ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

vaidlustatud otsuse järeldus, et Matsushita Electric Industrial Co., Ltd. (edaspidi „MEI”) osales ajavahemikul enne 10. veebruari 2003 väidetavas ühes ja vältavas ELTL artikli 101 rikkumises, mis on seotud värvikineskoopidega (colour picture tubes) (edaspidi „CPT kartell”), tugineb kahele uuele seisukohale, mis ei sisaldunud vastuväidetes: esiteks, et MEI teadis CPT kartellist või oleks pidanud sellest teadma ning teiseks, et MEI tegi strateegilise otsuse osaleda CPT kartellis kahepoolsete kontaktide kaudu. Samuti tugineb vaidlustatud otsus nende väidete toetuseks esimest korda teatavatele suulistele avaldustele ja dokumentaalsetele tõenditele või nende osadele;
3.

Kolmas väide, mille kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga seoses sellega, et hagejat seostati Süüria režiimi rahastamisega, kuna nõukogu ei esitanud ei enne ega pärast vaidlustatud aktide vastuvõtmist tõendeid selle kohta, et hageja selle režiimi rahastamises osales.
2.

Teine väide, et kostja ei ole kohaselt arvesse võtnud teisi olulisi tegureid, mis on seaduses nõutud kaalumisel asjakohased, kaasa arvatud: — nõuded, mis tulenevad konkreetsetest EL õigusnormidest (täpsemalt määrus (EÜ) nr 726/2004 (2), eelkõige artikli 14 lõige 11); — tõlgendamiskohustused, mis on kõikidele EL institutsioonidele EL õiguse sisustamisel pandud TRIPS (Intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping) artikli 39 lõikega 3; — põhiõigused omandile ja privaatsusele, nagu need on kaitstud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga, võttes iseäranis arvesse kõiki olulisi asjaolusid, mis võimaldavad teostada faktitundlikku proportsionaalsuse analüüsi; ja — kohustus järgida enda poolt avaldatud suuniseid ja poliitikat selle kohta, kuivõrd oluline on kaitsta äriliselt konfidentsiaalset informatsiooni.
1.

Esimene väide, et kostja tegi faktivea ning eksis hindamisel, kui ta otsustas neid piiravaid meetmeid hageja suhtes kohaldada ning leidis, et mõni kriteerium loetellu kandmiseks on täidetud.
—

sellest tulenevalt — tühistada: — parlamendi otsus, mille kuupäev ei ole teada, ja millega loobuti hankemenetlusest põhjendusel, et „hanketeate peale esitatud pakkumused olid vastuvõetamatud lepingu sõlmimise kriteeriumide, täpsemalt pakutud hindade tõttu, mis olid liiga kõrged võrreldes hanketeates deklareeritud väärtusega”, sellest otsusest teatati tootjarühmale Direct Way 3. septembri 2012. aasta kirjaga; — parlamendi otsus, mille kuupäev ei ole teada, ja millega hankele kohaldati läbirääkimistega menetlust hanketeadet avaldamata, otsusest teatati tootjarühmale Direct Way menetluses osalemise kutsega, mis tehti neile teatavaks 19. septembril 2012; — parlamendi otsus, mille kuupäev ei ole teada, ja millega otsustati sõlmida leping konkureeriva pakkujaga, otsusest teatati tootjarühmale Direct Way 21. detsembri 2012. aasta e-kirjaga ja kinnitati üle 3. jaanuari 2013. aasta kirjaga;
1.

Esimene väide: põhjendamisekohustuse, kaitseõiguste ja tõhusa õiguskaitse põhimõtte rikkumine Sellega seoses väidab hageja muu hulgas, et vaidlustatud õigusaktides esitatud põhjendus ei ole hagejale mõistetav ning et kostja ei ole mõistetavat põhjendust hagejale ka eraldi saatnud. Seetõttu on rikutud tema kaitseõigusi ning õigust tõhusale õiguskaitsele. Rikutud on ka põhimõtet, mille kohaselt on igaühel õigus olla ära kuulatud. Hageja väidab, et kostja ei ole talle vaidlusaluseid õigusakte kätte toimetanud ega ole teda ära kuulanud. Lisaks väidab hageja, et kostja ei ole hagejat puudutavaid asjaolusid õieti kontrollinud. Hageja leiab, et tema puhul ei ole toimunud õiglast menetlust, mis vastaks õigusriigi põhimõtetele, kuna ta ei olnud teadlik nõukogu asjaomastest etteheidetest ja väidetavatest tõenditest, mistõttu ei olnud tal võimalik nende kohta oma arvamust esitada ega ka kohtuvaidluses vastupidiseid tõendeid tuua.
1.

