ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Abikavana määruse nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad ELTL artikli 108 kohaldamiseks, artikli 1 punkti d tähenduses ei saa käsitada meedet, mis annab vaid kindlale juriidilisele isikule piiramatu ja kaudse riigigarantii, mis vastavalt liikmesriigi õigusele kaasneb avalik-õigusliku tööstus‑ ja kaubandusasutuse (EPIC) staatusele, millest tulenevalt sellel ettevõtjal niisugune garantii on. Nimelt tuleb märkida, et see meede ei sisalda ühtegi normi, mille alusel saaks anda abi määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti d tähenduses. Kuna nimetatud ettevõtja ümberkujundamise EPICks võib kvalifitseerida „riigiabiks“, on see käsitatav abikava alusel antud abina, millest tuleb teada anda, see tähendab, et see on individuaalne abi selle määruse artikli 1 punkti e tähenduses.

Komisjon on kohustatud tõendama, et on antud riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Täpsemalt on komisjon kohustatud viima vaatlusaluste meetmete uurimise läbi hoolikalt ja erapooletult, et tal oleksid võimalikult täielikud ja usaldusväärsed tõendid, et teha lõplik otsus, millega tuvastatakse abi olemasolu või vajaduse korral selle kokkusobimatus või ebaseaduslikkus. Selle uurimise raames võib aga komisjon lihtsalt eeldada, et kaudse ja piiramatu riigigarantii andmine avalik-õigusliku tööstus‑ ja kaubandusasutuse (EPIC) staatuses ettevõtjale, kelle suhtes ei kohaldata tavapärast saneerimis- või pankrotimenetlust, parandab tema rahalist olukorda, kergendades kohustusi, mis muidu tema eelarvet koormaksid. Järelikult piisab olemasolevate abikavadega seotud menetlustes tõendamaks, et abi saanud ettevõtjale anti sellise garantii abil eelis, kui komisjon näitab selle garantii olemasolu, ilma et ta peaks tõendama selle tegelikku mõju alates selle andmise hetkest.

Selles suhtes on küll tõsi, et see eeldus on kõigest lihtne eeldus, mis on seega ümberlükatav, kuid seda saab ümber lükata vaid juhul, kui on tõendatud, et arvestades asjasse puutuva EPIC staatusega kaasneva garantii majanduslikku ja õiguslikku konteksti, ei ole EPIC saanud minevikus ega saa tõenäoliselt ka tulevikus sellest garantiist mingit tegelikku eelist. Samas ei piisa eelise olemasolu ümberlükkamiseks ainult asjaolust, et asjasse puutuva garantii saaja ei ole minevikus saanud oma EPIC staatusest mingit tegelikku majanduslikku eelist.

(vt punktid 110, 111, 117 ja 118)
ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ning mille kohaselt tuleb teises liikmesriigis asutatud äriühingule residendist äriühingu poolt makstud tulult üldjuhul – kui nende kahe liikmesriigi vahel sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingus ei ole ette nähtud vastupidi – kinni pidada maks, kui nimetatud õigusnormidega kehtestatakse residendist äriühingule, kes ei pea seda maksu kinni ega tasu seda esimese liikmesriigi maksuhaldurile, kohustus tasuda tagastamatut intressi ajavahemiku eest alates kuupäevast, mil lõpeb tulult tasumisele kuuluva maksu tasumise tähtaeg, kuni kuupäevani, mil mitteresidendist äriühing tõendab, et topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaldamist võimaldavad tingimused on täidetud, ja seda ka juhul, kui kõnealuse lepingu kohaselt ei tule mitteresidendist äriühingul esimeses liikmesriigis maksu tasuda või kui maksu summa on väiksem maksust, mida tavaliselt tuleb selle liikmesriigi maksuõiguse alusel tasuda.

