ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Milano (Itaalia) 31. jaanuaril 2011 — Kriminaalasi Assane Samb’i süüdistuses

(Kohtuasi C-43/11)

2011/C 113/12

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Milano

Põhikohtuasja pooled

Assane Samb

Eelotsuse küsimus

Kas lojaalse koostöö ja direktiivide kasuliku mõju põhimõtete seisukohast on direktiivi 2008/115/EÜ (1) artiklid 15 ja 16 takistuseks võimalusele karistada liikmesriigis ebaseaduslikult viibivat kolmanda riigi kodanikku kuni nelja-aastase vangistusega juhtudel, kui ta ei täida questore esimest korraldust, ja kuni viieaastase vangistusega, kui ta ei täida järgnevaid korraldusi (sellega kaasneb kriminaalpolitsei kohustus isik rikkumisel kinni pidada) pelgalt seetõttu, et ta ei tee väljasaatmismenetluses koostööd ja konkreetsemalt seetõttu, et ta ei ole lihtsalt järginud haldusasutuse antud väljasaatmiskorraldust?

(1) ELT L 348, lk 98.
2.

Kas mõistlik eeldatavus direktiivi 2003/124/EÜ artikli 1 lõike 1 tähenduses toob kaasa nõude hinnata, kas tegemist on ülekaaluka või suure tõenäosusega, või tuleb mõistliku eelduse kohaselt ilmneda võivaid asjaolusid või mõistliku eelduse kohaselt toimuda võivaid sündmusi mõista nii, et tõenäosuse määr sõltub emitendile avalduva mõju ulatusest, ja juhul kui hinnale võib avalduda märkimisväärne mõju, on piisav, kui oodatava asjaolu ilmnemine või oodatava sündmuse toimumine on lahtine, kuid mitte ebatõenäoline?
—

olles tuvastanud, et see määrus võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivis 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (1) ette nähtud menetlust järgimata ning on seetõttu vastuolus Euroopa Liidu õigusega ja tuleb tühistada,
2.

Kui esimesele eelotsuse küsimusele vastatakse eitavalt, kas siis tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (2), artiklit 8 tõlgendada sellises tähenduses, et sama direktiivi artikli 10 lõike 1 esimesele taandele vaatamata sätestatakse sellega, et komisjonile edastatakse standardi eelnõu, mille alusel on bensiini- ja/või diislitooteid tarbimiseks ringlusse lubavad registreeritud naftaettevõtjad kohustatud lubama samal kalendriaastal tarbimiseks ringlusse ka teatud koguse säästvaid biokütuseid, nimelt bioetanooli puhtal kujul või bio ETBE na vähemalt 4 mahuprotsenti tarbimiseks ringlusse lubatud bensiinitoodete kogusest ja FAMEt vähemalt 4 mahuprotsenti tarbimiseks ringlusse lubatud diislitoodete kogusest?
2.

Kas seadusandliku dekreedi nr 286/98 artikli 14 lõiked 5ter ja 5quater (koos hilisemate muudatustega) on vastuolus mainitud ühenduse direktiivi artiklitega 15 ja 16, nii et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kohustus siseriiklikud normid kohaldamata jätta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/9

21. veebruaril 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Soome Vabariik

(Kohtuasi C-74/11)

2011/C 113/18

Kohtumenetluse keel: soome

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: I. Koskinen ja D. Triantafyllou)

Kostja: Soome Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et Soome Vabariik on jätnud täitmata nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, (1) artiklitest 9 ja 11 tulenevad kohustused, kuna Soome Vabariik lubab muudel isikutel peale käibemaksukohustuslaste liitumise käibemaksugrupiga ja on kehtestanud piirangu, mille kohaselt käibemaksugrupisüsteem hõlmab ainult finants- ja kindlustusteenuse pakkujaid;

— mõista kohtukulud välja Soome Vabariigilt

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 11 kohaselt on liikmesriigil lubatud oma territooriumil asuvaid isikuid, kes on õiguslikult iseseisvad, kuid rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu üksteisega tihedalt seotud, käsitada ühe maksukohustuslasena. Direktiivi artikli 9 lõige 1 määratleb maksukohustuslase käibemaksu osas.

