ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kollektiivlepingu tingimus – nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas –, mille kohaselt töötajal, kes sõlmib samasoolise isikuga tsiviilpartnerluslepingu, ei ole õigust töötajatele abiellumisel antavatele eelistele, nt lisapuhkusepäevadele ja toetusele, kui asjaomase liikmesriigi õigus ei võimalda samasoolistel isikutel abielluda, kuivõrd nende eeliste andmise eesmärki ja tingimusi arvesse võttes on nad võrreldavas olukorras töötajatega, kes saavad abielluda.
44

Kui põhikohtuasjas vaidlusaluste siseriiklike õigusnormide eesmärk on tagada suurem läbipaistvus kõrgemale palgaastmele määramise lähtekuupäeva kindlaksmääramisel, siis selles osas tuleb nentida, et nimetatud õigusnormid lähevad igal juhul kaugemale selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust. Nimelt on võimalik tagada soovitud läbipaistvust selliste meetmetega, mis ei takista töötajate vaba liikumist, nagu näiteks kõrgemale palgaastmele määramiseks vajaliku töökogemuse pikkuse hindamiseks eelnevalt ja sobival viisil kindlaksmääratud ja mittediskrimineerivate kriteeriumide väljatöötamisega, avaldamisega ja levitamisega.
39

Sellega seoses tuleb märkida, et sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas – mis seavad ekspordi maksuvabastuse sõltuvusse väljaveo tähtajast eelkõige eesmärgiga hoida ära maksudest kõrvalehoidumist ja maksustamise vältimist, võimaldamata maksukohustuslastel maksuvabastuse saamiseks tõendada, et väljaveo tingimus on täidetud pärast selle tähtaja möödumist, ega sätestamata käibemaksukohustuslasele õigust kõnealuse tähtaja mittejärgimise tõttu juba tasutud käibemaksu tagasisaamiseks, kui ta on tõendanud, et kaup on liidu tolliterritooriumilt välja viidud – lähevad kaugemale, kui on vajalik nimetatud eesmärgi saavutamiseks.
75

Sellega seoses on Euroopa Kohus juba varem otsustanud, et kollektiivse esindamise organisatsioonide vahel sõlmitud vastastikuse esindamise lepingute eesmärk on eelkõige võimaldada neil organisatsioonidel teises riigis oma repertuaari kaitsmiseks tugineda halduskorraldusele, mille on rajanud seal tegutsev kollektiivse esindamise organisatsioon, ilma et nad peaksid sellele halduskorraldusele lisama enda kasutajatega sõlmitavate lepingute võrgustikku ja enda kohapealset kontrolli. (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Tournier, punkt 19, ja Lucazeau jt, punkt 13).
24

Gerechtshof te Amsterdam leidis, et vaidlusalused tooted tuleks lugeda „aktiivseteks” KN‑i rubriigi 3802 mõttes. Nimetatud kohus märkis selle kohta, et rubriiki 3802 puudutavates HS‑i selgitavates märkustes on kirjas, et sellesse rubriiki ei kuulu looduslikult aktiivsed mineraalsed tooted (näiteks kobediatomiit), mille pinda ei ole modifitseeritud töötlemisega. Eeltoodust kirjeldusest nähtub Gerechtshofi arvates, et looduslikult aktiivseid mineraalseid tooteid võib KN‑i rubriigi 3802 tähenduses „aktiveerida”. Seetõttu leidis Gerechtshof te Amsterdam, et vaidlusaluste toodete puhul on aktiveerimine aset leidnud, kuna – olenemata sellest, et savi on juba looduslikult aktiivne – muudeti väävelhappe ja veega läbipesemisega savi kristallis struktuurikihtide pindmist struktuuri.
31

Seevastu siis, kui klikitav link võimaldaks linki sisaldava veebisaidi kasutajatel kõrvale hoida kaitstud teost sisaldaval veebisaidil võetud piiravatest meetmetest, mille eesmärk on piirata üldsuse juurdepääsu nii, et see on ainult registreerunud kasutajatel, ja kujutaks endast seega sekkumist, ilma milleta need kasutajad levitatavaid teoseid kasutada ei saa, tuleb kõiki selliseid kasutajaid käsitada uue üldsusena, kellega autoriõiguse omajad algseks edastamiseks luba andes ei arvestanud, nii et selliseks edastamiseks on vaja nende luba. Sellise olukorraga on tegemist eelkõige siis, kui teos ei ole sellel saidil, kus see algselt edastati, enam üldsusele kättesaadav või on sellel saidil kättesaadav veel üksnes piiratud üldsusele, samas kui teise veebisaidi kaudu on sellele teosele võimalik juurde pääseda autoriõiguse omajate loata.
95

