ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Olenemata sellest, millised on vastused eelmistele küsimustele: kas mahaarvamise õigus on olemas juhul, kui põhikohtuasjas vaidluse all olevaid nõustamiskulusid peetakse üldkuludeks, ja kui on, siis mis tingimustel?
1.

Kas direktiivi 2013/32/EL (1) artikli 52 esimeses lõigus sisalduva üleminekusättega on vastuolus selliste liikmesriigi õigusnormide kohaldamine, mis näevad direktiivi 2013/32/EL artikli 33 lõike 2 punktiga a antud pädevusele tuginedes, mis on eelkäijaks olnud direktiiviga võrreldes ulatuslikum, ette rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõetamatuse, kui taotlejale on antud täiendav kaitse mõnes muus liikmesriigis, kuivõrd liikmesriigi õigusnorme tuleb liikmesriigi üleminekusätete puudumise tõttu kohaldada ka enne 20. juulit 2015 esitatud taotlustele? Kas eeltoodu kehtib igal juhul siis, kui varjupaigataotluse suhtes kohaldatakse määruse (EL) nr 604/2013 artikli 49 alusel veel tervikuna määruse (EL) nr 343/2003 sätteid?
3.

Kas selline liikmesriigi õigusnorm nagu 16. aprilli 1994. aasta seadusandliku dekreedi nr 297 artikli 485 lõige 1, kus on ette nähtud, et tähtajatu lepinguga koosseisulisele tööle võtmisel võetakse tähtajaliselt töötatud ajast kuni neli aastat teenistusstaaži kindlaksmääramiseks tervenisti arvesse, ent ülejäänud aastaid vähendatakse õiguslikus arvestuses ühe kolmandiku ning majanduslikus arvestuses kahe kolmandiku võrra, et vältida vastupidist diskrimineerimist koosseisuliste töötajate kahjuks, kes on tööle võetud avaliku konkursi läbimise järel, on raamkokkuleppe klauslis 4 ette nähtud diskrimineerimiskeelu põhimõttega vastuolus?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas olukord, kus esimeses küsimuses nimetatud stipendiumidele kandideerimine seab tingimuseks, et Saksamaal oleks sooritatud õigusteaduse esimene riigieksam (sks k Erstes Juristisches Staatsexamen) kujutab endast taotleja kaudset diskrimineerimist direktiivi 2000/43/EÜ artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses, kui taotleja, kes on Euroopa Liidu kodanik, on küll omandanud võrreldava kõrghariduse riigis, mis ei kuulu Euroopa Liidu liikmesriikide hulka, ilma et kõrghariduse omandamise koha valik oleks seotud taotleja etnilise päritoluga, kuid tal oli siiski Saksamaal asuva elukoha ja saksa keele ladusa valdamise tõttu võimalus samamoodi kui Saksa kodanikul sooritada pärast õigusalase kõrghariduse omandamist Saksamaal õigusteaduse esimene riigieksam? Kas vastus on seejuures teistsugune juhul, kui stipendiumiprogrammiga, mis ei ole seotud diskrimineerivate tunnustega, järgitakse eesmärki vahendada isikutele, kes on Saksamaal omandanud õigusalase kõrghariduse, teadusuuringute või ülikooliõpingute toetamise kaudu välismaal teadmisi välisriikide õigussüsteemide kohta, välismaal saadud kogemust ja keelteoskust?
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/22

21. augustil 2017 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Iirimaa

(Kohtuasi C-504/17)

(2017/C 347/29)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Tomat, J. Tomkin)

Kostja: Iirimaa

Hageja nõuded

— tunnistada, et kuna Iirimaa ei taganud mootorikütuste madalaima maksustamistaseme kohaldamist, mis on ette nähtud nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivis 2003/96/EÜ (1), millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, siis on Iirimaa rikkunud selle direktiivi artiklitest 4 ja 7 tulenevaid kohustusi;

— tunnistada, et kuna Iirimaa lubas kasutada märgistatud kütust eraomanduses olevate väikelaevade jõuseadmete jaoks, isegi kui niisugusele kütusele ei kohaldata mingit aktsiisivabastust ega -vähendust, siis on Iirimaa rikkunud nõukogu 27. novembri 1995. aasta direktiivist 95/60/EC (2) gaasiõlide ja petrooli märgistamise kohta tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon leiab, et süsteem, millega Iirimaa kohaldab ja kogub aktsiisi kütuselt, mida kasutatakse eraomanduses olevate lõbusõidulaevade jõuseadmete jaoks, ei ole kooskõlas kohustustega, mis tulenevad nõukogu direktiividest 2003/96/EÜ (edaspidi „energia maksustamise direktiiv“) ja 95/60/EC (edaspidi „erimärgistamise direktiiv“).