Esimene väide, mille kohaselt on tehtud ilmselge hindamisviga/ilmselt rikutud õigusnormi, kuna: (i) hingamiselundite sensibilisaatorid ei kuulu REACH artikli 57 punkti f kohaldamisalasse ja (ii) kemikaaliamet ei esitanud piisavaid põhjendusi ega tõendeid selle kohta, et MHHPA on kantserogeenideks, mutageenideks või reproduktiivtoksilisteks aineteks klassifitseeritud ainetega („CMR-ained”) võrdväärse riskiteguriga 1. kategooria ained, kuna: — CMR–ained põhjustavad pöördumatuid tagajärgi, samas kui MHHPA puhul ei ole hingamisteede sensibiliseerimise mõju pöördumatu; — tarbijatel või töötajatel puudub MHHPA-ga kokkupuude; — MHHPA hindamine põhines vanal ja aegunud teabel; — hindamisel ei võetud arvesse kogu asjakohast teavet; ning — hindamine põhines peamiselt analoogial muude ainetega, mis on teaduslikult küsitav ja mis tõendab, et MHHPA hindamisel kasutati vähest ja piiratud teavet.
1.

Esimene väide, mille kohaselt on tehtud ilmselge hindamisviga/ilmselt rikutud õigusnormi, kuna: (i) hingamiselundite sensibilisaatorid ei kuulu REACH artikli 57 punkti f kohaldamisalasse ja (ii) kemikaaliamet ei esitanud piisavaid põhjendusi ega tõendeid selle kohta, et HHPA on kantserogeenideks, mutageenideks või reproduktiivtoksilisteks aineteks klassifitseeritud ainetega („CMR-ained”) võrdväärse riskiteguriga 1. kategooria ained, kuna: — CMR–ained põhjustavad pöördumatuid tagajärgi, samas kui HHPA puhul ei ole hingamisteede sensibiliseerimise mõju pöördumatu; — tarbijatel või töötajatel puudub HHPA-ga kokkupuude; — HHPA hindamine põhines vanal ja aegunud teabel; ning — hindamisel ei võetud arvesse kogu asjakohast teavet.
—

tühistada Avaliku Teenistuse Kohtu 12. detsembri 2012. aasta määrus kohtuasjas F-109/11: Lebedef vs. komisjon, mille ese oli nõue tühistada apellandi hindamisaruanne, mis on koostatud ajavahemiku 1.1.2009–31.12.2009 kohta, täpsemalt see osa nimetatud aruandest, mille sama ajavahemiku kohta koostas EUROSTAT;
4.

Neljas väide, et Avaliku Teenistus Kohus rikkus õigusnormi, tehes järelduse, et käesoleva kohtuasja faktilised asjaolud erinevad selle kohtuasja omadest, milles tehti Avaliku Teenistuse Kohtu 7. mai 2008. aasta otsus F-36/07: Lebedef vs. komisjon (EKL AT 2008, lk I-A-1-00143 ja II-A-1-00759) ning et oli õige omistada apellandile tulemuslikkuse tase IV (vaidlustatud kohtumääruse punktid 69–70).
3.

Kolmas väide, et käesoleval juhul tõendab üksnes asjaolu, et vaidlustatud määruse punktides 23-33 osutatud torusid kasutati tegelikult üksnes teistsuguse ristlõike ja seinapaksusega torude valmistamiseks., et need kuuluvad CN-koodi 7304 59 10 alla.
1.

Esimene väide, et rikutud on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 11 ja 42; määruse (EÜ) nr 1049/2001 (1) artikli 4 lõike 1 punkti b koosmõjus määruse (EÜ) nr 45/2001 (2) artikli 8 punktiga b kohaldamisel on rikutud õigusnormi, kuna vaidlustatud otsus piirab põhjendamatult õiguse ulatust saada ja jagada Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta”) artiklis 11 sisalduvat teavet ning harta artiklis 42 sisalduvate ametlike dokumentidega tutvumise õigust, kohaldades vääralt määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti b koosmõjus määruse (EÜ) nr 45/2001 artikli 8 punktiga b, kuna: — esiteks, parlament eksis, kui leidis, et hageja ei põhjendanud sõnaselgelt ja õiguspäraselt nõutud dokumentides sisalduvate isikuandmete edastamise vajadust; — teiseks, parlament leidis vääralt, et teave pensioniskeemi liikmelisuse kohta kuulub Euroopa Parlamendi asjassepuutuvate liikmete erasfääri; ja — kolmandaks, parlament rikkus õigusnormi, kui leidis, et asjassepuutuvate Euroopa Parlamendi liikmete õigustatud huvi kaalub üles andmete edastamise vajaduse.
1.

