ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/11

16. mail 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-237/12)

2012/C 217/24

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Simon ja J. Hottiaux)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik ei taganud nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (1) kõikide II ja III lisas sätestatud tingimuste nõuetekohast ja täielikku täitmist, on Prantsuse Vabariik rikkunud selle direktiivi II lisa artikli 5 lõikest 4 (punktid A.1, A.2, A.3 ja A.5) ja III lisast (punktid 1.1, 1.2, 1.3 ja 2) tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon heidab kostjale ette, et viimane ei ole täitnud nõuetekohaselt ja täielikult direktiivi 91/676/EMÜ II lisa artikli 5 lõikes 4 (A.1, A.2, A.3 ja A.5) ja III lisas (1.1, 1.2, 1.3 ja 2) sätestatud tingimusi. Komisjonil on kahtlusi, kas siseriiklikud õigusnormid on kooskõlas liidu õigusega, mis puudutab:

— ajavahemikke, mil väetiste kasutamine põllumajandusmaal ei ole asjakohane või on isegi keelatud;

— loomasõnnikumahutite mahutavust;

— lämmastikukoguse arvutamise meetodit tasakaalustatud väetamiseks põllumajandusmaal;

— loomasõnniku põllumajandusmaal kasutamise koguselist piirangut;

— väetiste kasutamist tugeva kaldega maa-alal;

— väetiste kasutamist veega küllastunud, üleujutatud, külmunud või lumega kaetud maa-alal.

(1) EÜT L 375, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/10

FLSmidth & Co. A/S 16. mai 2012. aasta apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 6. märts 2012. aasta. otsuse peale kohtuasjas T-65/06: FLSmidth & Co. A/S versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-238/12 P)

2012/C 303/20

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: FLSmidth & Co. A/S (esindajad: advokat M. Dittmer, barrister J. Ratliff, advokaat F. Louis,)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

FLSmidth & Co. A/S palub lugupidamisega Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 256 lõike 1 teise lõigu, artikli 263 ja artikli 264 ning nõukogu määruse nr 1/2003 (1) ning Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel Euroopa Kohtul:

— tühistada 6. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas T-65/06,

— tühistada Euroopa Komisjoni 30. novembri 2005. aasta otsus asjas COMP/F/38.354, mis käsitleb ELTL-i artikli 101 alusel algatatud menetlust FLS-i puudutavas osas või teise võimalusena vähendada FLS-i vastutuse osakaalu, mis tuvastatu nimetatud otsuses.

— Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimese nõude toetuseks esitab FLS kaks väidet, millest viimane tugineb omakorda kahele väitele.

— Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei kohaldanud õiget õiguslikku kriteeriumi, kui määras kindlaks ta määras kindlaks (lõpliku) emaettevõtja vastutuse. Samuti ei jõudnud Üldkohus talle esitatud tõendite alusel õigetele õiguslikele järeldustele, kui ta ei leidnud, et FLS-il õnnestus emaettevõtja vastutuse eeldus ümber lükata.

— Üldkohus jättis kontrollimata, kas komisjon on oma põhjendamiskohustust järginud. — Komisjon tegi rikkus põhjendamiskohustust, kuna ta ei kontrollinud piisavalt FLS-i esitatud argumente ja tõendeid emaettevõtja vastutuse eelduse ümberlükkamiseks. — Lisaks rikkus komisjon põhjendamiskohustust, kuna otsus ei sisaldanud ühtegi põhjust sellele, miks FLS on vastutav ajaperioodi eest 1990. aasta detsembrist kuni 1991. aasta detsembrini.

Alternatiivnõude toetuseks esitab FLS neli väidet.

— Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei kohaldanud FLS-ile määratud vastutust läbi vaadates proportsionaalsuse ja seaduslikkuse põhimõtet, jättes seetõttu vastutuse määra sellele vastavalt vähendamata.

— Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei lõpetanud ebavõrdset kohtlemist, mis on tingitud sellest, et komisjon vähendas leebema kohtlemise teatise alusel 30 % võrra Trioplast Industrier AB — ja mitte FLS-i — vastutust.

— Üldkohus rikkus õigusnormi kui ta kohaldas vääralt leebema kohtlemise teatise D osa teist taanet, kuna ta ei vähendanud FLS-i vastutust asjaoludele vastuvaidlemata jätmise alusel. Lisaks ei kohaldanud Üldkohus võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna ta ei võtnud arvesse asjaolu, et Bonar Technical Fabrics-i vastutust vähendati samasuguse käitumise alusel 10 % võrra.

