ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26. juulil 2019 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Itaalia Vabariik

(kohtuasi C-573/19)

(2019/C 305/36)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: G. Gattinara, E. Manhaeve)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul tuvastada, et:

1) kuna Itaalia Vabariik on süstemaatiliselt ja pidevalt ületanud NO2 sisalduse aastast piirmäära — alates 2010. aastast katkematult aladel IT0118 (Torino linnastu), IT0306 (Milano linnastu), IT0307 (Bergamo linnastu), IT0308 (Brescia linnastu), IT0309 (A-ala — kõrge linnastumise määraga tasandik), IT0906 (Firenze linnastu), IT0711 (Genova omavalitsusüksus), IT1215 (Rooma linnastu), — aastatel 2010–2012 ja seejärel uuesti alates 2014. aastast katkematult aladel IT1912 (Catania linnastu) ja IT1914 (tööstuspiirkonnad), ning see ületamine kestab jätkuvalt, siis on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis on sätestatud direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (1) artiklis 13 koostoimes XI lisaga;

2) kuna Itaalia Vabariik ei ole alates 11. juunist 2010 võtnud sobivaid meetmeid, et tagada NO2 sisalduse piirmäärade järgimine punktis 1 nimetatud aladel, siis on ta süstemaatiliselt ja pidevalt rikkunud ka kohustusi, mis on kehtestatud direktiivi 2008/50 artikli 23 lõikega 1 eraldi ja koostoimes selle direktiivi XV lisa punktiga A, ning see rikkumine kestab jätkuvalt;

3) mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi esimeses väites leiab komisjon, et NO2 sisalduse kohta välisõhus saadud andmed näitavad, et esineb direktiivi 2008/50 artikli 13 ja XI lisa sätete süstemaatiline ja pidev rikkumine. Nende sätete koostoimes ei tohi nimetatud aine sisaldus ületada teatavaid aastaseid piirmäärasid. Mõnel alal on neid piirmäärasid rikutud katkematult juba üle kümne aasta.

Hagi teises väites leiab komisjon, et Itaalia Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2008/50 artikli 23 lõikest 1 eraldi ja koostoimes XV lisa punktiga A. Nimelt esiteks ei võimalda õhukvaliteedi kavad, mis on kehtestatud pärast NO2 sisalduse piirmäärade ületamist, ei piirmäärade saavutamist ega nende ületamise piiramist nii, et see kestaks võimalikult lühikest aega. Teiseks puuduvad paljudes neis kavades andmed, mis on nõutavad direktiivi XV lisa punkti A alusel ja mille esitamine on kohustuslik vastavalt direktiivi artikli 23 lõike 1 kolmandale lõigule.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (ELT 2008, L 152, lk 1).
A.

1. Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 (edaspidi „harta artikkel 47“) ja kaudselt tarbija õigust tõhusale õiguskaitsevahendile tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õigusnorm nagu Slovakkia tsiviilseadustiku (Občianský zákonník) § 107 lõige 2, mis käsitleb tarbija õiguse objektiivset kolmeaastast aegumistähtaega ja mille kohaselt aegub tarbija õigus ebaõiglasest lepingutingimusest tuleneva soorituse tagasitäitmisele ka juhul, kui tarbija ei ole iseseisvalt suuteline aru saama, et tegemist on ebaõiglase lepingutingimusega, ning see aegumistähtaeg hakkab kulgema ka olukorras, kus tarbija ei olnud teadlik, et lepingutingimus on ebaõiglane? 2. Juhuks, kui õigusnorm, mille kohaselt tarbija õigus aegub objektiivse kolmeaastase tähtaja möödumisel hoolimata tarbija teadmatusest, on harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega kooskõlas, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus järgmist. Kas harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega on vastuolus niisugune riigisisene praktika, mille kohaselt on tarbijal tõendamiskoormis, mis kohustab teda kohtus tõendama, et laenuandja nimel tegutsevad isikud olid teadlikud, et laenuandja rikub tarbija õigusi, st käsitletaval juhul teadlikud sellest, et kuna ei ole näidatud ära täpset krediidi kulukuse aastamäära, rikub laenuandja õigusnormi, ning tõendama, et nad olid teadlikud, et niisugusel juhul on laen intressita laen, ja et laenuandja, kes nõudis intressi, rikastus alusetult? 3. Kui vastus A osa 2. küsimusele on eitav, siis missuguste isikute puhul peab tarbija tõendama, et nad olid A osa 2. küsimuses nimetatud asjaoludest teadlikud, kas laenuandja juhtimisorgani liikmete, osanike/aktsionäride või töötajate puhul? 4. Kui vastus A osa 2. küsimusele on eitav, siis missugusest teadmise tasemest piisab eesmärgi saavutamiseks ehk laenuandja tahtluse tõendamiseks, st selle tõendamiseks, et viimane soovis kõnesolevaid finantsturgu käsitlevaid õigusnorme rikkuda?
C 295/12

