ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
45

Sellest järeldub, et arvestades nii direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 sõnastust kui ka mõiste „avaliku teenuse osutamise kohustused“ määratlust, nagu see on ühtselt antud nende aktide raames, mille liidu seadusandja on vastu võtnud muudes valdkondades kui elektriturg, vastab see mõiste direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 tähenduses avaliku võimu sekkumismeetmetele selle turu toimimisel, mis panevad elektrisektori ettevõtjatele üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise eesmärgil kohustuse tegutseda sellel turul nende ametiasutuste kehtestatud kriteeriumide alusel. Seega on nende ettevõtjate vabadus tegutseda elektriturul piiratud selles mõttes, et üksnes enda majanduslikku huvi silmas pidades ei oleks need ettevõtjad tarninud teatavaid kaupu või teenuseid või ei oleks seda teinud samas mahus või samadel tingimustel.
48

Sellega seoses ilmneb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, et tulenevalt riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise põhimõttest tuleb liikmesriigi kohtul tõlgendada riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õigusega ja tagada oma pädevuse piires kohtuvaidluste lahendamisel liidu õiguse täieulatuslik toime. See põhimõte nõuab, et liikmesriigi kohus võtaks arvesse riigisisest õigust tervikuna, et hinnata, millises ulatuses on seda võimalik rakendada nii, et see ei annaks liidu õigusega vastuolus olevat tulemust (vt selle kohta 19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Koushkaki, C‑84/12, EU:C:2013:862, punktid 75 ja 76, ning 24. juuni 2019. aasta kohtuotsusPopławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 55). Eelmistes punktides välja toodud asjaolude alusel näib, et kõnesoleval juhtumil on direktiividega 2004/48 ja 2009/34 kooskõlas olev tõlgendus võimalik – seda tuleb kontrollida liikmesriigi kohtul.
52

Seevastu on põhikohtuasjas vaidlusaluse hüvitise eesmärk premeerida vastuvõtvat liikmesriiki või selle õiguseellasi rahvusvahelistel spordivõistlustel esindanud ja tähelepanuväärseid tulemusi saavutanud tippsportlasi. Konkreetselt ei ole selle hüvitise tagajärg mitte üksnes hüvitisesaajate rahaline kindlustamine, nimelt eesmärgiga kompenseerida tööturult täielikku eemalolekut tippspordile pühendatud aastate jooksul, vaid samuti ja mis peamine, anda neile sellise esindamise käigus saavutatud sportlike tulemuste eest eriline sotsiaalne staatus. Asjaolu, et võõrtöötajal on see staatus, mis on samuti vastuvõtva liikmesriigi kodanikel, kes on samas olukorras ehk kes on toonud medaleid võistkondliku spordiala samas koondises, hõlbustab nende võõrtöötajate sellesse liikmesriiki lõimumist. Pealegi on Euroopa Kohus juba tunnustanud ELTL artiklis 165 kajastatud spordi, eriti harrastusspordi märkimisväärset sotsiaalset tähtsust liidus, ja spordi rolli vastuvõtva liikmesriigi ühiskonda lõimumise tegurina (vt selle kohta 13. juuni 2019. aasta kohtuotsus TopFit ja Biffi, C‑22/18, EU:C:2019:497, punkt 33).
21

Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapesti haldus- ja töökohus, Ungari) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2003/86] artikli 10 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik lubab nimetatud artikli alusel riiki siseneda muul pereliikmel kui [selle direktiivi] artiklis 4 osutatud pereliikmel, võib ta selle pereliikme suhtes kohaldada ainult artikli 10 lõikes 2 sätestatud nõuet (et ta on „pagulase ülalpidamisel“)? 2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tähendab direktiivi [2003/86] artikli 4 lõike 2 punktis a ette nähtud tingimus, et isik peab olema „ülalpidamisel“ („dependency“), sellist faktilist olukorda, kus esinevad kumulatiivselt sõltuvuse eri vormid, või piisab sellest, et esineb üks sõltuvuse tunnustest, olenevalt iga juhtumi konkreetsetest asjaoludest, selleks et nimetatud tingimus oleks täidetud? Kas seoses sellega on [selle direktiivi] artikli 10 lõikes 2 sätestatud nõudega (et isik peab olema „pagulase ülalpidamisel“) kooskõlas selline liikmesriigi õigusnorm, milles loetakse selle nõude täitmise tingimuseks – välistades individuaalse hindamise – ainult ühte faktilist asjaolu, see on sõltuvust näitavat aspekti, et isik „ei [ole] oma terviseseisundist tulenevatel […] põhjustel [võimeline] iseenda eest hoolitsema“? 3. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav ja seega võib liikmesriik kohaldada muid nõudeid peale [direktiivi 2003/86] artikli 10 lõikes 2 sätestatud nõude (isik peab olema „pagulase ülalpidamisel“), tähendab see, et liikmesriigil on õigus kehtestada – kui ta vajalikuks peab – mis tahes nõudeid, sealhulgas seoses teiste pereliikmetega [selle direktiivi] artikli 4 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõudeid, või võib ta kohaldada ainult [selle direktiivi] artikli 4 lõikes 3 sätestatud nõuet? Millist faktilist olukorda tähendab sel juhul artikli 4 lõike 3 nõue „objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health“? Kas seda tuleb tõlgendada nii, et pereliige ei suuda „ise enda eest“ [hoolitseda] või nii, et ta „ei ole võimeline“„ise enda eest“ hoolitsema, või tuleb seda tõlgendada hoopis mõnel muul moel?“
47

Sellega seoses, kuigi on tõsi, et eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased, tuleb toonitada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei ole eelotsuse taotlemise mõte saada juhendavaid arvamusi üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid eelotsusetaotlus esitatakse vajadusest vaidluse tõhusa lahenduse järele (10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt, C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 28).
67

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 79/7 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis näevad ette naistele õiguse pensionilisale, kui neil on vähemalt kaks bioloogilist või adopteeritud last ja nad saavad riiklikust sotsiaalkindlustussüsteemist osamakselist püsiva töövõimetuse pensioni, samas kui meestel, kes on samasuguses olukorras, sellisele pensionilisale õigust ei ole.
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sellega seoses, et Austria õiguse järgi ei laiene pelgalt varalisele kahjule – mis tähendab muudatusi kahju kannatanud isiku vara koosseisus, ilma et oleks kahjustatud absoluutse kaitsega hõlmatud vara või õigushüve – väljaspool lepingulist suhet absoluutne kaitse. Selliseid riiveid varale hüvitatakse üksnes siis, kui kahju tekitanud tegevuse õigusvastasus tuleneb õiguskorrast, eelkõige kaitsenormide rikkumise korral, mis on abstraktsed keelud, mille eesmärk on kaitsta teatavasse rühma kuuluvaid isikuid vara või seaduslikult kaitstud hüvede rikkumise eest. Sellisel juhul eeldab vastutuse tekkimine seda, et tekkis kahju, mida sooviti rikutud normiga nimelt ära hoida. Kahju tekitaja vastutab vaid sellise kahju eest, mis kujutab endast selle ohu realiseerumist, mille tõttu oli teatav tegevus kohustuslik või keelatud. Kahju ei ole hüvitatav, kui see on tekkinud kõrvalmõjuna sellises huvisfääris, mida ei kaitse keeld, mis oli väljendatud rikutud kaitsenormis.
35

Kolmandaks olgu öeldud, et mis puutub reguleerivasse asutusse, siis direktiivi 2009/72 põhjenduses 37 on märgitud, et energeetikasektori reguleerivatel asutustel peaks olema pädevus tagada tarbijakaitsemeetmete täielik tõhusus. Nimetatud direktiivi artiklis 36, milles on määratletud selle asutuse üldeesmärgid, on ette nähtud, et nimetatud asutus peab võtma kõik mõistlikud meetmed, et saavutada selles artiklis kindlaks määratud eesmärgid oma ülesannete ja pädevuse raames, mis on sätestatud nimetatud direktiivi artiklis 37, vajadusel tihedas koostöös teiste asjaomaste riigisiseste ametiasutustega, ilma et see piiraks nende pädevust. Nende eesmärkide hulka kuulub tarbijakaitse tagamisele kaasaaitamine, mis on ette nähtud kõnealuse direktiivi artikli 36 punktis g.
61

