ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/2

Euroopa Kohtu (esimene koda) 6. detsembri 2012. aasta otsus — AstraZeneca AB, AstraZeneca plc versus Euroopa Komisjon, European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

(Kohtuasi C-457/10 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Konkurents - Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine - Maohaavandiravimite turg - Ravimite täiendava kaitse tunnistuse korra ja ravimite turuleviimise lubade korra kuritarvitamine - Eksitavad avaldused - Turuleviimise lubade tühistamine - Geneeriliste ravimite turule viimise ja paralleelimpordi takistused)

2013/C 26/02

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: AstraZeneca AB, AstraZeneca plc (esindajad: M. Brealey, QC, M. Hoskins, QC, barrister D. Jowell ja solicitor F. Murphy)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier ja J. Bourke), European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) (esindaja: advocaat M. Van Kerckhove)

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda laiendatud koosseisus) 1. juuli 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-321/05: AstraZeneca vs. komisjon, milles Üldkohus tühistas osaliselt komisjoni 15. juuni 2005. aasta otsuse K(2005) 1757 (lõplik) [EÜ] artikli 82 ja EMP lepingu artikli 54 kohaldamise kohta (juhtum COMP/A.37.507/F3 — AstraZeneca) ning määras hagejatele 60 miljoni euro suuruse trahvi selle eest, et nad olid kuritarvitanud patendisüsteemi ja farmaatsiatoodete turuleviimise korda, et takistada või aeglustada konkureerivate geneeriliste ravimite turule sisenemist — Turu määratlemine — Määruse (EMÜ) nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta artikli 19 tõlgendamine.

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebused rahuldamata.

2. Mõista apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud välja AstraZeneca AB-lt ja AstraZeneca plc-lt.

3. Mõista European Federation of Pharmaceutical Industries and Associationsi (EFPIA) vastuapellatsioonkaebusega seotud kohtukulud temalt välja ning jätta tema apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud tema enda kanda.

4. Jätta Euroopa Komisjoni vastuapellatsioonkaebusega seotud kohtukulud tema enda kanda.

(1) ELT C 301, 6.11.2010.
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/2

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 22. novembri 2012. aasta otsus — Usha Martin Ltd versus Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-552/10 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Dumping - Määrus (EÜ) nr 121/2006 - Muu hulgas Indiast pärit terastrosside ja -kaablite import - Otsus 2006/38/EÜ - Määrus (EÜ) nr 384/96 - Artikli 8 lõige 9 - Kohustused, mis on pakutud dumpinguvastases menetluses)

2013/C 26/03

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Usha Martin Ltd (Kolkata, India) (esindajad: dikigoros V. Akritidis ja dikigoros E. Petritsi ning avocat F. Crespo)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu (esindaja: B. Driessen, keda abistasid Rechtsanwalt G. Berrisch ja barrister N. Chesaites), Euroopa Komisjon (esindajad: T. Scharf ja S. Thomas)

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 9. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-119/06: Usha Martin Ltd vs. nõukogu ja komisjon, milles Üldkohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti esiteks tühistada komisjoni 22. detsembri 2005. aasta otsus 2006/38/EÜ, millega muudetakse otsust 1999/572/EÜ, millega kiidetakse heaks kohustused, mida on pakutud seoses muu hulgas Indiast pärit terastrosside importi käsitleva dumpinguvastase menetlusega (ELT L 22, lk 54), ning teiseks tühistada nõukogu 23. jaanuari 2006. aasta määrus (EÜ) nr 121/2006, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1858/2005, millega kehtestatakse muu hulgas Indiast pärit terastrosside ja -kaablite impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks (ELT L 22, lk 1)

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista Usha Martin Ltd-lt välja käesoleva menetluse kulud.

(1) ELT C 55, 19.2.2011.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/5

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 15. novembri 2012. aasta otsus — Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd versus Euroopa Liidu Nõukogu, Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Euroopa Komisjon, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas

(Kohtuasi C-247/10 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Dumping - Määrus (EÜ) nr 1472/2006 - Teatavate Hiinast ja Vietnamist pärit nahast pealsetega jalatsite import - Määrus (EÜ) nr 384/96 - Artikli 2 lõike 7 punkt b - Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatus - Artikli 9 lõige 6 - Individuaalne kohtlemine - Artikli 17 lõige 3 - Väljavõtteline uuring - Artikli 20 lõige 5 - Kaitseõigused)

2013/C 9/05

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (esindaja: Rechtsanwalt M. Sánchez Rydelski)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: J.-P. Hix ja R. Szostak, keda abistasid Rechtsanwalt G. Berrisch ja barrister N. Chesaites), Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Euroopa Komisjon (esindajad: H. van Vliet ja T. Scharf), Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Üldkohtu (kaheksas koda) 4. märtsi 2010. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-407/06: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd ja T-408/06: Wenzhou Taima Shoes Co. vs. Euroopa Liidu Nõukogu, milles Üldkohus jättis rahuldamata taotluse tühistada osaliselt nõukogu 5. oktoobri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1472/2006, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Vietnamist pärit nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning millega nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 275, lk 1).

