ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 22. juulil 2022 – Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) versus Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

(Kohtuasi C-501/22)

(2022/C 424/28)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)

Vastustaja: Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) nr 1308/2013 artiklit 164 (1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on lubatud laiendada tootmisharudevahelisi kokkuleppeid, mis näevad ette liidu õigusnormides ette nähtud eeskirjadest karmimaid eeskirju mitte üksnes selle artikli punktis b nimetatud „tootmiseeskirjade“ osas, vaid ka kõikides teistes punktis a ja punktides c-n nimetatud valdkondades, mille puhul on selles artiklis ette nähtud, et tootmisharudevahelise kokkuleppe laiendamist võib taotleda; ning eelkõige, kas see artikkel lubab rangemate eeskirjade vastuvõtmist tootmisharudevahelise kokkuleppe kujul ning nende eeskirjade laiendamist kõikidele ettevõtjatele, samas kui liidu õigusnormid näevad ette turustuseeskirjad teatud klassi puu- või köögiviljade suhtes?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007.
—

tunnistada, et kuna Malta Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid tagamaks, et tema määratud ATS-teenuse osutaja järgiks komisjoni määruse (EÜ) nr 29/2009 (1) artikli 3 lõiget 1, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad EL lepingu artikli 4 lõikest 3, koostoimes komisjoni määruse (EÜ) nr 29/2009 artikli 3 lõikega 1, ja
C 424/19

ET

the airscreen company GmbH & Co. KG 12. mail 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 7. märtsi 2022. aasta määruse peale kohtuasjas T-382/21: the airscreen company versus EUIPO

(Kohtuasi C-320/22 P)

(2022/C 424/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: the airscreen company GmbH & Co. KG (esindajad: Rechtsanwälte O. Spieker, D. Mienert ja J. Selbmann)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), Moviescreens Rental GmbH

Euroopa Liidu Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) otsustas 28. septembri 2022. aasta määrusega jätta apellatsioonkaebuse menetlusse võtmata ja jätta apellandi kohtukulud tema enda kanda.
2.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, tuleb direktiivi 2012/34/EL artikli 56 lõikeid 1, 6 ja 9 tõlgendada nii, et reguleeriv asutus võib varasema kasutustasu järelkontrolli (ex post kontrolli) tulemusel tunnistada selle tagasiulatuvalt (ex tunc mõjuga) kehtetuks?
—

leida, et käesolevas asjas tuleb Euroopa Kohtul otsustada, et apellantide poolt esimeses kohtuastmes esitatud hagi on põhjendatud;
—

leida, et käesolevas asjas tuleb Euroopa Kohtul otsustada, et apellandi poolt esimeses kohtuastmes esitatud hagi on põhjendatud;
RT France’i 27. septembril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (suurkoda) 27. juuli 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-125/22: RT France versus nõukogu

(Kohtuasi C-620/22 P)

(2022/C 432/16)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: RT France (esindaja: avocat E. Piwnica)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Belgia Kuningriik, Eesti Vabariik, Prantsuse Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Poola Vabariik, Euroopa Komisjon, liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 27. juuli 2022. aasta otsus kohtuasjas T-125/22: RT France vs. nõukogu;

— mõista kõik kulud välja Euroopa Liidu Nõukogult,

koos kõigi sellest tulenevate õiguslike tagajärgedega.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohus rikkus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõiget 2, sest ta asus seisukohale, et äriühingu RT France õigust olla ärakuulatud ei olnud rikutud, põhjendusel, et lähtuvalt äärmiselt erandlikust kontekstist, milles vaidlustatud aktid vastu võeti, ning nõukogu eesmärgist ei olnud liidu institutsioonid kohustatud apellant ära kuulama enne tema nime esmast asjaomastesse loeteludesse kandmist.