Komisjoni seisukoht on, et direktiivi 2006/112/EÜ alusel ei ole lubatud käibemaksugruppi kuuluvaiks lugeda muid isikuid kui maksukohustuslasi ja nõnda laiendada maksukohustuslase õigusi ja kohustusi isikutele, kes maksukohustuslased ei ole. Soome õigus, mis võimaldab muude isikute kui maksukohustuslaste hõlmamise käibemaksugruppi, on seega direktiiviga vastuolus. Komisjoni tõlgendus on samuti kooskõlas artikli 11 eesmärgiga, milleks on halduskorra lihtsustamine ja kuritarvituste tõkestamine.

Soome õiguses ette nähtud grupi registreerimine on lisaks vastuolus direktiivi artikliga 11 selle tõttu, et Soome käibemaksu-alaste õigusaktide kohaselt on grupina registreerimine ette nähtud vaid finants- ja kindlustussektoris tegutsevate ettevõtjate puhul. Komisjon on seisukohal, et grupina registreerimine peab laienema kõigile liikmesriigis asutatud ettevõtjatele, sõltumata nende tegevuse laadist. Ühine käibemaksusüsteem on ühtne süsteem ja kui selle süsteemi raames võetakse kasutusele erikord, siis peab see põhimõtteliselt olema üldkohaldatav. Direktiivi 2006/112/EÜ artikli 11 sõnastusest ei nähtu, et liikmesriik võiks käibemaksugrupi registreerimise piirata teatud gruppidega, mis tegutsevad teatavas sektoris. Ka artikli 11 eesmärgi põhjal tuleb sätet tõlgendada nii, et see hõlmab kõiki ettevõtjaid tegevusalast sõltumata. Soome käibemaksuõiguse sätted on vastuolus liidu õiguse võrdse kohtlemise üldpõhimõttega, kuna need piiravad grupina registreerimise teatavate gruppidega.

(1) ELT L 347, lk 1.
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav ja teises küsimuses kirjeldatud väitega peetakse igal juhul silmas ka tervisega seotud heaolu: Kas arvestades sõna- ja teabevabadust vastavalt EL lepingu artikli 6 lõikele 3 koosmõjus EIÕK artikliga 10, on ühenduse õiguses sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas, kui määruse (EÜ) nr 1924/2006 artikli 4 lõike 3 esimese lausega kehtestatud keeld laieneb väitele, mille kohaselt teatav jook, mille etanoolisisaldus on üle 1,2 mahuprotsendi, ei koorma ega kahjusta organismi ja selle funktsioone?
ET Euroopa Liidu Teataja C 139/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Bergamo (Itaalia) 28. veebruaril 2011 — Kriminaalasi Survival Godwini süüdistuses

(Kohtuasi C-94/11)

2011/C 139/26

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Bergamo

Põhikohtuasja pool

Survival Godwin

Eelotsuse küsimus

Kas lojaalse koostöö ja direktiivide kasuliku mõju põhimõtete seisukohast on direktiivi 2008/115/EÜ (1) artiklid 15 ja 16 takistuseks võimalusele karistada liikmesriigis ebaseaduslikult viibivat kolmanda riigi kodanikku pelgalt seetõttu, et ta ei tee väljasaatmismenetluses koostööd ja konkreetsemalt seetõttu, et ta ei ole lihtsalt järginud haldusasutuse antud väljasaatmiskorraldust, kriminaalkorras kuni nelja-aastase vangistusega juhtudel, kui ta ei täida questore esimest korraldust, ja kuni viieaastase vangistusega, kui ta ei täida järgnevaid korraldusi?

(1) ELT L 348, lk 98.
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas põhjendatud kartusega tagakiusamise ees direktiivi 2004/83/EÜ artikli 2 punkti c tähenduses on tegemist siis, kui on tuvastatud, et taotleja asub pärast päritoluriiki tagasipöördumist tegema teatavaid — usuvabaduse tuumast välja jäävaid — usulisi toiminguid, kuigi need toovad kaasa ohu elule, tervisele või füüsilisele vabadusele, või saab taotlejalt oodata, et ta sellistest toimingutest edaspidi loobub?
—

