ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Määruse nr 2201/2003 artikkel 15 „Kohtuasja üleviimine kohtusse, kus on asja arutamiseks paremad võimalused” sätestab: „1. Erandina võivad selle liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine, kui nad leiavad, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side, oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja kui see on lapse parimates huvides: a) peatada kõnealuse menetluse või selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi kohtule vastavalt lõikele 4; või b) taotleda, et teise liikmesriigi kohus saaks pädevuse vastavalt lõikele 5. 2. Lõiget 1 kohaldatakse: a) ühe osapoole taotluse alusel või b) kohtu omal algatusel või c) teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal, millega lapsel on eriline side vastavalt lõikele 3. Kohtu omal algatusel või teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal toimunud üleviimisega peab nõustuma vähemalt üks osapool. 3. Lapsel loetakse olevat lõikes 1 nimetatud eriline side liikmesriigiga, kui see liikmesriik: a) on saanud lapse alaliseks elukohaks pärast lõikes 1 nimetatud kohtusse pöördumist või b) on lapse varasem alaline elukoht või c) on andnud lapsele kodakondsuse või d) on vanemliku vastutuse kandja alaline elukoht või e) on koht, kus asub lapse vara, kui kohtuasi käsitleb lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. 4. Asja sisuliseks arutamiseks pädev liikmesriigi kohus kehtestab tähtaja, mille jooksul tuleb vastavalt lõikele 1 pöörduda kõnealuse teise liikmesriigi kohtutesse. Kui selleks ajaks ei ole kohtutesse pöördutud, jätkab kohus, kuhu pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 5. Juhul, kui see on kohtuasja konkreetsete asjaolude tõttu lapse parimates huvides, võivad kõnealuse teise liikmesriigi kohtud võtta pädevuse kuue nädala jooksul pärast nende poole pöördumist vastavalt lõike 1 punktile a või b. Sel juhul loobub kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevusest. Muul juhul jätkab kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 6. Käesoleva artikli eesmärgil teevad kohtud koostööd kas otseselt või siis vastavalt artiklile 53 määratud keskasutuste kaudu.“
59

Igal juhul peab liikmesriik, kes tahab sellise meetme vastu võtta, sellest eelnevalt teavitama komisjoni direktiivi 2007/23 artikli 14 lõike 6 viimase lause kohaselt ja ainult komisjonil on artikli 16 lõike 1 kohaselt pädevus otsustada, kas see meede on põhjendatud või mitte. Vaidlusalune teavitamismenetlus ei näe aga ette mingit komisjoni teavitamist ja see menetlus on tehtud kohustuslikuks kõigile tootjatele ja importijatele, kes soovivad pürotehnilisi tooteid Saksamaal turule tuua.
24

Hankijad tuletavad meelde, et määruse nr 1370/2007 artikli 5 lõike 1 kolmandas lauses on ette nähtud, et „[k]ui lepingud sõlmitakse kooskõlas direktiivi[ga 2004/17] või [direktiiviga 2004/18], ei kohaldata [selle] artikli lõikeid 2–6“. Hankijad järeldavad sellest, et määruse muud sätted, eelkõige artikli 4 lõige 7 jäävad vastavate lepingute suhtes kehtima. Lõpuks leiavad hankijad, et allhanke piiramine 30%‑ga teenustest, nagu see oli ette nähtud põhikohtuasja hanketeates, vastab kohustusele, mis on kehtestatud viimati nimetatud õigusnormis, mille kohaselt on teenusepakkuja „kohustatud osutama olulise osa avalikest reisijateveoteenustest ise“.
71

Esiteks on seoses argumendiga, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendus on ebapiisav ja diskrimineeriv, kohane märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale ei nõua põhjendamiskohustus, mis lasub Üldkohtul Euroopa Kohtu põhikirja artikli 36 alusel, mida kohaldatakse Üldkohtule vastavalt sama põhikirja artikli 53 esimesele lõigule, ja Üldkohtu kodukorra artikli 81 alusel, et Üldkohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest, ning Üldkohtu esitatud põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et huvitatud isikutel on võimalik saada teada põhjused, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks (vt selle kohta kohtuotsused, 16.2.2012, nõukogu ja komisjon vs. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP, C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 105, ja 19.3.2015, MEGA Brands International vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑182/14 P, EU:C:2015:187, punkt 54).
43

