ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 98/18

30. jaanuaril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-43/12)

2012/C 98/30

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: T. van Rijn ja R. Troosters)

Kostjad: Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/82/EL, millega hõlbustatakse piiriülest teabevahetust liiklusohutusega seotud liiklusnõuete rikkumise kohta (1);

— osutada, et direktiivi 2011/82/EL õiguslikud tagajärjed kehtivad edasi;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt ja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevaga esitatakse tühistamishagi direktiivi 2011/82/EL peale. Komisjon vaidlustab õigusliku aluse valiku. Ta osutab, et ELTL artikli 87 lõige 2 ei ole sobiv õiguslik alus, sest direktiivi eesmärk on luua liikmesriikidevaheline teabevahetuse süsteem, mis hõlmab nii haldus- kui kriminaalkorras karistatavaid liiklusalaseid õigusrikkumisi. Artikli 87 lõige 2 reguleerib üksnes pädevate asutuste vahelist politseikoostööd, mis hõlmab kuritegude ennetamist, avastamist ja uurimist. Komisjoni arvates on õige õiguslik alus ELTL artikli 91 lõige 1. Nimelt on direktiivi eesmärk liiklusohutuse parandamine, mis on üks ühise transpordipoliitika valdkondi ja sõnaselgelt selles sättes ette nähtud [punktis c].

(1) ELT L 288, lk 1.
—

tuvastada, et kuna Iirimaa ei ole väljastanud direktiivi 2008/1 kohaseid lube, või ei ole asjakohaselt uuesti läbi vaadanud ega vajaduse korral ajakohastanud loasaamistingimusi 13 Iirimaal olemasoleva sea– ja linnukasvatuskäitistega seoses, ning seeläbi ei ole taganud, et need olemasolevad käitised tegutsevad vastavuses nimetatud direktiivi artiklite 3, 7, 9, 10 ja 13, artikli 14 punktide a ja b ja artikli 15 lõike 2 nõuetega mitte kauem kui 30. oktoobrini 2007, siis on Iirimaa rikkunud selle direktiivi artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 200/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Cassatie van België (Belgia) 20. aprillil 2012 — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV versus Navigation Maritime Bulgare

(Kohtuasi C-184/12)

2012/C 200/11

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie van België

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV

Vastustaja: Navigation Maritime Bulgare

Eelotsuse küsimus

Kas siis, kui võtta arvesse ka kõne all olevate 13. aprilli 1995. aasta kaubandusagendilepingu seaduse artiklite 18, 20 ja 21 kvalifitseerimist Belgia õiguse alusel imperatiivseteks säteteks Rooma konventsiooni (1) artikli 7 lõike 2 tähenduses, tuleb selle konventsiooni artiklit 3 ja artikli 7 lõiget 2 — vajadusel koosmõjus nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiiviga 86/653 füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (2) — tõlgendada nii, et need sätted lubavad kohaldada kohtu asukohariigi õiguse imperatiivseid sätteid, mis pakuvad ulatuslikumat kaitset kui nimetatud direktiivis ette nähtud minimaalne kaitse, isegi kui selgub, et lepingu suhtes kehtib teise EL liikmesriigi õigus, millesse on nimetatud direktiivis ette nähtud minimaalne kaitse samuti üle võetud?

(1) 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsioon (EÜT 1980, L 266, lk 1; eestikeelne versioon ELT C 169, 8.7.2005, lk 10).

(2) EÜT L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177.
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Székesfehérvári Törvényszék (Ungari) 19. aprillil 2012 — Gábor Fekete versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Középdunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(Kohtuasi C-182/12)

2012/C 217/10

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Székesfehérvári Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Gábor Fekete

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Középdunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

Eelotsuse küsimus

Kas komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93 (1), millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, (edaspidi: „tolliseadustiku rakendussätted”) artikli 561 lõike 2 kohaselt piisab transpordivahendi eraviisiliseks kasutamiseks transpordivahendi omaniku, kelle elu- või asukoht on väljaspool [ühenduse tolli]territooriumi, antud volitusest või on eraviisiline kasutamine võimalik ainult töösuhte raames ja nii, et see on (omaniku poolt) töölepingus ette nähtud?

(1) Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3).
1.