Mis puudutab kaalutlusi, mis on esitatud teenuste osutamise vabaduse piirangu põhjendamiseks, ning nagu on esile toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 53, siis on Euroopa Kohus juba otsustanud, et vajadus tagada maksu sissenõudmise tõhusus ning vajadus tagada maksukontrolli tõhusus võivad kujutada ülekaalukat üldist huvi, millega saab põhjendada teenuste osutamise vabaduse piiramist. Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et karistuste, sealhulgas kriminaalkaristuste määramist võib pidada riigisiseste õigusnormide tegeliku järgimise tagamisel vajalikuks, seda siiski tingimusel, et määratud karistuse laad ja summa on igal juhtumil proportsionaalne selle rikkumise raskusega, mille eest ta karistuse määrab (vt selle kohta 26. mai 2016. aasta kohtuotsus NN (L) International, C‑48/15, EU:C:2016:356, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika). Siiski ei ole liikmesriigi õigusnormid, millega nähakse ette karistus tagastamatu intressi kujul, mis arvutatakse liikmesriigi õigusnormide kohaselt võlgnetava kinnipeetud maksu summa alusel ning mis hõlmab ajavahemikku alates kuupäevast, mil maks muutub sissenõutavaks, kuni kuupäevani, mil topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaldamist tõendavad dokumendid esitatakse maksuhaldurile, kohased selleks, et tagada eespool viidatud eesmärkide täitmine juhul, kui leiab kinnitust, et maksu ei tule asjaomase lepingu alusel tasuda. Sellises olukorras nagu põhikohtuasjas puudub seos ühelt poolt nõutava intressi summa ja teiselt poolt võlgnetava maksu – mida ei tule tasuda – summa või maksuhaldurile nimetatud dokumentide esitamisega viivitamise raskuse vahel. Lisaks läheb niisugune karistus kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik, kuna kogunenud intressi summa võib olla ülemäära suur, võrreldes võlgnetava maksu suurusega, ning kuna ühtegi võimalust intressi tagastamiseks ei ole ette nähtud.

(vt punktid 57, 59, 60 ja 63 ning resolutsioon)
Põhikohtuasjas vaidlustatakse sisuliselt vaidlusaluse otsuse kehtivus osas, milles taastuvenergia lisatasu ülempiiri kehtestamine kvalifitseeriti ELTL artikli 107 tähenduses „riigiabiks“. Komisjon väidab 9. märtsi 1994. aasta kohtuotsusele TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) tuginedes, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, kuna põhikohtuasja kaebajad ei ole vaidlusaluse otsuse peale Euroopa Liidu Üldkohtule tühistamishagi esitanud.

Olgu meenutatud, et selle kohtuotsuse – mis tehti põhikohtuasjaga sarnases kohtuasjas – punktis 17 leidis Euroopa Kohus eelkõige õiguskindluse kaalutlustel sisuliselt, et kui komisjon on teinud otsuse, mis on otseselt adresseeritud ainult abisaaja päritoluliikmesriigile, kes oleks kaheldamatult saanud otsuse ELTL artikli 263 alusel vaidlustada ja kes laskis nimetatud sätte kuuendas lõigus ette nähtud imperatiivse tähtaja mööda, siis on välistatud selle otsuse esemeks oleva abi saaja võimalus kõnealuse otsuse õiguspärasust liikmesriigi kohtutes tulemuslikult vaidlustada kaebuse raames, mis on suunatud sama otsuse riigisiseste rakendusmeetmete vastu (vt samuti 15. veebruari 2001. aasta kohtuotsus Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, punkt 30, ning 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Banco Privado Português ja Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EU:C:2015:151, punkt 28).

Käesoleva kohtuotsuse punktis 14 mainitud välistamine on siiski põhjendatud ka juhul, kui abisaaja viitab komisjoni otsuse kehtetusele liikmesriigi kohtus enne, kui on möödunud selle otsuse peale hagi esitamise tähtaeg, mis on ette nähtud ELTL artikli 263 kuuendas lõigus.

Isiku võimalus liikmesriigi kohtule esitatud kaebuses viidata tema suhtes tehtud riigisisese otsuse aluseks olevas liidu aktis sisalduvate sätete kehtetusele eeldab seega, et ta on liidu akti peale ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitanud ettenähtud tähtaja jooksul ka tühistamishagi või et ta ei ole seda teinud, kuna tal puudub kaheldamatu õigus sellist hagi esitada (vt selle kohta 29. juuni 2010. aasta kohtuotsus E ja F, C‑550/09, EU:C:2010:382, punktid 46 ja 48; 17. veebruari 2011. aasta kohtuotsus Bolton Alimentari, C‑494/09, EU:C:2011:87, punktid 22 ja 23, ning 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).

