ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/25

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Ireland (Iirimaa) 16. augustil 2011 — Margaret Kenny jt versus Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

(Kohtuasi C-427/11)

2011/C 311/41

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Ireland

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Margaret Kenny, Patricia Quinn, Nuala Condon, Eileen Norton, Ursula Ennis, Loretta Barrett, Joan Healy, Kathleen Coyne, Sharon Fitzpatrick, Breda Fitzpatrick, Sandra Hennelly, Marian Troy, Antoinette Fitzpatrick, Helena Gatley

Vastustaja: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

Eelotsuse küsimused

1. Kas olukorras, kus esineb prima facie kaudne sooline diskrimineerimine tasustamisel, vastuolus EU artikliga 141 (nüüd ELTL artikkel 157) ja nõukogu direktiiviga 75/117/EMÜ (1), peab tööandja objektiivse põhjendamise jaoks esitama: a) tõendi nendel ametikohtadel töötavate võrdlusisikute lähetuste kohta; b) tõendi võrdlusisikutele kõrgema palga maksmise kohta, või c) tõendi kaebuse esitajatele madalama palga maksmise kohta?

2. Kas olukorras, kus esineb prima facie kaudne sooline diskrimineerimine tasustamisel, peab tööandja objektiivse põhjendamise jaoks esitama tõendi seoses: a. konkreetsete võrdusisikutega, kellele kaebuse esitajad viitavad ja/või b. võrdlusametikohtadega üldiselt?

3. Kui vastus 2b küsimusele on jaatav, siis kas põhjendus loetakse objektiivseks, vaatamata sellele, et niisugune põhjendus ei laiene valitud võrdlusisikutele?

4. Kas Labour Court tegi ühenduse õiguse osas vea, kui ta kiitis heaks, et tehes kindlaks, kas tööandja suudab palgavahet objektiivselt põhjendada, võib „heade töösuhete huvisid” arvesse võtta?

5. Kas olukorras, kus prima facie esineb kaudne sooline diskrimineerimine töötasus, saab objektiivsel põhjendamisel viidata vastustaja probleemidele töösuhetes? Kas niisugustel probleemidel on mingit seost objektiivse põhjenduse analüüsiga?

(1) Nõukogu 10. veebruari 1975. aasta direktiiv 75/117/EMÜ meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte kohaldamisega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta liikmesriikides (EÜT L 45, lk 19; ELT eriväljaanne 05/01, lk 179).
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/19

Euroopa Komisjoni 28. juulil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 17. mai 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-1/08: Buczek Automotive versus komisjon

(Kohtuasi C-405/11 P)

2011/C 311/32

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Stobiecka-Kuik ja T. Maxian Rusche)

Teine menetlusosaline: Buczek Automotive Sp. Z o.o., Poola Vabariik

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 17. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas T-1/08: Buczek Automotive Sp. Z o.o. vs. komisjon osas, milles sellega tühistatakse vaidlustatud otsus;

— lahendada vaidlus lõplikult neis punktides, mis on käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks;

— saata kohtuasi muude esimeses kohtuastmes esitatud etteheidete osas tagasi Üldkohtusse uueks läbivaatamiseks;

— otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab apellatsioonkaebuses kaks väidet, nimelt, et rikutud on ELTL artikli 107 lõiget 1 ja ELTL artikli 107 lõiget 1 koostoimes ELTL artikliga 296 ning 2004. aasta ühinemisakti protokolli nr 8 Poola terasetööstuse restruktureerimise kohta (1) (edaspidi „protokoll nr 8”).

Esiteks rikkus Üldkohus ELTL artikli 107 lõiget 1 sellega, et ta võttis komisjoni kasutatud eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi hindamisel aluseks ebaõige õigusliku kriteeriumi. Selle tulemusel tuvastas Üldkohus, et komisjon oli kohustatud erinevate täitmisele pööramise meetodite eelised täiendavalt välja arvutama ning oleks pidanud võrdlema avalik-õiguslike võlanõuete sissenõudmisele suunatud erinevate täitemenetluste kestust. Komisjon väidab, et ta ei ole kohustatud põhjalikke arvutusi läbi viima, vaid ta peab üksnes arvestama teguritega, mida eraõiguslik võlausaldaja võtaks oma otsuse tegemisel arvesse.