Esimene väide, et on rikutud õigusnormi ning põhjendamiskohustust, kuna Avaliku Teenistuse Kohus leidis, et otsust, millega keelduti asjaomast isikut edutamas, võib põhjendada kaebusele vastamise staadiumis, samas kui põhjenduse oleks pidanud esitama edutamata jätmise otsuses, kuna see otsus tehti ELTL artikli 266 alusel Avaliku Teenistuse Kohtu 5. mai 2010. aasta otsuse täitmiseks kohtuasjas F-53/08: Bouillez jt vs. nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), mitte Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 45 alusel.
1.

Esimene väide, et rikuti väidete vastuvõetavust käsitlevaid norme: küsimus sellest, kas väited, mis esimeses kohtuastmes toimunud kohtuistungil esitati personalikomitee esindaja puudumise kohta valikukomiteest, on vastuvõetavad –esimese kohtuastme kohtu põhjendamiskohustuse rikkumine. Apellant on seisukohal, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus esiteks oma kodukorra artikli 43 lõiget 1, kuna ta ei arvestanud asjaolu, et kõnesolevad väited rajanesid dokumentidel ja teabel, mille FRA esitas alles Avaliku Teenistuse Kohtus toimunud menetluses, ja teiseks jättis see kohus tuvastamata, et kõnealuseid väiteid tuleb pidada vastuvõetavaks seetõttu, et need olid otseselt seotud kirjaliku menetluse käigus esitatud muude väidetega. Kolmandaks leidis Avaliku Teenistuse Kohus igal juhul vääralt ja ilma igasuguse põhjenduseta, et tegemist ei ole väitega, mida see kohus võib käsitleda omal algatusel.
1.

Esiteks ELTL artikli 272 alusel esitatud nõue seoses komisjoni vastutusega projekti „Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and virtual hand-on training (ARTreat)” täitmiseks sõlmitud lepingu Contract FP7-224297 alusel. Täpsemalt märgib hageja, et hoolimata sellest, et ta täitis nõuetekohaselt oma lepingulised kohustused, peatas komisjon talle maksete tegemise, kuigi tal ei olnud selleks õigust ning kuigi ta rikkus sellega lepingut, õiguspärase ootuse kaitse ja proportsionaalsuse põhimõtet.
—

Selles väites leitakse, et hageja on esitanud tõendeid selle kohta, et tema enda töötajatest liikmete tasu on igati turuhinna ja tööandjale alluvate füüsilistest isikutest ettevõtjate („ettevõtja-sisesed nõustajad”) ning samalaadset tööd tegevate töötajate tasu tasemel. Siseriikliku õiguse saab kohaselt neid miinimumtasusid suurendada 100 %, kui nõutud teenus on „eriti oluline, keerukas või raske” (vt ministri 2. septembri 2010. aasta määrus nr 169, artikli 6 lg 1). Samuti on täiesti seaduslik see, et Meta Group võttis asjakohaste projektide valdkonnas tegutsevaid rahvusvahelisi eksperte tööle „alalise ja koordineeritud lepingulise suhte alusel”.
3.

Kolmas väide, et on rikutud ELTL artikli 107 esimest lõiku omistamise seisukohast. — Hageja väidab, et vaidlustatud otsus ei põhine üksikute kapitalisüstide otsuste individuaalsel hindamisel ning et komisjon ei ole selgitanud põhjusi, miks ta leiab, et aastatel 2002–2010 kohaldati SEA Handling SpA riigipoolse toetuse ühtset kava. — Ta lisab selles osas, et asjaolud, millele komisjon viitab, ei ole sobivad selleks, et tõendada meetmete omistatavust riigile ning et komisjon on jätnud tähelepanuta asjaolud, millele pooled viitasid selleks, et tõendada, et meetmed ei ole riigile omistatavad.
ET Euroopa Liidu Teataja C 147/23

14. märtsil 2013 esitatud hagi — Petro Suisse Intertrade versus nõukogu

(Kohtuasi T-156/13)