Selle kohta olgu märgitud, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et töötajate üldseaduse artikli 49 lõike 1 punktis c ette nähtud hüvitis ei kuulu ühelt poolt selgelt ühessegi raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 alapunktides a–c silmas peetud meetmekategooriasse, millest liikmesriikidel tuleb kehtestada üks või mitu, kui nende õiguskorras ei ole võrdväärseid õiguslikke meetmeid, ning et teiselt poolt ei tundu see kujutavat endast ka niisugust võrdväärset õiguslikku meedet, sest sellega ei saa saavutada üldeesmärki, mis klausliga 5 liikmesriikidele on seatud ja milleks on järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kuritarvitamise vältimine (vt selle kohta 21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras, C‑619/17, EU:C:2018:936, punktid 92–94).
102

Teiseks, mis puudutab tunnistajate ütlusi, mille apellant esitas selleks, et tõendada kuritarvitamise ohtu, mis tema jaoks kaasneb aruande tervikuna avalikustamisega, kuna see võimaldab tema konkurentidel saada lihtsamini müügilube, eelkõige väljaspool liitu, siis tuleb meeles pidada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast nähtub, et Üldkohus ei ole kohustatud esitama ammendavat ning üksikasjalikku ülevaadet menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Seetõttu võib Üldkohtu põhjendus olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel saada teada põhjused, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning annab Euroopa Kohtule piisavalt pidepunkte kontrolli tegemiseks. Täpsemalt ei pea Üldkohus vastama poole esitatud argumentidele, mis ei ole piisavalt selged ja täpsed, kui neid ei ole käsitletud teiste arutluskäikude raames ning kui nende toetuseks ei ole esitatud eraldi argumente (vt selle kohta 9. septembri 2008. aasta kohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punktid 91 ja 96, ning 5. juuli 2011. aasta kohtuotsus Edwin vs. OHIM, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, punkt 64).
54

Seetõttu on asjaolu, et EKFilt toetuse saaja vastu on tarnijal või teenuse osutajal nõue ja et toetusesaaja selle nõude rahuldas, niisuguses olukorras piisav järeldamaks, et tegemist on kuluga, mille eest on „tegelikult makstud“ määruse nr 1198/2006 artikli 55 lõike 1 tähenduses, ilma et oleks tähtsust asjaolul, et viidatud kolmas isik on ühtlasi rahastanud toetust saanud projekti.
98

Viiendana, kuigi apellandid heidavad Üldkohtule ette seda, et ta ei võtnud arvesse asjaolu, et EMA leidis vääralt, et ta kasutab kaalutlusõigust, kui ta hindab sellises dokumendis, mille avalikustamist on temalt taotletud, sisalduva äriteabe konfidentsiaalsust, tuleb tõdeda, et selle argumendi aluseks on väär eeldus. Nimelt nähtub vaidlustatud kohtuotsusest, et EMA, kasutamata kaugeltki vaidlusaluste aruannetega tutvumise taotluse suhtes kaalutlusõigust, analüüsis neid aruandeid konkreetselt ja individuaalselt, et kindlaks teha, millised nendes sisalduvad andmed kuulusid määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud erandi alla, mille tulemusel keeldus EMA nende andmetega tutvumise võimaldamisest.
109

Esiteks, kui kindlustusettevõtja annab kindlustusvõtjale taganemisõiguse kohta täpset teavet, siis on viimaselt suhteliselt vähe aega oma taganemisõiguse kasutamiseks, mistõttu võib võimaliku taganemisega kindlustatutele kaasnevaid rahalisi tagajärgi lugeda osaks kindlustatud riskide üldisest juhtimisest. Kui aga lepingust taganetakse hilinenult, sest puudub teave või on teave niivõrd ebaõige, et sellega on kindlustusvõtjalt võetud võimalus kasutada oma taganemisõigust sisuliselt samadel tingimustel kui need, mis oleksid esinenud, kui teave oleks olnud õige, siis tuleb – nagu on tõdetud käesoleva kohtuotsuse punktis 69 – kindlustusettevõtjal enesel vältida olukorda, mis on põhjustatud sellest, et ta ise ei ole täitnud liidu õigusest tulenevat nõuet esitada konkreetne loetelu teavet, mille hulgas on eelkõige teave kindlustusvõtja õiguse kohta lepingust taganeda.
102

