ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
46

Esimene väide käsitleb Kala Nafti teatavate väidete vastuvõetamatust. See väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 43–46, mis on sõnastatud järgmiselt: „43 Kohtuistungil väitsid nõukogu ja komisjon, et [Kala Nafti] tuleb pidada valitsusorganisatsiooniks, mis tähendab, et ta on seotud Iraani riigiga ega saa tugineda kaitsele ja tagatistele, mis tulenevad põhiõigustest. Seetõttu on nad seisukohal, et põhiõiguste väidetavat rikkumist puudutavad hagiväited tuleb tunnistada vastuvõetamatuks. 44 Selle kohta olgu esiteks märgitud, et nõukogu ja komisjon ei eita [Kala Nafti] õigust nõuda [vaidlusaluste õigusaktide] tühistamist. Nad eitavad kõigest seda, et [Kala Naftile] kuuluvad teatavad õigused, millele ta tühistamisnõude põhjendamiseks tugineb. 45 Teiseks olgu märgitud, et küsimus, kas tühistamisväite põhjendamiseks viidatud õigus kuulub hagejale või mitte, ei seondu selle väite vastuvõetavusega, vaid põhjendatusega. Kuna nõukogu ja komisjoni argumendid, mis käsitlevad [Kala Nafti] valitsusväliseks organisatsiooniks olemist, on suunatud hagi osaliselt vastuvõetamatuks tunnistamisele, tuleb need järelikult tagasi lükata. 46 Kolmandaks olgu märgitud, et need argumendid esitati esmakordselt kohtuistungil, ilma et nõukogu või komisjon oleks viidanud sellele, et argumendid põhinevad faktilistel ja õiguslikel asjaoludel, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Kuna need argumendid puudutavad vaidluse sisu, siis on järelikult tegemist uue väitega Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu mõttes, mistõttu tuleb need vastuvõetamatuks tunnistada.”
77

Kõigepealt tuleb meenutada, et harta artikli 47 teises lõigus on sätestatud, et „[i]gaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus”. Seetõttu on Euroopa Kohus mitmel korral leidnud, et see artikkel on seotud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega (vt eelkõige 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-385/07 P: Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland vs. komisjon, EKL 2009, lk I-6155, punkt 179 ja seal viidatud kohtupraktika).
2.

Maksukohustuslane võib direktiivi 2006/112 artikli 168 või selle sätte üle võtnud liikmesriigi õigusnormi alusel nõuda sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust juhul, kui tulenevalt siseriiklikus õiguses ette nähtud maksuvabastusest, mis on vastuolus selle direktiivi artikli 132 lõike 1 punktiga i, ei kuulu tema osutatud haridusteenused käibemaksuga maksustamisele. See maksukohustuslane võib igal juhul tugineda asjaolule, et nimetatud maksuvabastus on direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktiga i vastuolus, nii et see ei kuulu talle kohaldamisele juhul – isegi arvestades liikmesriikidele selle sättega antud kaalutlusõigust –, kui maksukohustuslast ei saa objektiivselt pidada organisatsiooniks, mille eesmärgid on sarnased avalik-õiguslike haridusorganisatsioonide eesmärkidega nimetatud sätte tähenduses, mis tuleb kindlaks teha liikmesriigi kohtul. Viimati nimetatud juhul maksustatakse selle maksukohustuslase osutatud haridusteenuseid käibemaksuga ning maksukohustuslane võib seega kasutada sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust.
56

Neljandaks ja ühtlasi viimaseks märgib I. Jurašinović, et kuna Üldkohus ei võtnud arvesse 30. mai 2007. aasta kirja, milles A. Gotovina palus määruse nr 1049/2001 alusel nõukogul võimaldada tal aruannetega tutvuda, seetõttu, et kõnealust kirja ei esitatud kohtuasjas T‑465/09, milles tehti vaidlustatud kohtuotsus, siis rikkus kohus õigusnormi. Sellega seoses väidab I. Jurašinović, et ta sai kõnealusest kirjast teada alles pärast menetlustoimingute lõpetamist selles kohtuasjas, mistõttu ei olnud tal võimalik seda dokumenti esitada, seda enam, et Üldkohus lükkas tema repliigi hilinemise tõttu tagasi. Sama kiri on siiski esitatud kohtuasjas T‑63/10: Jurašinović vs. nõukogu, milles on tehtud Üldkohtu 3. oktoobri 2012. aasta otsus ning mille pooled ja kohtukoosseis olid samad. Seega ei saanud Üldkohus selle kirja olemasolus tegelikult kahelda.
26

