ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 213/9

ET

Euroopa Kohtu (teine koda) 7. aprilli 2022. aasta otsus (Helsingin hallinto-oikeuse eelotsusetaotlus – Soome) – A SCPI versus Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

(Kohtuasi C-342/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Maksustamine - ELTL artiklid 63 ja 65 - Kapitali vaba liikumine - Piirangud - Juriidiliste isikute tulumaks - Investeerimisfondide maksuvabastus - Maksuvabastuse tingimused - Tingimus, et tegemist peab olema lepingulise fondiga)

(2022/C 213/09)

Kohtumenetluse keel: soome

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Helsingin hallinto-oikeus

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: A SCPI

Menetlusosaline: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Resolutsioon

ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on maksuvaba ainult lepinguliste investeerimisfondide saadud üüritulu ja kinnisasjade või kinnisvara omavate äriühingute osakute võõrandamisest saadud kasum ning mis välistavad sellise maksuvabastuse kohaldatavuse põhikirja omava äriühinguna asutatud mitteresidendist alternatiivse investeerimisfondi puhul, isegi kui sellise fondi suhtes kohaldatakse tema asutamisliikmesriigis läbipaistvat maksustamist ja fondi tulu ei ole viimati nimetatud liikmesriigis maksustatav.

(1) ELT C 339, 12.10.2020.
2.

Direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 koostoimes tõhususe põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt tuleb hagihind, mis võetakse aluseks lepingutingimuse ebaõiglust puudutava kohtuvaidluse võitnud tarbijale hüvitatavate kohtukulude arvutamisel, kindlaks määrata hagiavalduses – või kui seda ei ole tehtud, siis on see sätestatud asjaomastes õigusnormides – ning hagihinda ei saa hiljem muuta, tingimusel et kohtunik, kes vastutab lõplikult kohtukulude kindlaksmääramise eest, võib vabalt otsustada tegeliku hagihinna tarbija jaoks, tagades talle õiguse saada hüvitist summas, mis on mõistlik ja proportsionaalne kuludega, mida ta pidi sellise hagi esitamiseks objektiivselt kandma.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 3 lõike 1 punkti a tuleb koostoimes artiklitega 6 ja 7 tõlgendada nii, et reisijal, kes on teinud ühenduse lennuettevõtja juures ühtse broneeringu ümberistumisega lennule, mis koosneb kahest lennust ning mis väljub liikmesriigi territooriumil asuvast lennujaamast ja mille sihtkoht on kolmandas riigis asuv lennujaam, kusjuures vahemaandumine toimub ühes teises selle kolmanda riigi lennujaamas, on õigus saada hüvitist ühenduseväliselt lennuettevõtjalt, kes teostas kogu selle lennu kõnealuse ühenduse lennuettevõtja nimel, kui reisija jõuab oma lõppsihtkohta rohkem kui kolme tunni pikkuse hilinemisega, mis tekkis selle lennu teisel lennul.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artiklit 7, nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (muudetud nõukogu 7. aprilli 1998. aasta direktiiviga 98/23/EÜ) lisatud 6. juunil 1997 sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klauslit 4 ja nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisatud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles ei ole rahukohtunikule ette nähtud mingit sellist õigust 30-päevasele tasustatud põhipuhkusele ega töösuhtest sõltuvale sotsiaalkaitsele ja -kindlustusele, nagu on ette nähtud kutselistele kohtunikele, kui see rahukohtunik kuulub osalise tööajaga töötaja mõiste alla osalise tööajaga töötamist käsitleva raamkokkuleppe tähenduses ja/või tähtajalise töötaja mõiste alla tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe tähenduses ja on kutselise kohtunikuga võrreldavas olukorras.
Euroopa Kohtu (viies koda) 7. aprilli 2022. aasta otsus (Curtea de Apel Bucureşti eelotsusetaotlus – Rumeenia) – Berlin Chemie A. Menarini SRL versus Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

(Kohtuasi C-333/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikkel 44 - Teenuste osutamise koht - Rakendusmäärus (EL) nr 282/2011 - Artikli 11 lõige 1 - Teenuste osutamine - Maksustamise koht - Mõiste „püsiv tegevuskoht“ - Liikmesriigi äriühing, mis on seotud teises liikmesriigis asuva äriühinguga - Inimeste ja tehniliste vahendite poolest sobiv struktuur - Võime saada ja kasutada püsivale tegevuskohale vajalikke teenuseid - Turundus-, regulatsiooni-, reklaami- ja esindamisteenuste osutamine seotud äriühingu poolt teenuseid saanud äriühingule)

