ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Ese — Nõue, et liikmesriik võtaks konkreetseid meetmeid — Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 226)

2. Kaupade vaba liikumine — Ühenduse transiit — Ühenduse välistransiit — Eeskirjade rikkumine või eiramine — Liikmesriikide kohustused — Imporditollimaksude sissenõudmismenetluse tähtaegade eiramine — Omavahendite kindlasmääramise ja kasutatavaks tegemisega viivitamine — Kohustuste rikkumine

(Nõukogu määrus nr 1552/89, artikkel. 2, ja nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 218 lõige 3 ja artikli 221 lõige 1)

Summary

1. EÜ artikli 226 alusel esitatud hagi eesmärk on tuvastada liikmesriigi kohustuste rikkumine. Rikkumise tuvastamine kohustab asjaomast liikmesriiki EÜ artikli 228 kohaselt võtma Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalikke meetmeid. Euroopa Kohus ei saa aga kohustada seda liikmesriiki võtma konkreetseid meetmeid.

Seetõttu ei saa Euroopa Kohus liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses otsustada nendest väidetest tulenevate nõuete üle, mille eesmärk on kohustada liikmesriiki viivitusintressi maksma. Sellised nõuded tuleb tunnistada vastuvõetamatuteks.

(vt punktid 49 ja 51)

2. Ühenduse välistransiidiprotseduuri eeskirjade eiramisest tekkinud tollivõlgade osas tuleneb määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 379 lõike 2 kolmanda lause sõnastusest, et liikmesriigid on kohustatud algatama selle sätte kohase sissenõudmismenetluse kolmekuise tähtaja möödumisel sellest, kui lähtetolliasutus edastas teate, et kaubasaadetist ei ole sihttolliasutusele õigeks ajaks esitatud. Selline tõlgendus teenib pädevate asutuste poolt tollivõla sissenõudmise sätete hoolsa ja ühetaolise rakendamise eesmärki, selleks et ühenduse omavahendid tehtaks kiirelt ja efektiivselt kasutatavaks.

Printsipaalile tollivõlast tuleneva maksu teatamisega viivitamine määruse nr 2913/92 artikli 221 lõiget 1 ja artikli 218 lõiget 3 rikkudes toob vältimatult kaasa viivituse ühenduste omavahendite maksu kindlaksmääramisel määruse nr 1552/89, millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus nr 88/376, artikli 2 tähenduses.

(vt punktid 78, 89, 91 ja resolutiivosa punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

Eelotsuse küsimused – Kehtivuse hindamine – Võimatus tugineda ühenduse õigusakti õiguspärasuse vaidlustamiseks WTO lepingutele – Erandid – Ühenduse õigusakt, mille eesmärk on tagada selle täitmine või mis viitab sellele sõnaselgelt ja täpselt – WTO vaidluste lahendamise organi otsus – Ühenduse kohustused – Õigus tugineda WTO lepingutele – Puudumine

(EÜ artikkel 234)

Summary

WTO lepingud ei kuulu oma iseloomu ja ülesehituse tõttu üldiselt nende normide hulka, mille alusel Euroopa Kohus kontrollib ühenduse institutsioonide aktide õiguspärasust. Euroopa Kohus peab kontrollima kõnealuse ühenduse akti õiguspärasust WTO eeskirjade alusel vaid siis, kui ühendus on soovinud täita WTO raames võetud teatud kohustust, või olukorras, kus ühenduse õigusakt viitab sõnaselgelt WTO lepingute konkreetsetele sätetele.

Kui ühendus on WTO vaidluste lahendamise organi (VLO) otsuse järel võtnud kohustuse täita selle organisatsiooni eeskirju ja eriti GATT 1994 I artikli lõiget 1 ja XIII artiklit, siis ei soovinud ühendus seeläbi täita WTO raames võetud teatud kohustust, millega võis õigustada erandit põhimõttest, et WTO eeskirjadele ei või ühenduse kohtus tugineda ning mis võimaldaks ühenduse kohtul kontrollida nimetatud eeskirjade alusel kõnealuste ühenduse õigusnormide õiguspärasust.