ET

12. juulil 2019 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Austria Vabariik

(kohtuasi C-537/19)

(2019/C 295/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Haasbeek, M. Noll-Ehlers ja P. Ondrůšek)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Viini linn sõlmis Wiener Wohneniga 25. veebruaril 2012 lepingu Viinis Guglstrasse 2-4 asuva büroohoone suhtes ilma võistleva pakkumismenetluseta ja vastavat hanketeadet avaldamata, on Austria Vabariik rikkunud direktiivi 2004/18/EÜ (1) artiklitest 2, 28 ja artikli 35 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et Viini linn kui avaliku sektori hankija sõlmis eraõigusliku ettevõtjaga 2012. aastal pikaajalise üürilepingu büroohoone kasutamiseks juba enne selle valmimist. Seejuures mõjutas ta oluliselt ehitustööde korraldamist, palju enam kui üürnikud seda uute kinnisasjade puhul tavaliselt teevad.

Tegemist on ehitustööde hankelepinguga, nagu seda mõistetakse Euroopa Kohtu asjaomases praktikas veel valmimata ehitiste üürimise puhul avaliku sektori hankijate poolt. Kuna võistlevat pakkumismenetlust ei toimunud, rikub lepingu sõlmimine direktiivi 2004/18 artikleid 2, 28 ja artikli 35 lõiget 2. See rikkumine on kestev, kuni kehtib üürileping, mida ei ole võimalik korraliselt üles öelda enne 2040. aastat.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).
1.

Kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et see ei luba maksukohustuslasest ettevõtja nimel tegutsevat füüsilist isikut, kes on jätnud täitmata jäätisetoodetelt sisse nõutava aktsiisi tasumisega seotud kohustused, kõnealuse rikkumise eest kriminaalkorras karistada, kui maksuvabastust, mida on antud samalaadseid tooteid puudutava tegevusega tegelevatele teistele ettevõtjatele, tuleks pidada riigiabiks ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Korkein hallinto-oikeus (Soome) 24. juunil 2019 — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

(kohtuasi C-480/19)

(2019/C 295/10)

Kohtumenetluse keel: soome

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Korkein hallinto-oikeus

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: E

Teine menetlusosaline: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi tõlgendus, mille kohaselt tulu, mida Soomes elav füüsiline isik saab direktiivi 2009/65/EÜ (1) tähenduses põhikirja omava äriühinguna tegutsevalt teises liikmesriigis asutatud investeerimisfondilt (eurofond äriühinguna asutatud fondi vormis), ei võrdsustata tulumaksuga maksustamisel tuluga, mida saadakse Soome investeerimisfondidelt, mis on asutatud lepingulise fondina sama direktiivi tähenduses (eurofond lepingulise fondi vormis), põhjusel, et teises liikmesriigis asuva eurofondi õiguslik vorm ei vasta riigisisese investeerimisfondi õiguslikule struktuurile?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/65/EÜ vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjaid (eurofondid) käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (ELT 2009, L 302, lk 32).
2.

Kas nõukogu direktiivi 98/59/EÜ kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõike 1 punkti a alapunkte i ja ii tuleb tõlgendada nii, et 30 või 90 päeva pikkust võrdlusperioodi, mis on kindlaks määratud selleks, et tuvastada, kas tegu on kollektiivse koondamisega, võib hakata arvestama pärast kuupäeva, mil toimus kohtuasja esemeks olev kollektiivne koondamine, ilma et oleks vaja, et neid hilisemaid töösuhte ülesütlemisi loetaks pettuse teel toimunuks?
1.

Kas juhul, kui liikmesriigi meetmest, millega piiratakse teatavate toimeainete kasutamist, teatati komisjonile 9. septembri 2015. aasta direktiivi 2015/1535/EL (1) artikli 5 alusel, esitades siiski asjaolud, miks liikmesriik arvab, et aine võib kujutada endast tõsist ohtu inimeste või loomade tervisele või keskkonnale ning et õigusaktide hetkeseisu arvestades on seda ohtu võimalik rahuldaval määral ohjata ainult liikmesriigi meetmetega — ja seda piisavalt selgelt selleks, et komisjon ei saaks eksida ja leida, et teade oleks tulnud esitada 21. oktoobri 2009. aasta määruse nr 1107/2009 (2) alusel —, peab Euroopa Komisjon seda teadet käsitama nii, et see on esitatud selle määruse artiklites 69 ja 71 ette nähtud menetluse kohaselt, ning võtma vajadusel täiendavad uurimismeetmed või meetmed, mis vastavad nii nende õigusnormide nõuetele kui ka selle liikmesriigi väljendatud murele?
2.

