ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49.

Määrus nr 1408/71 ei ole otseselt asjakohane. Tööhõivetoetus ei ole nimetatud õigusakti kohaldamisalasse kuuluv sotsiaalkindlustushüvitis. Liiati ei ole M. Krieri taotlus töötushüvitise saamiseks põhikohtuasja ese. Sellegipoolest väidab Austria, et määrus nr 1408/71 annab võrdluspunkti kõnealuse sotsiaalse hüvise, s.o tööhõivetoetuse hindamiseks käesolevas asjas. ( 30 ) Poola märgib, et kuna M. Krier on piirialatöötaja, tuleneb määruse nr 1408/71 artiklit 71 käsitlevast Euroopa Kohtu praktikast, nimelt kohtuotsusest Miethe, ( 31 ) et tal on õigus valida, kas registreeruda töötushüvitise saamiseks oma elukohariigis Saksamaal või riigis, kus ta viimati töötas, s.o Luksemburgis. Kuna ta otsustas registreeruda oma elukohariigis, mitte Luksemburgis, on see, et ta ei vasta vaidlusaluses siseriiklikus õigusnormis sätestatud registreerumistingimusele, tema isikliku valiku, mitte aga selle õigusnormi enda tagajärg. Komisjon märgib, et M. Krieril on määruse nr 1408/71 alusel õigus registreeruda nii Saksamaal kui ka Luksemburgis, kuid vaidlusalune siseriiklik õigusnorm ei võimalda tal seda teha.
75.

Võlgniku võimalik väiksem kaitse faasis, mis lõppeb maksekäsu väljaandmisega, tuleneb paratamatult vajadusest muuta maksekäsumenetlus võimalikult lihtsaks ja ühetaoliseks. Sellist väiksemat kaitset korvab eelkõige asjaolu, et artikli 16 lõike 3 kohaselt võib võlgnik esitada vastuväite, ilma et ta peaks seda isegi põhjendama, millega ta saavutab artikli 17 kohaselt, et menetlus jätkub tavalise tsiviilkohtumenetluse korras; samuti asjaolu, et võlausaldaja peab artikli 7 lõike 3 kohaselt kinnitama, et esitatud teave on tõene ning et ta on teadlik, et valeandmete esitamine võib kaasa tuua sanktsioone. ( 14 )
15.

Teiseks väidab komisjon, et Prantsuse Vabariik on rikkunud ELTL artiklit 34, nähes ette, et kogused, mis ületavad kahte kilogrammi tubakat või kümmet plokki sigarette, on automaatselt aktsiisiga maksustatavad olenemata sellest, et tõendatakse, et need on mõeldud isiklikuks tarbeks. Selle etteheite põhjendamiseks märgib komisjon peamiselt, et kuigi CGI artikkel 575 H viitab tubaka valdamisele olenemata kohast, kus see osteti, muudab see tubakaostu muudes liikmesriikides keerulisemaks ning piirab seega kaupade vaba liikumist. Selle tõendamiseks märgib komisjon, et sätte kohaldamise tagamiseks mõeldud kontroll on suunatud ainult piiriületuskohtadele. Seega ei varjanud Prantsuse ametiasutused komisjoni sõnul mingil hetkel asjaolu, et nende sätetega ei peeta silmas tubaka soetamist Prantsuse territooriumil, vaid muudes liikmesriikides, eesmärgiga kaotada nähtus, mida nad kvalifitseerivad „maksuturismiks”.
79.

Asjaolu, et määrus nr 330/2010 näeb ette, et teatud liiki vertikaalsete kokkulepete suhtes erand ei kohaldu, ei tähenda ilmselgelt veel seda, et need tuleks automaatselt liigitada eesmärgilt piiravateks. Samas on selge ka see, et määruse nr 330/2010 „must nimekiri” ja piirangud, mida komisjon on iseloomustanud sõnaga „raskekujulised”, kattuvad suures osas kokkulepete ja tegevustega, mida kohtupraktikas on peetud eesmärgil põhinevateks piiranguteks. Ehkki tegemist ei ole määrava kriteeriumiga, näib seetõttu ilmne, et neid nimekirju saab võtta tõendina eelkõige selle kohta, et see ei ole eesmärgil põhinev piirang.
Siseriiklik kohus asub seisukohale, et tuvastamaks, kas käesolev juhtum on tema alluvuses, on vaja otsust määruse artikli 15 tõlgendamise kohta. Ühtlasi on ta menetlusökonoomia huvides seisukohal, et ta peaks paluma ka suuniseid määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a tõlgendamise kohta, kuna see artikkel võib olla oluline kohtualluvuse kindlaksmääramiseks põhikohtuasjas, kui Euroopa Kohus otsustab, et artikkel 15 ei ole kohaldatav. Niisiis on ta otsustanud esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused.

