KOHTUJURISTI ETTEPANEK

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

esitatud 9. septembril2004( )

Kohtuasi C-356/03

Elisabeth Mayer

versus

Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder

(Bundesgerichtshof’i tsiviilasjade neljanda koja eelotsusetaotlus)

Meeste ja naiste võrdne tasustamine – Rasedus- ja sünnituspuhkus – Pensioni saamise õigus

1. Bundesgerichtshof (Saksa ülemkohus) palub Euroopa Kohtul eelotsusetaotluse raames tõlgendada EÜ asutamislepingu artiklit 119 (muudetuna EÜ artikkel 141), direktiivi 92/85/EMÜ( ) artikli 11 lõike 2 punkti a ja direktiivi 86/378/EMÜ( ) artikli 6 lõike 1 punkti g seoses rasedus- ja sünnituspuhkuse arvessevõtmisega pensioni arvutamisel.

Euroopa Kohtult palutakse taas vastust selliste asjaolude mõju osas meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõttele.

I. Õiguslik raamistik

A. Ühenduse õigus

1. EÜ asutamislepingu artikkel 119( )

2. See norm sätestab:

„1. Iga liikmesriik järgib esimese etapi jooksul ja rakendab seejärel ka edaspidi põhimõtet, et mehed ja naised peaksid saama võrdse töö eest võrdse tasu.

2. Käesolevas artiklis mõistetakse „tasu” all harilikku põhi- või miinimumpalka või mõnd muud tasumoodust kas rahas või loonusena, mida töötaja tööandjalt oma töö eest otseselt või kaudselt saab.

Võrdne tasu ilma soolise diskrimineerimiseta tähendab, et:

a) ühe ja sama tükitööna tehtava töö eest arvestatakse tasu ühe ja sama mõõtühiku alusel;

b) ajatöö eest ühel ja samal töökohal on ühesugune tasu.”

2. Direktiiv 92/85

3. Artiklis 2 määratletakse järgmiste mõistete sisu direktiivi raames:

„a) rase töötaja – rase töötaja, kes kooskõlas siseriiklike õigusaktide ja/või siseriiklike tavadega teatab tööandjale oma olukorrast;

b) hiljuti sünnitanud töötaja – hiljuti sünnitanud töötaja siseriiklike õigusaktide ja/või siseriiklike tavade tähenduses, kes kooskõlas kõnealuste õigusaktide ja/või tavadega teatab tööandjale oma olukorrast;

c) rinnaga toitev töötaja – rinnaga toitev töötaja siseriiklike õigusaktide ja/või siseriiklike tavade tähenduses, kes kooskõlas kõnealuste õigusaktide ja/või tavadega teatab tööandjale oma olukorrast.”

4. Artikli 8 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid võtma „tarvitusele vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 määratletud töötajatel oleks õigus saada vähemalt 14 nädala pikkune katkestamatu rasedus- ja sünnituspuhkus enne ja/või pärast sünnitust vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ja/või tavadele.”

5. Artikkel 11 sätestab tööalaste õiguste osas:

„Selleks et tagada artiklis 2 määratletud töötajatele nende käesolevas artiklis tunnustatud tervise- ja ohutusalaste õiguste kasutamine, sätestatakse, et:

[…]

2) artiklis 8 nimetatud juhul peab olema tagatud järgmine:

a) artiklis 2 määratletud töötajate töölepinguga seotud õigused, välja arvatud need, millele on viidatud allpool punktis b;

b) artiklis 2 määratletud töötajate töötasu säilimine ja/või õigus piisavale toetusele;

[…]”

6. Artikli 14 lõige 1 sätestab, et „[l]iikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt kahe aasta jooksul selle vastuvõtmisest või tagavad, et hiljemalt kaks aastat pärast käesoleva direktiivi vastuvõtmist kehtestavad töösuhte pooled vajalikud normid kollektiivlepingutena […]”.