Kas ühenduse võrdsuse põhimõttega (nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus) on kooskõlas see, kui ametiasutus (antud juhul IMDECO) lähtub oma töötajatele töötatud aja eest makstava lisatasu arvutamisel üksnes sellest, kas teda oma töötajaga siduv õigussuhe on avalik-õiguslik või tööõiguslik, ja kui vastavalt sellele ja esimesel juhul (ametnike puhul) võtab ta kehtiva Ley estatal funcionariali kohaselt vahet tegemata arvesse kogu mis tahes ametiasutuses (st nii nimetatud konkreetses ametiasutuses IMDECO kui ka mis tahes muus ametiasutuses) varem tegelikult töötatud aega, ning seevastu teisel juhul (tööõiguslikus suhtes töötajate puhul) võtab ta kehtiva Ley estatal laborali ja seda tõlgendava kohtupraktika kohaselt arvesse vaid nimetatud konkreetse ametiasutuse (IMDECO) juures varem tegelikult töötatud aega, kuid ainult juhul, kui sellise tegeliku töötamise aluseks olevas lepingulises jadas ei esine ajalist katkestust, mis võimaldab väita, et tööõiguslik suhe on katkenud, kuna sellisel juhul ei võeta sellele katkemisele vahetult eelnenud tööpäevi arvesse?
2.

Juhul, kui esimesele küsimusele antav vastus on eitav, kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 18 ja 45 (varem Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklid 12 ja 39), nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (3) artikliga 7 või määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikliga 3 on vastuolus siseriiklik õigusnorm, nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mille kohaselt peatatakse õigus saada sellist hüvitist, nagu see, mis on ette nähtud lapseraha käsitleva 21. detsembri 2007. aasta seadusega, asjaomases liikmesriigis töötavatele töötajatele, kes elavad koos oma pereliikmetega muus liikmesriigis, nende elukohaliikmesriigi õigusaktide alusel nende pere liikmetele ette nähtud perehüvitiste summa ulatuses, mida antakse esimese liikmesriigi õigusaktide alusel, kuivõrd siseriiklik õigusnorm kohustab kohaldama asjaomase hüvitise suhtes perehüvitiste kumuleerumise keelu eeskirju, mis on ette nähtud määruse (EMÜ) nr 1408/71 (4) artiklis 76, nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 […] rakendamise kord (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioon) artiklis 10?
2.

Kas on mõistlikku alust eeldada, et deklarandil ning kauba importimisest tuleneval kohustuslasel on tekkinud õiguspärane ootus kauba tariifse klassifitseerimise osas ning et nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (2), artikli 71 lõike 2 kohaselt ja võttes arvesse õiguspärase ootuse põhimõtet tuleb kasutada kaubale tollideklaratsioonis antud tariifinumbrit, kui põhikohtuasjas eksisteerisid tollideklaratsiooni esitamise ajal järgmised asjaolud: a) sama tariifinumbriga sama kauba osas varasemalt esitatud tollideklaratsiooni puhul ei võtnud toll protokollis fikseeritud kaubakontrolli kohaselt, mis hõlmas ka tariifse klassifitseerimise kontrolli, analüüsiks mingeid proove, ning järeldati, et kaup vastab deklaratsioonis märgitud andmetele; b) pärast kauba vabastamist ei kontrollitud sama tariifinumbriga sama kauba osas esitatud viit ülejäänud tollideklaratsiooni, mis olid samuti varem esitatud, täpsemalt enne ja pärast tollikontrolli protokolli, milles tuvastati, et tariifinumber on õige?
2.

Kas jaatava vastuse korral tuleb neid samu sätteid tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei võeta ettevõtte töötajate arvu määramisel — mis toimub eelkõige eesmärgiga määrata kindlaks töötajate esindusorganisatsiooni loomiseks seaduses ette nähtud künnised — arvesse neid töötajaid, kellega on sõlmitud järgmised lepingud: praktikaleping, tööellu siirdumise leping tulundussektoris, tööellu siirdumise leping, kutseala omandamise leping?
ET Euroopa Liidu Teataja C 109/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Taani) 26. jaanuaril 2012. aastal — L.N.

(Kohtuasi C-46/12)

2012/C 109/12

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Taani)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: L. N.

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikli 7 lõike 1 punkti c koostoimes artikli 24 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik (vastuvõttev liikmesriik) võib, hinnates seda, kas tegemist on õppetoetust saama õigustatud töötajaga, arvestada asjaoluga, et vastuvõtvasse liikmesriiki saabudes on selle isiku peamiseks eesmärgiks õpingud, mistõttu ei ole see liikmesriik vastavalt eespool viidatud direktiivi artikli 24 lõike 2 alusel kohustatud andma sellele isikule õppetoetust?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
1.

