ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/11

European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers’i (EFIM) 3. veebruaril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 24. novembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-296/09: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-56/12 P)

2012/C 118/18

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (esindaja: advokaat D. Ehle)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Lexmark International Technology SA

Apellandi nõuded

Apellant palub:

1. tühistada täielikult Üldkohtu 24. novembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-296/09 ning teha selle otsuse aluseks olnud kohtuasjas uus otsus;

2. rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud taotlused ning tühistada seetõttu Euroopa Komisjoni 20. mai 2009. aasta otsus K(2009) 4125 EÜ artikli 82 (ELTL artikkel 102) kohase menetluse kohta;

3. mõista mõlema kohtuastme kulud välja komisjonilt ja Lexmark International Technology SA-lt

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab Üldkohtu 24. novembri 2011. aasta otsuse vaidlustamiseks viis väidet. Need puudutavad liidu huvi puudumise õigusvastast eitamist ja konkurentsiõiguse kohaselt läbiviidava uurimismenetluse prioriteeti komisjoni 20. mai 2009. aasta otsuses.

Esiteks jättis Üldkohus komisjoni otsuse vääralt tühistamata osas, milles viimane peab ebatõenäoliseks seda, et tõendatud on tindiprinterite tootja kollektiivne ja individuaalne turgu valitsev seisund tindikassettide ja tindi järelturul.

Teiseks väidab apellant, et vääralt on peetud ebatõenäoliseks seda, et tõendada oleks võimalik printerite tootja turul valitsevat seisundit tindikassettide turul.

Kolmandaks kvalifitseeris Üldkohus õiguslikult ilmselgelt vääralt uurimismenetluse algatamise otsustamisel olulise tähtsuse hindamise kriteeriumi tähenduse. Seejärel ei teinud ta vääralt kindlaks, et komisjon rikkus vaidlustatud otsuses rikkumise tähtsuse, raskuse ja jätkumise tunnuste osas tal lasuvat põhjendamiskohustust.

Neljandaks väidab apellant, et kohtuotsuses on kohaldatud vääralt õigusnorme seoses komisjoni kaalutlusotsusele õigusliku hinnangu andmisel selles kaalutlusõiguse kasutamisega, kuna komisjoni vaidlustatud otsust ei ole tühistatud, kuigi viimases keelduti uurimismenetluse algatamisest ilma seda põhjendamata, tuues ettekäändeks asja keerukuse ja ebaproportsionaalselt suured kulutused.

Lõpuks on Üldkohtu otsus vastuolus 27. aprilli 2004. aasta teatisega konkurentsiasjades kaebuste menetlemise pädevuse kohta ja tõhusa õiguskaitse põhimõttega kui elemendiga liidu huvi üle otsustamisel, samuti komisjoni põhjendamiskohustusega, mistõttu ei tühistatud komisjoni vaidlustatud otsust, kuigi komisjon on liidu huvide hindamisel tegutsenud vastuolus enda 27. aprilli 2004. aasta teatisega ega õigusta piisavat õiguskaitset siseriiklike kohtute poolt.
4.

Kas antud hinnangu andmisel on asjassepuutuv see, et protseduuri viib läbi litsentseeritud meedik või see, et litsentseeritud meedik teeb kindlaks protseduuri eesmärgi?
1.