3. Direktiiv 86/378

7. Artiklis 1 täpsustatakse direktiivi kohaldamisala, viidates, et selle „eesmärk on rakendada kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet”.

8. Artikli 6 lõige 1 näeb ette:

„Võrdse kohtlemise põhimõtetega vastuolus on sätted, mis lähtuvad kas otseselt või kaudselt soolisest kuuluvusest, eriti perekonnaseisust, selleks et:

[…]

g) peatada õiguste säilitamine või omandamine seaduse või lepinguga ettenähtud ja tööandja poolt tasustatava rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal või perekondlikel põhjustel töölt eemalviibimise ajal;

[…]”

B. Siseriiklik õigus

9. Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (liitvabariigi ja liidumaade pensioniamet, edaspidi „VBL”) on iseseisva õigusvõimega avalik-õiguslik juriidiline isik, kes allub Bundesministerium der Finanzen’ile (liidu rahandusministeerium).

10. 31. detsembrini 2000 kehtinud( ) VBL-i põhimääruse kohaselt oli kindlustusskeemiga liitunud avalik-õigusliku juriidilise isiku mitteametnikest töötajatel õigus pensionile täiendava kohustusliku pensionikindlustusskeemi raames alates kindlustusriski saabumisest, st hetkest, mil isik jõuab tavalisse pensioniikka (§ 37 lõike 1 punkt b).

11. Pensionimakse suurus määratakse § 44 lõike 1 esimese lõigu punkti a kohaselt, mille järgi:

„Perioodiline pensionimakse tehakse igakuiselt […] 0,03125% täiendava kohustusliku pensionikindlustusskeemi suhtes kohaldatavast kogu sissetulekust, millest on tehtud sissemakseid ajavahemikul pärast 31. detsembrit 1977 kuni pensionikindlustuse perioodiliste väljamaksete õiguse tekkimiseni (§ 62).”

12. Pensionikindlustusskeemi rahastamiseks vajalike sissemaksete osas sätestab § 29 järgmist:

„1. Tööandja teeb igakuise sissemakse, mis arvutatakse vastavalt §-le 76 protsendina kindlustatud isiku sissetulekust, mille suhtes kohaldatakse täiendavat kohustuslikku pensionikindlustusskeemi (lõige 7), sealhulgas kohustusliku kindlustusega hõlmatud isiku poolt § 76 lõike 1 punkti a kohaselt tehtud sissemaksest.

[…]

7. Kui määruses ei ole sätestatud teisiti, loetakse täiendava kohustusliku pensionikindlustusskeemi suhtes kohaldatavaks sissetulekuks viiteperioodil saadav maksustatav sissetulek kooskõlas riikliku pensionikindlustusskeemi sissemakse tasumist reguleerivate sätetega.

[…]”.

II. Põhikohtuasja asjaolud

13. E. Mayer, kes tegutseb praegu füüsilisest isikust ettevõtjast advokaadina, töötas 1. jaanuarist 1990 kuni 30. septembrini 1999 lepingu alusel Bundesland Rheinland-Pfalz’i (Reinimaa-Pflaz’i liidumaa) avalikus teenistuses ning oli VBL juures kohustuslikus korras kindlustatud.

14. Oma kahe lapse sündimisel oli E. Mayer seadusjärgsel rasedus- ja sünnituspuhkusel( ) 16. detsembrist 1992 kuni 5. aprillini 1993 ja 17. jaanuarist 1994 kuni 22. aprillini 1994, mille jooksul tal oli õigus saada:

a) riigipoolset rasedus- ja sünnitustoetust( ) ja

b) täiendavat toetust tööandjalt, mis võrdub riigipoolse toetuse ja viimase netopalga vahega.( )

Seda täiendavat toetust tulumaksuga ei maksustata.( )

15. Eespool nimetatud ajavahemikel ei saanud E. Mayer tasu, millelt tööandja oleks vastavalt VBL põhimääruse § 29 lõikele 1 pidanud tegema igakuiseid sissemakseid, seetõttu ei võetud nimetatud ajavahemikke arvesse pensioni arvutamisel.