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 4. märtsi 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-407/06 ja T-408/06: Zhejiang Aokang Shoes ja Wenzhou Taima Shoes vs. nõukogu.

2. Tühistada nõukogu 5. oktoobri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1472/2006, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Vietnamist pärit nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning millega nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd-d puudutavas osas.

3. Mõista Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd. esimeses kohtuastmes ja käesolevas menetluses kantud kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

4. Jätta Euroopa Komisjoni esimeses kohtuastmes ja käesolevas menetluses kantud kohtukulud tema enda kanda.

(1) ELT C 209, 31.7.2010.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/6

Euroopa Kohtu (esimene koda) 8. novembri 2012. aasta otsus (Bundesfinanzhofi (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Finanzamt Hildesheim versus BLC Baumarkt GmbH & Co. KG

(Kohtuasi C-511/10) (1)

(Kuues käibemaksudirektiiv - Artikli 17 lõike 5 kolmas lõik - Sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus - Kaubad ja teenused, mida kasutatakse üheaegselt nii maksustatavates kui ka maksust vabastatud tehingutes - Kinnisasja üürileandmine äritegevuseks ja eluasemena - Käibemaksu mahaarvatava osa arvutamise kriteerium)

2013/C 9/07

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Finanzamt Hildesheim

Kostja: BLC Baumarkt GmbH & Co. KG

Ese

Eelotsusetaotlus — Bundesfinanzhof — Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 17 lõike 5 kolmanda lõigu tõlgendamine — Sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus — Kaubad ja teenused, mida kasutatakse nii maksustatavates kui ka maksust vabastatud tehingutes — Kinnisasja üürileandmine äritegevuseks ja eluasemena — Maksu mahaarvatava osa arvutamine äriruumide üürnike käibe alusel — Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt arvutatakse see mahaarvatav osa kinnisasja nende pindade alusel, mis on nimetatud üürnike kasutuses

Resolutsioon

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 17 lõike 5 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab liikmesriikidel konkreetse tehingu korral — nagu näiteks mitme kasutusotstarbega hoone ehitamine — näha tasutud sisendkäibemaksu mahaarvatava osa arvutamisel esmajärjekorras ette selle direktiivi artikli 19 lõikes 1 sätestatud käibel põhinevast meetodist erineva jaotuspõhimõtte, tingimusel et rakendatav meetod tagab mahaarvatava osa kindlaksmääramisel täpsema tulemuse.

(1) ELT C 30, 29.1.2011.
1.

Kuna Portugali Vabariik on seadnud iga sellise üksikotsuse tegemise — mis käsitleb riigi osalusega ettevõtja CP Comboios de Portugal EPE poolt äriühingutes kapitaliosaluste omandamist või võõrandamist — tingimuseks valitsuse nõusoleku ning kuna ta ole ei võtnud vajalikke meetmeid selleks, et täita kohustus määrata kindlaks tingimused, mis aitavad tagada infrastruktuuriettevõtja, Rede Ferroviária Nacional — REFER EP eelarve tasakaalu, siis on Portugali Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle esiteks nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/440/EMÜ ühenduse raudteede arendamise kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiiviga 2001/12/EÜ, artikli 5 lõikest 3 ning teiseks direktiivi 91/440, muudetud direktiiviga 2001/12, artikli 7 lõikest 3 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta direktiiviga 2007/58/EÜ, artikli 6 lõikest 1.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikleid 5–7 tuleb tõlgendada selliselt, et hilinenud lendude reisijatel on õigus saada selle määruse alusel hüvitist, kui nad kaotavad nende lendude tõttu aega kolm või rohkem tundi, ehk kui nad jõuavad oma lõppsihtkohta kolm või rohkem tundi lennuettevõtja poolt esialgu kavandatust hiljem. Samas ei anna niisugune hilinemine reisijatele õigust saada hüvitist, kui lennuettevõtja on võimeline tõendama, et pikaajaline hilinemine on tingitud erakorralistest asjaoludest, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed, ehk asjaoludest, mis väljuvad lennuettevõtja tegeliku kontrolli alt.
1.

