ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’Etat (Prantsusmaa) 29. detsembril 2011 — Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane versus Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes

(Kohtuasi C-672/11)

2012/C 89/11

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’Etat

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes

Eelotsuse küsimused

1. Kuidas võivad liikmesriigid rakendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt (1) artikli 2 lõikega 4 antud õigust pikendada kontrolliperioodi „[…] ajavahemikeks, mis eelnevad või järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”, mis on selles sättes määratletud, võttes esiteks arvesse ühenduse finantshuvide kaitse nõudeid ja teiseks õiguskindluse põhimõtet, ning seda, et on vaja, et kontrolliasutustele ei antaks määratlemata pädevust?

2. Eelkõige: — Kas kontrolliperiood peab igal juhul lõppema kaheteistkümne kuulise ajavahemiku jooksul, mis eelneb nn kontrolliperioodile ja mille jooksul kontrollitoimingud tehti, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu? — Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb mõista selle määrusega sõnaselgelt ette nähtud õigust pikendada kontrolliperioodi ajavahemikeks, mis „järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”? — Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kontrollitav periood peab siiski sisaldama kaheteistkümne kuulist ajavahemikku, mis lõpeb kontrolliperioodi jooksul, mis eelneb ajavahemikule, mil kontroll toimus, või kas kontroll võib hõlmata ainult ajavahemikku, mis lõppeb enne eelmise kontrolliperioodi algust, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 03/09, lk 208).
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’Etat (Prantsusmaa) 29. detsembril 2011 — Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane versus Organisation de producteurs Les Cimes

(Kohtuasi C-673/11)

2012/C 89/12

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’Etat

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Organisation de producteurs Les Cimes

Eelotsuse küsimused

1. Kuidas võivad liikmesriigid rakendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt (1) artikli 2 lõikega 4 antud õigust pikendada kontrolliperioodi „[…] ajavahemikeks, mis eelnevad või järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”, mis on selles sättes määratletud, võttes esiteks arvesse ühenduse finantshuvide kaitse nõudeid ja teiseks õiguskindluse põhimõtet, ning seda, et on vaja, et kontrolliasutustele ei antaks määratlemata pädevust?

2. Eelkõige: — Kas kontrolliperiood peab igal juhul lõppema kaheteistkümne kuulise ajavahemiku jooksul, mis eelneb nn kontrolliperioodile ja mille jooksul kontrollitoimingud tehti, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu? — Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb mõista selle määrusega sõnaselgelt ette nähtud õigust pikendada kontrolliperioodi ajavahemikeks, mis „järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”? — Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kontrollitav periood peab siiski sisaldama kaheteistkümne kuulist ajavahemikku, mis lõpeb kontrolliperioodi jooksul, mis eelneb ajavahemikule, mil kontroll toimus, või kas kontroll võib hõlmata ainult ajavahemikku, mis lõppeb enne eelmise kontrolliperioodi algust, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 03/09, lk 208).
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’Etat (Prantsusmaa) 29. detsembril 2011 — Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane versus Société Agroprovence

(Kohtuasi C-674/11)

2012/C 89/13

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’Etat

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkebuse esitaja: Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Société Agroprovence

Eelotsuse küsimused

1. Kuidas võivad liikmesriigid rakendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt (1) artikli 2 lõikega 4 antud õigust pikendada kontrolliperioodi „[…] ajavahemikeks, mis eelnevad või järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”, mis on selles sättes määratletud, võttes esiteks arvesse ühenduse finantshuvide kaitse nõudeid ja teiseks õiguskindluse põhimõtet, ning seda, et on vaja, et kontrolliasutustele ei antaks määratlemata pädevust?

2. Eelkõige: — Kas kontrolliperiood peab igal juhul lõppema kaheteistkümne kuulise ajavahemiku jooksul, mis eelneb nn kontrolliperioodile ja mille jooksul kontrollitoimingud tehti, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu? — Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb mõista selle määrusega sõnaselgelt ette nähtud õigust pikendada kontrolliperioodi ajavahemikeks, mis „järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”? — Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kontrollitav periood peab siiski sisaldama kaheteistkümne kuulist ajavahemikku, mis lõpeb kontrolliperioodi jooksul, mis eelneb ajavahemikule, mil kontroll toimus, või kas kontroll võib hõlmata ainult ajavahemikku, mis lõppeb enne eelmise kontrolliperioodi algust, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 03/09, lk 208).
1.