(vt punktid 12–14, 16 ja 17)
Kohtuasi C‑210/16

Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein

versus

Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht)

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 95/46/EÜ – Isikuandmed – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel – Korraldus inaktiveerida Facebooki lehekülg (fännileht), mis võimaldab koguda ja töödelda selle lehe külastajatega seotud teatavaid andmeid – Artikli 2 punkt d – Isikuandmete vastutav töötleja – Artikkel 4 – Kohaldatav liikmesriigi õigus – Artikkel 28 – Liikmesriikide järelevalveasutused – Järelevalveasutuste sekkumisvolitused

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (suurkoda) 5. juuni 2018. aasta otsus

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 2 punkti d tuleb tõlgendada nii, et suhtlusvõrgustikus majutatava fännilehe haldaja kuulub mõiste „vastutav töötleja“ alla selle sätte tähenduses. Samas, kuigi ainuüksi sellise suhtlusvõrgustiku nagu Facebook kasutamine ei muuda Facebooki kasutajat kaasvastutavaks isikuandmete töötlemise eest selle võrgustiku poolt, tuleb teisalt märkida, et Facebookis majutatava fännilehe haldaja annab sellise lehe loomisega Facebookile võimaluse paigutada küpsiseid tema fännilehte külastanud isiku arvutisse või muusse seadmesse, olenemata sellest, kas sellel isikul on või ei ole Facebooki kontot. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et selline Facebookis majutatava fännilehe haldaja nagu Wirtschaftsakademie osaleb seeläbi, et ta seadistab fännilehe lähtuvalt oma sihtrühmast ja oma tegevuse juhtimise või müügiedenduse eesmärkidest, oma fännilehe külastajate isikuandmete töötlemise eesmärkide ja vahendite kindlaksmääramises. Seetõttu tuleb see haldaja käesoleval juhul lugeda koos Facebook Irelandiga selle töötlemise eest liidus vastutavaks direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses. Asjaolu, et fännilehe haldaja kasutab Facebooki pakutavat platvormi, et saada kasu selle juurde kuuluvatest teenustest, ei vabasta teda nimelt isikuandmete kaitse kohustustest. Neil asjaoludel aitab see, kui tunnistada suhtlusvõrgustiku haldaja ja selles võrgustikus majutatava fännilehe haldaja kaasvastutavaks selle fännilehe külastajate isikuandmete töötlemise eest, tagada fännilehte külastavate isikute õiguste täielikuma kaitse vastavalt direktiivi 95/46 nõuetele. (vt punktid 35, 39, 40, 42 ja 44 ning resolutsiooni punkt 1)

Direktiivi 95/46 artikleid 4 ja 28 tuleb tõlgendada nii, et kui väljaspool liitu asutatud ettevõtjal on erinevates liikmesriikides mitu üksust, on ühe liikmesriigi järelevalveasutusel õigus kasutada talle selle direktiivi artikli 28 lõikega 3 antud volitusi selle ettevõtja üksuse suhtes, mis asub nimetatud liikmesriigi territooriumil, olgugi et vastavalt kontsernisisesele ülesannete jaotusele on see üksus vastutav üksnes reklaamipinna müügi ja muu turundustegevuse eest selle liikmesriigi territooriumil, samal ajal kui isikuandmete kogumise ja töötlemise eest on kogu liidu territooriumil ainuvastutav teises liikmesriigis asuv üksus. (vt punkt 64 ja resolutsiooni punkt 2)
Direktiivi 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv), mida on muudetud määrusega nr 371/2010, artikli 12 ja artikli 30 lõike 1 sõnastusest tuleneb, et meetmete kindlaksmääramisel, mis on vajalikud sõidukite vastavusseviimiseks kinnitatud tüübiga, on liikmesriikidele jäetud kaalutlusruum.

Analoogiliselt direktiivi 2007/46 artiklitega 29 ja 32 on selle direktiivi artiklite 12 ja 30 raames, kui asjaomaste sõidukite tootja teavitab liikmesriigi ametiasutusi kõrvalekaldest tüübikinnitusele vastavuses ja kui seda kõrvalekallet õigustavad tootja esitatud usaldusväärsed ja tõsiseltvõetavad andmed, mis kinnitavad, et kohaldatavate nõuete järgimisel esineb tõsine oht isikute tervisele ja ohutusele või keskkonnale, ametiasutustel õigus asjaomaste sõidukite tagasikutsumist ja ümberehitamist kohe mitte nõuda või kõnealust tüübikinnitust kohe mitte tühistada ja hinnata neid ohte ise enne, kui vajaduse korral nõuda sõidukite tagasikutsumist ja ümberehitamist või tüübikinnitus tühistada. Nagu sätestavad direktiivi 2007/46 artiklid 29 ja 30, on aga asjaomane liikmesriik kohustatud viivitamatult teavitama komisjoni ja teisi liikmesriike talle teatavaks saanud tõsisest ohust ja vajaduse korral meetmetest, mida tootja on välja pakkunud, et ilmnenud ohtu kõrvaldada.

