Kohtuasi T‑311/04

José Luis Buendía Sierra

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Ametnikud – Edutamine – 2003. aasta edutamine – Eelispunktide andmine

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Ametnikud – Hagi – Isikut kahjustav meede

(Personalieeskirjad, artiklid 45, 90 ja 91)

2. Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus

(Personalieeskirjad, artikkel 45 ja artikli 90 lõige 2)

3. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikli 25, lõigud 2, 26, 43, 45 ja artikli 90, lõige 2)

4. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

5. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

6. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

7. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

8. Ametnikud – Huve kahjustav otsus – Vastuvõtmise kord

(Personalieeskirjad, artikkel 45, artikli 90 lõige 2 ja artikkel 91)

9. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

10. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

11. Ametnikud – Hagi – Tühistamisotsus – Mõju

(EÜ artikkel 233; personalieeskirjad, artikkel 45)

1. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb kogutud teenete arvesse võtmisel, mida väljendavad aastast aastasse kogutud punktid, ja kus edutamine lõpetatakse olemuselt keerulise aktiga, kuna see sisaldab ametisse nimetava asutuse kahte eraldi otsust – ühe otsusega kehtestatakse edutatud ametnike nimekiri ja teisega määratakse kindlaks ametnike punktide koguarv, millele esimesena nimetatud otsus rajaneb –, see ametisse nimetava asutuse otsus, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, kujutab endast iseseisvat akti, mille enda peale võib esitada kaebuse ja mille peale saab vajaduse korral kohtusse edasi kaevata personalieeskirjades ette nähtud õiguskaitsevahendite raames. Sellise süsteemi raames ei piirdu teatud kindlal aastal antud punktide mõju mitte üksnes käimasoleva edutamisega, vaid mõjutab mitmeid edutamisi, mis tekitavad kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, mis puudutavad ametniku huve, tuues kaasa selge muudatuse tema õiguslikus seisundis.

Sellest tulenevalt võib edutatud ametnike nimekirja kantud ametnik, kui ta vaidlustab ametisse nimetava asutuse poolt talle antud punktide koguarvu ja sellega ka järgmisteks aastateks säilitatud punktide ülejäägi, esitada kaebuse ja vajaduse korral kohtusse hagi ainult sellise punktide andmise akti peale, millel on tema jaoks siduvad ja lõplikud õiguslikud tagajärjed.

Samuti on mõeldav, et samasuguse menetluse võib algatada ametnik, keda ei edutatud ja kes ei soovi vaidlustada asjaolu, et teda ei edutatud käimasoleva edutamise raames, vaid üksnes keeldumist anda talle teatud hulk punkte, mis ei oleks tal võimaldanud edutamiskünniseni jõuda.

Peale selle võib ametnik, keda ei edutatud väidetavalt õigustamatult edutamiskünnisest allapoole jääva ebapiisava punktide arvu tõttu, esitada oma kaebuse nii selle ametisse nimetava asutuse otsuse peale, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, kui ka selle otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja. Kuigi need kaks akti võivad tõepoolest olla õiguslikult eraldi aktid ja nende peale võib esitada eri tühistamisnõudeid, on kindel, et tegelikult on need edutamisest keeldumise puhul omavahel tihedalt seotud, kuna edutamine on ilmtingimata ja ainuüksi seotud ametnikule võrreldes edutamiskünnisega antud punktide koguarvuga, välja arvatud juhul, kui kõnealust ametnikku, kes jõudis selle künniseni ja kuulus ex aequo rühma – s.o ametnike rühma, kes on jõudnud edutamiskünniseni, kuid keda on rohkem kui on tegelikult võimalik edutada – ei edutatud täiendavate kaalutluste alusel, mis on seotud palgaastmel töötamise staažiga või võrdsete võimalustega.

Viimati nimetatud juhul võib asjassepuutuv ametnik õiguspäraselt esitada hagi üksnes ametisse nimetava asutuse lõpliku otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, ametisse nimetava asutuse poolt ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestamisel tehtud kaalutlusvigade tõttu.

(vt punktid 82, 88–94)

2. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb kogutud teenete arvesse võtmisel, mida väljendavad aastast aastasse kogutud punktid, ja mille puhul edutamine lõpetatakse olemuselt keeruka aktiga, kuna see sisaldab ametisse nimetava asutuse kahte eraldi otsust − ühe otsusega kehtestatakse edutatud ametnike nimekiri ja teisega määratakse kindlaks ametnike punktide koguarv, millele esimesena nimetatud otsus rajaneb − tuleb õiguskindluse, võrdse kohtlemise ja hea halduse huvides määrata mõlema nimetatud otsuse peale esitatavate kaebuste esitamiseks ette nähtud kolmekuulise tähtaja alguspunktiks kuupäev, mil ametnik sai oma isikliku ajakohastatud edutamistoimikuga asutusesiseses infosüsteemis tegelikult tutvuda, tingimusel et ametnik vaatab kõnealust toimikut mõistliku aja jooksul alates kuupäevast, mil avaldati kokkuvõte, milles antakse teada, et asjaomases süsteemis on kättesaadavad andmed antud punktide kohta.

Sellises edutamissüsteemis ei võimalda edutatud ametnike nimekirja avaldamine, mis hõlmab üksnes huvitatud isikute nimesid ja ametikohti, asjassepuutuvatel ametnikel täielikult tutvuda edutamismenetlust lõpetava huve kahjustava aktiga, mis on oma olemuselt keeruline, ning alles oma isiklikku edutamistoimikut vaadates saab ametnik teada oma punktide koguarvu ja nende jaotuse.

(vt punktid 105, 111, 112, 115, 118, 121)

3. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteem, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, millest mõningad punktid – nn teenetepunktid – saadakse selle hinde muutmisega, mis ametnikule antakse personalieeskirjade artikli 43 kohase korrapärase hindamise käigus, ja mõningad punktid – nn eelispunktid – antakse täienduseks, kuid mis üksi ei ole edutamisel määravad, kuivõrd nende eesmärk on tunnustada ametnikke, kes on ületanud oma individuaalsed eesmärgid või kes on institutsiooni huvides täitnud edukalt lisaülesandeid, ei riku võrdse kohtlemise põhimõtet ega personalieeskirjade artiklit 45, kuna mõlemat liiki punktide eesmärk on teenete tunnustamine ning nende andmist tuleb alati põhjendada teenetel põhinevate kaalutlustega.

Süsteemis, kus edutamine lõpetatakse olemuselt keerulise aktiga, kuna see sisaldab ametisse nimetava asutuse kahte eraldi otsust – ühe otsusega kehtestatakse edutatud ametnike nimekiri ja teisega määratakse kindlaks ametnike punktide koguarv, millele esimesena nimetatud otsus rajaneb – ei riku eelispunktide andmise kohta tehtud otsuste põhjendamata jätmine personalieeskirjade artikli 25 teist lõiku, mis ei nõua selliste ettepanekute, soovituste ja arvamuste põhjendamist, mis iseenesest ei ole tehtud ametniku kahjuks, ning mis ei hõlma ettevalmistavaid akte, kuna põhjendamise kohustus on täidetud juhul, kui ametisse nimetav asutus põhjendab oma otsust personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel esitatud kaebuse rahuldamata jätmise kohta.

Eelispunktide andmine ei riku ka personalieeskirjade artiklit 26, mille eesmärk on tagada ametniku kaitseõigus, vältimaks seda, et ametisse nimetav asutus võtab vastu ametniku halduslikku seisundit ja karjääri mõjutavaid otsuseid selliste tema käitumist puudutavate asjaolude põhjal, mida ei ole tema isikutoimikus mainitud, kuna need punktid antakse pärast karjääriarengu aruannete tulemuste uurimist asjassepuutuvate ametnike teeneid arvestades, mida on kinnitatud karjääriarengu aruannetes, mille koostamine on osa keerukast protsessist, millesse ametnikud on tihedalt kaasatud kooskõlas personalieeskirjade artikliga 43, mille kohaselt tehakse korrapärane aruanne teatavaks huvitatud isikule, kellel „on õigus seda kommenteerida, kui ta seda vajalikuks peab”. Samuti ei saa tugineda kaitseõiguste rikkumisele kõnealuste punktide andmise otsuste vastu, kuna need otsused kujutavad endast pelgalt ettevalmistavaid akte edutamise punktide koguarvu kindlaksmääramise ja edutatud isikute nimekirja kehtestamise otsustele, ega kohaldada kaitseõigust selliste aktide, vaid üksnes huve kahjustavate aktide suhtes.

(vt punktid 129–138, 143–147, 152, 155–157)

4. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, millest mõningad punktid – nn teenetepunktid – saadakse selle hinde muutmisega, mis ametnikule antakse personalieeskirjade artikli 43 kohase korrapärase hindamise käigus, ja mõningad punktid – nn eelispunktid –, mille eesmärk on eristada ametnike hulgas need, kellel on kõige rohkem teeneid, et suurendada nende edutamisvõimalusi, ei piira viimati nimetatud punktide andmiseks kõikides peadirektoraatides kehtestatud kvoodi olemasolu ega ka esimest liiki punktide andmiseks määratud keskmise piirhinde olemasolu hindajate hindamisvabadust viisil, mis oleks vastuolus personalieeskirjade artikliga 45, võrdse kohtlemise põhimõttega ja ametikohal edasijõudmise põhimõttega. Selgub vastupidi, et need kaks mehhanismi on oma olemuselt sellised, mis soodustavad ametnike teeneid näitava hindamise tõhusat väljendamist, tagades samas hinnangute kõrgeimal tasemel võrreldavuse kõikides komisjoni peadirektoraatides, ning sellest tulenevalt kõnealuste ametnike võrdse kohtlemise. Praktikas tuleb siinjuures teenete võrdlevat hindamist teostada võrdsel alusel ja lähtudes võrreldavatest teabeallikatest.

Mis puudutab iga peadirektoraadi eelispunktide kvooti, siis see vastab seda liiki punktide üldeesmärgile, milleks on eristada ametnike hulgas need, kellel on kõige rohkem teeneid, et suurendada nende edutamisvõimalusi. Käsutusse antavate punktide arvu piiramine on ette nähtud selleks, et peadirektoraadid teostaksid sellist valikut. See eesmärk ise on kooskõlas personalieeskirjade artikliga 45, võrdse kohtlemisega ja ametikohal edasijõudmisega.

Mis puudutab eelispunktide keskmist piirhinnet, mida asjaomane edutamissüsteem innustab järgima, kuid ei tee seda absoluutseks kohustuseks, siis asjaolu, et peadirektoraadid seda siiski arvesse võtavad, ei tähenda sugugi, et nende otsustusvabadust piiratakse viisil, mis oleks vastuolus personalieeskirjade artikliga 45, võrdse kohtlemise põhimõttega ja ametikohal edasijõudmise põhimõttega. Selline keskmine hinne, mis väljendab matemaatiliselt hinnangut keskmise ametniku töösoorituse tulemuslikkusele, ei piira hindajate võimalust kasutada väga ulatuslikku hindamisruumi ja seda isegi koostoimes soovituslike, kuid mitte siduvate vahemikega, mis on saadud vaadeldes, kuidas eelnevalt on üldiselt edutamisi läbi viidud. Selline keskmine hinne ei piira ka hindajate võimalust eristada hinnanguid, mis antakse konkreetselt iga ametniku töösoorituse tulemuslikkusele vastavalt sellele, kas see tegevus jääb kõnealusest keskmisest alla- või ülespoole, kuna hindajatel on võimalus ametnike hindamist täpsustada. See võimaldab vältida hinnete inflatsiooniohtu, kohustades hindajaid läbi viima igaühe individuaalsete teenete rangema võrdlemise, ning võimaldab ühtlasi vähendada erinevate peadirektoraatide teostatavate hindamiste keskmiste hinnete vahelisi erinevusi, mida ei põhjendata hinnatud ametnike teenetega seotud objektiivsete kaalutlustega. Viimasena võtab selline keskmine hinne arvesse kõige üldisemalt järgitavat tegelikku olukorda, st hinnatavate ametnike ühtlast jaotust keskmise teenetetaseme ümber, võimalust kalduda keskmisest piirhindest kõrvale juhul, kui peadirektoraadi eriline olukord ei sobi kokku üldise olukorraga, ning ametnike võimalust esitada vaie, mille tulemusena võib ametisse nimetav asutus talle anda kvoodiväliselt ühe või mitu eelispunkti, mis on piisavad tekkida võivate raskuste ületamiseks talitustes, kuhu on koondunud väga head töötajad.

(vt punktid 169, 172–177, 179–183, 187)

5. Õigusnormi muutmisele on omane, et teatud kuupäeval luuakse uued olukorrad, kohandades neid eelnevalt kehtestatud olukordi arvesse võttes. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, tuleb ametisse nimetaval asutusel kohaldada üleminekuetapina edutamist puudutavate eeskirjade muutmist, võttes arvesse ühelt halduskorralduselt teisele üleminekuga kaasnevaid piiranguid, mis võivad teda kohustada kalduma ajutiselt ja teatud piires kõrvale tavapäraselt kõnealuste olukordade suhtes kohaldatavate pidevalt kehtivate reeglite ja põhimõtete rangest kohaldamisest. Siiski tuleb selliseid kõrvalekaldumisi põhjendada üleminekuga seotud tungiva vajadusega ning need ei saa minna ajaliselt või ulatuselt kaugemale, kui on hädavajalik korrastatud ülemineku tagamiseks ühelt süsteemilt teisele. Selleks, et siinjuures võtta arvesse teeneid, mida kõnealuse süsteemi jõustumise hetkel ametis olevad ametnikud olid oma palgaastmel kogunud, hõlmavad üleminekueeskirjad erinevate üleminekupunktide andmist kõnealustele ametnikele.

