ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2008/7 artikli 5 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et tempelmaksuga maksustatakse esiteks tasu, mida finantseerimisasutus saab lepingulise fondi valitsejalt turustamisteenuste osutamise eest, mille eesmärk on uute emiteeritud fondiosakute märkimise huvides uued kapitali sissemaksed, ning teiseks summad, mida fondivalitseja saab lepinguliselt fondilt, kui need summad sisaldavad tasu, mida fondivalitseja on finantseerimisasutustele nimetatud turustamisteenuste eest maksnud.
35

Kõike eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et tõhususe põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet kui liidu õiguse üldpõhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellise sätte rakendamisel – nagu seda on direktiivi 2003/96 artikli 5 neljas taane, mis lubab liikmesriikidel teatud tingimustel kohaldada selles direktiivis erinevaid maksumäärasid energiatoodete ja elektrienergia äriotstarbelise ja muu kui äriotstarbelise kasutuse vahel – on nendega vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on liikmesriigi pädevad asutused kohustatud jätma automaatselt ja erandeid tegemata rahuldamata maksuvabastuse taotluse, mis on esitatud kõnealuse maksu määramiseks liikmesriigi õigusega ette nähtud tähtajal, pelgalt põhjusel, et taotleja ei ole järginud selle taotluse esitamiseks nimetatud õigusega kehtestatud tähtaega.
55

Pealegi ei ole direktiivi 90/270 artikli 9 lõikes 3 kasutatud väljendiga „tuleb [töötajatele] tagada“ koostoimes sama artikli lõikega 4, milles on sätestatud, et „käesoleva artikli [9] kohaselt võetud meetmed ei või mingil juhul tuua töötajatele kaasa täiendavaid rahalisi kulusid“, vastuolus see, kui riigisiseses õiguses on ette nähtud, et töötaja võib valida – selle asemel, et saada nägemisteravust korrigeeriv erivahend otse tööandjalt – selle, et kannab vastava kulu ette ära ja saab siis selle eest hüvitist.
76

Vaidlustatud kohtumääruse punktidest 103–106 ilmneb, et selleks, et jätta nõue 20. detsembri 2019. aasta taotluse rahuldamata jätmise tühistamiseks vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, tugines Üldkohus esimese võimalusena asjaolule, et kuna parlamendi president ei vastanud sõnaselgelt sellele taotlusele ja kuna puuduvad konkreetsed sätted või asjaolud, mis võimaldaksid tuvastada, et vaikimisi on tehtud rahuldamata jätmise otsus, olid need nõuded esitatud olematu akti peale. Ammendavuse huvides täpsustas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 107–137, et kui eeldada, et 13. jaanuari 2020. aasta avaldus näitab, et 20. detsembri 2019. aasta taotluse rahuldamata jätmise otsus on vaikimisi tehtud, tuleb hageja nõuded selle otsuse tühistamiseks igal juhul jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna need on esitatud akti peale, mille peale ei saa esitada tühistamishagi. Nimelt leidis Üldkohus, et erinevalt kodukorra artikli 9 alusel esitatud privileegide ja immuniteetide kaitsmise taotlusele antud vastusest on parlamendi presidendil kaalutlusõigus võtta kodukorra artikli 8 lõike 1 alusel meetmeid Euroopa Parlamendi saadiku privileegide ja immuniteetide maksmapanemiseks ning see ei ole seega liikmesriigi pädevatele asutustele siduv ega oma õiguslikku mõju asjaomase saadiku olukorrale.
64

Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/18 artikli 3 lõiget 1 – koostoimes direktiivi I B lisa punktiga 1 ja arvestades direktiivi põhjendust 17 – tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandi alt on üldjuhul välja jäetud organismid, mis on saadud mutageneesi menetluse/meetodi abil, mis põhineb organismi geneetilise materjali samal viisil mutageeniga muutmisel nagu mutageneesi menetlus/meetod, mida on juba palju kordi kasutatud ja mille ohutuse kohta on olemas pika aja jooksul kogutud andmed, kuid mis erineb sellest teisest mutageneesi menetlusest/meetodist muude omaduste poolest, tingimusel et on kindlaks tehtud, et need omadused võivad põhjustada organismi geneetilise materjali muutusi, mis oma olemuselt või tekkimise kiiruse poolest erinevad kõnealuse teise mutageneesi menetluse/meetodi kohaldamisest tulenevatest muutustest. In vitro kultuuridele omased mõjud ei õigusta siiski iseenesest seda, et erandi kohaldamisalast jäetaks välja organismid, mis on saadud, kasutades in vitro mutageneesi menetlust/meetodit, mida on juba palju kordi kasutatud in vivo ja mille selliselt kasutamise ohutuse kohta on olemas pika aja jooksul kogutud andmed.
52

Tuleb siiski rõhutada, et raamotsusega 2004/757 on kehtestatud narkootikumide kaubanduse valdkonna kuriteokoosseisude ja karistuste miinimumeeskirjad, mis võimaldavad niisuguse kaubanduse vastu võitlemisel määrata liidu tasandil kindlaks ühise lähenemisviisi. Selleks on raamotsuse artiklis 2 nähtud ette, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et selles artiklis loetletud tahtlikult toime pandud teod – juhul kui need on õigusvastased – on karistatavad, muu hulgas narkootikumide lähteainete valmistamine, transportimine või turustamine, kui on teada, et need on mõeldud narkootikumide ebaseaduslikuks tootmiseks või valmistamiseks. Lisaks on raamotsuse artikli 1 punktis 2 määratletud mõiste „uimastite lähteained“ kui ained, mis on toodud ära ühenduse õigusaktides, millega rakendatakse ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni artiklist 12 tulenevaid kohustusi.
10

Selle seaduse § 34d lõikes 2 on sätestatud, et sellisel juhul tagastatakse maksusumma, mis tuleks tasuda sarnase sõiduki pealt juhul, kui see maksustataks kasutatud sõidukina eksporditava sõiduki Soomest eksportimise kuupäeval. Maksimaalselt tagastatakse asjaomaselt sõidukilt tasutud maksusumma. Maksu ei tagastata osas, milles sõiduki väärtus või sõidukilt tasumisele kuuluv maksusumma on parenduse või varustuse lisamise tõttu pärast maksustamist tõusnud. Maksu ei tagastata sõidukilt, mida ei ole nõuetekohaselt maksustatavana deklareeritud, või kui tagastatav summa jääb alla 500 euro. Peale selle ei tagastata maksu sõidukilt, mille esmasest kasutuselevõtust on selle eksportimise kuupäeval möödunud üle kümne aasta. Tagastamise tingimus on see, et sõiduk on selle Soomes kasutamise lõppemisel sõidukorras ning Soomes liiklusest kõrvaldatud.
79

Teiselt poolt on Euroopa Kohus otsustanud, et direktiivi artikli 5 lõikes 1 nähakse vaid ette, et ebaausad kaubandustavad on keelatud, ning et seega on direktiivis jäetud liikmesriikidele õigus valida riigisisesed meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks vastavalt sama direktiivi artiklitele 11 ja 13, tingimusel et need meetmed on piisavad ja tõhusad ning selleks ette nähtud karistused on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad (19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
39

Mis puudutab käesoleval juhul kõnealuste riigisiseste õigusnormide sobivust, et saavutada ühtselt ja süstemaatiliselt asjaomane õiguspärane eesmärk, siis nähtub BekGG muutmise seletuskirjast, et kirikute ja usuühingute tunnustamine AnerkennungsG alusel eeldab, et neil on teatav suurus selleks, et nende tegevus ei piirduks ainult oma liikmetega. Eeldatakse, et kui nendes õigusnormides ette nähtud kiriku või usuühingu liikmete minimaalne arv on saavutatud, ületab tema tegevuse positiivne mõju eelkõige hariduse valdkonnas tema enda kogukonna rangeid piire. Lisaks on riiklike toetuste andmise piiramine ainult selliste kirikute ja usuühingute konfessionaalsete koolidega, mida on tunnustatud Austria õiguse alusel, mõeldud tagamiseks, et need koolid oleksid suunatud suurele osale elanikkonnast, kes võivad teha valiku sellise hariduse kasuks, mis täiendab avalike koolide pakutavat.
3.

