Ent olgu märgitud, et direktiivi 77/249 artikli 1 lõike 1 teises lõigus ette nähtud erand ei puuduta üldiselt võetuna õigusteenuste osutajate eri kategooriaid, nii et liikmesriikidel on sellele sättele tuginedes õigus anda kinnisasjaga seotud õiguste loomiseks või üleandmiseks vajalike ametlike dokumentide koostamisega tegelemise õigus ainult teatud õigusteenuste osutajate kategooriale, nagu notarid, ja nii keelata välisriigi advokaatidel tegeleda selle tegevusega nimetatud liikmesriikide territooriumil. Nagu toonitab kohtujurist oma ettepaneku punktis 34, on selle erandi eesmärk seega välistada, et selle tegevusega saaksid Ühendkuningriigis või Iirimaal tegeleda teiste liikmesriikide advokaadid. Neil asjaoludel ja arvestades, et direktiivi 77/249 artikli 1 lõike 1 teises lõigus ette nähtud erand puudutab ainult teatud kindla kategooria advokaate, kellele asjasse puutuv liikmesriik on andnud õiguse tegeleda oma kutsetegevusega ühe kutsenimetuse all, mis on täpselt määratletud selles direktiivis endas, ja mitte muid elukutseid kui advokaadid, tuleb järeldada, et see säte ei ole põhikohtuasja asjaoludel kohaldatav.

Nõukogu 22. märtsi 1977. aasta direktiivi 77/249/EMÜ õigusteenuste osutamise vabaduse tulemuslikuma elluviimise kohta artikli 1 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav liikmesriigi niisuguste õigusnormide suhtes nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas ja mis reserveerivad notaritele õiguse tõestada allkirja õigsust kinnisasjaga seotud asjaõiguste loomiseks või üleandmiseks nõutavatel dokumentidel, mis välistab seega võimaluse, et selles liikmesriigis tunnustataks niisugust tõestamist mõne teise liikmesriigi advokaadi poolt.

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi niisugused õigusnormid nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas ja mis reserveerivad notaritele õiguse tõestada allkirja õigsust kinnisasjaga seotud asjaõiguste loomiseks või üleandmiseks nõutavatel dokumentidel, mis välistab seega võimaluse, et selles liikmesriigis tunnustataks niisugust tõestamist mõne teise liikmesriigi advokaadi poolt vastavalt tema tegevuskoha riigi õigusele.

Ent kuna see säte ei luba tunnustada allkirja õigsuse tõestamist mõne teise liikmesriigi advokaadi poolt, käesolevas asjas advokaadi poolt, kes tegutseb Tšehhi Vabariigis, kus ta vastavalt siseriiklikule õigusele osutab õiguspäraselt samalaadseid teenuseid, siis takistab selline pädevuse piiramine sellel kutsetegevuse esindajal pakkuda seda laadi teenuseid klientidele, kes tahavad neid kasutada Austrias. Lisaks, arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 34 ja 35 meenutatud kohtupraktikat, piirab selline reserveeritud pädevus Austria kodaniku kui sellise teenuse saaja vabadust minna Tšehhi Vabariiki, et saada sealt teenust, mis ei ole Austrias kinnistusraamatusse kande tegemiseks kasutatav. Seega tuleb asuda seisukohale, et asjasse puutuv siseriiklik säte on käsitatav ELTL artikliga 56 tagatud teenuste osutamise vabaduse piiranguna.

Ent esiteks, nagu toonitasid muu hulgas ka Austria ja Saksamaa valitsus, tuleb märkida, et eelkõige teatud liikmesriikides, kus on ladina-tüüpi notariaat, on kinnistusraamatul just kinnisasjadega tehtavate tehingute puhul väga suur tähtsus. Täpsemalt – iga kanne sellisesse kinnistusraamatusse, nagu on Austria kinnistusraamat, on õigusi tekitavate tagajärgedega, st et isiku õigus, kelle huvides see kanne tehakse, tekib alles selle kande tegemisega. Kinnistusraamatu pidamine on seega ennetava õigusemõistmise oluline osa, sest selle eesmärk on tagada seaduse nõuetekohane kohaldamine ja eraõiguslike isikute vahel sõlmitud tehingute õiguskindlus, mis kuuluvad riigi ülesannete ja vastutusalade hulka. Neid asjaolusid arvestades panustavad siseriiklikud sätted, mis kohustavad kinnistusraamatusse tehtavate kannete õigsust kontrollima teatavate vannutatud kutsetegevuse esindajate nagu notarid teenuste kasutamise kaudu, kinnisasjadega seotud tehingute õiguskindlusesse ja kinnistusraamatu nõuetekohasesse toimimisse ning seostuvad üldisemalt korrakohase õigusemõistmise kaitsega, mis vastavalt Euroopa Kohtu praktikale on käsitatav ülekaaluka üldise huvina (vt selle kohta kohtuotsus, 12.12.1996, Reisebüro Broede, C‑3/95, EU:C:1996:487, punkt 36). Seetõttu tuleb tõdeda, et Austria valitsuse poolt esile toodud eesmärgid on käsitatavad ülekaaluka üldise huvina, millega saab põhjendada niisuguseid siseriiklikke õigusnorme nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas.

Nagu nähtub ka käesolevas asjas kohtuistungil Austria ametiasutuse poolt esitatud seisukohtadest, oli antud juhul kinnistusraamatusse kande tegemiseks notari sekkumine oluline ja vajalik, kuna selle kutsetegevuse esindaja osalemine ei piirdu mitte ainult teatud dokumendile allkirja andva isiku kindlakstegemisega, vaid notar tutvub ka koostatava akti sisuga, et tagada kavandatud tehingu õiguspärasus ja kontrollida hageja võimet teha õigustoiminguid.

Neid asjaolusid arvestades on see, et õigus tegeleda kinnisasjaga seotud õiguste loomiseks või üleandmiseks nõutavate dokumentide tõestamisega on reserveeritud ühe kutsetegevuse esindajate kindlale kategooriale, kellel on üldsuse usaldus ja keda asjasse puutuv liikmesriik eriliselt kontrollib, sobiv meede kinnistusraamatu süsteemi nõuetekohase toimimise eesmärgi ning eraõiguslike isikute vaheliste tehingute õiguspärasuse ja õiguskindluse eesmärgi saavutamiseks. Lisaks on oluline märkida, et advokaadi tegevus, mis seisneb dokumentidele antavate allkirjade õigsuse kinnitamises, ei ole võrreldav notarite tõestamistegevusega ja et tõestamise korda reguleerivad rangemad sätted. Neid asjaolusid arvestades viiks see, kui advokaatide teenuste osutamise vabaduse kaalutlustel lõpetataks üldreeglina riigi kontrolli funktsiooni täitmine ja kinnistusraamatusse tehtavate kannete kontrolli tegelik tagamine, selleni, et häiritud oleks nii kinnistusraamatu süsteemi nõuetekohane toimimine kui ka eraõiguslike isikute vaheliste tehingute õiguspärasus ja õiguskindlus.

(vt punktid 51, 52, 58, 59, 62, 64–66, 69, 71 ja resolutsiooni punkt 2)