KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ATHANASIOS RANTOS

esitatud 2. septembril 2021 ( 1 )

Kohtuasi C‑116/20

SC Avio Lucos SRL

versus

Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj,

Agenţiade Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Timişoara (Timişoara apellatsioonikohus, Rumeenia))

Eelotsusetaotlus – Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika (ÜPP) – Otsetoetuskavad – Ühiseeskirjad – Ühtse pindalatoetuse kava – Määrus (EÜ) nr 73/2009 – Artikli 2 punkt c – Mõiste „põllumajanduslik tegevus“ – Artikkel 35 – Põllumajandustootja kasutusse antud maatükk – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette selle maatüki kasutamise õigust tõendava õigusliku aluse esitamise – Kohtuotsuse seadusjõud

I. Sissejuhatus

1. Eelotsusetaotlus käsitleb peamiselt seda, kuidas tõlgendada määruse (EÜ) nr 73/2009 ( 2 ), millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, ning määruse (EÜ) nr 1122/2009 ( 3 ), millega kehtestatakse määruse nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad, teatavaid sätteid.

2. Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on SC Avio Lucos SRL (edaspidi „Avio Lucos“) ning Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul județean Dolj (põllumajandustoetuste ja -abi amet – Dolj’i keskus, Rumeenia, edaspidi „APIA Dolj“) ja Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central (põllumajandustoetuste ja -abi amet, Rumeenia, edaspidi „APIA“) ning see puudutab otsust Avio Lucosele algul 2014. aasta hooaja eest makstud ühtse pindalatoetuse summa tagasi nõuda.

3. Kuigi Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus määrust nr 73/2009 tõlgendada mitmel korral, puudutab käesolev kohtuasi uudseid küsimusi ÜPP raames ette nähtud otsetoetusmeetmeid käsitlevate liidu õigusnormide tõlgendamise kohta. Täpsemalt palutakse selles kohtuasjas, mida käsitletakse kooskõlastatult kohtuasjaga C‑176/20 ( 4 ), Euroopa Kohtul sisuliselt täpsustada, mil määral on Euroopa Liidu õigusega, eelkõige määrustega nr 73/2009 ja nr 1122/2009 vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis on vastu võetud ühtse pindalatoetuse kava ( 5 ) raames, mis näeb toetuse saamise tingimusena ette kohustuse tõendada asjaomaste maade kasutamisõigust või sellelt vilja saamise õigust, mis on teatud avalike maade kontsessiooni alusel kasutusele võtmise korral ainult loomaomanikel või -kasvatajatel. Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitusi ka määruse nr 73/2009 artikli 2 punktis c esineva mõiste „põllumajanduslik tegevus“ ja kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte kohta.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

4. Määruse nr 73/2009 põhjendustes 4, 7, 23 ja 25 on märgitud: „(4) Selleks et ühtlasi vältida põllumajandusmaa kasutamise lõpetamist ja tagada selle heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes hoidmine, kehtestati määrusega (EÜ) nr 1782/2003[ ( 6 )] ühenduse raamistik, mille alusel liikmesriigid kehtestavad standardid, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, tootmisviise ja põllumajandusstruktuure. Kõnealune raamistik tuleks säilitada […] […] (7) Määrusega [nr 1782/2003] tunnistati, et püsirohumaadel on keskkonnale positiivne mõju. Tuleks säilitada kõnealuse määruse meetmed olemasolevate püsirohumaade säilitamise soodustamiseks, et tagada see, et rohumaad ei muudeta suuremahuliselt haritavaks maaks. […] (23) Ühtse otsemaksete kava kohaldamisega saadud kogemused näitavad, et tootmisega sidumata sissetulekutoetust maksti mitmel juhul toetusesaajatele, kelle põllumajanduslik tegevus moodustas üksnes tühise osa tema üldisest majandustegevusest või kelle majanduslik eesmärk ei olnud kas üldse või oli üksnes vähesel määral suunatud põllumajanduslikule tegevusele. Selleks et hoida ära põllumajandusliku sissetulekutoetuse määramist sellistele toetusesaajatele ja tagada, et ühenduse toetus kasutatakse täielikult põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldava elatustaseme tagamiseks, tuleks asjaomastele liikmesriikidele anda volitused hoiduda käesoleva määruse alusel otsetoetuste maksmisest kõnealustele füüsilistele ja juriidilistele isikutele. […] (25) Ühise põllumajanduspoliitika kohaste toetuskavadega nähakse ette otsene sissetulekutoetus, eelkõige eesmärgiga tagada põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldav elatustase. Kõnealune eesmärk on lähedalt seotud maapiirkondade säilitamisega. Ühenduse fondide väära jaotamise vältimiseks ei tohiks toetust maksta nendele põllumajandustootjatele, kes on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult.“

5. Määruse nr 73/2009 artiklis 2 „Mõisted“ oli sätestatud: „Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: a) „põllumajandustootja“ – füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on riikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on määratletud asutamiselepingu artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega; b) „põllumajanduslik majapidamine“ – kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused; c) „põllumajanduslik tegevus“ – põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artiklis 6; […] h) „põllumajandusmaa“ – viljelusmaa, püsirohumaa või püsikultuuride all olev maa-ala.“

6. Selle määruse artikli 6 lõige 1 nägi ette: „Liikmesriigid tagavad, et kogu põllumajandusmaa ning eelkõige maa, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil, oleks heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes. Liikmesriigid määratlevad riiklikul või piirkondlikul tasandil heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuded III lisas kehtestatud raamistiku alusel, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, tootmisviise ja põllumajandusstruktuure. Liikmesriigid ei või määratleda miinimumnõudeid, mida ei ole kõnealuses raamistikus ette nähtud. […]“

7. Selle määruse artikli 19 lõige 1 oli sõnastatud järgmiselt: „Põllumajandustootja esitab igal aastal otsetoetuste taotluse, märkides taotluses seal, kus asjakohane: a) kõik põllumajandusliku majapidamise põllud […]; b) aktiveerimisega seoses deklareeritud toetusõigused; c) mis tahes muu käesoleva määrusega või asjaomaste liikmesriikide poolt ettenähtud teabe.“

8. Sama määruse artikli 28 „Otsetoetuste saamise miinimumnõuded“ lõige 2 nägi ette: „Liikmesriigid võivad kehtestada alates 2010. aastast asjakohased objektiivsed ja mittediskrimineerivad kriteeriumid, tagamaks, et otsetoetusi ei makstaks füüsilisele või juriidilisele isikule: a) kelle põllumajanduslik tegevus moodustab üksnes tühise osa tema üldisest majandustegevusest või b) kelle peamine äriline või ettevõtte eesmärk ei hõlma põllumajanduslikku tegevust.“

9. Määruse nr 73/2009 artiklis 34 „Toetusõiguste aktiveerimine toetuskõlbliku hektari kohta“ oli sätestatud: „1. Ühtse otsemaksete kava raames makstakse põllumajandustootjatele toetust toetuskõlbliku hektari kohta toetusõiguse aktiveerimisel. Aktiveeritud toetusõigused annavad õiguse nendega kindlaksmääratud summa maksmiseks. 2. Käesoleva jaotise kohaldamisel tähendab mõiste „toetuskõlblik hektar“: a) põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad ning […] maad, kus kasvatatakse lühikese raieringiga madalmetsa […], mida kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks või peamiselt põllumajanduslikuks tegevuseks, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, ja […] Hektarid peavad kogu kalendriaasta jooksul vastama toetuskõlblikkuse tingimustele, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.“

10. Määruse artikli 35 „Toetuskõlblike hektarite deklareerimine“ lõikes 1 oli ette nähtud: „Põllumajandustootja deklareerib põllud, mis vastavad mis tahes toetusõigusega seotud toetuskõlblikele hektaritele. Kõnealused põllud peavad põllumajandustootja kasutuses olema liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem, kui kõnealuses liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.“

11. Nimetatud määruse artiklis 124 „Põllumajandusmaa ühtse pindalatoetuse kava alusel“ oli sätestatud: „1. […] Käesoleva jaotise kohaldamisel on „kasutatav põllumajandusmaa“ komisjoni poolt statistika jaoks kinnitatud põllumaa, püsirohumaa, püsikultuuride all oleva maa ja koduaedade kogupindala. Bulgaaria [Vabariigi] ja Rumeenia puhul on ühtse pindalatoetuse kava alla kuuluv põllumajandusmaa see osa riigi põllumajanduskõlvikust, mis on heades põllumajanduslikes tingimustes, sõltumata sellest, kas seda sel hetkel tootmiseks kasutatakse või mitte, ning mida vajaduse korral kohandatakse vastavalt Bulgaaria [Vabariigi] või Rumeenia poolt pärast komisjonilt nõusoleku saamist kehtestatud objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. 2. […] Välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral, on esimeses lõigus osutatud põllud põllumajandustootja kasutuses liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem, kui asjaomases liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev. Toetuskõlbliku ala väikseim suurus põllumajandusliku majapidamise kohta, mille jaoks saab toetust taotleda, on 0,3 hektarit. Iga uus liikmesriik võib objektiivsete kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt nõusoleku saamist otsustada toetuskõlbliku ala väikseimat suurust tõsta, kuid see ei tohi ületada ühte hektarit. 3. Tootmise või tootmistegurite kasutamise kohustust ei ole. […] 4. Ühtse pindalatoetuse kava alusel toetust saavat maad tuleb hoida heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes vastavalt artiklile 6. […]“

B. Rumeenia õigus

1. Loomakasvatuse seadus nr 72/2002

12. 16. jaanuari 2002. aasta loomakasvatuse seaduse nr 72/2002 (legea zootehniei nr 72/2002) ( 7 ) artiklis 4 on sätestatud: „Käesoleva seaduse tähenduses on loomakasvatajad füüsilised või juriidilised isikud, kellele kuuluvad artiklis 2 nimetatud loomaliigid, kes on kantud põllumajandusregistrisse.“

13. Selle seaduse artikli 5 lõikes 1 on sätestatud: „Loomakasvatus ja -pidamine on loomakasvatajate tegevus, nende õiguslikust seisundist olenemata, eesmärgiga saada loomseid tooteid ja saadusi.“

