatuslik juurdepääs õigusemõistmisele. Artikli 2 lõike 5 nõuetele vastava valitsusvälise organisatsiooni huvi loetakse käesoleva artikli punkti a tähenduses põhjendatuks. Nimetatud organisatsioonil eeldatakse olevat õigusi, mida punkti b tähenduses saab rikkuda. […] 3. Lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetlustele ning ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega. 4. Lisaks lõikele 1 ja piiramata selle kohaldamist, peavad lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud menetlused nägema ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajaduse korral esialgse õiguskaitse, ning olema ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. Selle artikli alusel tehakse või talletatakse otsused kirjalikult. Kohtuotsused ja võimaluse korral ka muu asutuse otsused peavad olema üldsusele kättesaadavad. 5. Selle artikli sätete mõju tõhustamiseks tagab konventsiooniosaline, et üldsust teavitatakse haldus- ja kohtumenetlusele juurdepääsu võimalustest, ning kaalub võimalust luua kohased abistamise mehhanismid, et kõrvaldada või vähendada õigusemõistmisele juurdepääsu rahalisi ja muid takistusi.“
12

Nimetatud kohus märkis, et turuleviimise keeldu ei saa põhjendada pelgalt asjaoluga, et toode „Thunder Chewing Tobacco“ on uudne toode ja erineb traditsioonilisest närimistubakast. Et teha kindlaks, kas toode on ette nähtud närimiseks, tuleks lähtuda objektiivsest hinnangust tootele, mitte tootja esitatud teabest või tarbijate arvamusest. Kohtu enda analüüsist selgus, et kõnealune tubakatoode on toode, mida võib närida. Kohtu sõnul püsis see toode ka selle asetamisel veeklaasi kuni kohtuistungi lõpuni ühes tihkes tükis, pani vastu survele ega lagunenud koost. Seevastu lahtine huuletubakas lahustus vees kiiresti ja jäi klaasi põhja. Kohus järeldas sellest, et toode „Thunder Chewing Tobacco“ talub hammaste mehaanilist toimet ning teatud määral vajab sellist toimet, et vabaneksid tubaka koostisosad.
42

Seega hindamaks, kas kõnealune tegevus on käsitatav „kaubandustavana“ nimetatud sätte tähenduses, tuleb kontrollida, kas selle tegevuse võib esiteks kvalifitseerida „seotuks kauplemisega“, see tähendab, et see lähtub „ettevõtjalt“ või „kauplejalt“, ning teiseks, kas see kujutab endast tegevust, tegevusetust, teguviisi, esitusviisi või kommertsteadannet, mis on „otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele“ (vt selle kohta 17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus RLvS, C‑391/12, EU:C:2013:669, punkt 37).
28

See eesmärk, mis eristab õigust tasustatud põhipuhkusele muid eesmärke teenivatest teist liiki puhkustest, lähtub eeldusest, et töötaja on arvestusperioodil tegelikult töötanud. Eesmärk võimaldada töötajale puhkust eeldab nimelt, et see töötaja on täitnud tööülesandeid, mistõttu tuleb talle direktiivis 2003/88 ette nähtud ohutuse ja tervise kaitse tagamiseks anda aega puhkamiseks, lõõgastumiseks ja huvialadega tegelemiseks. Seetõttu tuleb tasustatud põhipuhkuse kestus üldjuhul kindlaks määrata lähtuvalt ajast, mille jooksul on töölepingu alusel tegelikult töötatud (vt selle kohta 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Greenfield, C‑219/14, EU:C:2015:745, punkt 29).
44

Ka tuleb märkida, et kontrollides seda, kas rikutud on õigust omandile, mis on sätestatud Pariisis 20. märtsil 1952 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr 1 artiklis 1, milles on ette nähtud, et igal füüsilisel ja juriidilisel isikul on õigus oma omandit segamatult kasutada, hindab Euroopa Inimõiguste Kohus kõiki konkreetse asja asjaolusid arvesse võttes, kas rahaliste karistustega, mis võivad olla kas karistusõiguslikud või haldusõiguslikud, ei kaasne asjaomasele isikule liigset koormust või varast ilmajätmist, mis muudaks sellised karistused ebaproportsionaalseks (vt eelkõige EIK 18. juuni 2013. aasta kohtuotsus S. C. Complex Herta Import Export S.R. L. Lipova vs. Rumeenia, CE:ECHR:2013:0618JUD001711804, punkt 38, ja 4. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Grande Stevens jt vs. Itaalia, CE:ECHR:2014:0304JUD001864010, punkt 199).
46

