ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgerichts Krefeld (Saksamaa) 9. oktoobril 2012. aastal — NIPPONKOA Insurance Co (Europe) Ltd versus Inter-Zuid Transport BV

(Kohtuasi C-452/12)

2013/C 26/32

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Krefeld.

Põhikohtuasja pooled

Hageja: NIPPONKOA Insurance Co (Europe) Ltd.

Kostja: Inter-Zuid Transport BV.

Eelotsuse küsimused

1. Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikliga 71 on vastuolus konventsiooni tõlgendamine üksnes autonoomselt, või kas selliste konventsioonide kohaldamisel tuleb võtta arvesse ka määruse eesmärke ja põhimõtteid?

2. Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikliga 71 on vastuolus konventsiooni selline tõlgendamine, mille kohaselt ei takista ühes liikmesriigis lahendatud tuvastushagi hiljem teises liikmesriigis sooritushagi esitamist, kuna asjaomane konventsioon võimaldab ka sellist tõlgendust, mis on kooskõlas määruse nr 44/2001 artikliga 27?

(1) EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
2.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse nii, et nõukogu 13. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 2252/2004 liikmesriikide poolt väljastatud passide ja reisidokumentide turvaelementide ja biomeetria standardite kohta (ELT L 385, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 444/2009, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2252/2004 liikmesriikide väljastatud passide ja reisidokumentide turvaelementide ja biomeetria standardite kohta (ELT L 142, lk 1), artikli 1 lõige 2 on kehtiv, tuleb määruse artikli 4 lõiget 3, võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 7 ja 8, inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 8 lõiget 2 ja direktiivi 95/46 (1) artikli 7 punkti f koosmõjus sama direktiivi artikli 6 lõike 1 punktiga b tõlgendada nii, et kõnealuse määruse rakendamiseks peavad liikmesriigid seadusega tagama, et nimetatud määruse kohaselt kogutud ja salvestatud biomeetrilisi andmeid ei koguta, töödelda ega kasutata muul otstarbel kui dokumendi väljaandmiseks?
3.

Kas juhul, kui teisele küsimusele vastatakse nii, et nõukogu 13. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 2252/2004 liikmesriikide poolt väljastatud passide ja reisidokumentide turvaelementide ja biomeetria standardite kohta (ELT L 385, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 444/2009, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2252/2004 (ELT L 142, lk 1), artikli 1 lõige 2 on kehtiv, tuleb määruse artikli 4 lõiget 3, võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 7 ja 8, inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 8 lõiget 2 ja direktiivi 95/46 (1) artikli 7 punkti f koosmõjus sama direktiivi artikli 6 lõike 1 punktiga b tõlgendada nii, et kõnealuse määruse rakendamiseks peavad liikmesriigid seadusega tagama, et nimetatud määruse kohaselt kogutud ja salvestatud biomeetrilisi andmeid ei koguta, töödelda ega kasutata muul otstarbel kui dokumendi väljaandmiseks?
6.

Ainult juhul, kui viienda küsimuse eeldus on, et õiguslikult on lubatud kõrgem hind: Kas direktiivi 2006/112 artikli 1 lõike 2 esimest lauset ja artiklit 73 tuleb tõlgendada selliselt, et sätteid, mis piiravad käibemaksuga maksustavate kaupade ja teenuste eest võetavat tasu, tuleb Euroopa Liidu õigusega kooskõlaliselt kohaldada nii, et käibemaks lisandub kindlaks määratud tasule, mitte ei sisaldu juba tasu sees; seda ka juhul, kui siseriiklikes tasu reguleerivates sätetes ei ole see sõnaselgelt ette nähtud?
a)

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas mõistet „pakkumise koguväärtus” direktiivi 2003/71 artikli 1 lõike 2 punkti h tähenduses tuleb sellisel juhul tõlgendada nii, et väärtpaberite sundmüügi korral tuleb lähtuda sellise müügi eripära arvesse võttes mõistlikult oodatava tulemi väärtusest, isegi kui mõistlikult oodatav tulem on majanduslikust väärtusest tunduvalt väiksem?
ET Euroopa Liidu Teataja C 389/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Suurbritannia) 3. oktoobril 2012 — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd versus Sanofi

(Kohtuasi C-443/12)

2012/C 389/07

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd

Kostja: Sanofi

Menetlusse astuja: Sanofi Pharma Bristol-Myers Squibb SNC

Eelotsuse küsimused

1. Milliste kriteeriumide põhjal tuleb otsustada, kas „toodet [kaitseb] kehtiv aluspatent” määruse nr 469/2009/EÜ (1) (edaspidi „määrus”) artikli 3 punkti a tähenduses?