2. Valitsuse erakorraline määrus (OUG) nr 125/2006

14. Valitsuse 21. detsembri 2006. aasta erakorralise määruse nr 125/2006, millega kiidetakse heaks alates 2007. aastast makstavate põllumajanduse otsetoetuste kavad ja täiendavad riigisisesed otsetoetused ning millega muudetakse seaduse nr 36/1991 põllumajandusühistute ja muus vormis põllumajandusühingute kohta (Ordonanța de urgență a guvernului nr. 125/2006 din21 decembrie 2006 pentru aprobarea schemelor de plăți directe și plăți naționale directe complementare, care se acordă în agricultură începând cu anul 2007, și pentru modificarea articolului 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 1043, 21. detsember 2006) ( 8 ) artikli 6 lõikes 1 on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis sätestatud: „Ühtse pindalatoetuse kava alusel otsetoetuste saajad võivad olla füüsilised ja/või juriidilised isikud, kes kasutavad põllumajandusmaad, mille eest toetust taotletakse, omaniku, rendileandja, kontsessionääri, osalusühenduste osanikust nõukogu liikme, rentniku või muu seotud isiku staatuses.“

15. OUG nr 125/2006 artikli 7 lõikes 1 on ette nähtud: „Et saada ühtse pindalatoetuse kava raames toetusi, peab taotleja olema kantud põllumajandusettevõtjate registrisse, mida peab Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură [(põllumajandustoetuste ja -abi amet, Rumeenia)], ja esitama toetustaotluse ettenähtud tähtaja jooksul ning vastama järgmistele üldtingimustele: a) kasutama vähemalt ühe hektari suurust põllumajandusmaad, kusjuures põllumajanduslike maatükkide pindala peab olema vähemalt 0,3 hektarit; […] […] c) esitama kriminaalvastutuse hoiatusel ühtse pindalatoetuse taotluse vormil ja sellele lisatud dokumentides tegelikud, täielikud ja täielikult ajakohastatud andmed, sealhulgas maa-alade loetelu; […] f) esitama dokumendid, mis tõendavad, et ta kasutab õiguspäraselt seda maatükki, mille kohta taotlus on esitatud; g) esitama kogu [APIA] taotletud teabe ettenähtud tähtaja jooksul; […]“

3. Põllumajandus- ja maaelu arengu ministri määrus (RMA) nr 246/2008

16. Põllumajandus- ja maaelu arengu ministri 23. aprilli 2008. aasta määruses nr 246/2008, millega kehtestatakse täiendavate riiklike otsetoetuskavade rakenduskord, eritingimused ja abikõlblikkuse kriteeriumid toetuse andmiseks põllumajandus- ja keskkonnameetmete ning ebasoodsamate piirkondade jaoks taimekasvatussektoris (Ordinul ministrului agriculturii și dezvoltării rurale nr. 246/2008 privind stabilirea modului de implementare, a condițiilor specifice și a criteriilor de eligibilitate pentru aplicarea schemelor de plăți directe și plăți naționale directe complementare în sectorul vegetal, pentru acordarea sprijinului aferent măsurilor de agromediu și zone defavorizate) ( 9 ), on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis artikli 5 lõige 1 sõnastatud järgmiselt: „Dokumendid, mis tõendavad kohaliku omavalitsuse püsirohumaade seaduslikku kasutamist vastavalt [OUG nr 125/2006] artikli 7 lõike 1 punktile f, mida on muudetud ja täiendatud seadusega nr 139/2007, koos hilisemate muudatuste ja täiendustega, on aktid, mis tõendavad omandiõigust, kohaliku omavalitsusüksuse ja loomakasvatajate vahel sõlmitud kontsessiooni- või rendilepinguid, milles on märgitud kasutatav maa, ja põllumajandusregistri andmete alusel kohaliku omavalitsuse väljastatud tõend. Kõik enne käesoleva määruse jõustumist kohaliku omavalitsuse rohumaa kasutamiseks sõlmitud lepingud jäävad kehtima kuni õiguse lõppemiseni.“

4. Heinamaade parandamise ja kasutamise tegevuse korraldamise strateegia

17. Heinamaade parandamise ja kasutamise tegevuse üleriigilise korraldamise keskpika- ja pikaajaline strateegia (strategia privind organizarea activității de îmbunătățire și exploatare a pajiștilor la nivel național, pe termen mediu și lung), mis võeti vastu põllumajandus-, toidu- ja metsandusministri ja avaliku halduse ministri määrusega nr 226/235/2003 ( 10 ), mida on muudetud ja täiendatud põllumajandus-, metsandus- ja maaelu arengu ministri 25. augusti 2009. aasta määrusega nr 541/2009 (Ordinul ministrului agriculturii, pădurilor și dezvoltării rurale nr. 541/2009) ( 11 ), VI peatüki punktis 1 on sätestatud: „Rohumaade kasutajate kohustused a) kohalike omavalitsusüksuste, linna- või vallavalitsuste hallatavate rohumaade kasutamiseks: – esitavad loomakasvatajate asutatud ühendused, loomakasvatajad (füüsilised ja juriidilised isikud) kohalikule omavalitsusüksustele taotluse, […] b) Rohumaakasutajad, kes sõlmivad kontsessioonilepingu, peavad vastama vähemalt järgmistele tingimustele: – nad on registreeritud riiklikus põllumajandusettevõtjate registris; – nad tagavad taotletud maal miinimumkoormuse 0,3 loomühikut [hektari kohta]; – nad esitavad taotletud rohumaa kasutusse võtmise ajaks vastavalt IV peatüki punktile 8 karjatamiskava. […]“

5. Tsiviilkohtumenetluse seadustik

18. Seadusega nr 134/2010 ( 12 ) vastu võetud tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Cod procedură civilă) artiklis 430 on sätestatud: „(1) Kohtuotsusel, millega lahendatakse täielikult või osaliselt sisuline vaidlus või tehakse otsus vastuvõetamatuse vastuväite või mis tahes muu asjaolu kohta, on lahendatud küsimust puudutavas osas seadusjõud. (2) Kohtuotsuse seadusjõud puudutab resolutsiooni ja põhjendusi, millele see tugineb, sealhulgas põhjendusi, mille alusel on vaidlusküsimus lahendatud. (3) Kohtuotsusel, millega määratakse ajutised meetmed, ei ole seadusjõudu sisulistes küsimustes. (4) Kui kohtuotsuse peale saab esitada apellatsioon- või kassatsioonkaebuse, siis on seadusjõud ajutine. (5) Vaidlustatud kohtuotsus, mille peale on esitatud tühistamishagi või teistmisavaldus, säilitab seadusjõu seni, kuni see asendatakse teise kohtuotsusega.“

19. Selle seadustiku artiklis 431 on sätestatud: „(1) Kedagi ei saa kohtusse kaevata kaks korda sama isikuna, samade väidete alusel ja sama esemega asjas. (2) Pooled võivad tugineda varasemale teises vaidluses jõustunud kohtuotsusele, kui see on seotud selle vaidluse lahendusega.“

6. Valitsuse erakorraline määrus (OUG) nr 34/2013

20. Valitsuse erakorralise määruse nr 34/2013, mis käsitleb püsikarjamaade korraldamist, haldamist ja kasutamist ning millega muudetakse ja täiendatakse seadust nr 18/1991 maaomandi kohta (Ordonanța de urgență nr. 34 privind organizarea, administrarea și exploatarea pajiștilor permanente și pentru modificarea și completarea Legii fondului funciar nr. 18/1991) ( 13 ), artikkel 2 on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis sõnastatud järgmiselt: „Käesolevas erakorralises määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: […] b) karja- ja heinamaa – põllumajandusmaa, mis on omandiõiguseaktides selles kasutuskategoorias registreeritud ja mis on mõeldud loomade jaoks niitmise teel koristatava sööda, rohu ja muude rohttaimede tootmiseks või mida väärindatakse karjatamise teel; c) „loomühik (LÜ)“ – standardne mõõtühik, mis määratakse kindlaks iga loomaliigi toitumisvajaduse alusel ja mis võimaldab ümberarvestamist erinevate loomaliikide vahel; d) karja- ja heinamaade kasutaja – loomakasvataja, see tähendab füüsiline või juriidiline isik, kes on kantud riiklikusse põllumajanduslike majapidamiste registrisse ja kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega konkreetselt karja- ja rohumaade kasutamise kategoorias vastavalt Euroopa Liidu majanduse tegevusalade statistilisele klassifikaatorile taime- ja loomakasvatuse valdkonnas ja kellel on seadusjärgne õigus põllumajandusmaad kasutada ning kes kasutab karjamaad, karjatades seal kas endale kuuluvaid loomi või niites seda vähemalt korra aastas; e) riiklik põllumajanduslike majapidamiste register – elektrooniline andmekogu, mis Rumeenia kõigi põllumajanduslike majapidamiste identifitseerimisandmeid […]; f) rohumaade omanikud – rohumaade omandiõiguse, muude asjaõiguste omanikud või isikud, kellele on tsiviilõiguse alusel antud rohumaade valdamise või tasulise kasutamise õigus; […]“

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

21. Avio Lucos on Rumeenia õiguse alusel asutatud äriühing, mille põhitegevus on „taimekasvatuse abitegevused“.

22. Avio Lucos esitas 2014. aastal APIA Dolj’ile 2014. aasta ühtse pindalatoetuse taotluse 341,70 hektari suuruse pindala kohta.

23. Oma selle maatüki kasutamise õiguse tõendamiseks esitas ta rea dokumente, sealhulgas 28. jaanuaril 2013 Consiliul local Podari (Podari kohaliku omavalitsuse (Rumeenia) üksus) kontsessioonilepingu selles omavalitsusüksuses ( 14 ) asuva karjamaa kohta (edaspidi „kontsessioonileping“). Selle lepingu kohaselt oli Avio Lucosel õigus otseselt kasutada kontsessiooni alusel kasutusse antud vara omal riisikol ja vastutusel karjatamise teel. Samuti oli ta kohustatud tagama, et kontsessiooni alusel kasutatakse maad karjamaana, maksma tasu ( 15 ) ning tal oli keelatud seda rendile või omakorda kontsessiooni alusel kasutusse anda.

24. Seejärel sõlmis Avio Lucos 30. jaanuaril 2013 nelja füüsilise isikuga, kes on loomaomanikud (edaspidi „füüsilised isikud“), osaluskoostöölepingu, mille alusel peab kontsessiooni alusel kasutusse võetud kohaliku omavalitsuse rohumaa tegelik kasutamine toimuma nende füüsiliste isikute poolt kindlaksmääratud ja lepingus sätestatud arvul loomade (lehmad, lambad, kitsed jne) kasutusse andmise teel eespool nimetatud maatüki katkematuks karjatamise teel kasutamiseks. ( 16 )

25. Pärast ühtse pindalatoetuse taotluse esitamist võttis APIA Dolj 23. oktoobril 2014 vastu otsuse teha Avio Lucosele 2014. aasta hooaja pindalatoetuste kava alusel ettemakse ja 9. detsembril 2014 otsuse maksta seda toetust kokku summas 529340,24 Rumeenia leud (RON) (ligikaudu 108000 eurot).