Tuvastada, et kuna Madalmaade Kuningriik ei konsulteerinud käibemaksukomiteega ning lubab, et mittemaksukohustuslased ühinevad maksustatava ühendusega, nagu see nähtub 18. veebruari 1991. aasta määrusest nr VB91/347, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud talle nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklitest 9 ja 11 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 130/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) 18. jaanuaril 2011 — Eurogate Distribution GmbH versus Hauptzollamt Hamburg–Stadt

(Kohtuasi C-28/11)

2011/C 130/15

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Eurogate Distribution GmbH

Vastustaja: Hauptzollamt Hamburg–Stadt

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (edaspidi „tolliseadustik”) (1), artikli 204 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et ühendusevälise kauba puhul, mis on olnud tolliladustamisprotseduuril ja millele on tolliladustamisprotsessi lõpetamisega määratud uus tollikäitlusviis, tekib tollivõlg, kui on rikutud kohustust teha asjaomasesse andmetöötlusprogrammi laoarvestuskanne kauba tollilaost väljaviimise kohta juba tolliladustamisprotseduuri lõpetamisel — ja mitte alles oluliselt hiljem?

(1) EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.
a)

Nõukogu määruse nr 6/2002 (1) artikli 25 punkti b ja seotud artiklite rikkumine Üldkohus eksis, kui ta tunnistas, et vaidlusalune tööstusdisainilahendus tekitab kasutajas erineva üldmulje kui see tööstusdisainilahendus, mis on aluseks tühistamistaotlusele.
ET Euroopa Liidu Teataja C 130/12

Frucona Košice a.s. 18. veebruaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 7. detsembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-11/07: Frucona Košice a.s. versus Euroopa Komisjon, St. Nicolaus — trade a.s.

(Kohtuasi C-73/11 P)

2011/C 130/22

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Frucona Košice a.s. (esindajad: P. Lasok, QC, barrister J. Holmes, barrister B. Hartnett ja advokaat O. Geiss)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, St. Nicolaus — trade a.s.

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

1. tühistada Üldkohtu 7. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-11/07 osas, mis puudutab apellandi poolt Üldkohtule esitatud hagiavalduse neljandat ja kuuendat väidet;

2. tunnistada need väited põhjendatuks;

3. suunata kohtuasi tagasi Üldkohtule uueks arutamiseks apellandi viienda, kuuenda, seitsmenda, kaheksanda ja üheksanda väite osas, mis puudutavad maksvõla sissenõudmise menetlust; ja

4. mõista apellandi kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse toetuseks esitab apellant kaks väidet.

1. Esimene väide: Üldkohus ei hinnanud seda, kas komisjon kohaldas eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumit õige õigusliku standardi alusel.

2. Teine väide: eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumite kohaldamise osas tahtis Üldkohus lubamatult asendada komisjoni hinnangut oma hinnanguga; ja/või hindas olemasolevaid tõendeid nende kriteeriumide kohta ilmselgelt vääralt, moonutades sellega tõendite selget mõtet.
i)

Üldkohus kohaldas ekslikku kriteeriumi, uurides, kas võrreldud disainilahendused jätavad informeeritud kasutajale erineva üldmulje. Õigusnormi on rikutud seetõttu, et Üldkohus uuris, kas sarnasused ja erinevused on informeeritud kasutajale „meelde jäänud” (vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 22 ja 23). Siiski ei saa võrdlus põhineda kasutaja mälestustel. Disainilahenduste puhul — erinevalt kaubamärkidest — on õige kriteerium see, et määratakse kindlaks, kas sarnasused ja erinevused disainilahenduste vahel viivad erineva üldmuljeni, kui informeeritud kasutaja võrdleb otseselt disainilahendusi.
2.

Üldkohus rikkus liidu õigust: kohtuotsus rikub nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 (1) (nüüd nõukogu määrus (EÜ) nr 207/2009 (2)) ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b, kinnitades otseselt: a) et vaidluse esemeks oleva ühenduse kaubamärgi sõnaline osa on kogu kaubamärgis domineeriv; b) et mainitud sõnaline osa ei ole kogu kaubamärgis domineeriv; vastuolu, mis määravalt mõjutab segiajamise tõenäosuse hindamist (Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 58).
ET Euroopa Liidu Teataja C 120/7

22. veebruaril 2011 esitatud hagi — Euroopa Liidu Nõukogu versus Euroopa Parlament