Kolmandana väidavad apellandid tüvirakkudega seotud teadusuuringutega seoses, et väide, mille kohaselt „kolmekordse tagatise“ süsteem on teadusprojektide hindamisel eetilisest seisukohast adekvaatne kriteerium, on ilmselgelt ekslik, kuna selline süsteem ei takista ebaseaduslike teadusprojektide rahastamist ja see koguni kallutab liikmesriike nende eetilisi standardeid leebemaks muuta. Nad väidavad, et õigusnormi on rikutud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 176 esitatud Üldkohtu järelduses, mille kohaselt komisjoni eetilises vaatenurgas, mis erineb vaidlusaluse kodanikualgatuse omast, ei ole ilmset hindamisviga tehtud. Apellantide sõnul ei ole Üldkohtu pädevuses määrata kindlaks kaalul olevate sotsiaal-eetiliste hüvede põhjendatust, kuna see seisukohavõtt on poliitiline, mitte õiguslik. Apellandid lisavad, et Üldkohtu teostatud kontroll on puudulik, sest ta ei analüüsinud kõiki väidetavaid hindamisvigu. Nad väidavad sellega seoses, et Üldkohus ei analüüsinud ilmseid vigu komisjoni väites „kolmekordse tagatise“ süsteemi kohta ega esitanud nende väidete kohta täiendavaid märkusi.
91

Teiseks on selge, nagu see nähtub direktiivi 2000/31 artikli 3 lõikest 2 koostoimes direktiivi põhjendusega 8, et direktiivi eesmärk on tagada infoühiskonna teenuste vaba liikumine liikmesriikide vahel. Nimetatud eesmärgi täitmiseks on ette nähtud mehhanism potentsiaalselt piiravate meetmete kontrollimiseks, mis võimaldab nii komisjonil kui ka liikmesriigil, kelle territooriumil on asjaomase infoühiskonna teenuse osutaja asukoht, tagada, et need meetmed oleksid vajalikud üldisest huvist tulenevatel ülekaalukatel põhjustel.
3

Århusi konventsiooni artiklis 9 „Õigus pöörduda kohtusse“ on ette nähtud: „[…] 2. Konventsiooniosaline tagab siseriiklike õigusaktidega, et asjast huvitatud üldsuse esindajal, a) kellel on põhjendatud huvi või b) kelle õigust on rikutud, kui see tingimus on ette nähtud konventsiooniosalise haldusmenetluse normidega, on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks. Mõisted põhjendatud huvi ja õiguse rikkumine määratletakse kooskõlas siseriikliku õiguse ning konventsiooni eesmärgiga tagada konventsiooniga seotud küsimustes asjast huvitatud üldsusele laiaulatuslik juurdepääs õigusemõistmisele. Artikli 2 lõike 5 nõuetele vastava valitsusvälise organisatsiooni huvi loetakse käesoleva artikli punkti a tähenduses põhjendatuks. Nimetatud organisatsioonil eeldatakse olevat õigusi, mida punkti b tähenduses saab rikkuda. […] 3. Lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetlustele ning ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega. 4. Lisaks lõikele 1 ja piiramata selle kohaldamist, peavad lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud menetlused nägema ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajadusel esialgse õiguskaitse, ning olema ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. Selle artikli alusel tehakse või talletatakse otsused kirjalikult. Kohtuotsused ja võimaluse korral ka muu asutuse otsused peavad olema üldsusele kättesaadavad. […]“.
43

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et Montréali konventsiooni artikli 17 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „õnnetus“ selle sätte tähenduses hõlmab kõiki õhusõiduki pardal aset leidvaid olukordi, milles reisijate teenindamisel kasutatud ese põhjustab reisijale kehavigastuse, ilma et oleks vaja uurida, kas need olukorrad tingis õhuveole iseloomulik risk.
56

Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 96 märkis, kehtib see tõlgendus aga üksnes siis, kui asjaomane liikmesriik on delegeerinud PSV‑le kohustuse tagada vanadushüvitiste puhul artiklis 8 nõutav minimaalne kaitse; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Eelkõige PSV ja Saksamaa valitsuse esitatud seisukohtadest nähtub nimelt, et see asutus ei vastuta põhikohtuasjas kõne all oleva pensionikassa hüvitise maksmise tagamise eest.
14

Põhikohtuasja kaebaja on ühing, kes tegutseb avalikes huvides ja kelle eesmärk on edendada purje- ja motoveesporti. Ta haldab ligikaudu 300 kaikohta, millest umbes 50% anti aastatel 2010–2012 (edaspidi „vaidlusalused aastad“) püsivalt tema liikmete käsutusse. Liikmed pidid nõustuma sellega, et nende eemaloleku ajal kasutavad kaikohti külalised. Ülejäänud kaikohad on piiramatult külaliste käsutuses.
56