Kas tarbijalepinguga määruse nr 44/2001 (1) artikli 15 lõike 1 punkti c tähenduses on tegemist juhul, kui müüja või teenuse osutaja on suunanud oma tegevuse enda veebilehe kujunduse kaudu teise liikmesriiki ja selle teise liikmesriigi territooriumil elav tarbija tuleb müüja või teenuse osutaja veebilehelt saadud informatsiooni tõttu viimase asukohta ning lepingupooled allkirjastavad seal lepingu või eeldab määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c sellisel juhul lepingu sõlmimist sidevahendi abil?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: millised homoseksuaalsed toimingud kuuluvad direktiivi kohaldamisalasse ning kas see, et nende toimingute tõttu isikut taga kiusatakse ja täidetud on ka ülejäänud tingimused, tähendab, et talle võib anda pagulasseisundi? See küsimus sisaldab järgmisi osaküsimusi: a) Kas homoseksuaalist välismaalastelt võib oodata, et nad hoiavad enda seksuaalset sättumust oma koduriigis salajas igaühe eest, et vältida seeläbi tagakiusamist? b) Kui esimesele osaküsimusele vastatakse eitavalt: kas homoseksuaalist välismaalaselt võib oodata, et ta hoiab ennast oma koduriigis seksuaalse sättumuse väljaelamisel tagasi, et vältida seeläbi tagakiusamist ning kui jah, siis millises ulatuses? Kas seejuures võib homoseksuaalidelt oodata suuremat tagasihoidmist kui heteroseksuaalidelt? c) Kui seejuures on võimalik eristada selliseid väljendusi, mis puudutavad seksuaalse sättumuse tuuma ja selliseid väljendusi, mis seda ei puuduta: mida tuleb mõista seksuaalse sättumuse tuuma all ning kuidas seda määratleda?
ET Euroopa Liidu Teataja C 126/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 17. veebruaril 2012 — kriminaalasi Minh Khoa Vo süüdistuses

(Kohtuasi C-83/12)

2012/C 126/13

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Minh Khoa Vo

Teine menetlusosaline: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri) (1) (ELT L 243, lk 1), artikleid 21 ja 34, mis reguleerivad ühtse viisa andmist ja tühistamist, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklike õigusaktide kohaldamisest tulenev karistatavus välismaalaste ebaseaduslikult liikmesriiki toimetamise eest juhtudel, kui ebaseaduslikult riiki toimetatud isikud omavad küll viisat, kuid see on omandatud pettuse teel, eksitades teise liikmesriigi pädevat asutust reisi tegelikust eesmärgist?

(1) ELT L 243, lk 1.
2.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 26 lõiget 2, artikleid 28 ja 30 ning artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad sellised korduvad seadusandlikud sekkumised, nagu need, mis tehti 28. märtsi 2007. aasta erakorralise määruse nr 22 punktides 1 ja 2 või 4. oktoobri 2007. aasta erakorralise määruse nr 106 punktis 69, millega muudeti maksuseadustiku artikli 157 lõike 4 sätteid nii, et samas olukorras (sest nende valduses on Euroopa Liiduga ühinemise eelsest ajast pärit ajutiselt imporditud kaup) olevatest käibemaksukohustuslastest lubatakse ainult teatud käibemaksukohustuslastel (kes on kauba importinud või keda käsitatakse nii, et nad on kauba importinud pärast 15. aprilli 2007 ning kes on saanud sertifikaadi maksustamise edasilükkamise kohta) käibemaks tollis tasumata jätta?
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita komisjoni 26. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/145/EÜ (1), millega sätestatakse teatavad erandid traditsiooniliselt teatavates paikkondades ja piirkondades kasvatatud ja geneetilisest erosioonist ohustatud köögivilja rahvaselektsioonsortide ja -sortide ning selliste köögiviljasortide heakskiitmiseks, millel ei ole põllukultuuride tööstusliku tootmise puhul tegelikku väärtust, kuid mis on aretatud eritingimustes kasvamiseks, ning kõnealuste rahvaselektsioonsortide ja sortide seemnete turustamiseks, artiklist 36 tulenevaid kohustusi, või vähemalt ei ole komisjoni neist normidest teavitanud, siis on Poola Vabariik rikkunud sellest direktiivi artiklist tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 126/7

21. veebruaril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-90/12)

2012/C 126/15

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: K. Simonsson ja M. Owsiany-Hornung)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EU) nr 847/2004 lennuliikluse lepingute läbirääkimise ja rakendamise kohta liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel (1) artiklite 5 ja 6 täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni sellistest meetmetest teavitanud, on Poola Vabariik rikkunud määruse nr 847/2004 nimetatud artiklitest tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Määruse nr 847/2004 artikkel 5 kohustab liikmesriike tagama „liiklusõiguste jagamise kõlblike [liidu] lennuettevõtjate vahel mittediskrimineeriva ja läbipaistva korra alusel”. Lisaks olevat liikmesriigid selle määruse artikli 6 järgi kohustatud teavitama komisjoni viivitamata artikli 5 eesmärkidel rakendatud menetlustest. Komisjon seevastu avaldab need menetlused Euroopa Liidu Teatajas. Menetluste läbiviimine nimetatud sätete tähenduses sõltub vastava rakendusmääruse andmisest ministri poolt, kelle pädevusse kuuluvad liiklusküsimused. Asjaomast määrust ei ole hagi esitamise ajaks veel antud või vähemalt ei ole Poola ametiasutused komisjonile vastavat teavet edastanud. Sellises olukorras on komisjon seisukohal, et määruse nr 847/2004 artiklis 5 ette nähtud menetluste läbiviimine ja komisjoni teavitamine artikli 6 järgi ei ole võimalik, kuna Poola õiguses puuduvad vastavad õigusnormid.