(Kohtuasi C-77/11)

2011/C 120/12

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: G. Maganza ja M. Vitsentzatos)

Kostja: Euroopa Parlament

Hageja nõuded

— tühistada parlamendi presidendi 14. detsembri 2010. aasta akt, milles kuulutakse, et liidu 2011. aasta eelarve on lõplikult vastu võetud, kuna see akt on segamini aetud nimetatud eelarve vastuvõtmise aktiga;

— teise võimalusena ning juhuks, kui tegemist on esimesest eraldiseisva aktiga, tühistada parlamendi presidendi sama kuupäeva akt, millega sooviti vastu võtta liidu 2011. aasta eelarve ja muuta see institutsioonidele ja liikmesriikidele kohustuslikuks;

— viimase võimalusena tühistada Euroopa Parlamendi akt, milles kuulutakse, et liidu 2011. aasta eelarve on lõplikult vastu võetud, kuna see kuulutamine toimus enne 2010. aasta eelarvemenetluse (2011. aasta eelarve) lõppu;

— tunnistada 2011. aasta eelarve kehtivaks kuni ajani, mil see eelarve võetakse vastu aluslepingutele vastava seadusandliku aktiga;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu kinnitab käesolevas hagis, et alates Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) kehtima hakkamisest 1. detsembril 2009 tuleb Euroopa Liidu eelarve ja paranduseelarved vastu võtta kahe eelarvet koostanud institutsiooni –Euroopa Parlamendi ja nõukogu — ühise seadusandliku aktiga. Sellele aktile peavad vastavalt ELTL artikli 297 lõike 1 teisele lõigule alla kirjutama parlamendi president ja nõukogu eesistuja.

Nõukogu väidab, et 2011. aasta eelarve vastuvõtmise akt — on see siis segamini aetud Euroopa Parlamendi kuulutamisega, et 2011. aasta eelarve on lõplikult vastu võetud, või on see käsitatav eraldiseisva aktina — on ebaseaduslik, kuna see on ebatüüpiline ja mitteseadusandlik akt, mille on vastu võtnud ja allkirjastanud vaid Euroopa Parlamendi president, rikkudes ELTL artiklit 314, ELTL artiklit 288, artikli 289 lõiget 2, artikli 296 esimest ja kolmandat lõiku ning Euroopa Liidu lepingu artikli 13 lõiget 2. Teise võimalusena märgib nõukogu, et see akt on ebaseaduslik oluliste vorminõuete ja ELTL artikli 314 lõike 9 rikkumise tõttu.

Lõpuks palub nõukogu Euroopa Kohtul säilitada Euroopa Liidu Teatajas avaldatud eelarve kehtivus vajadusel kuni kuupäevani, mil see eelarve võetakse vastu kooskõlas aluslepingu eespool viidatud sätetega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 120/6

Tresplain Investments Ltd 21. veebruaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 9. detsembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-303/08: Tresplain Investments Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Hoo Hing Holdings Ltd

(Kohtuasi C-76/11)

2011/C 120/11

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Tresplain Investments Ltd (esindajad: barrister B. Brandreth, advokaat J. Stobbs)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Hoo Hing Holdings Ltd

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu vaidlustatud otsus ja Siseturu Ühtlustamise Ameti apellatsioonikoja vaidlustatud otsus;

— mõista Siseturu Ühtlustamise Ametilt välja apellandi kohtukulud Üldkohtu menetluses ja Euroopa Liidu Kohtu menetluses.

Väited ja peamised argumendid

Apellandi väitel on Üldkohtu otsuses õigusviga seoses määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 4 tõlgendamise ja rakendamisega, kuna:

1. Üldkohus ja apellatsioonikoda leidsid vääralt, et maineväärtuse olemasolu põhjal tekkis ulatuslikum kui kohaliku tähtsusega õigus. Nii saab juhtuda üksnes juhul, kui maineväärtus on ulatuslikum kui kohaliku tähtsusega;

2. Üldkohus ja apellatsioonikoda järeldasid vääralt, et tõenditel samaaegse kauplemise kohta oli tähtsus ainult seoses eksitava esitamise tõenäosusega. Arvestada oleks tulnud ka argumendiga, et samaaegse maineväärtuse olemasolu oleks muutnud eksitaval viisil esitamise võimatuks;