Kas Euroopa õigusega (direktiivi 92/12/EMÜ (1) artiklid 7 ja 22 ning põhjendused) on vastuolus see, et Rumeenia maksuhaldur jätab aktsiisi tagasimaksmise taotluse rahuldamata, kui: a) ettevõtja, kes taotleb aktsiisi tagasimaksmist, on esitanud tõendid, mille kohaselt on täidetud kõik tehnilist laadi tingimused, mis on sätestatud Rumeenia õigusaktides tagasimaksmise taotluse vastuvõetavuse kohta, ja eriti need, mis puudutavad: (i) tõendit aktsiisi maksmise kohta Rumeenias; (ii) tõendit aktsiisiga maksustatava kauba teise liikmesriiki lähetamise kohta; b) Rumeenia maksuõiguse nõuetest tulenevalt (maksuseadustiku artikkel 1926, valitsuse otsusega nr 44/2004 kehtestatud rakendussätete punkt 184 ja maksuseadustiku VII osa lisa nr 11) saab teatavaid dokumente, mis peavad olema tagasimaksmise taotlusele lisatud, esitada alles pärast seda, kui aktsiisiga maksustatav kaup on teises liikmesriigis kätte toimetatud; c) Rumeenia maksuseadus (rakendussätete punkti 184 lõige 4, mis viitab maksumenetluse seadustiku artiklile 135) näeb ette üldise viieaastase tähtaja kõigi tagasimaksmise või hüvitamise taotluste kohta?
1.

Apellant leiab, et komisjon ja Üldkohus on ekslikult kohaldanud ELTL artikli 101 lõiget 1 ja määruse nr 1/2003 (1) artikli 23 lõiget 2, kuna nad järeldasid, et Dimon on solidaarselt vastutav rikkumise eest, mille pani toime Agroexpansión. Apellant väidab, et Üldkohus rikkus tema kaitseõigust ja ELTL artiklit 296, kehtestades kohtuotsuses (ja seetõttu ex post facto) komisjoni poolt otsuses (2) kohaldatud tõendamisstandardi. Kuna Üldkohus kohtles seega teisi ettevõtjaid soodsamalt, rikkus see institutsioon põhiõiguste harta artiklis 20 toodud võrdse kohtlemise põhimõtet. Samuti ei saanud Üldkohus eirata asjaolu, et komisjon ei ole otsuses nõuetekohaselt põhjendanud argumente, mis käsitlevad presumptsiooni ümberlükkamist.
1.

Juhul kui ilmneb, et tootja, kes on saanud ühenduse abi kontsentreeritud viinamarjavirde ladustamiseks siseriikliku sekkumisametiga sõlmitud ladustuslepingu alusel, on omandanud fiktiivselt äriühingult või selliselt äriühingult, mida ei ole olemas, viinamarjavirret, mida ta on lasknud kontsentreerida tema vastutusel enne selle ladustamist, siis kas seda tootjat võib pidada kontsentreeritud viinamarjavirde „omanikuks” komisjoni 29. aprilli 1983. aasta määruse (EMÜ) nr 1059/83 (1) artikli 2 lõike 2 sätete tähenduses? Kas sama määruse artiklit 17 kohaldatakse siis, kui siseriikliku sekkumisametiga sõlmitud ladustuslepingu rikkumine on eriti raske, mis tuleneb eelkõige asjaolust, et siseriikliku sekkumisametiga lepingu sõlminud äriühingut ei saa pidada ladustatud toodete omanikuks?
b)

nõukogu 15. oktoobri 2007. aasta määrust (EÜ) nr 1205/2007 (2), millega kehtestatakse määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 11 lõike 2 kohase aegumise läbivaatamise järel Hiina Rahvavabariigist pärit kompaktluminofoorlampide impordi suhtes dumpinguvastane tollimaks ning laiendatakse seda tollimaksu samale tootele, mis on saadetud Vietnami Sotsialistlikust Vabariigist, Pakistani Islamivabariigist ja Filipiini Vabariigist, tuleb tõlgendada nii, et need hõlmavad ka kaebuse esitaja imporditud ja kohtumääruses täpsemalt kirjeldatud hämaralülitiga kompaktluminofoorlampe?
4.