(1) ELT L 157, lk 7; ELT eriväljaanne 07/08, lk 193.
1.

Kas nõukogu määruse (EÜ) nr 1782/2003 (1) artikli 143b lõikeid 4 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et need välistavad 2008. aastat puudutavalt Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondist rahastatud ühtse pindalatoetuse (SAPS) kohaldamisalast üleujutuste vastu kindlustamiseks rajatud mulded ja tammid (nõlvakindlustused) ka juhul, kui 30. juuni 2003. aasta ja sellele järgnevat seisu arvestades hooldatakse muldel või tammil istutatud rohumaad korrapärase niitmise ja karjatamisega ning see on heas põllumajanduslikus korras ala?
2.

Kas esimesele küsimusele jaatava vastuse andmiseks on vajalik, et tööandjal ja töötajal oli lepingut sõlmides või hiljemalt tööle asudes kavatsus või vähemalt nad olid sellest teadlikud, et tööd tehakse püsivalt ja katkematult ühes ja samas riigis?
—

määruse (EÜ) nr 715/2009 artikli 14 lõikest 1 koosmõjus artikli 16 lõikega 1 ja artikli 16 lõike 2 punktiga b tulenev kohustus teha kõigile turuosalistele kättesaadavaks maksimaalne ülekandevõimus ja eelkõige gaasi tagasikande virtuaalsed teenused. Bulgaaria ametiasutused on seisukohal, et eespool käsitletud maksimaalse ülekandevõimuse tagamise kohustuse täitmata jätmine tuleneb sellest, et Bulgaaria Vabariigi riikliku gaasitranspordisüsteemi ja gaasi transiitsüsteemi vahel ei ole füüsilist ühendust ning need süsteemid on õiguslikult erinevalt reguleeritud. Eespool nimetatud kohustuse täitmata jätmise teise põhjendusena toovad Bulgaaria ametivõimud välja asjaolu, et jõus on kolm riikidevahelist kokkulepet, mis sõlmiti Bulgaaria Vabariigi valitsuse ja NSVL-i vahel 1986. ja 1989. aastal. Komisjon märgib, et kui eespool nimetatud riikidevaheliste kokkulepete alusel OOO Garzpromi ja Bulgartransgaz EAD vahel 27. aprillil 1998 sõlmitud kaubandusleping takistab täita kohustust teha kõigile turuosalistele kättesaadavaks maksimaalne ülekandevõimus, peab Bulgaaria Vabariik ELTL artikli 351 teise lõigu kohaselt kasutama kõiki asjassepuutuvaid vahendeid liidu õigusega tekkida võivate vastuolude kõrvaldamiseks.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiivi 2004/8/EÜ (soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel, millega muudetakse direktiivi 92/42/EMÜ) (1) artiklit 7, vajaduse korral koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. septembri 2001. aasta direktiivi 2001/77/EÜ (taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul) (2) artiklitega 2 ja 4 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/28/EÜ (taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta) (3) artikliga 22, tuleb võrdsuse üldpõhimõtet, Euroopa Liidu lepingu artiklit 6 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 20 ja 21 arvestades tõlgendada nii, et: a) see on kohaldatav üksnes suure tõhususega koostootmisjaamade suhtes direktiivi III lisa tähenduses; b) see nõuab, lubab või keelab, et niisugune toetusmeede nagu Vallooni piirkonna 12. aprilli 2001. aasta dekreedi (piirkondliku elektrituru korralduse kohta) artikli 38 lõikes 3 sisalduv meede on ette nähtud kõigile koostootmisjaamale, mis taaskasutavad peamiselt biomassi ja vastavad selles artiklis kehtestatud tingimustele, välja arvatud koostootmisjaamale, mis taaskasutavad peamiselt puitu või puidujäätmeid?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ (1) tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõikega 1 on vastuolus siseriikliku õigusnormi tõlgendamine nii, et see ei luba puhkuseperioodi katkestada selleks, et puhkust saaks hiljem kasutada täies pikkuses — või ülejäänud osas —, kui ajutine töövõimetus tekkis enne puhkuse algust ja kui esinevad ärilist või korralduslikku laadi põhjused, mis takistavad puhkuse kasutamist muul hilisemal perioodil?
ET Euroopa Liidu Teataja C 184/6