Direktiivi 80/987 algse redaktsiooni artikli 4 lõigetes 1 ja 2 oli sätestatud, et kui liikmesriigid soovivad piirata garantiiasutuste vastutust, võivad nad ette näha, et minimaalselt peavad olema tagatud töötasunõuded kolme kuu eest, mis kuuluvad võrdluskuupäevale eelnenud kuue kuu hulka. Alates direktiiviga 2002/74 direktiivi 80/987 algsesse redaktsiooni tehtud muudatuste jõustumisest on isegi võimalik ette näha, et see ajavahemik on võrdluskuupäevast hilisem. Liikmesriikidel on ka võimalik ette näha, et nõuded on tagatud üksnes minimaalse kaheksa nädala pikkuse ajavahemiku eest, tingimusel et see kaheksanädalane ajavahemik kuulub pikema, vähemalt 18 kuu pikkuse võrdlusperioodi hulka.
49

Esitatud kaalutlustega arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et raamotsuse artikli 1 punkti a alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et tuleb asuda seisukohale, et isikul on olnud võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus, kui enne oma kaebuse esitamist pidi see isik ammendama kohtueelse haldusmenetluse võimalused. Sellisel kohtul peab olema täielik pädevus vaadata kohtuasi läbi nii õigusliku hinnangu kui ka faktiliste asjaolude osas.
38

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimustele vastata, et kuuenda direktiivi artikli 2 punkti 1, artikli 5 lõiget 1 ja artikli 11 A osa lõike 1 punkti a ning direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti a, artikli 14 lõiget 1 ja artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on kauba füüsiline üleandmine ostjale, kes kasutab pangakaarti maksevahendina pettuse eesmärgil, „kaubatarne” nimetatud artikli 2 punkti 1, artikli 5 lõike 1, artikli 2 lõike 1 punkti a ning artikli 14 lõike 1 tähenduses ja et sellise üleandmise käigus kolmanda isiku poolt vastavalt viimase ja kauba tarnija vahel sõlmitud kokkuleppele, mille kohaselt kohustub kolmas isik tasuma tarnijale kauba eest, mille ta on müünud ostjatele, kes kasutasid seda kaarti maksevahendina, tehtud makse on „tasu” kuuenda direktiiv artikli 11 A osa lõike 1 punkti a ja direktiivi 2006/112 artikli 73 tähenduses.
17

X esitas Gerechtshof te Leeuwardeni otsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Selle kohtu sõnul on tuvastatud, et Madalmaade õigusnormide kohaselt elab X Madalmaades, kuid pole välistatud, et teda võib pidada ka Belgia residendiks Belgia õigusnormide alusel. Kuna seda asjaolu ei ole vaidlustatud, siis lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus eeldusest, et X elab ka Belgias ning et tema auto on mõeldud ka Belgias alaliselt kasutamiseks.
18

