ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
87

Seda järeldust ei kummuta ka asjaolu, et vaidlusalune kaubamärk kasutatud kujul on erinevates erksates värvides, samas kui seda ei ole registreeritud värvilisena. Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et kuigi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on värvidega võimalik edastada teatud mõtteassotsiatsioone ja äratada tundeid, ei ole need oma olemusest tulenevalt täpse teabe edastamiseks kuigi sobivad. Veel vähem sobivad need selleks põhjusel, et neid kasutatakse nende atraktiivsuse tõttu tavaliselt ja laialdaselt kaupade ja teenuste reklaamimisel ja turustamisel ilma konkreetse sõnumita, sealhulgas sellise kauba puhul, nagu käesolevas asjas kõne all olevad tooted. Veel tuleb lisada, et kuigi need eri värvid on erksad, on need üsna tavalised ja varieeruvad vastavalt näidistele, mis on esitatud vaidlusaluse kaubamärgi kohta selle kasutatud kujul. Need ei ole iseenesest nii erakordsed, et jääksid asjaomaste toodete puhul meelde. Neid tuleb mõista pigem kui puhtalt esteetilisi või esitlemiseks mõeldud elemente, mitte kui kauba kaubandusliku päritolu tähist (vt selle kohta 23. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Galletas Gullón vs. EUIPO – O2 Holdings (Küpsisepaki kuju), T‑418/16, ei avaldata, EU:T:2017:746, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
161

Mis puudutab esiteks eesmärkide püstitamist, siis tuleb meenutada, et kohtupraktikast tuleneb, et juhul kui on kehtestatud institutsioonisisesed eeskirjad, millega nähakse ette ametnikule eesmärkide püstitamine katseaja algul, on nende eeskirjade rikkumine olulise tähtsusega ja see võimaldab vaidlusalust hindamist kritiseerida põhjusel, et ametikoha kirjeldus ei olnud eesmärkide püstitamise aspektist piisav (vt 12. mai 2016. aasta kohtuotsus FS vs. EMSK, F‑50/15, EU:F:2016:119, punkt 100 ja seal viidatud kohtupraktika).
63

Samuti ei nähtu 18. juuni 2021. aasta ajutiste meetmete kohaldamise määrusest, et kohus oleks otsustanud, et kohtumenetluse käigus esitatud teatavad dokumendid tuleks kohtute seadustiku artikli 871 bis alusel tunnistada konfidentsiaalseks. Nimelt on selles kohtumääruses piirdutud märkimisega, et „26. mai 2021. aasta kohtuistungil ja ärakuulamistel kinnitasid pooled, et teatud dokumentidel ja nende järelduste väljavõtetel tehtud märge „konfidentsiaalne“ ei takista seda, et [selles] kohtumääruses on esitatud teatud lõigud nendest“, ilma et oleks mainitud seda artiklit või selle sisu.
98

Käesoleval juhul on selge, et vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamise kuupäev on 8. mai 2017 ehk enne üleminekuperioodi lõppu ning vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäev on 18. veebruar 2021, st pärast üleminekuperioodi lõppu. Selline faktiline olukord erineb selgelt olukorrast, kus vaidlustatud otsuse kuupäev on varasem kui nimetatud kehtivuse lõppemine (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Indo European Foods vs. EUIPO – Chakari (Abresham Super Basmati Selaa Grade One World’s Best Rice), T‑342/20, edasi kaevatud, EU:T:2021:651, punkt 22).
118

Esiteks, mis puudutab hageja argumenti, et tema tulemused, kogemus ja kohanemisvõime tõendavad, et tal on [konfidentsiaalne] osakonna juhataja töökohal töötamiseks vajalikud oskused ja pädevus, siis tuleb märkida, et Europol ei vaidle vastu ei hageja kõrgetasemelisele sooritusele ega tema kohanemisvõimele. Hageja lepingu pikendamata jätmise põhjus on see, et hageja profiil ei ole vastavuses Europoli tulevaste vajadustega, see tähendab seoses [konfidentsiaalne] võimega, mida nüüd nõutakse. Sellest tuleneb, et on kindlaks tehtud täiendavad vajadused ja ekspertvaldkonnad ning Europoli sõnul ei ole hageja pädevus selleks piisav.
130