— Üldkohus rikkus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni artikli 6 lõiget 1, kuna ta ei toimetanud kohtuotsust mõistliku aja jooksul kätte.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1, ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
b)

Kas seejuures on oluline, et siseriikliku õiguse kohaselt toob taotluse esitamine ise kaasa seadusliku elamise senikaua, kuni taotluse kohta on tehtud otsus, või on oluline vaid see, et riigis elamist taotluse esitamisele eelnenud ajal peetakse siseriikliku õiguse alusel ebaseaduslikuks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 14. mail 2012 — Sky Italia Srl versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM)

(Kohtuasi C-234/12)

2012/C 217/23

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Sky Italia Srl

Vastustaja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM)

Eelotsuse küsimused

1. Kas direktiivi 2010/13/EL artiklit 4 (1), üldist võrdsuse põhimõtet ja Euroopa Liidu toimimise lepingu teenuste osutamise vabadust, asutamisõigust ja kapitali vaba liikumist käsitlevaid sätteid tuleb tõlgendada nii, et need ei võimalda kehtestada selliseid õigusnorme nagu seadusandliku dekreedi nr 177/2005 artikli 38 lõige 5, millega tasu eest levitatava ringhäälingu organisatsioonidele kehtestatakse reklaami eetrisseandmiseks väiksemad ajalimiidid kui tasuta levitatava ringhäälingu organisatsioonidele?

2. Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta (mida tõlgendatakse, lähtudes Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklist 10 ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast) artikkel 11 ja eelkõige pluralismi põhimõte ei võimalda kehtestada selliseid õigusnorme nagu seadusandliku dekreedi nr 177/2005 artikli 38 lõige 5, millega tasu eest levitatava ringhäälingu organisatsioonidele kehtestatakse reklaami eetrisseandmiseks väiksemad ajalimiidid kui tasuta levitatava ringhäälingu organisatsioonidele, sest sellega moonutatakse konkurentsi ning soodustatakse turgu valitsevate seisundite tekkimist või tugevnemist telereklaami valdkonnas?

(1) ELT L 95, lk 95.
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 20, 45, 48 ja 145–147 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid või siseriiklik halduspraktika, mis ei võimalda ühe liikmesriigi töötajal juhul, kui ta töötab ja on kindlustatud Euroopa Liidu teises liikmesriigis, kanda selle teise liikmesriigi territooriumil asuva rahvusvahelise saatusega asutuse pensioniskeemi üle oma riigi sotsiaalkindlustusskeemis kogunenud pensionimakseid, kui ta oli varem kindlustatud seal?
ET Euroopa Liidu Teataja C 151/24

14. märtsil 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-137/12)

2012/C 151/37

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: E. Cujo, I. Rogalski ja R. Vidal Puig)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 29. novembri 2011. aasta otsus 2011/853/EL tingimusjuurdepääsul põhinevate või seda sisaldavate teenuste õiguskaitse Euroopa konventsiooni liidu nimel allkirjastamise kohta (1);

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab esimeses väites, et ELTL artikkel 114 ei ole sobilik vaidlustatud otsuse õiguslik alus. Hageja sõnul peaks see otsus põhinema ELTL artikli 207 lõikel 4, mis lubab nõukogul sõlmida ELTL artikli 207 lõikes 1 määratletud ühist kaubanduspoliitikat käsitlevaid rahvusvahelisi lepinguid. Kõnealuse konventsiooniga ei soovita „parandada siseturu toimimist”, vaid selle peamine eesmärk on „lihtsustada” ja „parandada” tingimusjuurdepääsul põhinevate teenuste pakkumist liidu ja muude Euroopa riikide vahel. Sellel on vahetu ja kohene mõju tingimusjuurdepääsul põhinevate teenuste pakkumisele ning ebaseaduslike seadmete kaubandusele ja nendega seotud teenustele. Seega kuulub konventsioon ühise kaubanduspoliitika kohaldamisalasse.

Teises väites viitab hageja liidu välise ainupädevuse rikkumisele (ELTL artikli 2 lõige 1 ja artikli 3 lõiked 1 ja 2), kuivõrd nõukogu leidis, et konventsiooni sõlmimine ei ole liidu ainupädevuses, samas kui konventsioon kuulub ühise kaubanduspoliitika valdkonda või kui selle sõlmimine võib vähemalt mõjutada ühiseeskirju või muuta nende ulatust.