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artikli 13 lõikega 1 on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis näevad ette täiendavate pensioniskeemide hüvitistelt maksete kinnipidamise ning millel on otsene ja piisavalt asjakohane seos seadustega, mis reguleerivad määruse artiklis 4 loetletud sotsiaalkindlustusliike, kuigi selliste täiendavate pensionide saaja ei ela selles liikmesriigis ja tema suhtes on määruse artikli 13 lõike 2 punkti f kohaselt kohaldatavad tema elukohaliikmesriigi sotsiaalõigusaktid.
15

ApBetrO § 6 on sõnastatud järgmiselt: „(1) Apteegis toodetud ravimid peavad olema farmaatsiateaduses nõutava kvaliteediga. Neid tuleb toota ja kontrollida vastavalt tunnustatud farmaatsiaeeskirjadele; kui farmakopöa sisaldab asjakohaseid eeskirju, tuleb ravimeid toota ja kontrollida nende eeskirjade järgi. Kontrolliks tohib kasutada ka muid meetodeid ja seadmeid kui need, mida on kirjeldatud Saksa farmakopöas, tingimusel, et nendega saavutatakse samad tulemused nagu kirjeldatud meetodite ja seadmetega. Vajaduse korral tuleb kontrolli sobivate ajavahemike järel korrata. (2) Ravimite tootmisel tuleb hoolt kanda, et välditaks ravimite negatiivset koosmõju ning nii ravimite ja lähtematerjalide kui ka pakke- ja märgistusmaterjali segiajamist. (3) Ravimit võib apteegi juhataja vastutusel kontrollida ka väljaspool apteeki: 1. käitises, millele on antud [AMG] § 13 kohane luba, 2. Euroopa Liidu või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi käitises, millele on antud asjaomase siseriikliku õiguse alusel luba kooskõlas direktiivi 2001/83 […], mida on viimati muudetud […] [direktiiviga 2011/62], artikliga 40 selle kehtivas redaktsioonis […], 3. käitises, millele on antud luba § 1 lõike 2 alusel koostoimes Aphotekengesetz’i §‑ga 2, või 4. ekspert [AMG] § 65 lõike 4 tähenduses. Kontrolli eest vastutav käitise töötaja või esimese lause punkti 4 kohane isik peab, näidates ära partii, kuupäeva ja kontrolli tulemused, kinnitama, et ravimit on kontrollitud tunnustatud farmaatsiaeeskirjade alusel ning et see on nõutava kvaliteediga (kontrollisertifikaat). Kontrollisertifikaadi tulemused võetakse aluseks apteegis vabasse ringlusse laskmisel. Apteegis tuleb kindlaks teha vähemalt ravimi samasus; läbi viidud kontrollide kohta tuleb teha märge. […]“
b)

kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärki seostatakse varasema kaubamärgiga.“
13

Eelotsusetaotluse esitanud kohus meenutab, et vastavalt määruse nr 1346/2000 artiklile 4 tuleb Senior Home’i maksejõuetusmenetluse suhtes kohaldada Prantsuse õigust. Saneerimismenetluse algatamisel aga on põhikohtuasjas käsitletav müümine sundenampakkumisel selle õigusega sisuliselt vastuolus. Seevastu on sama määruse artikli 5 lõikes 1 sätestatud, et maksejõuetusmenetluse algatamine ei mõjuta võlausaldajatele või kolmandatele isikutele kuuluvaid asjaõigusi, mis on seotud teise liikmesriigi territooriumil asuva kinnisasjaga.
11