Vastupidi sellele, mida tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61, on selles küsimuses tähtsusetu, et määrustes nr 1/2003 ja nr 773/2004 ettenähtud juurdepääsuõiguse piirangud ise nõuavad iga üksiku juhu hindamist. Samas on aga määrava tähtsusega see, nagu Euroopa Kohus on juba otsustanud, et need määrused näevad ette ranged nõuded selle kohta, kuidas käsitleda EÜ artikli 81 kohaldamise menetluses saadud või koostatud teavet (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Éditions Odile Jacob, punkt 118, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Agrofert Holding, punkt 59).
26

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on selge, et vaidlusalune kaup on pärit Egiptusest. Ta leiab, et kaheldav on ainult see, kas Helm Düngemitteli esitatud liikumissertifikaadi asendussertifikaat tõendab Saksamaale imporditud kauba osa sooduspäritolu protokolli nr 4 tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on arvamusel, et protokolli nr 4 artikli 20 kohaselt saab liikumissertifikaadi asendussertifikaati välja anda ainult siis, kui kaup on suunatud selle liikmesriigi tolliasutuse kontrolli alla, kes sertifikaadi välja annab, et tolliasutus saaks kontrollida, kas asjaomane kaup on identne kaubaga, mida on kirjeldatud liikumissertifikaadi originaalis. Vaidlusalune kaup aga oli liikumissertifikaadi asendussertifikaati väljaandmise hetkel juba lubatud vabasse ringlusse ja käesolevas asjas ei olnud see seega enam võimalik. Euroopa Kohtu praktikast nähtub samas, et on tehtud ka erandeid põhimõttest, mille järgi kohaldatakse soodustuskohtlemist ainult kehtiva soodustõendi esitamisel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et käesolevas asjas tugineb asendussertifikaadi päritolutõendina tunnustamata jätmine puht vormilisele põhjendusele.
35

Tuleb nimelt tõdeda, et määruses ette nähtud kriteerium kõnealuse hagi kohtualluvuse kindlakstegemiseks ehk võlgniku põhihuvide kese on kostja jaoks üldjuhul ettenähtav, nii et kostja võib sellega arvestada alates hetkest, mil ta osaleb koos võlgnikuga tehingus, mis võidakse maksejõuetusmenetluses tühistada. Neil tingimustel kaaluvad pankrotiasjade kohtualluvuse ettenähtavuses ja õiguskindluses seisnevad eesmärgid, mis on kirjas määruse põhjenduses 8, ja määruse põhjenduses 4 nimetatud eesmärk vältida selliste olukordade teket, mis motiveerivad osapooli viima vara ühest liikmesriigist teise või valima meelepärase kohtualluvuse enda jaoks soodsama õigusliku seisundi leidmiseks, üles soovi vältida, et kostjat ei kaevataks välisriigi kohtusse.
45

Esiteks on olemas isikud, kes elavad väljaspool lähima apteegi asukohast teed mööda arvestatavat nelja kilomeetrise raadiusega piirkonda ja keda ei võeta seega alaliste elanikena arvesse selle apteegi teeninduspiirkonnas ega ka üheski teises olemasolevas teeninduspiirkonnas. Neid isikuid võidakse loomulikult võtta arvesse ühes või mitmes piirkonnas „möödakäijatena”, kuid apteegiteenuse kättesaadavus sõltub sel juhul sellegipoolest asjaoludest, mis ei taga neile põhimõtteliselt sellise tervishoiuteenuse pidevat ja katkematut kättesaadavust, sest kättesaadavus tuleneb üksnes teatud piirkonnas töötamisest või transpordivahendite kasutamisest. Sellest tuleneb, et teatud isikute jaoks – eeskätt nende jaoks, kes elavad maapiirkondades – võivad ravimid mitte olla nõuetekohaselt kättesaadavad, arvestades lisaks ka sellega, et sellised siseriiklikud õigusnormid nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei näe ette maksimaalset vahemaad isiku elukoha ja talle kõige lähema apteegi vahel.
45