26. Seejärel tuvastas APIA Dolj siiski, et kontsessioonilepingu sõlmimise kuupäeval ei olnud Avio Lucosel õigust kohaliku omavalitsuse avalik- või eraõiguslikke karjamaid kontsessiooni alusel kasutusse võtta, kuna ta ei olnud loomakasvataja ega loomaomanik, mis on kohaldatava riigisisese õigusega vastuolus.

27. Seda järeldust arvestades võttis APIA Dolj esiteks vastu otsuse, millega määrati Avio Lucosele mitmeaastased sanktsioonid kokku summas 555729,59 leud (ligikaudu 113000 eurot). Avio Lucos esitas selle otsuse peale mitu haldus- ja kohtulikku kaebust, mis jäeti kõik rahuldamata. ( 17 ) Teiseks koostas APIA Dolj Avio Lucosele tagasimakse nõude kogusummas 529340,24 leud (ligikaudu 108000 eurot), mis vastas talle juba väljamakstud summale.

28. Avio Lucos vaidlustas viimati nimetatud otsuse Tribunalul Dolj’is (Dolj’i esimese astme kohus, Rumeenia), kes jättis tema kaebuse 12. detsembri 2017. aasta kohtuotsusega rahuldamata. Avio Lucos esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse, mille Curtea de Apel Craiova (Craiova apellatsioonikohus, Rumeenia) rahuldas, saates kohtuasja tagasi Tribunalul Dolj’ile (Dolj’i esimese astme kohus) põhjendusel, et selles kohtuotsuses ei olnud analüüsitud Avio Lucose kaitseargumente liidu õiguse rikkumise kohta.

29. Kui kohtuasi oli taas Tribunalul Dolj’i (Dolj’i esimese astme kohus) menetleda, jättis see kohus 25. veebruari 2018. aasta otsusega Avio Lucose kaebuse rahuldamata põhjendusel, et ta ei ole „põllumajandustootja“ määruse nr 73/2009 artikli 2 punkti a tähenduses, kuna ta oli tõendanud ainult seda, et ta on kontsessiooni alusel saanud enda kasutusse maatüki, mille kohta ta oli esitanud ühtse pindalatoetuse taotluse, kuigi ta ei tegele ühegi põllumajandusliku tegevusega, nimelt loomakasvatusega.

30. Avio Lucos esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Curtea de Apel Timişoarale (Timişoara apellatsioonikohus, Rumeenia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Avio Lucos väidab nimelt, et Tribunalul Dolj (Dolj’i esimese astme kohus) ei analüüsinud abikõlblikkuse kriteeriume mitte liidu õiguse seisukohast, vaid ainult riigisisese õiguse mõistete seisukohast, millele ei ole liidu õiguses vastet. APIA Dolj ja APIA väitsid omakorda vastu nimelt, et Curtea de Apel Craiova (Craiova apellatsioonikohus) kahel jõustunud kohtuotsusel, millega jäeti Avio Lucose kaebused mitmeaastaste sanktsioonide määramise otsuse peale rahuldamata, on seadusjõud.

31. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi, kas riigisisesed õigusnormid, millega on kehtestatud kohustus tõendada ühtse pindalatoetuse kava alusel rahalise toetuse saamiseks, esiteks põllumajandusmaa kasutusõiguse või sellelt vilja saamise õiguse olemasolu või teiseks karjamaakontsessiooni saamiseks loomakasvataja või loomaomaniku staatust, on liidu õigusega vastuolus. Lisaks tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates küsimus, kas Avio Lucose konkreetne tegevus kuulub määruse nr 73/2009 artikli 2 kohaldamisalasse. Lõpuks küsib see kohus, kes teatab, et on kaks lõpliku kohtuotsust, milles tuvastati, et 2014. aasta ühtse pindalatoetuse kava alusel esitatud toetustaotlused ei ole toetuskõlblikud, kuna need rikuvad liikmesriigi õigust seoses maatükilt vilja saamise või maatüki kasutamise seadusliku õiguse nõudega, kas asjaolu, et kohaldatakse kohtuotsuse seadusjõu põhimõtet, mis ei võimalda analüüsida selle riigisisese tingimuse kooskõla 2014. aasta suhtes kohaldatava liidu õigusega uue kohtuvaidluse raames, mis käsitleb taotlejale alusetult makstud summade tagasi nõudmise akti õiguspärasust, on liidu õigusega vastuolus.

32. Neil asjaoludel otsustas Curtea de Apel Timişoara (Timişoara apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas 2014. aasta põllumajandushooaja rahalise toetuse suhtes kohaldatavate [liidu] õigusnormidega – eelkõige määrusega (EÜ) nr 73/2009 ja määrusega nr 1122/2009 – on vastuolus see, kui riigisiseste õigusnormidega kehtestatakse kohustus tõendada maatüki kasutamise õigust selleks, et saada pindalatoetust? 2. Kas juhul, kui esimeses küsimuses kirjeldatud riigisisesed õigusnormid ei ole eespool viidatud [liidu] õigusnormidega vastuolus, on [liidu] õigusega (sh proportsionaalsuse põhimõttega) – konkreetsel juhul, mil toetusesaaja tõendab põllumajandusmaa kasutamise õigust nii, et esitab karjamaa kontsessioonilepingu (lepingu, mille kohaselt on taotleja saanud tasu eest õiguse kasutada karjamaad omal riisikol ja huvides), – vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille järgi on niisuguse kontsessioonilepingu sõlmimine õiguspärane tingimusel, et tulevane kontsessioonisaaja on eranditult loomakasvataja või loomade omanik? 3. Kas määruse [nr 73/2009] artiklis 2 määratletud mõiste „põllumajanduslik tegevus“ alla kuulub sellise pindalatoetuse saaja tegevus, kes – sõlmides karjamaa kontsessioonilepingu, et saada selle maa kasutamise õigus ja õigus toetusele 2014. aasta põllumajandushooajal, – sõlmib seejärel loomakasvatajatega koostöölepingu, millega ta annab loa kasutada kontsessioonilepingu esemeks olevat maatükki loomade karjatamiseks tasuta, jättes maa kasutamise õiguse endale, kuid kohustudes mitte takistama karjatamistegevust ja karjamaa puhastama? 4. Kas [liidu] õigusega on vastuolus see, kui niisugust riigisisest õigusnormi nagu tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 431 lõige 2, mis käsitleb jõustunud kohtuotsuse seadusjõudu, tõlgendatakse nii, et jõustunud kohtuotsus, millega (vaidluses, milles nõuti mitmeaastaste sanktsioonide kohaldamise otsuse tühistamist) tuvastati, et toetusetaotlus ei ole abikõlblik, sest ei ole järgitud riigisisest õigust, millega on kehtestatud nõue, et selle maatüki kasutamise õigus, milleks 2014. aasta põllumajandushooajal pindalatoetust taotletakse, oleks õiguspärane, takistab analüüsida, kas niisugune riigisisene nõue on kooskõlas 2014. aasta põllumajandushooaja suhtes kohaldatavate [liidu] õigusnormidega, uues vaidluses, milles arutatakse samal 2014. aasta põllumajandushooajal taotlejale alusetult makstud summade tagasinõudmise otsuse õiguspärasust, kusjuures see otsus põhineb samal faktilisel olukorral ja samadel riigisisestel õigusnormidel, mida analüüsiti varasemas jõustunud kohtuotsuses?“

33. Kirjalikud seisukohad on esitanud Avio Lucos, APIA, Rumeenia valitsus, Saksamaa ja Prantsuse valitsus (ainult esimese küsimuse kohta), Itaalia valitsus (ainult kahe esimese küsimuse kohta) ja Euroopa Komisjon.

34. Euroopa Kohus otsustas vastavalt oma kodukorra artikli 76 lõikele 2 lahendada asja ilma kohtuistungit pidamata. Euroopa Kohus esitas 24. veebruari 2021. aasta menetlust korraldavate meetmetena Avio Lucosele ja APIA-le küsimusi kirjalikult vastamiseks. Need samad menetlusosalised esitasid ette nähtud tähtaja jooksul kirjalikud seisukohad nende menetlust korraldavate meetmetena esitatud küsimuste kohta.

IV. Õiguslik analüüs

A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus

35. Kõigepealt väidab Rumeenia valitsus, et eelotsusetaotlus ei ole põhikohtuasja lahendamiseks asjakohane ja on seega vastuvõetamatu, arvestades asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on teavet, mis võimaldab tal vaidluse lahendada. Lisaks ei ole see kohus tema arvates täpsustanud tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 431 lõike 2 muid võimalikke tõlgendusi, mis õigustaksid tema kahtlusi selle sätte kohaldamise suhtes. Lõpuks ei selgita Rumeenia valitsuse arvates nimetatud kohus, miks tuleks tal hinnata kohtuotsuse seadusjõu erandi põhjendatust pärast seda, kui ta on saanud Euroopa Kohtult vastuse kolmele esimesele eelotsuse küsimusele, isegi kui nende küsimuste ese langeb ära, kui tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 431 lõige 2 on põhikohtuasjas kohaldatav.

36. Leian, et need argumendid tuleb tagasi lükata. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb nimelt, et üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne on kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Sellest tulenevalt eeldatakse liikmesriigi kohtute esitatud küsimuste asjakohasust ja seega saab Euroopa Kohus jätta need küsimused läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletav tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda neile küsimustele tarvilik vastus. ( 18 )

37. Käesoleval juhul see ilmselgelt nii ei ole, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotletud liidu õigusnormide ja eelkõige määruse nr 73/2009 sätete tõlgendus on põhikohtuasja esemega otseselt seotud, selles kohtuasjas tõstatatud probleem ei ole hüpoteetiline, vaid tegelik ning eelotsuse küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud on Euroopa Kohtule teada.

38. Neil asjaoludel leian ma, et sellised eelotsuse küsimused on vastuvõetavad.

B. Esimene eelotsuse küsimus

39. Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas 2014. aasta põllumajandushooaja rahalise toetuse suhtes kohaldatava liidu õigusega, eelkõige määrusega nr 73/2009 ja määrusega nr 1122/2009 on vastuolus see, kui liikmesriigi õiguses on kehtestatud ühtse pindalatoetuse saamiseks kohustus tõendada põllumajandusmaa kasutamise õigust.

