ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohus kaldub arvama esiteks, et ühtse hinnaga broneering, mis väljendub ühtse pileti väljastamises kõikidele ümberistumistega lennu lendudele, on piisav järeldamaks, et nende lendude kohta on tehtud üks broneering käesoleva kohtuotsuse punktis 13 viidatud kohtupraktika tähenduses, ning teiseks, et määruse nr 261/2004 artikli 2 punktidest f ja g tuleneb, et reisijal on õigus nõuda tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist, kui viimane ei ole konkreetset broneeringut väljastanud ega kinnitanud, kuid oli andnud niisuguse broneeringu tunnustamise ja registreerimise õiguse vahendajale või reisikorraldajale. Nimetatud kohus leiab, et niisugune tõlgendus on kooskõlas selle määruse põhjenduses 1 nimetatud eesmärgiga tagada reisijate kaitstuse kõrge tase, soodustades seega nende usaldust, kes pöörduvad piletiostu ajal lennuettevõtja heakskiidetud vahendaja poole.
21

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt selle kohta 23. novembri 2021. aasta kohtuotsus IS (eelotsusetaotluse õigusvastasus), C‑564/19, EU:C:2021:949, punktid 60 ja 61 ning seal viidatud kohtupraktika).
61

Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikleid 184–187 tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslasel on kohustus korrigeerida kapitalikaupade tootmiseks soetatud kaupade ja teenuste eest tasutud sisendkäibemaksu mahaarvamist juhul, kui selle maksukohustuslase omaniku või ainuaktsionäri otsuse tõttu maksukohustuslane likvideerida, samuti asjaolu tõttu, et selle maksukohustuslase kustutamiseks käibemaksukohustuslaste registrist on esitatud avaldus, mis on rahuldatud, ei ole toodetud kapitalikaupu kasutatud ega hakata kunagi kasutama maksustatavas majandustegevuses. Põhjused, nagu pidevalt suurenev kahjum, tellimuste puudumine ja maksukohustuslase aktsionäri kahtlused kavandatava majandustegevuse kasumlikkuse suhtes, mis võimaldavad põhjendada maksukohustuslase likvideerimise otsust ja sellest tulenevalt kavandatud maksustatavast majandustegevusest loobumist, ei mõjuta maksukohustuslase kohustust korrigeerida asjaomase käibemaksu mahaarvamist, kui see maksukohustuslane on lõplikult otsustanud, et tal ei ole enam kavatsust kasutada neid kapitalikaupu maksustatavate tehingute tarbeks.
38

Seetõttu tuleb selle sätte kohaldamisala silmas pidades tõdeda, et põhikohtuasjas vaidlusalustest riigisisestest õigusnormidest ei tulene mingit erinevat kohtlemist sellise äriühingu nagu Contship, mille osalus on Saksamaal noteeritud emaettevõtja omandis, ja sellise äriühingu vahel, mille osalus on Itaalias noteeritud emaettevõtja omandis. Kuna need õigusnormid võimaldavad nimelt seaduse nr 724/1994 artikli 30 lõike 1 punktis 5 ette nähtud varifirmade maksustamise vältimise vastase maksusüsteemi kohaldamisalast välja jätta üksnes äriühingud, kes on ise Itaalia reguleeritud turgudel noteeritud, siis ei ole tähtsust asjaolul, kas äriühing on Itaalias või välisriigis noteeritud emaettevõtja tütarettevõtja.
–

The Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs ja The Minister for Social Protection, esindajad: M. Browne, A. Joyce, J. Quaney, keda abistasid barrister K. Binchy ja C. Donnelly, SC,
44

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kõigi põhikohtuasjas kõne all olevate asjakohaste asjaolude, eelkõige müügi-tagasirendi lepingu kõikide sätete kontekstis, hinnata, kas viimati nimetatud leping sisaldab tegelikult käesolevas asjas vajalikku teavet selleks, et maksuhaldur saaks kindlaks teha, kas käibemaksu mahaarvamise õiguse kasutamise sisulised tingimused on täidetud.
153

Teiseks, osas, milles ABLV Banki argumente tuleb mõista nii, et nendes väidetakse, et SRB praktika, mis seisnes rakendusmääruse 2015/81 artikli 8 lõikes 2 ette nähtud mahaarvamise tegemises järk-järgult määruses nr 806/2014 ette nähtud algse perioodi jooksul, on õigusvastane, siis tuleb tõdeda, et sellisele õigusvastasusele – eeldusel, et see on tõendatud – oleks tulnud tugineda nende otsuste vastu, millega määrati igal aastal ex ante osamakse kindlaks, selleks et näidata, et need otsused põhinesid selle sättega vastuolus oleval arvutusmeetodil.
46