2. Kas olukorras, kus kehtiv aluspatent kaitseb mitut toodet, on patendiomanikule iga kaitstud toote kohta tunnistuse väljaandmine vastuolus määrusega, eriti selle artikli 3 punktiga c?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT 2009, L 152, lk 1).
1.

Kas direktiivi 87/344/EMÜ (1) artikli 4 lõike 1 kohaselt on lubatud, et õigusabikulude kindlustuse andja, kes sätestab kindlustuslepingus, et põhimõtteliselt osutavad kohtu- ja haldusmenetluses õigusabi tema töötajad, seab peale selle tingimuseks, et kindlustus katab kindlustatud isiku vabalt valitud advokaadi või õigusliku esindaja osutatud õigusabi kulud üksnes siis, kui kindlustusandja leiab, et asja lahendamiseks peab volitama väljastpoolt pärit õigusliku esindaja?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Grondwettelijk Hof (Belgia) 29. oktoobril 2012 — Pelckmans Turnhout NV versus Walter Van Gastel Balen NV jt

(Kohtuasi C-483/12)

2013/C 26/42

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Grondwettelijk Hof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Pelckmans Turnhout NV

Kostjad: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV, Walter Van Gastel Schoten NV

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõikes 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 20 ja 21 koostoimes harta artiklitega 15 ja 16 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 34–36, 56 ja 57 sätestatud võrdsuse põhimõtet tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu on ette nähtud 10. novembri 2006. aasta wet betreffende de openingsuren in handel, ambacht en dienstverlening’i (Belgia seadus kaubanduse, käsitöö- ja teenuste osutamise ettevõtjate lahtiolekuaegade kohta) artiklites 8, 9, 16 ja 17, kuna neis sisalduv kohustus valida üks puhkepäev nädalas

i) ei kehti raudteejaamades ega ühistranspordi-ettevõtjate filiaalides asuvatele ettevõtjatele, müügile rahvusvahelise reisijateveoga seotud lennujaamades ja sadamapiirkondades ega ka bensiinijaamades või filiaalides kiirtee ääres, aga kehtib teistes kohtades asuvatele ettevõtjatele,

ii) ei kehti ettevõtjatele, kes müüvad selliseid tooteid nagu ajalehed, ajakirjad, tubaka- ja suitsetamistooted, telefonikaardid ja riikliku loterii tooted, audiovisuaalsete toodete ja videomängude andmekandjad ja jäätis, aga kehtib ettevõtjatele, kes pakuvad teisi tooteid,

iii) kehtib ainult jaemüügi korral, seega ettevõtjatele, kelle müük on suunatud tarbijale, aga mitte teistele ettevõtjatele,
1.

a) Kas tolliseadustiku (1) artikleid 203 ja 204 koosmõjus tolliseadustiku rakendusmääruse (2) artikliga 859 (eeskätt punkti 2 alapunktiga c) tuleb tõlgendada nii, et tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 356 lõike 1 alusel määratud transiitveo tähtaja (pelk) ületamine ei too kaasa tollivõlga ebaseaduslikult tollijärelevalve alt väljaviimise tõttu tolliseadustiku artikli 203 tähenduses, vaid toob kaasa tollivõla tolliseadustiku artikli 204 alusel? b) Kas esimese küsimuse punktile a jaatava vastuse andmiseks on vajalik, et asjaomased isikud esitavad tolliasutusele andmed tähtaja ületamise põhjuste kohta või vähemalt selgitavad, kus asus kaup ajavahemikul, mis jäi tolliseadustiku [rakendusmääruse] artikli 356 alusel määratud tähtaja lõppemise ja kauba sihttolliasutusele tegeliku esitamise vahele?
2.