Kas riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt kehtib rikkumisest hoidumise kohustus veebimajutusteenuse osutaja (vahendaja) suhtes, kes aitab aktiivselt tegutsedes kaasa oma kasutajate õigusrikkumistele, ainult tingimusel, et kaasaaitaja on aidanud kasutaja õigusrikkumisele kaasa teadlikult, on kooskõlas direktiivi 2004/48/EÜ (2) artikli 11 esimese lausega, või tuleb nimetatud sätet tõlgendada nii, et liikmesriigid ei või seada olukorras, kus õiguste omajad esitavad kaasaaitajate vastu rikkumisest hoidumise nõudeid, tingimuseks, et need on kasutaja õigusrikkumisele teadlikult kaasa aidanud?
1.

Euroopa Liidu Kohtul palutakse öelda, kas direktiivi 1992/43/EMÜ (1) artikliga 6 koostoimes direktiiviga 2009/47/EÜ (2) — kui see on käsitletaval juhul kohaldatav — on vastuolus riigisisesed esmased õigusnormid ja vastavad eespool ära näidatud teisesed rakendusnormid, mis võimaldavad „viimase astme“ asutusel, kes on pädev tegema otsust, kas rajatise eelprojekt on keskkonnakaalutlustega kooskõlas, olukorras, kus keskkonna- ning riigi territooriumi ja mere kaitse minister on teinud põhjendatud negatiivse otsuse, see projekt heaks kiita ning seega anda nõusolek menetluse jätkamiseks, viidates olulisele üldisele huvile, ehkki keskkonnakaitse eest vastutav riigiorgan on kinnitanud, et alternatiivse projekti puhul, millele heakskiitu taotletakse ja mille kohta on juba antud negatiivne keskkonnamõju hinnang, ei ole võimalik välja töötada võimalikke ettekirjutusi ja mõju leevendavaid meetmeid.
2.

Kas juhul, kui vastuseks esimesele küsimusele peaks leitama, et seadusjärgse monopoli loomine vastab SIEG tunnustele, on ELTL artikli 106 lõikega 2 (endine asutamislepingu artikkel 90, seejärel EÜ artikli 86 lõige 2) ja ELTL artikli 107 lõikega 1 (endine asutamislepingu artikkel 92, seejärel EÜ artikkel 87) nii tõlgendatuna, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus, seoses nõuetega, mille eesmärk on eristada õiguspärast meedet — millega hüvitatakse avaliku teenuse osutamise kohustusi — õigusvastasest riigiabist (Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-280/00: Altmark Trans GmbH ja Regierungsprăsidium Magdeburg vs. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), vastuolus niisugune õigusnorm, nagu tuleneb seadusandliku dekreedi nr 504/1992 artikli 10 lõikest 3 koostoimes seaduse nr 662/1996 artikli 2 lõigetega 18–20 ja vabariigi presidendi dekreedi nr 144/2001 artikli 3 lõikega 1, millega on Poste Italiane s.p.a.-le antud õigus määrata ühepoolselt kindlaks selle vahendustasu summa, mida kontsessionääril (vahendajal) ICI-maksu kogumise eest tasuda tuleb ja mida kohaldatakse iga haldustehingu suhtes kontsessionääri nimel avatud postikontol, arvestades, et Poste Italiane s.p.a. määras oma nõukogu otsusega nr 57/1996 ajavahemikul 1. aprillist 1997 kuni 31. maini 2001 selle vahendustasu suuruseks 100 liiri ja alates 2001. aasta 1. juunist 0,23 eurot?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 30. juulil 2019 — R (taotluse alusel, mille esitasid Association of Independent Meat Suppliers jt) versus Food Standards Agency

(kohtuasi C-579/19)

(2019/C 328/36)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: R (taotluse alusel, mille esitasid Association of Independent Meat Suppliers jt)

Vastustaja: Food Standards Agency

Eelotsuse küsimused

1. Kas määrustega (EÜ) nr 854 (1) ja 882 (2) on välistatud menetlus, milles rahukohtunik teeb 1990. aasta toiduohutusseaduse (Food Safety Act 1990) artikli 9 kohaselt sisuliselt ja kummagi poole kutsutud ekspertide esitatud tõendite alusel otsuse rümba toiduohutusnõuetele mittevastavuse kohta?