26. aprillil 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-196/12)

2012/C 184/11

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: J. Currall, J.-P. Keppenne ja D. Martin)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna nõukogu ei võtnud vastu komisjoni ettepanekut nõukogu määruse kohta, millega kohandatakse alates 1. juulist 2011 Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasusid ja pensione ning nimetatud töötasude ja pensionide suhtes kohaldatavaid paranduskoefitsiente, siis on nõukogu rikkunud personalieeskirjadest tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas hagis väidab hageja, et nõukogu kaldus kõrvale komisjoni ettepanekust määruse kohta, millega kohandatakse ametnike töötasusid ja pensione personalieeskirjade XI lisa artikli 3 alusel, kuigi nimetatud artikli siduvast sõnastusest nähtub, et nimetatud töötasude ja pensionide iga-aastase kohandamise menetlus on automaatne ning ei jäta nõukogule mingit kaalutlusruumi. Viidatud artikkel näeb ette nõukogu kohustuse võtta komisjoni ettepanek vastu enne jooksva aasta 31. detsembrit. Hageja on seisukohal, et nõukogul ei olnud õigust sellest kohustusest kõrvale kalduda põhjusel, et ta leidis, et komisjon oleks pidanud talle esitama ettepaneku XI lisa artikli 10 alusel. Artikli 10 kohaldamise sisulised tingimused ei olnud 2011. aastal igal juhul täidetud, nagu nähtus ka nõukogu taotlusel komisjoni poolt viimasele esitatud kahest majandusaruandest. Kuna nõukogu võttis ise personalieeskirjade XI lisa artikli 10 alusel vastu otsuse 2011/866/EL (1), siis rikkus nõukogu kohustuslikke institutsionaalseid nõudeid.

Komisjon heidab nõukogule ette ka seda, et viimane keeldus kohandamast paranduskoefitsiente, mida tuleb kohaldada nimetatud töötasude ja pensionide suhtes vastavalt asjaomaste isikute töö- või elukohale. Hageja väitel on selge, et nõukogu „otsuses” ei ole seda küsimust käsitletud, otsuse aluseks olevad põhjendused viitavaid üksnes XI lisa artikli 10 „erandiklauslile”. Nõukogu käitumisviisi tuleb seega pidada õigusvastaseks tegevusetuks.

(1) Nõukogu 19. detsembri 2011. aasta otsus, mis käsitleb komisjoni ettepanekut nõukogu määruse kohta, millega kohandatakse alates 1. juulist 2011 Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasusid ja pensione ning nimetatud töötasude ja pensionide suhtes kohaldatavaid paranduskoefitsiente (ELT L 341, lk 54).
—

kuna Prantsuse Vabariik ei seadnud üldise maksuseadustiku artikli 262 II punktides 2, 3, 6 ja 7 viidatud tegevustele antava käibemaksuvabastuse tingimuseks seda, et tasu eest reisijate vedamiseks või kaubanduseesmärgil kasutatavad laevad oleksid mõeldud avamerel navigeerimiseks, siis on ta rikkunud käibemaksudirektiivi (1) ja täpsemalt selle direktiivi artikli 148 punkte a, c, ja d;
—

tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik ei määranud tundlikeks alades mitut ala, millel on pinna- või põhjaveekogusid, mille nitraadisisaldus on liiga kõrge ja/või mis on eutrofeerunud või mille puhul on selline oht, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (1) artikli 3 lõigetest 1 ja 4 ning I lisast tulenevaid kohustusi,
ET Euroopa Liidu Teataja C 184/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Korkein oikeus (Soome) 24. aprillil 2012 — Melvin West versus Virallinen syytäjä