„1. Kas [määruse] artikli 15 lõikes 1 kasutatud väljendit „küsimus[ed], mis on seotud lepinguga, mille isik ehk tarbija on sõlminud oma majandustegevusest või kutsealast sõltumatul eesmärgil”, võib tõlgendada nii, et see hõlmab ka blankovekslina välja antud lihtvekslist tulenevaid nõudeid, mille veksli omanik esitab vekslikäendaja vastu

2. Kas olenemata vastusest esimesele küsimusele võib [määruse] artikli 5 punkti 1 alapunktis a kasutatud väljendit „lepingutega seotud asjades” tõlgendada nii, et kui arvestada ainuüksi dokumendi kui sellise sisu, hõlmab see väljend ka blankovekslina välja antud lihtvekslist tulenevaid nõudeid, mille veksli omanik esitab vekslikäendaja vastu?”
51.

Olenemata sellest, kas isikud on projekti kohta arvamust avaldanud, on neil seega võimalus vahetult keskkonnamõju hindamise alusel või ajakirjanduse abil saada teavet neid puudutava keskkonnamõju kohta. Järelikult saavad nad sellele vastavalt kohandada oma tulevast käitumist, ennetades nt võimalikku kahju. Direktiivis on selle hoiatava rolli ilminguks eelkõige asjaolu, et artikli 9 kohaselt tehakse üldsusele teatavaks loamenetluse lõppotsus ja selle peamised põhjendused.
87.

Kui viivitusintress peab üksnes hüvitama viivitamisega tekitatud kahju, on viivitusintressimäär ülemäära kõrge juba siis, kui see on tunduvalt suurem kui eeldatav viivitamisega tekitatud kahju. Siiski on selge, et kõrgem viivitusintressimäär motiveerib võlgnikku oma lepinguliste kohustuste täitmisega mitte viivitama ja juba tekkinud viivitust ruttu kõrvaldama. Kui siseriikliku õiguse kohaselt on viivitusintressi eesmärk lepingu täitmise tagamine ja seega hea maksekäitumise säilitamine, saab seda ebaõiglaseks kvalifitseerida vaid juhul, kui see on tunduvalt kõrgem kui selle eesmärgi saavutamiseks vajalik.
44.

Kohtujurist Kokott on seda vastuväidet juba õigesti käsitlenud oma ettepanekus kohtuasjas Abbey National. Nimetatud ettepanekus märkis kohtujurist, et kuuenda direktiivi artikli 13 kitsas tõlgendus võib teatavatel juhtudel minna vastuollu väljakujunenud kohtupraktikaga, mille kohaselt on soovitav tõlgendada erinevates õigusaktides sisalduvaid mõisteid ühetaoliselt. Siiski jõudis kohtujurist mõistele „haldamine” viitava kuuenda direktiivi artikli 13 ja direktiivi 85/611 II lisa konkreetsel juhul järeldusele, et vastuolu oli pigem illusoorne, mitte aga tegelik. Kohtujurist leidis, et direktiivi 85/611 ükski säte ei kehtesta mõiste „eriotstarbelise investeerimisfondi haldamine” täpset määratlust. Kõige enam – nagu on eelnevalt märgitud – viitab kõnealune direktiiv üksnes informatiivselt II lisa loetelule, ilma et see mõjutaks kohtute õigust täiendada loetelu vastavalt liidu õiguskorra eesmärkidele ja ülesehitusele.
54.