Aktsiisimaksu maksmise osas on ilmne, et vaid väga väike osa väikelaevade omanikest esitavad deklaratsiooni täismääras aktsiisi maksmiseks. Komisjon leiab lisaks, et lubades märgistatud kütuse müüki niisuguseks kasutamiseks, mille suhtes kohaldatakse täismääras aktsiisi, on erimärgistamise direktiiviga põhimõtteliselt kokkusobimatu. Kohustus märgistada kütus, mille suhtes kohaldatakse vähendatud aktsiisimäära, on mõeldud konkreetselt selleks, et tagada, et niisugune kütus oleks kergesti eristatav kütusest, mille eest on tasutud täismääras aktsiisi. Siiski on riigisisese meetme mõju selline, et kui Iirimaal tangitud eraomandis oleva väikelaeva kütusepaagist leitakse märgistatud kütust, ei ole võimalik teha märgistuse järgi kindlaks, kas kasutatud kütuse eest on tasutud vähendatud või täismääras aktsiisi.

(1) EÜT 2003, L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405.

(2) EÜT 1995, L 291, lk 46; ELT eriväljaanne 09/01, lk 289.
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Hamburg (Saksamaa) 1. augustil 2017 – Tänzer & Trasper GmbH versus Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft

(Kohtuasi C-462/17)

(2017/C 347/17)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Tänzer & Trasper GmbH

Kostja: Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 110/2008 (1) II lisa punktis 41 loetletud koostisosad hõlmavad selliseid koostisosi, mida piiritusjook peab vähemalt sisaldama, et see võiks kanda müüginimetust „munaliköör“ (miinimumspetsifikaadid), või on määruse (EÜ) nr 110/2008 II lisa punktis 41 selle toote lubatavad koostisosad, mida soovitakse tähistada müüginimetusega „munaliköör“, loetletud ammendavalt?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määrus (EÜ) nr 110/2008 piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89 (ELT 2008, L 39, lk 16).
2.

Kas eespool viidatud direktiivi nr 86/653/EMÜ artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et kaubandusagent ei või täita muid ülesandeid kui ainult need, mis on seotud esindatava nimel kaupade müügi või ostu läbirääkimisega ja nende tehingute läbirääkimise ja sõlmimisega esindatava nimel ja arvel?
1.

Kas väljend „liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine“ artiklis 15 tähistab nii kohtuid, kes lahendavad asja esimese kohtuastmena, kui ka apellatsioonikohtuid? On vaja teada, kas asja võib suunata Brüsseli II määruse nr 2201/2003 (1) artikli 15 alusel edasi kohtule, kus on asja arutamiseks paremad võimalused, kui pädev kohus, kellel palutakse asi edasi suunata kohtule, kus on asja arutamiseks paremad võimalused, on apellatsioonikohus, samas kui kohus, kus on asja arutamiseks paremad võimalused, on esimese astme kohus?
6.

Kuidas tuleb selle kindlaksmääramisel, millises ulatuses on kaitstud fonogrammitootja ainuõigus oma fonogrammi reprodutseerida (direktiivi 2001/29/EÜ artikli 2 punkt c) ja tema ainuõigus seda levitada (direktiivi 2006/115/EÜ artikli 9 lõike 1 punkt b) ning millise ulatusega on erandid neist õigustest või nende piirangud (direktiivi 2001/29/EÜ artikli 5 lõiked 2 ja 3 ning direktiivi 2006/115/EÜ artikli 10 lõike 2 esimene lause), arvestada põhiõigusi, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas?
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 14. augustil 2017 – Hoteles Piñero Canarias, S.L. versus Keefe (keda esindab Eyton)

(Kohtuasi C-491/17)

(2017/C 347/24)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Edasikaebaja: Hoteles Piñero Canarias, S.L.

Vastustaja: Keefe (keda esindab Eyton)

Eelotsuse küsimused

1. Kas artikli 11 lõike 3 (1) kohaselt peab kannatanu nõue kindlustusvõtja/kindlustatu vastu puudutama kindlustusega seotud küsimust selles mõttes, et tekib küsimus poliisi kehtivuse või tagajärgede kohta?