Juhul kui eelmistele küsimustele antud vastuseid arvestades on tagatise kinnipidamine karistus, mida saab kohaldada, kui pakkuja ületab eksporditähtaega, kas siis tuleb tagasiulatuvalt kohaldada — ja kui, siis milliste eeskirjade kohaselt, et arvutada, milline tagatissumma muudetud komisjoni 22. veebruari 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 360/95 hangete nr 170/94 EÜ ja nr 171/94 EÜ jaoks määratud eksporditähtaja eiramise puhul kinni peetakse — komisjoni 25. juuli 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1623/2000 artikli 91 lõiget 12, vaatamata sellele esiteks, et viimati nimetatud määrusega selgelt ei muudetud ega tunnistatud kehtetuks määruse (EÜ) nr 360/95 (mis käsitleb konkreetselt hankeid nr 170/94 EÜ ja 171/94/EÜ) artikli 5 sätteid, vaid üksnes sätted komisjoni 12. veebruari 1993. aasta määruses (EÜ) nr 377/93, (4) milles kehtestati sekkumisametite valduses oleva destilleeritud alkoholi hankemenetluse üldised eeskirjad ja milles viidati pakkuja esitatud täitmistagatise vabastamise korraga seoses komisjoni 22. juuli 1985. aasta määrusele (EMÜ) nr 2220/85 (5), millest komisjoni 22. veebruari 1995. aasta määruse (EÜ) nr 360/95 artikli 5 sätted selgelt kõrvale kalduvad, ning teiseks, et määrus (EÜ) nr 1623/2000 on koostatud pärast veinituru ühise korralduse reformi, mis võeti vastu 1999. aastal ja mis muutis oluliselt hankemenetluste süsteemi ja selle raames esitatavate tagatiste korda nii nende eesmärgi ja summa osas kui ka tagatiste kaotamise ja vabastamise korda, ning mis kustutas Brasiilia nende kolmandate riikide loetelust, kuhu lubatakse eksportida müüdud alkoholi, mis on mõeldud üksnes mootorikütuse sektoris kasutamiseks?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiivi 2002/73/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (1), sätteid ning sätteid, mis sisalduvad raamkokkuleppes lapsehoolduspuhkuse kohta, mis on lisatud nõukogu 3. juuni 1996. aasta direktiivile 96/34/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe kohta (2), tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui tööandja võtab meetmeid (konkreetselt hindab töötajat tema äraolekul), mille tagajärjel lapsehoolduspuhkusel viibiv naine võib kaotada tööle naasmisel oma töökoha?
1.

Kas dividende saava residendist äriühingu vabastamine siseriiklike õigusnormide alusel dividendimaksust on kooskõlas EL aluslepingute sätetega, milles on sätestatud asutamisvabaduse põhimõte (ELTL artikkel 49), võrdse kohtlemise põhimõte (ELTL artikkel 54) ja kapitali vaba liikumise põhimõte (ELTL artikkel [63]), a) kui mitteresident on dividendimaksust vabastatud üksnes konkreetsete seadusest tulenevate tingimuste täitmisel, s.t siis, kui tema osalus residendist äriühingu kapitalis (aktsiate puhul nimeliste aktsiate osa) moodustab dividendide väljamaksmisel (eraldamisel) vähemalt kahe aasta jooksul kestvalt vähemalt 20 %, arvestades et, kui 20 %-line osalus esineb kestvalt vähem kui kaks aastat, ei ole dividendide väljamaksja kohustatud dividendimaksu maha arvama ning dividendide saaja või — mitterahalise eraldise puhul — dividendide väljamaksja kohustatud deklaratsiooni esitamise ajal seda tasuma juhul, kui mõni muu isik või dividendide väljamaksja annab maksu tasumise suhtes tagatise; b) samuti kui siseriiklikes õigusaktides mitteresidendist dividendide saajale maksuvabastuse andmiseks ette nähtud tingimused ei ole täidetud, kuna tema osalus residendist äriühingu kapitalis (aktsiate puhul nimeliste aktsiate osa) ei ulatu dividendide väljamaksmisel (eraldamisel) seaduses sätestatud 20 %-ni või see ei ulatu kestvalt vähemalt kahe aasta jooksul 20 %-ni või kui mõni muu isik või dividendide väljamaksja ei anna juhul, kui 20 %-line osalus esineb kestvalt vähem kui kaks aastat, maksu tasumise suhtes tagatist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 157/2

28. veebruaril 2012 esitatud hagi — Euroopa Parlament versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-103/12)