Apellant lisab, et Üldkohus rikkus põhiõiguste harta artikli 41 lõiget 2 ning moonutas esitatud tõendeid, sest ta leidis, et ükski apellandi esitatud argumentidest ei võimaldanud tõendada, et menetluse tulemus oleks võinud olla erinev, kui ta oleks ära kuulatud enne kõnealuste meetmete võtmist, või kui talle oleks nende meetmete kohaldamise põhjused eelnevalt teatavaks tehtud.

Lisaks sellele on apellant seisukohal, et on rikutud põhiõiguste harta artiklit 11, ning ta väidab, et Üldkohus moonutas talle esitatud tõendeid, sest ta asus hageja sõnavabaduse piiranguid lubatuks pidamiseks, et kõnealune piirav meede on vajalik, sobiv ja taotletavate eesmärkidega proportsionaalne.

Apellant väidab veel ka seda, et Üldkohus rikkus ka põhiõiguste harta artiklit 16, sest ta tugines vaidlustatud piirava meetme proportsionaalseks lugemisel asjaolule, et apellandile seatud piirangud olid ajutised ning et puudusid tõendid tema majandusliku jätkusuutlikkuse kohta.

Lõpetuseks tugineb apellant põhiõiguste harta artikli 21 rikkumisele ning esitatud tõendite moonutamisele, sest Üldkohus leidis, et apellanti ei olnud mingil moel diskrimineeritud.
Kas komisjoni 11. märtsi 2014. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 640/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1306/2013 ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi osas, otsetoetuste, maaelu arengu toetuse ja nõuetele vastavuse süsteemiga seoses kohaldatavatest maksetest keeldumise ja nende tühistamise tingimuste osas ning kõnealuste toetuste ja süsteemiga seotud halduskaristuste osas ( 1 ) artikli 30 lõikega 3 on selle määruse põhjendusi 28 ja 31 ning artikli 2 lõike 1 punkte 16 ja 18 ning artikli 31 lõikeid 1–3 arvesse võttes kooskõlas liikmesriigi niisugune praktika, et kui toetuse saamiseks liikmesriigi kehtestatud kriteeriumi järgi on poegimismäär deklareeritud loomade arvu kohta väiksem kui nõutud ja deklareeritud loomade kohta kindlaks määratud, siis tuleb ammlehmatoodanguga seotud maksetaotlus tervikuna rahuldamata jätta, isegi kui nõutav poegimismäär on saavutatud väiksemaarvulises deklareeritud loomade rühmas, kuna riigi õigusaktides nõutust väiksem poegimismäär tähendab, et ükski deklareeritud loom ei ole toetuskõlblik?
6.

Kas käibemaksudirektiivi sätteid, mis käsitlevad käibemaksu mahaarvamist, tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui maksuhaldur tuvastab maksumenetluses, et arvetel märgitud kaup on ühenduse päritolu ja et maksukohustuslane on tarneahela teine liige, siis on selle mudeli põhimõte – arvestades asjaolu, et ühenduse päritolu kaubad on käibemaksust vabastatud, mistõttu ei ole esimesel Ungari soetajal õigust käibemaksu maha arvata, on see õigus ainult ahela teisel liikmel – iseenesest piisav objektiivne asjaolu selleks, et tõendada maksupettust, või peab maksuhaldur ka sel juhul objektiivsete asjaoludega tõendama, milline ahela liige või millised liikmed panid toime maksupettuse, mis oli nende modus operandi, ja kas maksumaksja oli või võis olla nõutava hoolsusega sellest teadlik?
C 432/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší soud (Tšehhi Vabariik) 26. augustil 2022 – Inkreal s. r. o. versus Dúha reality s. r. o.

(Kohtuasi C-566/22)

(2022/C 432/14)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší soud

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Inkreal s. r. o.

Kostja: Dúha reality s. r. o.

Eelotsuse küsimused

Kas rahvusvahelise elemendi olemasolu seisukohast, mis on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 (1) kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades kohaldamise vajalik tingimus, võib nimetatud määruse kohaldamise aluseks olla ainuüksi asjaolu, et kaks poolt, kelle asukoht on samas liikmesriigis, lepivad kokku teise Euroopa Liidu liikmesriigi kohtualluvuses?