Ühelt poolt, kuigi on olemas VLO otsus, millega tuvastatakse liikme võetud meetmete vastuolu WTO eeskirjadega, ei omista selle organisatsiooni raames vaidluste lahendamise süsteem seetõttu pooltevahelistele läbirääkimistele vähem tähtsust. Kui sellistes tingimustes pannakse kohtule kohustus jätta kohaldamata WTO lepingutega vastuolus olevaid siseriikliku õiguskorra norme, siis oleks selle tulemuseks see, et lepingupoolte seadusandlikelt või täidesaatvatelt organitelt võetakse eelkõige vaidluste lahendamist reguleerivate eeskirjade ja protseduuride käsitusleppe artikli 22 kohane võimalus leida isegi ajutine läbirääkimiste lahendus.

Teiselt poolt, mööndes, et ühenduse õiguse WTO eeskirjadega kooskõla tagamine on otseselt ühenduse kohtu pädevuses, võetaks ühenduse seadusandlikelt või täidesaatvatelt organitelt tegutsemisruum, mis on ühenduse kaubanduspartnerite sarnastel organitel.

Seega ei või ettevõtja tugineda siseriiklikus kohtus sellele, et ühenduse õigusnormid on vastuolus teatavate WTO eeskirjadega, isegi kui VLO on nimetatud õigusnormid nendega vastuolus olevaks tunnistanud.

(vt punktid 39–42, 48, 53, 54 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Apellatsioonkaebus – Vastuvõetavus – Otsused, mille peale võib esitada apellatsioonkaebuse – Esimese Astme Kohtu otsuse osa, millega enne hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätmist lükatakse sõnaselgelt tagasi vastuvõetamatuse vastuväide

(EÜ Kohtu põhikiri, artikli 49 esimene lõik)

2. Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Komisjoni keeldumine vaadata läbi kaebus, millega taotletakse tegutsemist EÜ asutamislepingu artikli 90 lõike 3 (nüüd EÜ artikli 86 lõige 3) alusel – Väljajätmine

(EÜ asutamisleping, artikli 90 lõiked 1 ja 3 (nüüd EÜ artikli 86 lõiked 1 ja 3) ja artikli 173 neljas lõik (nüüd, pärast muutmist EÜ artikli 230 neljas lõik))

Summary

1. Otsused, millega lahendatakse EÜ Kohtu põhikirja artikli 49 esimese lõigu tähenduses vastuvõetamatuse vastuväitega seotud menetlusküsimused, on otsused, mis on tehtud ühe poole kahjuks, kui nendega nõustutakse vastuväitega või lükatakse see tagasi. Seega on vastuvõetav komisjoni apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu otsuse selle osa peale, millega sõnaselgelt lükatakse tagasi vastuvõetamatuse vastuväide, mille komisjon esitas hagile, mis esitati komisjonile esitatud kaebuse tagasilükkamise peale, kuigi Esimese Astme Kohus jättis lõpuks sama hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata.

(vt punkt 50)

2. Asutamislepingu artikli 90 lõike 3 (nüüd EÜ artikli 86 lõige 3) alusel on komisjonil kohustus tagada liikmesriikide kohustuste täitmine seoses sama asutamislepingu artikli 90 lõikes 1 ettenähtud ülesannetega ja komisjonile on selleks otseselt antud õigus direktiivide ja otsuste abil sekkuda. Komisjonil on pädevus otsustada, et liikmesriigi konkreetne meede on asutamislepingu sätetega vastuolus, ja osutada, milliseid meetmeid peab oma ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmiseks võtma liikmesriik, kellele otsus on adresseeritud.

