Direktiivi 2010/64 õiguse kohta suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses artikleid 1–3 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei või isik, kelle suhtes on tehtud käskotsus, esitada kriminaalmenetluses sellele otsusele kirjalikku vastuväidet muus keeles kui menetluskeel, kuigi see isik viimati nimetatud keelt ei oska, tingimusel, et pädevad asutused ei leia vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 3 asjassepuutuvat menetlust ja asjaolusid arvestades, et selline vastuväide kujutab endast olulist dokumenti.

Ühelt poolt on direktiivi 2010/64 artikli 2 ette nähtud õiguse tõlkele eesmärk see, et tõlk tõlgib kahtlustatava või süüdistatava ja uurimisasutuste, kohtute või vajaduse korral õigusnõustaja vahelise suulise suhtlemise, kusjuures see ei hõlma kahtlustatava või süüdistatava koostatud mis tahes kirjaliku dokumendi kirjalikku tõlkimist. Nimetatud artikkel tagab isikule tasuta suulise tõlgi abi, kui see isik sõnastab ise suuliselt vastuväite tema suhtes käskmenetluses tehtud otsusele, väljendades seda pädeva liikmesriigi kohtu kantseleile, et viimane koostaks vastuväite kohta protokolli, või kui isik esitab vastuväite kirjalikult, siis teda abistav õigusnõustaja koostab vastava dokumendi menetluse keeles. Samas see, kui nõuda liikmesriikidelt, et nad ei pea mitte ainult võimaldama seda, et puudutatud isik oleks täies ulatuses tema enda keeles informeeritud neist asjaoludest, milles teda süüdistatakse, ja et ta saab esitada enda keeles neist asjaoludest oma nägemuse, vaid et nad peaksid ka süstemaatiliselt tagama puudutatud isikute kõikide selliste kaebuste tõlkimise, mille viimased esitavad nende suhtes tehtud kohtulahendite peale, läheks kaugemale direktiivi 2010/64 enda eesmärkidest.

Teiselt poolt puudutab direktiivi 2010/64 artikli 3 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud õigus teatavate oluliste dokumentide tõlkele põhimõtteliselt ainult pädevate asutuste koostatud teatavate dokumentide kirjalikku tõlkimist menetluskeelest keelde, millest puudutatud isik aru saab. Põhimõtteliselt ei hõlma see sellise dokumendi kirjalikku tõlkimist menetluskeelde, nagu käskmenetluses tehtud otsuse peale esitatud vastuväide.

Kuna direktiivi 2010/64 artikli 3 lõikes 3 on pädevatel asutustel sõnaselgelt lubatud iga juhtumi puhul otsustada, kas lisaks direktiivi artikli 3 lõigetes 1 ja 2 sätestatud dokumentidele peetakse oluliseks ka mõnda muud dokumenti, siis tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul – arvestades eelkõige põhikohtuasjas käsitletavale käskotsusele kohaldatava menetluse eripäradega ning tema menetluses oleva kohtuasjaga – kindlaks määrata, kas kirjalikult koostatud vastuväidet käskotsusele tuleb pidada oluliseks dokumendiks, mille tõlkimine on vajalik. Selles osas omavad tähtsust asjaolud, et vastuväide, mille saab esitada kirjalikult või selle suulise esitamise korral otse pädeva kohtu kantseleile, ei pea olema põhjendatud, see tuleb esitada eriti lühikese kahenädalase tähtaja jooksul alates kõnealuse otsuse kättesaamisest ja selleks ei ole vaja kohustuslikus korras advokaati ning puudutatud isik koostab selle ise keeles, mida ta oskab, kuid mis ei ole menetluse keel.

(vt punktid 38, 40–44, 47, 49–51 ja resolutsiooni punkt 1)