(1) ELT 2012, L 351, lk 1.
1.

Kas riigihankemenetlusest õigusvastaselt kõrvaldatud pakkujale tekitatud kahju hüvitamise nõuet menetleva siseriikliku kohtu otsus keelduda tunnustamast õigust hüvitisele kaotatud võimaluse (ingl loss of opportunity) eest on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiivi 2007/66/EÜ (1), millega muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas, artikli 2 lõike 1 punktiga c koostoimes artikli 2 lõigetega 6 ja 7?
1.

Kas [nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi] (1) artiklit 273 ja [Euroopa Liidu põhiõiguste harta] artikli 52 lõikes 1 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtet arvesse võttes on harta artiklis 16 sätestatud ettevõtlusvabadusega kooskõlas liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et äriühingu maksukohustuslase registreerimisnumber või käibemaksukohustuslase registreerimisnumber võidakse seetõttu, et ta ei ole esitanud sellelt äriühingult nõutavat maksutagatist, tühistada ka juhul, kui osanikud ei ole otseselt teadlikud sellest, et äriühingule on kehtestatud sellise tagatise nõue, ega sellest, et maksutagatise nõue on äriühingule kehtestatud seetõttu, et üks äriühingu juhatuse liikmetest kuulub või kuulus teise juriidilise isiku koosseisu, kellel on maksuvõlg, mis ei ole veel tasutud, või on või oli nimetatud juriidilise isiku juht?
2.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 3 lõiget 1, artikli 6 lõiget 1, artikli 7 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 8, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 ning õiguskindluse, tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtteid ning õigust olla ära kuulatud tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormide tõlgendamine kohtu poolt nii, et ebaõiglase lepingutingimuse kandmine keelatud lepingutingimuste registrisse toob kaasa selle lepingutingimuse ebaõiglaseks tunnistamise igas menetluses, milles osaleb tarbija, sh: — teise ettevõtja puhul kui see, kelle suhtes toimus menetlus ebaõiglase lepingutingimuse kandmiseks keelatud lepingutingimuste registrisse; — lepingutingimuse puhul, mis ei ole sõnastuselt identne, aga mis on sama tähendusega ja toob tarbija jaoks kaasa samad tagajärjed?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (edaspidi „pakettreisidirektiiv“) (1), artikli 12 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see annab lisaks pakettreisidirektiivi artikli 12 lõikes 1 sätestatud õigusele täiendava lepingust taganemise õiguse, mille õiguslikud tagajärjed on kohaldatavad vaid siis, kui oma taganemisavalduses tugineb reisija sihtkohas või selle vahetus läheduses esinevatele vältimatutele ja erakorralistele asjaoludele, mis pakettreisi teenuste osutamist või isikute vedu sihtkohta olulisel määral mõjutavad?
—

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiviga (EL) 2019/1, mille eesmärk on anda liikmesriikide konkurentsiasutustele volitused, et tulemuslikumalt tagada konkurentsinormide täitmine ja et tagada siseturu nõuetekohane toimimine (2) (eelkõige põhjendused 1, 6, 8, 17, 26, artikli 1 lõige 1, artikli 2 punkt 10, artikli 5 lõige 1); tõlgendatuna koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 lõikega 1 (õigus omandile), artikliga 20 (võrdsus seaduse ees), artikli 21 lõikega 1 (diskrimineerimiskeeld), artikli 52 lõikega 1 (proportsionaalsuse põhimõte); ning kas seda tuleb järelikult tõlgendada nii, et riigisisene õigusnorm, mis on sätestatud 24. jaanuari 2012. aasta dekreetseaduse nr 1 artiklis 5-bis (mis võeti muudetud kujul seadusena vastu 24. märtsi 2012. aasta seadusega nr 27) – millega lisati seaduse 287/1990 artiklile 10 lõigud 7-ter ja 7-quater, on eespool viidatud tingimustel liidu õigusega vastuolus?
1.