2013/C 147/41

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Šveits) (esindajad: solicitor J. Grayston, advokaadid P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington ja D. Sellers)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada nõukogu 21. detsembri 2012. aasta otsus 2012/829/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2012, L 356, lk 71), ja nõukogu 21. detsembri 2012. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1264/2012, millega rakendatakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2012, L 356, lk 55), osas, milles vaidlustatud õigusaktid hõlmavad hagejat; ja

— mõista käesolevas menetluses kantud kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kuus väidet, mis puudutavad olulise menetlusnormi rikkumist ning samuti aluslepingute ja nende kohaldamist käsitlevate õigusnormide rikkumist: õiguse olla ära kuulatud rikkumine, teavitamiskohustuse rikkumine, ebapiisav põhjendamine, kaitseõiguste rikkumine, ilmne hindamisviga ja põhiõiguse omandile rikkumine.

Hageja väidab, et nõukogu ei kuulanud hagejat ära ja seda ei õigusta mingid vastupidised tõendid. Lisaks sellele eksis nõukogu, kui luges hageja otsuse ja määruse subjektiks ja samuti, kui ei saatnud korrektselt hagejale teavituskirja, ning igal juhul ei ole neid õigusakte piisavalt põhjendatud. Hageja taotlustele kinnitada tema nimetamist, esitada täiendavaid põhjendusi ja tutvuda dokumentidega ei vastatud, välja arvatud lühike kiri, milles kinnitati taotluste kättesaamist. Nii toimides rikkus nõukogu hageja kaitseõigust, kuna talle ei antud võimalust vaielda tõhusalt vastu nõukogu tuvastustele, mida talle ei avaldatud. Vastupidi nõukogu väitele ei ole hageja variettevõte, mida kontrollib National Iranian Oil Company (NIOC), ja igal juhul ei ole nõukogu põhjendanud väidet, et hageja kontrollimine NIOC poolt tooks Iraani riigile majanduslikku kasu, mis oleks vastuolus vaidlustatud otsuse ja määruse eesmärgiga. Lõpuks, piirates hageja võimet sõlmida lepinguid, on nõukogu rikkunud põhiõigust omandile, võttes meetmeid, mille proportsionaalsust ei saa kinnitada.
1.

Esimene väide, et hageja ei abista nimetatud üksuseid rikkuda EL määrust Iraani kohta ja ei anna Iraani valitsusele rahalist abi. Samuti ei kasutata seda Iraani naftaga seotud maksete suunamiseks. Seega ei ole 21. detsembri otsuse 2012/829/ÜVJP ja nõukogu 21. detsembri 2012. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1264/2012 vaidlusalustesse lisadesse kandmise sisulised kriteeriumid hageja osas täidetud ja/või nõukogu on teinud ilmse hindamisvea, kui otsustas, kas need kriteeriumid on täidetud või mitte. Nõukogu ei ole rakendanud ka õiget testi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 123/23

13. märtsil 2013 esitatud hagi — Jinko Solar jt versus parlament jt

(Kohtuasi T-142/13)

2013/C 123/39

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Jinko Solar Co. Ltd (Shangrao, Hiina), Zhejiang Jinko Solar Co. Ltd (Haining’i linn, Hiina), Jiangxi Jinko Photovoltaic Materials Co. Ltd (Shangrao), Jinko Solar Import and Export Co. Ltd (Shangrao, Hiina), ja Zhejiang Jinko Trading Co. Ltd (Haining’i linn) (esindajad: advokaadid K. Adamantopoulos ja J. Cornelis)

Kostjad: Euroopa Parlament, Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1168/2012, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT 2012, L 344, lk 1), hagejate suhtes kohaldatavas osas;

— tühistada komisjoni 3. jaanuari 2013. aasta otsus, millega ta keeldus hagejate turumajandusliku kohtlemise taotluste läbivaatamisest; ja

— mõista hagejate kohtukulud välja kostjatelt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitavad hagejad ühe väite, et määrus (EL) nr 1168/2012, nagu seda kohaldab hagejate suhtes komisjon oma 3. jaanuari 2013. aasta otsuses, ning 3. jaanuari 2013. aasta otsus, mille kohaselt komisjon ei vaata läbi hagejate turumajandusliku kohtlemise taotlusi, rikub hagejate õigustatud ootusi ning paneb nad asjakohase põhjenduseta tagasiulatuvalt halvemasse olukorda. Seetõttu rikuvad määrus (EL) nr 1168/2012, nagu seda kohaldab komisjon oma 3. jaanuari 2013. aasta otsuses hagejate suhtes, ning 3. jaanuari 2013. aasta otsus selgelt õiguskindluse ja hea usu aluspõhimõtteid.
ET Euroopa Liidu Teataja C 147/22