(2022/C 213/08)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Bucureşti

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Berlin Chemie A. Menarini SRL

Vastustaja: Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

menetluses osales: Berlin Chemie AG

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ, artiklit 44 ja nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 282/2011, millega sätestatakse direktiivi 2006/112 rakendusmeetmed, artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et äriühingul, kelle registrijärgne asukoht on ühes liikmesriigis, ei ole teises liikmesriigis püsivat tegevuskohta tulenevalt asjaolust, et sellel äriühingul on seal tütarettevõtja, kes annab tema käsutusse inim- ja tehnilised ressursid lepingute alusel, millest tulenevalt osutab tütarettevõtja talle ainuõiguslikult turundus-, regulatsiooni-, reklaami- ja esindamisteenuseid, mis võivad otseselt mõjutada tema müügimahtu.

(1) ELT C 339, 12.10.2020.
1.

Kuna Portugali Vabariik esiteks ei koostanud strateegilisi mürakaarte põhimaanteede PT_a_rd00410, PT_a_rd00458, PT_a_rd00460, PT_a_rd00462 et PT_a_rd00633 kohta ega tegevuskavasid Amadora ja Porto linnastute ning käesoleva kohtuotsuse lisas nimetatud põhimaanteede ja põhiraudteede kohta ning teiseks ei edastanud Euroopa Komisjonile strateegilistest mürakaartidest ja tegevuskavade kokkuvõtetest saadud informatsiooni, siis on Portugali Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra hindamise ja kontrollimisega artikli 7 lõike 2 esimesest lõigust, artikli 8 lõikest 2 ja artikli 10 lõikest 2 koostoimes selle direktiivi VI lisaga.
1.

ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 ning nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 7 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et liikmesriigis kohtuniku esmakordne ametisse nimetamine või hilisem kõrgemasse kohtusse nimetamine tuleneb otsusest, mille on vastu võtnud selles liikmesriigis enne Euroopa Liiduga ühinemist valitsenud mittedemokraatliku režiimi organ, sealhulgas juhul, kui selle kohtuniku nimetamine kohtutesse pärast režiimi lõppu põhines muu hulgas staažil, mille see kohtunik oli omandanud režiimi kehtimise perioodil, või kui ta andis kohtunikuvande ainult oma esmakordsel kohtunikuametisse nimetamisel selle režiimi organi poolt, ei ole iseenesest selline, mis võiks õigussubjektidel tekitada põhjendatud ja tõsiseid kahtlusi kohtuniku sõltumatuse ja erapooletuse suhtes ega seega seada kahtluse alla, et kohtukoosseis, millesse ta kuulub, on sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus.
2.

Direktiivi 93/13 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui pädev liikmesriigi kohus otsustab taastada laenulepingu poolte suhtes olukorra, milles nad oleksid olnud, kui seda lepingut ei oleks sõlmitud põhjusel, et nimetatud lepingu põhiobjektiga seotud tingimus tuleb tunnistada selle direktiivi alusel ebaõiglaseks, võttes arvesse, et kui see taastamine osutub võimatuks, on tema ülesanne tagada, et tarbija oleks lõpuks olukorras, milles ta oleks olnud siis, kui ebaõiglaseks tunnistatud lepingutingimust ei oleks kunagi olemas olnud.
2.

Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on üle võetud selles sättes ette nähtud erand ja mis ei pane pilvandmetöötluse raames talletusteenust osutavatele isikutele kohustust tasuda õiglast hüvitist selle eest, et neid teenuseid kasutavad füüsilised isikud teevad autoriõigusega kaitstud teostest ilma loata varukoopiaid isiklikuks tarbeks ja kasutuseesmärgil, mis ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik, tingimusel et kõnealused õigusnormid näevad ette õiglase hüvitise maksmise õiguste omajatele.
Euroopa Kohtu (suurkoda) 22. märtsi 2022. aasta otsus (Cour d’appel de Bruxelles’i eelotsusetaotlus – Belgia) – bpost SA versus Autorité belge de la concurrence