Lõppkokkuvõttes on kohtuvaidluse põhiküsimus, kuidas üldjoontes tõlgendada isiklikest ja perekondlikest asjaoludest tulenevaid mahaarvamisi. Saksa valitsuse pooldatava vaatenurga kohaselt tähendab asjaolu, et tegemist on mahaarvamistega, mis ei seostu mitte konkreetse tuluosaga, vaid maksukohustuslase isikuga, seda, et neid mahaarvamisi tuleb käsitada „laialimäärituna”, st ühtlaselt kogu tulu, nii riigi sees kui ka välismaal saadud tulu suhtes kohaldatavana, nii et nende võimaldamine võib tulu puhul, millest ainult osa on saadud Saksamaal, piirduda suhtosaga, mis on proportsionaalne selle tulu osakaaluga maksukohustuslase tulude kogusummas. Seevastu tõlgenduse kohaselt, mis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, tähendab asjaolu, et isiklikke ja perekondlikke mahaarvamisi ei saa seostada konkreetse tuluosaga, seda, et kaugel sellest, et mahaarvamised puudutaksid kõiki – nii riigi sees kui ka väljaspool riiki – saadud tulusid ühtlaselt, tuleb neid põhimõtteliselt kohaldada kogu asukohariigis saadud tuluosa suhtes.
28.

Seoses esimese küsimusega väidab Iiri valitsus, et põhjendada tuleks seda, kui näiliselt neutraalne säte, kriteerium või tava diskrimineerib naisi, mitte aga konkreetset tasu või võrdlusisikute ametikohti. Käesolevas kohtuasjas seisneb vaidlusalune tava politseiametnike määramises teenistusülesannetest tulenevalt halduslikele ametikohtadele, kusjuures neile makstakse auastmele vastavat tasu. Teise küsimuse puhul leiab Iiri valitsus, et põhjendus tuleb esitada kõigi võrdlusisikute täidetud ametikohtade kohta, ning kui kõnealune tava osutub põhjendatuks, ei ole asjaolu, et see mõjutab naisi suuremal määral, piisav tava käsitamiseks ELTL artikli 157 rikkumisena. Kolmanda küsimuse puhul väidab Iiri valitsus, et Labour Court jõudis järeldusele, et põhjendus tuleks esitada üldiselt kantseleiametnike kohta, täheldades, et teatavad ametikohad eeldavad politseitööalaseid teadmisi ja kogemusi, et on vaja tagada teenuse järjepidevus või et operatiivsetel põhjustel ei saa „määratud” ametikohtade arv olla alla 219. Kokkuvõttes ei keela Iiri valitsuse arvates miski seda, et töökorraga seotud kaalutlusi selles kontekstis arvesse võetaks, kuigi Labour Court on viidanud üksnes vähestele „määratud” töökohtadele, mis ei ole tingimata vajalikud. Seega on tegemist kriteeriumiga, mis ei ole üldiselt võttes asjakohane.
60.

Lõpuks on maksukohustuslane Euroopa Kohtu menetluses ise väitnud, et teatud tingimustel võib tema Rootsi tütarettevõtja kahjumi kanda üle ka ühele teisele tema Rootsi tütarettevõtjale. Kuivõrd see kujutab endast tegelikku võimalust võtta kahjum arvesse Rootsis, tuleb käesoleval juhul välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Sellist võimalust ei saa kindlasti välistada seetõttu, et tingimused jaotamata kahjumi ülekandmiseks on Rootsi õiguse järgi ebasoodsamad kui Soome õiguse järgi. Euroopa Kohus on nimelt seoses välismaise püsiva tegevuskoha kahjumi arvessevõtmisega juba leidnud, et riiki ei saa kohustada võtma oma maksuseaduste kohaldamisel arvesse teise riigi õigusnormide eripärast tulenevaid võimalikke negatiivseid tagajärgi. ( 30 )
50.

Selle kohta tuleb veel märkida, et kindlustus-, elamis- või töötamisperioodide liitmise põhimõte on sätestatud otseselt ELTL-s, täpsemalt ELTL artikli 48 punktis a, ning rakendatud määruse nr 1408/71 mitme sättega, sealhulgas artikliga 72. ( 20 ) Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus selgitada, et see on üheks ühenduse sotsiaalkindlustusskeemide liikmesriikides koordineerimise peamiseks põhimõtteks, mille eesmärk on kooskõlas määruse nr 1408/7 üldiste eesmärkidega tagada, et ELTL-ga tagatud õiguse vabalt liikuda teostamine ei jäta töötajat ilma sotsiaalkindlustushüvedest, millele tal oleks õigus, kui ta oleks töötanud ainult ühes liikmesriigis; selline tagajärg võiks panna ühenduse töötaja loobuma oma õiguse vabalt liikuda kasutamisest ning kujutab endast seega nimetatud vabaduse takistust. ( 21 )
85.

Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et direktiivi 98/34 eesmärk on kaitsta preventiivse kontrolli abil kaupade vaba liikumist, mis on üks liidu aluspõhimõtetest. Nimetatud kontroll on tarvilik, kuna direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad tehnilised eeskirjad võivad tekitada liikmesriikidevahelise kaubavahetuse takistusi ning selliseid takistusi võib lubada üksnes juhul, kui need on vajalikud selleks, et täita üldise huvi eesmärkidest tulenevaid ülekaalukaid nõudmisi. ( 33 )
40.

Rumeenia seisukohtadest antud juhtumis nähtub, et Rumeenia ametivõimud tõlgendavad oma siseriiklikku õigust kaheetapiliselt. Scandic näib olevat tõlgendanud seda teisiti, leides, et täidetud taotluse võib esitada ainult teises etapis ning et enne kaupade lähetamist esitatud mittetäielikult täidetud taotluse oleks maksuhaldur jätnud läbi vaatamata. ( 14 ) Loomulikult ei saa Euroopa Kohus öelda, kumb tõlgendus on õige, kuid mulle tundub, et kumbki ei ole vastuolus direktiivi 92/12 artiklitega 7 ja 22, seda loomulikult eeldusel et: (i) taotlust käsitletakse kehtivana niipea, kui see on lõpetatud ja (ii) asjakohased sätted on piisavalt selged kindlustamaks, et hoolimata sellest, millist korda rakendatakse, on see kooskõlas õigusselguse põhimõttega.
116.

Kõiki neid kaalutlusi arvestades ja juhul, kui Euroopa Kohus ei nõustu minu direktiivi 2005/60 artikli 22 lõike 2 tõlgendusega, leian, et ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega nõutakse krediidiasutustelt, et need edastaksid teavet, mis on nõutud rahapesu ja terrorismi rahastamise vastase võitluse raames, vahetult selle riigi rahapesu andmebüroole, kui need krediidiasutused tegutsevad riigi territooriumil teenuste osutamise vabaduse alusel, tingimusel et need õigusnormid on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga, sobilikud taotletava eesmärgi saavutamiseks, ei ületa selle eesmärgi saavutamiseks vajalikku ja neid kohaldatakse mittediskrimineerivalt.
32.

Euroopa Kohus on leidnud, et põhimõte, mille kohaselt on riik vastutav tema süüks peetavate liidu õiguse rikkumistega eraõiguslikele isikutele põhjustatud kahjude eest, on omane aluslepingu süsteemile. ( 21 )5. märtsi 1996. aasta kohtuotsusest Brasserie du pêcheur ja Factortame ( 22 ) tuleneb, et eraõiguslikele isikutele ühenduse õiguse rikkumistega põhjustatud kahju tuleb hüvitada nii, et hüvitis vastab kahjule ja tagatakse nende isikute õiguste tõhus kaitse. Kantud kahju osas leidis Euroopa Kohus konkreetselt oma eespool viidatud kohtuotsuses Metallgesellschaft jt, et kahju hüvitamise korral täies ulatuses ei saa jätta arvestamata selliseid tegureid, mis võivad vähendada hüvitise väärtust, nagu aja möödumine, ning et intressi määramist tuleb pidada kahju heastamise lahutamatuks osaks. ( 23 ) Lisaks leidis Euroopa Kohus oma 13. juuli 2006. aasta kohtuotsuses Manfredi jt ( 24 ), et tõhususe põhimõttest ja iga isiku õigusest nõuda konkurentsi piirava või kahjustava kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamist, tuleneb, et isikutel, kellele on kahju tekitatud, peab olema õigus nõuda mitte ainult otsese varalise kahju (damnum emergens), vaid ka saamata jäänud tulu (lucrum cessans) hüvitamist ja intressi.
71.