Raamotsuse 2002/584, mida on muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 1 lõiget 3 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teist lõiku arvestades tõlgendada nii, et vahistamismäärust täitev õigusasutus, kes peab otsustama sellise isiku üleandmise üle, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, ei või keelduda vahistamismääruse täitmisest põhjusel, et on oht, et pärast selle isiku üleandmist vahistamismääruse teinud liikmesriigile mõistaks tema üle kohut selline kohus, kellel puudub selleks pädevus, välja arvatud juhul, kui – ühelt poolt on sellel õigusasutusel objektiivsed, usaldusväärsed, täpsed ja nõuetekohaselt ajakohastatud andmed, mis tõendavad, et esineb süsteemseid või üldisi puudusi vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtusüsteemi toimimises või puudusi, mis puudutavad niisuguse objektiivselt kindlaksmääratava isikute rühma kohtulikku kaitset, kuhu asjaomane isik kuulub, arvestades seaduse alusel moodustatud kohtu nõuet, mis tähendab, et asjaomased õigussubjektid on selles liikmesriigis üldiselt jäetud ilma tõhusast õiguskaitsevahendist, mis võimaldab kontrollida nende suhtes otsust langetava kriminaalkohtu pädevust, ja – teiselt poolt tuvastab nimetatud õigusasutus, et kõnealuse juhtumi konkreetsetel asjaoludel on põhjendatult alust arvata, et lähtudes eelkõige selle isiku, kelle kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus, esitatud andmetest, mis on seotud tema isikliku olukorraga, kuriteo laadiga, mille tõttu tema suhtes menetlus toimub, faktilise kontekstiga, milles see Euroopa vahistamismäärus tehti, või lähtudes muudest olulistest asjaoludest, on ilmne, et kohtul, kes tõenäoliselt peab lahendama seda isikut puudutavat kohtuasja, puudub selleks pädevus. Asjaolul, et asjaomane isik on saanud vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtutes tugineda oma põhiõigustele, et vaidlustada vahistamismääruse teinud õigusasutuse pädevus ja tema suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus, ei ole selles suhtes otsustavat tähtsust.
10

Selle seaduse artiklis 46 on sätestatud: „[…] 4. „Hankija jätab pakkuja hankemenetlusest kõrvale, kui: […] 6) pakkuja on jätnud täitmata käesoleva seaduse alusel sõlmitud hankelepingu […] või kontsessioonilepingu või ei ole seda nõuetekohaselt täitnud ning see kujutab endast lepingu olulist rikkumist tsiviilseadustiku tähenduses […], mille tõttu eelneva kolme aasta jooksul leping lõpetati või mille suhtes on eelneva kolme aasta jooksul tehtud lõplik kohtuotsus, millega rahuldati avaliku sektori hankija, võrgustikusektori hankija või lepingu sõlminud ametiasutuse kahju hüvitamise nõue, mis tugineb tõsistel või pidevatel puudujääkidel hankelepingu olulise tingimuse täitmisel pakkuja poolt, või on hankija kolme eelneva aasta jooksul vastu võtnud otsuse, milles tuvastatakse, et pakkuja puhul on lepingu olulise tingimuse täitmisel esinenud tõsised või pidevad puudujäägid ja seetõttu on kohaldatud leppetrahvi. […] […] 8. Kui pakkuja ei vasta käesoleva artikli lõigetes 1, 4 ja 6 sätestatud nõuetele, ei jäta hankija teda hankemenetlusest kõrvale, kui on täidetud kaks järgmist tingimust: 1) pakkuja esitab hankijale teabe, et ta on võtnud järgmised meetmed: a) omal algatusel maksnud või võtnud kohustuse maksta hüvitist kahju eest, mille on põhjustanud käesoleva artikli lõigetes 1, 4 või 6 osutatud süütegu või rikkumine; b) on vajaduse korral teinud koostööd, aidanud aktiivselt kaasa või võtnud muid meetmeid enda toime pandud süüteo või rikkumise uurimisel või väljaselgitamisel; c) võtnud tehnilisi, organisatsioonilisi või juhtimismeetmeid, mille eesmärk on ära hoida edasisi süütegusid või rikkumisi; 2) hankija on hinnanud pakkuja poolt vastavalt käesoleva lõike punktile 1 esitatud teavet ja võtnud vastu põhjendatud otsuse, et pakkuja poolt tema usaldusväärsuse tõendamiseks võetud meetmed on piisavad. […].
79