1990. aasta seaduse artikkel 72, millega sooviti siseriiklikkusse õigusesse üle võtta direktiivi 2000/78/EÜ artikkel 6, näeb ette erandid tööandjapensioni skeemidega seoses kehtivast üldisest diskrimineerimiskeelust järgmises sõnastuses: „(1) Võrdse pensionialase kohtlemise põhimõtte rikkumisega vanuse alusel ei ole tegemist juhul, kui skeem: a) näeb skeemiga liitumise tingimuse või kriteeriumina ette teatava vanusepiiri või arvessevõetava tööstaaži või mõlemad; b) näeb töötajatele või töötajate rühmadele või kategooriatele skeemiga liitumise tingimuste või kriteeriumidena ette eri vanusepiirid või arvessevõetavad tööstaažid või mõlemad; c) näeb skeemist hüvitiste saamise tingimuse või kriteeriumina ette teatava vanuspiiri või arvessevõetava tööstaaži või mõlemad, d) näeb töötajatele või töötajate rühmadele või kategooriatele skeemist hüvitiste saamise tingimuste või kriteeriumidena ette eri vanusepiirid või arvessevõetavad tööstaažid või mõlemad e) i) näeb määratletud hüvitiste skeemist saadava hüvitise suurenemise või määratletud sissemaksetega skeemi tehtavate sissemaksete suuruse tingimuse või kriteeriumina ette teatava vanusepiiri või arvessevõetava tööstaaži või mõlemad; ii) näeb töötajatele või töötajate rühmadele või kategooriatele määratletud hüvitiste skeemist saadava hüvitise suurenemise või määratletud sissemaksetega skeemi tehtavate sissemaksete suuruse tingimuste või kriteeriumidena ette eri vanusepiirid või arvessevõetavad tööstaažid või mõlemad; kui asjaomase töösuhte raames on selline teguviis asjakohane ja vajalik arvestades tööandja õigustatud eesmärgiga, mis võivad olla õiguspärase tööhõivepoliitika, tööturu ja kutseõppe eesmärgid; f) kasutab vanuse kriteeriume kindlustusmatemaatilistes arvutustes, tingimusel et see ei too kaasa võrdse pensionialase kohtlemise põhimõtte rikkumist soo alusel. (2) See, et skeem näeb ette soodsamad tööandjapensioni skeemi hüvitised, ei kujuta endast võrdse pensionialase kohtlemise põhimõtte rikkumist perekonna- või pereseisu alusel, kui neid soodsamaid hüvitisi makstakse kõigile isikutele, kellele skeemi sätete kohaselt tuleb hüvitist maksta kindlustatu surma korral, tingimusel et see ei too kaasa nimetatud põhimõtte rikkumist soo alusel. (3) Kindlustatu lesele soodsamate tööandjapensioni skeemi hüvitiste maksmine ei kujuta endast võrdse pensionialase kohtlemise põhimõtte rikkumist perekonnaseisu või seksuaalse sättumuse alusel, kui see ei too kaasa nimetatud põhimõtte rikkumist soo alusel. (4) Käesolevas artiklis sisalduv viide teatava vanusepiiri või vanusepiiride kehtestamisele hüvitise saamiseks hõlmab viidet pensionile mineku vanusepiiri või vanusepiiride kehtestamisele hüvitiste saamiseks.“
32

Siinkohal tuleb rõhutada, et direktiivi 93/42 artiklis 11 ette nähtud vastavushindamise läbiviimise kohustus on ainult tootjatel. Direktiivi artikli 1 lõike 2 punktis f on mõlemas taandes toodud ära nende isikute kategooriad, keda iseloomustab seadme turule viimine oma nime all. Kui olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ostab isik liikmesriigis meditsiiniseadmeid pärast seda, kui tootja on need liidu turule viinud, ja selleks, et neid seadmeid teises liikmesriigis tootja nime all edasi müüa, ilma et ta muudaks seadmete pakendit või algset kujundust muul moel kui kleebise lisamisega, mis sisaldab tema kui turule viimise eest vastutava isiku andmeid ning meditsiiniseadme koodi, siis ei saa seda isikut pidada isikuks, kes pakendas need seadmed ümber või viis need „oma nime all“ turule.
17