Lõpuks leiab Hispaania Kuningriik, et tõhustatud koostöö, milleks on vaidlustatud otsusega luba antud, on tegelikult erikokkulepe Euroopa patendikonventsiooni artikli 142 tähenduses. Selles sättes on ette nähtud, et „[i]ga osalisriikide grupp, kes on sätestanud erikokkuleppega, et nende riikide suhtes väljaantud Euroopa patendil on nende territooriumil ühtne toime, võib ette näha, et nende riikide suhtes võib Euroopa patendi välja anda ainult ühispatendina”. Hispaania Kuningriik on seisukohal, et rahvusvahelises õiguses, käesoleval juhul Euroopa patendikonventsioonis ette nähtud mehhanism on toodud liidu õigusesse ning seda on esitletud kui tõhustatud koostööd. Järelikult on seda koostööd kasutatud muul eesmärgil, kui on ette nähtud aluslepingutes.
82.

Saksamaa valitsus väidab lisaks ( 38 ), et asulasisese arendamise detailplaneering on planeering, milles määratletakse „väikese piirkonna kasutamine kohalikul tasandil”. Nii vastab see ühtlasi keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 3 kesksele tingimusele. Ta väidab, et BauGB § 13a lõike 1 neljanda ja viienda lause kohaste välistamise aluste tõttu ei saa selle puhul määratluselt olla tegemist keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 tähenduses planeeringutega, mille osas liidu seadusandja on leidnud, et nende puhul tuleb üldiselt läbi viia keskkonnamõju hindamine. Isegi kui see seisukoht on õige, ei muuda see midagi järeldustes, milleni ma jõudsin seoses BauGB §-ga 214. Sama kehtib Saksamaa valitsuse seisukohtade suhtes tema kirjalike seisukohtade punktides 74–81, kuna probleem – vähemalt käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtus ( 39 ) – ei seisne BauGB § 13a kooskõlas keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiviga, vaid BauGB §-de 13a ja 214 samaaegses kooskõlas selle direktiiviga.
80.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. a) Mõiste „puue” hõlmab direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tähenduses füüsilisest, vaimsest või psüühilisest kahjustusest tingitud piirangut, mis takistab asjassepuutuval isikul tööelus osaleda. b) Puude määratlemise seisukohast ei ole oluline, et kahjustuse põhjuseks on haigus; otsustav on üksnes see, kas piirang on pikaajaline. c) Ka pikaajalist funktsioonihäiret, millega ei kaasne vajadust spetsiaalsete abivahendite järele, vaid mis tähendab üksnes või põhiliselt seda, et asjaomane isik ei ole võimeline töötama täistööajaga, tuleb pidada puudeks direktiivi 2000/78 tähenduses. 2. Tööaja vähendamine võib kuuluda direktiivi 2000/78 artikliga 5 hõlmatud meetmete hulka. Siseriikliku kohtu ülesanne on teha üksikjuhul kindlaks, kas selline meede põhjustab tööandjale ebaproportsionaalselt suurt koormust. 3. Direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik säte, mille kohaselt tööandjal on töötajaga haigusest tingitud töölt puudumise aja tõttu õigus öelda tööleping üles lühendatud etteteatamistähtajaga, kui haigus tuleneb puudest. See ei kehti, kui ebasoodsamasse olukorda seadmine on direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b alapunkti i kohaselt objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud. Kui aga lühendatud etteteatamistähtaja kasutamise aluseks on töötaja töölt puudutud aeg, mille põhjuseks on asjaolu, et tööandja ei ole võtnud direktiivi 2000/78 artikli 5 kohaseid mõistlikke abinõusid, siis ei kujuta see endast põhjendatud ebasoodsamasse olukorda seadmist.
50.

