ET Euroopa Liidu Teataja C 100/15

14. jaanuaril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-23/10)

2010/C 100/24

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Caeiros)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna tolliasutused on süstemaatiliselt vastu võtnud tollideklaratsioone värskete banaanide vabasse ringlusse lubamise kohta, kuigi need tolliasutused teadsid või pidid mõistlikult teadma, et banaanide deklareeritud mass ei vastanud nende tegelikule massile; ja kuna Portugali ametiasutused on keeldunud kättesaadavaks tegemast omavahendeid, mis vastavad tulude kaotusele ja intressidele, siis on Portugali Vabariik rikkunud määruse (EMÜ) nr 2913/92 (1) artiklist 68 ja järgmistest artiklitest; määruse (EMÜ) nr 2454/93 (2) artiklist 290 a ning selle lisast 38 B; määruse (EMÜ, Euratom) nr 1552/89 (3) artiklitest 2, 6, 9, 10 ja 11; ning määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 (4) artiklitest 2, 6, 9, 10 ja 11 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Määruse nr 2454/93 artiklis 290 a on sätestatud: „CN-koodi 0803 00 19 alla kuuluvate banaanide netomassi kontrollimiseks importimisel tuleb igal aastal igas tolliasutuses läbi vaadata vähemalt 10 % deklaratsioonidest. Banaane kontrollitakse nende vabasse ringlusse lubamise ajal vastavalt lisas 38b ettenähtud eeskirjadele.”

Lisas 38 b sätestatakse: „1. Artikli 290a kohaldamisel määrab tolliasutus, kus värskete banaanide vabasse ringlusse lubamise deklaratsioon esitatakse, banaanide netomassi, võttes iga pakendiliigi ja päritolukoha kohta aluseks ühest pakkeühikust võetud valikproovi.[…]”

Arvestades ühenduse õigusnorme ja eeskätt eespool viidatud määruse nr 2454/93 artiklit 290 a ning lisa 38 B, mis kujutavad endast kõnealusel perioodil kohaldatavaid norme, siis leiab komisjon, et ei saa nõustuda Portugali ametiasutuste argumentidega seoses keeldumisega teha kättesaadavaks maksmisele kuuluvaid omavahendeid ning intresse vastavalt määruse nr 1150/2000 artiklile 11, ja et ei ole mingit kahtlust, et eespool viidatud artikkel 290 a ning lisa 38 B olid täiesti selged selle massi osas, mis tuli tollimaksude kohaldamisel aluseks võtta.

Eespool viidatud artikkel 290 a ning lisa 38 B näevad ühemõtteliselt ette, et banaanide vabasse ringlusse lubamise deklaratsioonile märgitakse banaanide „netomass”, st „tegelik mass”, ja et tollimaksude kohaldamise aluseks on järelikult „tegelik mass”.

Komisjonil ei olnud mingit õiguslikku kohustust avaldada Euroopa Liidu Teataja C-seerias teadet importijatele, et nad ei kasutaks tollideklaratsiooni koostamisel massi 18,14 kg või kindla määraga keskmist massi.

Kuna eespool viidatud artikkel 290 a ja lisa 38 B on selged seoses küsimusega, millist massi tuleb tollimaksude arvutamisel arvesse võtta, siis saavad banaanide impordi valdkonnas tavapäraselt tegutsevad ettevõtjad, kes seetõttu on teadlikud sellele tegevusele kohaldatavatest õigusnormidest, kergelt teada, et tollideklaratsioon, mille nad esitama peavad, peab sisaldama „netomassi”, st banaanide tegelikku massi, mitte aga „kaubanduslikku” massi, mis — nagu suurel osal juhtudel on tõendatud — on fiktiivne.

Portugali ametiasutused ei saa viidata komisjoni veale, mis tuleneb sellest, et ta ei täitnud võimalikku kohustust hoiatada liikmesriike pärast Itaalia ametiasutuste poolt talle esitatud teavet. Nimelt oli Portugali tolliasutustel, kes on imporditud banaanide tollivormistuse juures, ilma mingi kahtluseta võimalus tuvastada — ilma komisjonilt mingit teavet saamata —, et tollideklaratsioonid ei vasta tegelikkusele, kuna suuremal osal juhtudel oli tegelik mass kõrgem deklareeritud „kindla määraga” massist. Seega peavad üksnes Portugali ametiasutused oma tegevus- ja kontrollialal kontrollima nende deklaratsioonide täpsust.

Ühenduse tolliseadustiku artikkel 13 annab tolliasutustele pädevuse teha „mis tahes vajalikke kontrolle, et tagada tollialaste õigusaktide õige kohaldamine”.

Portugali ametiasutused teavad, et ettevõtjate seas oli levinud esitada banaanide vabasse ringlusse lubamise tollideklaratsioone, mille aluseks oli kaubanduslik mass 18,14 kg kasti kohta.

Selles olukorras ei saa need ametiasutused väita, et eespool viidatud artikkel 290 a kohustas neid üksnes kontrollima 10 % banaanide vabasse ringlusse lubamise deklaratsioonidest.

Tolliasutustele antud õigus teostada banaanide massi täiendavaid kontrolle rohkematel juhtudel kui eespool viidatud artiklis 290 a nõutud minimaalsed 10 %, muutub kohustuseks teostada täiendavaid kontrolle, kui tehtud kontrollide käigus ilmneb, et esineb oht võtta vastu ebaõigeid deklaratsioone, arvestades ühenduse omavahendite tõhusa kaitse eesmärki.

Kui tolliasutused tuvastavad, et deklareeritud mass ei vasta tegelikule massile ja kui esineb oht, et võetakse vastu ebaõigeid deklaratsioone, ei saa need ametiasutused võimaldada banaanide vabasse ringlusse lubamist, teostamata massi kontrolli, isegi kui tolliasutus oli juba võrdlusaastal teostanud minimaalsed 10 % kontrollidest.

„Kindla määraga” kaubandusliku massi deklareerimine on iseenesest piisav, et seada kahtluse alla deklareeritud massi tõelevastavust, ning õigustab seega tolliasutuste kontrolli, et kindlaks määrata tegelik mass.

Liikmesriigid peavad otsuse 94/728/EÜ (5) artikli 8 ning ühenduse omavahendite sissenõudmise valdkonnas neile antud vastutuse alusel ette nägema piisava infrastruktuuri, et teostada vajalikke kontrolle, et vabasse ringlusse lubatud banaanide tollivormistus oleks nõuetekohane, st toimuks nende tegeliku massi põhjal.

Portugali ametiasutuste praktika võtta süstemaatiliselt vastu tollideklaratsioone, kuigi nad teadsid või pidid mõistlikult teadma, et tollideklaratsioonis esitatud mass ei ole imporditud banaanide tegelik mass, teostamata mingitki kontrolli, ning nende keeldumine võtta selles valdkonnas vastutust ühenduse eelarvele tekitatud rahaliste tagajärgede osas ei järgi ei omavahendite tõhusat kaitset ega ka Euroopa Kohtu praktikat.

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).

(2) Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3).

(3) Nõukogu 29. mai 1989. aasta määrus (EMÜ, Euratom) nr 1552/89, millega rakendatakse ühenduse omavahendite süsteemi käsitlev otsus 88/376/EMÜ (EÜT L 155, lk 1).

(4) Nõukogu 22. mai 2000. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, millega rakendatakse ühenduse omavahendite süsteemi käsitlev otsus 94/728/EÜ, Euratom (EÜT L 130, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 169).

(5) Nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsus 94/72/EÜ, mis käsitleb ühenduse omavahendite süsteemi (EÜT L293, lk 9).