Üldkohus rikkus ka ELTL artikli 107 lõiget 1 sellega, et ta pani komisjonile selleks, et lükata tagasi eraõigusliku võlausaldaja käitumise argumenti, ebaõigesti tõendamiskoormise, see tähendab kohustuse esitada täiendavaid tõendeid eelkõige seoses erinevate menetluste kestusega või esitada võrdlus võlanõuete tõhusa täitmisele pööramise erinevate viiside ja etappide mõjude ulatuse kohta.

Teiseks rikkus Üldkohus ELTL artikli 107 lõiget 1 koostoimes ELTL artikliga 296 ning protokolli nr 8, sest ta leidis ebaõigesti, et komisjon ei täitnud oma kohustust nimetada need tingimused, mille korral abi mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust või moonutab või võib moonutada konkurentsi. Üldkohus jättis täielikult tähelepanuta asjaolu, et esmase õiguse, nimelt otsuse õiguslikuks aluseks oleva protokolli nr 8 alusel tuleb lähtuda sellest, et kõnealune riigiabi moonutab või võib moonutada konkurentsi, mistõttu ei olnud otsuses vaja täiendavalt põhjendada kaubandusega ja konkurentsiga seonduvaid tingimusi.

(1) Akt Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta — Protokoll nr 8 Poola terasetööstuse restruktureerimise kohta (ELT 2003, L 236, lk 948).
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/21

Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej 10. augustil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 23. mai 2011. aasta määruse peale kohtuasjas T-226/10: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej versus komisjon

(Kohtuasi C-422/11 P)

2011/C 311/37

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellant: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (esindajad: D. Dziedzic-Chojnacka ja D. Pawłowska)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu määrus ning saata asi uueks arutamiseks tagasi Euroopa Liidu Üldkohtule;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi läbi vaatamata jätmise põhjuseks oli see, et Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej'd (elektroonilise kommunikatsiooni ameti president) esindanud advokaadid olid selle sama ametiga töölepingulises suhtes, mis välistas Üldkohtu arvates võimaluse, et nad saaksid hagejat Üldkohtus esindada.

Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej esitab vaidlustatud määruse suhtes järgmised väited.

Esiteks rikkus Üldkohus põhikirja artikli 19 lõikeid 3 ja 4 koostoimes põhikirja artikli 53 lõikega 1 ja ELTL artikli 254 lõikega 6 ning Üldkohtu kodukorra (edaspidi „kodukord”) artikliga 113, kuna ta tõlgendas esimesena nimetatud sätet valesti ning lähtus sellest, et nimetatud säte ei kehti advokaatide suhtes, kes tegutsevad menetluspoolega Üldkohtu ees sõlmitud töölepingu alusel.

Teiseks rikkus Üldkohus ELTL artikli 67 lõiget 1 koostoimes kodukorra artikliga 113, kuna ta ei arvestanud liikmesriigi erineva õiguskorra ja –traditsioonidega ning jättis hagi läbi vaatamata, eeldades, et töölepingulises suhtes tegutsevad advokaadid on vähemal määral sõltumatud kui advokaadid, kes tegutsevad kliendist sõltumatus büroos.

Kolmandaks rikkus Üldkohus ELTL artikli 5 lõikeid 1 ja 2 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 1 ning kodukorra artikliga 113, kui lähtus sellest, et aluslepingute sätted võimaldavad eristada advokaatide pädevuse ulatust Üldkohtus esindamisel, kuigi ühenduse õigus ei näe sellist eristamist ette ning aluslepingutes ei ole liidule selles valdkonnas pädevust üle kantud.

Neljandaks rikkus Üldkohus ELL artikli 5 lõiget 4 koostoimes kodukorra artikliga 113, kuna eeldati, et aluslepingute eesmärkide saavutamiseks on vajalik keelata töölepingulises suhtes tegutsevatel advokaatidel esindada poolt Üldkohtus toimuvas menetluses.