Eksperdihinnang peab andma vastuse küsimusele, kas kava või projekt avaldab „asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju”, kuna see on alus, millest lähtudes pädevad siseriiklikud asutused peavad oma otsuse tegema. Selle (teise) etapi künnis on märkimisväärselt kõrgem kui esimeses etapis. See on nii, kuna küsimus (lihtsamalt öeldes) ei ole selles, „kas me peaksime asja uurima?” (küsimus esimeses etapis), vaid „mis alal juhtub, kui kava või projekt ellu viia, ning kas see on asjaomaste elupaikade või liikide „soodsa kaitsestaatuse säilitamise või taastamisega” kooskõlas?”. Käesolevas asjas puudub vaidlus selle üle, et kui teetööde projekt ellu viidaks, siis osa elupaigast kaoks püsivalt. Küsimus on lihtsalt selles, kas projektile võib loa anda, ilma et seda künnist ületataks ja kohaldatavaks muutuksid ülejäänud artikli 6 lõike 3 (ja vajadusel artikli 6 lõike 4) nõuded.
57.

Teiseks, liidu õigus ei ole kehtestanud kooskõlastamise põhimõtet, mille eesmärk oleks tagada süstemaatiliselt kõige suuremate hüvitiste saamine. Parimal juhul tuleb tagada, et sotsiaalkindlustusmakseid ei makstaks nii, et selle tagajärjel ei teki mingit hüvitist. ( 29 ) Euroopa Kohus on küll tõepoolest otsustanud, et töötajate vaba liikumise eesmärki ei saavutata, „kui vaba liikumise õiguse kasutamise tõttu kaotavad töötajad neile liikmesriigi õigusaktidega tagatud sotsiaalkindlustuse soodustused, iseäranis juhul, kui need soodustused on vastutasuks töötajate tasutud sissemaksetele”. ( 30 ) Siiski tuleb siinkohal märkida, et põhikohtuasja kaebajad ei kaotanud „sotsiaalkindlustuse soodustust”. Madalmaades töötatud ajavahemike tulemusena tekkinud õigus saada hüvitisi lihtsalt läks üle elukohariiki ning võib igal ajal viimase töökoha riigis taastuda, kui need kaebajad peaksid sinna uuesti elama asuma. Samuti tuleb silmas pidada asjaolu, et põhikohtuasja kaebajad võivad, juhul kui nad soovivad, kasutada viimase töökoha riigis tööhõiveteenuseid. Lisaks, arvestades nende maksete ja üldisemalt sotsiaalkindlustussüsteemide eripära, ei saa eelistada ühtegi kitsalt arvestuslikku loogikat. ( 31 ) Samuti soovin märkida, et see, et makseid kogunud liikmesriik ja hüvitisi maksev liikmesriik ei kattu, on tagajärg, mille eest liikmesriigid vastutavad, kuna nad on teinud valiku, mis nende sõnul soodustab piirialatöötajaid ning põhineb teataval solidaarsuse ideel. ( 32 )
57.

Tšehhi valitsus on väitnud, et B. Soukupová ei ole samasuguses olukorras nagu temavanune meesterahvas. Põhjus on selles, et meesterahva puhul saab määrus nr 1257/1999 saavutada oma eesmärgi, milleks on soodustada ennetähtaegselt pensionile jäämist, samal ajal kui B. Soukupová puhul needsamad meetmed ei toimi, sest ta on pensioniikka juba jõudnud. Või – nagu väitis Poola valitsus –, arvestades seda, et määruse nr 1257/1999 eesmärk on soodustada ennetähtaegselt pensionile jäämist, et muuta põllumajandusettevõtteid elujõulisemaks, kaotab see eesmärk oma raison d’être’i, kui B. Soukupová jõuab seadusjärgsesse pensioniikka, mis on meesterahvale kohaldatavast madalam.
64.

Artikli 3 lõige 1 välistab ravimid, mille puhul kõnealune valmistamine on toimunud ühe patsiendi jaoks arstiretsepti alusel. Artikli 3 lõike 2 kohaselt kohaldatakse samasugust erandit, kui ravimi valmistamine toimub farmakopöa ettekirjutuste alusel ja see on mõeldud asjaomase apteegi teenindada olevatele patsientidele otse tarnitavaks. Nende erandite eesmärk on selge. Nad kõrvaldavad keerukast – et mitte öelda kallist – müügilubade süsteemist ravimite tarnimise üldsusele olukordades, mis tekivad liikmesriikides kui mitte igapäevaselt, siis vähemalt regulaarselt. Nende eelduseks on, et asjaomase toote valmistamine toimub apteegis – st apteekri poolt või tema järelevalve all. Üldsus on seega kaitstud, kuivõrd valmistamise eest vastutab pädev meditsiiniasjatundja, kellel on eriteadmised asjaomaste toodete jagamise ja manustamise valdkonnas. Nende sätetega kehtestatud lisapiirangud tagavad, et apteeker tarnib ravimit üksikjuhtude kaupa. Kui see ei oleks nii, siis valitseks oht, et valmistamine ei toimu piisava järelevalve all.
48.