Kas määruse (EÜ) nr 6/2002 artikli 7 lõike 1 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et liidus tegutsevad asjaomase sektori ringkonnad ei oleks mõistliku ootuse kohaselt pidanud disainilahendusest tavapärase majandustegevuse käigus teada saama, kuigi see on tehtud kättesaadavaks kolmandale isikule, kelle puhul ei kehti otsene või kaudne konfidentsiaalsusnõue, a) kui see on tehtud kättesaadavaks ainult ühele ringkonna ettevõtjale või b) välja pandud Hiina ettevõtja väljapanekusaalis, mida tavapärane turuseire ei hõlma?
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peavad kuldesemed, mis on imporditud teisest liikmesriigist (ekspordiliikmesriik), kus neid on lubatud turule viia, olema märgistatud liikmesriigi heakskiidetud sõltumatu proovikoja märgisega, mis kinnitab, et see proovikoda on selle märgisega toote proovile vastavust kontrollinud ja milles on impordiliikmesriigi tarbijatele arusaadav teave toote standardproovi kohta, juhul kui selline teave standardproovi kohta on sellel kuldesemel olevas täiendavas eraldi märgises?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt: Kas direktiivi 97/81/EÜ lisas toodud raamkokkuleppe klausli 4 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et võttes arvesse tööturu osapoolte ulatuslikku kaalutlusõigust konkreetse sotsiaal- ja majanduspoliitilise eesmärgi ning selle saavutamiseks vajalike meetmete kindlaksmääramisel, on osalise tööajaga töötajate ebavõrdne kohtlemine, mis tuleneb lapsetoetuse osalisest vähendamisest vastavalt tööajale, objektiivselt põhjendatud eeldusel, et osalise vähendamise keeld a) raskendab või muudab võimatuks lapsevanemate osalise tööajaga töötamise või vähendatud koormusega töötamise lapsehoolduspuhkuse ajal ja/või b) moonutab konkurentsi, kuna tööandjate, kelle juures töötab rohkem osalise tööajaga töötajaid, rahaline koormus on suurem ning seega väheneb tööandjate valmidus võtta tööle osalise tööajaga töötajaid, ja/või c) soodustab osalise tööajaga töötajaid, kes töötavad osalise tööajaga mitmel töökohal ning kellel on mitmekordne õigus saada kollektiivlepingu alusel sellist hüvitist nagu lapsetoetus, ja/või d) soodustab osalise tööajaga töötajaid, kuna neil on rohkem töövaba aega kui täistööajaga töötajatel ning seega paremad lapsehoiuvõimalused?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesgericht Feldkirch (Austria) 24. oktoobril 2012 — Armin Maletic, Marianne Maletic versus lastminute.com GmbH ja TUI Österreich GmbH

(Kohtuasi C-478/12)

2013/C 26/40

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht Feldkirch

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Armin Maletic, Marianne Maletic

Kostjad: lastminute.com GmbH, TUI Österreich GmbH

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 16 lõiget 1, mille alusel on pädev selle paiga kohus, kus on tarbija enese alaline elukoht, tuleb tõlgendada nii, et juhul kui teisel lepinguosalisel (käesoleval juhul välismaal asuv reisi vahendaja ) on lepingupartner (käesoleval juhul tarbija riigi territooriumil asuv reisi korraldaja ), kohaldatakse mõlema vastu esitatud hagide puhul määruse nr 44/2001 artikli 16 lõiget 1 ka tarbija riigi territooriumil asuva lepingupartneri suhtes?

(1) EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) (1) artikli 13 lõike 1 punkti g lõpuosa tuleb tõlgendada nii, et see annab liikmesriikidele vabaduse, kas sätestada või mitte erand artikli 11 lõikes 1 ette nähtud kohesest teavitamiskohustusest, kui see erand on vajalik teiste isikute õiguste ja vabaduste kaitseks, või kas liikmesriikide suhtes kehtivad selles osas piirangud?
3.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenuse puhul on sihtriigil, kuhu teenus on suunatud, õigus kehtestada sellise teenuse osutamisele piiranguid, nähes ette teenuse kohustusliku kandmise liikmesriigi registrisse ja filiaali või iseseisva õigussubjekti asukoha nõude ning nõudes, et sellist teenust on võimalik osutada ainult siis, kui asutatakse filiaal või iseseisev õigussubjekt?
1.