40. Kõigepealt rõhutan, et kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab esimese eelotsuse küsimuse sõnastuses määrusele nr 1122/2009 ( 19 ), ei ole seda eelotsusetaotluse põhjendustes mainitud. Igal juhul ei ole see määrus sellele küsimusele vastamisel asjakohane, kuna ühtse pindalatoetuse kavadega seotud abikõlblikkuse eeskirjad ei kuulu selle määruse esemelisse kohaldamisalasse. ( 20 ) Seega analüüsitakse esimest eelotsuse küsimust ainult põhikohtuasjas ratione temporis kohaldatava määruse nr 73/2009 alusel, mis tunnistati hiljem määrusega nr 1307/2013 kehtetuks.

41. Sellega seoses tuleb kõigepealt tõdeda, et määruses nr 73/2009 ei ole viidatud mõistele „kasutusõigus“, nagu see on ette nähtud Rumeenia õiguses. ( 21 ) Selle määruse artikli 34 lõike 1 kohaselt antakse ühtse pindalatoetuse kava raames toetust põllumajandustootjatele iga-aastase deklaratsiooni alusel pärast toetusõiguse aktiveerimist ( 22 ) toetuskõlbliku hektari kohta liikmesriigis, kus toetusõigus on antud. Selle toetuse saamiseks peab põllumajandustootja nimetatud määruse artikli 35 lõike 1 kohaselt deklareerima maatükid, mis vastavad toetusõigusega seotud toetuskõlblikule pindalale. Need maatükid peavad olema „põllumajandustootja kasutuses […] liikmesriigi määratud kuupäeval“ ( 23 ), välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

42. Seejärel on määruse nr 73/2009 V jaotises „Otsetoetuste rakendamine uutes liikmesriikides“ asuva artikli 124 lõike 2 esimeses lõigus ette nähtud, et „[t]oetuste maksmisel ühtse pindalatoetuse kava raames on toetuskõlblikud kõik põllud, mis vastavad lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele“, st Rumeenia puhul „on ühtse pindalatoetuse kava alla kuuluv põllumajandusmaa see osa riigi põllumajanduskõlvikust, mis on heades põllumajanduslikes tingimustes, sõltumata sellest, kas seda sel hetkel tootmiseks kasutatakse või mitte, ning mida vajaduse korral kohandatakse vastavalt […] Rumeenia poolt pärast komisjonilt nõusoleku saamist kehtestatud objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele“.

43. Lõpuks tuleb märkida, et vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 19 lõike 1 punktile c peavad põllumajandustootjal olema dokumendid, mida liikmesriik peab vajalikuks ja mis võivad olla toetustaotluse aluseks.

44. Sellest järeldub, et määruses nr 73/2009 ei ole täpsustatud, millises vormis peab asjaomane maa olema põllumajandustootja „kasutuses“ selle määruse artikli 35 lõike 1 tähenduses, ja a fortiori, kas termin „kasutuses“ eeldab nende maade „kasutusõigust“. Niisuguse täpsustuse puudumise korral tuleb selle sätte tõlgendamiseks arvestada mitte üksnes selle sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning õigusaktiga taotletavaid eesmärke. ( 24 )

45. Esiteks, mis puutub määruse nr 73/2009 artikli 35 lõike 1 sõnastusse, siis märgin, et asjaolu, et maa on põllumajandustootja „kasutuses“, tähendab põhimõtteliselt seda, et põllumajandustootja saab seda kasutada omal äranägemisel põllumajanduslikuks tegevuseks, ehk teisisõnu, et põllumajandusmaa on vähemalt de facto selle põllumajandustootja kasutuses.

46. Teiseks, mis puutub määruse nr 73/2009 artikli 35 lõike 1 konteksti, siis on käesoleva ettepaneku punktis 41 märgitud, et ühtse pindalatoetuse kava alusel makstakse toetust põllumajandustootjatele pärast toetusõiguste aktiveerimist „toetuskõlbliku hektari“ kohta. Nimetatud määruse artikli 34 lõike 2 punkti a kohaselt tähistab see mõiste „põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad, […] mida kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks […]“.

47. Need mõisted ise on nimetatud määruses määratletud. Nii on sama määruse artikli 2 punktides b, c ja h määratletud mõiste „põllumajanduslik majapidamine“ kui „kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused“ ( 25 ); mõiste „põllumajanduslik tegevus“ kui „põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, […] ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes […]“ ning lõpuks „põllumajandusmaa“ kui „viljelusmaa, püsirohumaa või püsikultuuride all olev maa-ala“ ( 26 ).

48. Sellega seoses ei nõua määruse nr 73/2009 artikli 2 punktis b mõiste „põllumajanduslik majapidamine“ kohta sätestatud nõue, et tootmisüksus peab olema põllumajandustootja poolt „juhitav“, seda, et põllumajandustootjal oleks asjaomasele maa-alale piiramatu käsutusõigus. Nii on Euroopa Kohtul juba olnud võimalus täpsustada, et „juhtimise“ mõiste ei tähenda, et põllumajandustootjal on asjasse puutuva maa-ala põllumajanduslikel eesmärkidel kasutamisel piiramatu käsutusõigus. Seevastu peab põllumajandustootja olema sellel maa-alal põllumajandusliku tegevuse korraldamisel piisavalt sõltumatu, mida aga peab hindama liikmesriigi kohus, võttes arvesse kõiki käesoleva kohtuasja asjaolusid. Nii peab põllumajandustootjal olema asjaomase maa-ala kasutamisel teatav otsustusõigus. ( 27 )

49. See tõlgendus järgib määrusega nr 73/2009 asendatud määruse nr 1782/2003 ( 28 ) artikli 44 lõikes 2 kasutatud mõistet „põllumajandusettevõtte põllumajandusmaa“ käsitlevat Euroopa Kohtu praktikat, milles Euroopa Kohus otsustas sisuliselt, et põllumajandustootjalt ei nõuta, et ta kasutaks põllumajandusmaad rendilepingu või muu sarnast liiki tehingu alusel. ( 29 ) Selle kohta leidis Euroopa Kohus nimelt kohtuotsuses Pontini jt ( 30 ) määruse nr 1254/1999 ( 31 ) artiklit 12 arvestades, et see õigusnorm ei sea toetusetaotluse nõuetele vastavuse eelduseks tingimust esitada kehtiv õiguslik alus, mis kinnitab toetuse taotleja õigust nimetatud taotluse esemeks olevat söödamaad kasutada. Asjaomaste lisatasude maksmise üks abikõlblikkuse tingimustest on hoopis söödamaa tegelik kasutamine. ( 32 ) Kuigi määruse nr 73/2009 artikli 2 punktis b kasutatud mõiste „põllumajanduslik majapidamine“ on määratletud mõnevõrra erinevas sõnastuses, on see sisuliselt identne.

50. Kolmandaks, mis puutub kõnealuste õigusnormide eesmärkidesse, siis esiteks on ELTL artikli 39 lõike 1 punktis b sätestatud, et ÜPP eesmärk on kindlustada põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa rahuldav elatustase, eelkõige põllumajandusega tegelevate inimeste isikutulu suurendamise teel. Selles kontekstis on määruse nr 73/2009 põhjenduste 23 ja 25 kohaselt selle määruse eesmärk vältida seda, et toetust antakse toetusesaajatele, kes on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, kelle põllumajandustegevus moodustab vaid tühise osa kogu nende majandustegevusest või kelle majanduslik eesmärk ei ole üldse või on üksnes vähesel määral suunatud põllumajanduslikule tegevusele. Järelikult on neid eesmärke silmas pidades nimetatud määrusega ette nähtud ühtse pindalatoetuse kava alusel antava toetuse eesmärk kindlustada rahuldav elatustase põllumajandustootjatele, kes tegelevad tegelikult põllumajandusliku tegevusega, mis tähendab, et neil on tegelikult põllumajandusmaa.

51. Sellest järeldub, et selleks, et teha kindlaks, kas põllumajandusmaa on või ei ole põllumajandustootja „kasutuses“ määruse nr 73/2009 artikli 35 lõike 1 tähenduses, tuleneb nende õigusnormide sõnastusest, kontekstist ja eesmärkidest, et ühtse pindalatoetuse kava alusel toetuse saamise tingimustele vastavuse määrab just see, kas põllumajandusmaad kasutatakse tegelikult ja tulemuslikult ning kas selle kasutamisel on teatav otsustusõigus. ( 33 ) Liidu õigusnormid ei sea siiski sõnaselgelt sellise toetuse taotluse vastuvõetavust sõltuvusse kohustusest tõendada või põhjendada taotluse esemeks oleva maa kasutamist, ega täpsusta, kuidas võivad liikmesriigid kontrollida, kas põllumajandustootjal on põllumajandusettevõtte koosseisu kuuluvana deklareeritud põllumajandusmaad.

52. Neid kaalutlusi arvestades tuleb kindlaks teha, kas see, kui liikmesriigid näevad oma riigisisestes õigusnormides ette, et ühtse pindalatoetuse kava alusel toetuse saamiseks tuleb esitada kehtiv õiguslik alus, mis tõendab põllumajandusmaa kasutamise õigust, on liidu õigusega vastuolus.

53. Sellega seoses on Euroopa Kohtul juba olnud võimalus määrata kindlaks liikmesriikidele ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi (edaspidi „ühtne haldus- ja kontrollisüsteem“) raames toetuste andmiseks ette nähtud tingimuste täitmise kontrollimisel antud kaalutlusõigus. Nii tuletas Euroopa Kohus oma otsuses Pontini jt ( 34 ) meelde, et liikmesriikidel on ülesanne võtta asjakohased meetmed ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi nõuetekohase rakendamise tagamiseks ning et eelkõige on nad kohustatud võtma vajalikud meetmed, et tagada, et üldisemalt liidu ja täpsemini Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) rahastatavad tehingud toimuvad tegelikult ja nõuetekohaselt, ning et tõkestada ja menetleda eeskirjade eiramist. Lisaks on liikmesriikidel kaalutlusõigus niisuguste abikavade rakendamisel, mida nad peavad vajalikuks eeskirjade eiramise ja pettuste tõhusaks ennetamiseks ja nende eest karistamiseks.

