ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik esitab siseriikliku karistusõiguse alusel süüdistuse autoriõigusega kaitstud teoste koopiatega loata kauplemisele kaasaaitamises juhul, kui selliste teoste koopiaid on asjaomase liikmesriigi territooriumil levitatud konkreetselt sellele üldsusele suunatud müügitehingute raames, mis on sõlmitud muus liikmesriigis, kus need teosed ei ole autoriõigusega kaitstud või nende kaitset ei saa kolmandate isikute suhtes tulemuslikult jõustada.
16

Neil asjaoludel otsustas Symvoulio tis Epikrateias menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [keskkonnamõju strateegilise hindamise] direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti b, milles on sätestatud, et hinnatakse kõigi nende kavade ja programmide keskkonnamõju, „mille suhtes on peetud vajalikuks korraldada hindamine [elupaikade] direktiivi artikli 6 või 7 alusel seoses tõenäolise mõjuga asukohas”, tuleb tõlgendada nii, et teatava kava keskkonnamõju hindamine on kohustuslik, kui selle kava puhul on täidetud teatavad keskkonnamõju hindamise eeltingimused [elupaikade] direktiivi tähenduses, ning et seega eeldab ka [keskkonnamõju strateegilise hindamise] direktiivi eespool nimetatud säte samamoodi nagu [elupaikade] direktiivi eespool viidatud sätted, et oleks tuvastatud, et kava avaldab teatud erikaitsealale tõenäoliselt olulist keskkonnamõju, jättes vastava sisulise hindamise liikmesriikide ülesandeks? Või kas [keskkonnamõju strateegilise hindamise] direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellest sättest tulenev keskkonnamõju hindamine ei sõltu sellest, kas on täidetud keskkonnamõju hindamise eeltingimused [elupaikade] direktiivi tähenduses, ehk hinnangust tõenäolise olulise mõju kohta erikaitsealale, vaid et hindamiskohustuse tekkimiseks piisab selle tuvastamisest, et teatav kava on kuidagi seotud ühe [elupaikade] direktiivis nimetatud alaga, kuid mitte tingimata erikaitsealaga?”
66

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb kohtuasjas C-80/11 esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2006/112 artiklit 167, artikli 168 punkti a, artikli 178 punkti a ja artiklit 273 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus siseriiklik meede, mille kohaselt ei luba maksuhaldur mahaarvamisõigust kasutada seetõttu, et maksukohustuslane ei ole teinud kindlaks, kas selle tehingu kohta koostatud arve väljastanud isik, mille alusel mahaarvamisõigust taotletakse, on maksukohustuslane, et tal on olemas asjaomane kaup ja tal on võimalik seda kaupa tarnida ning et ta on täitnud oma kohustuse tehingud deklareerida ja käibemaksu tasuda, või seetõttu, et sellel maksukohustuslasel ei ole lisaks nimetatud arvele muid dokumente, mis tõendaksid, et need kriteeriumid on täidetud, kuigi direktiivis 2006/112 mahaarvamisõiguse kasutamiseks kehtestatud sisulised ja vormilised tingimused on täidetud ja maksukohustuslasel ei ole teavet, mis annab alust kahtlustada, et arve väljastanud isik on toime pannud rikkumise või pettuse.
20

Teiseks saab üksnes siseriiklik kohus, kellele kaebus on esitatud ja kes peab vastutama tehtava otsuse eest, hinnata kohtuasja eripärast lähtuvalt nii seda, kas tal on otsuse tegemiseks vaja eelotsust, kui ka Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjassepuutuvust. Seega, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud otsuse tegema (vt 16. veebruari 2012. aasta otsus kohtuasjas C-118/11: Eon Aset Menidjmunt, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika). Niisiis tuleb liikmesriigi kohtu esitatud küsimuste puhul lähtuda eeldusest, et need on asjakohased (vt selle kohta 12. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-45/09: Rosenbladt, EKL 2010, lk I-9391, punkt 33).
62

Sellest järeldub, et enne seda, kui asjaomane institutsioon keelab juurdepääsu liikmesriigist pärinevale dokumendile, on ta kohustatud kontrollima, kas liikmesriigi vastuseis tugines määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 1–3 ette nähtud erandlikele alustele ja kas ta oma sellekohast seisukohta nõuetekohaselt põhistas. Seega peab komisjon juurdepääsu keelamise otsuse vastuvõtmise protsessis jõudma veendumusele, et sellised põhjendused on olemas, ja esitama need otsuses, mille ta menetluse tulemusena vastu võtab (eespool viidatud kohtuotsus Rootsi vs. komisjon, punkt 99).
24