Neil asjaoludel on oluline märkida, et Euroopa Kohus on Dublini III määruse artikli 28 lõike 3 kolmanda lõigu kohta varem otsustanud, et üleandmistähtaja kulgemise algushetke edasilükkamine juhul, kui määruse artikli 27 lõike 3 kohaselt on antud peatav toime, on seletatav asjaoluga, et niikaua kui üleandmisotsuse vaidlustamise toime kestab, ei ole üleandmise läbiviimine põhimõtteliselt võimalik, mistõttu saab sellisel juhul hakata üleandmistähtaeg kulgema alles alates hetkest, mil tulevane üleandmine on põhimõtteliselt otsustatud ning kindlaks on vaja määrata veel vaid selle üksikasjad, see tähendab alates kuupäevast, mil peatav toime lõpeb (vt selle kohta 13. septembri 2017. aasta kohtuotsus Khir Amayry, C‑60/16, EU:C:2017:675, punkt 55).
13

LEC artiklis 35 „Advokaaditasu“ on sätestatud: „1. Advokaadid võivad nõuda oma kliendilt tasu maksmist, mida neil on kohtuasjaga seoses õigus saada, esitades üksikasjaliku arve ja märkides sõnaselgelt, et see tasu tuleb talle maksta ning on endiselt maksmata. […] 2. Sellekohase taotluse saamisel nõuab kohtusekretär võlgnikult, et ta tasuks nimetatud summa või vaidlustaks arve kümne päeva jooksul, kusjuures see summa arestitakse, kui esindatav arvet ei maksa ega sellele vastu ei vaidle. Kui võlgnik vaidleb advokaaditasule selle tähtaja jooksul vastu põhjusel, et see ei kuulu tasumisele, kohaldatakse artikli 34 lõike 2 teise ja kolmanda lõigu sätteid. Kui advokaaditasu vaidlustatakse põhjusel, et see on ülemäära suur, annab kohtusekretär advokaadile kolmepäevase tähtaja vaidlustuse kohta seisukoha võtmiseks. Kui advokaat ei nõustu nõutava tasu vähendamisega, vaatab kohtusekretär selle tasu enne üle kooskõlas artiklis 241 ja järgmistes artiklites sätestatuga, välja arvatud juhul, kui advokaat tõendab eelarvet, mille vaidlustaja on varem kirjalikult heaks kiitnud, ning seejärel tehakse põhistatud määrus, milles määratakse kindlaks maksmisele kuuluv summa, mis arestitakse juhul, kui makset ei tehta viie päeva jooksul pärast otsuse teatavakstegemist. Seda põhistatud määrust ei ole võimalik edasi kaevata, kuid see ei mõjuta mitte mingil määral kohtuotsust, mis võidakse teha hilisemas tavamenetluses. 3. Kui võlgnik ei vaidle advokaaditasule selleks määratud tähtaja jooksul vastu, sundtäidetakse arve sellel esitatud summas, millele lisanduvad täitekulud.“
49

Esiteks on tõsi, et liidu ja Taani vahelise lepingu artikli 2 kohaselt rakendab ka Taani Kuningriik Dublini III määrust. Seega, niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus asjaomased isikud on esitanud Taani Kuningriigile rahvusvahelise kaitse taotluse, võib teine liikmesriik, kellele need isikud on esitanud uue rahvusvahelise kaitse taotluse, paluda Taani Kuningriigil need isikud tagasi võtta, kui määruse artikli 18 lõike 1 punktis c või punktis d nimetatud tingimused on täidetud.
29

Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Törvényszék (Pealinna kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2013/32] artikli 11 lõiget 2, artikli 12 lõike 1 algust ja punkti d ning lõiget 2, artikli 23 lõiget 1, eelkõige selle teise lõigu esimest lauset ja punkti b, ning artikli 45 lõikeid 1 ja 3–5 tuleb harta artiklit 47 arvestades tõlgendada nii, et need nõuavad, et direktiivi [2013/32] artikli 23 lõikes 1 loetletud erandi korral seoses riigi julgeoleku põhjusega peavad liikmesriigi asutus, kes on vastu võtnud rahvusvahelise kaitse seisundi andmisest keeldumise või selle seisundi äravõtmise otsuse riigi julgeoleku põhjusel, ja eriasutus, kes on määranud konfidentsiaalsuse, jälgima, et taotlejale, täiendava kaitse saanud pagulasele või välismaalasele või tema seaduslikule esindajale oleks igal juhul tagatud õigus tutvuda vähemalt teabe või konfidentsiaalsete või salastatud oluliste andmetega, mille alusel on tehtud sellel põhjusel põhinev otsus, ja õigus kasutada seda teavet või neid andmeid selle otsusega seotud menetluses, juhul kui vastutav ametiasutus väidab, et see teabe edastamine oleks vastuolus riigi julgeoleku põhjusega? 2. Kui vastus on jaatav, siis mida tuleb direktiivi [2013/32] artikli 23 lõike 1 – eriti selle teise lõigu esimese lause ja punkti b – kohaldamisel harta artikleid 41 ja 47 arvestades täpselt mõista selle otsuse aluseks olevate konfidentsiaalsete põhjenduste „oluliste andmete“ all? 3. Kas direktiivi [2011/95] artikli 14 lõike 4 algust ja punkti a ning artikli 17 lõike 1 algust ja punkti d ning direktiivi [2013/32] artikli 45 lõike 1 algust ja punkti a ja lõikeid 3–4 ning selle direktiivi põhjendust 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt otsustatakse täiendava kaitse saanud pagulase või välismaalase staatuse äravõtmine või andmata jätmine põhjendamata otsuse alusel, mis põhineb automaatsel lähtumisel eriasutuse siduvast ja imperatiivsest arvamusest, mis ei ole samuti põhjendatud, ja piirdub ainult sellega, et määrab kindlaks, et esineb oht riigi julgeolekule? 4. Kas direktiivi [2013/32] põhjendusi 20 ja 34, artiklit 4, artikli 10 lõikeid 2 ja 3 – eriti punkti d – ning direktiivi [2011/95] artikli 14 lõike 4 algust ja punkti a ning artikli 17 lõike 1 algust ja punkti d tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt riigi eriasutus vaatab välistamise aluse läbi ja teeb menetluses sisulise otsuse, mis ei ole kooskõlas direktiivi [2013/32] ja direktiivi [2011/95] materiaalõigusnormidega ja menetlusnormidega? 5. Kas direktiivi [2011/95] artikli 17 lõike 1 algust ja punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus välistamise alus, mis põhineb asjaoludel või süütegudel, mis olid teada juba enne pagulasseisundi andmise kohtuotsuse või lõpliku otsuse tegemist, kuid mis ei õigusta välistamise alust seoses pagulaseks tunnistamise ega täiendava kaitse andmisega?“
57

Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esitatud küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2003/88 artiklit 7 ja harta artikli 31 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt töötaja õigus võrdlusperioodil omandatud tasustatud põhipuhkusele aegub pärast kolmeaastase tähtaja möödumist, mis hakkab kulgema selle aasta lõppedes, mil see õigus tekkis, kui tööandja ei ole töötajale tegelikult andnud võimalust seda õigust kasutada.
8

Kuninga 20. juuli 1970. aasta dekreedi nr 20, millega kehtestatakse käibemaksumäärad ning määratakse kindlaks kaupade ja teenuste jaotus vastavalt nende määradele, artiklis 1 on sätestatud, et nimetatud seadustikuga hõlmatud kaupade ja teenuste suhtes kohaldatav harilik käibemaksumäär on 21% ja et erandina sellest põhimõttest kohaldatakse kuninga dekreedi lisa tabelis A loetletud kaupadele ja teenustele vähendatud käibemaksumäära, mis on 6%. Selles artiklis on aga sätestatud, et vähendatud käibemaksumäära ei või siiski kohaldada, kui tabelis A nimetatud teenused on kõrvalteenus, mida osutatakse seoses kompleksse lepinguga, mille peamine ese on muud teenused.
19