2012/C 157/02

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Parlament (esindajad: L.G. Knudsen, I. Díez Parra ja I. Liukkonen)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 16. detsembri 2011. aasta otsus 2012/19/EÜ (1), millega kiidetakse Euroopa Liidu nimel heaks avaldus, mis käsitleb ELi vetes kalapüügivõimaluste andmist Venezuela Bolívari Vabariigi lipu all sõitvatele kalalaevadele Prantsuse Guajaana rannikulähedases majandusvööndis;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Oma hagiavalduses palub Euroopa Parlament tühistada nõukogu 16. detsembri 2011. aasta otsus 2012/19/EÜ, millega kiidetakse Euroopa Liidu nimel heaks avaldus, mis käsitleb ELi vetes kalapüügivõimaluste andmist Venezuela Bolívari Vabariigi lipu all sõitvatele kalalaevadele Prantsuse Guajaana rannikulähedases majandusvööndis. Parlament vaidlustab valitud õigusliku aluse. Ta väidab esimese võimalusena, et ELTL artikli 43 lõige 3 koosmõjus ELTL artikli 218 lõike 6 punktiga b ei saa olla õige õiguslik alus, kuna vaidlusalune õigusakt on võrdväärne rahvusvahelise lepinguga, mis annab kolmandale riigile juurdepääsu Euroopa Liidu vetele, et seal kalapüügiga tegeleda. Seetõttu oleks see õigusakt tulnud vastu võtta ELTL artikli 43 lõike 2 ja ELTL artikli 218 lõike 6 punkti a alusel ning seega pärast parlamendilt nõusoleku saamist.

Teise võimalusena leiab parlament, et kasutades ELTL artikli 218 lõike 6 punktis b ette nähtud menetlust, tõlgendas nõukogu sama lõike punkti a valesti. Isegi kui oletada, et ELTL artikli 43 lõige 3 võiks olla asjakohane õiguslik alus samasisulise liidu sisese õigusakti vastuvõtmiseks nagu on vaidlustatud õigusakt — millele parlament vaidleb vastu —, moodustab ühine kalanduspoliitika EL rahvusvaheliste lepingute sõlmimisel menetluse seisukohast siiski lahutamatu terviku. Seega on kõik selle valdkonna lepingud niisugused „lepingud, mis hõlmavad valdkondi, mille suhtes kohaldatakse […] seadusandlikku tavamenetlust” ELTL artikli 218 lõike 6 punkti a tähenduses. Seega oleks see õigusakt igal juhul tulnud vastu võtta nimetatud punktis a ette nähtud nõueolekumenetlust järgides.

(1) ELT 2012, L 6, lk 8.
Teises apellatsioonkaebuse väites leiab apellant, et vaidlustatud otsuses on rikutud menetlusnormi, kuna Üldkohus ei ole ühe olulise hagi väite osas enda seisukohta esitanud, vaid viitas üksnes komisjoni seisukohtadele. Seejuures on tegemist komisjoni väära hinnanguga selle kohta, et puudused, mis esinesid (väidetavalt) Land’i hanketingimustes, ei mõjutanud esitatud pakkumuste suurust. Seda õiguslikult ebaõiget hinnangut ilma kommentaarideta üle võttes rikkus Üldkohus ise liidu õigust. Üldkohus ei pannud tähele, et puudustega hanketingimused võisid tingida selle, et pakkuja tegi suurema pakkumuse kui ilma tingimusteta hanke korral. Bank Burgenlandi erastamise korral pakkus halvemas positsioonis konsortsium ilmselt liiga kõrget ostuhinda, et kompenseerida enda pakkumuse kvalitatiivseid puudusi (nimelt ohtu, et Land peaks konsortsiumile müümise korral vastutama vastavalt antud tagatisele). Kui Üldkohus pidas „tagatisest vabastamise” kvalitatiivset kriteeriumi riigiabiõiguse seisukohalt lubamatuks, ei oleks ta tohtinud samaaegselt lähtuda sellest, et konsortsiumi pakkumus on ligikaudne Bank Burgenlandi turuhinnaga, mis ei sisalda riigiabi.
3.