Siiski, leides, et ta on kohustatud kindlaks tegema, kas kõnealused meetmed kujutasid endast riigiabi, ja seades eelkõige kahtluse alla nende meetmete valikulisuse, otsustas Oberlandesgericht Koblenz menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas komisjoni vaidlustamata otsus algatada ELTL artikli 108 lõike 3 teises lauses sätestatud ametlik uurimismenetlus toob kaasa selle, et siseriiklikule kohtule on hagimenetluses, mille esemeks on tasutud maksete tagasinõudmine ja tulevaste maksete tegemisest hoidumine, abi olemuse hindamise osas siduv komisjoni õiguslik hinnang, mis on esitatud uurimismenetluse algatamise otsuses? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas meetmeid, mida rakendab riigi osalusega äriühing komisjoni 16. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/111/EÜ liikmesriikide ja riigi osalusega äriühingute vaheliste finantssuhete läbipaistvuse ning teatavate ettevõtjate finantsläbipaistvuse kohta (ELT L 318, lk 17 […]) artikli 2 punkti b alapunkti i tähenduses, kes käitab lennujaama, tuleb riigiabiõiguse seisukohast käsitada valikuliste meetmetena ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses juba seetõttu, et need tulevad kasuks vaid neile lennuettevõtjatele, kes kasutavad lennujaama? 3. Kui vastus teisele küsimusele on eitav: a) Kas valikulisuse tingimus ei ole täidetud juhul, kui riigi osalusega äriühing, kes käitab lennujaama, tagab kõigile lennuettevõtjatele, kes otsustavad kasutada lennujaama, selleks ühesugused tingimused läbipaistval viisil? b) Kas see kehtib ka juhul, kui lennujaama käitaja järgib teatud ärimudelit (siin: koostöö nn odavlennuettevõtjatega), kasutustingimused on kohandatud kõnealustele klientidele ega ole seetõttu kõigile lennuettevõtjatele võrdsel määral atraktiivsed? c) Kas valikulise meetmega on igal juhul tegemist siis, kui suure osa lennujaama reisijate arvust moodustavad paljude aastate vältel ühe lennuettevõtja reisijad?”
14

Nõukogu 19. detsembri 2011. aasta otsusega 2011/866/EL, mis käsitleb komisjoni ettepanekut nõukogu määruse kohta, millega kohandatakse alates 1. juulist 2011 Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasusid ja pensione ning nimetatud töötasude ja pensionide suhtes kohaldatavaid paranduskoefitsiente (ELT L 341, lk 54) otsustas nõukogu „jätta vastu võtmata […] [vaidlustatud ettepaneku]” eelkõige järgmistel põhjustel: „(8) […] Nõukogu on veendunud, et praegu liidus valitsev finants‑ ja majanduskriis, mis on väga paljudes liikmesriikides põhjustanud märkimisväärseid eelarvekohandusi, muu hulgas riigiametnike palgakärpeid, on liidu majanduslikku ja sotsiaalset olukorda tõsiselt ja äkiliselt halvendanud. [...] (13) Ülaltoodut arvestades leiab nõukogu, et komisjoni seisukoht majandusliku ja sotsiaalse olukorra tõsise ja [äkilise] halvenemise küsimuses ning tema loobumine personalieeskirjade XI lisa artiklil 10 põhineva ettepaneku esitamisest põhineb ebapiisavatel ja ekslikel lähtepunktidel. (14) Kuna Euroopa Kohus on kohtuasjas [, milles tehti 24. novembri 2010. aasta otsus C-40/10: komisjon vs. nõukogu (EKL 2010, lk I-12043)] otsustanud, et personalieeskirjade XI lisa kohaldamise perioodil on artiklis 10 sätestatud kord ainus vahend, millega saab töötasude kohandamisel arvesse võtta majanduskriise, siis nõukogu võimalus seda artiklit kriisiperioodil kohaldada sõltus komisjoni ettepaneku esitamisest. (15) Nõukogu on veendunud, et arvestades personalieeskirjade XI lisa artikli 10 sõnastust ja [ELL] artikli 13 lõike 2 teises lauses sätestatud lojaalse institutsioonidevahelise koostöö kohustust, oli komisjon kohustatud esitama nõukogule asjakohase ettepaneku. Komisjoni järeldused ja tema otsus jätta asjakohane ettepanek esitamata rikuvad seega nimetatud kohustust. (16) Kuna nõukogu saab otsuse teha üksnes komisjoni ettepaneku põhjal, on komisjoni suutmatus teha tõendite põhjal korrektseid järeldusi ning esitada personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohane ettepanek takistanud nõukogu majandusliku ja sotsiaalse olukorra tõsisele ja äkilisele halvenemisele korrektselt reageerimast, st võtmast vastu personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohast õigusakti.” [täpsustatud tõlge]
14