Lubatud kulude suuruse puhul on viimaks oluline see, et konventsiooni kohtumenetluse kohta käivaid sätteid tuleb tõlgendada eesmärgiga tagada „laialdane juurdepääs õiguskaitsele”. ( 35 )„Laialdast juurdepääsu õiguskaitsele” nimetatakse küll sõnaselgelt vaid konventsiooni artikli 9 lõikes 2 ja vastavates direktiivide sätetes seoses küllaldase huvi või õiguse rikkumisega kui kaebuse esitamise eeldustega. Siiski on vähemalt artikli 9 lõikes 2 selgeks tehtud, et see on konventsiooni üldine eesmärk. Seega peab antud tõlgenduspõhimõte kehtima ka lubatud kulude kindlaksmääramise kohta. Laialdase juurdepääsuga õiguskaitsele ei oleks kooskõlas see, kui märkimisväärne kulurisk võiks üldjuhul menetlust takistada.
67.

Käesoleval juhul saab täheldada, et K. Konstantinidesele süükspandav rikkumine kuulub teise kategooriasse, sest tegemist on õigusrikkumisega, mis ei ole piisavalt täpselt määratletud, et sellest saaks tuletada konkreetset õigusvastast käitumist. Tõsi, eelotsusetaotluse esitanud kohus ja kutseliit märgivad, ilma et K. Konstantinides sellele vastu vaidleks, et internetis tehtud reklaam, kus raviteenused on paigutatud nimetuse „Euroopa kliinik” või „Saksa kliinik” alla, ei vasta Saksamaal K. Konstantinidese käsutuses olevale infrastruktuurile. Vastupidi, K. Konstantinides osutas oma teenuseid erakliinikus, tehes koostööd teiste Hesseni liidumaal asutatud arsti kutseala esindajatega, kuid ilma et esineks mis tahes teadusuuringutega seotud või institutsionaalset laadi tegevust, mis langeks kokku sellega, millele viitas põhikohtuasja süüdistatava veebileht. Kui need asjaolud leiavad kinnitust, on tegemist tegevusega, mis eksitab K. Konstantinidese võimalikke patsiente, kes võivad mõelda, et nad saavad teenust tingimustes, mis hiljem osutuvad tegelikkusele mittevastavaks. ( 34 ) Arvestades meditsiinitegevuse ilmset seost rahvatervise kaitsega, mis on tihedalt seotud tarbijate kui raviteenuste patsientide kaitsega, on selline käitumisviis, nagu K. Konstantinidese oma, raskesti ühitatav reklaami käsitlevate eetikaeeskirjadega, mille järgimist arsti kutseala esindajalt nõutakse.
31.

Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohtu lahendust otsuses FCE Bank ei ole põhikohtuasjas ega Euroopa Kohtus LCL ega märkusi esitanud liikmesriigid või komisjon kordagi kahtluse alla seadnud. ( 14 ) Vastupidi – kohtuotsus FCE Bank on LCL viidete lähtepunkt ning järelikult tuleb eeldada, et LCL ja põhikohtuasjas kõne all olevad filiaalid kuuluvad selles kohtuotsuses kirjeldatud juhtumi hulka, see tähendab, et tegemist on tõepoolest „filiaalide”, mitte „tütarettevõtjatega”. Sellega seoses tuleb siiski täpsustada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab veenduma, et põhikohtuasjas kõne all olev olukord kuulub kindlasti FCE Banki kohtupraktikaga hõlmatud juhtumite hulka, kuna vastused tema esitatud küsimustele lähtuvad oletusest, et LCL ja tema erinevad filiaalid on käibemaksunormide kohaldamisel üks õigussubjekt.