Lisaks täpsustab direktiivi 94/25 artikli 2 lõige 2, et selle direktiivi sätted ei tohi takistada liikmesriikidel kooskõlas asutamislepinguga vastu võtta teatud vetel navigeerimist puudutavaid sätteid seoses keskkonnakaitsealaste ja veeteede struktuuri kaitsmise eesmärkidega ning ohutuse tagamisega veeteedel, seda eeldusel, et see ei nõua nimetatud direktiivile vastava veesõiduki modifitseerimist.

EÜ artiklid 28 ja 30 ei välista selliseid siseriiklikke õigusnorme, mis keskkonnakaitse huvides keelavad jettide kasutamise väljaspool selleks kindlaks määratud veeteid, tingimusel et:

— pädevad riiklikud ametivõimud on kohustatud võtma ettenähtud rakendusmeetmed, et määrata kindlaks väljaspool avalikke laevatatavaid veeteid asuvad veekogud, kus jettide kasutamine on lubatud;

— need riiklikud ametivõimud on tegelikult kasutanud neile selleks antud pädevust ning määranud kindlaks siseriiklikus määruses sätestatud tingimustele vastavad veekogud ning

— sellised meetmed võetakse mõistliku tähtaja jooksul arvates selle õigusnormi jõustumisest.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas on need tingimused täidetud.

On selge, et kui nende siseriiklike eeskirjade toime, millega määratakse kindlaks laevatatavad veed ja veeteed, seisneb jettide kasutajatele takistuste tegemises nende toodete sobival ja sihtotstarbelisel kasutamisel või nende kasutamise ranges piiramises – seda peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima –, siis kauba liikmesriigi territooriumil kasutamise keeld avaldab vastavalt oma ulatusele olulist mõju tarbijate käitumisele, kes teavad, et selliste õigusnormidega lubatud kasutamine on väga piiratud, ja see vähendab nende huvi kõne all olevat toodet osta. Nende eeskirjade toimeks on kaupade pääsu takistamine kõne all olevale siseriiklikule turule ning need eeskirjad kujutavad endast koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meetmeid, mis on EÜ artikli 28 alusel keelatud.

Selline määrus võib olla õigustatud keskkonnakaitse eesmärgil, kui eespool viidatud tingimustest on kinni peetud. Lisaks, jettide kasutamise piiramine või keelamine on keskkonnakaitse tagamiseks sobiv vahend, kuid riiklikel ametivõimudel tuleb siiski veel kord tõendada, et nende õigusnormide piirav toime kaupade vabale liikumisele ei lähe kaugemale sellest, mis on nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik. Ehkki ei ole välistatud, et teatav keskkonnakaitse tase oleks võimalik tagada muude meetmete abil kui kõne all olev keeld, ei või liikmesriikidelt siiski võtta võimalust saavutada keskkonnakaitse taoline eesmärk niisuguste üldkohaldatavate eeskirjade kehtestamisega, mis esiteks on vajalikud, arvestades asjassepuutuva liikmeriigi geograafilisi eripärasid, ning teiseks on pädevate siseriiklike asutuste jaoks hõlpsasti hallatavad ja kontrollitavad. Kuna juba siseriikliku määruse sõnastus lubab eeldada, et veekogudel, mis on rakendusmeetmete võtmise läbi selleks määratud, võib jette kasutada ilma, et see põhjustaks ohtu või tooks kaasa lubamatuid keskkonnahäiringuid, siis tuleneb sellest, et taoliste toodete kasutamise üldine keeld väljaspool avalikke laevatatavaid veeteid on meede, mis läheb kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik.

Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb kindlaks, et rakendusmeetmed võeti mõistliku tähtaja jooksul, kuid peale põhikohtuasja aluseks olevate asjaolude asetleidmist, ning et need määravad laevatatavate veekogudena kindlaks need veed, kus põhikohtuasjas süüdistatavad isikud jettidega sõitsid, mistõttu neile esitati süüdistus, siis selleks, et siseriiklik meede võiks jääda proportsionaalseks ja seega ka keskkonnakaitse eesmärgist tulenevalt õigustatuks, tuleks lubada süüdistatavatel sellisele kindlaksmääramisele tugineda, arvestades lisaks, et seda näeb ette ka ühenduse õiguse üldpõhimõte, mille järgi kohaldatakse – juhtumipõhiselt – tagasiulatuvalt soodsamat karistusseadust ja kergemat karistust.

(vt punktid 26–28, 34, 36, 38, 40, 43 ja 44 ning resolutsioon)