(Kohtuasi C-192/12)

2012/C 184/10

Kohtumenetluse keel: soome

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Korkein oikeus

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Melvin West

Kassatsioonivastuse esitaja: Virallinen syytäjä

Eelotsuse küsimus

Kas vahistamismäärust täitev liikmesriik raamotsuse [2002/584/JSK] artikli 28 lõike 2 tähenduses on see liikmesriik, kes on isiku Euroopa vahistamismääruse alusel esmakordselt teisele liikmesriigile üle andnud, või mainitud teine liikmesriik, kes on isiku üle andnud kolmandale liikmesriigile, kellelt nüüd taotletakse selle isiku järgnevat üleandmist neljandale liikmesriigile? Kas võib olla vajalik mõlema liikmesriigi nõusolek?
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Judicial de Braga (Portugal) 23. aprillil 2012 — Impacto Azul, L.da versus BPSA 9 — Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários, SA ja teised

(Kohtuasi C-186/12)

2012/C 217/11

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Judicial de Braga

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Impacto Azul, L.da

Kostjad: BPSA 9 — Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários, SA, Bouygues Imibiliária, SGPS, Lda, Bouygues Immobiolier SA, Aniceto Fernandes Viegas, Óscar Cabanez Rodriguez

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õigusega, täpsemalt ELTL artikliga 49 — nagu Euroopa Liidu Kohus on seda tõlgendanud —, on vastuolus see, et vastavalt CSC artikli 481 lõikes 2 ette nähtud korrale ei kohaldata teises liikmesriigis asutatud ettevõtjate suhtes CSC artiklis 501 ette nähtud korda?
1.

Kas selleks, et kohus saaks kohustada vastustajat väljastama kaebuse esitajale Schengeni viisa, peab kohus tuvastama enda veendumusele tuginedes viisaeeskirja (1) artikli 21 lõike 1 alusel, et kaebuse esitaja kavatseb lahkuda liikmesriikide territooriumilt enne taotletava viisa kehtivusaja lõppu või piisab sellest, et kohtul ei ole pärast viisaeeskirja artikli 32 lõike 1 punkti b alusel kontrollimist erilistest asjaoludest tulenevalt põhjendatult alust kahelda kaebuse esitaja kavatsuses lahkuda liikmesriikide territooriumilt enne taotletava viisa kehtivusaja lõppu?
3.

Kas selleks, et tõendada direktiivi 2006/112 artikli 14 lõikes 1 viidatud „kaubatarne” toimumist konkreetse arve puhul, pidades silmas sellel arvel näidatud ja tegelikult tasutud maksu mahaarvamise õigust vastavalt sama direktiivi artikli 178 punktile a, tuleb lähtuda sellest, et tarnija ja kaubatarne saaja, kes ei ole põllumajandustootjad, on pahausksed, kui kauba kättesaamisel ei ole esitatud eelmise omaniku dokumenti, kuhu oleksid kantud loomade kõrvamärkide numbrid vastavalt Euroopa Liidu veterinaariaalaste õigusaktide nõuetele, ja kui loomade kõrvamärkide numbreid ei ole kantud haldusasutuse väljastatud veterinaarsertifikaati, mis konkreetse tarne teostamiseks veetavaid loomi saadab? Kas juhul, kui tarnija ja kaubatarne saaja on iseseisvalt koostanud neile tarnitud loomade kõrvamärkide numbrite loendi, tuleb lähtuda sellest, et nad on täitnud liidu veterinaarialaste õigusaktide nõuded, kui haldusasutus ei ole kandnud kõrvamärkide numbreid veterinaarsertifikaati, mis saadab loomi nende veol?
ET Euroopa Liidu Teataja C 133/16

13. veebruaril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-76/12)