54. Selles kontekstis on liikmesriikidel Euroopa Kohtu sõnul kaalutlusõigus tõendavate dokumentide ja tõendite osas, mida tuleks toetuse taotlejalt nõuda taotluse esemeks olevate maa-alade kohta. Sellist kaalutlusõigust arvestades on liikmesriikidel lubatud riigisisestes õigusnormides täpsustada, millised tõendid tuleb toetusetaotluse põhjendamiseks esitada, lähtudes seejuures eelkõige nende territooriumil põllumajanduse valdkonnas kohaldatavale tavapärasele praktikale, mis puudutab maa valdamist ja kasutamist ning sellise kasutamise kohta esitatavat õiguslikku alust. ( 35 )

55. Euroopa Kohus on siiski lisanud, et nimetatud kaalutlusõigusele kehtivad teatud piirid. Eelkõige, kui liikmesriigid kasutavad toetustaotluse põhjenduseks esitatavate tõendite puhul oma kaalutlusõigust, nimelt seoses võimalusega kohustada taotlejat esitama teatav kehtiv õiguslik alus, mis kinnitab tema õigust taotluse esemeks olevat maad kasutada, peavad nad järgima asjasse puutuvate liidu õigusnormidega taotletud eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eriti proportsionaalsuse põhimõtet. ( 36 ) See põhimõte nõuab, et õigusnormi alusel rakendatavad meetmed oleksid seatud eesmärgi saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale kui selle eesmärgi saavutamiseks vajalik. ( 37 ) Näiteks on Euroopa Kohus tuvastanud, et liikmesriigid ei või nõuda väga konkreetseid tõendeid, nagu põllumajanduslik või muud liiki rendileping, ning et vastavalt lepinguvabaduse põhimõttele võivad tõendid hõlmata maatükkide kasutada andmist ilma rahalise vastutasuta. ( 38 )

56. Seega tuleb käesoleval juhul kontrollida, kas Rumeenia õigusnormidega rakendatud meetmed on ÜPP eesmärkide saavutamiseks sobivad ja kas kehtestatud kohustus ei lähe kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks rangelt vajalik.

57. Esiteks, mis puutub käesoleva ettepaneku punktis 50 kirjeldatud küsimusse, kas tingimused on ÜPP eesmärkide saavutamiseks sobivad, siis selle kohta märgin, et Rumeenia valitsus on rõhutanud, et riigisiseste õigusnormide eesmärk on hõlbustada selliste karjamaade (mis kuuluvad piirkondlikesse haldusüksustesse) otsest kasutamist loomaomanike või -kasvatajate jaoks, aga mitte nende jaoks, kes tegelevad põllumajandusliku tegevusega vahendustegevuse kaudu, ning kindlustada aktiivsetele põllumajandustootjatele õiglane elatustase. Põllumajandusmaa „kasutusõiguse“ tõendamise kohustuse kehtestamine võib tõepoolest anda teatud tagatise, et ÜPP eesmärke järgitakse tegelikult. Näiteks võib õigusliku aluse esitamine võimaldada vältida seda, et toetusetaotlejad saavad kuritarvituslikul viisil kasu teisele isikule kuuluvast maast selleks, et liidu õigusnormidest kõrvale hiilida, nagu näiteks kohtuotsuse Pontini jt aluseks olnud asjas. Teisisõnu võimaldab selline säte kaitsta deklareeritud põllumajandusmaa õiguspäraste omanike õigust, et neid ei jäetaks pettuse teel ilma võimalikest ÜPP rahalistest eelistest, ja samal ajal kaitsta liidu rahalisi vahendeid toetusetaotluste eest, mis esitatakse ilma õiguspäraste omanike teadmata pettuse teel nende eeliste alusetult saamiseks, ilma et taotleja oleks asjaomaste maatükkide omanik (ise) või nende kasutamise õigusega isik. Formaalse aluse esitamise nõue ei ole pealegi Rumeenia õiguse eripära. Näiteks, nagu rõhutas Itaalia valitsus oma kirjalikes seisukohtades, nõuavad Itaalia õigusnormid toetust taotlevatelt põllumajandustootjatelt maatükkide omandiõiguse tõendamiseks täiendava kontrolli elemendina nõuetekohast formaalset tõendit kasutamise aluse kohta. ( 39 )

58. Selles osas leian, et kohustus omada tõendit seadusliku kasutusõiguse omamise kohta on eespool nimetatud eesmärkide saavutamiseks sobiv vahend, kuna niisugune kohustus võimaldab ühitada ühelt poolt pettuse vältimise ja liikmesriigi ametiasutuste finantshuvide kaitse ning teiselt poolt taotlejate õiguspärase ootuse kaitse seoses nende juurdepääsuga abikavale.

59. Teiseks, mis puutub Rumeenia õigusnormide proportsionaalsusesse, siis tuleb tõdeda, et kohustus tõendada ühtse pindalatoetuse kava alusel toetuskõlbliku põllumajandusmaa „kasutusõigust“ ei ole alati ÜPP eesmärkidega kooskõlas. Näiteks kui põllumajandusmaad kasutavad põllumajandustootjad, kes seal saaki koristavad ja saavad selle maa puhul seega selle maa seaduslikku ja tulemuslikku kasutamist tõendada muul viisil kui sellise formaalse tõendi esitamine, siis ei saa tõend selle kohta, et maa on „põllumajandustootja kasutuses“ määruse nr 73/2009 artikli 35 lõike 1 tähenduses, põhineda ainult selle maaga seotud formaalsel õiguslikul tõendil. Selline formaalne tõend ei saa alati tõendada põllumajandusmaa tegelikku ja tulemuslikku kasutamist.

60. Näiteks võib isik esiteks olla maatüki omanik, ilma et ta seda maatükki tegelikult põllumajanduslikus tegevuses kasutaks, ja teiseks võivad põllumajandustootjad tegelikult maatükil tegeleda põllumajandusliku tegevusega, ilma et neil oleks selleks formaalset õiguslikku alust. Viimati nimetatud juhul tähendaks range õigusliku aluse olemasolu nõue, et viimased jäävad ühtse pindalatoetuse saajate hulgast välja, mis oleks vastuolus asjaomaste õigusnormide eesmärgiga. ( 40 ) Neil asjaoludel näib mulle, et nõue, et kõik taotlejad peavad tõendama õigust kasutada põllumajandusmaad, mille nad toetuse saamiseks deklareerivad, ei ole kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.

61. Lõpuks, kolmandaks, nagu kohtujurist Mazak ( 41 ) sisuliselt märkis, on põllumajandustootjate sõlmitud lepingute kehtivuse küsimus tsiviilõiguslik küsimus, mida hinnatakse liikmesriigiti erinevalt, mistõttu oleks oht, et toetuse saamise eeskirju ei tõlgendata liikmesriikides ühetaoliselt, kui liikmesriikidel oleks lubatud seada ühtse pindalatoetuse tingimuseks lepinguõiguse kaalutlusi.

62. Kõikidest esitatud põhjendustest lähtudes leian, et asjaomase põllumajandusmaa kasutamise õiguse formaalset õiguslikku alust tõendavat dokumenti tuleb pigem pidada üheks kaudseks tõendiks teiste hulgas, mis võimaldab kindlaks teha, et ühtse pindalatoetuse taotleja kasutab tegelikult ja nõuetekohaselt maad, mida ta deklareerib, mitte kui toetuskava toetuskõlblikkuse tingimuseks või koguni ainsaks tõendiks, mis tõendab nende maade tegelikku kasutamist põllumajanduslikus tegevuses.

63. Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele nii, et määrusega nr 73/2009 ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õiguses kehtestatakse ühtse pindalatoetuse kava alusel rahalise toetuse saamiseks kohustus tõendada põllumajandusmaa kasutamise õigust, tingimusel et järgitakse liidu õigusnormidega taotletavaid eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet.

C. Teine eelotsuse küsimus

64. Teise küsimusega, mis on esitatud juhuks, kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas juhul, kui põllumajandusmaa kasutamise õiguse tõendamiseks esitatakse karjamaa kontsessioonileping, on liidu õigusega vastuolus riigisiseses õiguses ette nähtud tingimus, et sellise lepingu nõuetekohaseks sõlmimiseks tohib tulevaseks kontsessionääriks olla ainult loomakasvataja või -omanik.

65. Tuleb tõdeda, et selle tingimuse konkreetne mõju seisneb selles, et ühtse pindalatoetuse kava alusel ette nähtud rahalisest toetusest jäetakse ilma vähemasti kõik karjamaa kontsessiooni saajad, kes ei ole loomaomanikud või -kasvatajad. Teisisõnu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liidu õigusega on vastuolus see, kui karjamaade kasutamise õiguse saavad ainult need kontsessionäärid, kes on loomakasvatajad või –omanikud. ( 42 )

66. Vastavalt käesoleva ettepaneku punktis 54 esitatud analüüsile on määruses nr 73/2009 sõnaselge sätte puudumisel liikmesriikidel kaalutlusõigus dokumentaalsete ja muude tõendite osas, mida tuleks toetuse taotlejalt tema taotluse esemeks olevate ja deklareeritud maade kohta nõuda. Seega tuleb analüüsida, kas tingimus, et isik peab olema „loomakasvataja või -omanik“, selleks et esitada kehtiv õiguslik alus, mis tõendab toetustaotluse esemeks olevate maade kasutamise õigust, vastab liidu õigusnormide eesmärkidele ja liidu õiguse üldpõhimõtetele ning eelkõige proportsionaalsuse põhimõttele.