Üksikisikutel võib teatud erandjuhtudel olla õigus esitada tühistamishagi komisjoni otsuse peale, mis on adresseeritud liikmesriigile asutamislepingu artikli 90 lõike 3 alusel, kui on täidetud asutamislepingu artikli 173 neljandas lõigus (nüüd, pärast muutmist EÜ artikli 230 neljas lõik) ettenähtud tingimused. Siiski tuleneb asutamislepingu artikli 90 lõike 3 sõnastusest ja selle artikli ülesehitusest, et komisjon ei ole nende sätete kohaselt kohustatud algatama menetlust, kuna üksikisikud ei saa nõuda, et komisjon väljendaks oma seisukohta teatud kindlal kujul. Asjaolu, et hageja on otseselt ja isiklikult huvitatud komisjoni otsuse jätta kaebuse alusel meetmed võtmata tühistamisest, ei anna hagejale õigust selle otsuse vaidlustamiseks. Samuti ei saa hageja väita, et tal on õigus esitada hagi määruse nr 17 alusel, kuna see määrus ei ole seoses asutamislepingu artikliga 90 kohaldatav. See järeldus ei ole vastuolus hea halduse põhimõttega ega ka ühegi muu ühenduse õiguse üldpõhimõttega. Ühestki ühenduse õiguse üldpõhimõttest ei tulene, et äriühingul peaks olema õigus esitada ühenduse kohtusse hagi komisjoni keeldumise peale algatada liikmesriigi suhtes asutamislepingu artikli 90 lõike 3 alusel menetlus.

(vt punktid 66, 68–72)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused – Hasartmängude maksuvabastus – Siseriiklikud õigusnormid, mis ei anna mahaarvamisõigust sellistelt mängudelt, mida korraldavad muud ettevõtjad kui tegevusluba omavad avalikud kasiinod – Vastuvõetamatus – Eraisikute võimalus tugineda asjaomasele sättele siseriiklikus kohtus

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 13 B osa punkt f)

2. Eelotsuse küsimused – Tõlgendamine – Tõlgendatavate kohtuotsuste ajaline mõju – Tagasiulatuv jõud – Euroopa Kohtu kehtestatav piirang – Kohtuotsuse majanduslike tagajärgede olulisus asjaomasele liikmesriigile – Kriteerium, mis ei ole otsustav

(EÜ artikkel 234)

Summary

1. Kuuenda direktiivi 77/388 artikli 13 B osa punkti f, millest tuleneb, et hasartmängude korraldamine ja hasartmänguautomaatide kasutamine peab olema põhimõtteliselt käibemaksust vabastatud, jättes sellise maksuvabastuse osas tingimuste ja piirangute kindlaksmääramise ikkagi liikmesriigide pädevusse, tuleb tõlgendada nii, et selle sättega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on kõikide hasartmängude korraldamine ja hasartmänguautomaatide kasutamine käibemaksust vabastatud siis, kui see toimub tegevusluba omavas avalikus kasiinos, samal ajal kui samalaadsele tegevusele, mida ei korralda kasiinod, maksuvabastus ei laiene.

Liikmesriigid peavad neile kõnealuse sättega jäetud pädevuse teostamisel järgima neutraalse maksustamise põhimõtet ning ei või muuta maksuvabastuse kohaldamist sõltuvaks nimetatud mängude korraldaja ja automaatide kasutaja samasusest.

Samas on eespool viidatud sättel vahetu õigusmõju selliselt, et hasartmängu korraldaja või hasartmänguautomaadi kasutaja võib sellele siseriiklikus kohtus tugineda, takistamaks selle sättega kokkusobimatute siseriiklike õigusnormide kohaldamist. Kui liikmesriigi kehtestatud tingimused ja piirangud, mille puhul raha- või hasartmängudele maksuvabastust kohaldatakse, on vastuolus neutraalse maksustamise põhimõttega, ei või nimetatud liikmesriik seega neile tingimustele või piirangutele tugineda selleks, et keelduda maksuvabastuse andmisest nende mängude korraldajale, kui korraldajal on õigus maksuvabastust kuuenda direktiivi alusel nõuda.