Kas määruse nr 2454/93 (1) artikli 889 lõike 1 esimese lõigu teist taanet tuleb tõlgendada nii, et see reguleerib üksnes sellist tagasimaksmise taotluse juhtumit, kus kaup lubati kolmandate riikide maksumäära kohaldades algselt vabasse ringlusse ning hiljem selgus, et deklaratsiooni vastuvõtmise ajal kehtis tegelikult tollimaksu vähendatud või nullmäär (siin tollimaksu soodusmäär), mis aga tagasimaksmise taotluse esitamise ajal enam ei kehtinud, mistõttu ajaliselt piiratud sooduskorra kehtivuse lõppemist ei saa tagasimaksmise taotluse esitamise ajal asjaomasele isikule ette heita, kui tollivormistuse käigus kohaldatakse tollimaksu soodusmäära ja alles tollivormistusjärgse sissenõudmise käigus tühistab maksuasutus soodustuse ning võtab aluseks kolmandate riikide maksumäära?
3.

Kas „võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus” raamotsuse artikli 1 punkti a alapunkti iii tähenduses on olemas ka siis, kui asjaomasel isikul ei ole võimalik nõuda otse juhtumi arutamist „eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus”, vaid ta peab esiteks vaidlustama sellise asutuse otsuse, mis ei ole kohus (haldusasutus), kusjuures sellise vaidlustamise tagajärjel muutub haldusasutuse otsus kehtetuks, selles samas haldusasutuses algatatakse tavamenetlus ning alles haldusasutuse poolt sellise tavamenetluse raames tehtud otsuse peale on võimalik edasi kaevata „eelkõige kriminaalasjades pädevale kohtule”? Kas seoses „võimalusega juhtumi arutamisele” on vajalik lahendada järgmised küsimused: kas kaebus, mille „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus” lahendab, on tavaline (st kaebus otsuse peale, mis ei ole veel lõplik) või erakorraline (st kaebus lõpliku otsuse peale); kas „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus” on sellise kaebuse alusel pädev kogu asja uuesti läbi vaatama nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude osas?
1.

Kas olukorras, kus kolmanda riigi kodanik (käesoleval juhul Alžeeria kodanik) on vähem kui viis aastat tagasi saanud liikmesriigis (käesoleval juhul Belgias) elamisloa, selleks et väljaspool abielu või registreeritud kooselu ühineda teise liikmesriigi kodanikuga (käesoleval juhul Prantsuse kodanik), kellega tal on ühine laps (Prantsuse kodanik), kuulub see kolmanda riigi kodanik liikmesriigi kodanikust töötaja pereliikmena määruse nr 1408/71 (1) isikulisse kohaldamisalasse, selleks et õigustatud isikuna saada tagatud perehüvitisi teise lapse eest, kes on kolmanda riigi kodanik (käesoleval juhul Alžeeria kodanik), samas kui kõnealuse kolmanda riigi kodaniku kooselu Prantsuse kodanikust lapse isaga on vahepeal lõppenud?
2.

Kas direktiivi 2006/54/EÜ tähenduses on tegemist õigusvastase diskrimineerimisega, kui isikut („A”) koheldakse vähem soodsalt naise („B”) raseduse tõttu, kes on tema elukaaslane või kes on muul viisil temaga seotud?
2.

Kas nõukogu 31. jaanuari 1977. aasta direktiivi 77/91/EMÜ kehtiva redaktsiooni artikleid 12, 15 ja 16 ning eelkõige artikleid 18 ja 19 ning artiklit 42 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette, et aktsiaselts peab esimeses küsimuses nimetatud vastutuse tulemusena hüvitama aktsiate omandajale nende ostuhinna ja omandatud aktsiad tagasi võtma?
1.

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui autori varalisi õigusi on veebisaidil avaldatud teabesisuga väidetavalt rikutud, — siis võib isik, kes leiab, et tema õigusi on rikutud, pöörduda kahju hüvitamise nõudega iga sellise liikmesriigi kohtute poole, mille territooriumil on või oli internetis avaldatud teabesisu juurdepääsetav, ning nõuda vaid selle kahju hüvitamist, mis tekkis selle liikmesriigi territooriumil, mille kohtusse ta pöördus, või — on lisaks vaja, et see teabesisu oleks või oleks olnud suunatud avalikkusele selle liikmesriigi territooriumil, või et ilmneks mõni muu seos?
1.

Kas ühenduse õigusnormide kohaselt on käsitletav maksu edasikandumisena, kui maksukohustuslane sai — arvestades mahaarvamise keeldu — toetust nii, et see katab ka käibemaksu, või sai mahaarvamisele mitte kuuluva käibemaksu katteks täiendavat riiklikku toetust?
3.