67. Kõnealuste riigisiseste õigusnormide eesmärgi kohta märgin esiteks, et Rumeenia valitsus selgitas taustaks põllumajanduse erilist olukorda Rumeenias, kus on tegemist selliste nähtustega nagu maade mahajätmine, põllumajanduses töötava elanikkonna vananemine, noorte põllumajandustootjate vähesus ja väikeettevõtete suur hulk, millest suure protsendi moodustavad elatuspõllumajanduse majapidamised. Seega tuleb tema valikut seada karjamaade kontsessioonilepingute sõlmimise tingimuseks see, et tegemist on loomaomaniku või loomakasvatajaga, mõista neid eripärasid arvestades, selleks et karjatamine ei toimuks loomadega, kes kuuluvad kolmandatele isikutele, kes ei saa ühtse pindalatoetuse kavast toetust. Nende õigusnormide konkreetsem eesmärk on nimelt vältida olukorda, kus ühtse toetuse taotluses märgitud maade kontsessionäär, kes on selle toetuse saaja, on lihtsalt „tugitoolitalunik“ (couch Farmer) – seda sõna kasutas Euroopa Kontrollikoda niisuguse olukorra kohta, kus põllumajanduslikku tegevust ei teosta tegelikult mitte toetuse taotleja, vaid isik, kes taotluses deklareeritud maadel tegelikult loomi karjatab. Sellistel juhtudel saab lõppkokkuvõttes taotleja toetust lihtsalt „rantjeena“, ilma et ta tegeleks subsideeritava tegevusega. ( 43 )

68. Neid kaalutlusi ja eelkõige põllumajanduse eripära Rumeenias arvestades näib mulle, et tingimus, et isik peab olema „loomakasvataja või -omanik“, on liidu õiguse seisukohast õigustatud. Peale selle, kuigi Rumeenia valitsus ei ole sellele õiguslikule alusele tuginenud, tuleb meenutada, et määruse nr 73/2009 artikli 28 lõike 2 kohaselt „[võivad] [l]iikmesriigid kehtestada […] asjakohased objektiivsed ja mittediskrimineerivad kriteeriumid, tagamaks, et otsetoetusi ei makstaks füüsilisele või juriidilisele isikule: a) kelle põllumajanduslik tegevus moodustab üksnes tühise osa tema üldisest majandustegevusest või b) kelle peamine äriline või ettevõtte eesmärk ei hõlma põllumajanduslikku tegevust“. See eeskiri võib seega olla osa „otsetoetuste [andmise] miinimumnõuetest“.

69. Mis kõnealuse tingimuse proportsionaalsusesse puutub, siis kuigi riigisisest õigust tõlgendada ja kohaldada on küll liikmesriigi kohtu ülesanne, kaldun ma arvama, et kõnealused õigusnormid on minu arvates eriti ranged, kuna need näivad de jure välistavat võimaluse, et karjatamine toimub kolmandatele isikutele kuuluvate loomadega, isegi kui isikud, kellele karjamaad kuuluvad ja kes toetust taotlevad, tegelevad sellega ise. Järelikult, kui teatud liikmesriikide õigusnormid tõepoolest keelavad karjatamise kolmandate isikute poolt (st maatükk antakse kontsessiooni alusel X-ile, kes on toetusesaaja, kuid loomi karjatavad põhimõtteliselt kolmandad isikud) ( 44 ), siis Rumeenia õigusnormide eripära seisneb selles, et see näib keelavat karjatamise kolmandatele isikutele kuuluvate loomadega (see tähendab isegi, kui toetuse taotlejal on põllumajandusmaa ja ta karjatab tegelikult loomi, kes talle ei kuulu). Mulle näib aga, et selline välistamine on vastuolus Rumeenia valitsuse seatud eesmärgiga hõlbustada selliste karjamaade otsest kasutamist loomaomanike või -kasvatajate jaoks, eelkõige eesmärgiga hoida maatükid heas põllumajanduslikus seisukorras, et ennekõike vältida põllumajandusmaa mahajätmist (vt käesoleva ettepaneku punktid 67 ja 74). Seda punkti seletatakse lahti kolmanda eelotsuse küsimuse analüüsis (vt käesoleva ettepaneku punktid 77–79).

70. Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele nii, et määruse nr 73/2009 ja määrusega nr 1122/2009 ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis kehtestavad ühtse pindalatoetuse taotluses deklareeritud maade kasutamiseks sõlmitud kontsessioonilepingu kehtivuse tingimuseks, et tulevane kontsessionäär peab olema loomakasvataja või -omanik, tingimusel et järgitakse liidu õigusnormide eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet. Liidu õigusega on siiski vastuolus see, kui selline tingimus on ühtse pindalatoetuse saamise ainus tingimus.

D. Kolmas eelotsuse küsimus

71. Kolmanda küsimusega, millel on otsene seos esimese ja teise küsimusega, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sellise ettevõtja tegevus, kes sõlmis selle maa kasutamise õiguse saamiseks ja ühtse pindalatoetuse saamiseks kontsessioonilepingu ning sõlmib hiljem loomakasvatajatega koostöölepingu, kuulub mõiste „põllumajanduslik tegevus“ alla määruse nr 73/2009 artikli 2 punkti c tähenduses.

72. Kõigepealt märgin, et määruse nr 73/2009 artikli 2 punkti c kohaselt on „põllumajanduslik tegevus“„põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artiklis 6“. Nagu selle määratluse sõnastusest nähtub, võivad selle sätte tähenduses mõiste „põllumajanduslik tegevus“ alla kuuluda kaks tegevusalade kategooriat.

73. Esimene tegevusala kategooria on „põllumajandustoodete kasvatamine või tootmine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine“. Mulle näib aga ilmne, et käesoleval juhul ei kuulu Avio Lucose tegevus sellesse kategooriasse. Nimelt, nagu väitis Rumeenia valitsus, tuleneb osaluskoostöölepingu artiklist 8, et loomi on alati pidanud, kasvatanud ja karjatamistegevuse raames kasutanud vastavad füüsilised isikud, mitte Avio Lucos.

74. Teine tegevusalade kategooria on „maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud [määruse nr 73/2009] artiklis 6“, mis näeb nimelt ette, et „miinimumnõuded“ määratlevad liikmesriigid „riiklikul või piirkondlikul tasandil“, „võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi“. ( 45 ) Nende põllumajanduslike tegevuste eesmärk on vältida põllumajandusmaa kasutamise lõpetamist ja tagada selle heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes hoidmine ( 46 ) ning soodustada olemasolevate püsirohumaade säilitamist, et tagada, et rohumaad ei muudeta suuremahuliselt haritavaks maaks. ( 47 )

75. Näib, et Avio Lucose tegevus vastab teisele tegevusalade kategooriale, mis võib kuuluda mõiste „põllumajanduslik tegevus“ alla. Nimelt, nagu nähtub eelotsusetaotlusest, kohustub Avio Lucos koostöölepingu artikli 7 tingimuste kohaselt tegema igal aastal oma kulul karjamaa puhastamise, mürgisest rohust rohimise ning maatükilt liigse vee ärajuhtimise tööd, tagades optimaalsed tingimused karjamaa taastumiseks.

76. Lisaks näib, et koostööleping ei nõua taotlejalt, et tal oleks oma loomi, et tagada maa heas põllumajandus- ja keskkonnatingimustes hoidmine. ( 48 ) Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi määruse nr 73/2009 artikli 6 lõikes 1 on ette nähtud, et liikmesriigid määratlevad riiklikul või piirkondlikul tasandil head põllumajandus- ja keskkonnatingimused selle määruse III lisas sätestatud raamistiku alusel, võttes arvesse „asjaomaste alade eriomadusi“, lisab see artikkel, et liikmesriigid ei või kehtestada miinimumnõudeid, mida ei ole selles raamistikus ette nähtud.

77. Nagu märgib komisjon, on vastavalt Rumeenia teatisele hea põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuete rakendamise kohta (2014. aasta põllumajandushooaja taotluse jaoks) põllumajandustootjad kohustatud tegema minimaalse loomkoormuse ja/või asjakohaste režiimide rakendamiseks järgmised pingutused: „niitma heina vähemalt kord aastas ja/või tagama minimaalse loomkoormuse (vähemalt 0,3 looma hektari kohta), et hoida maad (püsirohumaad) heas seisukorras”.

78. Kohustus, et isik peab olema põllumajandusmaal karjatatavate loomade omanik või pidaja, ei ole aga selle raames ette nähtud miinimumnõue. Kui karjamaad hooldatakse, nagu käesoleval juhul, karjatamise, mitte niitmise teel, siis on põllumajandustootja kohustatud tagama karjatamise, ilma et tal oleks kohustust tagada see üksnes oma loomadega. Kuna käesoleval juhul ei ole põhikohtuasja poolte vahel vaidlust selles, et kõnealusel karjamaal karjatati loomi, ja vaidlust ei ole selles, et taotleja on taganud tingimused selleks, et karjamaa taastuks, siis näib, et Avio Lucos tõepoolest tegeles vajaliku põllumajandusliku tegevusega, hoides vastavalt Rumeenia asjaomasele teatisele maad heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes.

79. Niisugune grammatiline tõlgendus on minu arvates kooskõlas ka määruse nr 73/2009 eesmärkidega, mis tulenevad eelkõige selle põhjendustest 4 ja 7 ning milleks on karjamaade säilitamine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, kusjuures on tunnustatud, et püsirohumaadel on keskkonnale positiivne mõju. Selline eesmärk kuulub ELTL artikli 39 lõike 1 punktis a silmas peetud ÜPP eesmärgi alla, milleks on eelkõige suurendada põllumajanduse tootlikkust, tagades põllumajandustootmise ratsionaalse arengu. Arvestades seda täpsustust, ei saa tähelepanuta jätta, et ÜPP eesmärk on ühtlasi ja eelkõige tagada põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa rahuldav elatustase, nagu on osutatud käesoleva ettepaneku punktides 50–57, kuna need kaks eesmärki näivad üksteist täiendavat.

80. Eespool öeldut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et määruse nr 73/2009 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et sellise ühtse pindalatoetuse saaja tegevust, kes – olles sõlminud karjamaa kontsessioonilepingu, et saada selle maa kasutamise õigus ja õigus saada 2014. aasta põllumajandushooajal ühtset pindalatoetust –, sõlmib seejärel loomakasvatajatega koostöölepingu, millega ta lubab neil kontsessiooni alusel kasutusse saadud maal tasuta loomi karjatada, nii et maa kasutamise õigus jääb talle endale, kuid ta kohustub karjatamistegevust mitte takistama ja tegema karjamaa hooldamise töid, nagu puhastamine, umbrohu rohimine ja liigse vee ärajuhtimine, et hoida maad asjaomaste alade omadusi arvestades heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, tuleb pidada selle artikli tähenduses „põllumajanduslikuks tegevuseks“.

E. Neljas eelotsuse küsimus

81. Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigusega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis käsitlevad liikmesriigi kohtu jõustunud kohtuotsuse seadusjõudu, millega see kohus on mitmeaastaste sanktsioonide määramise õiguspärasuse kohtuvaidluses tuvastanud, et ühtse pindalatoetuse taotlus ei ole vastuvõetav, kuna on jäetud täitmata liikmesriigi õiguses ette nähtud nõue tõendada maa kasutamise õigust, ja mis ei võimalda analüüsida nende riigisiseste nõuete kooskõla liidu õigusega uues kohtuvaidluses, mis käsitleb taotlejalt alusetult makstud summade tagasinõudmise otsuse õiguspärasust, kuna see otsus põhineb samadel faktilistel asjaoludel ja samadel riigisisestel õigusnormidel, mida analüüsiti eelnevas lõplikus kohtuotsuses mitmeaastaste sanktsioonide määramise õiguspärasuse kohta.