Mis puutub üleminekueelispunktidesse, mis antakse ametnikele automaatselt iga palgaastmel töötatud aasta kohta kuni teatava ülemmäärani, võib seda töötatud aastate hulka pidada objektiivseks, kuid üksnes osaliseks näitajaks ametniku kogutud teenete kohta, mistõttu niisuguste punktide andmise osas võetakse arvesse palgaastmel töötamise staaži, mis on edutamismenetlusi tavapäraselt reguleerivate eeskirjadega vastuolus. Sellise süsteemi vastuvõtmine, mida iseloomustavad teenete kvantitatiivne hindamine ja vajadus jõuda edutamiseks teatud künniseni, mis vastab kogutud teenetepunktide ja eelispunktide arvule, tähendab ametnike poolt nende viimasest edutamisest alates kogutud teenete arvessevõtmist teatud hulga punktide andmise kujul vastavalt võrdse kohtlemise põhimõtet järgivale meetodile. Meede, mis kujutab endast eelispunktide automaatset andmist vastavalt palgaastmel töötamise staažile, vastab üleminekuga seotud tungivale vajadusele ja selle ulatust piiravad sätted, mis võimaldavad seda kohaldada vaid esimesel edutamise aastal pärast uue süsteemi jõustumist, mis annavad nendele punktidele väga piiratud osakaalu võimalikest saadaolevatest kogupunktidest ja mille kohaselt sõltub edutamine tingimusest, et see ametnik on kogunud oma viimases karjääriarengu aruandes teatava arvu muid punkte, lubavad järeldada, et ametisse nimetav asutus ei läinud kaugemale, kui oli hädavajalik korrastatud ülemineku tagamiseks ühelt süsteemilt teisele.

Need kaks üleminekueelispunkti, mis ametisse nimetav asutus maksimaalselt ühe ametniku kohta edutamiskomitee ettepaneku alusel võib anda, kehtestati selleks, et lahendada õiglaselt vanalt süsteemilt uuele üleminekuga seotud konkreetseid probleeme. Selline erieesmärk kuulub tingimata kõikide neid hõlmavate üleminekupunktide eesmärgi raamesse, milleks on võtta arvesse teeneid, mida ametnik on oma eelmisest edutamisest alates kogunud, millest tulenevalt ei riku nende andmist sätestav õigusnorm iseenesest personalieeskirjade artiklit 45. Asjaolu, et selline punktide andmine võib kaasa tuua meelevaldseid edutamisi, tuleneb nimetatud sätte konkreetsest kohaldamisest, mitte selle enese õigusvastasusest.

Personalieeskirjade artikliga 45 ei ole vastuolus ka üleminekueelispunktid, mida võib anda ametnikele, kes esitati edutamiseks eelmise edutamise ajal, kuid keda ei edutatud. Ehkki on tõsi, et eelmise edutamise reservi jäänud ametnike automaatne edutamine rikub edutamiseks kõlblike ametnike teenete võrdleva hindamise põhimõtet, mis on nimetatud artiklis ette nähtud, on ametisse nimetaval asutusel põhimõtteliselt siiski õigus võtta teenete võrdleva hindamise käigus arvesse asjaolu, et ametniku kohta on varasema edutamise raames juba tehtud edutamise ettepanek, tingimusel, et ta väärib endiselt edutamist ja et tema teeneid hinnatakse teiste edutamise kandidaatide teenete alusel – sellise juhtumiga on tegemist ka komisjoni kehtestatud üleminekueeskirjade puhul.

Lõpetuseks ei ole komisjonil mingit kohustust võtta varasemate hinnete ümberarvestamise süsteemina kasutusele nn analüütiliste hinnangute keskmise süsteem või muude institutsioonide kehtestatud süsteem, mis väidetavalt rikub vähem teenetel põhineva edutamise reeglit. Ametnike edutamise kehtivate meetodite muutmise eelduslik eesmärk on parandada teatavaid puudusi, mis tulenesid vanade eeskirjade kohaldamisest. Seega on niisugusele reformiprotsessile, mille vajalikkuse hindamiseks on ametiasutusel ulatuslik hindamisruum, omane see, et ühel kindlal kuupäeval hakatakse ametnike teeneid hindama uutel alustel. Uue süsteemi raames ei saa ametiasutuselt nõuda vana süsteemi ajal ametnikele antud hinnete täielikku ja identset arvessevõtmist, sest selle peaaegu vältimatuks tagajärjeks oleks see, et edutamissüsteemi reform muutuks sisutuks, ja igal juhul ei ole teenistujatel õigust eeldada, et kehtivad õigusnormid jäävad edasi kehtima.

(vt punktid 204–211, 213–218, 220)

6. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteem, mille kohaselt võib ametnikele anda eelispunkte institutsiooni huvides täidetud lisaülesannete tunnustamiseks, sest neid punkte võib anda üksnes ametniku tavapärasest tegevusest erinevate ülesannete eest, mida ei hõlma iga-aastane hindamine ning mille alusel ei anta seega muud liiki teenetepunkte. Peale selle võimaldab komisjoni kehtestatud õiguslik raamistik ametisse nimetaval asutusel igal juhul vältida teenete topeltarvestust.

(vt punktid 236, 240)

7. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, sellise reegli range kohaldamine ühe palgaastme kohta üsna vähese töötajate arvuga peadirektoraatides, mille kohaselt on igal peadirektoraadil jaotamiseks eelispunktide kvoot, mille arvutamiseks korrutatakse 2,5-ga nende ametnike arv, keda võib nende palgaastet arvestades veel edutada, ja mille kohaselt kehtestatakse selliste punktide andmise suhtes kõige tulemuslikumate ja ülejäänud ametnike vahel jaotusalus, põhjustab nendes üksustes töötavatele ametnikele jaotamiseks määratud eelispunktide arvu märkimisväärset vähenemist nende kahjuks. Kõnealused ametnikud on seega objektiivselt erinevas olukorras võrreldes nende kolleegidega, kes töötavad suurtes peadirektoraatides või talitustes, ning see seletab ja õigustab võrdse kohtlemise ja ametikohal edasijõudmise põhimõtteid järgides erinevat kohtlemist, nagu tuleneb erisättest, mille kohaselt peadirektoraatides ja talitustes, kus ühel palgaastmel on vähem kui neli ametnikku, on ametnikele antavate eelispunktide koguarv kümme ja nende andmise suhtes ei kohaldata jaotusalust, mis on muude ametnike jaoks üldiselt määratletud.

(vt punktid 246–250)

8. Personalieeskirjad ja komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteem, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, ei kehtesta mingisuguseid vorminõudeid nende otsuste vastuvõtmiseks, mis on tehtud eelnimetatud punktide andmise kohta või punktide andmise peale ametisse nimetavale asutusele esitatud vaiete kohta. Eelkõige personalieeskirjade artikli 90 lõige 2, mis näeb ette, et ametnikud võivad pöörduda ametisse nimetava asutuse poole akti peale esitatud kaebusega, ei välista, et sellist akti võiks esitada muul kujul kui paberkandjal. Järelikult võib vastutav ametiasutus sellised otsused ilma kirjalikult vormistamata vastu võtta nii, et kinnitab elektroonilise allkirjaga selleks otstarbeks koostatud elektroonilise dokumendi arvutisüsteemis.

(vt punktid 255 ja 256)

9. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, peab eelispunktide andmine, mille eesmärk on tunnustada kõige enam edutamist väärivaid ametnikke, et suurendada nende edutamisvõimalusi, põhinema kõnealuste ametnike konkreetsete teenetega seotud kaalutlustel, ning palgaastmel töötamise staaž ei saa igal juhul olla nende punktide andmisel otsustavaks teguriks. Seega ei saa eelispunktide andmise põhikriteeriumina kasutada teenetepunktide, mis on saadud personalieeskirjade artikli 43 kohase korrapärase hindamise käigus ametnikule antud hinde muutmisel, ning ametnikule automaatselt iga palgaastmel töötatud aasta kohta kuni teatava ülemmäärani antavate üleminekueelispunktide kogusumma kriteeriumi, kuna sellise kriteeriumi objektiivseks tulemuseks võib olla see, et seatakse eelisolukorda ametnikud, kellel on pikem palgaastmel töötamise staaž. Kuigi siinkohal vastab tõele, et ametiasutus võib kalduda ajutiselt ja teatud piires kõrvale tavapäraselt edutamismenetluste suhtes rakendatavate pidevalt kehtivate reeglite ja põhimõtete rangest kohaldamisest, siis seda saab teha üksnes selleks, et täita vanalt edutamissüsteemilt uuele üleminekuga seotud tungivat vajadust ning võtta arvesse ühelt halduskorralduselt teisele üleminekuga kaasnevaid piiranguid, samas kui eelispunktid on püsiv, mitte ajutine edutamissüsteemi osa, ning peale selle õigustab kõnealuse süsteemi jõustumise ajal ametis olevate komisjoni ametnike poolt nende palgaastmel kogutud teenete arvessevõtmine kolme üleminekupunktide kategooria andmist.

(vt punktid 286, 288, 290, 293, 297, 301)

10. Nende teenete hindamiseks, mida tuleb arvesse võtta personalieeskirjade artikli 45 alusel tehtava edutamisotsuse raames ja sellest tulenevalt ka punktide andmise otsuse raames edutamissüsteemis, kus hindamine toimub kvantitatiivselt, on ametiasutusel ulatuslik kaalutlusõigus ja ühenduse kohtu kontroll peab piirduma küsimusega, kas arvestades meetmeid ja vahendeid, mille tulemusena ametiasutus võis oma hinnangu teha, jäi see ametiasutus lubatud piiridesse ega kasutanud oma kaalutlusõigust selgelt vääralt.

(vt punktid 291, 320)

11. Komisjoni töökorraga kehtestatud edutamissüsteemis, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal erinevat liiki punkte, juhul kui ühenduse kohus on tühistanud ametisse nimetava asutuse otsuse anda hagejale ainult määratud arv punkte, tuleb tühistada ka otsus mitte kanda teda edutatud ametnike nimekirja, kuna nende meetmete tulemusena, mida asutus on kohustatud võtma tuvastatud eeskirjade rikkumiste lahendamiseks, võib hageja jõuda edutamiskünniseni. Terve edutatud ametnike nimekirja tühistamine oleks seevastu ülemäärane sanktsioon. Seda hinnangut ei lükka ümber asjaolu, et vaidlusaluse edutamise raames vastu võetud otsused ei kaota selle edutamise lõppedes oma mõju, kuna hageja võib tulevikus asuda konkureerima ametnikega, kelle edutamist ei tühistatud.

(vt punktid 340–342, 349)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (viies koda laiendatud koosseisus)

19. oktoober 2006( )

Ametnikud – Edutamine – 2003. aasta edutamine – Eelispunktide andmine

Kohtuasjas T‑311/04,

José Luis Buendía Sierra, Euroopa Ühenduste Komisjoni ametnik, elukoht Brüssel (Belgia), esindajad: advokaadid M. van der Woude ja V. Landes,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: G. Berscheid ja V. Joris, keda abistab advokaat D. Waelbroeck,

kostja,

mille ese on nõue tühistada:

– komisjoni õigustalituse peadirektori otsus anda hagejale 2003. aasta edutamise raames vaid üks peadirektoraadi eelispunkt, millest teavitati 2. juulil 2003 ja mida kinnitab ametisse nimetava asutuse 16. detsembril 2003 teatavaks tehtud otsus;

– ametisse nimetava asutuse otsus mitte anda 2003. aasta edutamise raames hagejale ühtki erieelispunkti institutsiooni huvides täidetud lisaülesannete eest, mis tehti süsteemi Sysper kaudu teatavaks 16. detsembril 2003;

– järgmised otsused: ametisse nimetava asutuse otsus anda hagejale 2003. aasta edutamise raames kokku 20 punkti; 2003. aasta edutamise raames koostatud palgaastme A5 ametnike teeneteloetelu, mis avaldati 13. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 69‑2003; 2003. aasta edutamise raames palgaastmele A4 edutatud ametnike nimekiri, mis avaldati 27. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 73‑2003; igal juhul otsus mitte kanda hagejat nendesse nimekirjadesse;

– vajaduse korral ametisse nimetava asutuse 15. juuni 2004. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja 12. veebruaril 2004 esitatud kaebus,

EUROOPA ÜHENDUSTE

ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: koja esimees M. Vilaras, kohtunikud M. E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby ja K. Jürimäe,

kohtusekretär: ametnik I. Natsinas,

arvestades kirjalikus menetluses ja 29. septembri 2005. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Õiguslik raamistik

1 Asjaolude toimumise ajal kehtinud Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artikli 26 esimene ja teine lõik on sõnastatud järgmiselt:

„Ametniku isikutoimik sisaldab järgmist:

a) kõiki dokumente ametniku haldusliku seisundi kohta ja kõiki aruandeid tema pädevuse, tulemuslikkuse ja käitumise kohta;

b) kõiki ametniku märkusi nende dokumentide kohta.

Dokumendid registreeritakse, nummerdatakse ja kantakse toimikusse järjekorras; punktis a osutatud dokumente tohib institutsioon ametniku vastu kasutada või tsiteerida üksnes juhul, kui ta on nendest dokumentidest enne nende toimikusse kandmist ametnikule teatanud.”

2 Personalieeskirjade artikli 43 esimene lõik sätestab:

„Iga ametniku, välja arvatud palgaastmete A1 ja A2 ametnike, pädevuse, tulemuslikkuse ja tööalase käitumise kohta koostatakse korrapäraselt, kuid vähemalt üks kord kahe aasta jooksul iga institutsiooni poolt vastavalt artiklile 110 ettenähtud aruanne.”

3 Personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:

„Ametialane edutamine toimub ametisse nimetava asutuse või ametiisiku otsusega. Selleks nimetatakse ametnik tema kategooria või teenistusüksuse järgmisele kõrgemale palgaastmele. Edutamiseks valitakse välja eranditult need ametnikud, kes on oma palgaastmele vastaval ametikohal töötanud teatava minimaalse aja, võrreldes enne seda edutamiseks kõlblike ametnike teeneid ja aruandeid nende kohta.”