Selles osas tuleneb EL lepingu artikli 19 lõike 3 punktist b ja ELTL artikli 267 esimesest lõigust, et Euroopa Kohus on pädev tegema eelotsuseid, mis käsitlevad liidu õiguse tõlgendamist ja liidu institutsioonide vastu võetud õigusaktide kehtivust. ELTL artikli 267 teises lõigus on sisuliselt täpsustatud, et kui küsimus, mille kohta võib taotleda eelotsust, kerkib poolelioleva kohtuasja käigus liikmesriigi kohtus, võib see kohus, kui ta leiab, et otsuse tegemiseks on vaja kõnealune küsimus lahendada, taotleda sellekohast eelotsust Euroopa Kohtult (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 46).
51

Samuti on Euroopa Kohus 15. veebruari 2016. aasta kohtuotsuse N. (C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84) punktides 74–76 ja 80 sisuliselt otsustanud, et direktiivi 2008/115 soovitav toime eeldab, et direktiivi alusel algatatud menetlust, mille raames on tehtud tagasisaatmisotsus, jätkatakse mitte selle algusest, vaid staadiumist, milles see katkestati rahvusvahelise kaitse taotluse esitamise tõttu, kui see taotlus on jäetud esimeses astmes rahuldamata, sest liikmesriigid ei või nimelt ohustada direktiivi eesmärgi – viia väljasaatmine läbi võimalikult kiiresti – saavutamist.
22

Samuti on oluline märkida, et KNi klassifitseerimise üldreegli 1 kohaselt toimub kauba klassifitseerimine lähtuvalt selle nomenklatuuri rubriikide kirjeldustest ning jaotiste ja gruppide märkustest. Õiguskindluse ja kontrolli lihtsuse huvides tuleb kauba tariifse klassifitseerimise seisukohast määravat kriteeriumi otsida tavaliselt kauba objektiivsete tunnuste ja omaduste hulgast nii, nagu need on määratletud selle nomenklatuuri rubriigi kirjelduses ning vastavate jaotiste ja gruppide märkustes. Lisaks võib objektiivne klassifitseerimiskriteerium olla ka toote kasutuseesmärk, juhul kui see on tootele omane; kas see nii on, tuleb hinnata toote objektiivsete tunnuste ja omaduste alusel (vt selle kohta 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Flavourstream, C‑822/19, EU:C:2021:444, punkt 34, ning 28. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus KAHL ja Roeper, C‑197/20 ja C‑216/20, EU:C:2021:892, punkt 31).
60

Võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu väljendatud kahtlusi, tuleb sellega seoses veel lisada, et ühelt poolt on käesoleva kohtuotsuse punktides 56–59 viidatud kohtupraktikast tulenevad juhised kohaldatavad sellistele asjaoludele, nagu on arutusel põhikohtuasjas. Kuigi on tõsi, et selle kohtupraktika aluseks olnud kohtuasi puudutas ettevõtjate ja riigiasutuste vahelisi tehinguid, samas kui põhikohtuasjas on vaidluse all ettevõtjatevahelised tehingud, tuleb siiski tõdeda, et need juhised puudutavad direktiivi 2011/7 artikli 7 lõigete 2 ja 3 ulatust ning nendes sätetes ette nähtud kvalifitseerimise osas ei tehta vahet olenevalt sellest, mis liiki äritehinguga on tegemist. Teiselt poolt, mis puudutab kohtuasja, mis päädis 28. jaanuari 2020. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Itaalia (hilinenud maksmise vastu võitlemise direktiiv) (C‑122/18, EU:C:2020:41), siis piisab, kui tõdeda, et see käsitles nimetatud direktiivi artikli 4 lõikeid 3 ja 4, mis ei ole põhikohtuasjas arutusel.
6