2. Kas artikli 11 lõike 3 kohaselt peab menetlusse kaasamiseks esinema kohtuotsuste lahknevuse oht?

3. Kas kohtul on kaalutlusõigus küsimuses, kas lubada artikli 11 lõike 3 kohaldamisalasse kuuluva nõude menetlusse kaasamist või mitte?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/004, lk 42).
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 31. juulil 2017 – Valériane SNC versus Ministre de l’Action et des Comptes Publics

(Kohtuasi C-460/17)

(2017/C 347/16)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Valériane SNC

Vastustaja: Ministre de l’Action et des Comptes Publics

Eelotsuse küsimus

Kas 17. mai 1977. aasta kuuenda käibemaksudirektiivi (1) artiklit 17, mille sätted on sisuliselt üle võetud 28. novembri 2006. aasta direktiivi (2) (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) artiklis 168, tuleb tõlgendada nii, et selleks, et keelata maksukohustuslasele õigust arvata sellest käibemaksust, mida ta on kohustatud maksma oma enda tehingute tõttu, [sisendkäibemaksuna] maha maksu, mis on märgitud niisuguste kaupade või teenuste kohta esitatud arvetel, mille suhtes maksuhaldur tõendab, et neid ei ole talle tegelikult tarnitud või osutatud, tuleb igal juhul püüda välja selgitada, kas on tõendatud, et ta teadis või oleks pidanud teadma, et see tehing oli seotud käibemaksupettusega, olgu see pettus siis toime pandud arve väljastaja, selle saaja või kolmanda isiku algatusel?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 9/1, lk 23).

(2) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
2.

Kas Euroopa Komisjoni 11. veebruari 2011. aasta otsuse KOM(2011) 863 (lõplik), mis võeti vastu ELTL artikli 108 lõike 3 alusel ja millega tunnistati ELTL artikli 107 lõikega 3 kokkusobivaks Bulgaaria Vabariigi antud riigiabi nr 546/2010, mis seisneb põllumajandusettevõtetesse tehtud investeeringute vabastamises tulumaksust, punkte 7, 8, 14 ja 45 tuleb kogumina ja teleoloogiliselt, võttes arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, tõlgendada nii, et riigiabi õiguspärane saamine/õiguspärane kasutamine sõltub vaid sellest, kas on täidetud viidatud otsuses sõnaselgelt nimetatud Bulgaaria õigusnormid, mille alusel riigiabi antakse, või on lubatav esitada nõue, et täidetud peavad olema ka muud Bulgaaria õiguses ette nähtud tingimused, millega ei järgita eesmärke, mille saavutamiseks riigiabi antakse?
2)

tuvastada, et Euroopa Kohus saab ise teha sisulise otsuse apellandi kahju hüvitamise nõude osas, ja sellele vastavalt a) mõista Euroopa Liidult, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, Guardian Europe’ile välja hüvitis kahju eest, mis tekkis seetõttu, et Üldkohus ei jõudnud mõistliku aja jooksul kohtulahendini, vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 47 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikele 1, järgmistes summades: 1) saamata jäänud tulu 1 388 000 eurot; 2) täiendavad garantiikulud 143 675,78 eurot; ja 3) mitterahaline kahju väljendatult asjakohase protsentuaalse osana selle otsusega Guardianile määratud trahvist; b) mõista Euroopa Liidult, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, Guardian Europe’ile välja hüvitis kahju eest, mis tekkis seetõttu, et komisjon ja Üldkohus rikkusid võrdse kohtlemise põhimõtet, järgmistes summades: 1) saamata jäänud tulu 7 712 000 eurot; ja 2) mitterahaline kahju väljendatult asjakohase protsentuaalse osana selle otsusega Guardianile määratud trahvist; c) mõista välja tasandusintress summadelt, millele on viidatud punktis a (alates 27. juunist 2010 kuni kuupäevani, mil Euroopa Kohus teeb käesolevas apellatsiooniasjas kohtuotsuse) ja punktis b (alates 19. novembrist 2010 kuni kuupäevani, mil Euroopa Kohus teeb käesolevas apellatsiooniasjas kohtuotsuse), Guardian Europe’i asukohaliikmesriigi (Luksemburgi) aastase inflatsioonimääraga, mille on asjassepuutuva ajavahemiku suhtes kindlaks määranud Eurostat; d) mõista välja viivis punktides a ja b nimetatud summadelt alates kuupäevast, mil Euroopa Kohus teeb käesolevas apellatsiooniasjas kohtuotsuse, kuni nende summade täieliku maksmiseni vastavalt määrale, mille on kehtestanud Euroopa Keskpank enda põhiliste refinantseerimisoperatsioonide suhtes ja millele lisandub kaks protsendipunkti;
ET Euroopa Liidu Teataja C 357/2

QuaMa Quality Management GmbH 20. märtsil 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 17. jaanuaril 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-225/15: QuaMa Quality Management GmbH versus Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

(Kohtuasi C-139/17)

(2017/C 357/02)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: QuaMa Quality Management GmbH (esindaja: advokaat C. Russ)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet, Microchip Technology, Inc.