Nõukogu 19. detsembri 2011. aasta otsusega 2011/866/EL, mis käsitleb komisjoni ettepanekut nõukogu määruse kohta, millega kohandatakse alates 1. juulist 2011 Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasusid ja pensione ning nimetatud töötasude ja pensionide suhtes kohaldatavaid paranduskoefitsiente (ELT L 341, lk 54), otsustas nõukogu „jätta vastu võtmata […] määruse [ettepaneku]” eelkõige järgmistel põhjustel: „(8) […] Nõukogu on veendunud, et praegu liidus valitsev finants- ja majanduskriis, mis on väga paljudes liikmesriikides põhjustanud märkimisväärseid eelarvekohandusi, muu hulgas riigiametnike palgakärpeid, on liidu majanduslikku ja sotsiaalset olukorda tõsiselt ja äkiliselt halvendanud. [...] (13) Ülaltoodut arvestades leiab nõukogu, et komisjoni seisukoht majandusliku ja sotsiaalse olukorra tõsise ja [äkilise] halvenemise küsimuses ning tema loobumine personalieeskirjade XI lisa artiklil 10 põhineva ettepaneku esitamisest põhineb ebapiisavatel ja ekslikel lähtepunktidel. (14) Kuna Euroopa Kohus on kohtuasjas [, milles tehti 24. novembri 2010. aasta otsus C-40/10: komisjon vs. nõukogu (EKL 2010, lk I-12043)] otsustanud, et personalieeskirjade XI lisa kohaldamise perioodil on artiklis 10 sätestatud kord ainus vahend, millega saab töötasude kohandamisel arvesse võtta majanduskriise, siis nõukogu võimalus seda artiklit kriisiperioodil kohaldada sõltus komisjoni ettepaneku esitamisest. (15) Nõukogu on veendunud, et arvestades personalieeskirjade XI lisa artikli 10 sõnastust ja [ELL] artikli 13 lõike 2 teises lauses sätestatud lojaalse institutsioonidevahelise koostöö kohustust, oli komisjon kohustatud esitama nõukogule asjakohase ettepaneku. Komisjoni järeldused ja tema otsus jätta asjakohane ettepanek esitamata rikuvad seega nimetatud kohustust. (16) Kuna nõukogu saab otsuse teha üksnes komisjoni ettepaneku põhjal, on komisjoni suutmatus teha tõendite põhjal korrektseid järeldusi ning esitada personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohane ettepanek takistanud nõukogu majandusliku ja sotsiaalse olukorra tõsisele ja äkilisele halvenemisele korrektselt reageerimast, st võtmast vastu personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohast õigusakti.” [täpsustatud tõlge]
51

Siiski ei võimalda asjaolu, et kontsessioonist ei saaks tuleneda ettevõtjale või avalik‑õiguslikule isikule olulist puhastulu või põhjendamatut eelisseisundit, iseenesest järeldada, et see kontsessioon ei paku majanduslikku huvi muudes liikmesriikides kui kontsessiooni andva asutuse asukohaliikmesriigis asuvatele ettevõtjatele. Sellise majandusstrateegia raames, mille eesmärk on laiendada osa oma tegevusest mõnda teise liikmesriiki, võib ettevõtja teha taktikalise otsuse taotleda kontsessiooni saamist selles liikmesriigis, hoolimata asjaolust, et kõnealusest kontsessioonist ei tulene adekvaatset kasumit, sest see ei muuda asjaolu, et see võimalus võib ettevõtjal võimaldada siseneda nimetatud liikmesriigi turule ja luua endale maine valmistamaks ette tulevast laienemist.
1.

Nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta, artikleid 3 ja 4 ning komisjoni 27. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 968/2006, millega kehtestatakse ühenduse suhkrutööstuse ümberkorraldamise ajutise kava loomist käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 320/2006 üksikasjalikud rakenduseeskirjad, artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nende artiklite tähenduses hõlmab mõiste „tootmisseadmed” silohoidlaid, mis on mõeldud abisaaja suhkru ladustamiseks ja seda sõltumata tõigast, kas neid kasutatakse ka muuks otstarbeks. Sellise mõiste kohaldamisalasse ei kuulu silohoidlad, mida kasutatakse üksnes kvoodi kohaselt toodetud suhkru ladustamiseks, mille on valmistanud teised tootjad või mis on viimaste käest ostetud, ning need silohoidlad, mida kasutatakse üksnes turunduslikul eesmärgil suhkru pakendamiseks või pakkimiseks. Sellise hinnangu andmine lähtuvalt asjaomaste silohoidlate tehnilistest omadustest ja nende tegelikust kasutusest on igal üksikjuhtumil siseriikliku kohtu ülesanne.
43

Siseriiklikud õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mille tõttu lühendati ajavahemikku, mil võis esitada alusetult makstud summade tagasisaamise taotlusi, kuuest aastast, alates alusetult sisse nõutud maksu tasumise aluseks oleva õigusnormi rikkumise avastamisest, kuue aastani alates selle maksu tasumise kuupäevast, nähes ette, et see kohaldub viivitamatult kõikidele taotlustele, mis on esitatud pärast nende õigusnormide vastuvõtmist ja taotlustele, mis on esitatud viimati nimetatud kuupäeva ja varasema kuupäeva vahel, mis vastab antud juhul kuupäevale, mil avaldati õigusnormide vastuvõtmise ettepanek, mis on muu hulgas nende õigusnormide jõustumise kuupäev, ei vasta üleminekukorra tingimusele. Sellised õigusnormid muudaks praktikas võimatuks alusetult tasutud maksude tagasisaamise õiguse kasutamise, mis oli maksumaksjatel varem. Järelikult tuleb selliseid siseriiklikke õigusnorme nagu on kõne all põhikohtuasjas, pidada tõhususe põhimõttega kokkusobimatuks.
48

Euroopa Kohus sedastas 29. juuni 2004. aasta otsuse kohtuasjas C-110/02: komisjon vs. nõukogu (EKL 2004, lk I-6333) punktides 29–31, et korraldades EÜ artikli 88 abil komisjonipoolse riigiabi pideva uurimise ja kontrollimise, on EÜ asutamislepingu eesmärk see, et abi võimalik ühisturuga kokkusobimatuks tunnistamine toimub Üldkohtu ja Euroopa Kohtu kontrolli alla kuuluva sobiva menetluse käigus, mille rakendamine on komisjoni ülesanne. EÜ artiklite 87 ja 88 alusel on komisjonile seega antud ka keskne roll abi võimaliku kokkusobimatuse tuvastamisel. Nõukogule riigiabi valdkonnas EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõiguga antud pädevus on iseenesest erandliku olemusega, mis tähendab, et seda tuleb kindlasti kitsalt tõlgendada (vt selle kohta ka 4. detsembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑111/10: komisjon vs. nõukogu, punkt 39).
24

Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et kui tegemist on komplektina esitatud kaubaga, mida pole võimalik klassifitseerida KN‑i üldreegli 3 punkti a järgi, siis tuleb see KN‑i üldreegli 3 punkti b kohaselt klassifitseerida materjali või komponendi järgi, mis määrab kauba põhiomadused. Enda menetletava kohtuasja osas leiab see kohus, et asjaomase ahjutorukomplekti põhiomadused määrab torupõlv. Ka märgib kohus, et see komplekt on ahju toimimiseks hädavajalik. Nimelt ei saaks ahju ilma seda korstnalõõriga ühendava torukomplektita kinnises ruumis kasutada, sest siis pääseksid sinna põlemisel tekkivad gaasid ja seega ei oleks ahju kasutamine turvaline. Samuti märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ahjutorukomplekt on mõeldud ainuüksi ahju jaoks. Lisaks toob see kohus esile, et tulenevalt mõõtmetest – välisläbimõõt 154 mm ja välimised mõõtmed 495 mm x 595 mm – ei ole tegemist lihtsa ühendusega, vaid ahjus põlemisel tekkivate gaaside ärajuhtimiseks hädavajaliku ühendusega.
25