4 Komisjon võttis 30. oktoobril 2001 vastu teatise SEK (2001) 1697, mis puudutab „karjääriarengu aruannet” (personali hindamine) ja edutamist. Selles esitab komisjon oma juhised personalipoliitika valdkonnas, et „[siduda] karjääri areng töötaja tulemuste hindamisega ja tema potentsiaaliga”. Teatises on eelkõige märgitud, et „[uue edutamissüsteemi] põhitunnus on teenetest lähtumine”. Komisjon lisab, et „teened on dünaamiline ja kumulatiivne mõiste („summa”) […] Teeneid hinnatakse kvantitatiivselt punktisüsteemi abil. Teatud aja möödudes (sõltuvalt kogutud teenetepunktidest) annab „punktisumma” ametnikule õiguse sellele, et ta esitatakse edutamiseks kõrgemale palgaastmele”. Komisjon täpsustab, et „[…] karjääriarengu aruannete raames saadud hinded ja hinnangud vastavad teenetepunktidele”, millele lisanduvad eelispunktid. Komisjon rõhutab, et „[nende] eelispunktide andmist peab alati kirjalikult põhjendama teenetega seotud argumentide alusel”. Nende „eesmärk on tunnustada kõige enam edutamist väärivaid ametnikke, suurendades lõpptulemusena nende edutamisvõimalusi või andes neile kohe võimaluse edutamiseks käimasoleva edutamise raames”. Komisjon täpsustab, et „eelispunktide andmist tuleb põhjendada ka üksikasjalikult koostatud hinnangutega.” Ta lisab, et „[eelispunkte] antakse vastavalt kriteeriumide hierarhiale, mille eesmärk on seada edutamist väärivad töötajad paremusjärjekorda”. Komisjoni sõnul on „põhikriteerium teenete võrdlemine kogu [peadirektoraadi] ulatuses, võttes eelkõige arvesse isiku potentsiaali (töösoorituse ja pädevuse objektiivse hindamise alusel)”. Komisjon rõhutab asjaolu, et „süsteemi eesmärk on eelkõige tagada hinnangute võimalikult kõrgel tasemel sidusus komisjoni erinevate talituste vahel”. Lõpetuseks täpsustab komisjon, et „samuti tuleb loogiliselt tagada, et erinevate peadirektoraatide kõikide töötajate edutamise kiirus oleks võrreldav”.

5 26. aprillil 2002 võttis komisjon vastu otsuse personalieeskirjade artikli 43 üldiste rakendussätete kohta ning otsuse personalieeskirjade artikli 45 üldiste rakendussätete kohta (edaspidi „artikli 43 üldised rakendussätted” ja „artikli 45 üldised rakendussätted”).

6 Artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 1 lõike 1 kohaselt koostatakse korrapärane aruanne, mida nimetatakse karjääriarengu aruandeks, „igal aastal iga alalise töötaja pädevuse, tulemuslikkuse ja tööalase käitumise kohta […]”.

7 Artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 lõikes 1 on määratletud teenetepunkti ja eelispunkti mõisted artikli 43 üldiste rakendussätete ja artikli 45 üldiste rakendussätete jaoks. Artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 lõike 1 teise kuni viienda lõigu kohaselt:

„Nii teenetepunktide kui ka eelispunktide eesmärgiks on teenete tunnustamine ning eelispunktide andmist tuleb alati põhjendada teenetel põhinevate kaalutlustega.

Teenetepunktid on karjääriarengu aruande hinnete ja hinnangute tulemusena antavad punktid.

Eelispunktid on punktid, mida võivad anda:

a) peadirektorid (A/LA‑kategooria töötajatele) […] edutamist väärivatele töötajatele pärast karjääriarengu aruande koostamist [peadirektoraadis] või asjassepuutuvas talituses. Punktide andmise kriteeriumid on määratletud artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 6;

b) ametisse nimetav asutus edutamiskomiteede soovitusel nendele edutamist väärivatele töötajatele, kes nõustusid institutsiooni huvides täitma lisaülesandeid. Punktide andmise kriteeriumid on määratletud artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 9.

c) ametisse nimetav asutus edutamiskomiteede soovitusel, vastusena eelispunktide andmise peale esitatud kaebustele, vastavalt artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 lõikele 2.

Nii teenetepunkte kui ka eelispunkte kogutakse aastate jooksul. Edutamise järel lahutatakse edutamiskünnisele vastav punktide arv; võimalik ülejääk säilitatakse järgmise aasta jaoks.”

8 Vastavalt 3. detsembri 2002. aasta Haldusteatajale nr 99‑2002, mis puudutab personali hindamist (üleminekuajal) aastatel 2001‑2002, saab „hindamise ajal […] iga ametnik üldhinde vahemikus [0] kuni [20] kahekümnesel skaalal”. See hinne muudetakse seejärel teenetepunktideks, mida saab kasutada edutamiseks. Samast Haldusteatajast nähtub, et teenetepunktide arv vastab, välja arvatud erandjuhtudel, hindamise üldhindele.

9 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 3 sätestab, et ametnikke saab edutada vaid „pärast seda, kui on arvesse võetud edutatavate ametnike teenete võrdlemist”. Sellest artiklist nähtub, et „[e]simene arvessevõetav asjaolu on seega teenetepunktide ja eelispunktide arv, mida iga ametnik on kogunud eelmise aasta või eelmiste aastate jooksul”. Komisjon lisab, et „[a]rtikli 45 üldiste rakendussätete artikli 10 lõikes 1 esitatud tingimustel võivad arvesse tulla ka teised lisakaalutlused, et järjestada ametnikke, kes said kokku ühesuguse teenetepunktide ja eelispunktide arvu”.

10 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 4 sätestab:

„Edutamine koosneb kahest etapist:

a) peadirektoraadid ja seejärel artiklis 14 määratletud edutamiskomiteed annavad vastavalt artiklites 6, 7 ja 9 ettenähtud korrale eelispunkte;

b) tegelik edutamismenetlus, mida on kirjeldatud artiklis 10.”

11 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 kohaselt jagavad peadirektorid või direktorid pärast ühiste hindamiskomiteedega konsulteerimist eelispunkte, mis on antud iga peadirektoraadi käsutusse (edaspidi „peadirektoraadi eelispunktid”).

12 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõikest 1 nähtub, et selleks jagamiseks „on igal peadirektoraadil […] eelispunktide kvoot, mille arvutamiseks korrutatakse 2,5-ga nende ametnike arv, keda võib nende palgaastet arvestades veel edutada ja kes töötavad kõnealuses peadirektoraadis”. Siiski tuleneb samast sättest ja Haldusteatajast nr 99‑2002, et peadirektoraatidel, kelle teenetepunktide keskmine konkreetse palgaastme puhul ületab keskmise punktisumma 14 punktisummast 20-st rohkem kui ühe punktiga, vähendatakse eelispunktide kvooti täpselt nende üleliigsete punktide summa võrra. Peadirektoraadid võivad seda ülejääki siiski õigustada ja edutamiskomiteed võivad erandkorras otsustada kõnealune vähendamine täielikult või osaliselt tühistada.

13 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõige 2 sätestab, et „eelispunktide andmiseks toimub igas peadirektoraadis edutamise algul peadirektorite ja direktorite koosolek, et leppida kokku kriteeriumides, mis reguleerivad eelispunktide kvoodi jagamist direktoraatide vahel.”

14 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõike 3 kohaselt:

„Pärast karjääriarengu aruande uurimist annavad peadirektorid oma direktorite ettepaneku alusel A‑palgaastme töötajate osas […] eelispunkte ametnikele, keda peetakse kõige enam edutamist väärivateks, eelkõige:

i) selle eest, et nad aitasid direktoraadi/peadirektoraadi tööprogrammi raames kaasa selliste tulemuste saavutamisele, mis lähevad kaugemale nende individuaalsetest eesmärkidest, abistades muuhulgas teisi üksuseid;

ii) selle eest, et nad tegid oma ülesannete täitmisel erilisi pingutusi ja saavutasid märkimisväärseid tulemusi, mida kinnitavad nende karjääriarengu aruanded.”

15 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõige 4 sätestab, et „selleks, et töötajaid eristada”:

„a) jaotatakse 50% peadirektoraadi käsutusse antud kvoodi alla kuuluvatest eelispunktidest kõige tulemuslikumate ametnike vahel, kes on tõendanud oma erakordseid teeneid, vastates lõike 3 punktides i) ja ii) esitatud kriteeriumidele. Need ametnikud moodustavad peadirektoraadi töötajate arvust ligikaudu 15% palgaastme kohta. Igale ametnikule antakse 6–10 punkti.

b) Ülejäänud 50% punktidest jaotatakse ülejäänud ametnike vahel, kelle kohta leitakse, et nad väärivad edutamist lõike 3 punktides i) ja ii) esitatud kriteeriumide alusel, ning kellele antakse 0–4 punkti isiku kohta.

Kahest eespool mainitud punktide rühmast võib üks ja sama ametnik saada eelispunkte ainuüksi ühe rühma alusel. Järelikult võib üks ametnik iga edutamise käigus saada maksimaalselt kümme eelispunkti.”

16 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 8 sätestab, et pärast seda, kui eelispunktid on vastavalt artiklis 6 sätestatud korrale antud, kehtestab personali ja halduse peadirektoraat iga asjassepuutuva palgaastme jaoks ametnike teeneteloetelud, mis on järjestatud punktide alusel, avaldab need Intranetis ja saadab kõikidele töötajatele. Nendes loeteludes on esitatud ametnike nimed, kellel on puudu vaid viis punkti edutamiskünniseni jõudmiseks, ja nende nimed, kes on selle künniseni jõudnud või selle ületanud.

17 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 lõike 1 kohaselt võivad ametnikud viie tööpäeva jooksul pärast artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 ette nähtud teeneteloetelu avaldamist esitada edutamiskomiteele vaide eelispunktide andmise otsuste peale (edaspidi „vaie”). Vastavalt artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 lõikele 2 teeb edutamiskomitee „iga juhtumi uurimise käigus […] juhul, kui ta seda asjakohaseks peab, ettepaneku anda teatud hulk eelispunkte. Oma põhjendatud arvamuses koostab edutamiskomitee soovituse, mis on adresseeritud [ametisse nimetavale asutusele,]” kes otsustab võimaliku eelispunktide juurdeandmise, mille hulk avaldatakse (edaspidi „edasikaebamise tulemusena antud eelispunktid”).

18 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 9 lõike 1 kohaselt on edutamiskomiteede ülesandeks lisaks ka anda ametisse nimetavale asutusele soovitusi, mis puudutavad eelispunktide andmist institutsiooni huvides täidetud lisaülesannete tunnustamiseks (edaspidi „lisaülesannete eelispunktid”). Need ülesanded on loetletud kõnealuste üldiste rakendussätete I lisas.

19 Artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 12 on esitatud üleminekusätted 2003. aasta edutamise jaoks, et „teeneid saaks pikema aja jooksul nõuetekohaselt arvesse võtta”. Selle sätte lõikes 3 on ette nähtud kolm üleminekueelispunktide liiki:

„a) üleminekueelispunkte antakse ametnikele ühe punkti kaupa iga palgaastmel töötatud aasta kohta, kuni maksimaalselt seitsme punktini. Peale selle on edutamiskomiteede käsutuses üleminekueelispunktide kvoot, mis vastab 0,25 punktile ametniku kohta; edutamiskomiteed võivad neid punkte jagades anda ühele ametnikule maksimaalselt kaks punkti;

b) peadirektoraadid võivad anda täiendavaid erieelispunkte, et võtta arvesse ametnikke, kes esitati edutamiseks eelmise edutamise ajal, kuid keda ei edutatud […]” (edaspidi „reserv”).

20 17. veebruari 2003. aasta Haldusteataja nr 18‑2003 (2003. aasta edutamised – A‑, LA‑, B‑, C‑ ja D‑kategooriad – Tegevuseelarve – 2002. aasta edutamise reserv) ja 2. mai 2003. aasta Haldusteataja nr 34‑2003 (2003. aasta edutamine) punkti III kohaselt võib anda maksimaalselt neli täiendavat erieelispunkti.

21 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 10 sätestab:

„1. Kui artiklis 9 kirjeldatud menetlus on lõpule viidud, tulevad kokku artiklis 14 käsitletud edutamiskomiteed, et uurida teeneteloetelu ning teha ettepanekud, [tehes valiku] nende ametnike hulgast, kes on jõudnud edutamiskünniseni, kuid keda on rohkem, kui on tegelikult võimalik edutada (ex aequo rühm). Selle valiku puhul, mida tehakse võrdse punktiarvuga ametnike vahel, võtavad komiteed arvesse iseäranis selliseid asjaolusid nagu palgaastmel töötamise staaž, ja võrdsete võimalustega seotud kaalutlusi. See tegevus algab hiljemalt 15. mail. Komiteed peavad oma ettepanekuid põhjendama ja esitama need ametisse nimetavale asutusele. Kõnealuseid ettepanekuid sisaldav teeneteloetelu avaldatakse Intranetis. Ametnikud, kelle punktide arv ühtib edutamiskünnisega, on kõnealuses loetelus eristatud selle alusel, kas edutamiskomitee on nende kohta teinud ettepaneku või mitte.

2. Ametniku edutamiseks peab ta viimase edutamismenetluse käigus saama karjääriarengu aruandes kokku vähemalt 10 teenetepunkti […].

3. Juunis otsustab ametisse nimetav asutus edutamiskomiteede ettepanekute alusel iga palgaastme osas, millised ametnikud edutatakse. Iga edutamise puhul lahutatakse edutatud ametnike punktisummast aluseks võetud künnise punktid ja ülejääk säilitatakse järgmisteks aastateks.