3. Üldkohus ja apellatsioonikoda tegid vea, käsitledes kasutamist puudutavaid tõendeid nii, nagu osutaksid need maineväärtuse seotusele varasema tähisega, millele tugineti.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta

EÜT L 11, 14.1.1994, lk 1
ET Euroopa Liidu Teataja C 120/8

LG Electronics'i 25. veebruaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 16. detsembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-497/09: LG Electronics versus Siseturu Ühtlustamise Amet (KOMPRESSOR PLUS)

(Kohtuasi C-88/11 P)

2011/C 120/14

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: LG Electronics Inc. (esindaja: advokaat J. Blanchard)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— Tunnistada käesolev apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;

— Tühistada Üldkohtu teise koja16. detsembri 2010. aasta otsus;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 23. septembri 2009. aasta otsus osas, millega jäeti osaliselt rahuldamata LG ELECTRONICSi kaebus 5. veebruari 2009. aasta otsuse peale, millega lükati tagasi ühenduse kaubamärgi registreerimistaotlus nr 7282924 „elektriliste tolmuimejate” osas;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant viitab määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumisele.

Selles osas väidab hageja esiteks, et Üldkohus põhjendas otsust uute asjaoludega, millele ühtlustamisamet viitas esimest korda Üldkohtus ja mida ei olnud esitatud apellatsioonikojas toimunud menetluses.

Apellant väidab teiseks, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lähtus sellest, et moonutatud on faktilisi asjaolusid ja talle esitatud tõendeid, mille tõttu ta eksis otsustades, et tolmuimejaid saab kasutada kompressoritena.

Lõpuks märgib apellant, et tolmuimejad ei saa mitte kuidagi pidada kompressoriks ega sellena kasutada, ja kaubamärki „KOMPRESSOR PLUS“ ei saa mingil juhul pidada kaubamärgiks, mis koosneb ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu või kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi.

(1) ELT L 78, lk 1.
1.b)

Kui vastus on eitav, siis kas harta kohaldamisala, millele viitab põhiõiguste harta artikli 51 lõike 1 esimese lause teine alternatiiv, on avatud juba seetõttu, et kaebuse esitajal võib olla liidu õiguse kohane elamisõigus (edaspidi ka „elamisõigus”) ja seetõttu võib ta FreizügG/EU § 5 lõike 2 esimese lause kohaselt taotleda liidu kodaniku pereliikme elamisluba, mille õiguslik alus on direktiivi 2004/38 artikli 10 lõike 1 esimene lause?
3.

Juhul kui vastus teisele küsimusele on jaatav: kas direktiivi 2006/112 artiklit 176 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik, kes soovib kasutada talle antud võimalust välistada teatud kaupade ja teenuste puhul mahaarvamisõigus, ning kes on kulukategooriad määratlenud järgmiselt: kaubad või teenused on määratud tasuta tehinguteks või muuks tegevuseks kui maksukohustuslase majandustegevus, välja arvatud KMS-i artikli 70 lõikes 3 sätestatud juhtudel, on täitnud tingimuse nimetada piisavalt määratletud kaupade ja teenuste kategooria, st tingimuse määratleda kaubad ja teenused nende laadi alusel?
4.