Kas direktiivi 92/43/EMÜ (1) (viimati muudetud direktiiviga 2013/17/EL (2)) artikkel 12 koostoimes IV lisaga, mis sätestab, et hunt on hõlmatud range kaitse süsteemiga, kuid jätab mitmes liikmesriigis populatsioonid selle süsteemi alt välja, nägemata siiski asjaomast erandit ette Austrias, on vastuolus ELL artikli 4 lõikes 2 sätestatud „liikmesriikide võrdsuse põhimõttega“?
2.

Juhul kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele eitavalt: Kas määruse nr 261/2004 artikli 4 lõiget 3 koosmõjus artikli 2 punktiga j tuleb tõlgendada nii, et teate selle kohta, et reisija jäetakse lennureisist vastu tema tahtmist maha, saab reisijale edastada ka reisijaga lepingu sõlminud lennuettevõtja, kes on asjaomase lennuga seoses sõlminud koodijagamise kokkuleppe tegutseva lennuettevõtjaga, kusjuures hüvitise maksmise kohustus läheb üle tegutsevale lennuettevõtjale?
1.

tuleb tõlgendada nii, et lepingust taganemise õiguse olemasolu hindamisel on määravad vaid need vältimatud ja erakorralised asjaolud, mis esinesid juba lepingust taganemise ajal,
1.

Kas ELTL artikleid 49, 56 ja/või 63 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et intressi, mida tuleb maksta laenult, mis võeti maksukohustuslase sidusettevõtjalt selleks, et omandada või juurde osta sellise ettevõtja osi, kellest saab pärast nende osade omandamist või juurdeostmist sidusettevõtja, ei arvata maksukohustuslase kasumi arvutamisel maha, kuna asjaomast laenu tuleb pidada puhtalt kunstlikuks skeemiks (skeemi osaks), ja seda olenemata sellest, kas kõnealune laen kui selline on võetud turutingimustel?
2.

Kas assotsiatsioonilepingu artikli 68 lõiget 4, võttes arvesse selle sõnastust ning mõtet ja eesmärki, tuleb tõlgendada nii, et see on vahetult kohaldatav, mistõttu isikud, kelle suhtes see säte kohaldub, võivad liikmesriikide kohtutes sellele vahetult tugineda, et sellega vastuolus olevad liikmesriigi õigusaktid jäetaks kohaldamata? Kui jah:
2.

Kas direktiivi 2011/92 artikli 2 lõiget 1 koostoimes artikli 4 lõikega 1, I lisa punkti 17 alapunktiga a ning punktiga 24 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et olukorras, kus a. broilerite intensiivkasvatuseks ette nähtud kanalaga täiendatakse juba teostusloa saanud kanalat, b. lisanduvas kanalas (29 990 kohta) ja juba teostusloa saanud kanalas (84 000 kohta) on kokku üle 85 000 broilerikoha, millega on ületatud direktiivi 2011/92 I lisa punkti 17 alapunktis a kehtestatud künnis, c. lisanduva kanala maht ei ületa ei riigisiseses õiguses asukohapõhiseks eelhindamiseks kehtestatud künnist (30 000 kohta) ega riigisiseses õiguses üldiseks eelhindamiseks kehtestatud künnist (40 000 kohta), ja d. kuigi juba teostusloa saanud kanala puhul ei hinnatud selle keskkonnamõju, vaid korraldati üksikjuhtumi uurimine direktiivi 2011/92 artikli 4 lõike 2 punkti a tähenduses (riigisisese õiguse kohane üldine eelhindamine), mille tulemusel tehti järeldus, et juba teostusloa saanud kanala keskkonnamõju ei olnud vaja hinnata, lisanduva kanala keskkonnamõju hindamine on nõutav vaid juhul, kui üksikjuhtumi uurimisest direktiivi 2011/92 artikli 4 lõike 2 punkti a tähenduses (riigisisese õiguse kohasest üldisest eelhindamisest) nähtub, et lisanduv kanala võib põhjustada olulise kahjuliku keskkonnamõju või muu olulise kahjuliku keskkonnamõju?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg (Madalmaad) 11. augustil 2022 – SN jt versus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(Kohtuasi C-540/22)