Kuna Tšehhi Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise ja raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/49/EÜ, artikli 4 lõiget 1, artikli 6 lõiget 2, artiklit 11 ja artikli 30 lõiget 5, siis on Tšehhi Vabariik rikkunud nendest sätetest tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Sloveenia Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et järgida: — nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/440/EMÜ ühenduse raudteede arendamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/51/EÜ, artikli 6 lõiget 3 ja II lisa ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise ja raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/49/EÜ, artikli 14 lõiget 2, ja — direktiivi 2001/14, mida on muudetud direktiiviga 2004/49, artikli 6 lõikeid 2–5, artikli 7 lõiget 3, artikli 8 lõiget 1 ja artiklit 11, siis on Sloveenia Vabariik rikkunud nendest sätetest tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Poola Vabariik on jätnud vastu võtmata meetmed, mille eesmärk on ergutada infrastruktuuriettevõtjat vähendama infrastruktuuri käigushoidmise kulusid ja kasutustasusid, ning võimaldanud minimaalse teenustepaketi ja teenindusrajatistele raudteed mööda juurdepääsu eest võetava tasu arvutamisel arvesse võtta kulusid, mida ei saa pidada kuludeks, mis kaasnevad otseselt rongiliikluse korraldamisega, siis on Poola Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise ja raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/49/EÜ, artikli 6 lõikest 2 ja artikli 7 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Poola Vabariik ei ole võtnud meetmeid tagamaks, et huvitatud üksusi ei diskrimineerita süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmisega seotud toimingutele juurde pääsemisel ja et nende toimingute teostamiseks lubade andmisel järgitakse menetlust, mille raames võivad kõik huvitatud üksused esitada taotluse kriteeriumide alusel, mis avaldatakse enne taotluste esitamise tähtaja algust Euroopa Liidu Teatajas, siis on Poola Vabariik rikkunud talle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivi 94/22/EÜ süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmis- ning kasutamistingimuste kohta artikli 2 lõikest 2 ning artikli 5 punktidest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Hispaania Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudtee infrastruktuuri läbilaskevõime jaotamise ja tasude kehtestamise kohta raudtee infrastruktuuri kasutamise eest, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta direktiiviga 2007/58/EÜ, artikli 4 lõiget 1, artiklit 11, artikli 13 lõiget 2 ja artikli 14 lõiget 1, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud nendest sätetest tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Prantsuse Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid tagamaks, et üksus, kellele on usaldatud nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/440/EMÜ ühenduse raudteede arendamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiiviga 2001/12/EÜ, II lisas loetletud olulisimate ülesannete täitmine, oleks sõltumatu ettevõtjast, kes osutab raudteeveoteenuseid vastavalt selle direktiivi artikli 6 lõikele 3 ja II lisale ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta direktiiviga 2007/58/EÜ, artikli 14 lõikele 2, ning kuna ta ei ole ettenähtud tähtaja jooksul vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida direktiivi 2001/14 artiklit 11, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nendest sätetest tulenevaid kohustusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 108/2

Euroopa Kohtu (esimene koda) 7. veebruari 2013. aasta otsus (Cour de cassation — Prantsusmaa eelotsusetaotlus) — Refcomp SpA versus Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network, Climaveneta SpA

(Kohtuasi C-543/10) (1)

(Õigusalane koostöö tsiviilasjades - Kohtualluvus tsiviil- ja kaubandusasjades - Määrus (EÜ) nr 44/2001 - Artikli 23 tõlgendamine - Tootja ja kauba esialgse omandaja vahel sõlmitud lepingus esinev kohtualluvuse tingimus - Omandiõiguse üleandmisega seotud lepingute ahelasse kuuluv leping - Sellele tingimusele tuginetavus kauba allomandaja suhtes)

2013/C 108/02

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Refcomp SpA

Kostja: Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network, Climaveneta SpA

Ese

Eelotsusetaotlus — Cour de cassation — Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 5 lõike 1 ja artikli 23 tõlgendamine — Erikohtualluvus lepingute valdkonnas — Teatava asja allomandaja ja selle asja tootja vaheline vaidlus — Kohtualluvuse tingimuse kehtivus ühendusesiseste lepingute ahela raames

Resolutsioon

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklit 23 tuleb tõlgendada nii, et kohtualluvuse tingimusele, milles on kokku leppinud kauba tootja ja selle omandaja, ei saa tugineda kolmandast isikust allomandaja vastu, kes on omandanud selle kauba üksteisele järgnevatest erinevates liikmesriikides asuvate poolte vahel sõlmitud omandiõiguse üleandmisega seotud lepingutest ühe lepingu alusel ning kes soovib kauba tootja vastu esitada kahju hüvitamise hagi, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et see kolmas isik on tegelikult nimetatud tingimusega selles artiklis sätestatud tingimustel nõustunud.