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artikleid 49 ja 54 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised kaupluses jaemüügiga tegelemisel tekkiva käibe suhtes kehtestatud maksu käsitlevad liikmesriigi õigusnormid, mis kohustavad maksukohustuslasi, kes on äriühingute kontsernis „sidusettevõtjad” nimetatud õigusnormide tähenduses, äärmiselt progresseeruva maksumäära kohaldamiseks oma käibed summeerima ja nii saadud maksusumma seejärel omavahel jaotama vastavalt nende osale tegelikust käibest, juhul kui äriühingute kontserni kuuluvad maksukohustuslased, kelle suhtes kohaldatakse kõige kõrgemat erimaksumäära, on enamikul juhtudest teises liikmesriigis asuvate äriühingute „sidusettevõtjad” – viimati nimetatud asjaolu tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
60

Järelikult tuleb kõigi eeltoodud kaalutluste alusel vastata esitatud küsimusele nii, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et maineka kaubamärgi omanikku võib selle sätte tähenduses „õigustava põhjuse” esinemise korral kohustada taluma seda, et kolmas isik kasutab sarnast tähist niisuguse kaubaga identse kauba jaoks, mille jaoks kaubamärk registreeriti, juhul kui teadaolevalt kasutati nimetatud tähist enne kaubamärgi taotluse esitamist ja tähise kasutamine identse kauba jaoks toimub heauskselt. Hinnates, kas see on nii, peab liikmesriigi kohus võtma arvesse eelkõige seda, — kui levinud kõnealune tähis on ja milline on selle reputatsioon asjaomase avalikkuse silmis, — mil määral sarnanevad need kaubad ja teenused, mille jaoks seda tähist algselt kasutati, kaubaga, mille jaoks on mainekas kaubamärk registreeritud, ja — kui oluline on kõnealuse kaubamärgiga sarnase tähise kasutamine selle kauba jaoks majanduslikult ja kaubanduslikult.
35

Järelikult tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi artikli 15 punkti c tuleb tõlgendada nii, et riigisisese relvastatud kokkupõrke esinemist tuleb selle sätte kohaldamisel eeldada juhul, kui toimub kokkupõrge riigi regulaarvägede ja ühe või mitme relvastatud rühmituse vahel või kahe või rohkema sellise relvastatud rühmituse endi vahel, ilma et seda kokkupõrget peaks saama rahvusvahelise humanitaarõiguse tähenduses kvalifitseerida relvakonfliktiks, mis ei ole rahvusvaheline, ning ilma et asjaomasel territooriumil valitseva vägivalla taseme kindlakstegemisel tuleks eraldi hinnata relvastatud kokkupõrgete intensiivsust, osalevate relvajõudude organiseerituse taset või kokkupõrke kestust.
45

Käesolevas asjas ei ilmne aga Euroopa Kohtule esitatud toimiku materjalidest, et esineks niisugune automaatne ilmajätmine või ebaproportsionaalne piiramine. Nimetatud toimikust ilmneb nimelt kõigepealt, et hüvitist makstakse, järgmiseks, et selle hüvitise arvutmiseks ette nähtud piiravamat meetodit kohaldatakse ainult kergetest kehavigastustest tulenevale kahjule, ja viimaks, et selle arvutuse tulemusel saadav summa on proportsionaalne eelkõige vigastuste raskuse ja tekitatud töövõimetuse kestusega. Pealegi võimaldab see kord kohtunikul väljamõistetava hüvitise summat kohandada, suurendades seda summa võrra, mis võib ulatuda ühe viiendikuni arvutatud summast.
106

Kuivõrd hageja väidab eelkõige, et ELTL artikkel 114 ei saa olla õiguslik alus õigussubjektide suhtes õiguslikult siduvate aktide vastuvõtmiseks, tuleb märkida, et Euroopa Kohus leidis 9. augusti 1994. aasta otsuses kohtuasjas C-359/92: Saksamaa vs. nõukogu (EKL 1994, lk I-3681, punkt 37), et on võimalik, et teatud valdkondades ei piisa turu ühtsuse tagamiseks ainult üldnormide ühtlustamisest. Seetõttu tuleb mõistet „ühtlustamise[…] meetmed” tõlgendada nii, et see hõlmab liidu seadusandja pädevust näha ette konkreetset toodet või toodete kategooriat puudutavad meetmed ja vajaduse korral nende toodetega seotud üksikmeetmed.
35