4. Juulis avaldab personali ja halduse peadirektoraat edutatud töötajate nimekirja.”

22 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 14 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:

„1. Moodustatakse viis edutamiskomiteed vastavalt A‑, LA‑, B‑, C‑ ja D‑kategooria töötajate jaoks.

2. Komiteede koosseis on järgmine:

– A-kategooria töötajate jaoks: esimees, kelleks on personali ja halduse peadirektoraadi peadirektor, liikmete arv, mis võrdub peadirektorite ja talituste juhatajate arvuga, 15 personali keskkomitee poolt määratud liiget, kes peavad olema vähemalt palgaastmel A4/LA4.

– [...]”.

Asjaolud ja menetlus

23 Hageja on Euroopa Ühenduste ametnik alates 1991. aasta aprillist. Ta on komisjoni õigustalituse liige alates 1. juulist 2001.

24 Hagejale anti 15. märtsil 2003 tema karjääriarengu aruande alusel ajavahemiku juuli 2001−detsember 2002 eest 16 punkti 20-st. See hinne muudeti 16-ks teenetepunktiks.

25 Õigustalituse peadirektor andis hagejale 3. juulil 2003 teatavaks tehtud otsusega artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 alusel veel ühe peadirektoraadi eelispunkti.

26 Vastavalt artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a esimesele lausele andis õigustalitus talle ka kolm üleminekueelispunkti, andes iga palgaastmel töötatud aasta eest ühe punkti (edaspidi „peadirektoraadi üleminekueelispunktid”), mis vastavad kolmeaastasele tööstaažile palgaastmel A5.

27 Artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 sätestatud teeneteloetelu 2003. aasta edutamise kohta, mis puudutas palgaastme A5 ametnikke, sealhulgas hagejat, avaldati 7. juuli 2003. aasta Haldusteatajas nr 48‑2003. Loetelus on iga asjassepuutuva ametniku kohta märgitud kogutud teenetepunktide ja peadirektoraadi eelispunktide, samuti peadirektoraadi üleminekueelispunktide ja täiendavate erieelispunktide arv. Hageja nime selles loetelus ei ole.

28 Hageja esitas 14. juulil 2003 artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 põhjal vaide otsuse peale anda talle ainult üks peadirektoraadi eelispunkt. Ta nõudis ka, et talle antaks eelispunkte lisaülesannete eest. A-kategooria töötajate edutamiskomitee tuli kokku sama aasta 17. ja 24. oktoobril, eelkõige selle vaide uurimiseks.

29 Seejärel koostas eespool nimetatud edutamiskomitee 13. novembril 2003 artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 10 ette nähtud palgaastme A5 ametnike teeneteloetelu. See loetelu avaldati sama päeva Haldusteatajas nr 69‑2003. Hageja nime seal ei ole.

30 20. novembril 2003 koostas ametisse nimetav asutus 2003. aasta edutamise raames edutatud ametnike nimekirja, milles ei ole hageja nime. See nimekiri avaldati 27. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 73‑2003.

31 Olles 16. detsembril 2003 tutvunud oma isikliku edutamistoimikuga komisjoni Intraneti veebilehel Sysper 2, sai hageja teada, et 2003. aasta edutamise raames oli talle kokku antud 20 punkti.

32 Komisjon avaldas 19. detsembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 82‑2003 kokkuvõtte kõnealuse aasta edutamise käigu kohta.

33 12. veebruari 2004. aasta kirjaga esitas hageja personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel kaebuse.

34 See kaebus jäeti ametisse nimetava asutuse 15. juuni 2004. aasta otsusega rahuldamata, millest teavitati huvitatud isikut järgmisel päeval.

35 Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 22. juulil 2004.

36 Kostja vastus esitati 19. novembril 2004.

37 Kirjaga, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 14. jaanuaril 2005, loobus hageja repliigi esitamisest.

38 Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 14 alusel ja viienda koja ettepanekul otsustas Esimese Astme Kohus, pärast poolte ärakuulamist vastavalt kodukorra artiklile 51, määrata kohtuasi laiendatud koosseisule.

39 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (viies koda laiendatud koosseisus) avada suulise menetluse ja esitas kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames kirjalikult küsimusi hagejale ja komisjonile, paludes nendele vastata 31. augustiks 2005. Pooled täitsid selle nõude ettenähtud tähtaja jooksul.

40 Esimese Astme Kohtu kantselei 15. septembri 2005. aasta kirjaga paluti pooltel esitada 23. septembriks 2005 oma märkused vastaspoole vastuste kohta Esimese Astme Kohtu kirjalikele küsimustele. Hageja ja komisjon esitasid oma märkused Esimese Astme Kohtu kantseleisse vastavalt 23. ja 22. septembril 2005.

41 Poolte kohtukõned ja Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele antud vastused kuulati ära 29. septembri 2005. aasta kohtuistungil.

Poolte nõuded

42 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– kohustada menetlust korraldavate meetmete abil dokumentide esitamine;

– tühistada järgmised aktid:

– õigustalituse peadirektori otsus anda talle 2003. aasta edutamise raames ainult üks peadirektoraadi eelispunkt, millest teavitati 2. juulil 2003 ja mida kinnitab ametisse nimetava asutuse 16. detsembril 2003 teatavaks tehtud otsus;

– ametisse nimetava asutuse otsus mitte anda 2003. aasta edutamise raames hagejale ühtki eelispunkti lisaülesannete eest, mis tehti süsteemi Sysper 2 kaudu teatavaks 16. detsembril 2003;

– järgmised otsused: ametisse nimetava asutuse otsus anda hagejale 2003. aasta edutamise raames kokku 20 punkti; 2003. aasta edutamise raames koostatud palgaastme A5 ametnike teeneteloetelu, mis avaldati 13. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 69‑2003; 2003. aasta edutamise raames palgaastmele A4 edutatud ametnike nimekiri, mis avaldati 27. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 73‑2003; igal juhul otsus mitte kanda hagejat nendesse nimekirjadesse;

– vajaduse korral ametisse nimetava asutuse 15. juuni 2004. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja 12. veebruaril 2004 esitatud kaebus.

– mõista kohtukulud välja kostjalt.

43 Oma vastuses palub kostja Esimese Astme Kohtul:

– tunnistada vastuvõetamatuks ja põhjendamatuks hageja esitatud argumendid, millega ta palus tühistada otsus anda hagejale kokku 20 punkti;

– jätta hagi ülejäänud osas põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja sätestatud korras.

44 Kohtuistungil loobus komisjon oma argumentidest, mis puudutasid hagi vastuvõetamatust, kuivõrd see hagi on esitatud otsuse peale anda hagejale kokku 20 punkti. Esimese Astme Kohus kandis selle istungi protokolli.

45 Selle avalduse järel teatas hageja, et ta võtab tagasi oma nõuded tühistada üksikotsused, mis puudutasid talle eelispunktide andmist või andmata jätmist erinevates ettenähtud punktiliikides; seda juhul, kui talle jääb võimalus vaidlustada konkreetsete punktide andmise kriteeriumide kehtivust hagis, mis on esitatud edutamispunktide koguarvu kindlaksmääramise otsuse peale. Esimese Astme Kohus kandis selle istungi protokolli.

Vastuvõetavus

46 Nagu on märgitud eespool punktis 44, loobus komisjon kohtuistungil oma vastuväitest, mis puudutas hagi vastuvõetavust, kuivõrd see hagi on esitatud otsuse peale anda hagejale 2003. aasta edutamise raames kokku 20 punkti.

47 Tuleb siiski meenutada, et kuna hagi vastuvõetavuse tingimused puudutavad avalikku huvi, võib Esimese Astme Kohus neid uurida omal algatusel ning tema kontroll ei piirdu poolte esitatud läbivaatamist takistavate asjaoludega. Nimelt tuleb olenemata poolte seisukohast üksnes Esimese Astme Kohtul uurida ja määratleda iga juhtumi puhul, kas selles asjas on tegemist hageja huve kahjustava aktiga (vt Esimese Astme Kohtu 8. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑275/02: D vs. EIP, EKL AT 2005, lk I‑A‑51 ja II‑211, punkt 42 ja viidatud kohtupraktika).

48 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab esitada tühistamishagi selliste aktide ja otsuste suhtes, mis tekitavad hagejale kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, mis puudutavad hageja huve, tuues kaasa selge muudatuse tema õiguslikus seisundis (Euroopa Kohtu 11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 60/81: IBM vs. komisjon, EKL 1981, lk 2639, punkt 9; Esimese Astme Kohtu 22. juuni 1990. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑32/89 ja T‑39/89: Marcopoulos vs. Euroopa Kohus, EKL 1990, lk II‑281, punkt 21, ja 17. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑324/02: McAuley vs. nõukogu, EKL AT 2003, lk I‑A‑337 ja II‑1657, punkt 28).

49 Samuti nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et kui otsus tehakse mitmeastmelise menetluse käigus, saab vaidlustada vaid neid meetmeid, mis väljendavad otsuse teinud institutsiooni lõplikku seisukohta, kuid mille hulka ei kuulu vahemeetmed, millega valmistatakse ette lõplikku otsust (eespool punktis 48 viidatud otsused Marcopoulos vs. Euroopa Kohus, punkt 21, ja McAuley vs. nõukogu, punkt 28).

50 Hageja vaidlustab käesolevas asjas nende erinevate aktide seaduslikkuse, mis võeti vastu 2003. aasta edutamise raames, mis oli esimene aasta, mida reguleerivad uued artikli 43 ja artikli 45 üldised rakendussätted, ning väidab eelkõige, et teatud kõnealuseid akte ei olemas.

51 Sellistel asjaoludel peab Esimese Astme Kohus vajalikuks kirjeldada üksteise järel uue edutamissüsteemi eesmärki ja kogu edutamismenetluse käiku, et määratleda hageja huve kahjustav akt ja selle peale kaebuse esitamise tähtaeg.

1. Edutamissüsteem

52 Tuleb märkida, et vastavalt kohaldatavatele õigusnormidele rajaneb edutamine teenetel ja ametniku töösoorituse tulemuslikkuse tasemel, mida viimane on aastast aastasse üles näidanud ja mis väljenduvad iga-aastase hindamise ja edutamise raames antavate punktidena.

53 Artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 3 „Edutamise alused” on täpsustatud, et „seega on esimene asjaolu, mida tuleb arvesse võtta, teenetepunktide ja eelispunktide arv, mida iga ametnik kogus eelmise aasta või aastate jooksul”.

54 Peale selle tuleneb artikli 45 üldiste rakendussätete artiklist 5, et ametnikku saab edutada alles pärast seda, kui ta on kogunud kindla arvu punkte, mis võrdub vähemalt aluseks võetava künnise ehk „edutamiskünnisega”, mille määravad kindlaks edutamiskomiteed iga aasta edutamise jaoks.

55 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 3 sätestab järgmist:

„edutamiskünnis näitab teatud kindlale palgaastmele edutamiseks vajalikku (teenete- ja eelis)punktide arvu; kui eelarve seda võimaldab, siis edutatakse ametnikud, kelle punktide arv ületab kindlaksmääratud künnise. Neid ametnikke, kelle punktide arv vastab künnise punktide arvule, võib sõltuvalt edutamise määrast kas edutada, või siis peavad nad ootama mõnda järgmist edutamist”.

56 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 10 lõige 3 täiendab eespool viidatud sätet, nähes ette, et „[i]ga edutamise puhul lahutatakse edutatud ametnike punktisummast aluseks võetud künnise punktid ja ülejääk säilitatakse järgmisteks aastateks”.

57 Ametniku poolt edutamismenetluse raames saadud punktide koguarv on keerulise protsessi tulemus, mille käigus antakse kõnealusele ametnikule karjääriarengu aruande hinnete ja hinnangu tulemusena teenetepunkte, ning seejärel eelispunkte, mida artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 lõike 1 kohaselt võivad anda iga peadirektoraadi peadirektorid või direktorid (peadirektoraadi eelispunktid) või siis ametisse nimetav asutus edutamiskomiteede soovitusel (lisaülesannete eelispunktid ja edasikaebamise tulemusena antavad eelispunktid).

58 Lisaks sellele on artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõikega 3 ette nähtud üksikasjalikud üleminekueeskirjad 2003. aasta edutamise kohta, mil rakendati esimest aastat uut edutamiskorda, „et teeneid saaks pikema aja jooksul nõuetekohaselt arvesse võtta”. Need üksikasjalikud eeskirjad hõlmavad esiteks üleminekueelispunktide andmist, mida antakse ametnikele automaatselt üks punkt teenistusaasta kohta, kuid maksimaalselt kokku kuni seitse punkti (peadirektoraadi üleminekueelispunktid, artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a esimene lause) või edutamiskomiteede soovitusel, juhul kui ametniku olukord seda õigustab, kuni kaks punkti ametniku kohta (üleminekueelispunktid, artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a teine lause), ning teiseks maksimaalselt neli täiendavat erieelispunkti ametnikele, kes esitati edutamiseks 2002. aastal, kuid keda ei edutatud (artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkt b ja Haldusteataja nr 18‑2003 ja nr 34‑2003).

2. Edutamise käik

59 Edutamist alustatakse igal aastal pärast hindamise lõppemist ning selle esimene etapp pärast teenetepunktide andmist on eelispunktide andmine iga peadirektoraadi tasandil.

60 Käesolevas asjas andis õigustalituse peadirektor otsusega, millest teavitati hagejat 3. juulil 2003, viimasele artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 alusel ühe peadirektoraadi eelispunkti, mis lisandus juba saadud 16 teenetepunktile. Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a esimese lause alusel andis õigustalitus talle ka kolm peadirektoraadi üleminekueelispunkti, mis vastasid kolmeaastasele tööstaažile palgaastmel A5. Hageja ei saanud seevastu ühtki artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti b alusel antavat täiendavat erieelispunkti.