16. E. Mayer vaidlustas selle oma maa kohtutes, taotledes nimetatud ajavahemike arvesse võtmist, kuid tema hagi jäeti rahuldamata.

III. Eelotsuse küsimused

17. E. Mayer esitas kassatsioonikaebuse Bundesgerichtshhof’ile, kes leides, et hageja poolt taganõutav õigus ei tulenenud mitte siseriiklikest õigusnormidest, vaid sõltus mitme ühenduse õiguse normi tõlgendamisest, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised küsimused:

„1) Kas EÜ asutamislepingu artikkel 119 (muudetuna EÜ artikkel 141) ja/või direktiivi 92/85 artikli 11 lõike 2 punkt a ja direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkt g välistavad käesolevas asjas vaatluse all olevad täiendavat kutsealast pensionikindlustusskeemi reguleerivate sätete kohaldamise, mille kohaselt ei omanda töötaja rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal (käesoleval juhul 16. detsembrist 1992 kuni 5. aprillini 1993 ning 17. jaanuarist kuni 22. aprillini 1994) tulevikus tekkivat õigust perioodilistele pensionimaksetele, mida ta saaks ennetähtaegse kohustuslikust pensionikindlustusskeemist lahkumise korral kindlustusriski (pensioniiga, töövõimetus või invaliidsus) saabumisel igakuiselt taotleda, kuna selle õiguse tekkimise tingimuseks on see, et töötajal on viiteperioodil maksustatav sissetulek, kuid töötajale rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal makstud toetusi ei loeta siseriiklike sätete kohaselt maksustatavaks sissetulekuks?

2) Kas sellise olukorraga on eelkõige tegemist siis, kui võtta arvesse, et perioodilised pensionimaksed – nii nagu kindlustusriski saabumisel makstav täiendav vanaduspension, kui kindlustatud isik jääb kohustusliku pensionikindlustusskeemi liikmeks – ei anna kindlustuskaitset vanaduseas või invaliidsuse korral, vaid selle eesmärk on maksta tagasi tema eest kohustusliku kindlustusskeemis osalemise ajal tehtud sissemaksed?”

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

18. Kirjalikke märkusi esitasid VBL ja komisjon. E. Mayer aga ei soovinud seda teha, sest ta oli olulises osas eelotsusetaotluse argumentatsiooniga ühel meelel.

19. VBL väidab, et täiendavat pensionikindlustusskeemi käsitlevad sätted, mille alusel ei võeta arvesse rasedus- ja sünnituspuhkuse perioode, on kooskõlas ühenduse õigusega. Ta toob esile selle hüvitise eesmärgi, eristades seda nendest hüvitistest, mida antakse pensionile jäämise või töövõimetuse korral, kuna selle eesmärgiks on tagastada töötajale ajakohastatud vastutasu töötamise ajal tehtud sissemaksete eest.

Kuna pension ei tulene töösuhtest direktiivi 92/85 tähenduses, siis on seda reguleerivad sätted loomulikult ühenduse õigusega kooskõlas. Lisaks sellele täheldab VBL, et asjaolude ilmnemisel ei olnud liikmesriikidele nimetatud akti ülevõtmiseks ette nähtud tähtaeg veel möödunud.

Teiselt poolt ei saa tema arvates kohaldada direktiivi 86/378, sest sellega rakendatakse meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides, mille hulka vaidlusalune skeem ei kuulu.

Kokkuvõttes teeb VBL järelduse, et vaidlusalune hüvitis ei kuulu EÜ asutamislepingu artikli 119 kohaldamisalasse.

20. Komisjon loeb ühenduse õiguse vastaseks selle, et pensioni saamine sõltub sellest, kas isik on rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal saanud täiendava kohustusliku pensionikindlustusskeemi suhtes kohaldatavat sissetulekut.