Esimese väitega heidab ühtlustamisamet, keda toetab Lidl Stiftung, Üldkohtule ette, et viimane on eksinud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b tõlgendamisel, kuivõrd kohus otsustas, et apellatsioonikoda oleks pidanud kontrollima varasemate kaubamärkide kasutamise käigus suurenenud eristusvõimet, olgugi et ta oli nentinud, et asjaomased kaubamärgid on igakülgselt võttes erinevad. Tähiste sarnasus on aga artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses segiajamise tõenäosuse olemasolu vältimatu eeltingimus. Seetõttu ei ole ühtlustamisameti sõnul juhul, kui vastandatud tähised on igakülgselt võttes erinevad, vajalik vastulause aluseks oleva kaubamärgi võimalikku kasutamise käigus suurenenud eristusvõimet kontrollida. Viidates eelkõige 12. oktoobri 2004. aasta otsusele kohtuasjas C-106/03 P: Vedial vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-9573, punkt 51), väidab ühtlustamisamet, et selline tõlgendus on ka väljakujunenud kohtupraktikaga kooskõlas.
7

DBA 1954 artikkel 4 nägi ette: „(1) Kui isik, kelle elu- või asukoht on lepinguosalises riigis, saab ettevõtja või kaasomanikuna tulu kaubandus- või tööstusettevõttelt, kelle tegevus laieneb teise riigi territooriumile, on viimasel õigus maksustada nimetatud tulu vaid siis, kui see on seotud tema territooriumil asuva ettevõtte tegevuskohaga. (2) Selleks tuleb tegevuskohaga lugeda seotuks tulu, mille viimane on saanud sõltumatu ettevõtjana samasugusest või sarnasest tegevusest, samadel või sarnastel tingimusel ja ilma, et see tegevuskoht vähimalgi määral sõltuks ettevõtjast, kelle tegevuskoht see on. (3) Käesoleva lepingu tähenduses loetakse tegevuskohaks kaubandus- või tööstusettevõtte iga püsivat üksust, mis täielikult või osaliselt tegutseb selle ettevõtte huvides. (4) Lõiget 1 kohaldatakse tulule, mis on saadud kaubandus- või tööstusettevõtte otsesest juhtimisest ja kasutamisest, tulule, mis on saadud selle rendileandmisest, kättesaadavaks tegemisest või mis tahes muul viisil kasutamisest ning tulule, mis on saadud kogu ettevõtte, selle ettevõtte osaluse, ettevõtte ühe osa või ettevõttes kasutatava eseme müügist.”
21

Seoses õigustusega, mis põhineb kogumispensioniskeemi investeeringuid teinud kodanike kaitsel, leiab komisjon, et investeeritud summade turvalisuse saab tagada ka ilma, et oleks vaja nõuda, et sissemaksed ja kindlustusmaksed tehtaks üksnes Belgias asuvatesse finantsasutustesse või fondidesse, kuna Belgia õigusnormides kehtestatud kohustusi investeeringute tegemisel ning aruannete kooskõlastamisel ja koostamisel on võimalik järgida ka teistes liikmesriikides asuvatel finantsasutustel. Samuti on aruannete koostamisel ette nähtud kohustuste täitmist võimalik kontrollida, kuna aruannete esitamine on üks finantsasutusele või fondile akrediteeringu andmiseks ja säilitamiseks kehtestatud tingimustest. Lisaks on Belgia Kuningriigil võimalik selleks, et saada maksukohustuslastelt teavet ja kontrollida välisriigi finantsasutusi, tugineda nõukogu 19. detsembri 1977. aasta direktiivile 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise valdkonnas (EÜT L 336, lk 15; ELT eriväljaanne 09/01, lk 63), mida on muudetud nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiviga 92/12/EMÜ (EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179; edaspidi „direktiiv 77/799”).
17

Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Innsbruck menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas kehtiva liidu õigusega, eelkõige 1) liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise üldpõhimõttega, 2) EL lepingu artikli 6 lõikes 3 ja [harta] artiklis 21 sätestatud vanuse alusel igasuguse diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega, 3) ELTL artiklis 45 sätestatud töötajate vaba liikumise põhimõttest tuleneva diskrimineerimise keeluga, 4) direktiiviga [2000/78], on vastuolus siseriiklik, osaliselt seaduses, osaliselt kollektiivlepingus sätestatud kord, mis moodustab poolte kokkuleppe kohaselt individuaalse töölepingu osa ja mille kohaselt ei võeta raudteetranspordisektori töötajate enne 18. eluaasta täitumist töötatud aega üldse arvesse ning pärast 18. eluaasta täitumist mujal kui „peaaegu avalik-õigusliku” Austria ettevõtja või kostjaks oleva Austria tööandja juures töötatud aega võetakse arvesse vaid pooles ulatuses, ilma et arvestataks töötaja konkreetsel juhul omandatud oskusi või teadmisi? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas tagantjärele makstava tasu arvutamisel, kui võtta kooskõlas liidu õigusega arvesse seni arvesse võtmata eelnevalt töötatud aega (enne 18. eluaasta täitumist täies ulatuses ja pärast 18. eluaasta täitumist kuni hageja tööleasumiseni kostja juures pooles ulatuses), on oluline, et eelnev töötamine toimus 1. detsembrist 1965 kuni 24. novembrini 1974, seega ammu enne Austria Vabariigi ühinemist liiduga ja ning enne esimest kohtuotsust liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise üldpõhimõtte kohta? 3. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas kehtiva liidu õigusega, eelkõige tõhususe põhimõttega, on vastuolus siseriiklikud aegumissätted, mille kohaselt oleks täies ulatuses aegunud töötaja ja hilisema pensionäri selline nõue saada tööandjalt tagantjärele töötasu ja hiljem pensioni, mille aluseks on vastavalt esimesele küsimusele kooskõlas liidu õigusega arvesse võetud välisriigis ja enne 18. eluaasta täitumist töötatud aeg, kui töötajal siseriikliku õiguse kohaselt selline nõue puudus ning seda oli objektiivselt võimalik esitada alles pärast 30. novembri 2000. aasta otsuse kohtuasjas C-195/98: Österreichischer Gewerkschaftsbund (EKL 2000, lk I-10497) ja 18. juuni 2009. aasta otsuse kohtuasjas C-88/08: Hütter (EKL 2009, lk I-5325) kuulutamist? 4. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas raudteetranspordisektori tööandjal, kelle juures töötab ligikaudu 40000 töötajat ja kelle organisatsiooni iseloomustab mitmeastmeline hierarhiline struktuur ja lai territoriaalne ulatus, on kehtiva liidu õiguse, eelkõige liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise üldpõhimõtte ja/või töötajate vaba liikumise põhimõttest tuleneva diskrimineerimise keelu horisontaalse mõju alusel hoolitsemiskohustus teavitada oma töötajaid ja töötajate esindajaid ka ajakirjanduses avaldatud Euroopa Kohtu otsustest, mille alusel saab tööandja senist praktikat, mis puudutab eelnevalt töötatud aja arvessevõtmist, pidada liidu õigusega vastuolus olevaks ning mis võivad olla aluseks töötasu tagantjärele maksmisele?”
51

Kõigest eeltoodust tuleneb, et harta artiklit 27 tuleb eraldi või koosmõjus direktiivi 2002/14 sätetega tõlgendada nii, et kui ilmneb, et selline direktiivi üle võttev siseriiklik säte nagu tööseadustiku artikkel L. 1111‑3 on liidu õigusega vastuolus, ei saa harta sellele artiklile tugineda eraõiguslike isikute vahelises vaidluses, et jätta kõnealune siseriiklik õigusnorm kohaldamata.
43

Euroopa Kohus on kuuenda direktiivi artikli 12 lõike 3 punkti a kolmanda lõiguga seoses juba sedastanud, et miski nimetatud sätte sõnastuses ei viita sellele, et seda tuleb tõlgendada nii, et see kehtestab nõude, mille kohaselt võib vähendatud määra kohaldada vaid siis, kui see hõlmab kõiki direktiivi H lisas loetletud teenuse osi, tingimusel et vähendatud maksumäära valikulise kohaldamisega ei kaasne konkurentsi moonutamise ohtu (vt 6. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas C-94/09: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2010, lk I-4261, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti on Euroopa Kohus leidnud, et kuna käibemaksudirektiivi artikli 98 lõigete 1 ja 2 sõnastus kordab sisuliselt kuuenda direktiivi artikli 12 lõike 3 punkti a sõnastust, tuleb sellele kohaldada Euroopa Kohtu poolt viimasena viidatud sättele antud tõlgendust (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 27).
44