Vaidlustatud teatise punktides 2.8 ja 3.8 järeldab komisjon, et olemasolev õiguslik raamistik toetab suurel määral hageja taotletud eesmärkide saavutamist seoses ettepanekuga 8 ning kuna see on piisav, ei ole direktiivi 2010/13 vaja täiendavalt muuta. Sellega seoses märgib komisjon ühelt poolt, et direktiiv 2010/13 hõlbustab audiovisuaalteenuste piiriülest levitamist, tagades samal ajal üldist avalikku huvi pakkuvate ühtlustatud miinimumeeskirjade olemasolu, näiteks alaealiste kaitse, Euroopa päritolu teoste edendamine ja reklaam. See direktiiv põhineb päritoluriigi põhimõttel, mistõttu liikmesriigid ei saa teisest liikmesriigist pärit audiovisuaalteenuseid piirata, kui need teenused on päritoluriigis kooskõlas direktiivi 2010/13 nõuetega. Ta rõhutab siiski, et direktiiv 2010/13 ei hõlma autoriõigusega seotud taasedastamise küsimusi ja audiovisuaalsisu piiriülest kättesaadavust võivad mõjutada põhjused, mis ei kuulu direktiivi 2010/13 reguleerimisalasse, nagu intellektuaalomandi õigused, tehniliste vahendite kättesaadavus või äri- või finantskaalutlused. Ta märgib teiselt poolt, et direktiiviga 2018/1808 sellesse direktiivi tehtud muudatustega soodustati ka Euroopa päritolu teoste edendamist ja kultuurilist mitmekesisust liidus. Nimelt peavad nüüd tellitavate audiovisuaalmeedia teenuste (edaspidi „tellitavad videoteenused“) osutajad vastavalt direktiivi 2010/13 artikli 13 lõikele 1 tagama, et nende kataloogis on vähemalt 30% ulatuses Euroopa päritolu teoseid ning neid esile tõstma. Peale selle märgib komisjon, et kultuurilise mitmekesisuse eesmärki on võimalik tõhusalt saavutada ainult siis, kui Euroopa päritolu teoste 30protsendiline osakaal on tagatud mitmes riigis tegutsevate tellitavate videoteenuste pakkujate kõigis riigipõhistes kataloogides. See aitab tagada, et igas liikmesriigis, kus teenuseosutaja pakub riigipõhiseid katalooge, pakutakse vaatajatele nõutud ulatuses Euroopa päritolu teoseid. Sellise lähenemisviisi eeliseks on, et tõenäoliselt soodustab see Euroopa päritolu teoste ringlust ja kättesaadavust kogu liidus. Lõpuks märgib komisjon, et ta jälgib regulaarselt nende normide kohaldamist, tuginedes liikmesriikide aruannetele ja sõltumatule uuringule.
88

Teisest küljest, mis puudutab teist hageja õiguspärase ootuse austamisega seotud erandi tingimust, siis on tõsi, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt laieneb õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele kõigile isikutele, kelles liidu institutsioon on tekitanud põhjendatud ootusi. Õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitsele eeldab seda, et täidetud on kolm kumulatiivset tingimust. Esiteks peavad liidu pädevad ametiasutused olema puudutatud isikule andnud pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest pärit täpseid, tingimusteta ning ühtelangevaid kinnitusi. Teiseks peavad need kinnitused olema sellised, et isikul, kellele need on antud, tekib õiguspärane ootus. Kolmandaks peavad antud kinnitused olema kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega (vt 5. septembri 2014. aasta kohtuotsus Éditions Odile Jacob vs. komisjon, T‑471/11, EU:T:2014:739, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika).
112