Viiendaks rikkus Üldkohus menetlusõiguse normi, kuna ta ei ole vaidlustatud määrust piisavalt põhjendanud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/21

Euroopa Liidu Nõukogu 10. augustil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda laiendatud koosseisus) 8. juuni 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-86/11: Bamba versus nõukogu

(Kohtuasi C-417/11 P)

2011/C 311/35

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: M. Bishop, B. Driessen ja E. Dumitriu-Segnana)

Teine menetlusosaline: Nadiany Bamba, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Nõukogu palub Euroopa Kohtul:

— Tühistada Üldkohtu (viies koda laiendatud koosseisus) 8. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas T-86/11: Bamba vs. nõukogu;

— teha lõplik otsus käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevate küsimuste osas ning jätta Nadiany Bamba hagiavaldus põhjendamatuse tõttu rahuldamata; ning

— mõista nõukogu kohtukulud esimeses astmes ja apellatsioonmenetluses välja Nadiany Bambalt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kakaks väidet.

Esiteks väidab apellant, et vaidlusaluste aktide põhjendus vastab ELTL artikli 296 nõuetele ning seetõttu rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlustatud aktid ei ole piisavalt põhjendatud. Nõukogu esitas nimelt vaidlusaluste aktide põhjendustes üksikasjaliku kirjelduse Côte d’Ivoire’s valitseva eriti raske olukorra kohta, mis õigustab teatud isikute ja üksuste suhtes võetud meetmeid. Lisaks osutas nõukogu selgelt põhjustele, miks ta leiab, et Nadiany Bamba suhtes tuleb piiravaid meetmeid kohaldada.

Teiseks väidab nõukogu, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta jättis põhjendamiskohustusest kinnipidamist hinnates arvestamata Nadiany Bambale hästi olevat konteksti, millega seoses vaidlusalused aktid vastu võeti.
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 8. juulil 2011 — Alexandra Schulz versus Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG

(Kohtuasi C-359/11)

2011/C 311/26

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Alexandra Schulz

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/55/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (1) artikli 3 lõiget 3 koostoimes lisa A punktidega b ja/või c tuleb tõlgendada nii, et kodumajapidamistega sõlmitud maagaasi tarnelepingutes hindade muutmist puudutavad siseriiklikud sätted, milles lepitakse kokku üldise varustuskohustuse raames (tariifi alusel tarbijad), vastavad piisava läbipaistvuse nõuetele, kui nad ei sisalda küll hinnamuutuse põhjust, eeldusi ega ulatust, kuid on tagatud, et gaasitarneettevõtja teatab tarbijale igast hinnatõusust mõistliku aja ette ja tarbijal on õigus öelda leping üles, kui ta ei soovi talle teatatud muudetud lepingutingimustega nõustuda?

(1) ELT L 176, lk 57; ELT eriväljaanne 12/02, lk 230.
2.

Kui eelmise küsimuse vastus peaks olema, et Euroopa Liidu õigusega on vastuolus, kui nõuded tarbija vastu loovutatakse pankrotistunud isikule nende sissenõudmise eesmärgil, siis: A. kas Euroopa Liidu Põhiõiguste harta artiklit 47 võib tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui kohus jätab tarbijate kaitsmise eesmärgil kohaldamata pankrotihalduritele seadusega ette nähtud riigilõivusoodustuse ning — kahjustamata sealjuures pankrotihalduri õigust kohtulikule kaitsele —, otsustab jätta hagi menetlusse võtmata, kuna hagi esitamise eest ette nähtud riigilõiv on tasumata? B. Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 on vastuolus kohaldada liikmesriigi õigusnormi, mis käsitleb pankrotihalduri vabastamist riigilõivu tasumisest, samas kui hageja ei oleks selle tasumisest vabastatud, kui poleks kasutatud ebaausat kaubandustava, ning hagi menetlusse võtmata jätmise teel saaks ebaõiglase tingimuse täitmisega seotud kohtumenetlust vältida?
2.