Teiselt poolt, kuigi on õige see, et sõrmejälgede abil isiku kontrollimise meetodi kasutamine võib erandkorras tuua kaasa selle, et ekslikult lükatakse tagasi lubatud isikud, ei tähenda see siiski seda, nagu näeb ette ka määruse nr 2252/2004 artikli 4 lõige 3, et passi omaniku sõrmejälgede ebapiisava kokkulangevuse tõttu sellesse dokumenti sisestatud andmetega keelatakse puudutatud isikul automaatselt liidu territooriumile sisenemine. Niisuguse ebapiisava kokkulangevuse ainus tagajärg on see, et juhitakse pädevate asutuste tähelepanu asjaomasele isikule ning sellega kaasneb selle isiku suhtes põhjalik kontroll, mille eesmärk on tuvastada tema isik lõplikult.
9

Täitemenetluse seadustiku põhikohtuasja faktiliste asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „täitemenetluse seadustik”) artikli 37 lõiked 1 ja 3 sätestavad: „1) Menetlusosalised on võlausaldaja ja võlgnik; muud isikud saavad menetlusosalisteks olla üksnes osas, milles see on käesoleva seadusega lubatud. Kui kohus teeb otsuse täitekulude kohta, on menetlusosaliseks ka volitatud kohtutäitur. […] 3) Täitemenetluse võib viia läbi teise isiku suhtes kui see, kes on otsuses määratuletud kui võlgnik, või teise isiku kasuks kui see, kes on otsuses määratletud kui võlausaldaja, vaid siis, kui on tõendatud, et sellele isikule on täitedokumendist tulenevad kohustused või õigused artikli 41 kohaselt üle läinud. Kui leiavad aset asjaolud, mille alusel toimub täitedokumendist tulenevate õiguste ja kohustuste üleminek või asendamine, peavad menetluse pooled täiturit viivitamatult kirjalikult teavitama. Teatele tuleb lisada dokument, mis tõendab õiguste ja kohustuste üleminekut. Täitur esitab kohtule taotluse muuta menetluse pooled 14 päeva jooksul alates asjaoludest teadasaamise kuupäevast. Kohus lahendab selle küsimuse määrusega 60 päeva jooksul taotluse esitamise kuupäevast. Otsus tehakse teatavaks täiturile, võlausaldajale ja võlgnikule, kes on täitedokumendis nimetaud, ning samuti poolele, kellele õigus või kohustus on üle läinud.”
37

Põhikohtuasjas tuleneb eelotsusetaotlusest, et erinevalt maksuseadustiku artikli 160 lõikes 3 sätestatud nõuetest ei olnud 3. märtsi 2008. aasta arvel märget „pöördmaksustamine” ning et Fatorie jättis võtmata vajalikud meetmed, et sellise märke puudumist kõrvaldada, nagu on sätestatud selle artikli lõikes 5. Lisaks tuleb sedastada, et Fatorie tasus Megasalile ekslikult arvele alusetult märgitud käibemaksu, kuigi nimetatud korra kohaselt oleks ta pidanud teenuste saajana tasuma käibemaksu maksuhaldurile vastavalt käibemaksudirektiivi artiklile 199. Lisaks asjaolule, et vaidlusalune arve ei vasta siseriiklike õigusnormidega kehtestatud nõuetele, ei olnud täidetud pöördmaksustamise korra kohaldamise sisuline tingimus.
57

Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et kaheksanda direktiivi sätteid koostoimes käibemaksudirektiivi artiklitega 38, 171 ja 195 tuleb tõlgendada nii, et ühes liikmesriigis asutatud maksukohustuslasel, kes teeb elektrienergia tarneid teises liikmesriigis asuvatele maksukohustuslasest edasimüüjatele, on õigus tugineda teises liikmesriigis kaheksandale direktiivile, et saada tagasi tasutud sisendkäibemaksu. Seda õigust ei välista pelk asjaolu, et ta on viimati nimetatud liikmeriigis määranud maksuesindaja.
1.

Mõistet „tahtlik rikkumine” komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid, artikli 67 lõike 1 ja komisjoni 7. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1975/2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad kontrollimenetluse rakendamise ja maaelu arengu toetusmeetmete nõuetele vastavuse kohta, artikli 23 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et toetuse saaja rikuks nõuetele vastavuse nõudeid, selleks et neid nõudeid teadlikult rikkuda või ilma sellise eesmärgita leppida lihtsalt sellise rikkumise võimalusega. Liidu õigusega ei ole vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt on pikalt püsinud poliitika olemasolu kriteeriumil suurem tõendusjõud, eeldusel, et toetuse saajal on võimalus vajaduse korral tõendada, et ta ei käitunud tahtlikult.