(vt punktid 23, 24, 29, 30, 37, 38, resolutiivosa punktid 1 ja 2)

2. Üksnes ühenduse õiguskorra lahutamatuks osaks olevale õiguskindluse põhimõttele tuginedes võib kohus erandlikult otsustada piirata huvitatud isikute võimalust tugineda sättele, mida kohus on tõlgendanud nii, et see seab kahtluse alla heas usus rajatud õigussuhted. Liikmesriigile kaasneda võivad majanduslikud tagajärjed iseenesest ei õigusta käesoleva kohtuotsuse ajalise mõju piirangute kehtestamist.

(vt punktid 42 ja 44)
Keywords

Summary



Keywords

Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Erinevatest riikidest pärineva impordi võrdse kohtlemise põhimõte – Selle põhimõtte kohaldamisala seoses toodetega, mis pärinevad erinevatest riikidest ning mille suhtes rakendatakse dumpingut, kuid mille seast osa suhtes on käimas lõpliku dumpinguvastase tollimaksu läbivaatamismenetlus ja teiste suhtes esialgne uurimine

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikkel 5, artikli 9 lõige 5 ja artikli 11 lõige 2)

Summary

Esialgse uurimismenetluse, mille eesmärk on dumpingu olemasolu tuvastamine, ja aeguva dumpinguvastase meetme läbivaatamismenetluse vahel on objektiivne erinevus. Impordile, mille suhtes on algatatud läbivaatamismenetlus, on eelnevalt juba kehtestatud lõplikud dumpinguvastased meetmed ning selle kohta on juba põhimõtteliselt kogutud piisavalt tõendeid, et teha kindlaks, kas nende meetmete kehtivuse lõppemisega võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu ja kahju jätkumine või kordumine; samas kui impordi kohta on algatatud esialgne uurimine, siis on selle eesmärk just nimelt mis tahes dumpingu olemasolu, määra ja mõju tuvastamine ning seda isegi siis, kui sellise menetluse algatamise põhjendamiseks on vajalik piisavate tõendite olemasolu.

Sellest järeldub, et võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumiseks ei saa pidada lõpliku tollimaksu sissenõudmist kuni selle kohta toimuva läbivaatamismenetluse lõpetamiseni, samas kui samaliigilist maksu ei nõuta sama ajavahemiku kohta sisse sarnastelt toodetelt, mis pärinevad mõnest teisest riigist ning mille suhtes on käsil esialgne uurimine.

Peale selle ei ole nõukogul kohustust jätta dumpinguvastase alusmääruse nr 384/96 artikli 9 lõikes 5 sätestatud mittediskrimineerimise põhimõtte alusel kohaldamata sama määruse artikli 11 lõige 2, mis näeb ette dumpinguvastase tollimaksu sissenõudmise kuni läbivaatamise tulemuste selgumiseni. Artikli 9 lõikes 5 kehtestatud põhimõte ei nõua, et nõukogu, kui ta otsustab läbivaatamismenetluse lõpetada põhjendusel, et lõplikku dumpinguvastast tollimaksu ei kehtestatud muudest allikatest pärinevale impordile, mille suhtes viidi läbi esialgne uurimine ja mis on sarnases olukorras impordiga, mille kohta toimus läbivaatamismenetlus, peaks sel juhul taastama nende kahe erinevates olukordades oleva impordi täieliku võrdse kohtlemise tollimaksu sissenõudmise küsimuses.

(vt punktid 50–52)
Keywords

Summary



Keywords

1. Riigiabi – Abiprojektid – Kavatsetud meetmete rakendamise keeld enne komisjoni lõplikku otsust – Vahetu õigusmõju – Võimalikule rikkumisele tugineda võivad isikud – Isik, kes on maksukohustuslane abimeetme olulise osa moodustava maksu suhtes

(EÜ asutamislepingu artikkel 93 lõige 3 (nüüd EÜ artikkel 88 lõige 3))

2. Riigiabi – Asutamislepingu sätted – Kohaldamisala – Maksud, millest vabastamist võib käsitleda riigiabina – Hõlmamine – Tingimus – Maksu ja antava abi vaheline püsiv seos