Kuigi parlamendil on alust väita, et Üldkohus asus ekslikult seisukohale, et nõuandekomitee ei võtnud nõuetekohaselt arvesse kogemust, mille F. Carbajo Ferrero täidetaval ametikohal kohusetäitjana alates 1. juunist 2018 omandas, ei ole see arvesse võtmata jätmine selline, mis seaks kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse punktis 145 toodud põhjenduse, mille kohaselt on vaidlusaluses otsuses tehtud ilmne hindamisviga, mis tuleneb asjaolust, et kandidaat A valiti välja ilma, et ametisse nimetavat asutust oleks nõuetekohaselt teavitatud F. Carbajo Ferrero töökogemusest. Järelikult on see etteheide tulemusetu.
62

Hankija võib teisipidi sama hästi kasutada seda ulatuslikku kaalutlusõigust, et asuda seisukohale, et ei ole alust arvata neid kohustusi kvalifitseerimise tingimuste hulka. Sellist valikut võib selgitada eelkõige asjaoluga, et need kohustused on väheolulised või et nende tegevuste teostamine, mille suhtes kõnealuseid kohustusi kohaldatakse, on üksnes võimalik. Samuti võib hankija eelistada nimetada need samad kohustused hankelepingu täitmise tingimustena, nii et neid peab järgima vaid edukaks tunnistatud pakkumuse esitaja (vt analoogia alusel 7. septembri 2021. aasta kohtuotsus Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras, C‑927/19, EU:C:2021:700, punktid 88 ja 89).
110

Kõigest eespool toodust tuleneb, et kolmandale küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2016/680 artikli 6 punkti a ning harta artikleid 47 ja 48 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud, et juhul, kui isik, kellele on esitatud kahtlustus sellise tahtliku kuriteo toimepanemises, mille suhtes alustab prokurör kriminaalmenetlust omal algatusel, keeldub tegemast vabatahtlikult koostööd oma biomeetriliste ja geneetiliste andmete kogumisel nende registreerimise eesmärgil, on pädeval kriminaalasju lahendaval kohtul kohustus anda luba nende andmete sunniviisiliseks kogumiseks, ilma et tal oleks pädevust hinnata, kas esineb tõsine alus arvata, et andmesubjekt on pannud toime kuriteo, mille toimepanemises on talle kahtlustus esitatud, tingimusel, et riigisisene õigus tagab hiljem tõhusa kohtuliku kontrolli kahtlustuse esitamise – millel põhineb luba andmeid koguda – tingimuste üle.
34

Teiseks, mis puudutab küsimust, kas delegeeritud määruse 2016/161 artikli 35 lõike 1 punktiga b on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles nähakse – nagu põhikohtuasjas – ette, et uut liidest omavad ja haldavad ametiasutused, siis on tõsi, et see säte näeb ette andmekogu enesehalduse põhimõtte, kuna selles on sätestatud, et iga andmekogu „asutaja ja haldaja on mittetulunduslik juriidiline isik, mille on liidus asutanud turvaelemente kandvate ravimite tootjad ja müügiloa hoidjad ning – kui nad on otsustanud osaleda – hulgimüüjad ja isikud, kellel on luba või õigus üldsusele ravimeid tarnida“.
2.

Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/42/EMÜ meditsiiniseadmete kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiiviga 2007/47/EÜ, artikli 1 lõike 2 punkti a ning direktiivi 2001/83, mida on muudetud direktiiviga 2004/27, artikli 1 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et kui toote peamine toimimisviis ei ole teaduslikult tuvastatud, ei saa see toode vastata mõiste „meditsiiniseade“ määratlusele direktiivi 93/42, mida on muudetud direktiiviga 2007/47, tähenduses ega mõiste „ravim toime alusel“ määratlusele direktiivi 2001/83, mida on muudetud direktiiviga 2004/27, tähenduses. Liikmesriigi kohus peab igal üksikjuhul hindama, kas direktiivis 2001/83, mida on muudetud direktiiviga 2004/27, kasutatud mõiste „ravim esitlusviisi alusel“ määratluse tingimused on täidetud.
85

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et esiteks tuleb määruse nr 528/2012 artiklit 72 tõlgendada nii, et – sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis nõuavad lisaks kõnealuses artiklis sätestatule kutselistele kasutajatele suunatud mis tahes reklaami puhul 2. ja 4. tooteliigi ning 14. ja 18. tooteliigi biotsiididele märke lisamist; – ning sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis keelavad 2. ja 4. tooteliigi ning 14. ja 18. tooteliigi biotsiidide tavatarbijatele suunatud reklaami; ja teiseks tuleb ELTL artikleid 34 ja 36 tõlgendada nii, et – nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on keelatud teatud kaubandustavad, nagu soodushindade kindlaksmääramine, hinnaalanduste ja hinda mõjutavate kliendisoodustuste tegemine, müügilepingu tüüp- ja eritingimuste diferentseerimine, kauba peale tasuta toodete pakkumine ja muud samaväärsed tavad 14. ja 18. tooteliigi biotsiidide puhul, sest need õigusnormid on põhjendatud inimeste tervise ja elu ning keskkonna kaitse eesmärkidega, mis on sobivad niisuguste eesmärkide saavutamise tagamiseks ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik kõnealuste eesmärkide saavutamiseks – selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne; – ning nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis keelavad 2. ja 4. tooteliigi ning 14. ja 18. tooteliigi biotsiidide tavatarbijatele suunatud reklaami, sest need õigusnormid on põhjendatud inimeste tervise ja elu ning keskkonna kaitse eesmärkidega, mis on sobivad niisuguste eesmärkide saavutamise tagamiseks ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik kõnealuste eesmärkide saavutamiseks – selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
62

Mis kolmandaks puudutab küsimust, kas selline meede on taotletava üldise huvi eesmärgiga direktiivi 2006/123 artikli 15 lõike 3 punkti c tähenduses proportsionaalne, siis tuleb märkida, et asutamisvabadust piirav liikmesriigi meede, millel on üldisest huvist lähtuv eesmärk, saab olla lubatud üksnes tingimusel, et see on selle eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, kui on vajalik vastava eesmärgi saavutamiseks (vt analoogia alusel 1. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Trijber ja Harmsen, C‑340/14 ja C‑341/14, EU:C:2015:641, punkt 70).
50