Mis puudutab argumentide sisu, siis piisab osutamisest, et käesoleva kohtuotsuse punktist 43 ilmneb, et juhatajate nõukogu menetluse tulemuste konfidentsiaalsus on tagatud, ilma et see tulemus peaks kajastama seda menetlust. Kuigi menetluse tulemuse konfidentsiaalsusele võib tugineda, kui EKP ei ole seda tulemust avalikustanud, ei saa asjaolu, et Portugali keskpank oli avaldanud asjaomase krediidisumma ligikaudse suuruse, iseenesest kohustada EKPd seda summat avaldama. Sellest järeldub, et EKP ei ole rikkunud otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a esimest taanet, kui ta sellele sättele tuginedes keeldus võimaldamast asjaomase krediidisummaga tutvuda.
53

Sellise tõdemusega on siiski silmas peetud vaid seda, et dividende kui selliseid ei maksustata otseselt. Ent nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 33 ja 37, on direktiivi 90/435 artikli 4 lõike 1 esimese taandega vastuolus, välja arvatud üksnes juhul, kui selle artikli lõiked 2 ja 3 seda lubavad, nii emaettevõtja mis tahes otsene maksustamine tütarettevõtja jaotatud kasumi alusel kui ka olukorrad, kus emaettevõtja dividende, mida ta saab oma tütarettevõtjalt, maksustatakse kaudselt. Nagu on aga täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45 ja sellele järgnevates punktides, võib dividendide saamine sellise maksusüsteemi kohaldamisel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, teatud olukordades kaasa tuua maksusoodustuse kaotamise, mis omakorda võib kaasa tuua emaettevõtja suurema maksukoormuse kui see, mis tal oleks juhul, kui sellised dividendid oleks maksustatava väärtuse hulgast välja jäetud. Kuna see võib mõjutada emaettevõtja maksukoormust, tuleb järeldada, et emaettevõtja dividendid, mille ta saab tütarettevõtjalt, on seetõttu kaudselt maksustatud.
55

Sellest tuleneb, et kuna – nagu on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktides 40 ja 41 – pädevad liikmesriigi ametiasutused ei saanud enne määruse nr 1360/2013 jõustumist välja arvutada alusetult tehtud maksete võimalikku summat, mida tegid need ettevõtjad, kellele tulenevad sellest määrusest õigused, ja kuna neil ettevõtjatel ei olnud ka võimalik seda summat teada saada, siis muudavad need liikmesriigi õigusnormid, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on tõlgendanud selliselt, et need näevad ette aegumistähtaja, mis möödub enne selle määruse jõustumist, neile ettevõtjatele liidu õiguskorraga antud õiguse nõuda põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest alusetult tasutud toodangumaksu hüvitamist kasutamise praktiliselt võimatuks.
4

Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) vaidlusele kohaldatavas redaktsioonis artikkel 1 on järgmine: „1. Käesolevate personalieeskirjade kohaldamisel on keelatud igasugune diskrimineerimine soo, rassi, nahavärvi, etnilise või sotsiaalse päritolu, geneetiliste eripärade, keeleoskuse, usu või veendumuste, poliitiliste või muude arvamuste, rahvusvähemusse kuulumise, varanduse, sünni, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse põhjal. Käesolevates personalieeskirjades käsitatakse vabaabielusid [mõiste „vabaabielu“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „kooselu“] abieludena tingimusel, et kõik VII lisa artikli 1 lõike 2 punktis c loetletud tingimused on täidetud. […] 5. Kui käesolevate personalieeskirjadega hõlmatud isikud, kes leiavad, et neid on õigusvastaselt koheldud, kuna eespool sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole nende suhtes kohaldatud, tuvastavad fakte, millest võib järeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, on institutsiooni kohustuseks tõendada, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud. Käesolevat sätet ei kohaldata distsiplinaarmenetluse korral. 6. Kõiki mittediskrimineerimise põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamise piiranguid peab objektiivselt ja otstarbekalt põhjendama ja need peavad vastama personalipoliitika üldise huvi kohastele seaduslikele eesmärkidele. Sellised eesmärgid võivad eelkõige põhjendada kohustusliku pensioniea ja vanaduspensioni saamiseks vajaliku miinimumea sätestamist.“
61