Eelkõige leiab komisjon, et süsteem on vastuolus direktiivi 92/85 artikli 11 lõike 2 punktiga a koosmõjus artikli 8 lõikega 1, mida tema arvates kohaldatakse ka direktiivi ülevõtmise tähtajale eelnevatele kaitseperioodidele.

Teise võimalusena väidab komisjon, et süsteem oleks vastuolus direktiivi 86/378 artikli 6 lõike 1 punktiga g.

Seetõttu ei ole komisjoni arvates vajalik uurida EÜ asutamislepingu artiklit 119.

21. Pärast kirjaliku menetluse lõppu otsustati 22. juuni 2004. aasta üldkoosolekul lahendada asi kohtuistungita, kui põhikohtuasja pooled ei taotle kohtuistungi korraldamist selleks ette nähtud tähtaja jooksul, st enne 5. juulit 2004. Kuna keegi suuliste märkuste esitamise vastu huvi ei tundnud, siis oli kohtuasi käesoleva ettepaneku esitamiseks küps.

V. Kohaldatavate ühenduse õigusnormide piiritlemine

22. Minu arvates tuleb eelotsuse küsimused lahendada arvestades EÜ asutamislepingu artikliga 119.

23. Käesolevas asjas on ühendatud kaks materiaalset kohaldamisala: see, mis seondub rasedate töötajatega, ja see, mis seondub töösuhtest tulenevate hüvitistega.

24. Kui analüüs keskendub asjaolule, et E. Mayeri rasedus- ja sünnituspuhkuse perioodi ei võeta arvesse, siis on asjakohane direktiivi 92/85 artikli 11 lõige 2.

25. Seevastu, kui rõhutada seda, et tagajärjed ilmnesid täiendava pensionikindlustusskeemi raames makstava pensioni kindlaksmääramisel, siis tundub kohasem direktiivi 86/378 regulatsioon.

26. Mõlemad aspektid on omavahel tihedalt seotud ja neid on raske teineteisest eraldada, seetõttu ei tohi ühte teisele erisuse alusel eelistada, nagu seda teeb komisjon direktiiviga 92/85.( ) Need õigusnormid ei välista, vaid täiendavad üksteist, isegi kui nad reguleerivad sama valdkonda.

27. Miks peaks eelistama normi, mille eesmärk on rakendada „rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmeid”( ) ja mitte normi, mille eesmärgiks on „rakendada meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides”? Või vastupidi.

28. Minu arvates on ühendavaks punktiks EÜ asutamislepingu artikkel 119, mis kehtestab meeste ja naiste võrdse tasustamise võrdse töö eest.

29. See esmase õiguse reegel võimaldab uurida eelotsuse küsimusi üldiselt, vältides materiaalselt paratamatult piiratud uurimisele iseloomulikke takistusi, mis tulenevad ühe või teise eespool nimetatud direktiivi eelistamisest.( ) Lisaks sellele on Euroopa Kohus ise tunnistanud, et see õigusnorm käsitleb „igasugust diskrimineerimist, mida on võimalik kindlaks teha ainuüksi artiklis 119 viidatud võrdse töö ja võrdse tasu kriteeriumite alusel, ilma et selle kohaldamiseks oleksid vajalikud nimetatud kriteeriumeid määratlevad ühenduse või siseriiklikud meetmed”.( )

VI. Eelotsuse küsimuste analüüs

30. Käsitledes EÜ asutamislepingu artiklit 119 kui ühenduse õiguslikku raamistikku, tuleb uurida, kas selle sätte regulatsiooni alla kuulub ka igakuine pension, mida VBL peab maksma; ja kui see on nii, siis tuleb uurida seda, kas võib tegemist olla keelatud diskrimineerimisega. Selle osas tuleb lähtuda Euroopa Kohtu otsustest selle artikli osas( ) ning otsustest meeste ja naiste võrdsuse kohta, seda nii tasustamise kui ka kohtlemise osas kohtuasjades, mis käsitlevad rasedate ja hiljuti sünnitanud töötajate tööalaseid õigusi.( )

31. Sel moel on võimalik anda mõlemale eelotsuse küsimusele ühine vastus, sest teise küsimusega täpsustatakse esimest küsimust, viidates kõnealuse pensioni eesmärgile.