2012/C 133/29

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: W. Roels ja C. Soulay)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik on jätnud jõusse maksustamissüsteemi, mille kohaselt on maksust vabastatud dividendid, mida Prantsusmaal asuv Prantsuse äriühing maksab Prantsusmaal asuvale investeerimisfondile, samas kui teises Euroopa Liidu või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis asuvale investeerimisfondile makstavatelt dividendidelt peetakse maks kinni, on ta rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 63 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma hagis vaidlustab komisjon Prantsuse äriühingute poolt avatud investeerimisfondidele (UCITS) makstavate dividendide erineva maksustamise sõltuvalt sellest, kas UCITS on Prantsuse resident või mitte. Üks UCITS-de maksustamise korra üks tunnus on see, et Prantsuse äriühingute makstavaid dividende ei maksustata. Seevastu maksuseadustiku artikli 119 lõike 2 kohaselt peetakse maks kinni Prantsuse äriühingute poolt mitteresidendist UCITS-dele makstavatelt dividendidelt. Komisjon leiab, et residendist UCITS-dele ja mitteresidendist UCITS-dele kohaldatav erinev maksustamiskord, vaatamata sellele, et need UCITS-d on objektiivselt sarnases olukorras sõltumata sellest, milline on nende residentsusriik, kujutab endast kapitali vaba liikumise piirangut ja et seda piirangut ei saa õigustada maksujärelevalve tõhususe ega vajadusega tagada maksustamise õiguse tasakaalustatud jaotus liikmesriikide vahel.

Komisjon meenutab, et eeskätt ostustest komisjon vs. Itaalia (19. novembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-540/07) ja komisjon vs. Saksamaa (20. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-284/09) lähtuvas väljakujunenud kohtupraktikas on Euroopa Kohus leidnud, et liikmesriik, kes kohaldab teises liikmesriigis asuvale äriühingule makstavatele dividendidele vähemsoodsat maksustamiskorda kui maksustamiskord, mida ta kohaldab residendist äriühingutele makstavatele dividendidele, ilma et sellise maksustamiskorra kohaldamist õigustaks objektiivselt erinev olukord või ülekaalukas üldine huvi, on rikkunud kapitali vabal liikumisel põhinevaid kohustusi.
3.

Kas Euroopa Komisjoni kõnealuse määruse nr 1291/2000 artikli 35 lõike 4 punkti c seda osa, kus on sätestatud, et „[…] kui antud toote kohta on olemas erinevaid tagatismäärasid sisaldavad litsentsid või sertifikaadid, kasutatakse kaotatava summa arvutamiseks impordi […] suhtes kohaldatavat madalaimat määra”, tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui ühenduse ettevõtja on teravilja nõuetekohaselt importinud, kuid ei ole kinni pidanud tähtajast, mis on ette nähtud tõendite esitamiseks selle kohta, et import Euroopa Ühendusse toimus, tuleb kohaldada sanktsiooni, mille summa arvutatakse lähtuvalt väikseimast selle toote importimise perioodil kehtinud tagatisest, olenemata konkreetsetest tollimaksuga seotud tingimustest (nagu väidab Martini), või üksnes nende konkreetsete tollimaksutingimuste esinemise korral (nagu väidab Itaalia riik)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 209/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundespatentgericht (Saksamaa) 3. mail 2012 — Sumitomo Chemical Co. Ltd

(Kohtuasi C-210/12)

2012/C 209/06

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundespatentgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Sumitomo Chemical Co. Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 1996. aasta määruse (EÜ) nr 1610/96 taimekaitsevahendite täiendava kaitsesertifikaadi kasutuselevõtu kohta (1) artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus täiendava kaitse tunnistuse andmine taimekaitsevahendile, millele on direktiivi 91/414 artikli 8 lõike 4 kohaselt antud kehtiv müügiluba?

2. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas määruse nr 1610/96 artikli 3 lõike 1 punkti b kohaselt peab müügiluba täiendava kaitse tunnistuse taotluse esitamise ajal veel kehtima?

3. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas määruse nr 1610/96 artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et taotluse võib esitada juba enne viidatud sättes osutatud tähtaja algust?

(1) EÜT L 198, lk 30; ELT eriväljaanne 3/19, lk 335.
5.

Juhul kui nõutav on korduv ja süstemaatiline taaskasutamine: a) milline tähendus on sõnal „süstemaatiline”? b) kas tegemist on süstemaatilise taaskasutamisega, kui see toimub arvutipõhiselt? c) Kas on oluline, et seejuures kasutatakse eespool kirjeldatud viisil eriomast metaotsingumootorit?