61 Lisaks individuaalsele ja konfidentsiaalsele teabele teenetepunktide ja eelispunktide koguarvu kohta, mida peadirektoraat esitab igale oma ametnikule (artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõige 8), koostab ja avaldab komisjoni personali ja halduse peadirektoraat pärast peadirektoraadi eelispunktide andmist iga palgaastme kohta teeneteloetelu, kus on kirjas nende ametnike nimed, kellel ei puudu rohkem kui viis punkti edutamiskünniseni jõudmiseks, ja nende ametnike nimed, kes on selle künniseni jõudnud või selle ületanud, märkides iga ametniku saadud teenetepunktide ja peadirektoraadi eelispunktide koguarvu (artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 8).

62 2003. aasta edutamise puhul avaldati eespool mainitud teeneteloetelu, mis puudutas palgaastme A5 ametnikke, kelle hulka kuulus hageja, 7. juuli 2003. aasta Haldusteatajas nr 48‑2003. Selles on märgitud iga ametniku teenetepunktide ja peadirektoraadi eelispunktide koguarv, samuti peadirektoraadi üleminekueelispunktide ja täiendavate erieelispunktide koguarv, mida anti üleminekusätete kohaldamise raames.

63 Artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 sätestatud loetelu ei määra lõplikult kindlaks, millisel kohal on selles loetelus esitatud või esitamata ametnikud edutamise raames.

64 Ühelt poolt on ametnikul, kes ei ole rahul talle antud peadirektoraadi eelispunktide arvuga, võimalus viie tööpäeva jooksul alates eespool mainitud teeneteloetelu avaldamist esitada vaie pädevale edutamiskomiteele, kes võib vajaduse korral soovitada ametisse nimetaval asutusel anda asjassepuutuvale ametnikule edasikaebamise tulemusena antavaid eelispunkte (artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 13). Hageja esitaski 14. juulil 2003 õiguspäraselt kõnealuse vaide.

65 Teiselt poolt võivad ametnikud pärast artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 sätestatud teeneteloetelu avaldamist saada veel lisaülesannete eelispunkte (artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 9) ja üleminekusätete alusel üleminekueelispunkte, mida annab ametisse nimetav asutus edutamiskomiteede ettepaneku põhjal (edaspidi „edutamiskomitee üleminekueelispunktid”) (artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a teine lause).

66 Teine edutamise etapp on edutamiskomiteede kokkutulemine ja nende pädevusvaldkondadesse kuuluvate ettepanekute üleandmine ametisse nimetavale asutusele.

67 On selge, et edutamiskomiteedel on põhiliselt kaks pädevust. Esiteks on nende pädevuses soovitada ametisse nimetaval asutusel anda teatavaid eelispunkte (artikli 45 üldiste rakendussätete artiklid 9, 12 ja 13), arvestades, et enne soovitust lisaülesannete eelispunktide konkreetse andmise kohta esitavad need komiteed tavaliselt arvamuse edasikaebamise tulemusena antavate eelispunktide andmise kohta (artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 13). Teiseks on nende pädevuses esitada ametisse nimetavale asutusele ettepanek nn ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestamiseks, st nende ametnike järjestamiseks, kes on jõudnud edutamiskünniseni, kuid keda on rohkem kui on tegelikult võimalik edutada (artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 10).

68 Siiski, arvestades artikli 45 üldiste rakendussätete sõnastuses esinevat ebatäpsust, põhjustab edutamiskomiteede ratione temporis sekkumise eeskirjade määratlemine teatud raskusi.

69 Nõnda sätestab artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 10, et edutamiskomiteed tulevad kokku, et uurida teeneteloetelu ja sõnastada ettepanekuid, tehes valiku ex aequo rühma hulgast, „kui artiklis 9 kirjeldatud menetlus on lõpule viidud”. Kui seda viimast lauseosa lugeda koostoimes artikli 45 üldiste rakendussätete artikliga 13, võib see anda alust arvata, et artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 10 tähendab, et edutamiskomiteed ja ametisse nimetav asutus peavad esimest korda sekkuma pärast artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 sätestatud teeneteloetelu avaldamist selles osas, mis puudutab ettepanekut eelispunktide andmiseks ja seejärel nende andmise otsust.

70 Selle sekkumise eesmärk oleks määratleda lõplikult ametnike järjestus selles osas, mis puudutab edutamise raames antud punktide koguarvu, ja pärast seda peab kindlasti toimuma uus edutamiskomiteede koosolek, et koostada ettepanekud ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestuse kindlaksmääramiseks.

71 Selline lähenemine aga ei vasta ei artikli 45 üldiste rakendussätete sõnastusele ega ülesehitusele.

72 Esiteks tuleb märkida, et mõiste „menetlus” kasutamine ei tundu olevat sobiv, kuna artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 9 ei ole tegelikult esitatud üldise menetluse kirjeldust, kus oleks määratud kindlaks täpne ajakava, vaid seal on üksnes kirjeldatud pädevuse jaotust edutamiskomiteede ja ametisse nimetava asutuse vahel lisaülesannete eelispunktide andmist osas.

73 Teiseks, eespool punktides 69 ja 70 mainitud tõlgendus tähendaks, et on olemas ametisse nimetava asutuse vaheotsus, mis puudutab punktide koguarvu kindlaksmääramist. Seevastu ei viita artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 9 vähimalgi määral sellele, et ametisse nimetav asutus peab sellise akti vastu võtma, ning viitab vaid üldsõnaliselt viimati nimetatud asutuse põhimõttelisele pädevusele eelispunktide andmise valdkonnas, täpsustamata, millal täpselt seda pädevust teostada tuleb.

74 Sama kehtib ka artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 kohta, mis puudutab edasikaebamise tulemusena antavate eelispunktide andmist ning milles on lihtsalt ette nähtud ametisse nimetava asutuse otsustuspädevus, täpsustamata, millal tuleb seda pädevust edutamise raames kasutada. Peale selle, kuigi artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 lõige 2 sätestab, et ametisse nimetava asutuse poolt edasikaebamise tulemusena antavate eelispunktide arv avaldatakse, ei määratle see, millises etapis see avaldamine toimub, arvestades, et 2003. aasta edutamisel täpsustati edasikaebamise tulemusena antud eelispunktide arvu kõnealuse aasta edutamise käigu kokkuvõttes, mis avaldati Haldusteatajas nr 82‑2003.

75 Tegelikult on selge, et mitte ükski artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel ei täpsusta ratione temporis ametisse nimetava asutuse vahepealse ja eraldi otsuse vastuvõtmist, mis puudutab punktide koguarvu kindlaksmääramist.

76 Kolmandaks, artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 10 märgib, et edutamiskomiteed tulevad kokku, et „uurida teeneteloetelu” – seda mõistet on käsitletud artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 ning see tähendab nende ametnike loetelu, kellel ei puudu rohkem kui viis punkti edutamiskünniseni jõudmiseks, ja nende ametnike nimesid, kes on selle künniseni jõudnud või selle ületanud, ning kuhu on märgitud iga ametniku teenetepunktide ja peadirektoraadi eelispunktide, samuti peadirektoraadi üleminekueelispunktide ja täiendavate erieelispunktide koguarv. Sellist loetelu on mõtet arvesse võtta vaid siis, kui see dokument pakub antud staadiumis veel huvi, mis ei oleks aga nõnda juhul, kui pärast kõnealuse loetelu avaldamist võtab ametisse nimetav asutus vastu otsuse, mis määrab kindlaks punktide koguarvu.

77 Artikli 45 üldiste rakendussätete ülesehituse kohta tuleb märkida, et nende rakendussätete artikli 10 lõige 3 sätestab, et „juunis otsustab ametisse nimetav asutus edutamiskomiteede ettepanekute alusel iga palgaastme puhul, millised ametnikud edutatakse.”

78 Seega nähtub, et ilmselgetel hea halduse ja õiguskindluse põhjustel on ette nähtud, et ametisse nimetava asutuse ametlik otsus, mis võimaldab kõikidel asjassepuutuvatel ametnikel teada kindlalt ja lõplikult oma kohta edutamise lõppedes, võetakse ratione temporis vastu siis, kui edutamismenetlus on tavapäraselt lõpule viidud.

79 Artikli 45 üldiste rakendussätete tõlgendus, mille tulemusena lahutataks edutamiskomiteede ja ametisse nimetava asutuse tegevus ning tuleks kindlasti vastu võtta punktide koguarvu puudutav vaheakt, muudaks ülemäära keerukaks edutamiseks kõlblike ametnike olukorra nii selles osas, mis puudutab huve kahjustava akti määratlemist, kui ka kaebuse esitamise tähtaegadest kinnipidamist, ning see oleks vastuolus õiguskindluse nõuetega.

80 Sellistel asjaoludel tuleb sedastada, et pärast artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 8 sätestatud teeneteloetelu avaldamist tulevad kokku edutamiskomiteed, et töötada välja ettepanekuid, mis puudutavad nii nende pädevusse kuuluvate eelispunktide andmist kui ka ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestamist. Kõik need ettepanekud sisalduvad artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 10 lõikes 1 mainitud teeneteloetelus.

81 Käesolevas asjas tuleb märkida, et pärast 17. ja 24. oktoobril 2003 kokku tulnud A-kategooria töötajate edutamiskomitee tegevust avaldati artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 10 lõikes 1 sätestatud teeneteloetelu 13. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 69‑2003.

82 Selles loetelus on esitatud nende ametnike nimed ja ametikoht, kes on jõudnud edutamiskünniseni või selle ületanud, ja nende ametnike nimed ja ametikoht, kellel ei puudu rohkem kui viis punkti selle künniseni jõudmiseks, märkides:

– pakutavate punktide koguarvu igaühe kohta, mis võis teatud ametnike puhul suureneda võrreldes 7. juuli 2003. aasta teeneteloetelus esitatud punktide arvuga, kuna komitee tegi ettepaneku anda neile lisaülesannete eelispunkte, edasikaebamise tulemusena antavaid eelispunkte ja edutamiskomitee üleminekueelispunkte;

– tähega „p” selle ametniku nime, kelle kohta komitee teeb edutamise ettepaneku – see märkus on õiguslik nõue ja asjakohane üksnes ex aequo rühma jaoks, st nende ametnike jaoks, kes on jõudnud edutamiskünniseni, kuid keda on rohkem, kui on tegelikult võimalik edutada, mis toob kaasa asjassepuutuvate isikute järjestamise eelkõige palgaastmel töötamise staaži ja võrdsete võimalustega seotud kaalutluste põhjal.

83 Artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 10 mainitud teeneteloetelu ei määra rohkemal määral lõplikult kindlaks seda, milline on selles loetelus esitatud või esitamata ametnike koht edutamise raames.

84 Nagu eespool on juba märgitud, ei tee edutamiskomitee nii eelispunktide andmise osas kui ka ex aequo rühma ametnike eristamise osas muud, kui esitab ettepanekuid ametisse nimetavale asutusele, kellel on artikli 43 üldiste rakendussätete artiklist 10 ja artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 14 lõikest 4 tulenevalt ainsana pädevus otsustada. Selles osas tuleb kahetsedes ära märkida teatavaid ebatäpsusi artikli 45 üldiste rakendussätete tekstis, mis võivad tekitada segadust edutamiskomitee rolli kohta, nagu näiteks artikli 9 pealkiri „Eelispunktide andmine edutamiskomiteede poolt”, samas kui selle artikli lõikes 3 on selgelt märgitud, et tegemist on individuaalsete eelispunktide andmise „ettepanekutega”, mis esitatakse ametisse nimetavale asutusele, kes „teeb otsuse eelispunktide andmise kohta”. Nagu komisjon kohtuistungil möönis, kehtib sama ka artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a teise lause sõnastuse kohta, mis puudutab edutamiskomitee üleminekueelispunktide andmist.

85 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 10 lõikes 3 on ka selgelt täpsustatud, et ametisse nimetav asutus „otsustab”, milliseid ametnikke igas palgaastmes edutada, põhinedes edutamiskomiteede „ettepanekutel”, mis ei ole ametisse nimetavale asutusele siduvad, kuna viimane peab tegema otsuse esiteks punktide andmise kohta ning seejärel ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestuse kohta. Ametisse nimetav asutus võib seega edutamiskomitee ettepanekuid järgida või siis võtta erineva suuna, mis viimati mainitud juhul võib asjassepuutuva ametniku jaoks tähendada punktide koguarvu vähenemist või suurenemist, mille tulemusena võib see koguarv olla suurem, võrdne või väiksem kui edutamiskünnis.

86 Kolmas ja viimane edutamise etapp on edutatud ametnike nimekirja koostamine. Käesoleval juhul koostas ametisse nimetav asutus 20. novembril 2003 palgaastmele A4 edutatud ametnike nimekirja, mis avaldati 27. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 73‑2003 ning mis tehti nõnda teatavaks kõikidele asjassepuutuvatele ametnikele, sealhulgas hagejale. Sellest nimekirjast nähtub, et ametisse nimetav asutus kiitis heaks kõik edutamiskomitee ettepanekud nii selles osas, mis puudutab punktide andmist, kui ka selles osas, mis puudutab ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestust.

3. Huve kahjustav akt

87 Eelnevast tuleneb, et edutamismenetlus lõppeb edutatud ametnike nimekirja koostamisega. See lõplik otsus määrab kindlaks ametnikud, keda edutatakse käimasoleva edutamise raames. Seega saavad ametnikud, kes arvasid, et neid võidakse edutada, just selle nimekirja avaldamisel kindlalt ja lõplikult teada, kuidas nende teeneid hinnati ja et nende õiguslikku seisundit on mõjutatud (Esimese Astme Kohtu 21. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑144/95: Michaël vs. komisjon, EKL AT 1996, lk I‑A‑529 ja II‑1429, punkt 30, ja 19. märtsi 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑188/01–T‑190/01: Tsarnavas vs. komisjon, EKL AT 2003, lk I‑A‑95 ja II‑495, punkt 73).