Isegi kui eeldada, et selle summa eraldamist FSE‑le võib mõista nii, et see on antud üksnes raudteetaristu ehitamise eesmärgil, mitte aga muudel eesmärkidel, on siiski tegemist raudteetaristuga, mis ei ole võimalikele kasutajatele kättesaadavaks tehtud võrdsetel ja mittediskrimineerivatel tingimustel, kuna FSE‑l on ainuõigus selle kasutamisele Apuulia maakonnaga sõlmitud lepingu kehtivuse ajal. Asjaolu, et FSE peab pidama eraldi raamatupidamisarvestust, ei mõjuta seega järeldust, et sellele ettevõtjale 70 miljoni euro eraldamine võib moonutada konkurentsi.
51

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 2100/94 artikli 13 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et taimesordi vilju, mida ei saa kasutada paljundusmaterjalina, ei saa käsitada nii, et need on selle sätte tähenduses saadud taimesordi „koostisosade ilma loata kasutamisel“, kui neid sordi koostisosi on paljundanud ja müünud põllumajandusettevõtjale teatav puukool taimesordi ühenduse sordikaitse taotluse avaldamise ja selle kaitse alla võtmise vahelisel ajal. Kui pärast sellise kaitse alla võtmist on nimetatud koostisosi paljundatud ja müüdud ilma selle kaitse alla võetud sordi omaniku nõusolekuta, võib sordiomanik tugineda õigusele, mis on talle ette nähtud asjaomase määruse artikli 13 lõike 2 punktis a ja lõikes 3 seoses nimetatud viljadega, välja arvatud juhul, kui tal on olnud piisavat võimalust nimetatud sordi koostisosadega seotud õigust kasutada.
51

Igal juhul tuleb märkida, et riigisisese õiguse kohaselt võib apteegi võõrandada ainult proviisorite kutseühingu registrisse kantud proviisorile, kes on juba saanud loa apteegi omandamiseks või kellel on vähemalt kaheaastane kutsealane kogemus. Lisaks sellele, et proviisorite kutseala on reguleeritud kutseala, annavad need tingimused juba ise teatava kindluse munitsipaalapteegi potentsiaalsete omandajate kutsealase sobivuse suhtes. Samuti, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, võib kutsealase kogemuse väärtustamise eesmärgi saavutada vähem piiravate meetmetega, nagu enampakkumismenetluses lisapunktide andmine pakkujatele, kes tõendavad, et neil on apteegi juhtimise kogemus.
64

Nende asjaoludega seoses möönis apellatsioonikoda vaidlusaluse otsuse punktis 36, et apellandi esitatud dokumentidest võib kahtlemata järeldada, et komöödia „Fack ju Göhte“, mida on Saksamaal käinud vaatamas ligi 7,4 miljonit vaatajat, ja komöödia „Fack ju Göhte 2“ on vaatajate arvu poolest ühed edukamad Saksa filmid ning neid on saatnud edu ka Austrias. Apellatsioonikoda leidis, et seega võib eeldada, et asjaomane saksa keelt kõnelev avalikkus on neist komöödiatest vähemalt juba kuulnud. Apellatsioonikoda leidis otsuse punktis 37 siiski, et nende komöödiate suurest edust asjaomase avalikkuse seas ei ole siiski võimalik järeldada, et nende pealkiri ei ole asjaomase avalikkuse jaoks šokeeriv, kuna see ei kirjelda nimetatud komöödiate sisu ja Goethe ei mängi seal mingit rolli. Vastupidi, solvangu „Fack ju“ kasutamine filmi pealkirjana ei ütle midagi selle sotsiaalse vastuvõetavuse kohta.
30

Komisjon märgib, et direktiivi 2006/123 artikli 25 lõike 1 teise lõigu punkti a kohaselt tuleb hinnata nõudeid, mida kohaldatakse reguleeritud kutsealadele, kuivõrd need nõuded on lubatud üksnes siis, kui nende kehtestamine on põhjendatud vajadusega tagada vastavus kutse-eetikat ja ametialast käitumist reguleerivatele eeskirjadele, mis on iga kutseala laadist tulenevalt erinevad, ning kui see on vajalik nende kutsealade sõltumatuse ja erapooletuse tagamiseks. See institutsioon leiab aga, et on olemas meetmeid, mis on vähem piiravad kui multidistsiplinaarsete tegevuste täielik keeld, mistõttu on see keeld vastuolus direktiivi 2006/123 artikliga 25.