(2022/C 463/20)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: SN, AS, RA, AA, OK, SD, IS, YZ, VK, VM, SP, OZ, OK, MM, PS, OP, ST, OO, ST, OS, AB, AT, PM, IY, SO, HY, VK, VL, DT, DM, DK, OK, MK, VM, VM, AY, PD, SS, OH, AZ, RS, VD, AI, OK

Vastustaja: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Eelotsuse küsimused

1. Kas ELTL artiklitega 56 ja 57 tagatud teenuste osutamise vabadus hõlmab sellest õigusest tulenevat elamisõigust liikmesriigis kolmandate riikide kodanikest töötajatele, kes võivad selles liikmesriigis töötada teises liikmesriigis asuva teenuseid osutava ettevõtja juures?

2. Kui vastus on eitav: Kas ELTL artikliga 56 on vastuolus see, et teenuseid osutav ettevõtja peab lisaks pelgale registreerimiskohustusele taotlema igale töötajale elamisluba, kui teenuse osatamise kestus ületab kolme kuud?
1.

Kas selleks, et isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artikli 82 lõike 1 alusel tekiks kahjuhüvitise saamise õigus, on piisav, et rikutud on mõnda hüvitisenõude esitanud isikut kaitsvat isikuandmete kaitse üldmääruse sätet, või peab lisaks sätete rikkumisele kui sellisele olema hüvitisenõude esitaja jaoks tekkinud veel mõni negatiivne tagajärg?
7.

Kas arvestades põhimõtteid, mille kohaselt maksustamise koht on koht, kus toimub lõpptarbimine, on töötlemisteenuste osutamise koha kindlaksmääramisel oluline asjaolu, et teenuse saaja on töötlemisel saadud kauba müünud enamasti (mis on ette nähtud) väljaspool Rumeeniat, samas kui Rumeenias müüdavalt kaubalt tuleb tasuda käibemaks ja seetõttu ei „tarbita“ töötlemisteenuste tulemust Rumeenias või, kui seda „tarbitakse“ Rumeenias, on see käibemaksuga maksustatav?
C 463/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 16. septembril 2022 – Società Italiana Imprese Balneari Srl versus Comune di Rosignano Marittimo jt

(Kohtuasi C-598/22)

(2022/C 463/26)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Società Italiana Imprese Balneari Srl

Vastustajad: Comune di Rosignano Marittimo, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia del demanio – Direzione regionale Toscana e Umbria, Regione Toscana

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklitega 49 ja 56 ning Laezza kohtuotsusest (C-375/14) tulenevate põhimõtetega, niivõrd kui neid peetakse kohaldatavaks, on vastuolus [Itaalia laevandusseadustiku] artikli 49 tõlgendus, mille kohaselt on ette nähtud kontsessionääri poolt tasuta ja hüvitiseta üleandmine kontsessiooni kehtivusaja lõppedes, kui kontsessiooni uuendatakse katkematult, ka uue sätte alusel, ehitustööde puhul, mida tehakse riigiomandisse kuuluval maa-alal, mis moodustab osa veekeskuse tegevuseks kasutatavate varade kompleksist, kuna sellise kohese tagastamise mõju võib olla piirang, mis ületab liikmesriigi seadusandja tegelikult taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalikku ja on seetõttu eesmärgiga ebaproportsionaalne?
21. oktoobril 2022 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Slovaki Vabariik

(Kohtuasi C-668/22)

(2022/C 463/28)

Kohtumenetluse keel: slovaki

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Sasinowska, G. Wilms ja R. Lindenthal)