Teise võimalusena: kas komisjoni 27. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 968/2006 artikkel 4 — võttes arvesse nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 320/2006 artikleid 3 ja 4 ning esmaseid ühenduse õigusnorme ja põhimõtteid — on kehtetu, kui seda tõlgendada nii, et lisaks artikli 4 lõike 1 punktides a ja b sätestatud tootmisseadmetele hõlmab see ka seadmeid, mida suhkrutootjad kasutavad turustamise eesmärgil suhkru ladustamiseks, pakendamiseks või pakkimiseks, kuivõrd on ilmne, et määruse nr 320/2006 eesmärk on vähendada suhkrutootjate tootmisvõimsust, mitte välistada võimalust tegutseda ainuüksi toote turustamise valdkonnas, kasutades teiste rajatiste või ettevõtjate kvoodikohast suhkrut?
ET Euroopa Liidu Teataja C 194/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 23. aprillil 2012 — SFIR versus AGEA ja Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali

(Kohtuasi C-187/12)

2012/C 194/20

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: SFIR — Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA

Vastustajad: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali

Eelotsuse küsimused

Kas suhkru, isoglükoosi ja inuliinisiirupi tootmisseadmete täielikku demonteerimist vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 320/2006 (1) (mille üksikasjalikud eeskirjad on sätestatud komisjoni määruses (EÜ) nr 968/2006) (2) artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et demonteeritakse ainult tootmiseks vajalikud seadmed, nagu on sätestatud sõnaselgelt nõukogu määruse artiklis 3, millest peab lähtuma komisjoni määruse tõlgendamisel, kuivõrd vastasel juhul on see kehtetu? Kas nõukogu määruse nr 320/2006 artikli 3 ja komisjoni määruse nr 968/2006 artikli 4 kohaselt arvatakse demonteerimisele kuuluvate tootmisseadmete hulka ainult need seadmed, mida kasutatakse suhkru, isoglükoosi ja inuliinisiirupi tootmiseks, ning vastavalt määruse nr 986/2006 artikli 4 [lõike 1] punktile c muud seadmed, nagu pakendamisseadmed, mis jäävad kasutamata ning mis tuleb keskkonnakaitselistel põhjustel demonteerida või kõrvaldada, ning kas seetõttu võib säilitada seadmed, mis ei ole seotud suhkru, isuglükoosi või inuliinisiirupi tootmisega ja mis ei jää kasutamata, vaid kasutatakse muuks tegevuseks, nagu käesoleval juhul pakendamiseks, ning mida ei pea keskkonnakaitselistel põhjustel kõrvaldama, kuna nende suhtes ei kehti eespool osutatud määrustes ette nähtud demonteerimisnõuet?

(1) ELT L 58, lk 42.

(2) ELT L 176, lk 32.
2.

Teise võimalusena: kas komisjoni 27. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 968/2006 artikkel 4 — võttes arvesse nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 320/2006 artikleid 3 ja 4 ning esmaseid ühenduse õigusnorme ja põhimõtteid — on kehtetu, kui seda tõlgendada nii, et lisaks artikli 4 lõike 1 punktides a ja b sätestatud tootmisseadmetele hõlmab see ka seadmeid, mida suhkrutootjad kasutavad turustamise eesmärgil suhkru pakendamiseks, kuivõrd on ilmne, et määruse nr 320/2006 eesmärk on vähendada suhkrutootjate tootmisvõimsust, mitte välistada võimalust tegutseda ainuüksi toote turustamise valdkonnas, kasutades teiste rajatiste või ettevõtjate kvoodikohast suhkrut?
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 27. jaanuaril 2012 — kriminaalasi Vu Thang Dangi (Berliin) süüdistuses

(Kohtuasi C-39/12)

2012/C 118/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Vu Thang Dang

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 810/2009 (1) artikleid 21 ja 34, mis reguleerivad ühtse viisa andmist ja tühistamist, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklike õigusaktide kohaldamisest tulenev karistatavus välismaalaste ebaseaduslikult liikmesriiki toimetamise eest juhtudel, kui ebaseaduslikult riiki toimetatud isikud omavad küll viisat, kuid see on omandatud pettuse teel, eksitades teise liikmesriigi pädevat asutust reisi tegelikust eesmärgist?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrus (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri) (ELT L 243, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/14

7. veebruaril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-63/12)

2012/C 118/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: J. Currall, J. -P. Keppenne ja D. Martin)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— Tühistada nõukogu 19. detsembri 2011. aasta otsus, mis käsitleb komisjoni ettepanekut nõukogu määruse kohta, millega kohandatakse alates 1. juulist 2011 Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasusid ja pensione ning nimetatud töötasude ja pensionide suhtes kohaldatavaid paranduskoefitsiente (1);

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab ametnike personalieeskirjade XI lisaga seoses kaks etteheidet.