Kui vastus teisele küsimusele on eitav, palutakse vastust ka järgmistele küsimustele: Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 82 või vastavalt selle lepingu artikli 91 lõike 1 punkti c ja nimetatud sätete alusel vastuvõetud õigusaktid, nagu nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsus 2005/214/JSK rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta, lubavad, et kohtuotsuste ja õigusasutuste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtet või täpsemalt öeldes liidu õiguse kohased transpordi ohutuse tõhustamise meetmeid ei kohaldata liikmesriigi äranägemisel, — kuna liikmesriik on normatiivaktiga ette näinud, et eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus vaidlustamise nõuet ning nende siseriikliku haldusõiguse normide kohaldamise nõuet, mis käsitlevad õiguskaitsevahendeid süüteo toimepanekus süüdistamise korral, ei pea järgima — liikluseeskirja rikkumise tõttu tehtud rahalise karistuse määramise otsuse suhtes, kusjuures põhikohtuasja asjaoludel kehtib otsuse kohta ühtlasi järgnev: a) tegu kujutab endast liiklusõnnetust, mille tõttu on tekkinud varaline kahju, tegu tuleb kvalifitseerida süüliselt toimepanduks ja on haldusõigusrikkumisena karistatav; b) vastavalt ettenähtud rahalise karistuse summa suurusele ei saa nende määramise otsust kohtus vaidlustada ning asjaomasel isikul ei ole võimalust tõendada, et ta ei ole talle süüks pandud tegu süüliselt toime pannud; c) otsuses märgitud kontrollpunktide arv arvatakse otsuse jõustumise õigusliku tagajärjena automaatselt maha; d) juhilubade kehtestatud süsteemi raames, kus loa väljastamisel antakse rikkumiste arvestamiseks teatav arv kontrollpunkte, võetakse arvesse ka kontrollpunktide mahaarvamine nende trahvimääruste automaatse tagajärjena, mida ei ole võimalik vaidlustada; e) juhul kui juhiloa äravõtmise sunnimeede juhtimisõigusest ilmajäämise tõttu, mis on algselt antud kontrollpunktide arvu mahaarvamise automaatne õiguslik tagajärg, kohtus vaidlustatakse, ei toimu kohtus nende vaidlustamatute trahvimääruste õiguspärasuse kaudset kontrollimist, mille alusel kontrollpunktid on maha arvatud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Inglismaa) 22. veebruaril 2011 — The Secretary of State for the Home Department versus Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam, Mohibullah Rahman

(Kohtuasi C-83/11)

2011/C 145/12

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: The Secretary of State for the Home Department

Vastustajad: Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam, Mohibullah Rahman

Eelotsuse küsimused

1. Kas liikmesriik peab direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikli 3 lõike 2 kohaselt nägema ette õigusnormi, mis hõlbustaks selliste muude pereliikmete sisenemist liikmesriiki ja/või seal elamist, kes ei ole Euroopa Liidu kodanikud, kuid kes vastavad artikli 10 lõike 2 nõuetele?

2. Kas esimeses küsimuses viidatud muu pereliige saab tugineda direktiivi 2004/38/EÜ artikli 3 lõike 2 vahetule kohaldatavusele, kui ta ei vasta siseriiklike õigusnormidega kehtestatud nõuetele?

3. Kas direktiivi 2004/38/EÜ artikli 3 lõikes 2 ja artikli 10 lõikes 2 viidatud muud pereliikmed on üksnes sellised isikud, kes elasid samas riigis kui liidu kodanik ja tema abikaasa, enne kui liidu kodanik asus elama vastuvõtvasse riiki?

4. Kas direktiivi 2004/38/EÜ artikli 3 lõikes 2 viidatud ülalpeetava seisund, millele muu pereliige vastuvõtvasse riiki sisenemise kindlustamiseks tugineb, peab olema tekkinud vahetult enne seda, kui liidu kodanik asus elama vastuvõtvasse liikmesriiki?

5. Kas liikmesriik saab kehtestada direktiivi 2004/38/EÜ artikli 3 lõikes 2 viidatud muu pereliikme ülalpeetava seisundi olemuse ja kestuse suhtes erinõudeid, et takistada mittekodanikul tuginemast fiktiivsele või alusetule ülalpeetava seisundile eesmärgiga saada luba asuda tema territooriumile elama või seal edasi elada?

6. Kas selleks, et välja anda või pikendada elamisluba vastavalt direktiivi 2004/38/EÜ artiklile 10, peab ülalpeetava seisund, millele muu pereliige liikmesriiki lubamiseks tugineb, kestma vastuvõtvas riigis teatava ajavahemiku või määramata aja; kui jah, kuidas tuleb sellist seisundit tõendada?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2001. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77).
Üldkohus on rikkunud määruse (EÜ) nr 40/94 (1) artikli 52 lõiget 1 koosmõjus määruse nr 40/94 artikli 8 lõikega 5, kuna ta otsustas, et ühtlustamisametil oli õigus selles, et Allergan, Inc-i varasemad kaubamärgid on tuntud ja et vaidlustatud registreeringute kasutamine tähendaks varasemate kaubamärkide eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.