2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on vähemalt osaliselt jaatav, mis puudutab alusetult antud abi tagastamise korda: a) Kas see, kui hanke korraldaja, kes on saanud abi ERF-i raames, ei ole järginud toetatava meetme elluviimiseks volitatud teenuseosutaja valimiseks korraldatud riigihanke puhul lepingute sõlmimise eeskirja või eeskirju, on eeskirjade eiramine määruse nr 2988/95 (3) tähenduses? Kas asjaolu, et pädev siseriiklik asutus ei saanud ajal, kui ta otsustas anda ERF-i alusel taotletud abi, olla teadmatuses asjaolust, et toetusesaajast ettevõtja oli eiranud riigihankelepingute sõlmimise eeskirju, kui ta võttis juba enne abi andmist tööle teenuseosutaja, kelle ülesanne on toetatava meetme elluviimine, võib mõjutada määratlemist eeskirjade eiramisena määruse nr 2988/95 tähenduses? b) Juhul kui vastus teise küsimuse punktile a on jaatav ning kuna, nagu Euroopa Kohus on sedastanud 29. jaanuari 2009. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-278/07–C-280/07: Hauptzollamt Hamburg-Jonas versus Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co, määruse nr 2988/95 artiklis 3 sätestatud aegumistähtaeg on kohaldatav sellistele haldusõiguslikele meetmetele nagu ettevõtja poolt toime pandud eeskirjade eiramise tõttu alusetult makstud abi tagasimaksmise nõue: — kas aegumistähtaja arvestamise alguseks tuleb määrata abi selle saajale ülekandmise kuupäev või kuupäev, mil abisaaja kasutab saadud toetust riigihankelepingute sõlmimise eeskirja või eeskirju eirates tööle võetud teenuseosutajale maksmiseks? — kas kõnealune tähtaeg tuleb lugeda katkenuks juhul, kui pädev siseriiklik asutus saadab toetusesaajale kontrolliaruande, milles on tuvastatud riigihankelepingute sõlmimise eeskirjade eiramine ning milles nähakse seetõttu ette, et siseriiklik asutus nõuab makstud summade tagastamist? — juhul kui liikmesriik kasutab talle määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikega 3 jäetud võimalust kohaldada pikemat aegumistähtaega, eelkõige juhul, kui Prantsusmaal kohaldatakse üldist tähtaega, mis kohtuvaidluse asjaolude toimumise ajal oli sätestatud code civile’i artiklis 2262, mille kohaselt: „Kõikide hagide, nii asjaõiguslike kui ka võlaõiguslike, aegumistähtaeg on 30 aastat […]”, kas sellise tähtaja kooskõla ühenduse õigusega ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõttega tuleb hinnata lähtudes siseriiklikus õigusaktis ette nähtud maksimaalsest aegumistähtajast, mis on siseriikliku asutuse poolt esitatud abi tagastamise nõude õiguslik alus, või lähtudes käesoleval juhul tegelikult rakendatud tähtajast? c) Juhul kui vastus teise küsimuse punktile a on eitav, kas ühenduse finantshuvid takistavad seda, et sellise abi andmisel, nagu käesolevas kohtuvaidluses käsitletav, kohaldab kohus õigusi tekitavate otsuste tühistamist puudutavaid siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt saab asutus õigusi tekitava ebaseadusliku üksikotsuse tühistada üksnes nelja kuu jooksul alates kõnealuse otsuse vastuvõtmisest, välja arvatud juhul, kui tegemist on õigustühisusega, pettusega või abisaaja taotlusega, üksiku haldusotsuse aga, eelkõige juhul, kui see on seotud abi andmisega, saab siduda resolutiivsete tingimustega, mille täitumise korral saab asjaomase abi tagasi võtta aegumistähtajast olenemata — olgu täpsustatud, et Conseil d’Etat on otsustanud, et kõnealust siseriiklikku õigusnormi tuleb tõlgendada nii, et ühenduse õigusakti kohaselt alusetult antud abi saaja saab sellele tugineda vaid siis, kui ta on olnud heauskne?