(EÜ asutamislepingu artiklid 92 (muudetuna EÜ artikkel 87) ja 93 (nüüd EÜ artikkel 88))

Summary

1. Õigustatud isikul võib olla huvi tugineda siseriiklikus kohtus EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 3 viimases lauses (nüüd EÜ artikli 88 lõike 3 viimane lause) viidatud rakendamise keelu vahetule õigusmõjule mitte üksnes seetõttu, et kaotada konkurentsi moonutamise negatiivsed mõjud, mis tekkisid ebaseadusliku abi andmisega, vaid ka seetõttu, et saavutada maksu tagastamine, mis nõuti sisse seda sätet rikkudes. Viimasel juhul asjaolu, kas abimeetmega kaasnenud konkurentsi moonutamine on õigustatud isikut mõjutanud või mitte, hindamaks tema huvi esitada hagi, ei puutu asjasse. Ainsana tuleks arvestada asjaolu, et hageja on maksukohustuslane maksu suhtes, mis on asutamislepingu artikli 93 lõike 3 viimases lauses viidatud keeldu rikkudes rakendatud abimeetme oluline osa.

(vt punkt 19)

2. Maksud ei kuulu asutamislepingu riigiabi käsitlevate sätete kohaldamisalasse, välja arvatud juhul, kui nad moodustavad abimeetme rahastamise vahendi selliselt, et on selle meetme oluliseks osaks.

Selleks et maksu või osa maksust saaks käsitleda abimeetme olulise osana, peab asjaomase siseriikliku õiguse alusel olema maksu ja antava abi vahel kindlasti selline püsiv seos, kus maksutulud on tingimata ette nähtud antava abi rahastamiseks. Kui selline seos on olemas, mõjutab maksutulu otseselt antava abi suurust ning kokkuvõttes hinnangut selle abi kokkusobivuse kohta ühisturuga.

Asjaolu, et antav abi esineb maksuvabastuse vormis või et selle maksuvabastusega kaasnev asjaomase liikmesriigi eelarvetulude vähenemine kompenseeritakse maksumäära suurendamisega, ei ole piisav sellise seose tekitamiseks.

(vt punktid 25–26, 29 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond – Jäätmed – Pakendid ja pakendijäätmed – Direktiiv 94/62 – Liikmesriikidele antud õigus soodustada pakendite korduskasutamise süsteeme – Siseriiklike meetmete lubatavus – Tingimused

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/62, artikli 1 lõiked 2 ja 5)

2. Keskkond – Jäätmed – Pakendid ja pakendijäätmed – Direktiiv 94/62 – Tootjate ja turustajate õigus jätkata osalemist teatavas pakendijäätmete käitlemise süsteemis – Puudumine – Olemasoleva pakendijäätmete käitlemise süsteemi asendamine – Vastuvõetavus – Tingimused

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/62, artikkel 7)

3. Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed – Siseriiklikud õigusnormid, millega pakendijäätmete üldine kogumissüsteem asendatakse tagatisraha ja individuaalse tagasivõtmise süsteemiga – Õigustatus – Keskkonnakaitse – Tingimus – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine

(EÜ artiklid 28 ja 30)

Summary

1. Direktiivi 94/62 pakendite ja pakendijäätmete kohta artikli 1 lõikega 2 ei ole vastuolus, kui liikmesriigid kehtestavad meetmeid, et soodustada pakendite korduskasutamise süsteeme.

Kooskõlas sama direktiivi artikliga 5 peavad sellised meetmed vastama mitte üksnes direktiivi ülejäänud sätetest, eelkõige artiklist 7 tulenevatele nõuetele, vaid ka asutamislepingust, eelkõige EÜ artiklist 28 tulenevatele kohustustele.