Põhjendamaks järeldust piisavate rahaliste vahendite olemasolu kohta, märkis komisjon kõigepealt vaidlustatud otsuse põhjenduse 90 punktis a, et aastatel 2018 ja 2019 oli CCPL kontsern esitanud märkimisväärse sularahasaldo, mis oli vastavalt 18,6 miljonit eurot ja 22,8 miljonit eurot. Otsuse põhjenduse 90 punktis b märkis ta, et selle kontserni rahaliste vahendite keskmine saldo ajavahemikul 2014–2018, st ligikaudu 11,6% selle kontserni keskmisest aastakäibest, kujutas endast head näitajat, mis võimaldab järeldada, et rahaliste vahendite tase oli piisav, et täita lühiajalisi kohustusi ja kulusid, tagada tegevuse järjepidevus ning vältida ajutist likviidsuskriisi. Selle otsuse põhjenduse 90 punktis c märkis ta, et sama järelduse võib teha sularahasaldo ja müügi vahelise suhtarvu alusel. Sama otsuse põhjenduse 90 punktis d märkis ta, et kuna rahalised vahendid olid kõige sagedamini kõnealuse kontserni valdusühingute valduses, kellel praktiliselt ei olnud töötajaid ja kelle käive oli väga madal, on ebatõenäoline, et trahvi maksmine kontserni tasandil kättesaadavate rahaliste vahendite abil seaks ohtu kontserni kahe peamise tootva äriühingu majandusliku elujõulisuse. Vaidlustatud otsuse põhjenduse 90 punktis e rõhutas ta, et oma seisukohtades ja vastustes ei maininud CCPL mingit konkreetset rahaliste vahendite vajadust, et tulla toime COVID-19 pandeemiast tulenevate raskustega või jätkata ümberkorralduskava aastateks 2020–2023. Lõpuks märkis ta vaidlustatud otsuse põhjenduse 90 punktis f, et kuigi ta palus sõnaselgelt, et CCPL esitaks oma märkused selle kontserni võime kohta hankida rahalisi vahendeid trahvide maksmiseks, ei vastanud ta ega toonud välja põhjust, miks ta ei saa kasutada kontserni tasandil kättesaadavaid rahalisi vahendeid trahvi maksmiseks. Sellega seoses lisas komisjon, et arvesse tuleb võtta ka 5942084 euro suurust summat, mille ta oli 7. oktoobril 2019 CCPLile tagasi maksnud 11. juuli 2019. aasta kohtuotsuse CCPL jt vs. komisjon (T‑522/15, ei avaldata, EU:T:2019:500) täitmiseks.
55

Mis puutub küsimusse, kas tähis, mille registreerimist taotletakse, vastab määruse nr 207/2009 artiklis 4 ette nähtud registreerimistingimustele, siis tuleb märkida, et tähist, milleks on silindrilise sanitaarseadme detaili ühte otsa paigaldatav struktuur, mis koosneb ringikujulistest kontsentrilistest elastsetest mõne millimeetri kõrgustest lamellidest, millega on kaetud kogu detaili otsa läbilõige, saab graafiliselt kujutada, nagu on näha eespool punktis 2 esitatud kujutiselt. Ka EUIPO möönab (vt eespool punktid 39 ja 52), et see ei ole nii seoses sellest struktuurist jääva taktiilise muljega, mis tuleneb lamellide elastsusest, kuivõrd need on põhjale sõrmega vajutades painduvad ning need on põhjaga paralleelsed. Nagu on eespool punktis 34 märgitud, võib tähis olla ELi kaubamärk, kui see vastab selles sättes ette nähtud tingimustele, sealhulgas graafilise kujutamise võimaluse tingimusele, kusjuures kaubamärgi graafiline kujutis peab lisaks olema selge, täpne, iseenesest täielik, kergesti kättesaadav, arusaadav, püsiv ja objektiivne.
70

Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et kohtupraktika kohaselt peavad otsuse põhjendused sisalduma otsuse tekstis endas ja neid ei saa esitada EUIPO hilisemate selgitustega, välja arvatud erandlikel asjaoludel, mida kiireloomulisuse puudumisel ei esine. Siit järeldub, et üldjuhul peab otsus ise olema piisav ja selle põhjendustena ei või käsitleda selliseid kirjalikke või suulisi selgitusi, mis on antud hiljem, kui asjaomase otsuse peale on juba esitatud hagi liidu kohtusse (vt 12. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Sony Computer Entertainment Europe vs. EUIPO – Vieta Audio (Vita), T‑35/16, ei avaldata, EU:T:2017:886, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika; vt selle kohta ka 14. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Gifi Diffusion vs. EUIPO – Crocs (Jalatsid), T‑424/16, ei avaldata, EU:T:2018:136, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
Järgmisel päeval võttis parlament vastu vaidlustatud resolutsiooni, mis on sõnastatud järgmiselt:

„2018. aastal eelarve täitmisele heakskiidu andmisest keeldumine, huvide konflikt, ahistamine, rikkumisest teatamine

[Parlament]

66. tuletab meelde, et mitu töötajat on komitee toonase I rühma esimehe tõttu pidanud pikka aega taluma psühholoogilist ahistamist; peab kahetsusväärseks, et kuna asjaomase liikme puhul oli tegemist kõrgema ametnikuga, ei suudetud komitee ahistamisvastaste meetmetega seda juhtumit varem lahendada ja heastada; […] mõistab hukka asjaolu, et komiteel läks nii kaua aega vajalike meetmete võtmisega komitee kodukorra ja käitumisjuhendi kohandamiseks, et tulevikus sellist olukorda vältida; […]

68. juhib tähelepanu asjaolule, et komitee suutmatus selle juhtumi puhul on põhjustanud avaliku sektori eelarves suuri kulutusi (õigusabikulud, haiguslehed, ohvrikaitse, vähenenud tulemuslikkus, juhatuse ja teiste organite koosolekud jne); on seisukohal, et seetõttu on see ka vastutuse, eelarvekontrolli ning liidu institutsioonide, organite, asutuste ja ametite inimressursside hea juhtimise seisukohast murettekitav küsimus; […]

69. peab asjakohaseks meelde tuletada, et Euroopa Parlament keeldus andmast heakskiitu komitee peasekretäri tegevusele 2018. aasta eelarve täitmisel, põhjendades seda muu hulgas hoolsuskohustuse jämeda rikkumisega ning administratsiooni tegevusetusega, mis tõi kaasa finantstagajärgi; tuletab komisjonile meelde, et eelarve täitmisele heakskiidu andmisest keeldumine on tõsine küsimus, mis nõuab viivitamatut tegutsemist; peab äärmiselt kahetsusväärseks, et tollane personali- ja finantsküsimuste direktor, praegune peasekretär ei võtnud otsustavaid meetmeid, eelkõige ennetus- ja heastamismeetmeid enne, kui 2018. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmisest keelduti;

70. märgib, et 2018. aasta ja osalt 2019. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise menetluste ajal ei andnud peasekretär Euroopa Parlamendi eelarvekontrollikomisjonile piisavat, läbipaistvat ja usaldusväärset teavet, […]

75. […] väljendab muret selle pärast, et see sama liige, kes leiti olevat süüdi ahistamises, tegutses pärast OLAFi soovitust juhatuses aktiivselt edasi ja tal õnnestus liikmete uue käitumisjuhendi vastuvõtmist pidurdada; […]

80. […] tunneb aga tõsist muret asjaolu pärast, et nõukogu andis väärteo toimepanijale komitee liikmena uued volitused ning et ohvrid ja rikkumisest teatajad võivad kogeda tema või teda komitees toetavate isikute kättemaksu; rõhutab, et see isik ei tunnista ega kahetse oma väärtegusid, mis näitab, et tal puudub täielikult eneseanalüüs ja austus asjaomaste ohvrite vastu; […]

83. märgib, et 15.–16. juulil 2020. aastal toimunud komitee täiskogu istungil kinnitati juhatuse 9. juuni 2020. aasta otsus komitee osalemisest tsiviilhagejana menetluses, mille Brüsseli tööinspektor-uurija algatab Brüsseli kriminaalkohtus; märgib, et Brüsseli tööinspektor-uurijat on teavitatud asjaomaselt liikmelt puutumatuse äravõtmisest, kuid menetluse kohta ei ole siiani rohkem teavet saadud; […]“.
17