(Kohtuasi C-117/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Konkurents - Postiteenused - Universaalteenuse pakkuja kehtestatud hinnasüsteem - Postisektori riigisisese reguleeriva asutuse määratud trahv - Riigisisese konkurentsiasutuse määratud trahv - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artikkel 50 - Ne bis in idem’i põhimõte - Sama süüteo olemasolu - Artikli 52 lõige 1 - Ne bis in idem’i põhimõtte piiramine - Menetluste ja sanktsioonide kumuleerimine - Tingimused - Üldist huvi teeniva eesmärgi taotlemine - Proportsionaalsus)

(2022/C 198/04)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Apellant: bpost SA

Vastustaja: Autorité belge de la concurrence

Menetluses osalesid: Publimail SA, Euroopa Komisjon

Resolutsioon

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 50 koostoimes harta artikli 52 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui juriidilisele isikule määratakse trahv liidu konkurentsiõiguse rikkumise eest, kui samadel asjaoludel on isiku suhtes juba tehtud lõplik otsus menetluse tulemusel, mis puudutas asjaomase turu liberaliseerimisele suunatud valdkondlike õigusnormide rikkumist, tingimusel et on olemas selged ja täpsed õigusnormid, mis võimaldavad ette näha, millise tegevuse või tegevusetuse korral võidakse menetlusi ja sanktsioone kumuleerida, ning kahe asutuse vahel on koordinatsioon, menetlused viidi läbi piisavalt koordineeritult ja ajaliselt lähestikku ning määratud sanktsioonide kogum vastab toimepandud süütegude raskusele.

(1) ELT C 161, 11.5.2020.
Euroopa Kohtu (viies koda) 24. märtsi 2022. aasta otsus (Bundesgerichtshofi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Galapagos BidCo. S.a.r.l. versus DE, Galapagos S.A. pankrotihaldur, Hauck Aufhäuser Fund Services S.A. ja Prime Capital S.A.

(Kohtuasi C-723/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Määrus (EL) 2015/848 - Maksejõuetusmenetlused - Artikli 3 lõige 1 - Rahvusvaheline kohtualluvus - Võlgniku põhihuvide keskme üleviimine teise liikmesriiki pärast maksejõuetuse põhimenetluse algatamise avalduse esitamist)

(2022/C 198/13)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Määruskaebuse esitaja: Galapagos BidCo. S.a.r.l.

Vastustajad: DE, Galapagos S.A. pankrotihaldur, Hauck Aufhäuser Fund Services S.A. ja Prime Capital S.A.

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta määruse (EL) 2015/848 maksejõuetusmenetluse kohta artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtul, kellele on esitatud maksejõuetuse põhimenetluse algatamise avaldus, säilib sellise menetluse algatamise ainupädevus, kui võlgniku põhihuvide kese viiakse üle teise liikmesriiki pärast avalduse esitamist, kuid enne seda, kui kohus teeb selle kohta otsuse. Tingimusel, et see määrus jääb kõnealuse avalduse suhtes kohaldatavaks, ei saa teise liikmesriigi kohus juhul, kui talle esitatakse hiljem samal eesmärgil avaldus, järelikult põhimõtteliselt lugeda end pädevaks sellist maksejõuetuse põhimenetlust algatama seni, kuni esimene kohus ei ole teinud otsust ja leidnud, et ta ei ole pädev.

(1) ELT C 128, 12.4.2021.
1.

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 50 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui ühe liikmesriigi konkurentsiasutus alustab ettevõtja suhtes menetlust ja olenevalt olukorrast määrab talle trahvi ELTL artikli 101 ja riigisisese konkurentsiõiguse vastavate normide rikkumise eest tegevuse tõttu, millel oli konkurentsivastane eesmärk või tagajärg selle liikmesriigi territooriumil, samas kui teise liikmesriigi konkurentsiasutus mainis juba seda tegevust lõplikus otsuses, mille ta selle ettevõtja suhtes tegi ELTL artikli 101 ja selle teise liikmesriigi konkurentsiõiguse vastavate normide rikkumise menetluse tulemusena, tingimusel et see otsus ei põhine konkurentsivastase eesmärgi või tagajärje tuvastamisel esimese liikmesriigi territooriumil.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 24. märtsi 2022. aasta otsus (Nejvyšší správní soudi eelotsusetaotlus – Tšehhi Vabariik) – Generální ředitelství cel versus TanQuid Polska sp. z o.o.

