Seevastu ei saa muutmismääruse artikli 2 tagajärjeks olla muutmismääruse artikli 1 punkti 1 alapunkti a kohaldamine sellise turumajandusliku kohtlemise võimaldamise otsuse suhtes, mis tehti enne muutmismääruse jõustumist. Nimelt tähendaks see esiteks sellele sättele tagasiulatuva jõu omistamist, mis ei tulene muutmismääruse artikli 2 sõnastusest. Kuigi uued õigusnormid ja eelkõige menetlusõiguslikud normid võivad reguleerida varasema õigusakti kehtivusajal tekkinud ja lõplikult väljakujunenud õiguslikke olukordi, peavad need uued normid siiski järgima tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet. Tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte järgimise nõudest tuleneb, et liidu õigusakti õiguspärasuse hindamisel tuleb põhimõtteliselt lähtuda selle akti vastuvõtmise ajal selle õiguslikuks aluseks olnud kehtinud sättest.

Seega on turumajandusliku kohtlemise võimaldamise otsuse tegemise tähtaja muudatus põhimõtteliselt kohaldatav käimasoleva dumpinguvastase uurimise raames komisjoni kõigi nende otsuste suhtes, mis käsitlevad ettevõtja vastavust turumajandusliku kohtlemise võimaldamise kriteeriumitele dumpinguvastase algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teise lõigu tähenduses ja mis on vastu võetud selle jõustumise kuupäeval või sellest hilisemal kuupäeval.

Dumpinguvastast algmäärust nr 1225/2009 (kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) muutva määruse nr 1168/2012 artikkel 2 sätestab, et muutmismäärus kohaldub kõigi uute ja kõigi käimasolevate menetluste suhtes alates selle määruse jõustumisest. Lisaks sellele kohalduks selle määruse artikli 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud tähtaeg turumajandusliku kohtlemise võimaldamise kohta otsuse tegemiseks alates selle määruse jõustumisest ka nimetatud artikli 2 sätete puudumise korral, kuivõrd tegemist on menetlusnormi muutmisega.

Seega ei mõjuta ainult see asjaolu, et komisjonil on võimalus või isegi kohustus vaadata läbi algne hindamisviga sisaldav otsus turumajandusliku kohtlemise võimaldamise kohta, tema kohustust pidada kinni dumpinguvastases algmääruses nr 1225/2009 (kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) selle algse otsuse tegemiseks ette nähtud tähtajast. Ka ei sisalda dumpinguvastase algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teine lõik ühtki viidet sellele, et seal ette nähtud tähtaeg oleks puhtalt soovituslik. Järelikult on dumpinguvastase algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teises lõigus turumajandusliku kohtlemise võimaldamise kohta otsuse tegemiseks ette nähtud tähtajast kinni pidamine komisjoni jaoks mitte soovituslik vaid kohustuslik.

Hageja ei pea tõendama, et institutsioonide otsus võinuks olla teistsugune, vaid üksnes seda, et selline võimalus ei ole täiesti välistatud, kuna ta oleks saanud end paremini kaitsta, kui menetluses ei oleks esinenud puudusi.

Komisjon ei rikkunud dumpinguvastase uurimise raames mingil moel dumpinguvastase algmääruse nr 1225/2009 (kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) artikli 6 lõiget 7 ega hageja kaitseõigusi, jättes andmata hagejale võimaluse tutvuda e-posti teel toimunud kirjavahetusega, mis käsitles üksnes võrdlusriigi tootjal ekspordiriigis tekkinud probleeme selle teabe esitamisel, mida komisjon taotles selle toote, mille impordil kehtib dumpinguvastane tollimaks, normaalväärtuse kindlaks määramiseks, ja komisjoni esitatud täpsustusi nende raskustega toime tulemiseks. Nimelt ei sisalda see kirjavahetus sellisena tootja poolt komisjonile esitatud ja uurimise käigus kasutatud andmeid, nagu näeb ette dumpinguvastase algmääruse artikli 6 lõige 7 selleks, et nende andmetega saaks tutvuda.