Need küsimused on seotud proviisoritega, kes on vastu HYA teatava haruapteegi teise kohta üleviimisele ja väidavad, et siseriiklik õigus on vastuolus liidu õigusega, kuna siseriiklikust õigusest tulenevad tingimused HYA haruapteegis apteegiteenuse osutamiseks on soodsamad, kui need, mis kehtivad eraõigusliku apteegi haruapteegi puhul. Ravimiseaduses ette nähtud eraõigusliku apteegi haruapteegis apteegiteenuse osutamise piirangud on iseenesest küll õigustatud. Siiski ei tulene ravimiseaduse eesmärgist see, et HYA-l võib olla kuusteist haruapteeki, sest kõiki selle seaduse § 42 määratletud eriülesandeid on võimalik sama hästi täita ka kolme haruapteegi abil.
21

Välismaalaste töölevõtmise seaduse asjakohased sätted on sõnastatud järgmiselt: „Välismaalaste töötamise suhtes kohaldatavad tingimused Artikkel 3 – 1. Kui käesolevas föderaalseaduses ei ole sätestatud teisiti, võib tööandja võtta välismaalase tööle üksnes juhul, kui ta on saanud asjaomase isiku jaoks töölevõtmise loa, […] Töölevõtmise loa andmise tingimused Artikkel 4 – 1. Töölevõtmise luba tuleb anda, kui edaspidi ei ole sätestatud teisiti, kui tööturu olukord ja areng võimaldavad töölevõtmist ning see ei ole vastuolus oluliste avalike või üldiste majanduslike huvidega. […] 6. Paragrahvis 13 sätestatud liidumaa piirarvu ületamisel võib täiendavaid töölube anda üksnes siis, kui on täidetud lõigete 1–3 tingimused ja 1) piirkondlik nõuandekomisjon (Regionalbeirat) kiidab töölevõtmise loa andmise ühehäälselt heaks või 2) välismaalase töölevõtmine tundub tema head lõimumise taset silmas pidades mõttekas või 3) töölevõtmine toimub § 5 kohase kvoodi raames või 4) välismaalane täidab § 2 lõike 5 tingimusi või 4 a) välismaalane on seaduslikult püsivalt elama asunud ja töötava välismaalase abikaasa või vallaline alaealine laps (kaasa arvatud kasu- ja lapsendatud laps) või 5) töölevõtmine toimub riikidevahelise lepingu alusel või 6) välismaalane kuulub isikute hulka, kellele võib tööluba anda ka siis, kui riiklik piirarv on ületatud (§ 12a lõige 2). […] Tööturu olukorra kontrollimine Artikkel 4 b – 1. Tööturu olukord ja areng (§ 4 lõige 1) võimaldavad anda töölevõtmise loa, kui vaba töökoha jaoks, millele taotluses märgitud välismaalane peaks tööle asuma, ei ole ei Austria kodanikku ega tööturul olemasolevat välismaalast, kes oleks valmis ja võimeline taotluses nimetatud tööd seadusega lubatud tingimustel tegema. Olemasolevatest välismaalastest tuleb eelistada isikuid, kellel on õigus saada töötuskindlustushüvitisi, tööloa, vabastava tõendi või elukohatõendi omanikke, Euroopa Majanduspiirkonna kodanikke (§ 2 lõige 6) ja Türgi kodanikest töötajaid, kellele laienevad EL ja Türgi assotsiatsioonilepingust tulenevad sätted. Kontrollimise aluseks on välismaalase töölevõtmise loa taotluses nimetatud asjaomasele kandidaadile esitatavad nõudmised, mis peavad olema kooskõlas ettevõtte vajadustega. Tööandja peab esitama tõendid tööleasumiseks vajaliku väljaõppe või muude täiendavate oskuste kohta. […] Välismaalaste ajutise riikilubamise kvoodid Artikkel 5 – 1. Ajutise vajaduse korral täiendava tööjõu järele, mida ei saa rahuldada Austrias olemasoleva tööjõu arvelt, on föderaalsel majandus- ja tööministril õigus näha riigis viibimist ja elamist käsitlevas seaduses ettenähtud piires [artikkel 13] määrusega ette arvulised kvoodid 1) välistööjõu ajutiseks riiki lubamiseks teatavas majandussektoris, ametialal või piirkonnas või 2) põllumajanduses töötavate hooajatööliste lühiajaliseks, saagikoristuse ajaks ilma viisata riigi territooriumile lubamiseks. […] 5. Õpingute või õppimise alusel elamisluba omavate välismaalaste jaoks võib lõike 1 punktides 1 ja 2 ette nähtud tingimustel töölevõtmise loa anda kokku maksimaalselt kuni kolmeks kuuks kalendriaastas. […]”.
4