A. EÜ asutamislepingu artikkel 119

32. Meeste ja naiste võrdne tasustamine võrdse töö eest on sätestatud alates 1957. aastast EÜ asutamislepingu artiklis 119.( ) See reegel kujutab endast haruldast sätet rahvusvahelises lepingus. Ühelt poolt on tegemist sotsiaalse ideaaliga ja vähemalt kaudse vahendiga tööpoliitika ühtlustamiseks Euroopa Ühenduses. Teiselt poolt kehtestatakse sellega seadusjärgne kohustus teatud tulemuse saavutamiseks( ) ning iseseisev majanduslik ja sotsiaalne eesmärk. Sätte sõnastus põhineb Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konventsiooni 100-1951 artiklil 2.( )

33. Esimene küsimus, mis tuleb lahendada, on see, kas kohtuasjas käsitletav pension on hõlmatud mõistega „tasu”, millele uuritav artikkel viitab.

34. Kehtiva õiguse kohaselt on tasu mõiste töösuhte määratlemisel olulise tähtsusega, olgugi et minevikus ei olnud tasu eristamine heade soovide või tänutähe avaldamisest ilma töö eest tasu andmata nii selge. Nii ütles Don Quijote Sanchole kahtlusega „et need kannupoisid ei saanud kunagi tasu, vaid ainult tänuavaldusi,”( ) küsides viimaselt seejärel „kus oled sa näinud või kust lugenud, et rändava rüütli kannupoiss oleks vaielnud oma isandaga selle üle, kui palju tema isand talle iga kuu tema teenimise eest maksma peaks?”( ) Tasu olemasolu tagatus annab teenuste osutamisele kindla eseme, tehes sellest lepingu.( )

35. Euroopa Kohus on lugenud selle mõistega hõlmatuks näiteks raudteetranspordi valdkonna ettevõtja poolt meessoost töötajatele pensionile minekul tehtavad transpordisoodustused, mis kehtisid ka meessoost töötaja perekonnaliikmetele, leides, et ka endiste naissoost töötajate sugulased pidid saama soodustust samadel tingimustel;( ) tööandja poolt täies ulatuses või osaliselt rahastatavad töösuhte poolte kokkulepetega loodud kutsealased pensionikindlustusskeemid;( ) palga maksmise jätkamine haiguspuhkuse ajal;( ) majanduslikel põhjustel vallandamise korral makstavad hüvitised ning eraõiguslike kutsealaste pensionikindlustusskeemide alusel makstav pension;( ) ettevõtte nõukogu liikmetele ettevõtte nõukogu tegevuseks vajalike teadmiste omandamiseks korraldatud koolitustel osalemise eest tasulise puhkuse või ületundide maksmise näol makstav hüvitis, mida makstakse vaatamata sellele, et koolituse ajal ei täitnud isik oma töölepingus ette nähtud ülesandeid,( ) ja õigus liituda kutsealase pensionikindlustusskeemiga( ).