Leides, et arutatavate kohtuasjade lahendus sõltub mõiste „jäätmed” tõlgendamisest määruste nr 259/93 ja 1013/2006 tähenduses, otsustas Rechtbank te Rotterdam menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas diislikütusesaadetist tuleb käsitada jäätmena [määruste nr 259/93 ja nr 1013/2006] tähenduses, kui: — saadetis koosneb diislikütusest [ULSD], mis on juhuslikult segunenud metüültertsiaarbutüüleetriga; — selgub, et saadetis ei vasta pärast ostjale tarnimist – segunemise tõttu – ostja ja müüja vahel kokku lepitud spetsifikaadile (ja on seetõttu off spec); — müüja võtab saadetise – pärast ostjapoolse pretensiooni esitamist – müügilepingu alusel tagasi ja hüvitab ostuhinna; — müüjal on kavas saadetist – pärast teise tootega segamist või mitte – uuesti turustada? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: a) Kas eespool nimetatud faktilistel asjaoludel saab kindlaks määrata hetke, millest alates see on nii? b) Kas saadetis muutub mingil hetkel, mis jääb ostjale tarnimise ja müüja poolt või tema nimel uue segamise vahelisse ajavahemikku, tooteks, mis ei kujuta endast jäätmeid, ning kui see on nii, siis millal? 3. Kas esimesele küsimusele vastamisel on oluline see, kas: — saadetist sai kasutada kütusena samamoodi nagu puhast [diislikütust ULSD], kuid see ei vastanud madala leekpunkti tõttu enam (ohutus)nõuetele; — ostja ei võinud saadetist uue koostise tõttu keskkonnaloa kohaselt ladustada; — ostja ei saanud saadetist kasutada otstarbel, milleks see oli ostetud, s.o müüa seda bensiinijaamas diislikütusena; — ostjal oli või ei olnud kavatsus tagastada saadetis müügilepingu kohaselt müüjale; — müüja kavatses tegelikult saadetise tagasi võtta, et töödelda seda ümbersegamise teel ja seejärel uuesti turustada; — saadetise saab või ei saa taastada kas esialgu kavatsetud olekusse või töödelda tooteks, mida saab turustada niisuguse hinnaga, mis sarnaneb algse [diislikütuse ULSD] saadetise turuväärtusega; — see taastamistoiming kujutab endast tavalist tootmisprotsessi; — saadetise turuväärtus sellises olekus nagu see on müüja poolt selle tagasivõtmise ajal (sama hästi kui) vastab kokkulepitud spetsifikaadile vastava toote hinnale; — tagasivõetud saadetist saab selle tagasivõtmise aegses olekus ilma töötlemata turustada; — saadetise‑taoliste toodetega kauplemine on tavaline ja seda ei käsitata asjaomastes kaubandusringkondades kui jäätmetega kauplemist?”
34

Tartu Ringkonnakohus märgib, et hangete korraldamisel tuleb järgida liidu konkurentsiõigust ning et asjaolu, et ettevõtjale antakse eri- või ainuõigus ELTL artikli 106 lõike 1 tähenduses, võib endast kujutada ELTL artikli 102 esimese lõiguga keelatud valitseva seisundi kuritarvitamist. Asjaomase turu kindlaksmääramise osas leiab ringkonnakohus, et Eestis on olemas segaolmejäätmete töötlemise turg, kus tegutsevad erinevad ettevõtjad, kes töötlevad neid jäätmeid ümber kütuseks või kasutavad neid kütusena ning kes kasutavad sama tehnoloogiat kui Sillamäe prügila. Ringkonnakohus on seisukohal, et Eesti territooriumi väiksuse tõttu konkureerivad kõik need ettevõtjad Sillamäe Linnavalitsuse hallataval territooriumil kogutud segaolmejäätmete käitluse alal. Tartu Ringkonnakohus rõhutab asjaolu, et nende ettevõtjate vahelist konkurentsi süvendab seda liiki jäätmete vähesus. Arvestades selle turu olemasolu, võib peale hankija määratud jäätmekäitluskoha kõigi ülejäänute välistamine kujutada endast ELTL artikli 102 teises lõigus viidatud kuritarvitust iseäranis põhjusel, et see toob kaasa turu piirangu, mille tõttu tõenäoliselt tõuseb hind nii jäätmete tekitajale kui ka elektritarbijale.
32