(1) ELT L 336, lk 1.
1.

Kas nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 4 lõiget 2 saab tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõisted „lepingu põhiobjekt” ja „hind” hõlmavad vastusoorituse osi, millele krediidiasutusel on õigus tarbijakrediidilepingu alusel, ehk krediidi kulukuse aastamäära, mis koosneb eelkõige fikseeritud või muutuvast intressimäärast ning panga- ja muudest tasudest, mis on lepinguga ette nähtud ja defineeritud?
1.

Kas ühenduse direktiiviga 85/384/EMÜ (1) — osas, milles sellega lubatakse üleminekukorra raames (artiklid 10 ja 11) arhitektuuri alal tegutseda teiste liikmesriikide kodanikel, kellel on direktiivis konkreetselt nimetatud kvalifikatsiooni tõendav dokument — on kooskõlas see, et Itaalias peetakse õiguspäraseks haldustava, mille õiguslik alus on kuninga 1925. aasta dekreedi nr 2538 artikli 52 teise lõigu esimene osa, mis annab kunstiväärtusega ehitistega seonduvate teatud teenuste osutamise õiguse konkreetselt ainuüksi kandidaatidele, kellel on „arhitekti” kvalifikatsioon või kandidaatidele, kes tõendavad, et nad vastavad erilistele pädevusnõuetele, mis on kultuuripärandi valdkonnaspetsiifilised ning mis esitatakse täiendavalt nõuetele, mis tuleb tavaliselt täita selleks, et alustada arhitektuurialast tegevust kõnealuse direktiivi tähenduses?
3.

Kas muuhulgas Won’iga (Wet onafhankelijk netbeheer; sõltumatute võrguoperaatorite seadus) järgitavad eesmärgid — saavutada ristsubsideerimise keelamisega laias tähenduses (sealhulgas strateegilise teabe vahetamine) energiaturu läbipaistvus ning takistada konkurentsi moonutamist — on puhtalt majanduslikud huvid või võib neid vaadelda ka mittemajanduslike huvidena selles mõttes, et teatud asjaoludel võivad need endast kujutada kapitali vaba liikumise piiramise õigustust ülekaaluka üldise huvi tõttu?
3.

Kas muuhulgas Won’iga järgitavad eesmärgid — saavutada ristsubsideerimise keelamisega laias tähenduses (sealhulgas strateegilise teabe vahetamine) energiaturu läbipaistvus ning takistada konkurentsi moonutamist — on puhtalt majanduslikud huvid või võib neid vaadelda ka mittemajanduslike huvidena selles mõttes, et teatud asjaoludel võivad need endast kujutada kapitali vaba liikumise piiramise õigustust ülekaaluka üldise huvi tõttu?
3.

Kas määruse artikli 5 lõikes 3 kasutatud mõistet „lepinguväline kahju” tuleb tõlgendada nii, et see säte hõlmab võlausaldaja hagi äriühingu omaniku vastu, kui hagiga nõutakse, et omanik vastutaks kõnealuse äriühingu võlgade tasumise eest, kuna aktsionär jätkab äritegevust hoolimata asjaolust, et ettevõte on alakapitaliseeritud ning äriühing on kohustatud alustama likvideerimismenetlust?
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda tagasi riigiabi C-48/08 (ex NN 61/08), mille Kreeka andis Ellinikós Chrysós SA’le ja mis tunnistati komisjoni 23. veebruari 2011. aasta otsuse (mis tehti teatavaks numbri K(2011) 1006 all) artikliga 1 õigusvastaseks ja siseturuga kokkusobimatuks, ning kuna Kreeka Vabariik igal juhul ei teavitanud komisjoni nõuetekohaselt meetmetest, mille ta oli võtnud selle artikli alusel, siis rikkus Kreeka Vabariik nimetatud otsuse artiklitest 2, 3 ja 4 ning Euroopa Liidu toimimise lepingust tulenevaid kohustusi;
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, ms käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 18 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka juhtumeid, mil maksustatava majandustegevuse lõpetamine tuleneb asjaolust, et registrist kustutamise tõttu kaob maksukohustuslasel arvetele käibemaksu märkimise ja sisendkäibemaksu mahaarvamise võimalus?
5.