Tuleb meenutada, et ELTL artikli 265 teise lõigu kohaselt on tegevusetushagi vastuvõetav üksnes juhul, kui asjasse puutuval institutsioonil on palutud enne tegutseda. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et institutsiooni esitatud märgukiri on oluline menetlusnõue, mis ühelt poolt tingib selle, et kulgema hakkab kahekuuline tähtaeg, mille jooksul institutsioon peab määratlema oma seisukoha, ja teiselt poolt piiritleb raamistiku, mille piires võib esitada hagi juhul, kui institutsioon hoidub oma seisukoha määratlemisest. Olgugi et ametlikule kirjale ei ole kehtestatud konkreetset vorminõuet, on siiski vajalik, et see oleks piisavalt selge ja täpne, et komisjonil oleks võimalik kindlalt mõista selle otsuse sisu, mida temalt palutakse vastu võtta, ja et sellest nähtuks, et kirja eesmärk on kohustada teda tegutsema (3. juuni 1999. aasta kohtuotsus TF1 vs. komisjon, T‑17/96, EU:T:1999:119, punkt 41, ja 29. septembri 2011. aasta kohtuotsus Ryanair vs. komisjon, T‑442/07, ei avaldata, EU:T:2011:547, punkt 22). Siiski ei pea tegevusetushagi ja märgukirja sõnastus olema identsed (10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus ViaSat vs. komisjon, T‑245/17, EU:T:2021:128, punkt 39).
Ajutise raamistiku punkti 2 „[ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b kohaldatavus“ alapunktid 17–19 on sõnastatud järgmiselt:

„17. [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b kohaselt võib komisjon pidada siseturuga kokkusobivaks abi „liikmesriigi majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks“. Sellise juhtumi puhuks on Euroopa kohtud teinud otsuse, et selline häire peab mõjutama asjaomase liikmesriigi majandust tervikuna või suurt osa sellest, mitte üksnes ühte selle piirkonda või mõnda territooriumi osa. Lahendus on kooskõlas vajadusega tõlgendada rangelt selliseid erandisätteid nagu [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkt b […]. Kõnealust tõlgendamist on komisjon oma otsuste tegemisel pidevalt kohaldanud […].

18. Võttes arvesse, et COVID‑19 puhang mõjutab kõiki liikmesriike ja et liikmesriikide võetud ohjeldamismeetmed mõjutavad ettevõtjaid, leiab komisjon, et riigiabi on õigustatud ja selle võib kuulutada [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b alusel siseturuga kokkusobivaks piiratud ajavahemikuks, et leevendada ettevõtjate likviidsuspuudujääki ja tagada, et COVID‑19 puhangu põhjustatud häired ei kahjustaks nende elujõulisust, eriti VKEde puhul.

19. Komisjon esitab käesolevas teatises kokkusobivuse tingimused, mida ta põhimõtteliselt kohaldab abi suhtes, mida liikmesriigid annavad [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b alusel. Seega peavad liikmesriigid näitama, et käesoleva teatise kohaselt komisjonile teatatud riigiabi meetmed on asjaomase liikmesriigi majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks vajalikud, asjakohased ja proportsionaalsed ning et kõik käesoleva teatise tingimused on täielikult täidetud.“
5