Juhul, kui selle hindamise lõpus siiski selgub, et väidetav tõsine oht ei ole tõendatud, peab see liikmesriik seega esimesel võimalusel võtma vajalikud meetmed, et tagada asjaomaste sõidukite vastavuse taastamine tüübikinnitusele. Kuna direktiiviga 2007/46 kehtestatud tüübikinnituse menetlus tugineb selle direktiivi põhjenduse 2 kohaselt täieliku ühtlustamise põhimõttele, ei saa selle sama direktiivi artiklitega 12 ja 30 liikmesriikidele antud kaalutlusruum võimaldada neil ise hinnata vajadust saavutada vastavusse viimise eesmärki.

(vt punktid 69 ja 71–74)
Kohustus saavutada olukord, kus edasi käitatakse ainult direktiivile 1999/31 vastavaid prügilaid, tähendab, et sulgeda tuleb need prügilad, mis ei ole saanud luba käitamist jätkata. Eelöeldust tuleneb, et juhul, kui liikmesriik rakendab direktiivi 1999/31 artiklit 14 nii, et jätab prügila edasi käitamiseks loa andmata ja otsustab prügila sulgeda, siis on ta kohustatud täitma selle direktiivi artiklis 13 ette nähtud sulgemiskorrast tulenevad nõuded.

(vt punktid 27 ja 28)
45

Kuna Ellinikos Chrysos vaidlustas vaidlusaluste kaevandustega seotud maa väärtusele antud hinnangu, nagu see on toodud vaidlustatud kohtuotsuses, palub ta igal juhul tegelikult Euroopa Kohtul uuesti hinnata käesoleva juhtumi asjaolusid, mida ta ei saa nõuda apellatsioonimenetluses, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 21. Asjakohane on meenutada, et edasi kaevata saab ainult õigusküsimustes ning et Üldkohtul on ainupädevus hinnata asjas olulisi faktilisi asjaolusid ning hinnata tõendeid.
70

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 49 ja direktiivi 90/434 artikli 11 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on arutlusel põhikohtuasjas ja mis näevad piiriülese ühinemistehingu korral ette, et kõnealuse direktiivi alusel sellele tehingule kohaldatavate niisuguste maksusoodustuste andmine nagu käesolevas asjas Prantsuse äriühingu poolt teises liikmesriigis asutatud äriühingule üleantud varadega seotud kapitalikasumi maksustamise edasilükkamine sõltub eelneva heakskiidu menetlusest, mille raames peab maksukohustuslane sellise heakskiidu saamiseks tõendama, et tehing on majanduslikult põhjendatud, tehingu põhieesmärk või üks põhieesmärke ei ole maksupettus või maksustamise vältimine ning tehingu tegemise viis võimaldab tagada selle kapitalikasumi maksustamise tulevikus, mille maksustamine on ajatatud, samas kui riigisisese ühinemistehingu korral on edasilükkamine lubatud ilma, et maksukohustuslane peaks sellist menetlust läbima.
49

Oluline on veel märkida, et selline vastupidine järeldus tähendaks, et liikmesriigid on viisaeeskirja alusel kohustatud faktiliselt võimaldama kolmandate riikide kodanikel esitada rahvusvahelise kaitse taotlusi liikmesriikide välisesindustele kolmanda riigi territooriumil. Kuna aga viisaeeskirja eesmärk ei ole liikmesriikide õigusnormide ühtlustamine rahvusvahelise kaitse valdkonnas, tuleb tõdeda, et ELTL artikli 78 alusel vastu võetud liidu õigusaktid, mis reguleerivad rahvusvahelise kaitse taotlustele kohaldatavaid menetlusi, ei näe niisugust kohustust ette, vaid hoopis välistavad oma kohaldamisalast liikmesriikide välisesindustele esitatud taotlused. Nii ilmneb direktiivi 2013/32 artikli 3 lõigetest 1 ja 2, et see direktiiv on kohaldatav rahvusvahelise kaitse taotlustele, mis on esitatud liikmesriigi territooriumil, kaasa arvatud piiril, territoriaalvetes või transiiditsoonis, kuid mitte diplomaatilise või territoriaalse varjupaiga taotlustele, mis on esitatud liikmesriikide välisesindustele. Ka määruse nr 604/2013 artiklitest 1 ja 3 tuleneb, et see määrus kohustab liikmesriike vaatama läbi rahvusvahelise kaitse taotlused, mis on esitatud liikmesriigi territooriumil, kaasa arvatud piiril või transiiditsoonis, ja et selles määruses sätestatud menetlused on kohaldatavad ainult niisugustele rahvusvahelise kaitse taotlustele.
38