Kui määruse nr 1107/2009 artikli 53 lõiget 1 tuleks tõlgendada nii, et see lubab turule viia ja kasutada taimekaitsevahenditega töödeldud seemneid, samas kui pärast EFSA-lt hinnangu saamist on selline turulelaskmine ja kasutamine konkreetse meetmega sõnaselgelt keelatud, oleks selline tõlgendus aga ühelt poolt vastuolus määruse eesmärgiga, mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 46 ja 47. Teiselt poolt tähendaks selline tõlgendus, et taimekasvatuse parandamise eesmärk oleks tähtsam kui eesmärk kaitsta inimeste ja loomade tervist ning keskkonda: sellest tulenevalt võidakse hakata kasutama seemneid, mida on töödeldud taimekaitsevahenditega, mille kahjulikkus on teada, rikkudes seeläbi käesoleva kohtuotsuse punktis 48 toodud kaalutlusi.
12

Direktiivi artiklis 5 „Tõendite avaldamine“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid tagavad, et liidus toimuvas kahju hüvitamise hagiga seotud menetluses osaleva hageja taotlusel, kes on esitanud põhjendatud selgituse, mis sisaldab mõistlikult kättesaadavaid fakte ja piisavaid tõendeid, mis kinnitavad usutavalt tema kahju hüvitamise nõuet, on liikmesriikide kohtutel võimalik nõuda kostjalt või kolmandalt isikult tema käsutuses olevate asjakohaste tõendite avaldamist vastavalt käesolevas peatükis sätestatud tingimustele. Liikmesriigid tagavad, et nende kohtutel on võimalik nõuda kostja taotlusel asjakohaste tõendite avaldamist ka hagejalt või kolmandalt isikult. […] 2. Liikmesriigid tagavad, et liikmesriikide kohtud saavad nõuda, et avaldataks üksikud tõendid või tõendite asjakohased kategooriad, mis on määratletud nii täpselt ja kitsalt, kui see on põhjendatud selgituses esitatud mõistlikult kättesaadavate faktide põhjal võimalik. 3. Liikmesriigid tagavad, et liikmesriikide kohtud nõuavad tõendite avaldamist üksnes proportsionaalsel määral. Selle hindamisel, kas teatava poole nõutav tõendite avaldamine on proportsionaalne, võtavad liikmesriikide kohtud arvesse kõikide asjaomaste poolte ja kolmandate isikute õigustatud huve. Nad võtavad eelkõige arvesse järgmist: a) millises ulatuses kinnitavad nõuet või vastuväidet kättesaadavad faktid ja tõendid, mis põhjendavad tõendite avaldamise taotlust; b) avaldamise ulatus ja kulu, eelkõige asjaomastele kolmandatele isikutele, sealhulgas sellise teabe mittespetsiifilise otsingu vältimine, mis tõenäoliselt ei ole menetluse poolte jaoks asjakohane; c) kas tõendid, mille avaldamist taotletakse, sisaldavad konfidentsiaalset teavet, eelkõige kolmandaid isikuid puudutavat konfidentsiaalset teavet, ja sellise konfidentsiaalse teabe kaitsmise kord. 4. Liikmesriigid tagavad, et liikmesriikide kohtutel on õigus nõuda konfidentsiaalset teavet sisaldava tõendi avaldamist, kui nad leiavad, et see on kahju hüvitamise hagi puhul asjakohane. Liikmesriigid tagavad, et sellise teabe avaldamise nõudmisel on liikmesriikide kohtute käsutuses tõhusad meetmed kõnealuse teabe kaitsmiseks. 5. Ettevõtjate huvi vältida konkurentsiõiguse rikkumisele järgnevaid kahju hüvitamise hagisid ei kujuta endast kaitset väärivat huvi. […] 8. Ilma et see piiraks lõigete 4 ja 7 ning artikli 6 kohaldamist, ei takista käesolev artikkel liikmesriikidel selliste eeskirjade säilitamist või kehtestamist, millega kaasneks tõendite ulatuslikum avaldamine.“
76