82. Kõigepealt tuleb meelde tuletada, kui tähtis on nii liidu õiguskorras kui ka liikmesriikide õiguskordades jõustunud kohtulahendi seadusjõu põhimõte. Selleks, et tagada nii õiguse ja õigussuhete stabiilsus kui ka korrakohane õigusemõistmine, on nimelt oluline, et kohtulahendeid, mis on jõustunud pärast olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada. ( 49 )

83. Liidu õigus ei kohusta seega liikmesriigi kohut jätma kohaldamata riigisisesed menetlusnormid, mis annavad otsusele seadusjõu, isegi siis, kui see võimaldaks heastada selle otsusega toime pandud liidu õiguse rikkumise. ( 50 )

84. Kuna selles valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, tuleb kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte rakendamise tingimused liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõttest tulenevalt sätestada liikmesriikide õiguskordades. Need õigusnormid ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadseid riigisiseseid olukordi reguleerivad õigusnormid (võrdväärsuse põhimõte) ega tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist tegelikult võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) ( 51 ).

85. Euroopa Kohus on selles suhtes juba otsustanud, et iga juhtumit, mille puhul kerkib küsimus, kas mingi riigisisene menetlusnorm muudab liidu õiguse kohaldamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, tuleb analüüsida, võttes arvesse selle normi kohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes. Seda silmas pidades tuleb vajadusel arvesse võtta riigisisese õigussüsteemi aluseks olevaid põhimõtteid nagu kaitseõiguse tagamine, õiguskindluse põhimõte ja nõuetekohane menetluse käik. ( 52 )

86. Lisaks tuleb välja tuua, et liikmesriigi kohtutel tuleb tõlgendada riigisiseseid õigusnorme võimaluste piires selliselt, et neid võiks kohaldada nii, et sellega aidataks kaasa liidu õiguse rakendamisele. ( 53 ) Tuleb täpsustada, et kooskõlalise tõlgendamise nõue hõlmab liikmesriigi kohtute, sh viimases astmes otsustavate kohtute kohustust vajaduse korral muuta väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb riigisisese õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas liidu õigusega. Seetõttu ei saa liikmesriigi kohus põhjendatult asuda seisukohale, et tal ei ole võimalik tõlgendada riigisisese õiguse sätet kooskõlas liidu õigusega ainuüksi seetõttu, et seda sätet on teised kohtud järjepidevalt tõlgendanud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas, või mida liikmesriigi pädevad asutused selliselt kohaldavad. ( 54 )

87. Käesoleval juhul tekib küsimus, kas kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte tõlgendus, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab ja mille kohaselt kehtib tsiviilmenetluse seadustiku artikli 431 lõiget 2 arvestades seadusjõud ka juhul, kui uus hagi paneb kohtu olukorda, kus ta peab korduvalt tuvastama teatavat õigussuhet või minema täielikult või osaliselt vastuollu varasema otsusega, milles õigussuhte olemasolu tuvastati või lükati tagasi, on kooskõlas tõhususe põhimõttega, nagu seda käsitletakse liidu õiguses.

88. See küsimus tõusetub asjaolust, et pärast seda, kui otsuse peale, millega oli Avio Lucosele määratud mitmeaastased sanktsioonid põhjustel, mis on analoogsed käesolevas kohtuasjas kõnealuste põhjustega, oli esitatud halduskaebused, esitati kohtule kaebused, mis jäeti kõik rahuldamata. ( 55 ) Täpsemalt nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasi põhineb sisuliselt samal õigussuhtel, milles tehti lõplikud kohtulahendid (nimelt kontsessioonilepingu kehtetus „loomapidaja“ puudumise tõttu sama 2014. aasta hooaja ühtse pindalatoetuse taotluse raames). Igal juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas riigisiseses õiguses hõlmab nende kohtuotsuste seadusjõud käesolevat kohtuasja või selle osi ning vajaduse korral analüüsida riigisiseses õiguses ette nähtud tagajärgi.

89. Sellega seoses tuleb siiski märkida, et kuna varasema otsuse ja käesoleva asja ese on erinevad, sest need puudutavad erinevaid haldusotsuseid, isegi kui need puudutavad identseid faktilisi ja õigusküsimusi, võib eelotsusetaotluse esitanud kohus tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 431 lõiget 2 tõlgendada, võttes arvesse asjaolu, et kohtuotsuse seadusjõud võib juhul, kui see põhineb väga laiadel kriteeriumidel, muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.

90. Seega tuleb eelkõige kindlaks määrata, kas tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 431 lõikele 2 antud eespool nimetatud tõlgendus võib olla õiguskindluse põhimõtte kaitse seisukohast õigustatud, pidades silmas selle tõlgenduse tagajärgi liidu õiguse kohaldamisele.

91. Sellega seoses tõden, et tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 431 lõike 2 selline lai kohaldamine, kuna kõnealuste kohtuotsuste alus on erinev, takistaks mitte ainult võimalust jõustunud kohtulahendit kahtluse alla seada, kui see sisaldab liidu õiguse rikkumist, vaid takistaks kahtluse alla seada ka tagasinõudmisotsust, mis võib samuti sisaldada sama liidu õiguse rikkumist. Veelgi olulisem on see, et kohtuotsuse seadusjõud võib potentsiaalselt olla kohaldatav mis tahes muu haldusotsuse suhtes, mis puudutab taotlejat, kellel ei ole ühtegi looma põllumajandusliku tegevuse teostamiseks.

92. Kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte selline tõlgendus tähendaks seega, et juhul, kui lõplik kohtuotsus põhineb eeskirjade tõlgendusel, mis on liidu õigusega vastuolus – kui näiteks selles tehakse loomade „pidamine“ kõnealuste toetuste absoluutseks abikõlblikkuse tingimuseks –, siis korduks nende eeskirjade väär kohaldamine iga kord, kui kontsessionäär jäetakse samadel põhjustel sellest toetuskavast välja, ilma et oleks võimalik seda ebaõiget tõlgendust parandada.

93. Eespool öeldut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata neljandale eelotsuse küsimusele, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega ei panda liikmesriigi kohtule kohustust jätta kohaldamata riigisisesed menetlusnormid, millega antakse kohtulahendile seadusjõud, isegi kui see võimaldaks heastada liidu õiguse sätte rikkumist. Samas ei tohi kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte rakendamise kord olla kehtestatud nii, et see muudab liidu õiguskorras antud õiguste kasutamise praktikas võimatuks või ülemäära keeruliseks.

V. Ettepanek

94. Eespool esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Timişoara (Timişoara apellatsioonikohus, Rumeenia) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003, ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õiguses kehtestatakse ühtse pindalatoetuse kava alusel rahalise toetuse saamiseks kohustus tõendada põllumajandusmaa kasutamise õigust, tingimusel et järgitakse liidu õigusnormidega taotletavaid eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet. 2. Määrusega nr 73/2009 ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis kehtestavad ühtse pindalatoetuse taotluses deklareeritud maade kasutamiseks sõlmitud kontsessioonilepingu kehtivuse tingimuseks, et tulevane kontsessionäär peab olema loomakasvataja või -omanik, tingimusel et järgitakse liidu õigusnormide eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet. Liidu õigusega on siiski vastuolus see, kui selline tingimus on ühtse pindalatoetuse saamise ainus tingimus. 3. Määruse nr 73/2009 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et sellise ühtse pindalatoetuse saaja tegevust, kes – olles sõlminud karjamaa kontsessioonilepingu, et saada selle maa kasutamise õigus ja õigus saada 2014. aasta põllumajandushooajal ühtset pindalatoetust –, sõlmib seejärel loomakasvatajatega koostöölepingu, millega ta lubab neil kontsessiooni alusel kasutusse saadud maal tasuta loomi karjatada, nii et maa kasutamise õigus jääb talle endale, kuid ta kohustub karjatamistegevust mitte takistama ja tegema karjamaa hooldamise töid, nagu puhastamine, umbrohu rohimine ja liigse vee ärajuhtimine, et hoida maad asjaomaste alade omadusi arvestades heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, tuleb pidada selle artikli tähenduses „põllumajanduslikuks tegevuseks“. 4. Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega ei panda liikmesriigi kohtule kohustust jätta kohaldamata riigisisesed menetlusnormid, millega antakse kohtulahendile seadusjõud, isegi kui see võimaldaks heastada liidu õiguse sätte rikkumist. Samas ei tohi kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte rakendamise kord olla kehtestatud nii, et see muudab liidu õiguskorras antud õiguste kasutamise praktikas võimatuks või ülemäära keeruliseks.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (ELT 2009, L 30, lk 16).

( 3 ) Komisjoni 30. novembri 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse [määruse nr 73/2009] üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate[le] otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega (ELT 2009, L 316, lk 65).

( 4 ) Kui kohtuasi C‑176/20 puudutab 2015. aasta põllumajandushooaega ja selles eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused käsitlevad peamiselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT 2013, L 347, lk 608, ja parandus ELT 2016, L 130, lk 23), sätteid, siis käesolev kohtuasi puudutab 2014. aasta põllumajandushooaega, millele rakendatakse määrusega nr 1307/2013 asendatud määruse nr 73/2009 sätteid.

( 5 ) Ühtne pindalatoetuste kava on ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas lihtsustatud ja üleminekuaegne sissetulekutoetuse kava, mis on mõeldud Euroopa Liiduga 1. mail 2004 ühinenud uute liikmesriikide põllumajandustootjatele.

( 6 ) Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (EÜT 2003, L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269; parandus ELT eriväljaanne 03/46, lk 290).

( 7 ) Monitorul Oficial al României, I osa, nr 235, 2.4.2014.

( 8 ) Monitorul Oficial al României, I osa, nr 1043, 21.12.2006, edaspidi „OUG nr 125/2006“.

( 9 ) Monitorul Oficial al României, I osa, nr 332, 23.4.2008, edaspidi „RMA nr 246/2008“.

( 10 ) Monitorul Oficial al României, I osa, nr 423, 17.6.2003.

( 11 ) Monitorul Oficial al României, I osa, nr 640, 29.9.2009.