Neil asjaoludel otsustas Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Baieri liidumaa kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] direktiivi 2011/92 […] I lisa punkti 7 alapunkti c tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka olemasolevate vähemalt neljarajaliste teede laiendamist? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas direktiivi 2011/92 I lisa punkti 7 alapunkti c tuleb käsitada sama lisa punkti 7 alapunkti b suhtes erinormina ja seega kohaldada eelisjärjekorras? 3. Kui vastus esimesele või teisele küsimusele on eitav: Kas direktiivi 2011/92 I lisa punkti 7 alapunktis b sisalduv mõiste „kiirtee“ eeldab, et asjaomase teelõigu puhul on tegemist rahvusvahelise liiklussoonega peamisi rahvusvahelisi liiklussooni käsitleva Euroopa kokkuleppe tähenduses? 4. Kui vastus esimesele, teisele või kolmandale küsimusele on eitav: Kas direktiivi 2011/92 I lisa punkti 7 alapunktis b sisalduv mõiste „ehitamine“ on kohaldatav tee laiendamisele, mille puhul olemasolevat teetrassi olulisel määral ei muudeta? 5. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav: Kas direktiivi 2011/92 I lisa punkti 7 alapunktis b sisalduv mõiste „ehitamine“ eeldab asjaomase teelõigu minimaalset pikkust? Kas jaatava vastuse korral tuleb seejuures lähtuda katkematust teelõigust? Kas jaatava vastuse korral on teelõigu minimaalne pikkus suurem kui katkematult 2,6 kilomeetrit või – juhul, kui kokku tuleb liita mitme eraldi teelõigu pikkus – suurem kui ühtekokku 4,4 kilomeetrit? 6. Kui vastus viiendale küsimusele on eitav: Kas direktiivi 2011/92 I lisa punkti 7 alapunkti b teist võimalust (kiirteede ehitamine) kohaldatakse tee laiendamisele hoonestatud alal peamisi rahvusvahelisi liiklussooni käsitleva Euroopa kokkuleppe tähenduses?“
24

Ehkki direktiivi 2008/94 artiklis 8 ei ole pensioniskeemi sissemakseid sõnaselgelt nimetatud, on need tihedalt seotud vahetult või tulevikus tekkiva õigusega saada vanadushüvitist, mida selle sättega püütakse kaitsta. Nimelt on selliste sissemaksete eesmärk rahastada õigusi, mis töötaja on pensionile jäämise hetkeks omandanud. Euroopa Kohus on sellega seoses juba sedastanud, et see, kui tööandja jätab sissemaksed tegemata, võib olla täiendava tööandja pensioniskeemi alarahastamise üks põhjuseid, kusjuures selline olukord kuulub kõnealuse direktiivi artikli 8 kohaldamisalasse (vt selle kohta kohtuotsus, 25.4.2013, Hogan jt,C‑398/11, EU:C:2013:272, punktid 37–40). Sellest tuleneb, et nii selle direktiivi artikkel 3 kui ka artikkel 8 on pensioniskeemi sissemaksete tegemata jätmise korral asjakohased.
48

Eelnimetatud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõike 2 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et nimetatud säte on kohaldatav olukorrale, kus teatavat kaubamärki või marginimetust kandvat toitu turustati enne 1. jaanuari 2005 kui ravimit, ning pärast seda kuupäeva turustatakse samade materiaalsete omadustega ja sama kaubamärgi või marginimetuse all kui toitu.
49

Järelikult tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 85/337 artikli 1 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et see ei välista direktiivi kohaldamisalast projekti, mis on hõlmatud sellise õigusnormiga, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt keskkonnamõju hindamise kohustust rikkudes tehtud otsuse esemeks olev projekt tuleb lugeda õiguspäraselt loa saanuks, kui selle otsuse vaidlustamise tähtaeg on möödunud. Niisugune õigusnorm on Euroopa Liidu õigusega vastuolus, kui selle normi kohaselt loetakse selline projekt eelneva keskkonnamõju hindamise läbinuks.
48

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2008/104 artikli 1 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalasse kuulub olukord, kus mittetulundusühing lähetab rahalise hüvitise eest ühe oma liikme kasutajaettevõtjasse, et liige teeks seal tasu eest põhikohaga ja kasutajaettevõtja juhtimisel tööd, kui see liige on sel alusel asjasse puutuvas liikmesriigis kaitstud – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, isegi kui kõnealusel liikmel ei ole siseriikliku õiguse kohaselt töötaja staatust, kuna ta ei ole sõlminud nimetatud ühinguga töölepingut.
29

Mis puutub eespool viidatud sätete eesmärki, siis nähtub nii aruandest, mis käsitleb konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1979, C 59, lk 1), kui ka Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast seoses määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 1 esimese lõiguga, et peamine põhjus, miks asi allub erandlikult selle osalisriigi kohtutele, kus kinnisasi asub, on see, et asukohajärgsel kohtul on oma läheduse tõttu parimad eeldused teada faktilisi asjaolusid ning kohaldada õigusnorme ja tavasid, mis on üldjuhul kinnisasja asukohariigi normid ja tavad (kohtuotsus, 17.12.2015, Komu jt,C‑605/14, EU:C:2015:833, punkt 25).
28