Käesoleval juhul piisab, kui tõdeda, et nagu sisuliselt märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 111, annab asjaolu, et võrdse kohtlemise seaduse artikli 5 punkt 3 näeb ette teatud hulga erandeid vabadusest valida lepingupool, tunnistust sellest, et Poola seadusandja on ise leidnud, et diskrimineerimist ei saa pidada vajalikuks, et tagada lepinguvabadus demokraatlikus ühiskonnas. Miski ei võimalda aga asuda seisukohale, et olukord oleks erinev sõltuvalt sellest, kas asjaomane diskrimineerimine põhineb seksuaalsel sättumusel või mõnel muul viidatud artikli 5 punktis 3 sõnaselgelt nimetatud põhjusel.
51

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selle sättega andmesubjektile antud õigus tutvuda tema kohta käivate isikuandmetega tähendab, et juhul, kui need andmed on avalikustatud või edaspidi avalikustatakse vastuvõtjatele, on vastutav töötleja kohustatud esitama andmesubjektile konkreetsete vastuvõtjate andmed, välja arvatud juhul, kui neid vastuvõtjaid ei ole võimalik kindlaks teha või kui vastutav töötleja tõendab, et andmesubjekti taotlused teabega tutvumiseks on selgelt põhjendamatud või ülemäärased isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 12 lõike 5 tähenduses – viimati nimetatud juhtudel võib vastutav töötleja teatada andmesubjektile ainult vastuvõtjate kategooriad.
24

Nimelt on selles sättes täpsustatud, et „[k]ui liikmesriigi pädevad asutused külmutavad kõigi ravimite või teatavate ravimikategooriate hinnad“, peab see liikmesriik tegema kindlaks, „kas makromajanduslikud tingimused õigustavad hindade külmutamise jätkamist“. Nagu rõhutasid nii Prantsuse valitsus kui ka komisjon oma kirjalikes seisukohtades, on makromajanduslike tingimuste kontrollimise kohustusel mõte vaid siis, kui esinevad meetmed, mis puudutavad kõiki ravimeid või ravimikategooriaid. Teatava konkreetse ravimi hinna külmutamise meetme säilitamist ei saa põhjendada makromajanduslike tingimustega, kuna selline meede ei saa kaasa tuua makromajanduslikku mõju. Järelikult tähendab see kohustus tingimata, et konkreetsete ravimite hindade külmutamise meetmed ei kuulu direktiivi 89/105 artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse.
19

KL heidab selles väites EIP‑le ette seda, et ta leidis vaidlusalustes otsustes, et KL oli töövõimeline ja puudus alates 18. veebruarist 2019 põhjuseta töölt. KL märkis sellega seoses, et töövõimetuskomitee 9. novembri 2018. aasta järelduse ja töövõimetuskomitee tehtud arstliku ekspertiisi kohaselt oli ta töövõimetu EIP suhtes. Ta väitis, et see järeldus oli piisav selleks, et tunnistada ta pensioniskeemi üleminekueeskirjade artikli 46‑1 tähenduses töövõimetuks. EIP väitis seevastu, et pensioniskeemi üleminekusätetes on ette nähtud vaid ühte liiki töövõimetus, nimelt töövõimetus üldisel tööturul, ja et töövõimetuskomitee arvamus kajastus 2019. aasta 16. ja 23. jaanuari vormil, milles kinnitati, et KL ei ole töövõimetu.
18

Majandus- ja rahandusminister leiab, et tema nõuded kuuluvad määruse nr 1215/2012 esemelisse kohaldamisalasse. Kuna esitatud hagi eesmärk on kaitsta Prantsuse majanduses avalikku korda, leiab ta, et seda peab lahendama Prantsuse kohus. Mis puudutab tema uurimisvolituste kasutamist, siis ta peab vajalikuks eristada uurimisetappi ja kohtumenetluse etappi ning väidab, et määruse nr 1215/2012 kohaldatavuse kriteerium on see, kuidas neid tõendeid kasutatakse, mitte nende kogumise viis. Lõpuks lisab ta, et tema hagi on esitatud võrdväärses suhtes kohtusse kaevatud äriühingutega, sest ka tema suhtes kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätteid, mis on kohaldatavad asja kõikide poolte suhtes.