Apellandi nõuded

Apellant palub,

— tühistada Üldkohtu 17. jaanuaril 2017. aasta otsus;

— tühistada EUIPO neljanda apellatsioonikoja 19. veebruari 2015. aasta otsuse (liidetud asjad R 1809/2014–4 ja R 1680/2014–4).

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse põhjendamiseks järgmised väited:

Apellatsioonkaebus viitab kaubamärgimääruse (1) artikli 41 lõike 1 rikkumisele. Üldkohus eksis asudes seisukohale, et menetlusse astuja esitas 9. aprillil 2013 nõuetekohase taotluse omaniku vahetumise registreerimiseks ja kasutas üksnes vale vormi. Tegelikult puudutas taotlus „Omaniku nime või aadressi muutmine“ kõiki SMSC Europe GmbH–le kuuluvaid kaubamärke (14) ja nii mõistis seda ka EUIPO tema 14. aprilli 2013. aasta kirja kohaselt. Seega ei ole vaidlust küsimuses, et EUIPO lükkas 9. aprillil 2013 taotluse tervikuna tagasi ja rahuldas pärast vastulause esitamise tähtaja möödumist üksnes 14. juunil 2013 esitatud taotluse.

Lisaks on apellatsioonkaebuses viidatud kaubamärgimääruse artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisele. Vastulausete osakond ja apellatsioonikoda ei määratlenud nõuetekohasel viisil asjaomast avalikkust. Segiajamise tõenäosust ei saa hinnata, kui kindlaks ei ole määratud asjaomast avalikkust ja eristusvõimet iga taotluses nimetatud kauba ja toote suhtes. See kehtib seda enam Üldkohtu eelduse kohta, mille kohaselt vaidlusaluste tähiste sarnasus kutseala asjatundjate jaoks – kelle hulka Üldkohus ei kuulu – on üksnes „vähene“.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1).
5.

Sloveenia Vabariik ei ole esitanud ainsatki tõendit selle kohta, et Ostri Vrhi prügila tegutsemise jätkamiseks oleks väljastatud keskkonnaluba enne täiendavale põhjendatud arvamusele vastamise tähtaja möödumist (või enne käesoleva hagi esitamise kuupäeva), mis tähendanuks, et liikmesriik on direktiivi artikli 14 punktist c tulenevad kohustused täitnud. Lisaks nendib komisjon, et tagantjärele väljastatud loast tegutseda sulgemisprotseduuri ajal ja pärast sulgemist nähtub, et sulgemistööd on alles pooleli ja need tuleb lõpule viia 30. maiks 2019, millest järeldub, et käesoleval juhul ei ole Sloveenia Vabariik direktiivi artiklist 14 tulenevaid kohustusi täitnud.
1.

Kas komisjoni 24. novembri 2015. aasta rakendusmääruse (EL) nr 2015/2447 (1), millega nähakse ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013 (millega kehtestatakse liidu tolliseadustik) teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad, artikli 24 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et selle alusel on tolliasutusel lubatud taotlejalt nõuda, et viimane esitaks Saksa keskmaksuameti (Bundeszentralamt für Steuern) poolt taotleja järelevalvenõukogu liikmetele ning taotleja juures töötavatele tegevdirektoritele, osakonnajuhtidele, finantsjuhtidele, tolliosakonna juhtidele ning tolliküsimuste eest vastutavatele isikutele ja tolliküsimustega tegelevatele isikutele omistatud tulumaksukohustuslasena identifitseerimise numbrid ning teeks teatavaks maksuametid, kelle pädevuses on nimetatud isikutele tulumaksu määramine?
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (Iirimaa) 9. augustil 2017 – Neculai Tarola versus Minister for Social Protection

(Kohtuasi C-483/17)

(2017/C 347/23)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Neculai Tarola

Vastustaja: Minister for Social Protection

Eelotsuse küsimus

Kui ELi muu liikmesriigi kodanik saabub pärast oma vaba liikumise õiguse teostamise esimest 12 kuud vastuvõtvasse riiki ja teeb (mitte tähtajalise töölepinguga) kaks nädalat tööd, mille eest ta saab tasu, ning jääb seejärel endast sõltumatutel põhjustel töötuks, siis kas see kodanik säilitab vähemalt veel kuueks kuuks töötaja staatuse direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikli 7 lõike 3 punkti c ja lõike 1 punkti a tähenduses, nii et tal on õigus saada sotsiaaltoetusi või sotsiaalkindlustushüvitisi vastuvõtva riigi residentidest kodanikega samal alusel?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour administrative d'appel de Versailles (Prantsusmaa) 10. juulil 2017 – Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) versus Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