36. Lisaks sellele on Euroopa Kohus leidnud, et hüvitis, mida ettevõtja seaduse või kollektiivlepingu alusel maksab töötajale rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal, kujutab endast tasu nimetatud artikli tähenduses,( ) kuna selle aluseks on töösuhe; selle väljaselgitamiseks, kas pension kuulub nimetatud artikli kohaldamisalasse, tuleb kasutada töö kriteeriumit.( ) Teiste sõnadega on nimetatud mõistega hõlmatud mis tahes tasu rahas või loonusena, mida makstakse kohe või tulevikus, tingimusel et töötaja saab selle tööandjalt oma töö eest kas otseselt või kaudselt;( ) nimetatud mõiste kohaldamisalasse ei kuulu võimalikud täiendavad maksed, mida töötajad maksavad vabatahtlikult täiendava tasu saamise eesmärgil.( )

37. Kõnealust pensioni makstakse kohustusliku täiendava pensionikindlustusskeemi raames( ) töösuhte alusel tehtud sissemaksete alusel. Nende iseloomulike tunnuste alusel võib selle pensioni lugeda EÜ asutamislepingu artikli 119 kohaldamisalasse kuuluvaks vaatamata sellele, et nimetatud pensioni eesmärgiks ei ole tagada elatusvahendite olemasolu vanaduse või töövõimetuse korral, vaid töötajale töösuhte lõppemisel töösuhte vältel tehtud sissemaksete ajakohastatud väärtuse tagastamine.

38. Eespool märgitut ei mõjuta see, et alates 1. jaanuarist 1999 osalevad töötajad osaliselt skeemi rahastamises. Euroopa Kohus on leidnud, et see asjaolu ei takista viidatud artikli kohaldamist.( ) Lisaks sellele ei vaielda Bundesgerichtshof’i menetluses olevas kohtuasjas sellest kuupäevast alates tehtud sissemaksete üle.

B. Võrdse tasustamise põhimõte

39. Arvestades, et tegemist on meessoost ja naissoost töötajate võrdsuse põhimõttele alluva tasuga, siis tuleb tuvastada, kas sellist kriteeriumit on järgitud, ja uurida, kas esineb märke selle põhimõtte võimalikust rikkumisest.

40. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seisneb diskrimineerimine erinevate reeglite kohaldamises sarnastele olukordadele või sama reegli kohaldamises erinevatele olukordadele.( ) Diskrimineerimise olemasolu hindamiseks tuleb kontrollida, kas vaidlusalused sätted toovad teatud soost töötajatele kaasa vähem soodsad tagajärjed,( ) unustamata samas seda, et võrdse tasustamise põhimõte, nagu ka mittediskrimineerimise põhimõte, mille eriliseks väljundiks esimene on, kehtib alati samaväärsete olukordade puhul.( ) Samuti on keelatud kaudselt ebavõrdne kohtlemine, mis toimub näiteks siseriikliku meetme vastu võtmisel, mis vaatamata neutraalsele sõnastusele kahjustab tegelikkuses suuremat arvu naisi, kui mehi.( )

41. Euroopa Kohus on samuti täpsustanud, et olles siseriiklikus seadusandluses ette nähtud rasedus- ja sünnituspuhkusel, on naine erilises olukorras, mis nõuab tegelikult tööl käivate isikute kaitsest erinevat erilist kaitset; seetõttu ei saa ta nõuda, et tasu jääks selle perioodi vältel samaks.( )

42. Vaidlusaluse pensioni eesmärk on eelnevalt tehtud sissemaksete hüvitamine.( ) Kuid kuna rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal ei tehta sissemakseid täiendavasse kohustuslikku pensionikindlustusskeemi, siis keeldutakse maksmata summade tagastamisest.

43. See, et nimetatud puhkust ei võeta pensioni arvutamisel arvesse, ei ole oluline; otsustava tähtsusega on hoopis see, et ta saab tasu, mis seda takistab. See tähendab, et erinevus ei seisne mitte sissemakse perioodist sõltuvalt väiksema või suurema pensioni saamises – mis oleks tagajärjeks – vaid selles, et saadud tasu ei too kaasa kohustust teha pensioni saamiseks vajalikke sissemakseid – tegemist on põhjusega.