11. märtsil 2013 esitatud hagi — Ziegler Relocation versus komisjon

(Kohtuasi T-150/13)

2013/C 147/40

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Ziegler Relocation SA (Brüssel, Belgia) (esindajad: advokaadid J-F. Bellis, M. Favart ja A. Bailleux)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— liita käesolev kohtuasi kohtuasjaga T-539/12;

— tunnistada käesolev hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— otsustada, et Euroopa Liidul on tekkinud lepinguväline vastutus hageja ees;

— kohustada Euroopa Liitu maksma alates 11. märtsist 2008 hagejale 112 872,50 eurot aastas, millele lisandub viivitusintress kuni summa täieliku tasumiseni;

— mõista Euroopa Liidult välja kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Kahju, mille hüvitamist hageja Euroopa Liidult nõuab seisneb tulus, mis hagejal on tema arvates jäänud saamata pärast komisjoni 11. märtsi 2008. aasta otsust juhtumis COMP/38.543 — Rahvusvahelised kolimisteenused, asjaolu tõttu, et lõppenud ei ole Euroopa Liidu ametnike praktika nõuda fiktiivseid hinnapakkumisi nende kolimiste jaoks, mille kulud hüvitatakse Euroopa Liidu personalieeskirjade kohaselt. Hageja keeldumine niisuguste palvete täitmisest on toonud kaasa tema kõrvalejäämise asjaomaselt turult, mistõttu hageja osutab ainult väga piiratud ulatuses Euroopa institutsioonide ametnikele kolimisteenuseid. Hagejale niimoodi tekkinud kahju on põhjustanud Euroopa Liidu hoolsuskohustuse rikkumine.
—

Tühistada apellatsioonikoja 7. jaanuari 2013. aasta (asi R 511/2012-1) otsus (muudetud 22. jaanuari 2013. aasta parandusega), millest on teavitatud ja mis on kätte toimetatud 10. jaanuaril 2013. aastal, mis puudutab vastulausemenetlust nr B 992 851, ja ühenduse kaubamärgi registreeringu taotlust nr 4 368 064, kuna täielikult on täidetud kõik nõuded iga toote kehtivaks registreerimiseks;
ET Euroopa Liidu Teataja C 147/22

8. märtsil 2013 esitatud hagi — Scheepsbouw Nederland versus komisjon

(Kohtuasi T-140/13)

2013/C 147/39

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Scheepsbouw Nederland (Rotterdam, Madalmaad) (esindajad: advokaat K. Struckmann ja barrister G. Forwood)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Komisjoni 20. novembri 2012. aasta otsus asjas SA.34736 (kapitalirendi korras omandatud teatava vara ennetähtaegne amortiseerimine), avaldatud Euroopa Liidu Teatajas 13. detsembril 2012 (ELT 2012 C 384, lk 2); ja

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, mille kohaselt komisjon ei ole järginud ELTL artikli 108 lõiget 3 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (1) artikli 4 lõikeid 2 ja 3.

Sellega seoses väidab hageja, et arvestades käesolevaid asjaolusid ning seda, et esialgse kontrolli menetluse raames komisjoni poolt läbi viidud sisuline hindamine ei olnud piisav ega täielik, on olemas piisavad tõendid tõsiste raskuste kohta kavandatud meetme hindamisel. Seega ei oleks komisjon oma esialgse hindamise tulemusena saanud otsustada, et kõnealune meede ei ole riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Komisjonil ei olnud muud võimalust kui algatada ELTL artikli 108 lõike 2 alusel ametlik uurimismenetlus.

(1) Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT 1999 L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).
—

Hageja väidab, et komisjon põhistas kolme keele piirangut vajadusega tagada, et uued töötajad oleksid institutsioonis kohe suutelised oma igapäevatöös vabalt suhtlema. See põhjendus moonutab fakte, kuna ei nähtu, et just neid kolme keelt kasutatakse institutsioonides eri keelerühmade vahel asutusesiseses suhtlemises kõige enam, ühtlasi on tegemist sellise põhiõiguse ebaproportsionaalse piiramisega, mis keelab keelelise diskrimineerimise. Nimelt on olemas vähem piiravad süsteemid tõhusa asutusesisese suhtlemise tagamiseks institutsioonides.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/22