(vt punktid 36, 37 ja resolutiivosa punkt 1)

2. Direktiivi 94/62 pakendite ja pakendijäätmete kohta artikkel 7, ehkki see ei anna asjaomastele tootjatele ja turustajatele õigust jätkata osalemist pakendijäätmete käitlemise süsteemis, välistab üldise pakendijäätmete kogumise süsteemi asendamise tagatisraha ja individuaalse tagasivõtmise süsteemiga, kui uus süsteem ei ole sama kohane nimetatud direktiivi eesmärkide saavutamiseks või kui üleminek uuele süsteemile ei toimu ilma katkestuseta ning kahjustamata asjaomase sektori ettevõtjate võimalust uues süsteemis alates selle jõustumisest tegelikult osaleda.

(vt punktid 43, 46, 48, 50 ja resolutiivosa punkt 2)

3. EÜ artikliga 28 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, kui need näevad ette üldise pakendijäätmete kogumise süsteemi asendamise tagatisraha ja individuaalse tagasivõtmise süsteemiga, ilma et tootjatele ja turustajatele oleks jäetud piisav üleminekuaeg sellega kohanemiseks ja tagatud, et pakendijäätmete käitlemise süsteemi muutudes saavad nad toimivas süsteemis tegelikult osaleda. Tegelikult saab selliseid õigusnorme põhjendada keskkonnakaitsega üksnes siis, kui rakendatud vahendid ei lähe kaugemale kui taotletud eesmärkide saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 79, 83 ja resolutiivosa punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Siseringitehingud – Direktiiv 89/592 – Keeld avaldada siseteavet kolmandatele isikutele – Erand – Siseteabe avaldamine tööga seotud tavapärase tegevuse käigus – Mõiste – Haldusnõukogu liige või ettevõtete grupi kontaktkomitee liige, kes avaldab siseteavet selle isiku valinud töötajaid ühendava kutseliidu esimehele – Lubatavus – Tingimused – Esimees, kes avaldab siseteavet kolleegidele – Lubatavus – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 89/592, artikli 3 punkt a)

Summary

Direktiivi 89/592 siseringitehinguid käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta artikli 3 punktiga a – mis keelab teatud isikutel avaldada siseteavet kolmandatele isikutele, välja arvatud juhul, kui see toimub siseteavet valdava isiku töö, ametikoha või ülesannetega seotud tavapärase tegevuse käigus – on vastuolus, kui isik, kes saab siseteavet töötajate esindajana äriühingu haldusnõukogus või ettevõtete grupi kontaktkomitee liikmena, avaldab selle teabe sellise kutseliidu esimehele, mis ühendab kõnealuseid töötajaid ja on nimetanud selle isiku kontaktkomitee liikmeks, välja arvatud juhul, kui teabe avaldamise ja töö, ametikoha või ülesannetega seotud tegevuse vahel on tihe seos ning teabe avaldamine on töö, ametikoha või ülesannetega seotud tegevuseks hädavajalik.

Asja läbivaatamisel peab siseriiklik kohus, lähtudes kohaldatavatest siseriiklikest normidest, võtma eelkõige arvesse asjaolu, et erandit siseteabe avaldamise keelust tuleb tõlgendada kitsalt, ja asjaolu, et iga järgnev avaldamine võib suurendada ohtu, et seda teavet kasutatakse eesmärgil, mis on vastuolus direktiiviga 89/592, ning siseteabe tundlikkust.

Artikli 3 punktiga a on vastuolus, kui kutseliidu esimees avaldab siseteavet oma kolleegidele, näiteks kutseliidu aseesimeestele ja kutseliidu sekretariaadi kõrgeima ametiastmega ülemale, välja arvatud samadel tingimustel. Asja läbivaatamisel peab siseriiklik kohus, lähtudes kohaldatavatest siseriiklikest normidest, võtma eelkõige arvesse neidsamu kriteeriume.