Kas direktiivi 2000/78/EÜ artikli 6 lõikes 2 sätestatud erandit, mis puudutab kutsealaste sotsiaalkindlustuskavadega liitumiseks vanusepiiride kehtestamist, tuleb tõlgendada nii, et see erand ei keela liikmesriigil säilitada õiguslikku olukorda, kus tööandja võib maksta vanuseastmelise pensioni sissemakseid töötasu osana näiteks nii, et tööandja maksab alla 35-aastaste töötajate eest 6 %; 35–44-aastaste töötajate eest 8 % ning üle 45-aastaste ja vanemate töötajate eest 10 % suurust pensionisissemakset, kui sellega ei kaasne soolist diskrimineerimist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 340/10

Timehouse GmbH 2. septembril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 6. juuli 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-235/10: Timehouse GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-453/11)

2011/C 340/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Timehouse GmbH (esindaja: advokaat V. Knies)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada täies ulatuses Üldkohtu 6. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas T-235/10 ja Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 11. märtsi 2010. aasta (asi R 942/2009-1) otsus ning mõista kohtukulud välja vastustajalt;

— teise võimalusena tühistada täies ulatuses Üldkohtu 6. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas T-235/10 ja saata asi esimese astme kohtule tagasi Euroopa Kohtu juhiste järgi uue otsuse langetamiseks ning mõista kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Kohus ei kohaldanud määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 7 lõike 1 punktis b nimetatud eristusvõimet hinnates käsitletava kaubamärgi nr 7 378 888 kaupadele „juveeltooted, ehted; horoloogilised ja kronomeetrilised instrumendid” tervikmulje hindamisel olulisi kriteeriume õigesti, kuna ta kontrollis oma otsuse põhjendavas osas üksnes kaubamärgi üksikute elementide eristusvõimet. Üksikute kaubamärgi elementide eristusvõime (väidetava) puudumise ülekandmisega taotletud kaubamärgi tervikmulje eristusvõime puudumisele tugineb vaidlustatud otsus õigusvastasel oletusel/järeldusel, et kaubamärk, mille ülsikud elemendid ei ole eristusvõimelised, ei saa ka nende elementide kombinatsioonis olla eristusvõimeline. Kuna aga kaubamärk on sellest hoolimata eristusvõimeline, on ka Euroopa Liidu Üldkohtu kinnitatud ühtlustamisameti apellatsioonikoja otsus õigusvastane.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 340/11

13. septembril 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Hispaania Kuningriik

(Kohtuasi C-468/11)

2011/C 340/19

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: G. Braun ja S. Pardo Quintillán)

Kostja: Hispaania Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik: — kehtestas ettevõtjatele, kes pakuvad üldloa alusel teenuseid või võrku, sellise maksu tasumise kohustuse, mida kasutatakse Corporación de Radio y Televisión Española rahastamiseks, ja nägi sel eesmärgil ette rea tingimusi ja erandeid ning samuti teatud tulude ülejäägi ülekandmise mehhanismid, ja — ei teavitanud nõuetekohaselt oma kavatsusest teha muudatusi seoses üldlubadega ega määranud huvitatud isikutele, sealhulgas kasutajatele ja tarbijatele, ette pandud muudatuste kohta oma arvamuse avaldamiseks piisava kestusega tähtaega, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (1) artiklist 12 ja artikli 14 lõikest 1;

— mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Ley de RTVE artikkel 5 ei ole kooskõlas loadirektiivi artiklis 12 sätestatuga. Ley de RTVE artikliga 5 kehtestasid Hispaania ametiasutused maksu (mida nad nimetavad „panuseks”), mida kohaldatakse teatud geograafilise piirkonna elektroonilise side operaatorite brutotulu suhtes järgimata seejuures loadirektiivi artiklis 12 kehtestatud põhimõtteid ja nõudeid.

Seetõttu on komisjon seisukohal, et kuna Hispaania Kuningriik ei teavitanud nõuetekohaselt oma kavatsusest teha muudatusi seoses üldlubadega ega määranud huvitatud isikutele, sealhulgas kasutajatele ja tarbijatele, ette pandud muudatuste kohta oma arvamuse avaldamiseks piisava kestusega tähtaega, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad loadirektiivi artikli 14 lõikest 1.

