Komisjonil on ELTL artikli 107 lõike 3 rakendamisel ulatuslik kaalutlusõigus, mille kasutamine tähendab liidu raames elluviidavate keerukate majanduslike ja sotsiaalsete hinnangute andmist. Ta võib selle õiguse teostamiseks võtta vastu suunavaid eeskirju nagu teatised, niivõrd kui need ei kaldu kõrvale aluslepingu sätetest. Sellega seoses, kui komisjon võtab vastu selliseid käitumisnorme ja annab nende avaldamisega teada, et ta kavatseb neid edaspidi nendega hõlmatud juhtumitele kohaldada, siis piirab see institutsioon oma kaalutlusõigust ega saa neist normidest kõrvale kalduda, ilma et tema suhtes olenevalt olukorrast rakendataks sanktsioone selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine või õiguspärase ootuse kaitse. Seega on komisjon riigiabi valdkonnas kohustatud järgima omaenda juhiseid ja teatisi selles osas, milles need ei erine aluslepingu sätetest, ja osas, milles liikmesriigid on nendega nõustunud. Liidu kohus peab kontrollima, kas komisjon on järginud tema enda poolt vastu võetud eeskirju.

Mis puudutab lõpuks keelu kestust, siis ehkki ümberkorraldamisteatis ei määratle konkreetselt, kui pikk on omandamise keeld, mis on kehtestatud eesmärgiga piirata abi hädavajaliku miinimumiga, viitab ümberkorraldamisteatise punkt 23 abisaaja ümberkorraldamisele, ja võib seega järeldada, et taoline meede on põhjendatud nii kaua, kuni selline kontekst eksisteerib.

Esiteks, omandamise keeld ei puuduta üksnes osalust finantssektoris või abi saava ettevõtja liikmesriigis tegutsevaid ettevõtjaid, vaid võib potentsiaalselt puudutada mis tahes omandamist, kuivõrd eesmärgiks on, et abisaaja panga raha kasutataks abi tagasimaksmiseks enne teiste äriühingute omandamist. Nimelt peab omandamise eesmärk olema abisaaja elujõulisuse taastamine. Seega võib mis tahes omandamine, mis ei ole seotud ümberkorraldamisprotsessiga, iseenesest kaasa tuua turu moonutusi. See kehtib omandamiste kohta, mida rahastatakse riigiabist ja mis ei ole rangelt vajalikud abisaaja äriühingu elujõulisuse tagamiseks ja mis seetõttu rikuvad põhimõtet, et abi peab piirama hädavajaliku miinimumiga.

Komisjon ei riku ümberkorraldamisteatist, kui ta järeldab, et põhimõte, et abi (mis anti pangandussektori ettevõtjale eesmärgiga kõrvaldada tõsine häire liikmesriigi majanduses) peab piirama hädavajaliku miinimumiga, annab talle õiguse kehtestada keeld omandada enam kui 5% suurust osalust, mis kehtestati maksimaalselt viieks aastaks allpool esitatud tingimustel.

Lisaks on riigiabi siseturuga kokkusobivuse hindamise laadi arvestades komisjonil ulatuslik kaalutlusõigus, kui tuleb hinnata eelkõige seda, kas mingid meetmed koostoimes võimaldavad tal järeldada, et abi on siseturuga kokkusobiv, mistõttu Üldkohtu kontroll selle üle on tingimata piiratud.

Pangandussektorisse kuuluvale ettevõtjale kehtestatud omandamise keelu (mis kehtestati riigiabi lubamise tingimusena, et kõrvaldada liikmesriigi majanduses tõsist häiret) õiguspärasust ei saa hinnata nii, et see meede eraldatakse oma kontekstist, vaid seda tuleb tingimata hinnata asjaomase liikmesriigi esitatud restruktureerimise kavade raames.

Hindamaks võrdse kohtlemise põhimõtte järgimist pangandussektoris restruktureerimise kava põhjal riigiabi lubavate otsuste puhul, millele kehtivad erinevad tingimused, siis isegi kui ei saa välistada, et võiks in abstracto võrrelda erinevates otsustes sätestatud spetsiifilisi ümberkorraldamismeetmeid ja tingimusi, peavad ettevõtja ümberkorraldamine ja abi lubamise tingimused siiski vastama selle ettevõtja sisemistele probleemidele, ja teiste ettevõtjate erinevates kontekstides saadud kogemused võivad olla asjakohatud. Igal juhul, kui Üldkohus peaks hindama teistes komisjoni otsustes käsitletud olukordade võrreldavust hageja olukorraga, langeb nende olukordade võrreldavuse tõendamise koormis igal juhul hagejale.

Riigiabi valdkonnas on põhjendus, mis on suhteliselt kokkuvõtlik ja seisneb peamiselt ümberkorraldamisteatise kordamises, lubatav, kui sellest ilmneb selgelt ja ühemõtteliselt komisjoni arutluskäik, eelkõige kuna komisjon kohaldas viidatud teatise ühte põhimõtet. Pealegi on hageja poolt pakutud kahe alternatiivse meetme hindamata jätmine õigustatud, kuna põhjendusest ilmneb, et põhimõtete (näiteks põhimõtte, et abi peab olema piiratud hädavajaliku miinimumiga) range kohaldamine on vajalik, mis välistab seega alternatiivsed paindlikumad lahendused.

Lisaks, ehkki komisjoni teatised, mis puudutavad finantssektorit finantskriisi kontekstis, tõid kaasa uue poliitika, ei olnud komisjonil siiski suurenenud põhjendamiskohustust.

Igal juhul on mõne teise otsuse põhjenduse ulatusel vähe tähtsust, et Üldkohus saaks hinnata, kas vaidlustatud otsus on õiguslikult piisavalt põhjendatud.

(vt punktid 135, 136, 139 ja 141)