Esimese võimalusena: kas — enne 2004. aasta määruse (EÜ) nr 754 (1) jõustumist — oleks värviline plasmakuvar (mille diagonaal on 106,6 sentimeetrit ja mis on varustatud kahe kõlari, kaugjuhtimispuldiga ning videokaartide (mis maksavad äärmiselt vähe, mida on lihtne soetada ja sisestada, kuid mida ei impordita koos kuvariga) sisestamiseks sobivate sisendseadmetega ning mis suudavad pärast videokaardi sisestamist võtta vastu AV-liitvideosignaale ja mida saab ühendada peale arvutite ka videosalvestus- ja videotaasesitusseadmete, DVD-mängijate, videokaamerate ja satelliitvastuvõtjatega) tulnud klassifitseerida rubriiki 8471 või hoopis rubriiki 8528;
ET Euroopa Liidu Teataja C 108/13

19. oktoobril 2012 esitatud hagi — Christophe Gassiat versus Ordre des avocats de Paris

(Kohtuasi C-467/12)

2013/C 108/25

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Christophe Gassiat

Kostja: Ordre des avocats de Paris

Euroopa Kohus (seitsmes koda) teatas 21. veebruari 2013. aasta määruses, et tal puudub ilmselgelt pädevus hagi üle otsustada; sellest tulenevalt on hagi vastuvõetamatu. Euroopa Kohus jättis C. Gassiat’ kohtukulud tema enda kanda.
ET Euroopa Liidu Teataja C 399/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Cosenza (Itaalia) 19. oktoobril 2012 — CCIAA di Cosenza versus Fallimento CIESSE SRL

(Kohtuasi C-468/12)

2012/C 399/24

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Cosenza

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura (CCIAA) di Cosenza

Vastustaja: Fallimento CIESSE S.R.L

Eelotsuse küsimus

Kas Itaalia õigusnormid, mis puudutavad selle aastamaksu arvutamise eeskirju, mida on kohustatud tasuma kõik majandustegevusega tegelevad isikud, on — selles osas, mis näeb ette, et füüsilisest isikust ettevõtjad tasuvad kindlasummalist aastamaksu (200 eurot, kui nad on kantud ettevõtteregistri tavaosasse, või 88 eurot, kui eriosasse); et põllumajandusega tegelevad seltsingud tasuvad kindlasummalist aastamaksu, mille suurus on 100 eurot (või 20 eurot iga kohaliku üksuse kohta); et välisriigis asuvate ettevõtjate kohalikud üksused ja/või filiaalid tasuvad kindla summana 110 eurot; et seltsingud, kelle tegevusala ei ole põllumajandus, tasuvad kindla summana 200 eurot; et advokaadiühingud tasuvad kindla summana 200 eurot, samas kui kõik teised ühingu vormis ettevõtjad (äriühingud, konsortsiumid jne) on kohustatud tasuma „makse, mille suurus on proportsioonis eelmise majandusaasta käibega” (nii, et need võivad küündida 40 000 euroni) —, vastuolus 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/7/EÜ (1) artikliga 5, kuna need seavad kapitaliühingu (väljend, mida mõistetakse eespool viidatud ühenduse direktiivis kasutatud kõikehõlmavas tähenduses) ettevõtlusele märksa suurema koormuse kui füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtlusele?

(1) Nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiv 2008/7/EÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (ELT L 46, lk 11).
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse, et need sätted ei ole (Euroopa) Liidu õigusega vastuolus, siis kas täitemenetluse seadustiku artikli 37 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et need ei takista siseriiklikul kohtul lubamast tarbijakaitseühendusel (kõnesoleva direktiivi) artikli 6 lõike 1 artikli 7 lõike 1 ja artikli 8 alusel täitemenetlusse astuda?
1.