(vt punktid 48, 54, resolutiivosa punktid 1 ja 2)
Keywords

Summary



Keywords

Euroopa ühenduste omavahendid – Liikmesriikide poolt kindlaksmääramine ja kasutatavaks tegemine – Arvestuskande tegemise ja tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise võimalusest sõltumatu kohustus – Kindlaks määramata ja käsutusse andmata jätmine, mis ei tulene vääramatust jõust ega sellest, et asjaomasest liikmesriigist olenemata põhjustel ei ole makse kaua aega võimalik sisse nõuda – Kohustuste rikkumine

(Nõukogu määrus nr 1552/89, artikli 17 lõige 2 ja määrus nr 2913/92, artikli 220 lõike 2 punkt b; nõukogu otsus 94/728, artiklid 2 ja 8)

Summary

Liikmesriigid on kohustatud ühenduste omavahendite maksu kindlaks määrama, kui nende tollil on vajalikud andmed, ja niisiis on neil võimalik arvutada tollivõlast tulenev maksusumma ning määrata võlgnik, sõltumata küsimusest, kas määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 220 lõike 2 punkti b kohaldamise tingimused on täidetud ja kas seega võib teha järelarvestuskande ning viia läbi asjaomase tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise.

Neil asjaoludel rikub ühenduse õigusest ja eelkõige otsuse 94/728 Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta artiklitest 2 ja 8 tulenevaid kohustusi liikmesriik, kes hoidub ühenduste omavahendite maksu kindlaksmääramisest ja vastava summa komisjoni käsutusse andmisest, ilma et oleks täidetud ükski määruse nr 1552/89, millega rakendatakse otsus 88/376 ühenduste omavahendite süsteemi kohta, artikli 17 lõikes 2 ette nähtud tingimustest, see tähendab, et sissenõudmist ei ole toimunud vääramatu jõu tõttu või liikmesriigist olenemata põhjustel ei ole makse kaua aega võimalik sisse nõuda.

(vt punktid 66, 68, 70 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine — Töötajad — Asutamislepingu sätted — Kohaldamisala — Majandustegevuse teostamise tingimusi käsitlevad õigusnormid — Hõlmamine

(EÜ artikkel 39)

2. Isikute vaba liikumine — Töötajad — Piirangud — Liikmesriigi territooriumil elavad töötajad, kelle töökoht on teises liikmesriigis — Keeld kasutada tööandja poolt nende käsutusse antud sõidukit, mis on registreeritud tööandja asukohaliikmesriigis — Lubamatus — Sellise sõiduki kasutamise loa sõltuvus põhitöökohast ja maksu tasumisest — Lubamatus

(EÜ artikkel 39)

Summary

1. Majandustegevuse teostamise tingimusi käsitlevad õigusnormid võivad piirata töötajate liikumisvabadust.

Õigusnormid, mis takistavad liikmesriigi kodanikel lahkuda päritoluriigist, et kasutada oma õigust liikumisvabadusele, või sunnivad neid sellest loobuma, kujutavad endast selle vabaduse piirangut, isegi kui neid kohaldatakse sõltumatult asjaomaste töötajate kodakondsusest, juhul kui need mõjutavad töötajate ligipääsu tööturule. Kutsetegevusele ligipääsu mõjutab ka viis, kuidas seda tegevust teostatakse.

(vt punktid 35–37)

2. EÜ artiklist 39 tulenevaid kohustusi rikub liikmesriik, kes

– ei võimalda tema territooriumil elavatel töötajatel, kelle teises liikmesriigis olev töökoht ei ole nende põhitegevus, kasutada isiklikul või äriotstarbel ettevõtjale kuuluvat sõidukit, mis on registreeritud selles teises liikmesriigis, kus asub nende tööandja ettevõte, ning

– võimaldab tema territooriumil elavatel ja teises liikmesriigis töötavatel töötajatel isiklikul ja/või äriotstarbel kasutada ettevõtjale kuuluvat sõidukit – mis on registreeritud teises liikmesriigis, kus on tööandja registrijärgne asukoht või peamine tegevuskoht, ja mis ei ole mõeldud peamiselt ja alaliselt esimese liikmesriigi territooriumil kasutamiseks ning mida tõepoolest ei kasutata seal alaliselt – ainult tingimusel, et selle tööandja juures töötamine on nende põhitegevus ning et sõiduki kasutamiselt makstakse maksu.

(vt punkt 85, resolutiivosa punkt 1)