Sellega seoses tuleb kohe märkida, et asjaolu, et taotleja saab tasu, mida ta pidi maksma, loataotluse rahuldamata jätmise korral tagasi, ei mõjuta vastust küsimusele, kas tegemist on kuluga teenuste direktiivi artikli 13 lõike 2 tähenduses. Tasu maksmise nõue on nimelt rahaline kohustus ja seega kulu, mida taotleja peab kandma, et tema taotlust menetletaks, sõltumata sellest, et summa võidakse taotluse rahuldamata jätmise korral hiljem tagastada. See kehtib seda enam, et nimetatud artikli eesmärk on direktiivi põhjendusi 39, 42 ja 43 silmas pidades vältida olukorda, kus teatud menetluslikud aspektid ja autoriseerimisnõuded takistaks juurdepääsu teenuste osutamise valdkonnale.
8

Direktiivi artikkel 9 sätestab: „1. Teenuste suhtes, mis jäävad universaalteenuse kohaldamisalast välja, võivad liikmesriigid kasutusele võtta üldload määral, mis on vajalik, et tagada oluliste nõuete täitmine. 2. Teenuste suhtes, mis jäävad universaalteenuse kohaldamisalast välja, võivad liikmesriigid kehtestada loa andmise korra, sealhulgas üksiklubade andmise määral, mis on vajalik, et tagada oluliste nõuete täitmine ja universaalteenuse osutamine. Lubade andmise korral võidakse: — seada tingimuseks universaalteenuse osutamise kohustus; — vajaduse korral ja kui see on õigustatud, kehtestada asjaomaste teenuste kvaliteedi, kättesaadavuse ja osutamisega seotud nõuded; — vajaduse korral seada tingimuseks artiklis 7 osutatud kulude jagamise mehhanismidesse rahalise osamakse tegemise kohustus, kui universaalteenuse osutamine on seotud netokuludega ning on artikli 4 kohaselt määratud universaalteenuse osutajale või osutajatele ebaõiglaseks koormaks; — vajaduse korral seada tingimuseks kohustus teha rahalisi osamakseid artiklis 22 osutatud siseriikliku reguleeriva asutuse tegevuskuludesse; — vajaduse korral seada tingimuseks kohustus järgida siseriiklikes õigusaktides sätestatud töötingimusi. Esimeses taandes ja artiklis 3 osutatud kohustusi ja nõudeid võib kehtestada üksnes määratud universaalteenuse osutajate suhtes. Välja arvatud ettevõtjate puhul, kes on artikli 4 kohaselt määratud universaalteenuste osutajateks, ei tohi antud load: — olla arvuliselt piiratud; — kehtida universaalteenuse samade elementide ega riigi territooriumi samade osade suhtes, kehtestada samal ajal universaalteenuse osutamise kohustust ja jagamismehhanismi osamaksete tegemise kohustust; — dubleerida tingimusi, mis kehtivad ettevõtjatele muude siseriiklike õigusaktide kohaselt, mis ei käsitle konkreetset valdkonda; — kehtestada tehnilisi ega tegutsemistingimusi peale nende, mis on vajalikud käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks. 3. Lõigetes 1 ja 2 osutatud kord, kohustused ja nõuded on läbipaistvad, kättesaadavad, mittediskrimineerivad, proportsionaalsed, täpsed ja üheselt mõistetavad, tehakse eelnevalt avalikuks ning põhinevad objektiivsetel kriteeriumidel. Liikmesriigid tagavad, et loa taotlejale põhjendatakse täielikku või osalist keeldumist loa väljaandmisest või loa täielikku või osalist tühistamist, ning nad kehtestavad kaebemenetluse.“
10

Euroopa Kohus jättis selle hagi 12. veebruari 1987. aasta otsusega komisjon vs. Belgia (221/85, EU:C:1987:81) rahuldamata. Täpsemalt seoses asutamisvabadusega tõdes kohus, et tingimusel, et on tagatud võrdne kohtlemine, võib iga liikmesriik vastavasisuliste ühenduse eeskirjade puudumisel oma territooriumil vabalt reguleerida laborimeditsiini teenuseid osutavate laboratooriumide tegevust. Euroopa Kohus leidis samuti, et kõnealused Belgia õigusnormid ei takista teiste liikmesriikide kodanikest arstidel või apteekritel siirduda Belgiasse ja käitada seal kliiniliste analüüside laboratooriumi, kelle osutatavaid teenuseid hüvitatakse sotsiaalkindlustusest. Euroopa Kohus järeldas sellest, et tegemist on õigusnormidega, mida kohaldatakse vahet tegemata Belgia kodanikele ja teiste liikmesriikide kodanikele ning mille sisu ja eesmärgid ei võimalda järeldada, et need on vastu võetud diskrimineerival eesmärgil või et neil on diskrimineerivad tagajärjed.
48