(1) ELT C 46, 12.2.2011
ET Euroopa Liidu Teataja C 355/7

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 13. oktoobri 2011. aasta otsus (Cour d’appel de Bruxelles eelotsusetaotlus — Belgia) — Waypoint Aviation SA versus État belge — SPF Finances

(Kohtuasi C-9/11) (1)

(Teenuste osutamise vabadus - Maksuõigusnormid - Maksu ümberarvutus sellistest laenudest saadud tulu puhul, mis on antud riigi oma territooriumil kasutamiseks mõeldud asja omandamiseks - Maksusoodustuse andmisest keeldumine selliste asjade osas, mille kasutusõigus anti üle muus liikmesriigis asuvale kolmandale isikule)

2011/C 355/11

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Waypoint Aviation SA

Kostja: État belge — SPF Finances

Ese

Eelotsusetaotlus — Cour d’appel de Bruxelles — EÜ artikli 10 (EL artikli 4 lõige 3) ja EÜ artikli 49 (ELTLT artikkel 56) tõlgendamine — Liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad maksu ümberarvutust riiklikule koordineerimiskeskusele antud võlanõuetelt või laenudelt saadud tulu saajatele — Koordineerimiskeskusega samasse kontserni kuuluva äriühingu õigus kasutada vara, mis on omandatud laenatud rahaliste vahendite abil — Samasse kontserni kuuluvate mitteresidentidest äriühingute väljaarvamine — Teenuste osutamise vabaduse piirangud

Resolutsioon

EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas ja mis näeb ette teatud äriühingutele siseriiklikul territooriumil kasutamiseks mõeldud uue asja omandamiseks antud laenudelt saadud tulu osas maksu ümberarvutuse, tingimusel et äriühing, kes selle asja omandas laenu abil, mis annab õiguse maks ümber arvutada, või mis tahes muu asjaomasesse kontserni kuuluv äriühing ei anna asja kasutusõigust üle muule kolmandale isikule kui asjaomases liikmesriigis asuv vastava kontserni liige.

(1) ELT C 95, 26.3.2011.
ET Euroopa Liidu Teataja C 186/8

Euroopa Kohtu (esimene koda) 28. aprilli 2011. aasta otsus (Corte d’appello di Trento (Itaalia) eelotsusetaotlus) — kriminaalasi Hassen El Dridi alias Karim Soufi süüdistuses

(Kohtuasi C-61/11 PPU) (1)

(Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala - Direktiiv 2008/115/EÜ - Riigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine - Artiklid 15 ja 16 - Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad riigis ebaseaduslikult viibivatele kolmandate riikide kodanikele ette vanglakaristuse, kui liikmesriigi territooriumilt lahkumise korralduse täitmisest keeldutakse - Kooskõla)

2011/C 186/14

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte d’appello di Trento

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Hassen El Dridi alias Karim Soufi

Ese

Eelotsusetaotlus — Corte di Appello di Trento — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT L 348, lk 98) artiklite 15 ja 16 tõlgendamine — Ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku tagasisaatmine — Väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise tingimused — Vahetu kohaldatavus — Siseriiklik õigusnorm, mis näeb kolmanda riigi kodanikule, kes pärast lahkumisettekirjutuse teatavakstegemist viibib ebaseaduslikult edasi riigi territooriumil, karistusena ette ühe- kuni nelja-aastase vangistuse

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ (ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel), eelkõige selle artikleid 15 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiiviga on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis näevad ette ebaseaduslikult riigis viibivale kolmanda riigi kodanikule vanglakaristuse määramise üksnes põhjusel, et see isik viibib ilma mõjuva põhjuseta edasi liikmesriigi territooriumil, rikkudes sellega ettekirjutust asjaomase riigi territooriumilt määratud tähtaja jooksul lahkuda.

(1) ELT C 113, 9.4.2011.
1.

Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 12. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-113/08: Hispaania vs. komisjon osas, milles, kvalifitseerides komisjoni 11. juuli 2002. aasta kirja AGR 16844 teateks komisjoni 7. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse (EMÜ) nr 729/70 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses EAGGF tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega (muudetud komisjoni 22. oktoobri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2245/1999), artikli 8 lõike 1 tähenduses, käsitati selle kirja edastamise kuupäeva nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määruse (EMÜ) nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (muudetud nõukogu 22. mai 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1287/95) artikli 5 lõike 2 punkti c viiendas lõigus ja nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1258/1999 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta artikli 7 lõike 4 viiendas lõigus ette nähtud 24-kuulise tähtaja arvutamise lähtepunktina finantskorrektsiooni puhul, mis komisjoni 20. detsembri 2007. aasta otsusega 2008/68/EÜ, mille järgi ühenduse rahastamine ei kata teatavaid kulutusi, mida liikmesriigid on teinud Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust, tehti oliiviõli sektoris asjaolu tõttu, et Hispaania ametivõimud ei teostanud piisavalt järelevalvet ettepanekute üle, mis oliiviõli amet tegi õlipressimisettevõtetes läbi viidud kontrollide tulemusel.