Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 11. juuli 2013. aasta määrus – Luca

(kohtuasi C-430/12)

„Kodukorra artikkel 99 — Sotsiaalkindlustus — Teenuste osutamise vabadus — Määrus (EMÜ) nr 1408/71 — Artikkel 22 — Ravikindlustus — Teises liikmesriigis osutatud haiglaravi — Eelnev luba — Sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud isikule tagasimakstav summa”

1. Eelotsuse küsimused — Vastuvõetavus — Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi (ELTL artikkel 267; kohtu põhikiri, artikkel 23; kohtu kodukord, artikkel 94) (vt punktid 17–19)

2. Sotsiaalkindlustus — Võõrtöötajad — Ravikindlustus — Teises liikmesriigis saadud mitterahalised hüvitised — Määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punktid c ja i — Alusetu loast keeldumine — Kohustus hüvitada haiglaravikulud vastavalt selle liikmesriigi korrale, kus isik on kindlustatud — Hüvitamisele kuuluva summa kindlaksmääramine vastavalt teenuse osutamise koha liikmesriigi õigusnormidele — Täiendava hüvitamise võimalus summade erinemise korral — Kindlustatu ravikindlustussüsteemi poolt tagatud hüvitise piirmäär põhjendatud keeldumise korral (ELTL artikkel 56; nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punktid c ja i) (vt punktid 26–29, 34 ja resolutsioon)

3. Sotsiaalkindlustus — Võõrtöötajad — Ravikindlustus — Teises liikmesriigis saadud mitterahalised hüvitised — Siseriiklik kord, mis nõuab ilma eranditeta pädeva institutsiooni eelnevat luba teises liikmesriigis kantud haiglaravikulude katmiseks — Lubamatus (ELTL artikkel 56; nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 2 teine lõik) (vt punktid 21–25, 30, 34 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus ‐ Curtea de Apel Bacau – ELTL artikli 56 ja nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2)(muudetud) artikli 22 tõlgendamine ‐ Siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad, et välismaal kantud ravikulude täielikuks hüvitamiseks on vajalik eelnev luba ‐ Teises liikmesriigis kantud kulude hüvitamise ulatuse kindlaksmääramine eelneva loa puudumise korral selle liikmesriigi määrade alusel, kus isik on kindlustatud

Resolutsioon

EÜ artiklit 49 ja nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes, nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 592/2008, artiklit 22 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis seavad teises liikmesriigis kantud ravikulude täieliku hüvitamise sõltuvusse eelneva loa olemasolust. Nende samade artiklitega on aga vastuolus selliste õigusnormide tõlgendamine nii, et nende kohaselt on igal juhul eelneva loa olemasoluta selliste kantud ravikulude täielik hüvitamine välistatud.

Kui sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatu poolt teises liikmesriigis saadud haiglaravi kulude hüvitamisest ei keelduta konkreetseid asjaolusid arvesse võttes üksnes põhjendusel, et puudub eelnev luba, siis peab pädev asutus need ravikulud kindlustatule hüvitama selle liikmesriigi õigusnormidega kindlaks määratud summa ulatuses. Kui see summa on madalam kui see summa, mida oleks elukohajärgse liikmesriigi õigusnormide alusel kohaldatud haiglaravi puhul viimati nimetatud liikmesriigis, siis peab pädev asutus lisaks maksma täiendavat hüvitist nende kahe summa vahe ulatuses, mis ei ületa tegelikult kantud kulusid.

Kui selline keeldumine on põhjendatud saab sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatu nõuda EÜ artikli 49 alusel haiglaravikulude hüvitamist üksnes selle ravikindlustussüsteemiga tagatud katte piirides, kus ta on kindlustatud.

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 11. juuli 2013. aasta määrus – Luca

(kohtuasi C-430/12)

„Kodukorra artikkel 99 — Sotsiaalkindlustus — Teenuste osutamise vabadus — Määrus (EMÜ) nr 1408/71 — Artikkel 22 — Ravikindlustus — Teises liikmesriigis osutatud haiglaravi — Eelnev luba — Sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud isikule tagasimakstav summa”

1. Eelotsuse küsimused — Vastuvõetavus — Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi (ELTL artikkel 267; kohtu põhikiri, artikkel 23; kohtu kodukord, artikkel 94) (vt punktid 17–19)

2. Sotsiaalkindlustus — Võõrtöötajad — Ravikindlustus — Teises liikmesriigis saadud mitterahalised hüvitised — Määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punktid c ja i — Alusetu loast keeldumine — Kohustus hüvitada haiglaravikulud vastavalt selle liikmesriigi korrale, kus isik on kindlustatud — Hüvitamisele kuuluva summa kindlaksmääramine vastavalt teenuse osutamise koha liikmesriigi õigusnormidele — Täiendava hüvitamise võimalus summade erinemise korral — Kindlustatu ravikindlustussüsteemi poolt tagatud hüvitise piirmäär põhjendatud keeldumise korral (ELTL artikkel 56; nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punktid c ja i) (vt punktid 26–29, 34 ja resolutsioon)

3. Sotsiaalkindlustus — Võõrtöötajad — Ravikindlustus — Teises liikmesriigis saadud mitterahalised hüvitised — Siseriiklik kord, mis nõuab ilma eranditeta pädeva institutsiooni eelnevat luba teises liikmesriigis kantud haiglaravikulude katmiseks — Lubamatus (ELTL artikkel 56; nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 2 teine lõik) (vt punktid 21–25, 30, 34 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus ‐ Curtea de Apel Bacau – ELTL artikli 56 ja nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2)(muudetud) artikli 22 tõlgendamine ‐ Siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad, et välismaal kantud ravikulude täielikuks hüvitamiseks on vajalik eelnev luba ‐ Teises liikmesriigis kantud kulude hüvitamise ulatuse kindlaksmääramine eelneva loa puudumise korral selle liikmesriigi määrade alusel, kus isik on kindlustatud

Resolutsioon

EÜ artiklit 49 ja nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes, nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 592/2008, artiklit 22 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis seavad teises liikmesriigis kantud ravikulude täieliku hüvitamise sõltuvusse eelneva loa olemasolust. Nende samade artiklitega on aga vastuolus selliste õigusnormide tõlgendamine nii, et nende kohaselt on igal juhul eelneva loa olemasoluta selliste kantud ravikulude täielik hüvitamine välistatud.

Kui sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatu poolt teises liikmesriigis saadud haiglaravi kulude hüvitamisest ei keelduta konkreetseid asjaolusid arvesse võttes üksnes põhjendusel, et puudub eelnev luba, siis peab pädev asutus need ravikulud kindlustatule hüvitama selle liikmesriigi õigusnormidega kindlaks määratud summa ulatuses. Kui see summa on madalam kui see summa, mida oleks elukohajärgse liikmesriigi õigusnormide alusel kohaldatud haiglaravi puhul viimati nimetatud liikmesriigis, siis peab pädev asutus lisaks maksma täiendavat hüvitist nende kahe summa vahe ulatuses, mis ei ületa tegelikult kantud kulusid.

Kui selline keeldumine on põhjendatud saab sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatu nõuda EÜ artikli 49 alusel haiglaravikulude hüvitamist üksnes selle ravikindlustussüsteemiga tagatud katte piirides, kus ta on kindlustatud.