Nimetatud määruse artiklis 6 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ on ette nähtud järgmist: „1. Isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest, ning sellisel määral, nagu see tingimus on täidetud: a) andmesubjekt on andnud nõusoleku töödelda oma isikuandmeid ühel või mitmel konkreetsel eesmärgil; b) isikuandmete töötlemine on vajalik andmesubjekti osalusel sõlmitud lepingu täitmiseks või lepingu sõlmimisele eelnevate meetmete võtmiseks vastavalt andmesubjekti taotlusele; c) isikuandmete töötlemine on vajalik vastutava töötleja seadusjärgse kohustuse täitmiseks; d) isikuandmete töötlemine on vajalik andmesubjekti või mõne muu füüsilise isiku eluliste huvide kaitsmiseks; e) isikuandmete töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks; f) isikuandmete töötlemine on vajalik vastutava töötleja või kolmanda isiku õigustatud huvi korral, välja arvatud juhul, kui sellise huvi kaaluvad üles andmesubjekti huvid või põhiõigused ja -vabadused, mille nimel tuleb kaitsta isikuandmeid, eriti juhul kui andmesubjekt on laps. […] 4. Kui isikuandmete töötlemine muul eesmärgil kui see, milleks isikuandmeid koguti, ei põhine andmesubjekti nõusolekul või liidu või liikmesriigi õigusel, mis on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, et tagada artikli 23 lõikes 1 osutatud eesmärkide täitmine, võtab vastutav töötleja selle kindlakstegemiseks, kas muul eesmärgil töötlemine on kooskõlas eesmärgiga, mille jaoks isikuandmeid algselt koguti, muu hulgas arvesse a) seost nende eesmärkide, mille jaoks isikuandmeid koguti, ja kavandatava edasise töötlemise eesmärkide vahel; b) isikuandmete kogumise konteksti, eelkõige andmesubjektide ja vastutava töötleja vahelist seost; c) isikuandmete laadi, eelkõige seda, kas töödeldakse isikuandmete eriliike vastavalt artiklile 9 või süüteoasjades süüdimõistvate kohtuotsuste ja süütegudega seotud isikuandmeid vastavalt artiklile 10; d) kavandatava edasise töötlemise võimalikke tagajärgi andmesubjektide jaoks; e) asjakohaste kaitsemeetmete olemasolu, milleks võivad olla näiteks krüpteerimine ja pseudonümiseerimine.“
34

Neil asjaoludel otsustas Curtea de Apel Oradea (Oradea apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2000/78] artikli 9 lõiget 1, mis tagab kohtumenetluse „igaühele, kes leiab, et teda on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu koheldud õigusvastaselt“, ning [harta] artikli 47 esimeses lõigus sisalduvaid sätteid, mis tagavad kõigile isikutele õiguse „tõhusale õiguskaitsevahendile [ja] asja õiglasele kohtulikule arutamisele“, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, nagu [sotsiaaldialoogi seaduse] artikli 211 punkt c, mille kohaselt kahju hüvitamise hagi esitamise kolmeaastane tähtaeg hakkab kulgema „kahju tekkimise kuupäevast“, olenemata sellest, kas hagejad olid kahju tekkimisest (ja selle ulatusest) teadlikud või mitte? 2. Kas direktiivi [2000/78] artikli 2 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 3 lõike 1 punkti c lõppu tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu [raamseaduse nr 330/2009] artikli 1 lõige 2, nagu seda on tõlgendatud [kassatsioonikohtu otsuses], olukorras, kus [asjaomastel kohtunikel] ei olnud võimalik kasutada seadusjärgset õigust taotleda juhtivtöötaja hüvitise suurendamist kohtunikuametisse asumisel pärast seda, kui oli jõustunud raamseadus nr 330/2009: normatiivakt, milles oli sõnaselgelt ette nähtud, et töötasu õiguste suhtes kuulub nüüd ja edaspidi kohaldamisele üksnes see seadus; see tähendab, et esineb palgadiskrimineerimine nende kolleegide suhtes, sealhulgas vanuse kriteeriumi alusel, kuna ainult vanemad kohtunikud, kes asusid ametisse enne 2010. aasta jaanuari (kelle suhtes kehtivad ajavahemikul 2006–2009 nende kasuks tehtud kohtuotsused, mille resolutsiooni tõlgendati 2019. aastal vastavalt [kassatsioonikohtu otsusele]), said kasu tagasiulatuvast töötasu maksmisest töötasu õiguste alusel (sarnaselt nendega, mida nõuti käesoleva menetluse esemeks olevas hagis) 2019. aasta detsembris/2020. aasta jaanuaris ajavahemiku 2010–2015 eest, ehkki ka [asjaomased kohtunikud] töötasid nimetatud ajavahemikul kohtunikena, tegid sama tööd samadel tingimustel ja samas institutsioonis? 3. Kas direktiivi [2000/78] sätteid tuleb tõlgendada nii, et diskrimineerimine on nendega vastuolus üksnes siis, kui see põhineb mõnel selle direktiivi artiklis 1 sätestatud kriteeriumil, või vastupidi, kas nende sätetega, mida võib täiendada muude liidu õigusnormidega, on üldiselt vastuolus see, kui töötajat koheldakse töötasu valdkonnas teistest erinevalt, kui ta teeb sama tööd samale tööandjale samal ajavahemikul ja samadel tingimustel?“
49