44. Kas viimane asjaolu kujutab endast diskrimineerivat kohtlemist EÜ asutamislepingu artikli 119 tähenduses?

45. Tundub, et erinev kohtlemine ei tulene emadusest,( ) vaid asjaolust, et rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal saadud tasult ei tehta sissemakseid ja seetõttu ei tagastata hiljem ka vastavat makset. Sama juhtub ka siis, kui töötaja on haiguspuhkusel ja teatud hetkest alates ei ole tööandja makstavad hüvitised enam täiendava kohustusliku pensionikindlustuskeemi suhtes kohaldatavad.( )

46. Siiski puudutab viimane väide nii nais- kui ka meessoost töötajaid, samas kui ainult naised saavad olla rasedus- ja sünnituspuhkusel.( ) Ka kohtupraktika kohaselt ei saa naise olukorda nimetatud puhkuse ajal samastada isiku olukorraga, kes on ajutiselt töövõimetu haiguse tõttu.( ) Seega kaitstakse esiteks naise bioloogilist seisukorda raseduse ajal ja pärast sünnitust ning teiselt poolt ainulaadset sidet ema ja lapse vahel sünnitusele järgneva perioodi vältel.( )

47. VBL põhimääruse süsteemi alusel saavad rasedus- ja sünnituspuhkusel töötajad väiksemat tasu – töötamise lõpetamisel saadavat pensioni – sest neile kohaldatakse õigusnormi, mis samastab nende olukorra sellest erinevate olukordadega.

48. Selline erinev kohtlemine tasustamise osas ei ole õigustatud. Samuti ei olnud rasedus- ja sünnituspuhkusel töötajatel võimalust teha vastavaid sissemakseid kahju tekkimise vältimiseks. Seetõttu tuleb tuvastada, et on rikutud EÜ asutamislepingu artiklit 119.

49. Lõpetuseks, et kummutada teatavad väited sellise järelduse tagajärgede kohta, on Euroopa Kohus leidnud, et asjaolule, et Saksa õiguse kohane pensionifond kui kindlustusandja, allub kindlustusõigusele ja seega selles õigusharus kehtivale autonoomsele võrdsuse põhimõttele ja et tema kohustuste suurenemisel selles valdkonnas tänu eespool viidatud artiklile tuleb selle suurenemise katmiseks võtta meetmeid, kusjuures nende meetmete hulka kuulub ka kindlustusega liitunud töötajate sissemaksete suurendamine, tuleb lahendus leida siseriiklikus õiguses.( ) Ka meetmed võimaliku alusetu rikastumise takistamiseks peab ette nägema siseriiklik õigus.

C. Direktiivide 92/85 ja 86/378 kohaldamine

50. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitas samuti nende ühenduse õigusaktide tõlgendamisele, mis võivad tal aidata lahendada tema menetluses olevat kohtuvaidlust.

1. Direktiiv 92/85

51. Kahtlane on selle direktiivi ajaline kohaldatavus käesolevale kohtuasjale, sest rasedus- ja sünnituspuhkus võeti ajal, mil ei olnud veel saabunud selle direktiivi siseriiklikusse õigusesse ülevõtmise tähtaeg.( )

52. Nimetatud kahtlused lahenevad, kui teha põhimõtteliselt vahet sel hetkel ammendatud õigustel ja ammendamata õigustel. Esimeste alla käivad näiteks õigused, mis tulenevad artiklist 8, mille kohaselt liikmesriigid peavad tarvitusele võtma vajalikud meetmed tagamaks, et töötajatel oleks õigus saada vähemalt 14 nädala pikkune katkestamatu rasedus- ja sünnituspuhkus: see säte ei kehti juhul, kui puhkuse aluseks olev asjaolu ilmnes enne direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist.( )

53. Artikli 11, mis käsitleb nimetatud kuupäeval olemasolevaid „tööalaseid õigusi”, järgimise küsimusele oleks direktiiv kohaldatav pensioni osas, mille maksmise aluseks olevad asjaolud ei olnud veel ilmnenud.

