Euroopa Kohtu (üheksas koda) 16. mai 2019. aasta määrus –

Luminor Bank

(kohtuasi C‑8/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 99 – Teenuste osutamise vabadus – Finantsinstrumentide turud – Füüsiline isik, kes on ostnud pangalt tuletisinstrumendi – Selle füüsilise isiku kvalifitseerimine liidu õiguse tähenduses

1. Asutamisvabadus – Teenuste osutamise vabadus – Finantsinstrumentide turud – Direktiivid 2004/39 ja 2014/65 – Ratione temporis kohaldamisala – Enne direktiivide riigisisesesse õigusesse ülevõtmise tähtaja möödumist sõlmitud võlakirjade märkimise lepingud ja laenulepingud – Välistamine (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/39, artikkel 70 ja direktiiv 2014/65) (vt punktid 31–34, 37, 38, 52 ja resolutsioon)

2. Tarbijakaitse – Tarbijalepingud – Direktiiv 2011/83 – Ratione temporis kohaldamisala – Enne direktiivide riigisisesesse õigusesse ülevõtmise tähtaja möödumist sõlmitud võlakirjade märkimise lepingud ja laenulepingud – Välistamine (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/83, artikli 13 lõige 2 ja artikli 28 lõige 1) (vt punktid 35, 36, 38, 52 ja resolutsioon)

3. Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94) (vt punktid 40–49, 52 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ; Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/65/EL finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiive 2002/92/EÜ ja 2011/61/EL, tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad selliste võlakirjade ostmise suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kui ost on aset leidnud enne 1. novembrit 2007.

Esimene ja teine küsimus on ilmselgelt vastuvõetamatud osas, milles need käsitlevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiivi 2001/34/EÜ, mis käsitleb väärtpaberite ametlikku noteerimist väärtpaberibörsil ja nende väärtpaberite kohta avaldatavat teavet; Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/6/EÜ siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta; Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/71/EÜ väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti ja direktiivi 2001/34/EÜ muutmise kohta ning komisjoni 29. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 809/2004, millega rakendatakse direktiivi 2003/71, mis puudutab prospektides sisalduvat informatsiooni nagu ka selliste prospektide formaati, andmete esitamist viidetena ja selliste prospektide avaldamist ning reklaamide levitamist.

( 1 ) ELT C 152, 30.4.2018.