88 Siiski on oluline meenutada, et teatud kindlal aastal antud punktide mõju ei piirdu mitte üksnes käimasoleva edutamisega. Uus edutamissüsteem põhineb kogutud teenete arvesse võtmisel, mida väljendavad aastast aastasse kogutud punktid. Järelikult mõjutavad ühel kindlal aastal antud punktid mitmeid edutamisi.

89 Esimese Astme Kohus on sarnases kontekstis 11. detsembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas T‑323/02: Breton vs. Euroopa Kohus (EKL AT 2003, lk I‑A‑325 ja II‑1587, punktid 52–54) leidnud, et edutamiseks antavate punktide kindlaksmääramine on iseseisev toiming, millel on siduvad õiguslikud tagajärjed, mis puudutavad ametniku huve, tuues kaasa selge muudatuse tema õiguslikus seisundis, isegi kui see ei ole muud kui üks edutamismenetluse etappidest.

90 Kuigi see kohtupraktika puudutab edutamissüsteemi, milles on ette nähtud vaid üksainus punktikategooria, on see käesolevale asjale ülekantav. Nõnda tuleb tõdeda, et lõplik akt, millega edutamine lõpetatakse, on oma olemuselt keerukas, kuna see sisaldab kahte eraldi otsust, st ametisse nimetava asutuse otsust, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, ja ametisse nimetava asutuse otsust, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, millele esimesena nimetatud otsus rajaneb. See ametisse nimetava asutuse otsus, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, kujutab endast iseseisvat akti, mille enda peale võib eelmises punktis viidatud kohtupraktikat arvestades esitada kaebuse ja mille peale saab vajaduse korral kohtusse edasi kaevata personalieeskirjades ette nähtud õiguskaitsevahendite raames.

91 Sellest tulenevalt võib edutatud ametnike nimekirja kantud ametnik, kui ta vaidlustab ametisse nimetava asutuse poolt talle antud punktide koguarvu ja sellega ka järgmisteks aastateks säilitatud punktide ülejäägi, esitada kaebuse ja vajaduse korral kohtusse hagi ainult sellise punktide andmise akti peale, millel on tema jaoks siduvad ja lõplikud õiguslikud tagajärjed.

92 Samuti on mõeldav, et samasuguse menetluse võib algatada ametnik, keda ei edutatud ja kes ei soovi vaidlustada asjaolu, et teda ei edutatud käimasoleva edutamise raames, vaid üksnes keeldumist anda talle teatud hulk punkte, mis ei oleks tal võimaldanud edutamiskünniseni jõuda.

93 Peale selle võib ametnik, keda ei edutatud väidetavalt õigustamatult ebapiisava ja seega edutamiskünnisest allapoole jääva punktide arvu tõttu, võib esitada oma kaebuse nii selle ametisse nimetava asutuse otsuse peale, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, kui ka selle otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja. Kuigi need kaks akti võivad tõepoolest olla õiguslikult eraldi aktid ja nende peale võib esitada eri tühistamisnõudeid, on kindel, et tegelikult on need edutamisest keeldumise puhul omavahel tihedalt seotud, kuna edutamine on ilmtingimata ja ainuüksi seotud ametnikule võrreldes edutamiskünnisega antud punktide koguarvuga, välja arvatud juhul, kui kõnealust ametnikku, kes jõudis selle künniseni ja kuulus ex aequo rühma, ei edutatud täiendavate kaalutluste alusel, mis on seotud palgaastmel töötamise staažiga või võrdsete võimalustega.

94 Viimati nimetatud juhul võib asjassepuutuv ametnik õiguspäraselt esitada hagi üksnes ametisse nimetava asutuse lõpliku otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, ametisse nimetava asutuse poolt ex aequo rühma kuuluvate ametnike järjestamisel tehtud kaalutlusvigade tõttu.

95 Käesolevas asjas tuleb meenutada, et hageja, keda ei edutatud 2003. aasta edutamise raames, esitas kaebuse ning seejärel hagi Esimese Astme Kohtule, mis puudutasid eelkõige ametisse nimetava asutuse otsust anda talle kokku 20 punkti, 2003. aasta edutamise raames palgaastmele A4 edutatud ametnike nimekirja ja ametisse nimetava asutuse otsust selle nimekirja kehtestamise kohta selles osas, milles sellega keeldutakse teda edutamast.

96 Hageja vaidlustab käesoleva hagi raames ka nende individuaalsete otsuste nõuetele vastavuse, millega talle anti ainult üks peadirektoraadi eelispunkt ja keelduti talle andmast lisaülesannete eelispunkte, samuti otsuse mitte kanda hagejat palgaastme A5 teeneteloetelusse, mis avaldati 13. novembri 2003. aasta Haldusteatajas nr 69‑2003, ning ka loetelu enda.

97 Need otsused kujutavad endast ettevalmistavaid akte, mis eelnevad ja on vajalikud lõplikule otsusele, millega langetatakse otsus edutamiste kohta, ning selles otsuses sisalduvale eraldi käsitletavale ja iseseisvale aktile, st punktide koguarvu kindlaksmääramisele, mille tühistamist hageja käesolevas hagis nõuab. See kehtib peadirektoraadi eelispunktide andmise otsuse kohta, sõltumata asjaolust, kas selle peale esitati artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 alusel vaie või mitte. Kuigi sellise vaide puudumisel ei saa ametisse nimetav asutus muuta peadirektoraadi eelispunktide arvu edasikaebamise tulemusena antavaid eelispunkte andes, on peadirektoraadi eelispunktide andmise otsus ikkagi vaid ettevalmistav akt, kuna üksnes nende peadirektoraadi eelispunktide maksimaalne arv, mida ametnik võib saada, ei võimalda edutamiskünniseni jõuda.

98 Kohtupraktika kohaselt ei saa nende aktide peale esitada iseseisvat tühistamishagi, kuid nende seaduslikkust saab alati vaidlustada lõpliku otsuse peale esitatud hagi raames (Esimese Astme Kohtu 9. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑134/02: Tejada Fernández vs. komisjon, EKL AT 2003, lk I‑A‑125 ja II‑609, punkt 18).

99 Kohtuistungil hageja küll teatas, et ta loobub oma nõuetest tühistada individuaalsed otsused, millega talle anti ainult üks peadirektoraadi eelispunkt ja millega keelduti talle andmast lisaülesannete eelispunkte, kuid seda tingimusel, et tal oleks õiguslikult võimalik vaidlustada nende punktide andmise kriteeriumide kehtivust punktide koguarvu kindlaksmääramise otsuse peale esitatud hagi raames.

100 Esimese Astme Kohus leiab, et selline loobumine ei ole vastuvõetav. Esimese Astme Kohus võib nõustuda üksnes selgelt ja tingimusteta hagiavalduses esitatud nõuetest loobumisega (Esimese Astme Kohtu 12. märtsi 1992. aasta määrus kohtuasjas T‑73/91: Gavilan vs. parlament, EKL 1992, lk II‑1555, punkt 26).

101 Lõpetuseks tuleb märkida, et hageja palub käesoleva hagi raames tühistada vajalikus ulatuses ametisse nimetava asutuse 15. juuni 2004. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja kaebus. Selle kohta tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on halduskaebus ja selle sõnaselge või kaudne rahuldamata jätmine ametisse nimetava asutuse poolt keeruka menetluse lahutamatu osa. Isegi kui Esimese Astme Kohtule esitatud hagi esemeks on sellistel asjaoludel ametlikult kaebuse rahuldamata jätmine, esitatakse Esimese Astme Kohtule tegelikult lahendamiseks huve kahjustav akt, mille peale kaebus esitati (Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1989. aasta otsus kohtuasjas 293/87: Vainker vs. parlament, ELK 1989, lk 23, punkt 8, ja 7. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑343/87: Culin vs. komisjon, EKL 1990, lk I‑225, punkt 7; Esimese Astme Kohtu 16. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑36/94: Capitanio vs. komisjon, EKL AT 1996, lk I‑A‑449 ja II‑1279, punkt 33, ja 7. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑375/02: Cavallaro vs. komisjon, EKL AT 2005, lk I‑A‑151 ja II‑673, punkt 59).

4. Kaebuse esitamise tähtajad

102 Tuleb meenutada, et personalieeskirjad reguleerivad artiklites 90 ja 91 üldiselt töötajate õigust kaevata edasi nende huve kahjustavaid haldusakte. Nimetatud sätetest nähtub, et kogu nõnda kehtestatud edasikaebamise kord lähtub nõudest, et kaebeõiguse kasutamine on lubatud vaid siis, kui peetakse täpselt kinni ettenähtud tähtaegadest (Euroopa Kohtu 10. detsembri 1980. aasta otsus kohtuasjas 23/80: Grasselli vs. komisjon, EKL 1980, lk 3709, punkt 25, ja Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas T‑87/91: Boessen vs. majandus- ja sotsiaalkomitee, EKL 1993, lk II‑235, punkt 27).

103 Personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 ette nähtud kaebuse esitamise tähtaegadest kinnipidamine eeldab, et ametnikule on tema huve kahjustav akt selgelt ja täielikult teatavaks saanud.

104 Ametnikule tema huve kahjustava akti peale kaebuse esitamiseks antud kolmekuulise tähtaja kohta näeb personalieeskirjade artikli 90 lõige 2 ette, et kõnealune tähtaeg algab:

– „meetme avaldamise kuupäeval, kui tegemist on üldist laadi meetmega;

– kuupäeval, mil otsus asjaomasele isikule teatavaks tehakse, kuid mitte hiljem kui kuupäeval, mil see sai huvitatud isikule teatavaks, kui on tegemist konkreetset isikut mõjutava meetmega; kui aga konkreetset isikut mõjutav akt võib puudutada ka teist isikut peale adressaadi, algab see ajavahemik kõnealuse kolmanda isiku puhul kuupäeval, mil see meede sai talle teatavaks, kuid mitte hiljem kui avaldamise kuupäeval […]”.

105 Nende sätete, millega on kehtestatud seos kolmekuulise tähtaja alguse ja vaidlustatud akti õigusliku olemuse vahel, tõlgendamisel tuleb käesolevas asjas arvesse võtta edutamismenetluse eripära, st seda, et lõplik akt, millega edutamine lõppeb, on oma olemuselt keerukas, kuna see sisaldab kahte eri otsust: ametisse nimetava asutuse otsust, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, ja ametisse nimetava asutuse otsust, mis määrab kindlaks punktide koguarvu kõnealuse edutamise lõpul, millele rajaneb esimesena nimetatud otsus. See ametisse nimetava asutuse otsus, mis määrab kindlaks punktide koguarvu edutamise lõpul, kujutab endast iseseisvat akti, mille enda peale võib esitada kaebuse ja mida saab vajaduse korral kohtus edasi kaevata personalieeskirjades ette nähtud õiguskaitsevahendite raames.

106 Eespool toodud järeldusest tuleneb, et edutamise lõppedes on võimalus esitada vähemalt kolme liiki tühistamiskaebusi:

– kaebus, mis puudutab üksnes ametisse nimetava asutuse otsust punktide koguarvu kindlaksmääramise kohta, mille võib esitada edutatud ametnik, kes vaidlustab oma punktide jäägi, või ametnik, keda ei edutatud ja kes ei nõustu talle antud punktide arvuga, kuid ei vaidlusta samas tema edutamata jätmist;

– kaebus, mis on esitatud nii ametisse nimetava asutuse selle otsuse peale, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, kui ka selle otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja; selle kaebuse võib esitada ametnik, keda ei edutatud talle väidetavalt õigustamatult antud ebapiisava ja seega edutamiskünnisest allapoole jääva punktide arvu tõttu, või ametnik, keda ei edutatud, kuid kellel on edutamiskünnisega võrdne punktide arv ja kes vaidlustab nii selle punktide arvu ebapiisavuse kui ka ametisse nimetava asutuse täiendavate kaalutluste alusel tehtud valikud ex aequo rühma sees;

– kaebus, mille esemeks on üksnes otsus, millega ametisse nimetav asutus kehtestab edutatud ametnike nimekirja; selle kaebuse võib esitada ametnik, keda ei edutatud ja kelle punktide arv on võrdne edutamiskünnisega ning kes kritiseerib üksnes eespool mainitud valikuid.

107 Kui ametisse nimetava asutuse otsus punktide koguarvu kindlaksmääramise kohta on vaieldamatult konkreetset isikut mõjutav meede, mille peale võib esitada kaebuse kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil otsus asjaomasele isikule teatavaks tehakse, kuid mitte hiljem kui alates kuupäevast, mil see sai asjaomasele isikule teatavaks, siis ametisse nimetava asutuse otsus, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, koosneb konkreetseid isikuid mõjutavate aktide kogumist, mis on adresseeritud asjassepuutuvale palgaastmele edutatud ametnikele. Kõnealune aktide kogum kahjustab siiski selle ametniku huve, kelle nimi ei ole nimekirja kantud, kuna see kujutab endast vaikimisi keeldumist tema edutamisest.

108 Seega tuleb ametisse nimetava asutuse otsust, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, edutamata ametniku suhtes käsitelda artikli 90 lõike 2 teise taande lõpu tähenduses konkreetset isikut mõjutava aktina, mis võib puudutada ka teist isikut peale adressaadi (vt selle kohta Euroopa Kohtu 19. veebruari 1981. aasta otsus liidetud kohtuasjades 122/79 ja 123/79: Schiavo vs. nõukogu, EKL 1981, lk 473, punktid 21–23, ja Esimese Astme Kohtu 2. juuni 2005. aasta määrus kohtuasjas T‑326/03: Vounakis vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 24). Sellisel juhul hakkab sama sätte kohaselt edutamata ametniku jaoks tähtaeg kulgema kuupäeval, mil kõnealune akt sai talle teatavaks ja igal juhul mitte hiljem kui avaldamise kuupäeval.

