Niisugune põhimõtteline lähenemine ei tähenda siiski, et selline hindamine tuleb läbi viia kõikidel juhtudel. Hindamine ei pruugi ju olla vajalik, kui konkreetse juhtumi asjaolusid arvesse võttes on ilmselge, et juurdepääsust tuleb keelduda või vastupidi, seda lubada. See võib ette tulla eelkõige siis, kui teatud dokumendid on esiteks kas tervikuna ilmselgelt hõlmatud erandiga dokumentidega tutvumise õigusest või vastupidi, tervikuna ilmselgelt juurdepääsetavad, või kui komisjon on nende suhtes varem läbi viinud konkreetse ja individuaalse hindamise sarnastel asjaoludel.

Konkreetne ja individuaalne hindamine on igal üksikjuhul vajalik ka siis, kui on ilmselge, et juurdepääsutaotlus puudutab erandiga hõlmatud dokumente, sest ainult sellise hindamise tulemusena on institutsioonil võimalik hinnata taotlejale osalise juurdepääsu võimaldamist vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikele 6.

Iga juurdepääsutaotlus, mis on esitatud tuginedes määrusele nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele, tuleb konkreetselt läbi vaadata. Erandi kohaldamise õigustamiseks ei piisa pelgalt asjaolust, et dokument käsitleb erandiga kaitstud huve. Põhimõtteliselt saab selle kohaldamist õigustada ainult juhtudel, kui institutsioon on eelnevalt kontrollinud esiteks seda, kas dokumendile juurdepääs ohustaks kaitstud huvi konkreetselt ja reaalselt, ning teiseks seda, kas nimetatud määruse artikli 4 lõigetes 2 ja 3 käsitletud olukorras esineb osutatud dokumendi avalikustamist õigustavaid ülekaalukaid üldisi huve. Lisaks peab kaitstud huvi kahjustamise oht olema mõistlikult eeldatav ning mitte ainult oletuslik. Järelikult peab institutsioon erandi kohaldamisel kohustusliku hindamise läbi viima konkreetselt ja see peab nähtuma otsuse põhjendustest. Lisaks peab see hindamine olema läbi viidud iga taotluses nimetatud dokumendi kohta.

Neljandaks on kohtumenetluse kaitseks tehtava erandi eesmärk eelkõige tagada, et igaühel oleks õigus õiglasele asja arutamisele sõltumatus õigusemõistmise volitustega institutsioonis, mille näol on tegemist Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (EIÕK) artiklis 6 sätestatud põhiõigusega, mis on lahutamatu osa ühenduse õiguse üldpõhimõtetest, mille järgimist Euroopa Kohus tagab, tuginedes liikmesriikide ühistele põhiseaduslikele tavadele ja EIÕK-s esitatud juhistele, ning tagada ka õigusemõistmise toimimine. See erand hõlmab seega lisaks poolte kohtumenetluse raames esinevatele huvidele ka laiemalt selle kohtumenetluse nõuetekohase kulgemise.

Kolmandaks ei saa kõnesoleva erandi rakendamist õigustada ainult selle asjaoluga, et antud erandi kohaldamisalasse kuuluvad kõik dokumendid, mis on koostatud üksnes teatud kindla kohtumenetluse eesmärgil, ja eelkõige institutsioonide esitatud seisukohad. Erandit, mis põhineb vajadusel kaitsta kohtumenetluse käigus üldist huvi, ei saa ju tõlgendada nii, et see kohustab komisjoni keelduma kõigi nende dokumentide avalikustamisest, mis ta on koostanud üksnes sellise kohtumenetluse eesmärgil.

Dokumentide kättesaadavuse üldpõhimõttest kohtumenetluse kaitseks tehtava erandi kohta, mis on ette nähtud määruse nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) artikli 4 lõike 2 teises taandes, tuleb meenutada esiteks seda, et nimetatud määruse artikli 3 punktis a sätestatud dokumendi mõiste laiast tähendusest ja kohtumenetlust kaitsva erandi sõnastusest ning juba selle olemasolust järeldub, et ühenduse seadusandja ei soovinud institutsioonide tegevust kohtutes välja arvata kodanike dokumentidega tutvumise õiguse kohaldamisalast, vaid sätestas selle kohta, et nad keelduvad kohtumenetlust puudutavate dokumentide avalikustamisest juhul, kui selline avalikustamine kahjustaks seda kohtumenetlust, mida need puudutavad.

Määruse nr 1049/2001 (üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele) kohaldamise raames võib juurdepääsutaotluses nimetatud dokumentide avaldamine kaitstavat huvi kahjustada üldjuhul just nendes dokumentides sisalduva teabe tõttu. Arvestades siiski nende huvide erilist olemust, mida kohtumenetluse kaitseks tehtava erandiga kaitstakse, nimelt igaühe õigust õiglasele asja arutamisele sõltumatus õigusemõistmise volitustega institutsioonis ja vajadust tagada õigusemõistmise nõuetekohane toimimine, samuti asjaolu, et dokumendid, millega tutvumist taotleti, on komisjoni kui ühe menetluspoole esitatud seisukohad pooleliolevates kohtuasjades, siis ei ole välistatud, et avalikustamata jätmine võiks mingi aja jooksul olla õigustatud põhjustel, mis ei sõltu iga taotletud dokumendi sisust, tingimusel et kõigi kõnesolevate dokumentide kaitse on õigustatud samadel põhjustel.

Nagu teistelgi menetluspooltel, peab ka komisjonil neis oludes olema võimalus oma seisukohta esitada ja seda arutada kaitstuna igasuguste väliste mõjutuste eest, seda enam, et tema kaitstava seisukoha eesmärk on põhimõtteliselt tagada ühenduse õiguse õige kohaldamine. Niisuguse eesmärgi saavutamine nõuab huvide tõttu, mida kohtumenetluse kaitseks tehtav erand kaitseb, et tema seisukohti ei avaldataks enne, kui tal ei ole olnud võimalust neid kohtus avalikul kohtuistungil arutada, ja et tal oleks seega võimalus nende avaldamisest keelduda põhjusel, et see võib kaasa tuua avaliku diskussiooni, mis võib avaldada survet tema esindajatele, ilma et komisjonil oleks selleks vaja nende seisukohtade sisu konkreetselt hinnata.

Niisiis, kui seisukohad, millele juurdepääsu taotletakse, on seotud menetlustega, milles ei ole veel jõutud kohtuistungi staadiumisse, siis tuleb järeldada, et nende seisukohtade avaldamisest keeldumine hõlmab kogu neis seisukohtades sisalduvat teavet. Samas pärast kohtuistungi toimumist on komisjonil kohustus hinnata konkreetselt igat taotletud dokumenti, et tuvastada just selle sisust lähtuvalt, kas seda võib avalikustada või kahjustaks selle avalikustamine asjaomast kohtumenetlust.

(vt punktid 63, 73–75, 81 ja 82)