Kui töötasu vähendamine ei ole ainuke võimalik meede, mis on vajalik ja põhiline, et toetada riigi finantsolukorra parandamist tõsises majandus- ja finantskriisis, siis kas selline vähendamine on vastuolus EL põhiõiguste harta artikli 31 lõikes 1 sätestatud õigusega, kuna see ohustab elatustaset ja rahaliste kohustuste täitmist, mida töötajad ja nende perekonnad on enne töötasu vähendamist endale võtnud?
1.

Kas määruse nr 2790/1999 (1) artikli 5 punktis b sisalduvat lauseosa „ruumid ja territoorium, kus ostja lepingu kehtivuse ajal on tegutsenud” tuleb mõista nii, et see tähendab vaid kohta või füüsilist ala, kus lepingu kehtivuse ajal kaupu müüdi või teenuseid osutati, või võib seda laiendada kogu territooriumile, kus ostja lepingu kehtivuse ajal tegutses?
2.

Kas ühise käibemaksusüsteemiga ning neutraalsuse, tõhususe ja võrdse kohtlemise põhimõttega on vastuolus siseriiklikule sättele — millega võetakse üle nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikkel 203 — tuginev pädevate maksuasutuste keeldumine tagastada maksukohustuslasele tema poolt arvele märgitud käibemaks, kui see maks ei kuulu tasumisele, kuna tegemist on maksuvaba käibega, kuid see märgiti siiski ebaõigesti arvele ning arvestati ja tasuti, ning kui juba lõplikus, revisjoni tulemusel tehtud maksuotsuses ei lubatud kauba soetajal või teenuse saajal selle käibega seoses sisendkäibemaksu maha arvata põhjusel, et kauba tarnija või teenuse osutaja on arvestanud maksu ebaseaduslikult?
ET Euroopa Liidu Teataja C 151/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Vâlcea (Rumeenia) 29. veebruaril 2012 — SC Volksbank România SA versus Ionuț-Florin Zglimbea, Liana-Ramona Zglimbea

(Kohtuasi C-108/12)

2012/C 151/29

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Vâlcea

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: SC Volksbank România SA

Vastustajad: Ionuț-Florin Zglimbea, Liana-Ramona Zglimbea

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 4 lõiget 2 saab tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõisted „lepingu põhiobjekt” ja „hind” hõlmavad vastusoorituse osi, millele krediidiasutusel on õigus tarbijakrediidilepingu alusel, ehk krediidi kulukuse aastamäära (mis on määratletud direktiivis 2008/48 (2), mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid), mis koosneb eelkõige fikseeritud või muutuvast intressimäärast ning panga- ja muudest tasudest, mis on lepinguga ette nähtud ja defineeritud?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (ELT L 95; 21.4.1993; lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiiv 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT L 133, lk 66).
1.2.

Kas seoses esimese küsimusega on olulised järgmised asjaolud: — tühistatud arve raamatupidamises kajastamise tähtaeg on 14 päeva alates selle kalendrikuu lõppemisest, millal arve tühistati; — arve tühistamine kajastati raamatupidamises tegelikkuses ühe kuu möödumisel tühistatud arve kajastamise tähtaja lõppemist; — riigieelarvesse on tasutud võlgnetava käibemaksu summa ja sellelt arvestatud intress?
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 24. mail 2012 — Sky Italia Srl versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

(Kohtuasi C-257/12)

2012/C 217/28

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Sky Italia Srl

Vastustajad: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õigusnorme kõnealuses valdkonnas, eriti direktiivi nr 2002/20/EÜ (1) sätteid tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi regulatsioon, mida on osundatud käesolevas kohtumääruses, eriti 2005. aasta seadus nr 266 on nendega vastuolus, tingituna ka sellest, kuidas seda määrustega konkreetselt rakendatakse?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT L 108, 24.4.2002, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337).
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 24. mail 2012 — Vodafone Omnitel Nv versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(Kohtuasi C-258/12)

2012/C 217/29

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Vodafone Omnitel Nv

Vastustaja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õigusnorme kõnealuses valdkonnas, eriti direktiivi nr 2002/20/EÜ (1) sätteid tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi regulatsioon, mida on osundatud käesolevas kohtumääruses, eriti 2005. aasta seadus nr 266 on nendega vastuolus, tingituna ka sellest, kuidas seda määrustega konkreetselt rakendatakse?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT L 108, 24.4.2002, lk 21; EÜT eriväljaanne 13/29, lk 337).
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 24. mail 2012 — Telecom Italia SpA versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Kohtuasi C-256/12)

2012/C 217/27

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Telecom Italia SpA

Vastustajad: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õigusnorme kõnealuses valdkonnas, eriti direktiivi nr 2002/20/EÜ (1) sätteid tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi regulatsioon, mida on osundatud käesolevas kohtumääruses, eriti 2005. aasta seadus nr 266 on nendega vastuolus, tingituna ka sellest, kuidas seda määrustega konkreetselt rakendatakse?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT L 108, 24.4.2002, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337).
3.