(Kohtuasi C-711/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Aktsiis - Direktiiv 92/12/EÜ - Artikkel 4 - Kauba liikumine aktsiisi peatamise korra alusel - Tingimused - Artiklid 6 ja 20 - Kauba tarbimiseks ringlusse lubamine - Haldus-saatedokumendi võltsimine - Eeskirjade rikkumine või eiramine aktsiisiga maksustatava kauba liikumisel aktsiisi peatamise korra alusel - Eeskirjadevastane kõrvalekaldumine aktsiisi peatamise korrast - Kaubasaaja teadmatus kaupade liikumisest - Kolmanda isiku toime pandud pettus - Artikli 13 punkt a ja artikli 15 lõige 3 - Liikumise puhuks kohustuslikus korras antav tagatis - Ulatus)

(2022/C 198/12)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší správní soud

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Generální ředitelství cel

Kostja: TanQuid Polska sp. z o.o.

Resolutsioon

Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ning selle kauba valdamise, liikumise ja järelevalve kohta, mida on muudetud nõukogu 22. detsembri 1994. aasta direktiiviga 94/74/EÜ, tuleb tõlgendada nii, et kui volitatud laopidaja lähetab aktsiisikauba saatedokumenti kasutades ja kohustusliku tagatisega kaetult, on tegemist kauba liikumisega aktsiisi peatamise korra alusel selle direktiivi artikli 4 punkti c tähenduses, olenemata sellest, et kolmanda isiku toime pandud pettuse tõttu ei ole saatedokumendis ja tagatises märgitud kaubasaaja teadlik talle kõnealuse kauba lähetamisest seni, kuni asjaomase liikmesriigi pädevad asutused ei ole seda asjaolu või muud eeskirjade eiramist või rikkumist tuvastanud.

Sellise liikumise õiguspärasust ei mõjuta asjaolu, et kohustuslikus tagatises, mille veo puhuks on andnud volitatud laopidaja, on märgitud volitatud kaubasaaja nimi, kuid mitte seda, kas ta on registreeritud ettevõtja.

(1) ELT C 88, 15.3.2021.
—

nendega ei ole vastuolus see, kui olukorras, kus abikaasad tegelevad kõnealuse põllumajandustegevusega põllumajandustootjate kindla maksumääraga süsteemis, toob ühe abikaasa otsus kohaldada oma tegevusele tavalist käibemaksusüsteemi teise abikaasa jaoks kaasa kindla maksumääraga põllumajandustootja staatuse kaotamise, kui pärast konkreetse olukorra analüüsimist osutub see tagajärg vajalikuks, selleks et võidelda kuritarvituste ja pettuste ohuga, mida abikaasad ei saa sobivate tõendite esitamisega välistada, või kui kõnealuste abikaasade iseseisev ja kummalgi tavalise käibemaksusüsteemi raames toimuv põllumajandustegevus ei too kaasa haldusraskusi erinevalt olukorrast, kus abikaasadel on samal ajal kaks erinevat staatust.
2.

Määruse 2016/399, mida on muudetud määrusega 2016/1624, artikli 25 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega liikmesriik kohustab isikut karistuse ähvardusel esitama selle liikmesriigi territooriumile sisepiiri kaudu sisenemisel passi või isikutunnistuse, kui selle sisepiirikontrolli taaskehtestamine, mille raames see kohustus kehtib, on vastuolus kõnealuse sättega.
1.

Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud tingimus, mille kohaselt ei kohaldata selle direktiivi artikleid 3 ja 4 ettevõtte ülemineku suhtes, kui võõrandaja suhtes on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus „võõrandaja varade likvideerimiseks“, on täidetud, kui ettevõtte või selle osa üleminek valmistatakse ette enne võõrandaja varade likvideerimiseks pankrotimenetluse algatamist, mille käigus toimub nimetatud üleminek pre-pack-menetluses, mille eesmärk on luua pankrotimenetluses võimalus tegevust jätkava ettevõtte likvideerimiseks, et parimal viisil rahuldada kõigi võlausaldajate nõudeid ning säilitada töökohad võimalikult suures ulatuses, tingimusel et niisugune pre-pack-menetlus toimub õigus- või haldusnormide raamistikus.
2.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008, artikli 89 lõiget 4 koostoimes sama määruse artikli 64 lõike 2 punktiga d ning määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles on nähtud ette, et kui isik, kes turustab selles liikmesriigis kolmandast riigist imporditud veinipartiid, mis ei vasta määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõike 2 punktis a või c nimetatud veinivalmistustavadele, esitab selle partii kohta väljastatud dokumendi V I 1, mis kinnitab, et see partii valmistati vastavalt OIV soovitatud ja avaldatud veinivalmistustavadele või liidu lubatud veinivalmistustavadele, siis lasub kohustus tõendada, et see kaupleja on süüdi määruse nr 1308/2013 artikli 80 lõikes 2 sätestatud turustamiskeelu rikkumises, selle liikmesriigi pädeval ametivõimul.
C 237/11