Täpsustades, et kolmandate riikide kodanikele järelemõtlemisajal kättesaadavaid meetmeid kohaldatakse „pädevate asutuste otsust oodates“, viitab direktiivi 2004/81 artikli 6 lõige 2 kaudselt selle direktiivi artiklile 8, mille kohaselt võib teatud tingimustel anda neile kodanikele pärast järelemõtlemisaja lõppu või varem elamisloa. Direktiivi artikli 8 lõikest 1 ja eriti selle punktist c tuleneb aga, et sellise elamisõiguse andmiseks ei ole vaja tõendada, et need kodanikud on või on olnud inimkaubandusega seotud kuritegude ohvrid. Sellest järeldub a fortiori, et samadele kodanikele võib kohaldada direktiivi artiklis 6 sätestatud järelemõtlemisaega, isegi kui ei ole tõendatud, et nad on või on olnud selliste kuritegude ohvrid. Sellega seoses nähtub direktiivi 2004/81 artiklitest 5 ja 6 nende koostoimes, et niisugust järelemõtlemisaega tuleb tunnustada iga kolmanda riigi kodaniku puhul kohe, kui on mõistlik alus arvata, et see kodanik võib olla või on olnud inimkaubandusega seotud kuriteo ohver, millega on tingimata tegemist siis, kui see kodanik väidab ühele tema olukorraga tegelema kutsutud asutusele piisavalt usutaval viisil, et ta on või on olnud sellise kuriteo ohver.
8

Määruse artikli 6 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ lõigetes 1–3 on ette nähtud: „1. Isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest, ning sellisel määral, nagu see tingimus on täidetud: […] e) isikuandmete töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks; […] 2. Liikmesriigid võivad säilitada või kehtestada konkreetsemad sätted, et kohandada käesoleva määruse sätete kohaldamist seoses isikuandmete töötlemisega lõike 1 punktide c ja e täitmiseks, määrates üksikasjalikumalt kindlaks töötlemise konkreetsed nõuded ja teised meetmed, et tagada seaduslik ja õiglane töötlemine, sealhulgas teiste andmetöötluse eriolukordade jaoks, nagu see on sätestatud IX peatükis. 3. Lõike 1 punktides c ja e osutatud isikuandmete töötlemise alus kehtestatakse: a) liidu õigusega või b) vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega. Isikuandmete töötlemise eesmärk määratakse kindlaks selles õiguslikus aluses või see on lõike 1 punktis e osutatud isikuandmete töötlemise osas vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks. See õiguslik alus võib sisaldada erisätteid, et kohandada käesoleva määruse sätete kohaldamist, sealhulgas üldtingimusi, mis reguleerivad vastutava töötleja poolt isikuandmete töötlemise seaduslikkust, töötlemisele kuuluvate andmete liiki, asjaomaseid andmesubjekte, üksuseid, kellele võib isikuandmeid avaldada, ja avaldamise põhjuseid, eesmärgi piirangut, säilitamise aega ning isikuandmete töötlemise toiminguid ja -menetlusi, sealhulgas meetmeid seadusliku ja õiglase töötlemise tagamiseks, nagu näiteks meetmed teiste andmetöötluse eriolukordade jaoks, nagu need on sätestatud IX peatükis. Liidu või liikmesriigi õigus vastab avaliku huvi eesmärgile ning on proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga.“
3

Montréali konventsiooni preambuli teises, kolmandas ja viiendas põhjenduses on märgitud: „[konventsiooni osalisriigid tunnistavad] vajadust ajakohastada ja ühendada [Varssavis 12. oktoobril 1929 alla kirjutatud rahvusvaheliste õhuvedude reeglite ühtlustamise konventsioon (edaspidi „Varssavi konventsioon“)] ja sellega seotud dokumendid terviktekstiks, [konventsiooni osalisriigid tunnistavad], et rahvusvahelisel õhuveol on tähtis tagada tarbijate huvide kaitse ning et selleks tuleb kahju hüvitamise põhimõttest lähtudes maksta õiglast hüvitist; […] [konventsiooni osalisriigid on veendunud], et sobivaim viis huvide õiglase tasakaalu saavutamiseks on riikide koostöö rahvusvahelise õhuveo nõuete edasisel ühtlustamisel ja kodifitseerimisel uues konventsioonis“.