Esiteks kirjeldas komisjon vaidlustatud otsuses föderaalse hüvitisskeemi põhitunnuseid. Sellest nähtub, et nimetatud skeem – kehtib kõigi ettevõtjate puhul, välja arvatud teatud erandid (sh finantsasutused ja riigi osalusega äriühingud); – on ette nähtud selleks, et hüvitada kahjum, mis saadi nende otsuste tagajärjel, millega kehtestati COVID‑19 pandeemia tõttu liikumispiirangud (edaspidi „otsused liikumispiirangute kehtestamise kohta“); – näeb 2021. aastaks ette ligikaudu 10 miljardi euro suuruse esialgse eelarve, mis puudutab kahjumit, mis tekkis ajavahemikus 16. märtsist 2020 kuni 31. detsembrini 2021 ning mis tuleneb üksnes otsustest liikumispiirangute kehtestamise kohta; see skeem kehtib kogu Saksamaal ja on kohaldatav otsetoetuste vormis, mida haldusasutused võivad anda nii föderaalsel, piirkondlikul kui ka kohalikul tasandil; – kehtib § 2 lõike 1 kohaselt eelkõige ettevõtjate suhtes, kelle tegevus keelati otsustega liikumispiirangute kehtestamise kohta, ja ettevõtjate suhtes, kelle käibest vähemalt 80% pärineb majandustegevusest ettevõtjatega, kelle tegevus oli nimetatud otsustega keelatud; – näeb § 2 lõikes 2 ette, et ettevõtjad, kes tegutsevad mitmes valdkonnas ja kellest osa liikumispiirangud üldse ei puudutanud, on föderaalse hüvitisskeemi kohaselt abikõlblikud, kui keelatud tegevus moodustab vähemalt 80% nende käibest; – näeb § 3 lõikes 1 ette, et abikõlblik kahjum on eranditult seotud keelatud tegevusega või ettevõtjate tegevuse piiritletava osaga, mida otsused liikumispiirangute kehtestamise kohta puudutavad, ning see seisneb nimetatud otsustega hõlmatud perioodide ja 2019. aasta samaväärsete perioodide majandustulemuste vahes; – näeb ette, et tulu, mis on saadud tegevuse üleviimisest teise seotud majandustegevuse alla, tuleb võtta arvesse selleks, et vältida olukorda, kus ettevõtjad saaksid eelise seetõttu, et arvesse võetakse vaid kahjumit, mis saadi tegevusvaldkondades, mida mõjutasid otsused liikumispiirangute kehtestamise kohta; – sisaldab hulka tunnuseid, mille eesmärk on vähendada makstava abi summat minimaalselt vajalikuni; – näeb ette, et kui abi makstakse välja eeldatava kahjumi alusel, kontrollitakse selle kahjumi tegelikkust tagantjärele ning ülemäärase hüvitise maksmise korral see tagastatakse.
69

Lisaks nähtub vaidlustatud otsuse punktidest 15–18, et apellatsioonikoda tugines menetlusse astuja esitatud tõenditele, mille suhtes hageja esitas oma seisukoha oma 22. märtsi 2021 vastuses. Kuigi hageja seevastu väidab, et menetlusse astuja ei saanud võtta seisukohta tema vastuses esitatud argumentide kohta, ei ole ta ei tõendanud ega isegi väitnud, et vaidlustatud otsus põhineb nendel argumentidel. Järelikult, kuna vaidlustatud otsusest ei nähtu, et see põhineb nimetatud argumentidel, ei saa see seisukoha võtmata jätmine tähendada määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teise lause rikkumist.
88

Käesolevas asjas nähtub toimikust, et kui puuduks pikendamata jätmise otsuse õigusvastasus, ei saa välistada, et hageja lepingut pikendataks ja veel isegi tähtajatult. Nimelt oli hageja pikendamata jätmise otsuse ajal EIOPA teenistuses täitnud oma ülesandeid enam kui viis aastat ning tema kõikidest hindamisaruannetest nähtub, et ta täitis oma ülesandeid rahuldavalt. Lisaks ei nähtu pikendamata jätmise otsusest, et selle vastuvõtmise ajal oleks hageja lepingu pikendamine olnud vastuolus teenistuse huvide või EIOPA vajadustega. Pikendamata jätmise otsusest nähtub, et see põhines peamiselt hageja 2019. aasta sooritustel ja tema 2019. aasta hindamisaruandel, võtmata arvesse hageja kommentaare selle aruande kohta, mis ei olnud muutunud lõplikuks, ning need mõlemad asjaolusid viisid selle otsuse läbivaatamiseni Üldkohtu poolt. Need kaalutlused kujutavad endast hulka piisavalt täpseid ja usutavaid asjaolusid, et tõendada, et hagejal oli 2020. aastal lepingu pikendamise menetluses konkreetne ja piisavalt tõsine võimalus ehk teisisõnu reaalne võimalus, et tema lepingut pikendatakse tähtajatult, arvestades ka lepingu pikendamise menetluse sätteid ja seda vaatamata ulatuslikule kaalutlusõigusele teenistuslepingu pikendamise valdkonnas (vt selle kohta 16. detsembri 2020. aasta kohtuotsus VP vs. Cedefop, T‑187/18, ei avaldata, EU:T:2020:613, punkt 196). See võimalus kaotati 2020. aastal seetõttu, et eespool punktis 67 tuvastatud lõpetamata hindamisaruande kasutamine oli õigusvastane.
79