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (1) artikli 13 B osa punkti d alapunkti 6 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik tunnistab käesoleva eelotsusetaotluse punktis 2 kirjeldatud asutusi eriotstarbeliste investeerimisfondidena, siis hõlmab mõiste „liikmesriikide määratletud eriotstarbelised investeerimisfondid” pensionifonde, millele viidati põhikohtuasjas ja millel on järgmised omadused: a) töötajale (pensionisaaja) makstav tulu sõltub pensionifondi investeeringute tootlusest; b) tööandja ei ole kohustatud tegema pensionisaajale konkreetse tulu tagamiseks täiendavaid makseid; c) pensionifond investeerib ühiselt kogunenud raha, kohaldades riski hajutamise põhimõtet; d) pensionifondi sissemaksete kogusumma põhineb konkreetseid töötajaid ja tööandjaid esindavate tööturuorganisatsioonide vahel sõlmitud kollektiivlepingutel, mitte konkreetse töötaja isiklikul otsusel; e) töötaja võib iseseisvalt otsustada teha pensionifondi täiendavaid sissemakseid; f) füüsilisest isikust ettevõtjad, tööandjad ja juhatuse liikmed võivad otsustada teha pensionifondi sissemakseid; g) pensionisäästude eelnevalt kindlaksmääratud ja töötajate puhul ühiselt kokkulepitud osa kasutatakse eluaegse annuiteedi ostmiseks; h) pensionisaajad kannavad pensionifondi kulud; i) pensionifondi sissemaksed saab tulumaksu arvutamisel teatava summa ulatuses maha arvata; j) maksed, mis tehakse isiklikku pensioniskeemi, sealhulgas finantseerimisasutuse loodud pensionifondi, mille raames saab sissemaksed investeerida eriotstarbelisse investeerimisfondi, saab tulumaksu arvutamisel maha arvata samas ulatuses, kui on märgitud punktis i; k) väljamaksed maksustatakse vastukaaluks punkti i kohasele sissemaksete maksu eesmärgil mahaarvamise õigusele ja l) kogunenud raha tuleb põhimõtteliselt välja maksta pärast seda, kui asjaomane isik jõuab pensioniikka?
6.

a) Kas direktiiviga on vastuolus liikmesriikide õigusnormid, mille kohaselt isiklikuks tarbeks kopeerimise eest kogutakse salvestustasu tootjalt ja/või importijalt, kes müüb mälukaarte ettevõtjatele, kes müüvad need mälukaardid edasi nii era- kui äriklientidele, ilma et tootja ja/või importija oleks teadlik, kas mälukaardid on müüdud era- või äriklientidele? b) Kas vastust kuuenda küsimuse punktile a mõjutab see, et liikmesriigis kehtivad õigusnormid, mis tagavad, et tootjad, importijad ja/või edasimüüjad ei pea maksma salvestustasu mälukaartide pealt, mida kasutatakse kutsetegevuses, et juhul, kui salvestustasu on siiski makstud, saavad tootjad, importijad ja/või edasimüüjad selle tasu tagasi selliste mälukaartide pealt, mida kasutatakse kutsetegevuses, ning et tootjad, importijad ja/või edasimüüjad võivad müüa mälukaarte teistele ettevõtjatele, kes on registreeritud salvestustasusüsteemi haldava organisatsiooni juures, ilma et nad peaksid seejuures salvestustasu maksma? c) Kas vastust kuuenda küsimuse punktidele a ja b mõjutab see, 1. et liikmesriigis kehtivad õigusnormid, mis tagavad, et tootjad, importijad ja/või edasimüüjad ei pea maksma salvestustasu mälukaartide pealt, mida kasutatakse kutsetegevuses, kuid mõistet „kutsetegevus” tõlgendatakse selliselt, et sellest tulenev mahaarvamisõigus kehtib ainult Copydani poolt aktsepteeritud ettevõtjatele ning salvestustasu tuleb maksta mälukaartide pealt, mida kasutavad kutsetegevuses muud ärikliendid, keda Copydan ei ole aktsepteerinud; 2. et liikmesriigis kehtivad õigusnormid, mis tagavad, et tootjad, importijad ja/või edasimüüjad saavad juhtudel, kui salvestustasu on faktiliselt makstud (teoreetiliselt), tagasi mälukaartide salvestustasu, kui neid mälukaarte kasutatakse kutsetegevuses, kuid a) tegelikkuses saab ainult mälukaardi ostja nõuda salvestustasu tagastamist, ning b) mälukaartide ostja peab esitama salvestustasu tagastamise taotluse Copydanile; 3. et liikmesriigis kehtivad õigusnormid, mis tagavad, et tootjad, importijad ja/või edasimüüjad võivad müüa mälukaarte teistele ettevõtjatele, kes on registreeritud salvestustasusüsteemi haldava organisatsiooni juures, ilma et nad peaksid seejuures salvestustasu maksma, ent a) Copydan on salvestustasusüsteem haldav organisatsioon ning b) need registreeritud ettevõtjad ei tea, kas mälukaardid on müüdud era- või äriklientidele?
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 38 ning nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (1) ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis ei võimalda liikmesriigi kohtul, kes lahendab kutse- või majandustegevuses tegutseva isiku poolt tarbija vastu esitatud hagi, mis puudutab aegunud võlanõuet, võtta aegumist omal algatusel arvesse ka siis, kui tarbija suhtes on võetud ebaõiglastest lepingutingimustest tulenevaid meetmeid?
2.