ET

Euroopa Kohtu (üheksas koda) 28. aprilli 2022. aasta otsus (Tribunalul Cluj’i eelotsusetaotlus – Rumeenia) – Happy Education SRL versus Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca, Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj

(Kohtuasi C-612/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikli 132 lõike 1 punkt i - Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides - Maksuvabastused, mis on seotud laste ja noorte hariduse, kooli- või ülikooliharidusega - Õppekavale lisaks täiendavate haridusteenuste osutamine - Eraõiguslik asutus, kes osutab neid teenuseid kaubanduslikul eesmärgil)

(2022/C 237/13)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Cluj

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Happy Education SRL

Vastustajad: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca, Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punkti i tuleb tõlgendada nii, et mõiste avalik-õiguslikule haridusasutusele „sarnastel eesmärkidel tegutsevana tunnustatud organisatsioon“ selle sätte tähenduses ei hõlma eraõiguslikku majandusüksust, mis tegeleb avalikes huvides hariduse andmisega, mis seisneb kohustuslikule õppekavale lisaks täiendava tegevuse korraldamises, nagu kodutööde tugikursused, haridusprogrammid ja võõrkeelekursused, ja mis on saanud riikliku äriregistri büroolt tegevusloa CAENi koodi 8559 – „Muud õppevormid“ kujul riigi majandustegevuse klassifitseerimise tähenduses, kui see ettevõte igal juhul ei vasta sellisena tunnustamiseks riigisiseses õiguses kehtestatud tingimustele.

(1) ELT C 53, 15.2.2021.
C 237/9

ET

Euroopa Kohtu (kümnes koda) 28. aprilli 2022. aasta otsus (Bundesgerichtshofi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – NovaText GmbH versus Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

(Kohtuasi C-531/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Intellektuaalomandi õigus - Direktiiv 2004/48/EÜ - Artikkel 3 - Intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks vajalikke meetmeid, menetlusi ja õiguskaitsevahendeid puudutav üldine kohustus - Artikkel 14 - Mõiste „mõistlikud ja proportsionaalsed kohtukulud“ - Patendivolinik - Liikmesriigi kohtu võimatus hinnata kaotanud poolelt sissenõutavate kulude mõistlikkust ja proportsionaalsust)

(2022/C 237/11)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: NovaText GmbH

Vastustaja: Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikleid 3 ja 14 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid või nende tõlgendus, mis ei võimalda selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvat menetlust läbi viival kohtul võtta igas tema menetluses olevas kohtuasjas nõuetekohaselt arvesse, kas juhtumi eriomaseid asjaolusid arvestades on võitnud poole kohtukulud mõistlikud ja proportsionaalsed.

(1) ELT C 28, 25.1.2021.
—

kolmandana, nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud, et kui eksporditoetuse, rahalise karistuse, dumpinguvastase tollimaksu või imporditollimaksu maksmisest on keeldutud või on maksmist nõutud liidu õigust rikkudes, makstakse intressi üksnes ajavahemiku eest alates kuupäevast, mil esitati kaebus vastava rahasumma tagasimaksmiseks või väljamaksmiseks, pädeva kohtu otsuse tegemise kuupäevani, hõlmamata varasemat ajavahemikku. Seevastu ei ole nendega iseenesest vastuolus see, kui sellised õigusnormid näevad ette, et intressi tuleb maksta üksnes juhul, kui selline kaebus on esitatud, tingimusel et see ei muuda isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kasutamist ülemäära raskeks.
2.

Direktiivi 2004/48 artiklit 14 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et olukorras, kus füüsiline isik on rikkunud intellektuaalomandi õigust väljaspool oma kutse- või majandustegevust, arvutatakse selles sättes nimetatud „muud kulud“, mida selle õiguse omajal on õigus sisse nõuda, välja kindlasummaliselt, vaidlusaluse hüve nende õigusnormidega piiratud väärtuses, välja arvatud juhul, kui liikmesriigi kohus asub seisukohale, et tema menetluses oleva juhtumi konkreetseid asjaolusid arvestades on sellise piirangu kohaldamine ebaõiglane.