(1) EÜT L 108, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337.
ET Euroopa Liidu Teataja C 340/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Stockholms Tingsrätt (Rootsi) 2. septembril 2011 — Ulf Kazimierz Radziejewski versus Kronofogdemyndigheten i Stockholm

(Kohtuasi C-461/11)

2011/C 340/17

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Stockholms Tingsrätt

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Ulf Kazimierz Radziejewski

Vastustaja: Kronofogdemyndigheten i Stockholm

Eelotsuse küsimus

Kas Skuldsaneringslag’i (2006:548) §-s 4 sätestatud elukohanõuet saab pidada selliseks, et see takistab töötajal lahkuda või veenab teda mitte lahkuma Rootsist, et kasutada oma õigust vabalt liikuda, ning kas seda saab seetõttu pidada vastuolus olevaks Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 sättega, mis näeb ette töötajate liikumisvabaduse liidu piires?
1.

Kas liikmesriigi kohtu menetlus on kooskõlas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 7 lõikega 1, kui kohus hindab ka poolte sellekohase eraldi nõude puudumisel lepingu, mille kohta hagi on esitatud, mõne tüüptingimuse kehtetust, kui ta leiab, et see on ebaõiglane?
ET Euroopa Liidu Teataja C 331/10

Euroopa Komisjoni 26. augustil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 16. juuni 2011. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-208/08 ja T-209/08: Euroopa Komisjon ja Stichting Administratiekantoor Portielje versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-440/11 P)

2011/C 331/17

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Bouquet, S. Noë ja Ronkes Agerbeek)

Teised menetlusosalised: Gosselin Group NV, varem Gosselin World Wide Moving NV ja Stichting Administratiekantoor Portielje

Apellandi nõuded

Apellant palub:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus, niivõrd kui sellega tühistati Stichting Administratiekantoor Portielje’t puudutavas osas otsus K(2008) 926 (muudetud otsusega K(2009) 5810);

— jätta Portielje hagiavaldus rahuldamata,

— mõista Portieljelt välja Üldkohtu ja Euroopa Kohtu menetlusega seotud kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

I. Apellatsioonkaebuse esimene väide ELTL artikli 101 isikulise kohaldamisala kohta

Üldkohus rikkus õigusnormi mõiste „ettevõtja” tõlgendamisel ning seoses tõendamiskoormise jagamist reguleerivate sätetega, mis puudutab vastutust EÜ artikli 81 (nüüd ELTL artikkel 101) rikkumises osalemise eest. Kohus keskendus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 36–50 valele küsimusele, nimelt kas Portielje on ettevõtja. Ta oleks pidanud kontrollima, kas komisjon leidis oma otsuses õigesti, et Portielje kuulus rikkumise toime pannud ettevõtjate hulka. Selle probleemistiku suhtes kehtivad tingimusteta otsuses kohtuasjas C-97/08 P (1): Akzo Nobel jt sõnastatud põhimõtted, sealhulgas 100 % osaluse eeldus.

II. Apellatsioonkaebuse teine väide otsustava mõju eelduse ümberlükkamise kohta

A. Esimene osa

Üldkohus hindas tõendeid ilmselgelt valesti, tuvastades, et Portielje ja Gosselini vaheline isikuline kattumine puudutas pelgalt poolt Portielje juhatusest, vähemalt niivõrd kui Üldkohus tahtis sellega sisendada, et kõnealustel juhatuse liikmetel ei saanud olla määravat mõju Portielje poliitikale. Siiski oli asjaomastel isikutel kokku piisav häälte arv juhatuses, et määrata kindlaks Portielje poliitika.

B. Teine osa

Üldkohus otsustas siiski õiguslikult valesti, et vaatamata isikulisele kattumisele, kummutas Portielje kohtupraktikas sõnastatud 100 % osaluse eelduse, kuna asjaomasel perioodil ei võtnud Portielje vastu ühtegi ametlikku haldusotsust. Üldkohtu seisukoht ei ole kooskõlas ettevõtja mõiste eesmärgi ja otsuses kohtuasjas Akzo Nobel jt väljatöötatud põhimõtetega.