Esimesest küsimust tuleb mõista nii, et see esitati ainult siis, kui direktiivi 95/46 artikli 12 punkti a oleks tulnud tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui ametivõim nõuab isikuandmeid edastades kulutuste eest tasumist. Arvestades aga teisele küsimusele antud vastust, ei ole esimesele küsimusele vaja vastata.
25

Neil asjaoludel otsustas Rechtbank’s-Gravenhage menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määrus nr 469/2009 […] ja eeskätt selle artikli 3 punkt c ei luba juhul, kui kehtiva aluspatendiga on kaitstud mitu toodet, anda aluspatendi omanikule täiendava kaitse tunnistust iga kaitstud toote kohta? 2. Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kuidas tuleb tõlgendada määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti c olukorras, kus kehtiv aluspatent kaitseb mitut toodet ja aluspatendiga kaitstud ühe toote (toode A) täiendava kaitse tunnistuse taotlemise kuupäevaks ei ole veel antud täiendava kaitse tunnistusi teistele sama aluspatendiga kaitstud toodetele (B, C), kuid toodete (B, C) täiendava kaitse tunnistused on antud enne, kui on tehtud otsus esimesena nimetatud toote (A) täiendava kaitse tunnistuse taotluse kohta? 3. Kas eelmisele küsimusele vastamisel on oluline, kas ühe aluspatendiga kaitstud toote (toode A) täiendava kaitse tunnistuse taotlus on esitatud teiste sama aluspatendiga kaitstud toodete (tooted B, C) täiendava kaitse tunnistuse taotlustega samal kuupäeval? 4. Kas juhul, kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, saab täiendava kaitse tunnistuse anda kehtiva aluspatendiga kaitstud tootele, kui eelnevalt on juba antud täiendava kaitse tunnistus teisele sama aluspatendiga kaitstud tootele, kuid taotleja loobub esimesena nimetatud täiendava kaitse tunnistusest, et saada sama aluspatendi alusel uus täiendava kaitse tunnistus? 5. Juhul kui eelmisele küsimusele vastamisel on oluline, kas loobumisel on tagasiulatuv jõud või mitte, siis kas tagasiulatuva jõu küsimus otsustatakse määruse nr 469/2009 artikli 14 punkti b või siseriikliku õiguse alusel? Juhul kui loobumise tagasiulatuva jõu küsimus lahendatakse määruse nr 469/2009 artikli 14 punkti b alusel, siis kas kõnealust sätet tuleb tõlgendada nii, et loobumine on tagasiulatuva jõuga?”
23

Teiselt poolt on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et ei ole käsitletud küsimust, kas Euroopa Kohus hindas eespool viidatud kohtuotsustes Medeva ja Georgetown University jt ümber oma varasema kohtupraktika, mis käsitleb määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti c tõlgendamist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on nimelt arvamusel, et need kohtulahendid ei võimalda kindlaks määrata, kas Euroopa Kohus on nüüdsest seisukohal, et selle sättega on vastuolus, kui kõnealuse määruse artikli 1 mõttes „aluspatendi” kohta antakse rohkem kui üks täiendava kaitse tunnistus, sõltumata selle patendiga kaitstud toodete arvust, või on Euroopa Kohus jätkuvalt seisukohal, et „aluspatendi” ja „toote” kohta võib anda ühe täiendava kaitse tunnistuse, nagu tuleneb 23. jaanuari 1997. aasta otsusest kohtuasjas C-181/95: Biogen (EKL 1997, lk I-357) ja 3. septembri 2009. aasta otsusest kohtuasjas C-482/07: AHP Manufacturing (EKL 2009, lk I-7295).