Samuti on kohtupraktika kohaselt ettepanek tehtud just selleks, et seda arutataks, ning see ei pea jääma arutelu tulemusena muutumatuks. Avalik arvamus on täiesti võimeline aru saama, et ettepaneku autor võib selle sisu hiljem muuta. Täpselt samadel põhjustel on isik, kes esitab taotluse käimasolevas menetluses seadusandlike dokumentidega tutvumiseks, täiesti võimeline aru saama, et nendes dokumentides sisalduv teave on esialgne ja et seda nõukogu töörühma ettevalmistustööde raames toimuvate arutelude käigus muudetakse, kuni jõutakse kokkuleppele teksti kui terviku suhtes (vt selle kohta 22. märtsi 2018. aasta kohtuotsus De Capitani vs. parlament, T‑540/15, EU:T:2018:167, punkt 102 ja seal viidatud kohtupraktika). Seda näitab eelkõige dokumentidega tutvumise taotlusega käesolevas asjas taotletud eesmärk, kuivõrd hageja soovis teada nõukogus väljendatud liikmesriikide seisukohti just selleks, et tekitada selles küsimuses arutelu enne, kui see institutsioon kõnealuses seadusandlikus menetluses oma seisukoha kujundab (vt eespool punkt 14).
103

Seda järeldust ei sea kahtluse alla komisjoni argument, et käesolevas asjas on kohaldatav 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Agrargenossenschaft Neuzelle (C‑545/11, EU:C:2013:169). Selle kohtuotsuse punktis 31 on nimelt märgitud, et määruse nr 1782/2003 artikkel 30 näeb ette, et selle määruse I lisas loetletud toetuskavasid kohaldatakse, ilma et see piiraks turusuundumuste ja eelarveseisundi põhjal mis tahes ajahetkel tehtavat võimalikku ülevaatamist. Sama kohtuotsuse punktis 32 on täpsustatud, et nimetatud määruse põhjenduses 22 on samuti märgitud, et ühiseid toetuskavu tuleks vajaduse korral lühikese aja jooksul kohandada ning et toetusesaajatele pole võimalik tagada, et toetuse maksmise tingimused püsivad muutumatuna, ning nad peaksid olema valmis kavade võimalikuks läbivaatamiseks turusuundumusi silmas pidades. Nimetatud kohtuotsuse punktis 33 järeldas Euroopa Kohus, et ettevaatlik ja arukas majandustegevuses osaleja oli võimeline ette nägema, et sissetulekutoetuse kavade alusel makstavaid otsetoetusi võib turusuundumuste ja eelarveseisundi põhjal läbivaatamise tagajärjel vähendada. Erinevalt olukorrast, mida Euroopa Kohus analüüsis 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsuses Agrargenossenschaft Neuzelle (C‑545/11, EU:C:2013:169), ei võimalda liidu õigusnormid käesoleval juhul siiski maaelu arengu programmi 2007–2013 ja toetusesaajatega võetud kohustusi igal ajal muuta, nagu nähtub määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõikest 3, mida on mainitud eespool punktis 91.
Lisaks tugines apellatsioonikoda järelduses, et vaidlusalust kaubamärki on kasutatud klassi 5 kuuluvate ravimite jaoks, kohtu- ja haldusotsustele, mis on esitatud lisades AG 11, AG 13, AG 14, AG 23 ja AG 24, millest tuleneb sisuliselt, et asjaomased tooted on kahjutud ravimid ning et vaidlusalust kaubamärki on kasutatud ravimite jaoks selle klassi tähenduses. Sellega seoses nähtub eelkõige Oberlandesgericht Müncheni (liidumaa kõrgeim üldkohus Münchenis)24. veebruari 2011. aasta ja 16. mai 2013. aasta kohtuotsustest (lisad AG 11 ja AG 14), et kõnealused tooted tuleb liigitada ravimiteks esitlusviisi alusel direktiivi 2001/83 artikli 1 punkti 2 tähenduses, kuna esiteks oli nende pakenditele kantud märge „ajurveda ravim“ ja viide põletikulistele haigustele, mille raviks tooted olid mõeldud, ning teiseks jäi tarbijale arstiretsepti nõude tõttu mulje, et tegemist on inimestel esinevate haiguste ravimiseks mõeldud vahendiga ja seega ravimiga.