C. Kolmas osa

Lisaks otsustas Üldkohus õiguslikult valesti, et Portielje kummutas kohtupraktikas sõnastatud 100 % osaluse eelduse, kuna asjaomasel perioodil ei toimunud Gosselini aktsionäride üldkoosolekut. Ka see seisukoht ei ole kooskõlas ettevõtja mõiste eesmärgi ja otsuses kohtuasjas Akzo Nobel jt väljatöötatud põhimõtetega.

(1) Euroopa Kohtu 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-97/08 P: Akzo Nobel jt (EKL 2009, lk I-8237).
c)

laenuandja ühepoolsesse muutuvintresside — nii tavapäraste kui ka viiviste — selliste sissenõudmise ja määramise mehhanismide kehtestamisse, mis on seotud hüpoteegiga tagatud nõude täitmise võimalusega ja mille puhul võlgnik, kelle antud hüpoteegiga tagatud nõue rahuldatakse, saab võla summat vaidlustada mitte täitemenetluses, vaid deklaratiivses menetluses, milles lõpliku otsuse tegemise ajaks on hüpoteegi realiseerimine lõpetatud või vähemasti võlgnik on hüpoteegiga koormatud või tagatiseks antud vara kaotanud. See küsimus on erilise tähtsusega, kui laenu taotletakse eluaseme ostmiseks ja hüpoteegi realiseerimise tagajärjel tõstetakse inimene majast välja.
3.

Kas toetuste tagasimaksmist reguleerivate Euroopa Liidu õigusnormidega on kooskõlas õigusnorm, mille kohaselt juhul, kui enam ei ole võimalik kontrollida kohapeal (sest aasta on mööda läinud), — millest järeldatakse, et toetusesaaja on võetud kohustusi rikkunud —, peab toetusesaaja kogu kohustuste kehtivuse ajal juba väljamakstud toetussummad tagasi maksma, kaasa arvatud juhul, kui kõnealused summad olid antud ja välja makstud juba mitmeks aastaks?
3.

Kas Euroopa Kohtu praktikat kohtuotsuste tunnustamise põhimõtte kohta (Euroopa Kohtu 4. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 145/86) arvestades tuleb määruse nr 44/2001 artikleid 32 ja 33 tõlgendada nii, et iga liikmesriik peab tunnustama mõne muu liikmesriigi kohtu otsuseid, mis käsitlevad pooltevahelise kohtualluvuse kokkuleppe kehtivust, kui lahendi teinud kohtu asukohariigi õiguse kohaselt on kohtualluvuse kokkuleppe kehtivust tuvastav otsus omandanud õigusjõu, ning seda isegi siis, kui asjaomane otsus on osa hagi vastuvõetamatuks tunnistavast menetlust korraldavast otsusest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) 26. augustil 2011 — Lagura Vermögensverwaltung GmbH versus Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Kohtuasi C-438/11)

2011/C 347/12

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Lagura Vermögensverwaltung GmbH

Vastustaja: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Eelotsuse küsimus

Kas põhikohtuasjas esinevatel asjaoludel, kus kolmanda riigi asutusel ei ole enam võimalik kontrollida, kas tema väljaantud sertifikaat põhineb õigetel asjaoludel, tuleb keelduda tollimaksu tasumise eest vastutava isiku õiguspärase ootuse kaitsest, mis on sätestatud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b teises ja kolmandas lõigus (1), kui asjaolu, et päritolusertifikaadi sisulist õigsust ei saa tõendada, kuulub eksportija pädevusalasse, või seab tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kolmanda lõigu esimeses osas sätestatud tõendamiskohustuse üleminek tolliasutuselt tollimaksu tasumise eest vastutavale isikule ainult või pigem tingimuseks, et põhjus, miks ei ole võimalik asjaolude õigsust tõendada, ei kuulu ekspordiriigi asutuse pädevusalasse või peitub ainult eksportijale süüks pandavas hooletuses?

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307) ja mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000 (EÜT L 311, lk 17; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239).