109 Arvestades artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 10 ette nähtud komisjoni kohustust avaldada edutatud ametnike nimekiri Haldusteatajas, kehtib ametniku kaebuse esitamise suhtes punkti 106 teises taandes nimetatud juhul kaks eri lähtepunkti, sõltuvalt vaidlustatud akti olemusest. Sama punkti 106 kolmandas taandes käsitletud juhul tuleks kaebuse esitamise tähtaja lähtepunktiks üldiselt pidada avaldamise kuupäeva.

110 Selline olukord ei sobi aga kokku uue edutamiskorra eripäraga, mille puhul on tegemist oma olemuselt keeruka huve kahjustava aktiga.

111 Kuigi edutatud ametnike nimekirja avaldamine, mis hõlmab üksnes huvitatud isikute nimesid ja ametikohti, annab kõikidele asjassepuutuvatele ametnikele võimaluse saada kindlalt ja lõplikult teada, millisel kohal nad edutamise tulemusena asuvad, ei võimalda see nimekiri neil tutvuda ametisse nimetava asutuse selle otsusega, mis puudutab punktide koguarvu kindlaksmääramist.

112 Alles oma isiklikku edutamistoimikut komisjoni Intranetis ja veebilehel Sysper 2 vaadates saab edutatud või edutamata ametnik teada oma punktide koguarvu ja nende jaotuse.

113 Nõnda saab asjassepuutuv ametnik teada, kas ta jõudis edutamiskünniseni või mitte ning kas edutamisest keeldumine on tema puhul seletatav täiendavate kaalutlustega, nagu artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 10 nimetatud kaalutlused, ning saada teada esiteks peadirektoraadi eelispunktide andmise peale esitatud võimaliku vaide tulemust, teiseks võimalike lisaülesannete eelispunktide arvu, ja lõpuks 2003. aasta edutamise puhul üleminekusätete kohaldamise raames antavate võimalike edutamiskomitee üleminekueelispunktide arvu.

114 See teave võib suunata asjassepuutuva ametniku otsust selle kohta, kas esitada kaebus või mitte, kuna see ametnik võib saadud punktide arvu ja jaotust, haldusasutuse poolt määratud edutamiskünnist ja kõnealuse edutamise raames tegelikult edutatud ametnikke silmas pidades lõpuks hinnata, kas sellise menetluse algatamine on asjakohane või kas see tuleb algatada üksnes ametisse nimetava asutuse selle otsuse peale, mis puudutab punktide koguarvu kindlaksmääramist, või siis selle otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja.

115 Nagu eelnevalt mainiti, on selge, et kuigi neid otsuseid võib õiguslikult tõepoolest eristada ja nende peale saab, nagu käesolevas asjas, esitada eri tühistamisnõudeid, on ametisse nimetava asutuse otsus punktide koguarvu kindlaksmääramise kohta ja otsus, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, tegelikult omavahel tihedalt seotud. Samas ei võimalda selle nimekirja avaldamine asjassepuutuvatel ametnikel täielikult tutvuda edutamismenetlust lõpetava huve kahjustava aktiga, mis on oma olemuselt keeruline.

116 Peale selle nähtub 2003. aasta edutamisest, et edutatud ametnike nimekirja avaldamise kuupäeva ja kuupäeva, mil ametnik saab tulemuslikult vaadata oma edutamistoimikut veebilehel Sysper 2, vahel võib olla märkimisväärselt palju päevi. See lahknevus on seletatav sellega, et kõnealuse veebilehe ajakohastamine võtab pädeval talitusel aega, mille käigus sisestatakse andmed kõigi ametnike kohta, keda edutamine puudutas – neid oli 2003. aastal 14 000. See ajakohastamiseks vajalik aeg ei ole loomulikult täpselt teada eespool käsitletud nimekirja avaldamise ajal Haldusteatajas, kus 2003. aastal ei ole selle kohta esitatud ühtegi märkust.

117 Isegi kui on mõistlik arvata, et asjassepuutuv ametnik, nagu käesoleva kohtuasja hageja, saab oma punktide koguarvu ja nende jaotuse teada kaebuse esitamiseks jäetud kolmekuulise tähtaja jooksul, väheneb ametnikule tema kaebuse tõhusaks ettevalmistamiseks ja esitamiseks antud aeg ametnike isiklike edutamistoimikute ajakohastamiseks veebilehel Sysper 2 vajaliku aja võrra, juhul kui eeldada, et sellel tähtajal on kaks lähtepunkti: kui huvitatud isik vaidlustab nii ametisse nimetava asutuse otsuse, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, kui ka otsuse punktide koguarvu kindlaksmääramise kohta.

118 Sellistel asjaoludel tuleb sedastada, et õiguskindluse, võrdse kohtlemise ja hea halduse huvides tuleb määrata nii ametisse nimetava asutuse selle otsuse peale, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, kui ka punktide koguarvu kindlaksmääramise otsuse peale esitatavate kaebuste esitamiseks ette nähtud kolmekuulise tähtaja alguspunktiks kuupäev, mil ametnik sai tegelikult tutvuda oma isikliku ajakohastatud edutamistoimikuga veebilehel Sysper 2.

119 Selle kohta tuleb märkida, et vastuses Esimese Astme Kohtu küsimustele täpsustas komisjon, et kõnealuse veebilehe kasutamine on turvalisuse huvides elektrooniliselt „jälgitud” ning seega võimaldab „juurdepääsu protokoll” salvestada veebilehe kasutamise kuupäevi ja kasutajaid.

120 Peale selle nähtub toimikust, et komisjon avaldas Haldusteatajas nr 82‑2003 kokkuvõtte 2003. aasta edutamise käigu kohta, mille punkt 4 on sõnastatud järgmiselt:

„Toimikute ajakohastamine Sysper 2-s

Edutamiskomiteede esitatud ja ametisse nimetava asutuse poolt heaks kiidetud punktide andmise ettepanekud on nüüd esitatud iga ametniku toimikus.

Kooskõlas personalieeskirjade artikliga 25, mis sätestab, et igast konkreetsest otsusest teatatakse asjassepuutuvale ametnikule, palutakse käesolevaga igal ametnikul tutvuda oma toimikuga veebilehel Sysper 2.”

121 Kuigi seda toimingut ei saa käsitleda tõelise teavitamisena personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses, tuleb selleks, et välistada edutamisest tulenevate õiguslike olukordade hilinenud vaidlustamise võimalust, tõdeda, et ametnik peab vaatama oma isiklikku edutamistoimikut veebilehel Sysper 2 mõistliku aja jooksul alates kuupäevast, mil avaldati kokkuvõte, mis moodustab nüüd ühe osa komisjoni praktikast edutamismenetluse valdkonnas.

122 Käesolevas asjas on selge, et hageja sai teada tema punktide koguarvu kindlaksmääramisest ja nende jaotusest, kui ta vaatas oma isiklikku ajakohastatud edutamistoimikut veebilehel Sysper 2 16. detsembril 2003, st enne kokkuvõtte avaldamist, ning et ta esitas 12. veebruaril 2004 kaebuse, mis puudutas nii ametisse nimetava asutuse otsust, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, kui ka otsust punktide koguarvu kindlaksmääramise kohta, ning pidas seega kinni ettenähtud tähtajast.

123 See kaebus jäeti rahuldamata ametisse nimetava asutuse 15. juuni 2004. aasta otsusega, millest hagejat teavitati järgmisel päeval. Hageja esitas käesoleva hagi 22. juulil 2004, st personalieeskirjade artikli 91 lõikes 3 ette nähtud kolmekuulise tähtaja jooksul.

124 Kõigist eeltoodud kaalutlustest nähtub, et käesolev hagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks.

Põhiküsimus

1. Artikli 43 üldiste rakendussätete ja artikli 45 üldiste rakendussätete teatud sätete õigusvastasuse väited

125 Hageja vaidlustab esiteks artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 ja artikli 45 üldiste rakendussätete artiklite 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 õiguspärasuse. Ta kritiseerib sisuliselt teenetepunktide määrava tähtsuse puudumist, eelispunktide andmise põhjendamise kohustuse puudumist, kaitseõiguse rikkumist ja artikli 45 üldiste rakendussätete seaduse artiklil 13 põhinevate kaebuste ebatõhusust. Teiseks esitab hageja õigusvastasuse väite artikli 45 üldiste rakendussätete artiklite 6 ja 7 vastu koosmõjus Haldusteatajaga nr 99‑2002. Ta leiab, et need sätted piiravad peadirektoraatide kaalutlusõigust peadirektoraadi eelispunktide andmise osas ning takistavad ametnike teenete tõhusat võrdlemist. Hageja märgib kolmandaks, et artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 12 on õigusvastane. Vastupidiselt selle artikli sõnastusele ei ole see oma olemuselt üleminekusäte, omistab suure tähtsuse tööstaažile palgaastmel, ei määratle edutamiskomitee üleminekueelispunktide andmise kriteeriume ja annab ekslikult nende punktide määramise õiguse edutamiskomiteedele. Neljandaks esitab hageja artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 9 ja I lisa punktide 1, 2, 3, 5 ja 6 õigusvastasuse väite. Need sätted toovad kaasa teatud saavutuste ülehindamise ja ametnike võrdse kohtlemise rikkumise. Viiendaks vaidlustab hageja artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 7 lõike 2 õiguspärasuse, kuna see säte annab tema sõnul eelise väikestes peadirektoraatides töötavatele ametnikele.

Esimene õigusvastasuse väide, mis on esitatud artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 ning artikli 45 üldiste rakendussätete artiklite 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 vastu

126 Hageja esitab õigusvastasuse väite artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 ning artikli 45 üldiste rakendussätete artiklite 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 vastu, võttes aluseks personalieeskirjade artiklid 25 ja 26 ning samuti personalieeskirjade artikli 45, mis tagab võrdse kohtlemise, teenetel rajaneva edutamise, ametikohal edasijõudmise õiguse ja teenete võrdleva hindamise. Samuti tugineb ta õigusele heale haldusele ning erapooletule ja õiglasele kohtupidamisele ning õigusele olla ära kuulatud.

Teenetepunktide määrava tähtsuse puudumine

– Poolte argumendid

127 Hageja väidab, et enamik õigustalituse ametnikke said 13–16 teenetepunkti. Seega ei ole edutamisel määravaks teened, mis nähtuvad personalieeskirjade artiklis 45 osutatud aruannetest. Edutamised sõltuvad eelispunktide hulgast, mida võib anda kuni 21 punkti. Neid punkte aga jagatakse teenetest sõltumatult. Selle tulemusena rikutakse võrdse kohtlemise põhimõtet, samuti teenetel rajaneva edutamise, ametikohal edasijõudmise ja teenete võrdleva hindamise põhimõtteid, mis on tagatud personalieeskirjade artikliga 45.

128 Komisjon vastab, et eelispunktidega tunnustatakse teeneid ning need võimaldavad tal paremini eristada ametnikke nende võimeid silmas pidades.

– Esimese Astme Kohtu hinnang

129 Vastavalt personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 esimesele lõigule võtab ametisse nimetav asutus edutamisel arvesse ametnike teenete võrdlevat hindamist ja nende kohta koostatavaid korrapäraseid hindamisaruandeid.

130 Seega on teened edutamisel esmatähtsaks kriteeriumiks ning teisi kriteeriumeid, nagu vanust või palgaastmel või talituses töötamise staaži, võib arvesse võtta üksnes teisejärgulisena (Euroopa Kohtu 14. juuli 1983. aasta otsus kohtuasjas 9/82: Ohrgaard ja Delvaux vs. komisjon, EKL 1983, lk 2379, punkt 19, ja eespool punktis 101 viidatud otsus Vainker vs. parlament, punktid 16 ja 17; Esimese Astme Kohtu 18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑241/02: Callebaut vs. komisjon, EKL AT 2003, lk I‑A‑215 ja II‑1061, punkt 44, ja 10. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑330/03: Liakoura vs. nõukogu, EKL AT 2004, lk I‑A‑191 ja II‑859, punkt 49). Lisaks sellele peab ametisse nimetav asutus viima eespool mainitud võrdleva uurimise läbi hoolikalt ja erapooletult, teenistuse huve arvestades ja kooskõlas ametnike võrdse kohtlemise põhimõttega (Esimese Astme Kohtu 30. novembri 1993. aasta otsus kohtuasjas T‑76/92: Tsirimokos vs. parlament, EKL 1993, lk II‑1281, punkt 21; 30. novembri 1993. aasta otsus kohtuasjas T‑78/92: Perakis vs. parlament, EKL 1993, lk II‑1299, punkt 16; 5. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑240/01: Cougnon vs. Euroopa Kohus, EKL AT 2003, lk I‑A‑263 ja II‑1283, punkt 70; 28. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑216/03: Tenreiro vs. komisjon, EKL AT 2004, lk I‑A‑245 ja II‑1087, punkt 68, ja 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑132/03: Casini vs. komisjon, EKL AT 2005, lk I‑A‑253 ja II‑1169, punkt 53).

131 Sellises raamistikus on ametisse nimetaval asutusel ulatuslik kaalutlusõigus. Ta võib teenete hindamist läbi viia sellise menetluse või meetodi abil, mida ta peab kõige sobilikumaks (eespool punktis 130 viidatud otsused Tsirimokos vs. parlament, punkt 16; Perakis vs. parlament, punkt 14; Cougnon vs. Euroopa Kohus, punkt 62, ja Tenreiro vs. komisjon, punkt 68).

132 Alates 2003. aasta edutamisest kehtestasid artikli 43 üldised rakendussätted ja artikli 45 üldised rakendussätted selleks, et võimaldada edutamiseks kõlblike ametnike teenete endisest objektiivsemat ja hõlpsamat võrdlemist, edutamissüsteemi, mis põhineb teenete kvantifitseerimisel, mis väljendub selles, et ametnikele antakse igal aastal teenetepunkte ja eelispunkte.