Sellest järeldub, et niisugust siseriiklikku õigusnormi, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis sätestab, et kandidaadid Baski autonoomse piirkonna politseiüksuse politseiniku ametikohale peavad olema alla 35aastased, võib tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb kindlaks, et akadeemia poolt Euroopa Kohtule esitatud seisukohtadest ja dokumentidest tulenevad erinevad viited vastavad tõele, pidada esiteks asjakohaseks, et saavutada eesmärk tagada asjaomase politseiteenistuse toimevõime ja nõuetekohane toimimine, ning teiseks selliseks, mis ei lähe kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik.
11

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euroopa Kohtu praktika põhjal ei saa kaubamärgiomanik ümberpakendamist keelata siis, kui see aitab kaasa turgude eraldamisele. Sellise juhuga on tegemist siis, kui keeld takistab ümberpakendamist, mis on vajalik selle ravimi turustamiseks impordiriigis. Neil asjaoludel arutleb eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas vaidlusalune ümberpakendamine on käsitatav „vajalikuna“, kuna Klyx on kõigis EMP lepingu osalisriikides (sealhulgas põhikohtuasjas käsitletavates riikides), kus see ravim on turule viidud, olemas ühe‑ ja kümneannuselistes pakendites.
38

Kolmandaks ja viimaseks tuleb analüüsida eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlusi seoses küsimusega, kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjad, näevad ette Itaalias asutatud ettevõtete ja muudes liikmesriikides asutatud ettevõtete vahelise diskrimineerimise. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab selles kontekstis, et viimati nimetatute puhul näevad seadusandliku dekreedi nr 163/2006 artikli 38 lõiked 4 ja 5 ette, et hankija peab paluma neil ettevõtetel esitada ise vajalikud tõendavad dokumendid, ning et juhul, kui asjaomane liikmesriik ühtegi sellist dokumenti ega tõendit ei väljasta, kujutab endast piisavat tõendit vande all antud kinnitus või pühalik kinnitus.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/115/EÜ rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas artikli 1 lõiget 1, artikli 2 lõike 1 punkti b ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „laenutamine“ viidatud sätete tähenduses hõlmab raamatu digitaalse koopia laenutamist, kui see toimub nii, et see koopia pannakse avaliku raamatukogu serverisse ja selle kasutajal võimaldatakse see koopia allalaadimise teel enda arvutis reprodutseerida, eeldusel et laenutusperioodi vältel saab alla laadida üksnes ühe koopia ja pärast selle perioodi lõppu ei saa see kasutaja tema poolt alla laaditud koopiat enam kasutada.
2.

Direktiivi 2000/78 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selline maksustamissüsteem nagu põhikohtuasjas, mis võimaldab isikutel enne 30-aastaseks saamist arvata enda maksustatavast tulust teatavatel tingimustel maha kõik kutseõppe eest tasutud koolituskulud, samas kui selle vanuse ületanud isikute puhul on mahaarvamise õigus piiratud, kui esiteks on sellel süsteemil objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat ja tööturgu hõlmav õigustatud eesmärk ning teiseks on selle eesmärgi saavutamise meetmed sobivad ja vajalikud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii ka põhikohtuasjas.
51

Sloveenia valitsus, keda toetab Läti valitsus, väidab aga, et OZi artiklis 376 ette nähtud põhimõte ne ultra alterum tantum ei ole nende eesmärkidega vastuolus. Nende sõnul aitab see põhimõte vastupidi säilitada viivise ülesande, milleks on just nimelt ärgitada võlgnikku oma maksekohustust täitma, mitte võimaldada võlausaldajal rikastuda. Nad väidavad, et see põhimõte võimaldab kaitsta võlausaldajat, vältides samas kogunenud viivise summa kujunemist niivõrd suureks, et võlgnikul lasuks ebamõistlik võlakohustus ja tekiks ebaõiglane ning ebaproportsionaalne olukord võlausaldaja ja võlgniku vahel, mis võib tingida viimase maksejõuetuse.