2. Kas määruses (EÜ) nr 882 nähakse ette õigus kaevata edasi määruse (EÜ) nr 854 artikli 5 lõike 2 kohaselt tehtud riikliku veterinaararsti otsus, millega rümba liha tunnistatakse inimtoiduks kõlbmatuks, ja kui nähakse, siis millist lähenemisviisi tuleks sellisel juhul kasutada riikliku veterinaararsti otsuse sisuliseks uuesti läbivaatamiseks?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 854/2004, millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks (ELT 2004, L 139, lk 206).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (ELT 2004, L 165, lk 1).
C 328/3

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 28. mail 2019 — Blumar SpA versus Agenzia delle Entrate

(kohtuasi C-415/19)

(2019/C 328/03)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Blumar SpA

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Agenzia delle Entrate

Eelotsuse küsimus

Kas 27. detsembri 2006. aasta seaduse nr 296 ainsa artikli lõige 1223 (praegune 4. veebruari 2005. aasta seaduse nr 11 artikli 16 bis lõige 11) ja ministrite nõukogu esimehe 23. mai 2007. aasta dekreet on ühenduse õiguskorraga kooskõlas, pidades silmas ELTL artikli 108 [lõiget] 3 nii, nagu seda on tõlgendatud nn Deggendorfi kohtulahendis, Euroopa Komisjoni otsust C (2008)380 ja ühenduse proportsionaalsuse põhimõtet?
1.

Kas majandustegevusega tegelev osaühing ei saa määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 4 (1) kohaselt olla väikese ja keskmise suurusega ettevõtja pelgalt seetõttu, et 90 % osaühingu osakapitalist kuulub sihtasutusele, mille nõukogus, millel puudub juhtimispädevus, on 17 liiget, kellest kaks on ministeeriumite esindajad, üks on linnapea, üks on ülikooli rektor ja kolm on sama ülikooli professorid, üks on teise kõrgkooli president ning üks on kaubandus-tööstuskoja juhataja?
4.

Kas siis, kui on tegemist asutustega, kus tegeldakse nii spetsiifilise sektoriga seotud kui ka muude tegevusaladega, tuleb konkreetse üldist huvi pakkuva teenuse seisukohast „vajalikkuse“ mõistet tõlgendada siiski mittekitsendavalt (nagu on siiani leitud riigisiseses kohtupraktikas vastavalt […] Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutseva riiginõukogu) üldkogu 2011. aasta otsusele nr 16), mis on vastuolus direktiivi 2014/25/EL põhjenduses 16 ning artiklites 6 ja 13 sätestatud põhimõtetega, mis viitavad kohaldatava regulatsiooni kindlakstegemiseks hankeseadustikus reguleeritud tegevusala hanke „eesmärgiks“ olemisele. Seepärast tuleb selgitada välja, kas kõik tegevusalad, mis on asjaomases sektoris vajalikud, võivad olla ajaomase spetsiifilise sektori hanke „eesmärgiks“ — ka vähem seotuna, nagu see on iseloomulik väljajäetud sektoritele, — olenevalt hankija tahtest (seega sh lepingute puhul, mis puudutavad korralist ja erakorralist hooldust, puhastusteenuseid, sisseseade paigaldamist ning asutuste majahoidja- ja valvuriteenuseid või muid nende kasutusi kui see on teenus klientidele), nii et erasektori teenusteks jäävad ainult „muud“ tegevusalad, millega avalik-õiguslik või eraõiguslik isik võib vabalt tegelda täiesti erinevates valdkondades ja mille suhtes kohaldatakse eranditult tsiviilseadustikku ja tsiviilkohtute praktikat (seda viimast tüüpi on näiteks siin asjakohase osas kindlasti Poste Italiane pangateenus, kuid seda ei saa samavõrra öelda elektroonilise side seadmete tarnimise ja kasutamise kohta, kui see toimub kontserni kogu tegevuse huvides, ehkki on väga vajalik just pangandustegevuseks). Lisaks ei tundu tarbetu rõhutada „tasakaalustamatust“, mille tekitab praegu ülekaalukas kitsendav tõlgendus, mille tõttu valitsevad ehitustööde või teenuste hankelepingute sõlmimist puudutavas osas samastatavate või sarnaste sektorite haldamisel täiesti erinevad reeglid: ühelt poolt väga ranged tagatised, mida hankeseadustik nõuab teise lepingupartneri kindlaksmääramisel, teiselt poolt ettevõtja täielik sõltumatus läbirääkimistel, kes võib vabalt sõlmida lepinguid üksnes oma majandushuvidest lähtudes, ilma igasuguste läbipaistvustagatisteta, mida nõutakse spetsiifilistes sektorites ja väljajäetud sektorites?
C 328/4