( 12 ) Monitorul Oficial al României, I osa, nr 545, 3.8.2012.

( 13 ) Monitorul Oficial al României, nr 267, 13.5.2013, edaspidi „OUG nr 34/2013“.

( 14 ) See leping oli sõlmitud algul 341,70 hektari suuruse pindalaga, hiljem 25. juuni 2015. aasta lepingumuudatusega 170,36 hektarini vähendatud pindalaga karjamaa kasutusse andmiseks. See on kontsessioonileping, mida käsitletakse ka kohtuasjas C‑176/20.

( 15 ) Avio Lucos väitis, et tasu suurus on määratud toetuse summaga peaaegu võrdses summas ja et see tasu on kohalikule ametiasutusele tegelikult ära makstud.

( 16 ) Vastavalt sellele lepingule pidi Avio Lucos võtma endale kohustuse esiteks anda vallakarjamaa nimetatud isikute kasutusse vabalt, alaliselt ja tingimusteta karjatamiseks, nii et karjamaa kasutamise „tingimuseks ei ole mingi tasu maksmine või muu eelis vastutasuks“, ning teiseks „teha igal aastal oma kulul karjamaa puhastamise, mürgisest rohust rohimise ning maatükilt liigse vee ärajuhtimise tööd, tagades optimaalsed tingimused karjamaa taastumiseks“. Samad füüsilised isikud omalt poolt pidid võtma kohustuse anda oma loomad tegelikult Avio Lucose kasutusse nende alaliselt ja pidevalt karjatamiseks omavalitsusüksusele püsirohumaal. Lõpuks oli lepingus täpsustatud, et loomade Avio Lucose kasutusse andmise tingimuseks ei ole, et omandiõigus nendele loomadele läheb üle Avio Lucosele, vaid füüsilised isikud jäävad nende loomade õigusjärgseteks omanikeks.

( 17 ) Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 55.

( 18 ) 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115, punktid 55 ja 56 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 19 ) Määruse nr 1122/2009 artikli 58 lõiget 1 on eelotsusetaotluses nimetatud Avio Lucosele mitmeaastaste sanktsioonide määramise õigusliku alusena, samas kui selle määruse artikli 80 lõiget 1, mis käsitleb alusetult makstud summade tagastamist, on silmas peetud üksnes õiguslikus raamistikus.

( 20 ) Vt määruse nr 1122/2009 artikkel 1.

( 21 ) Määruse nr 1122/2009 artikli 34 lõige 5 näeb küll ette, et „[k]ui maa-ala kasutatakse ühiselt, jaotavad pädevad asutused selle põllumajandustootjate vahel mõtteliselt vastavalt põllumajandustootjate maakasutusele või selle maa kasutamise õigusele“ (kohtujuristi kursiiv). See säte ei ole siiski põhikohtuasjas asjakohane.

( 22 ) Toetusõigused omandatakse määruse nr 1782/2003 kohaselt.

( 23 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 24 ) Vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punkt 58).

( 25 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 26 ) Vt selle kohta määruse nr 73/2009 artikli 124 lõike 1 teine lõik.

( 27 ) 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, punktid 61–63) ja 2. juuli 2015. aasta kohtuotsus Demmer (C‑684/13, EU:C:2015:439, punktid 61 ja 62).

( 28 ) Määruse nr 1782/2003 artikli 44 „Toetusõiguste kasutamine“ lõikes 2 on sätestatud, et „[t]oetuskõlblik hektar“ on põllumajandusettevõtte mis tahes põllumajandusmaa, välja arvatud metsa all olevad pindalad ning mittepõllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavad pindalad“.

( 29 ) 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, punkt 54).

( 30 ) 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, edaspidi „kohtuotsus Pontini“).

( 31 ) Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise‑ ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT 1999, L 160, lk 21; ELT eriväljaanne 03/25, lk 339) artikli 3 punktis b oli sätestatud, et „talumajapidamise“ all mõeldakse „tootmisüksus[t], mida korraldab üks tootja ja mis asub ühe liikmesriigi territooriumil“. Sama määruse artikkel 12 lõike 2 punkt b nägi ette, et „[t]alumajapidamise loomkoormuse määramisel võetakse arvesse: […] b) söödamaad, milleks on talumajapidamises kogu kalendriaasta jooksul veise- ning lamba- ja/või kitsekasvatuseks kasutatav ala […]“.

( 32 ) Vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 62 ja 70) ning 2. juuli 2015. aasta kohtuotsus Demmer (C‑684/13, EU:C:2015:439, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 33 ) Vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 69 ja 70).

( 34 ) 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 75 ja 76).

( 35 ) Vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punkt 82).

( 36 ) 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 83 ja 86).

( 37 ) 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 86 ja 87).

( 38 ) 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, punktid 54 ja 55).

( 39 ) Peale käesoleva ettepaneku punktis 51 nimetatud ÜPP eesmärkide, märgib Itaalia valitsus, et nende maa-alade, mille jaoks toetust taotletakse, kasutamise õiguse tõendamise kohustus on ka kaitsemeede riigi maksuameti jaoks, kes vastutab ebaseaduslikuks tunnistatud kulutuste tunnustamata jätmise eest rahaliselt.

( 40 ) Näiteks selgitab Prantsuse valitsus oma kirjalikes seisukohtades, et Prantsusmaal põhineb põllumajandusmaade kasutamine veel palju suulistel kokkulepetel, mitte formaalsel õiguslikul alusel. Nõue, et põllumajandustootjad, kes tegelikult kasutavad maatükke, ilma et neil oleks selleks niisugust alust nagu rendileping või omandiõigusakt, suudaksid tõendada oma õigust maad kasutada, tähendaks et nad jäetakse ühtse pindalatoetuse saajate hulgast välja.

( 41 ) Kohtujurist Mazáki ettepanek kohtuasjas Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:265, punkt 52).

( 42 ) Euroopa Kohtule esitatud toimikust ei nähtu sõnaselgelt, et tingimus, et tegemist peab olema „loomakasvataja või -omanikuga“, kehtib ka taotlejatele, kes ise on karjamaa omanikud. Vt selle kohta OUG nr 34/2013 artikli 2 punkt d, mida on osundatud käesoleva ettepaneku punktis 20.

( 43 ) Nagu märkis Rumeenia valitsus, tuvastas Euroopa Kontrollikoda 13.–23. septembril 2011 läbi viidud auditi tulemusel, et „valdav osa ühtse pindalatoetuse kava toetustest […] makstakse väikesele hulgale väga suurtele põllumajanduslikele majapidamistele, samas kui suur hulk väikesi põllumajanduslikke majapidamisi saab toetust väikeses summas“ [siin ja edaspidi on kontrollikoja dokumenti osundatud mitteametlikus tõlkes]. Võrdlusperioodi kohta täpsustas Euroopa Kontrollikoda, et „ühtse taotluse suhtes ei toimu mingit konkreetset halduskontrolli, mis võimaldaks kontrollida, kas taotleja on tegelikult põllumajandustootja, teisisõnu, kas tegemist on isikuga, kes kannab toetuse saamiseks deklareeritud maatükil põllumajandusliku tegevusega seotud majanduslikku riski“. Nendest järeldustest tuleneb, et ühtse pindalatoetuse kava alusel Rumeenias makstavate toetuste mõju vähenes, kuna selle asemel et neid toetusi kogukondadele jaotada, maksti neid suure pindalaga maade omanikele, kes said seega märkimisväärset kasu, isegi kui nad ei tegele enda nimel põllumajandusega. APIA ja Rumeenia valitsus leiavad, et käesoleval juhul see nii ongi, kuna Avio Lucos kohustus andma loomakasvatajate kasutusse maa-ala, samas kui maa tegelikult püsirohumaana kasutamise peavad tagama füüsilisest isikust partnerid, kes on loomaomanikud. Samuti, arvestades tegevusega kaasnevat riski, mis samuti õigustaks toetus/pindalatoetuskavast/meetmest kasu saamist, kannavad käesoleval juhul kõiki loomade pidamisega seotud riske ainult füüsilised isikud.

( 44 ) Itaalia valitsus märgib oma kirjalikes seisukohtades, et nii on see Itaalias.

( 45 ) Rumeenia valitsus märgib selle kohta, et selle teise võimaluse puhul kehtestas Rumeenia seadusandja määruse nr 73/2009 III lisas lubatud ja sõnaselgelt ette nähtud vabatahtliku standardi „loomkoormus ja/või asjakohane režiim“.

( 46 ) Vt määruse nr 73/2009 põhjendus 4.

( 47 ) Vt määruse nr 73/2009 põhjendus 7.

( 48 ) Rumeenia valitsus märkis selle kohta oma kirjalikes seisukohtades, et Rumeenia seadusandja otsustas seada territoriaalsete haldusüksuste avalikku omandisse kuuluvate karjamaade kohta kontsessioonilepingute sõlmimise tingimuseks, et kontsessionäärid peavad olema loomaomanikud või -kasvatajad. Seda küsimust käsitleb esimene eelotsuse küsimus kohtuasjas C‑176/20.

( 49 ) Vt 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 22), 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60, punkt 46) ning 17. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Klohn (C‑167/17, EU:C:2018:833, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 50 ) Vt 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 23) ja 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60, punkt 47 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 51 ) Vt 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 52 ) Vt 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 53 ) Vt 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, punkt 31).

( 54 ) Vt 4. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Telecom Italia (C‑34/19, EU:C:2020:148, punkt 61).

( 55 ) Selle otsuse (2815472/28.12.2015) peale esitati kaebus, mille jättis haldusasutus rahuldamata otsusega, mis tühistati 12. mail 2017 Tribunalul Dolj’i (Dolj’i esimese astme kohus) kohtuotsusega põhjendamatuse tõttu. Curtea de Apel Craiova (Craiova apellatsioonikohus), kuhu APIA pöördus, tühistas 11. oktoobril 2017 selle kohtuotsuse ja saatis kohtuasja tagasi Tribunalul Dolj’ile (Dolj’i esimese astme kohus). Nimetatud kohus jättis 24. aprilli 2018. aasta kohtuotsusega selle kaebuse rahuldamata. Avio Lucos esitas selle otsuse peale kassatsioonkaebuse, mis jäeti 29. oktoobril 2018 vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kusjuures see kohus tunnistas ka Euroopa Kohtu poole pöördumise taotluse vastuvõetamatuks. Avio Lucos esitas selle kohtuotsuse peale teistmisavalduse, mis tunnistati 14. veebruaril 2019 samuti vastuvõetamatuks.