133 Kõigepealt tuleb rõhutada, et see uus süsteem tugevdab personalieeskirjade artiklis 45 sätestatud seost ametnike korrapärase hindamise ja edutamise vahel. Nõnda nähtub artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 lõike 1 kolmandast lõigust ja Haldusteatajast nr 99‑2002 nende koosmõjus, et igale ametnikule antakse üldhinne nullist kahekümneni, mis seejärel muudetakse põhimõtteliselt teenetepunktideks, mida kasutatakse edutamisel. Peale selle näeb artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 10 lõige 2 ette, et ametniku edutamise suhtes kehtib tingimus, et ametnik on oma viimases karjääriarengu aruandes saanud kokku vähemalt kümme teenetepunkti. Lisaks ei saa vastavalt artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõike 4 punkti b kolmandale lõigule eelispunkte ametnikud, kellele on karjääriarengu aruandes antud hinnang „nõrk” või „puudulik”.

134 Seejärel on oluline meenutada, et artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 3 „Edutamise alused” on täpsustatud, et „[e]simene asjaolu, mida tuleb arvesse võtta, [on] teenetepunktide ja eelispunktide arv, mida iga ametnik on eelmise aasta või aastate jooksul kogunud”. Just teenetepunktide ja eelispunktide liitmise summa võimaldabki ametnikel jõuda edutamiskünniseni või võimalusel see ületada. Eelispunktid üksi ei ole ametniku edutamisel määravad.

135 Lõpuks tuleb iseäranis rõhutada, et nagu sätestab selgelt artikli 43 üldiste rakendussätete artikli 2 lõike 1 teine lõik, on „nii teenetepunktide kui ka eelispunktide eesmärgiks […] teenete tunnustamine ning eelispunktide andmist tuleb alati põhjendada teenetel põhinevate kaalutlustega”.

136 Eelispunktide osas näevad artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõike 4 punktid a ja b ette peadirektoraadi eelispunktide andmise, mille piirarvuks on maksimaalselt 10 punkti. Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõike 3 kohaselt on nende punktide eesmärk tunnustada ametnikke, kes on ületanud oma individuaalsed eesmärgid, on teinud erilisi pingutusi ja saavutanud märkimisväärseid tulemusi, mida on kinnitatud nende karjääriarengu aruannetes. Lisaks sellele, nagu eespool on juba märgitud (vt eespool punkt 133), võtavad karjääriarengu aruandes esitatud hinnangud „nõrk” ja „puudulik” asjassepuutuvalt ametnikult kõik võimalused eelispunkte saada.

137 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 9 ja I lisa näevad ette ühe või kahe lisaülesannete eelispunkti andmise. Nende eesmärk on eristada töötajaid, kes täitsid edukalt lisaülesandeid institutsiooni huvides. Nendeks ülesanneteks on „koolitaja/lektori” tegevus või erinevad panused konkursside korraldamisse või ühisorganitesse. Tuleb märkida, et karjääriarengu aruannetes on eraldi rubriik, mis on ette nähtud kõnealuste ülesannete loetelu jaoks.

138 Sellest tulenevalt, kuivõrd peadirektoraadi eelispunktid ja lisaülesannete eelispunktid rajanevad samuti teenetel, siis nende andmine teenetepunktidele täienduseks ei riku personalieeskirjade artiklit 45 ega eespool nimetatud põhimõtteid.

139 Lõpetuseks tuleb mainida, et 2003. aasta edutamise kohta, mis oli esimene aasta, mil rakendati uut edutamismenetlust, on üksikasjalikud üleminekueeskirjad ette nähtud artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõikes 3, „et teeneid saaks pikema aja jooksul nõuetekohaselt arvesse võtta”; need üksikasjalikud eeskirjad hõlmavad üleminekueelispunktide andmist (vt eespool punkt 58). Hageja esitas õigusvastasuse väite, mis puudutas spetsiaalselt kõnealust sätet, tuginedes jällegi personalieeskirjade artikli 45 rikkumisele. Edaspidi punktides 191 ja sellele järgnevates punktides esitatud põhjustel ei saa aga seda väidet pidada põhjendatuks.

140 Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb antud väide tagasi lükata.

Põhjenduse puudumine

– Poolte argumendid

141 Hageja väidab, et artikli 45 üldised rakendussätted ei nõua peadirektoraadi eelispunktide, lisaülesannete eelispunktide ja üleminekueelispunktide andmise otsuste põhjendamist, rikkudes nõnda personalieeskirjade artikli 25 teist lõiku. Ta leiab, et selline põhjenduse puudumine tekitab meelevaldsust.

142 Komisjon märgib, et põhjendamise kohustus on ühenduse õiguse üldpõhimõte. Ta järeldab sellest, et eraldi sätte lisamine artikli 45 üldistesse rakendussätetesse oleks olnud üleliigne. Pealegi nõuab kõnealune põhimõte üksnes huve kahjustavate aktide põhjendamist ning artikli 45 üldised rakendussätted täidavad seda kohustust.

– Esimese Astme Kohtu hinnang

143 Esimese Astme Kohus meenutab, et personalieeskirjade artikli 25 teise lõigu kohaselt peab igas ametniku kahjuks tehtud otsuses sisalduma põhjendus. Seega ei nõua see selliste ettepanekute, soovituste ja arvamuste põhjendamist, mis iseenesest ei ole tehtud ametniku kahjuks.

144 Artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 6 lõige 6, mis kohustab üldiseid hindamiskomiteid oma ettepanekuid põhjendama üksnes juhul, kui need on peadirektoraatide ettepanekutest erinevad, ei riku seega peadirektoraadi eelispunktide osas personalieeskirjade artikli 25 teist lõiku. Ka artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 9 ei riku kõnealust sätet sellega, et seal ei ole edutamiskomiteedele kehtestatud kohustust põhjendada oma soovitusi lisaülesannete eelispunktide andmise kohta. Sama järeldus tuleb teha ettepanekute kohta, mida edutamiskomiteed esitavad edutamiskomiteede üleminekueelispunktide andmiseks artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 12 lõike 3 punkti a alusel, ning artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 13 lõike 2 kohta, mille kohaselt edutamiskomiteed esitavad põhjendatud arvamuse üksnes juhul, kui nad teevad ettepaneku edasikaebamise tulemusena antavate eelispunktide andmiseks.

145 Lisaks sellele ei hõlma personalieeskirjade artikli 25 teine lõik peadirektoraatide otsuseid peadirektoraadi eelispunktide, peadirektoraadi üleminekueelispunktide ja täiendavate erieelispunktide andmise kohta ega ka ametisse nimetava asutuse otsuseid lisaülesannete eelispunktide, edutamiskomitee üleminekueelispunktide ja edasikaebamise alusel antavate eelispunktide kohta, kuivõrd tegemist on ettevalmistavate aktidega (vt eespool punkt 90 jj).

146 Nagu eespool on juba märgitud (vt punkt 90 jj), on lõplik akt, millega edutamine lõpetatakse, oma olemuselt keerukas, kuna see sisaldab kahte eraldi otsust, s.o ametisse nimetava asutuse otsust, mis kehtestab edutatud ametnike nimekirja, ja ametisse nimetava asutuse otsust, mis määrab kindlaks punktide koguarvu, millel esimesena nimetatud otsus rajaneb. Asjassepuutuvad ametnikud võivad olenevalt nende olukorrast esitada kaebuse nendest kahest otsusest ühe otsuse peale või mõlema otsuse peale.

147 Selles kontekstis tuleb meenutada, et põhjendamise kohustus on edutamise valdkonnas täidetud juhul, kui ametisse nimetav asutus põhjendab oma otsust personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel esitatud kaebuse rahuldamata jätmise kohta (vt selle kohta Euroopa Kohtu 30. oktoobri 1974. aasta otsus kohtuasjas 188/73: Grassi vs. nõukogu, EKL 1974, lk 1099, punktid 11‑13, ja Esimese Astme Kohtu 29. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑218/02: Napoli Buzzanca vs. komisjon, EKL AT 2005, lk I‑A‑267 ja II‑1221, punkt 59).

148 Järelikult tuleb väite see osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Personalieeskirjade artikli 26 ja kaitseõiguse rikkumine artikli 45 üldiste rakendussätetega

– Poolte argumendid

149 Hageja väidab, et otsused eelispunktide andmise kohta kujutavad endast sellise menetluse lõpptulemust, mis võib olla rajatud asjaoludele, mida ei ole ametnike toimikus esitatud ja millega ei tunnistata huvitatud isikute õigust olla ära kuulatud enne, kui haldusasutus võtab vastu huve kahjustava akti. Täpsemalt otsustab ametisse nimetav asutus vaiete üle menetluse, mis ei ole oma olemuselt võistlev, lõpus. Eelispunktide andmine rikub seega kaitseõigust ja personalieeskirjade artikli 26 esimese lõigu punkti a.

150 Komisjon vaidleb vastu väitele, et artikli 45 üldised rakendussätted rikuvad kaitseõigust ja keeldu võtta arvesse asjaolusid, mis ei ole esitatud ametniku isikutoimikus. Artikli 45 üldised rakendussätted ei luba selliseid asjaolusid arvesse võtta. Lisaks sellele on ametnikel komisjoni sõnul edutamismenetluse käigus võimalus olla ära kuulatud. Artikli 45 üldiste rakendussätete artikkel 13 näeb ette korra eelispunktide andmise otsuse edasikaebamiseks enne edutamismenetluse lõppu. Järelikult ei saa edutamismenetlust võrrelda „isiku vastu algatatud” menetlustega. Sellest tulenevalt ei ole kohtupraktika, mis puudutab õigust olla ära kuulatud enne huve kahjustava akti vastuvõtmist, asjakohane.

– Esimese Astme Kohtu hinnang

151 Personalieeskirjade artikkel 26 sätestab, et ametniku isikutoimik peab sisaldama „a) kõiki dokumente ametniku haldusliku seisundi kohta ja kõiki aruandeid tema pädevuse, tulemuslikkuse ja käitumise kohta” ja „b) kõiki ametniku märkusi nende dokumentide kohta”. Samas artiklis on märgitud, et „punktis a osutatud dokumente tohib institutsioon ametniku vastu kasutada või tsiteerida üksnes juhul, kui ta on nendest dokumentidest enne nende toimikusse kandmist ametnikule teatanud”.

152 Personalieeskirjade artikli 26 eesmärk on tagada ametniku kaitseõigus, vältimaks seda, et ametisse nimetav asutus võtab vastu ametniku halduslikku seisundit ja karjääri mõjutavaid otsuseid selliste tema käitumist puudutavate asjaolude põhjal, mida ei ole tema isikutoimikus mainitud (Esimese Astme Kohtu eespool punktis 130 viidatud otsus Perakis vs. parlament, punkt 27; 8. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑496/93: Allo vs. komisjon, EKL AT 1995, lk I‑A‑127 ja II‑405, punkt 75; 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑302/02: Kenny vs. Euroopa Kohus, EKL AT 2003, lk I‑A‑235 ja II‑1137, punkt 32, ja 4. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑144/03: Schmit vs. komisjon, EKL AT 2005, lk I‑A‑101 ja II‑465, punkt 133). See artikkel kehtib edutamiste suhtes, kuna eespool nimetatud väljend „halduslik seisund” hõlmab eelkõige karjääri põhilisi sündmusi (eespool viidatud otsus Schmit vs. komisjon, punkt 134).

153 Käesolevas asjas tuleb märkida, et esitatud etteheide põhineb pelgalt hageja väidetel, kes ei tõenda, et eelispunktide andmise otsused, millest osasid ei teinud ametisse nimetav asutus, põhinevad muudel asjaoludel kui hindamisaruannetel ning et need asjaolud ei ole esitatud ametnike toimikutes.

154 Artikli 45 üldistes rakendussätetes ei ole ühtegi sätet, mis võimaldaks komisjonil kalduda kõrvale personalieeskirjade artiklist 26 sellisel kujul nagu seda on tõlgendanud kohtupraktika. Vastupidi, selgub, et teatud artikli 45 üldiste rakendussätete sätted loovad otsese seose eelispunktide andmise ja karjääriarengu aruannete vahel.

155 Nimelt nähtub artikli 45 üldiste rakendussätete artiklist 6, et peadirektoraadi eelispunkte annavad peadirektorid või direktorid pärast karjääriarengu aruannete tulemuste uurimist ning arvestades asjassepuutuvate ametnike teeneid, mida on kinnitatud karjääriarengu aruannetes. Lisaks sellele sisaldub karjääriarengu aruannetes rubriik, mis puudutab hindamisperioodil komisjoni huvides täidetud lisaülesandeid, mille alusel antakse seejärel lisaülesannete eelispunkte.

156 Oluline on rõhutada, et karjääriarengu aruannete koostamine on osa keerukast protsessist, millesse ametnikud on tihedalt kaasatud kooskõlas personalieeskirjade artikliga 43, mille kohaselt tehakse korrapärane aruanne teatavaks huvitatud isikule, kellel „on õigus seda kommenteerida, kui ta seda vajalikuks peab”.

157 Lõpetuseks ei saa hageja eelispunktide andmise otsuste puhul, sealhulgas artikli 45 üldiste rakendussätete artiklis 13 osutatud otsuse puhul, mille ametisse nimetav asutus tegi vaiete kohta, tulemuslikult tugineda kaitseõiguse rikkumisele, kuna kõnealused otsused kujutavad endast pelgalt ettevalmistavaid akte edutamise punktide koguarvu kindlaksmääramise ja edutatud isikute nimekirja kehtestamise otsustele. Kaitseõigust ei kohaldata aga mitte selliste aktide, vaid üksnes huve kahjustavate aktide suhtes (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 15. juuni 20