Kas Euroopa Liidu õigusnormidega on vastuolus see, kui siseriiklikku kõrgeimat halduskohut, kelle otsuste peale ei saa edasi kaevata, seob siseriikliku õiguse kohaselt Tšehhi Vabariigi põhiseaduskohtu õiguslik hinnang, kui see hinnang näib olevat mitte kooskõlas liidu õigusega nii, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 217/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 24. mail 2012 — Telecom Italia SpA versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Kohtuasi C-255/12)

2012/C 217/26

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Telecom Italia SpA

Vastustajad: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õigusnorme kõnealuses valdkonnas, eriti direktiivi nr 2002/20/EÜ (1) sätteid tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi regulatsioon, mida on osundatud käesolevas kohtumääruses, eriti 2005. aasta seadus nr 266 on nendega vastuolus, tingituna ka sellest, kuidas seda määrustega konkreetselt rakendatakse?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT L 108, 24.4.2002, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337).
2.

a) Kas Schengeni piirieeskirjade artikliga 21 on vastuolus 2000. aasta Vreemdelingenwet’i artiklis 50 nimetatud siseriiklikud kontrollid, mille teostamisel lähtutakse üldisest teabest ja empiirilistest andmetest isikute ebaseadusliku riigis viibimise kohta teostatava kontrolli kohas, nagu on sätestatud 2000. aasta Vreemdelingenbesluit’i artikli 4.17a lõikes 2, või peavad selliste kontrollide teostamiseks olema konkreetsed pidepunktid selle kohta, et kontrollitav isik viibib asjaomases liikmesriigis ebaseaduslikult? b) Kas Schengeni piirieeskirjade artikliga 21 on vastuolus selline kontroll, mida teostatakse selleks, et koguda punktis a nimetatud üldist teavet ja empiirilisi andmeid selle kohta, et tegemist on ebaseadusliku riigis viibimisega, ja seda tehakse piiratud ulatuses?
2.

Kas maksukohustuslasel on õigus osaleda tunnistaja ärakuulamisel taotluse saanud liikmesriigis direktiivi 77/799/EMÜ alusel esitatud teabepäringule vastamise käigus? Kas taotluse saanud liikmesriik on kohustatud maksukohustuslasele ette teatama, millal tunnistaja ära kuulatakse, kui taotluse esitanud liikmesriik on seda palunud?
2.

Kas liikmesriik, kes keeldub arvete ebatäpsuse tõttu mahaarvamisest, mida tegid teenusesaajatest maksukohustuslased, peaks asuma seisukohale, et arved on liiga ebatäpsed ka selleks, et võimaldada käibemaksu maksmist? Seega, kas käibemaksu neutraalsuse põhimõtte tagamiseks on liikmesriik kohustatud asjaomaseid teenuseid osutanud äriühingutele tagastama riigile makstud käibemaksu?
2.

Kui vastus esimesele küsimusel on jaatav, siis kas nõukogu 24. aprilli 1972. aasta esimese direktiivi 72/166/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artiklit 3 ning nõukogu 30. detsembri 1983. aasta teise direktiivi 84/5/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikleid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus see, kui liikmesriik piirab mittevaralise (moraalse) kahju korral makstava hüvitise maksimumsummat, kehtestades piirmäära, mis on oluliselt madalam direktiivides ja siseriiklikes õigusnormides ette nähtud kindlustusandja vastutuse piirmäärast?
3.

Üldkohus rikkus õigusnormi, kui tõlgendas konkreetselt ELTL artikli 263 neljandat lõiku. Üldkohus eksis õiguslikult, kui kinnitas, et sellised riigiabi puudutavad otsused nagu vaidlustatud otsus, nõuavad rakendusmeetmeid asutamislepingu uue sätte tähenduses. Üldkohus jättis oma määruses tähelepanuta asjaolu, et negatiivsel otsusel riigiabi valdkonnas on vahetu õigusmõju, see muudab antud abi koheselt ebaseaduslikuks ja hõlmab tavaliselt liikmesriikide kohustust abi tagasi nõuda.