4. märtsil 2013 esitatud hagi — Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie versus komisjon

(Kohtuasi T-129/13)

2013/C 141/40

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hagejad: Alpiq RomIndustries Srl (Bukarest, Rumeenia) ja Alpiq RomEnergie Srl (Bukarest) (esindajad: advokaadid H. Wollmann ja F. Urlesberger)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Komisjoni 25. aprilli 2012. aasta otsus K(2012) 2542 lõplik (SA.33451, 2012/C, ex 2012/NN) vastavalt ELTL artiklile 264, niivõrd kuivõrd see puudutab hagejaid;

— mõista vastavalt kodukorra artikli 87 lõikele 2 komisjonilt välja hagejate kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks tuginevad hagejad peamiselt komisjoni pädevuse puudumisele. Hagejate arvates ei kuulu väidetav abi ELTL artiklite 107 ja 108 ajalisse kohaldamisalasse. Rumeenia ühinemisakti V lisa kohaselt on komisjon pädev abimeetmeid, mis võeti enne Rumeenia ühinemiskuupäeva, kontrollima üksnes juhul, kui need meetmed pärast ühinemiskuupäeva kuuluvad edasi kohaldamisele. Sellega seoses leiavad hagejad samuti, et Hidroelectrica kohustused väidetavate soodustatud isikute ees olid enne ühinemist sõlmitud elektrienergia tarne lepingus nii üheselt kindlaks määratud, et välistatud oli Hidroelectrica tarnimiskohustuse tagant järgi laiendamine, mis oleks võinud kaasa tuua täiendava soodustuse.
1.

Esimene väide, millega heidetakse ette, et otsus rikub ELTL artikli 107 lõiget 3 ja Ühenduse suuniseid raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta. Hageja arvates on otsusega rikutud õigusnormi, kuna täidetud ei ole ülalmainitud suunistes märgitud ühte või enamat kumulatiivset tingimust, ning igal juhul on komisjon jätnud vajalikul nõutaval tasemel õiguslikult kindlaks tegemata, et kõik nimetatud tingimused on täidetud. Selle väite toetuseks esitatud argumendid puudutavad seda, et rikutud on (i) kohustust hinnata otsuse tegemise ajal ühte või mitut eespool viidatud suunistes märgitud tingimust; (ii) ühekordse abi põhimõtet; (iii) tingimust, et ümberkorraldamiseks antavat abi ei tohi kasutada äriühingute kunstlikuks elus hoidmiseks; (iv) tingimusi seoses eelneva ebaseadusliku abiga; (v) tingimust, et abisaaja peab olema raskustes olev äriühing; (vi) tingimust, et abisaaja ei tohi olla alles asutatud äriühing; (vii) tingimust, et ümberstruktureerimiskava peab taastama abisaaja pikaajalise elujõulisuse; (viii) tingimust, et kehtestada tuleb kompenseerivad meetmed, et vältida ümberkorraldamiseks antava abi tõttu tekkivaid põhjendamatuid moonutusi; ning (ix) tingimust, et abi peab olema minimaalne ning tõelise panuse (mis ei hõlma abi) peab tegema kontsern.
—

Hagejad väidavad sellega seoses, et ELTL artikkel 39 näeb ühise kalanduspoliitika ühe eesmärgina ette kalavarude ratsionaalse majandamise ning et vaidlustatud määrus rikub seda sätet, kuivõrd Kirde-Atlandi põhjaputassuu varude põhja- ja lõunaosal vahet tegemata ei vasta see sellele, mida tuleb mõista kalavarude ratsionaalse majandamise all. Hagejad ei eita, et põhjaosa olukord nõuab kalamajanduse rangete meetmete võtmist, ent seda ei ole vaja lõunaosas, mille liikide puhul ei toimu ülepüüki. Selliselt toimides rikub nõukogu ka diskrimineerimiskeelu põhimõtet, mis vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud.
2.

Teise väitega, mille kohaselt on samuti rikutud ja vääralt kohaldatud ELTL artikli 107 esimest lõiku, viitab Comune di Milano sellele, et otsus on ekslik osas, milles komisjon asus seisukohale, et selle juhtumi puhul ei olnud täidetud nn turutingimustes tegutseva erainvestori kriteerium. Vastupidi, see kriteerium on täidetud ning isik, kelle suhtes meetmeid kohaldati, ei saanud neist mingit kasu, mistõttu kõnealuseid meetmeid ei saa määratleda riigiabina.