Peale selle võib dumpingut käsitleva haldusmenetluse käigus kaitseõiguste rikkumine kaasa tuua dumpinguvastase määruse tühistamise. Järelikult ei saa seda rikkumist heastada pelgalt sellega, et liidu kohus vaatab läbi väidetavat rikkumist kujutava otsuse aluseks olla võivad põhjendused. Nimelt piirdub selline läbivaatamine õigusväidete kohtuliku kontrolliga ja ei asenda juhtumi täies ulatuses uurimist haldusmenetluses. Kui hageja saab need põhjendused, mida institutsioonid esitavad Üldkohtule, esimest korda teada hagimenetluse raames, siis ei ole tema olukord selline, nagu see olnuks siis, kui ta oleks saanud oma seisukohad nende põhjenduste kohta esitada uurimismenetluses. Järelikult ei saa Üldkohus igal juhul kindlaks teha, kas tegemist oli huvitatud isiku kaitseõiguste rikkumisega seoses keeldumisega avalikustada talle haldusmenetluse etapis normaalväärtuse arvutused, tuginedes põhjendustele, millele selle keeldumise puhul ei tuginetud.

Kui üks institutsioonidest soovib, et Üldkohus hageja esitatud normaalväärtuse arvutuste avalikustamise taotluse tagasi lükkamise eesmärgil asendaks põhjendused mõne institutsiooni poolt dumpinguvastase tollimaksuga maksustamise eesmärgil toimuvas uurimismenetluses kasutatud põhjendustega, siis tuleb olla seisukohal, et liidu õigusakti õiguspärasuse hindamisel tuleb lähtuda selle akti vastuvõtmise ajal esinenud faktilistest ja õiguslikest asjaoludest.

Institutsioonid peavad dumpinguvastase algmääruse nr 1225/2009 (kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) artikleid 19 ja 20 koostoimes kohaldades tagama hea halduse ja võrdse kohtlemise põhimõtete järgimise.

Täpsemalt on see üldpõhimõte konkreetselt rakendatud dumpinguvastase algmääruse artikli 9 lõike 5 raames. Erinev kohtlemine võib olla põhjendatud, kui see põhineb objektiivsel ja mõistlikul kriteeriumil, kui see on kooskõlas asjassepuutuvate õigusnormide seaduspärase eesmärgiga ning kui selline erinevus on proportsionaalne kõnesoleva kohtlemisega taotletud eesmärgiga.

Asjaolu, et võrdlusriigi tootja lubas dumpinguvastase algmääruse artikli 19 lõike 5 tähenduses eksportival tootjal tutvuda andmetega, kujutab endast teiste valimisse kaasatud eksportivate tootjatega võrreldes objektiivset erinevust, millega saab põhjendada erinevat kohtlemist seoses nendel andmetel põhinevate normaalväärtuse arvutustega. Nimelt kohustab artikli 19 lõige 5 institutsioone hoiduma sellise teabe avalikustamisest, mille käsitlemist konfidentsiaalsena on nõutud. Seevastu on eksportival tootjal selle loa olemasolu korral vähemalt õigus nõuda oma taotluse põhjendatuse uurimist nii, et omavahel kaalutaks tema kaitseõigusi ja taotletud teabe konfidentsiaalsusega kaitstud huve.

Selle loa ulatust ei sea kahtluse alla asjaolu, et see saab hõlmata üksnes võrdlusriigi tootja esitatud andmeid ja mitte nende andmete põhjal tehtud normaalväärtuse arvutusi, juhul kui komisjon on need arvutused varjanud just nimelt eesmärgiga kaitsta kõnealuste andmete konfidentsiaalsust.

Ka ei saa nõustuda seisukohaga, et võrdlusriigi tootja luba ei mõjuta laadilt konfidentsiaalset teavet dumpinguvastase algmääruse artikli 19 lõike 1 tähenduses. Nimelt tuleneb selle määruse artikli 19 lõike 5 sõnastusest, et selles sättes nimetatud luba käib kogu teabe kohta, mille osas on esitatud konfidentsiaalsustaotlus. Lisaks ei välista selle määruse artikli 19 lõike 1 sõnastus võimalust, et laadilt konfidentsiaalse teabe kategooria võib hõlmata teavet, mille kohta on teabe andja esitanud konkreetse konfidentsiaalsustaotluse. Lõpetuseks tuleb märkida, et kuna laadilt konfidentsiaalse teabe avalikustamist ei saa teatud juhtudel välistada, siis omab paratamatult tähtsust asjaolu, et asjaomase teabe andja on andnud loa selle avalikustamiseks.

Seda tõlgendust toetab 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamise lepingu (dumpinguvastane leping) artikkel 6.5, mis on sisuliselt üle võetud algmääruse artikliga 19 ja mille kohaselt uurimisasutustele konfidentsiaalset teavet andnud isiku luba hõlmab nii laadilt konfidentsiaalse teabe kategooriat kui ka teavet, mille on konfidentsiaalsena esitanud uurimise osalised.

(vt punktid 156–158, 177, 178, 180 ja 182–188)