Kõigi esitatud kaalutlustega arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2009/28 artikli 2 teise lõigu punktis a kasutatud mõistet „taastuvatest energiaallikatest toodetud energia“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab energiat, mis on toodetud väikeses hüdroelektrijaamas, mis ei ole pumpelektrijaam ega pump-turbiiniga elektrijaam ning mis asub ühe teise sellise käitise tootmisprotsessist tuleneva heitvee ärajuhtimise kohas, kes on vett eelnevalt võtnud oma tarbeks.
30

Seega tuleb tõdeda, et Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Barcelona töökohus) eelotsusetaotluses esitatud küsimused on vastuvõetamatud.
2. Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et: — isegi kui puudub piisav alus arvata, et varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutavas liikmesriigis on süsteemsed vead, võib varjupaigataotlejat määruse nr 604/2013 raames üle anda ainult tingimustel, mille puhul on välistatud, et sellise üleandmisega kaasneb asjaomasele isikule reaalne ja tõendatud oht saada koheldud ebainimlikult või alandavalt selle artikli tähenduses; — olukorras, kus sellise varjupaigataotleja üleandmisega, kellel on eriti raske psüühiline või füüsiline haigus, kaasneb reaalne ja tõendatud oht asjaomase isiku tervise tõsiseks ja parandamatuks kahjustamiseks, kujutab see üleandmine endast ebainimlikku ja alandavat kohtlemist selle artikli tähenduses; — enne üleandmise teostamist peavad liikmesriigi ametiasutused, ja vajaduse korral ka selle liikmesriigi kohtud, kõrvaldama igasugused tõsised kahtlused seoses sellega, et üleandmine võib mõjutada asjaomase isiku tervislikku seisundit, võttes ennetavaid meetmeid selleks, et üleandmine toimuks tingimustel, mis võimaldavad asjaomase isiku tervislikku seisundit sobivalt ja piisavalt kaitsta. Kui aga seetõttu, et varjupaigataotleja haigus on eriti tõsine, ei piisa selliste ennetavate meetmete võtmisest kindlustamaks, et isiku üleandmisega ei kaasne ohtu tema tervise tõsiseks ja parandamatuks halvenemiseks, peavad asjaomase liikmesriigi ametiasutused peatama asjaomase isiku üleandmise ja tegema seda seniks, kuni tema seisund võimaldab üleandmist, ja — kui on näha, et varjupaigataotleja tervis lähiajal ei parane või et menetluse pikaajaline peatamine võib halvendada selle isiku seisundit, võib palve esitanud liikmesriik otsustada ise tema taotluse läbi vaadata, vastavalt „kaalutlusõigust käsitlevale sättele“, mis on ette nähtud määruse nr 604/2013 artikli 17 lõikes 1. Määruse nr 604/2013 artikli 17 lõiget 1 ei saa koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 4 tõlgendada nii, et selle järgi on liikmesriik kohustatud sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas seda sätet kohaldama.
15

Teiseks, Spyderil on rattasuunang, mis vastab Ackermani põhimõttele, kuid muus osas erineb juhtimissüsteem olulisel määral mootorsõiduki omast. Spyderil puudub rool, selle asemel on kahe käepidemega mootorratta-juhtraud, mille külge on paigutatud juhtimisseadised. Sellist juhtrauda ei ole võimalik pöörata nii palju nagu autorooli, vaid see pöördub maksimaalselt 45 kraadi paremale ja vasakule nagu mootorrattal. Lisaks puudub kardaanliigend ja rooliülekanne, mis muudaks roolivõlli pöördliikumise lineaarseks liikumiseks, nagu see on mootorsõidukite puhul, samas kui Spyderi roolivõlli pöördliikumine muudetakse lineaarseks teisiti, nimelt niinimetatud „roolikangi“ abil. Sarnasus sõiduautole omast tüüpi rooliajamiga piirdub roolivõlli, haakekonksude, rataste ja juba märgitud Ackermani põhimõttele vastava rattasuunangu olemasoluga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et HSi rubriigi 8703 selgitavate märkuste sõnastusest ei nähtu otseselt, et Ackermani põhimõttele vastava rooliajami olemasolu on kolmerattalisel kergsõidukil piisav, et saaks rääkida sellisest sõiduautole omast tüüpi rooliajamist, nagu on vastavalt rubriigi 8703 HSi selgitava märkuse punktile 6 neljarattalistel sõidukitel.
44

Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et käibemaksudirektiivi artiklit 131 ja artikli 138 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui liikmesriigi maksuhaldur keeldub kohaldamast käibemaksuvabastust ühendusesisesele tarnele üksnes põhjusel, et tarne tegemise ajal ei olnud soetaja, kelle asukoht on sihtliikmesriigi territooriumil ja kellel on nimetatud riigis tehingute tegemiseks kehtiv käibemaksukohustuslasena registreerimise number, kantud VIES-süsteemi ning talle ei kohaldatud ühendusesiseste soetamiste maksustamise korda, samas kui puudub konkreetne alus eeldada maksudest kõrvalehoidumist ning on teada, et maksuvabastuse saamise sisulised tingimused olid täidetud. Sellisel juhul on nimetatud keeldumine käibemaksudirektiivi artikli 138 lõikega 1, tõlgendatuna proportsionaalsuse põhimõtte valguses, vastuolus ka siis, kui müüja oli teadlik soetaja olukorda iseloomustavatest asjaoludest käibemaksu kohaldamise osas ja ta oli veendunud, et soetaja registreeritakse hiljem tagasiulatuvalt ühendusesiseseid tehinguid tegeva ettevõtjana.
20

Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et liikmesriigi kohtutel on erinev lähenemisviis, ja viitab sellega seoses kahele kohtuasjale. Esimeses kohtuasjas leidis pädev kohus, et hageja võis pöörduda kohtuotsuse täitmise taotlusega otse Family Courti (perekonnakohus) ning et neis siseriiklikes õigusnormides, mis kohustavad seda tegema keskasutuse kaudu, peab olema viga. Teises kohtuasjas, mis ei puudutanud mitte kohtuotsuse täitmist, vaid selle muutmist, väljendas pädev kohus kahtlusi seoses esimeses kohtuasjas tehtud otsusega ning leidis, et hageja on kohustatud esitama oma taotluse keskasutuse kaudu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et põhikohtuasjas kohtu küsimustele vastates väitis REMO, et siseriiklikes õigusaktides, mis näevad ette keskasutuse poole pöördumise kohustuse, ei ole viga, vaid asjasse puutuvad siseriiklikud sätted on teadlikult nii sõnastatud.
Nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiivi 83/189/EMÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta), artikli 8 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ), artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistest tehnilistest eeskirjadest nagu 27. detsembri 1997. aasta dekreetseaduse nr 379/97 ((Decreto-Lei no 379/97), muudetud 19. mai 2009. aasta dekreetseadusega nr 119/2009 (Decreto-Lei no 119/2009)) lisas oleva määruse ohutusnõuete kehtestamise kohta, mida tuleb järgida seoses mängu- ja puhkealade asukoha valiku, ehitamise, kavandamise ja funktsionaalse korraldamisega ning nende varustuse ja mõjualadega (Regulamento que estabelece as condições de segurança a observar na localização, implantação, conceção e organização funcional dos espaços de jogo e recreio, respetivamente, equipamento e superfícies de impacto), artikli 16 lõigetest 1 ja 2 teatamata jätmise tagajärg on ainult nimetatud tehniliste eeskirjade, mitte kogu õigusakti, mille osa need on, kohaldamatus.
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas kollektiivse esindamise organisatsioonid, kui nad koguvad tasu seadmete ja andmekandjate müügilt tootjate ja importijate kaudu, tegutsevad maksukohustuslastena käibemaksudirektiivi artikli 28 tähenduses, kes on kohustatud dokumenteerima need tehingud magnetofonide ning muude sarnaste seadmete või tühjade andmekandjate vastavatele tootjatele ja importijatele nimetatud direktiivi artikli 220 lõike 1 punkti 1 kohaselt väljastatud arvega, millel on välja toodud kogutud tasudelt maksmisele kuuluv käibemaks, ning kas autorid, esitajad ja teised õiguste valdajad peavad kogutud tasude nendele jaotamisel dokumenteerima tasude saamise tasu kogunud kollektiivsele esindamise organisatsioonile väljastatud arvega, millel on välja toodud käibemaks?“