54. Vastupidiselt siseriikliku kohtu arvamusele on selline lahendus kooskõlas VBL-i ja sellega liitunud tööandjate õiguspärase ootusega, et nad ei pea maksma täiendavaid hüvitisi minevikus omandatud õiguste eest, arvestades sellega, et direktiivi avaldamisest alates oli neil võimalik selle sisuga tutvuda ja nimetatud avaldamine sai teoks enne seda, kui E. Mayer jäi sünnitus- ja raseduspuhkusele.

55. Artikli 11 lõige 2 tagab sünnitus- ja raseduspuhkusel olevatele töötajatele tööalased õigused – punkt a – mille hulka kuulub ka õigus saada pensioni täiendava kohustusliku pensionikindlustusskeemi alusel. Seetõttu rikub seda sätet süsteem, mis ei võimalda teha arvesse võtmiseks vajalikke sissemakseid.

56. Nii leidis Euroopa Kohus seoses täies ulatuses tööandja rahastatud pensionikindlustusskeemiga.( ) Lisaks, vaatamata sellele, et alates 1. jaanuarist 1999 teevad sissemakseid ka töötajad, olen nõus Bundesgerichtshof’iga, et see asjaolu ei takista kohtupraktika ega EÜ asutamislepingu artikli 119 järgimist.( )

57. Teiseks kaitseb direktiiv töötajaid rasedus- ja sünnituspuhkusest tuleneva õigusliku ja majandusliku kahju eest ja asjaolu, et pensioni eesmärgiks on eelnevalt tehtud sissemaksete hüvitamine, ei ole oluline. Tegelikult on oluline vältida töötaja kahjustamist sünnitus- ja raseduspuhkuse ajal. Märgin, et ühenduse õigusakt viitab tööalastele õigustele üldiselt, ilma et ta teeks nende vahel eesmärgi alusel vahet.

2. Direktiiv 86/378

58. Selle õigusakti ajalise kohaldatavuse osas ei ole kahtlusi,( ) seevastu on küsitav selle materiaalne kohaldamisala.

59. Direktiivi eesmärk on rakendada võrdsuse põhimõtet „kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides” (artikkel 1), mille alla kuuluvad selle kohaselt „direktiiviga 79/7/EMÜ( ) reguleerimata kindlustusskeemid, mille eesmärk on töötavatele isikutele, nii töötajatele kui ka füüsilisest isikust ettevõtjatele, ettevõtetes või ettevõtete grupis, majandustegevuse alal või kutsealases sektoris või selliste sektorite grupis anda hüvitisi, mis täiendavad või asendavad riiklike sotsiaalkindlustusskeemide hüvitisi, olgu sellistes skeemides liikmeks olemine kohustuslik või vabatahtlik” (artikli 2 lõige 1).

60. Arvestades uuritava kohustusliku täiendava pensionikindlustusskeemi iseloomulike tunnustega( ) leian, et see kuulub ühenduse õigusakti materiaalsesse kohaldamisalasse ja et ei ole alust sama artikli 2 lõikes 2 sätestatud erandite kohaldamiseks.

61. Võrdse kohtlemise põhimõtet rikuvad sellised sätted, nagu artikli 6 lõike 1 punkt g, mis peatavad õiguste säilitamise või omandamise seaduse või lepinguga ette nähtud ja tööandja poolt tasustatava rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal.

62. Seetõttu rikub seda sätet süsteem, mis ei võimalda võtta rasedus- ja sünnituspuhkust arvesse tulevikus saadava pensioni arvutamisel.

VII. Ettepanek

63. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesgerichtshof’i tsiviilasjade neljanda koja esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

Ühenduse õigusega ja täpsemalt EÜ asutamislepingu artikliga 119 on vastuolus kohustusliku täiendava pensionikindlustusskeemi põhimäärus, mille kohaselt ei maksta rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal töötajale maksustatavat tasu ja seetõttu ei tehta ka töösuhte lõppemisel igakuise pensionimakse näol hüvitatavaid sissemakseid.