Kui ELTL artiklis 107 sätestatud valikulisuse tingimus loetakse a priori täidetuks, siis kas Soome tulumaksuseaduse § 122 lõikes 3 sätestatu taolist süsteemi õigustab see, et tegemist on maksusüsteemi olemusele omase mehhanismiga, mis on vältimatu näiteks maksustamise vältimise tõkestamiseks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 184/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 15. veebruaril 2012 — Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stores plc versus The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-80/12)

2012/C 184/02

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stores plc

Vastustaja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas juhul, kui: 1. liikmesriigi (nt Ühendkuningriik) õigusnormid võimaldavad äriühingul (edaspidi „nõudev äriühing”) nõuda kontserni maksusoodustust konsortsiumi omandis oleva äriühingu kahjumi korral (edaspidi „konsortsiumi äriühing”), tingimusel et nõudva äriühinguga sama kontserni liikmest äriühing on ühtlasi konsortsiumi liige (edaspidi „ühendav äriühing”), ja 2. äriühingute kontserni emaettevõtjal (kes ise ei ole nõudev äriühing, konsortsiumi äriühing ega ühendav äriühing) ei ole Ühendkuningriigi ega ühegi teise liikmesriigi riikkondsust, ei luba ELTL artiklid 49 ja 54 seada nõuet, et „ühendav äriühing” oleks kas Ühendkuningriigi resident või tegeleks Ühendkuningriigis äritegevusega seal asuva püsiva tegevuskoha kaudu?
1.

Kas ELTL artikli 101 lõiget 1 (varem EÜ artikli 81 lõige 1) võib tõlgendada nii, et asjaolu, et konkurent (ettevõtja), keda kahjustab teiste konkurentide (ettevõtjate) kartellikokkulepe, tegutses kartellikokkuleppe sõlmimise hetkel asjaomasel turul ebaseaduslikult, on õiguslikult asjakohane?
ET Euroopa Liidu Teataja C 165/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy w Zakopanem (Poola) 23. jaanuaril 2012 — kriminaalasi Wojciech Ziemski ja Andrzej Kozaki süüdistuses

(Kohtuasi C-31/12)

2012/C 165/12

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy w Zakopanem

Põhikohtuasja pooled

Süüdistatavad: Wojciech Ziemski, Andrzej Kozak

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord, artikli 1 punkti 11 tuleb tõlgendada nii, et tehniliste eeskirjade hulka, mille eelnõud tuleb selle direktiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt komisjonile edastada, kuulub ka õigusnorm, milles määratakse kindaks need õigusmõisted ja keelud, mis on kirjeldatud ja sätestatud 19. novembri 2009. aasta hasartmänguseaduse (Ustawa z dnia 19 listopada 2009 roku o grach hazardowych) (Dziennik Ustaw nr. 201, lk 1540, koos muudatustega) artiklis 29?
1.

Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) artikli 15 lõike 1 punkt c eeldab juhtudel, kui ettevõtja veebisait on suunatud teise liikmesriiki, täiendava kirjutamata koosseisutunnusena, et ettevõtja veebisait ajendab tarbijat sõlmima ettevõtjaga lepingut ja veebisait on seega lepingu sõlmimisega põhjuslikult seotud?
3.

Kas EÜ asutamislepingu artikliga [43] (nüüd ELTL artikkel 49) tagatud asutamisvabaduse ja artikliga 56 (nüüd ELTL artikkel 63) reguleeritud kapitali vaba liikumise põhimõtetega on kooskõlas selline siseriiklik õigusnorm nagu seda on 28. juuli 1988. aasta Hispaania väärtpaberituru seaduse artikkel 108 seaduse 18/1991 lisasättest 12a tulenevas redaktsioonis, mille kohaselt maksustatakse enamusosaluse omandamine äriühingutes, mille vara moodustab peamiselt Hispaanias paiknev kinnisvara, ja seda kõike laskmata tõendada, et äriühingul, milles kontrollosalus omandatakse, on toimiv majandustegevus?
4.

Neljanda väite kohaselt eksis Üldkohus, kui ta lükkas Kendrioni väite Üldkohtu menetluse ülemäärase kestuse kohta tagasi põhjendusel, et see ei saa anda tulemusi. Sellega näib Üldkohus asuvat seisukohale, et tal puudub pädevus otsustada rikkumiste üle Üldkohtu menetluses. Isegi kui see oleks õige, et Üldkohus ise ei ole pädev Üldkohtu menetluse ülemäärase kestuse tõttu trahvi vähendama, on Euroopa Kohus igal juhul kohustatud selle õiguskindlusele väga olulise küsimuse lahendama ja tegema sellest vajalikud järeldused.