(Kohtuasi C-497/17)

(2017/C 347/26)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour administrative d'appel de Versailles

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

Vastustajad apellatsioonimenetluses: Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

Eelotsuse küsimus

Kas kohaldatavaid Euroopa Liidu õigusnorme, mis tulenevad eelkõige

— Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 13,

— nõukogu 28. juuni 2007. aasta määrusest (EÜ) nr 834/2007 (1), mille üksikasjalikud rakenduseeskirjad on kehtestatud komisjoni 5. septembri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 889/2008 (2),

— ja nõukogu 24. septembri 2009. aasta määrusest (EÜ) nr 1099/2009 (3),

tuleb tõlgendada nii, et need lubavad või keelavad Euroopa märgise „mahepõllumajandus“ andmise toodetele, mis on saadud loomadest, kelle puhul on kasutatud rituaalset tapmisviisi ilma eelneva uimastamiseta, mille puhul on täidetud määrusega (EÜ) nr 1099/2009 kehtestatud tingimused?

(1) Nõukogu 28. juuni 2007. aasta määrus (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 189, lk 1).

(2) Komisjoni 5. septembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 889/2008, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 834/2007 (mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses mahepõllumajandusliku tootmise, märgistamise ja kontrolliga (ELT L 250, lk 1).

(3) Nõukogu 24. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1099/2009 loomade kaitse kohta surmamisel (ELT L 303, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 21. augustil 2017 – Google Inc. versus Commission nationale de l’informatique et des libertés (CNIL)

(Kohtuasi C-507/17)

(2017/C 347/30)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Google Inc.

Vastustaja: Commission nationale de l’informatique et des libertés (CNIL)

Teised menetlusosalised: Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft Corp., Reporters Committee for Freedom of the Press jt, Article 19 jt, Internet Freedom Foundation jt, Défenseur des droits

Eelotsuse küsimused

1. Kas „õigust olla unustatud“ niisugusena, nagu selle on sedastanud Euroopa Liidu Kohus oma 13. mai 2014. aasta otsuses (1)24. oktoobri 1995. aasta direktiivi (2) artikli 12 punkti b ja artikli 14 punkti a põhjal, tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui otsingumootori haldaja rahuldab taotluse austada õigust olla unustatud, on ta kohustatud selle unustamise läbi viima oma otsingumootori kõikidel domeeninimedel nii, et vaidlusalused lingid ei tule enam välja, olenemata kohast, kus otsing taotleja nime põhjal tehakse, sh väljaspool 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi territoriaalset kohaldamisala?

2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, tuleb „õigust olla unustatud“ niisugusena, nagu selle sedastas Euroopa Liidu Kohus oma eespool viidatud otsuses, tõlgendada nii, et juhul kui otsingumootori haldaja rahuldab taotluse austada õigust olla unustatud, on ta kohustatud kustutama vaidlusalused lingid ainult nendest tulemustest, mis kuvatakse otsingu tulemusel, mis tehti taotleja nime põhjal selle domeeninime kaudu, mis vastab riigile, kus päring loetakse olevat tehtud, või laiemalt otsingumootori nende domeeninimede kaudu, mis vastavad selle mootori Euroopa Liidu kõikide liikmesriikide laienditele?

3. Kas lisaks teises küsimuses nimetatud kohustusele tuleb „õigust olla unustatud“ niisugusena, nagu selle sedastas Euroopa Liidu Kohus oma eespool viidatud kohtuotsuses, tõlgendada nii, et otsingumootori haldaja, kes rahuldab taotluse austada õigust olla unustatud, peab nn „geoblokeeringu“ tehnika abil IP-aadressi põhjal, mis loetakse asuvat „õiguse olla unustatud“ omaja elukohariigis, kustutama vaidlusalused lingid tulemustest, mis kuvatakse taotleja nime põhjal tehtud otsingu tulemusel, või isegi üldisemalt IP-aadressi põhjal, mis loetakse asuvat ühes liikmesriikidest, mille suhtes kohaldatakse 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi, ning seda olenemata domeeninimest, mida kasutab veebikasutaja, kes päringu teeb?

(1) Kohtuotsus, 13.5.2014, Google Spain ja Google, C-131/12, EU:C:2014:317.

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 255).