Kostja: Slovaki Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Slovaki Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid saavutamaks teatud tulemusi, mida nõuab Euroopa Komisjoni 16. jaanuari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 29/2009 (1), millega kehtestatakse andmevahetusteenuste nõuded ühtse Euroopa taeva jaoks, siis on Slovaki Vabariik rikkunud talle ELL artikli 4 lõikest 3 koosmõjus määruse (EÜ) nr 29/2009 artikli 3 lõikega 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Slovaki Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Määruse (EÜ) nr 29/2009 artikli 3 lõike 1 kohaselt tagavad lennuliiklusteenuse osutajad, et artikli 1 lõikes 3 osutatud õhuruumis lennuliiklusteenuseid osutavad üksused on võimelised osutama ja kasutama selle määruse II lisas määratletud andmevahetusteenuseid. II lisas määratletud andmevahetusteenused on: andmekanali avamise võimalus (DLIC), lennujuhtimise side halduse teenuse (ACM), lennujuhtimisüksuse lubade ja teabe teenus (ACL) ning lennujuhtimise mikrofonikontrolli teenus (AMC). Määruse (EÜ) nr 29/2009 artikli 3 lõikega 1 vastuollu minnes ei ole Slovaki Vabariigi poolt nimetatud lennuliiklusteenuse osutaja taganud, et lennuliiklusteenuseid osutavad üksused on võimelised osutama ja kasutama selle määruse II lisas määratletud andmevahetusteenuseid. Põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel ei olnud Slovaki Vabariik võtnud vajalikke meetmeid ELL artikli 4 lõike 3 tähenduses, et tema nimetatud lennuliiklusteenuse osutaja täidaks määruse (EÜ) nr 29/2009 artikli 3 lõikes 1 sätestatud nõudeid.

(1) ELT 2009, L 13, lk 3.
17. oktoobril 2022 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-651/22)

(2022/C 463/27)

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: R. Tricot ja B. Rechena)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei võtnud hiljemalt 6. veebruariks 2018 vastu vajalikke sätteid, et täielikult rakendada nõukogu 5. detsembri 2013. aasta direktiivi 2013/59/Euratom (1), millega kehtestatakse põhilised ohutusnormid kaitseks ioniseeriva kiirgusega kiiritamisest tulenevate ohtude eest ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom ning 2003/122/Euratom ega ole komisjonile neist sätetest teatanud, siis on Portugali Vabariik jätnud täitmata kohustused, mis lasuvad tal vastavalt selle direktiivi artiklile 106;

— mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu 5. detsembri 2013. aasta direktiiv 2013/59/Euratom oleks tulnud üle võtta hiljemalt 6. veebruariks 2018 ja liikmesriikidel tuli komisjonile teatada nende riigisiseste sätete tekst, mille nad kõnesoleva direktiivi reguleerimisalas vastu võtsid.

Direktiivi ülevõtmise tähtaeg on juba möödunud ja praeguseni ei ole komisjon saanud teavet selle kohta, et direktiiv oleks täielikult üle võetud; samuti ei ole komisjonil muud teavet, mis võimaldaks järeldada, et Portugali Vabariik on täitnud kohustuse kohaldada vajalikke meetmeid. Konkreetsemalt ei ole Portugali Vabariik veel vastu võtnud riiklikku tegevuskava elamutes, üldkasutatavates ehitistes ja töökohtadel seoses radooni sisseimbumisega eri allikatest, näiteks pinnasest, ehitusmaterjalidest või veest, tuleneva radoonikiirituse pikaajalise riski ohjamiseks.

Komisjon on seisukohal, et kuna Portugali Vabariik ei ole võtnud vastu kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme nõukogu 5. detsembri 2013. aasta direktiivi 2013/59/Euratom täielikuks täitmiseks ja selle riigisisesesse õiguskorda ülevõtmiseks ega ole komisjonile neist sätetest teatanud, siis on Portugali Vabariik jätnud täitmata kohustused, mis lasuvad tal vastavalt selle direktiivi artiklile 106.

(1) ELT 2014, L 13, lk 1.