Kui see ei ole nii, siis kas mõistet „muud vabalt kaubeldavad maksevahendid” kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ artikli 13 B osa punkti d alapunktis 3 (alates 1. jaanuarist 2007 kaheksanda direktiivi 2006/112/EÜ artikli 135 lõike 1 punkt d muudetud redaktsioonis) tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab Grantoncardi, mille puhul on tegemist üleantava kaardiga, mida kasutatakse kaupade ja teenuste eest (osaliseks) tasumiseks, ning kui küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas sellise kaardi väljastamine ja müük on käibemaksust vabastatud?
7.

Kui ka kuuendale küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas Euroopa Liidu esmase ja/või teisese õiguse tõlgendusega on vastuolus sellise piiramatult jätkuva ebavõrdse kohtlemise õigustamine seadusandliku eesmärgiga kaitsta üleminekuseadusega mitte (ainult) üleminekutähtpäevaks omandatud õigusi, vaid (ka) ootust saada senikehtinud tasustamisõiguse alusel asjaomasel palgaastmel prognooside kohaselt makstavat sissetulekut? Kas olemasolevate ametnike jätkuvat diskrimineerimist saab põhjendada sellega, et teistsugune kord (palgajärkude individuaalne määramine vastavalt töökogemusele ka olemasolevate ametnike puhul) on seotud suurte halduskuludega?
5.

Kui ka neljandale küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas Euroopa Liidu esmase ja/või teisese õiguse tõlgendusega on vastuolus sellise piiramatult jätkuva ebavõrdse kohtlemise õigustamine seadusandliku eesmärgiga kaitsta üleminekuseadusega mitte (ainult) üleminekutähtpäevaks omandatud õigusi, vaid (ka) ootust saada senikehtinud tasustamisõiguse alusel asjaomasel palgaastmel prognooside kohaselt makstavat sissetulekut? Kas olemasolevate ametnike jätkuvat diskrimineerimist saab põhjendada sellega, et teistsugune kord (palgajärkude individuaalne määramine vastavalt töökogemusele ka olemasolevate ametnike puhul) on seotud suurte halduskuludega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/26

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Tivoli (Itaalia) 7. novembril 2012 — Elisabetta Gentile versus Ufficio Finanziario della Direzione Ufficio Territoriale di Tivoli jt

(Kohtuasi C-499/12)

2013/C 26/51

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Tivoli

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Elisabetta Gentile

Vastustajad: Ufficio Finanziario della Direzione — Ufficio Territoriale di Tivoli, Fabrizio Penna, Gianfranco Di Nicola

Eelotsuse küsimus

Kas vabariigi presidendi 30. mai 2002. aasta dekreedi nr 115, mis reguleerib tasu maksmist Itaalia õigussüsteemis riigi kulul tasuta antava õigusabi eest, artikkel 130 on — selles osas, millega on kehtestatud, et poole kaitsjale, kohtunikuabile ja tehnilisele nõustajale makstavaid summasid vähendatakse poole võrra —, kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 kolmanda lõiguga, mis sätestab, et isikule, kellel puuduvad piisavad vahendid, antakse tasuta õigusabi sellises ulatuses, mis tagab võimaluse kohtusse pöörduda?
2.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et selles sisalduv põhimõte on piiranguteta kohaldatav ka proviisori kutseala suhtes, nii et apteegiomanike ja parafarmaatsiatoodete kaupluse omanike suhtes esimeses küsimuses nimetatud ravimite müügiks erineva regulatsiooni kehtestamine ei ole kutseala avalik-õiguslikust mõõtmest tulenevalt põhjendatud?