Esimene puudutab nõukogu keeldumist kohandada ametnike ja muude teenistujate töötasusid ja pensione komisjoni 24. novembril 2011 ettepanekus pakutud viisil, mis rikub meetodit, millega reguleeritakse nimetatud kohandust kaheksa-aastase perioodi vältel, mis lõpeb 31. detsembril 2012. Selle etteheitega seoses on komisjoni peamine väide see, et nõukogu on võimu kuritarvitanud ja ületanud talle antud pädevuse piire, ning teine väide see, et nõukogu on rikkunud personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohaldamise tingimusi. Peamine väide puudutab asjaolu, et nõukogu kohaldas ise artiklit 10, mistõttu rikkus nõutavaid institutsionaalseid tingimusi; nõnda on nõukogu rikkunud esiteks personalieeskirja artiklit 65 ja teiseks selle XI lisa artikleid 3 ja 10. Komisjoni teise väite kohaselt ei olnud 2011. aastal igal juhul täidetud artikli 10 kohaldamise sisulised tingimused, nagu nähtus ka nõukogu taotlusel komisjoni poolt viimasele esitatud kahest majandusaruandest. Komisjon leiab lisaks, et nõukogu ei ole oma otsust nõuetekohaselt põhjendanud.

Teine etteheide puudutab nõukogu keeldumist kohandada paranduskoefitsiente, mida tuleb kohaldada nimetatud töötasude ja pensionide suhtes vastavalt asjaomaste isikute töö- või elukohale. Selle etteheite esimese väite kohaselt rikub keeldumine personalieeskirja artiklit 64 ning selle XI lisa artikleid 1 ja 3. Komisjoni teise väite kohaselt puudub sellisel keeldumisel igasugune põhjendus, mistõttu on rikutud ELTL artikli 296 lõiget 2.

(1) ELT L 341, lk 54.
1.

Kas direktiivi 2001/24/EÜ krediidiasutuste saneerimise ja likvideerimise kohta (1) artikleid 3 ja 9 tuleb tõlgendada nii, et selliseid saneerimis- või likvideerimismeetmeid, nagu on kehtestatud Islandi 15. aprilli 2009. aasta seadusega, tuleb käsitleda meetmetena, mille on võtnud haldus- või kohtuasutused nende artiklite tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 31. jaanuaril 2012 — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs versus Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

(Kohtuasi C-49/12)

2012/C 118/17

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Hageja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Kostjad: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et määruse kohaldamisalasse kuulub asi, milles liikmesriigi ametiasutused esitavad ettevõtjate ja füüsiliste isikute vastu, kelle asukoht või elukoht on teises liikmesriigis, kahjuhüvitisnõude, mis põhineb — esimese liikmesriigi siseriikliku õiguse alusel esitatud — väitel, et esines kuritegelik kokkulepe pettuse toimepanemiseks, mis seisnes esimeses liikmesriigis tasumisele kuuluva käibemaksu tasumata jätmises?

(1) EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
2.

Raamdirektiivi 2007/46/EÜ artikli 4 lõige 3 sätestab, et liikmesriikide asjaomased ametiasutused registreerivad sõidukid, mis vastavad käesoleva selle direktiivi ja üksikdirektiivide nõuetele. Direktiiv 2007/46/EÜ ei näe ette võimalust keelduda uue sõiduauto registreerimisest selle alusel, kummale poole juhtimisseadmestik on paigutatud. Seda järeldust kinnitavad ka raamdirektiivi lisas IV täpsustatud üksikdirektiivi 70/311/EMÜ sätted. Direktiivi 70/311/EMÜ artikkel 2a sätestab, et ükski liikmesriik ei või keelata sõiduki registreerimist põhjendusel, mis on seotud selle roolisüsteemiga, kui see süsteem vastab selles direktiivis sätestatud nõuetele. Direktiivi 70/311/EMÜ lisades ei ole täpsustatud, mis pool juhtimisseadmestik, sh rool peab asuma, ning ei ole ka täpsustatud, et see, millisel pool teed auto sõidab, määrab kindlaks ka juhtimisseadmestiku poole.