Seega on lepingust tulenevate nõudeõiguste omajal, kes kavatseb esitada actio pauliana, lubatud see esitada selle „paiga kohtusse, kus tuli täita asjaomane kohustus“, kuivõrd see kohtualluvus on lubatud määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunktiga a. Käesolevas asjas, kus tegemist on võlausaldaja hagiga, mille eesmärk on kaitsta tema huve ehitustööde lepingust tulenevate kohustuste täitmisel, on seega „asjaomase kohustuse täitmise koh[t]“ määruse artikli 7 punkti 1 alapunkti b kohaselt koht, kus selle lepingu alusel neid töid teostati, see tähendab Poola.
Nimetatud direktiivi artikkel 4 sätestab:

„1. Liikmesriigid võivad pidada taotleja kohuseks esitada niipea kui võimalik kõik andmed, mis on vajalikud rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks. Koostöös taotlejaga on liikmesriigi kohus hinnata taotluse asjaomaseid andmeid.

2. Lõikes 1 osutatud andmed on taotleja avaldused ning kõik taotleja käsutuses olevad dokumendid taotleja vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, isiku, kodakondsus(t)e, varasema elukohariigi/-riikide ja aadressi, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, reisidokumendid ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjused.

3. Rahvusvahelise kaitse taotlus vaadatakse läbi individuaalselt ning selle käigus arvestatakse järgmist:

a) kõik asjaomased faktid, mis on seotud päritoluriigiga taotluse kohta otsuse tegemise ajal, sealhulgas päritoluriigi õigusnormid ja nende kohaldamise viis;

b) taotleja esitatud asjaomased avaldused ja dokumendid, sealhulgas teave selle kohta, kas taotlejat on taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda võidakse taga kiusata või talle tekitada suurt kahju;

c) taotleja individuaalne positsioon ja isiklikud asjaolud, sealhulgas sellised tegurid nagu taust, sugu ja vanus, et hinnata, kas taotleja suhtes toime pandud või võimalikud teod võiksid taotleja isiklikest asjaoludest lähtudes osutuda tagakiusamiseks või tekitada suurt kahju;

[…]

4. Asjaolu, et taotlejat on juba taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda on ähvardatud taga kiusata või talle suurt kahju tekitada, on arvestatav märk taotleja põhjendatud tagakiusamishirmu või suure kahju kannatamise reaalse ohu kohta, kui puudub mõjuv põhjus arvata, et kõnealune tagakiusamine või suur kahju ei kordu.

5. Kui liikmesriigid kohaldavad põhimõtet, mille kohaselt on taotleja kohustatud põhjendama rahvusvahelise kaitse taotlust, ja kui taotleja avalduste üksikasju ei toeta dokumentaalsed või muud tõendid, ei vaja need üksikasjad kinnitamist, kui on täidetud järgmised tingimused:

a) taotleja on teinud märkimisväärseid jõupingutusi oma taotluse põhjendamiseks;

b) kõik taotleja käsutuses olevad asjaomased dokumendid on esitatud ja on antud rahuldav selgitus muude asjaomaste dokumentide võimaliku puudumise kohta;

c) taotleja avaldused on osutunud loogiliseks ja usutavaks ning need ei ole vastuolus taotleja juhtumiga seotud olemasoleva konkreetse ja üldise teabega;

d) taotleja on taotlenud rahvusvahelist kaitset niipea kui võimalik, välja arvatud juhul, kui taotleja suudab esitada mõjuva põhjuse, miks ta seda ei teinud, ning
111

Mis puudutab käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esimese etteheite raames analüüsitud küsimust – mida 15. septembri 2011. aasta kohtuotsuses Accor (C‑310/09, EU:C:2011:581) ei käsitletud –, siis nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 99 märkis, otsustas Conseil d’État kõrvale kalduda 13. novembri 2012. aasta kohtuotsusest Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707), põhjendusel et selles otsuses kõne all olnud Briti süsteem erines Prantsuse tulumaksukrediidi ja dividendimaksu süsteemist ning ta ei saanud olla kindel, et Euroopa Kohtu meelest on sama ilmselge, et valida tuleb just see arutluskäik, mille tema valis.