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 28. mail 2019 — Roberto Abate SpA versus Agenzia delle Entrate

(kohtuasi C-416/19)

(2019/C 328/04)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Roberto Abate SpA

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Agenzia delle Entrate

Eelotsuse küsimus

Kas 27. detsembri 2006. aasta seaduse nr 296 ainsa artikli lõige 1223 (praegune 4. veebruari 2005. aasta seaduse nr 11 artikli 16 bis lõige 11) ja ministrite nõukogu esimehe 23. mai 2007. aasta dekreet on ühenduse õiguskorraga kooskõlas, pidades silmas ELTL artikli 108 [lõiget] 3 nii, nagu seda on tõlgendatud nn Deggendorfi kohtulahendis, Euroopa Komisjoni otsust C (2008)380 ja ühenduse proportsionaalsuse põhimõtet?
1.

Kas Euroopa Liidu privileegide ja immuniteetide protokolli nr 7 (1) artiklit 9 kohaldatakse enne „istungjärkude perioodi“ algust isiku suhtes, kes on süüdistatav esimese astme kuriteos ja kes viibib eelvangistuses, mis on kohtulikult määratud tegude eest, mis on toime pandud enne valimisprotsessi algust, mille tulemusel see isik kuulutatakse valituks Euroopa Parlamenti, kuid kohtuotsusega on keeldutud andmast talle erakorralist luba kinnipidamisasutusest väljumiseks, mis võimaldaks tal täita nõudeid, mis on sätestatud riigisisestes valimisalastes õigusnormides, millele on viidatud esindajate otsest ja üldist Euroopa Parlamenti valimist käsitleva akti artiklis 8?
Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd and IRISL Europe GmbH 2. juulil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 8. mai 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-434/15: Islamic Republic of Iran Shipping Lines jt versus nõukogu

(kohtuasi C-506/19 P)

(2019/C 319/27)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd and IRISL Europe GmbH (esindajad: solicitor M. Taher, barrister R. Blakeley)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus;

— tuvastada, et nõukogu on apellantide määramise kaudu rikkunud piisavalt selgelt õigusnormi, mille eesmärk oli anda eraisikute kohta õigusi;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule, et otsustada hagiavalduses sisalduvate võimalike uurimismeetmete kohaldamine ning seejärel anda hinnang põhjusliku seose ja määraga seotud küsimustele; ja

— mõista apellantide kohtukulud apellatsioonimenetluses ja Üldkohtus välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus on rikkunud viiel korral õigusnormi, mistõttu tuleb see kohtuotsus tühistada, kuna:

1. ta järeldas, et nõukogul puudub kaalutlusõigus;

2. ta kohaldas vääralt kohtuotsust IRISL (2013) tühistava kohtuotsuse põhjendust piisavalt selge rikkumise kriteeriumile;

3. puudub seaduslik alus tõendite puudumise/ebapiisavate tõendite eristamiseks, mis igal juhul ei olnud kohaldatav;

4. ta õigusnormi, kuna tugines tõenditele, mida Üldkohtule ei esitatud; ja
—

Teise võimalusena tuleb hagi tunnistada vastuvõetavaks ka siis, kui kohaldada tuleks kohtuotsuse Mory teist alternatiivi, mille kohaselt peab hageja tõendama, et riigiabi kahjustas märkimisväärselt tema turupositsiooni. Sellisel juhul kehtib nimelt vastupidine tõendamiskoormis või vähemalt kergendatud tõendamiskoormis hageja kasuks, kuna komisjon on jätnud talle teadaolevad, otsuse tegemise seisukohast olulised faktilised asjaolud meelevaldselt tähelepanuta. Üksnes alternatiivina olgu märgitud, et hageja on sellist märkimisväärset kahjustamist ka tõepoolest tõendanud. Üldkohtu teistsugune õiguslik hinnang läheb Euroopa Kohtu praktikast kaugemale ja põhineb õigusnormi rikkumisest tuleneval vääral arusaamal asjassepuutuvast turust. Üldkohus moonutab ja lühendab siinkohal hageja esitatud asjaolusid, muudab vaidlustatud otsuse sisu ja rikub tõendamiskoormise nõudeid.