Määruse põhjendused 1 ja 4–8 on sõnastatud järgmiselt: „1. Mootorsõidukisektoris uute mootorsõidukite […] turustamisel […] omandatud kogemused võimaldavad määratleda vertikaalsete kokkulepete liigid, mida üldiselt võib pidada artikli 81 lõikes 3 sätestatud tingimustele vastavaks. […] 4. Erandist saadav soodustus peaks piirduma vertikaalsete kokkulepetega, mille puhul on võimalik piisava kindlusega eeldada, et need vastavad asutamislepingu artikli 81 lõike 3 tingimustele. 5. Käesolevas määruses määratletud liikidesse kuuluvad vertikaalsed kokkulepped võivad tänu paremale kooskõlastamisele osalevate ettevõtjate vahel tõhustada majanduslikku tasuvust tootmis- või turustamisahelas. Eelkõige võivad need aidata vähendada poolte tehingu- ja turustuskulusid ning muuta optimaalseks müügi- ja investeeringute taset. 6. Tõenäosus, et sellised tõhususele kaasaaitavad tagajärjed kaaluvad üles võimalikud vertikaalsete kokkulepetes sisalduvatest piirangutest tulenevad konkurentsivastased mõjud, sõltub asjaomaste ettevõtjate turuvõimust ja seega sellest, kui suures ulatuses peavad kõnealused ettevõtjad konkureerima muude tarnijatega, kelle kaupu ja teenuseid ostjad peavad […] omavahel asendatavaks või vahetatavaks. 7. Tarnijate turuvõimu väljendamiseks tuleb kindlaks määrata turuosal põhinevad künnised. […] Künnised, millest allpool võib eeldada, et vertikaalsete kokkulepetega antavad eelised kaaluvad üles nende piirava mõju, peaksid varieeruma lähtuvalt eri liiki vertikaalsete kokkulepete laadist. Seepärast võib eeldada, et üldjuhul annavad vertikaalsed kokkulepped sellised eelised, kui asjaomase tarnija turuosa on kuni 30% uute mootorsõidukite või varuosade turust või kuni 40% turust, kui uute mootorsõidukite müügi puhul kasutatakse kvantitatiivset valikulist turustamist. […] 8. Nende turuosa künniste ületamisel ei saa tavaliselt eeldada, et artikli 81 lõike 1 reguleerimisalasse kuuluvate vertikaalsete kokkulepete põhjustatud objektiivsed eelised oleksid sellist laadi ja sellise ulatusega, et kompenseeriksid negatiivse mõju, mille nad on konkurentsile tekitatud. Selliseid eeliseid võib siiski eeldada kvalitatiivse valikulise turustamise korral, olenemata tarnija turuosa suurusest.”
28

Neil asjaoludel otsustas Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Leedu Vabariigi Valitsuse juures tegutsev maksuvaidluste komisjon, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse nr 918/83 artikli 112 lõike 1 punktis a ja määruse nr 1186/2009 artikli 107 lõike 1 punktis a sätestatud imporditollimaksuvabastusi tuleb tõlgendada nii, et need kuuluvad kohaldamisele mootorsõidukitele, mis on vedurid? 2. Kas direktiivi 83/181[…] artikli 82 lõike 1 punktis a ja direktiivi 2009/132[…] artikli 84 lõike 1 punktis a sätestatud käibemaksuvabastusi tuleb tõlgendada nii, et need kuuluvad kohaldamisele mootorsõidukitele, mis on vedurid? 3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas niisuguseid õigusnorme, nagu on kehtestatud direktiivi 83/181[…] artikli 82 lõike 1 punktis a ja direktiivi 2009/132[…] artikli 84 lõike 1 punktis a, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil piirata kütuse impordikäibemaksust vabastamise juhte, sätestades sellise maksuvabastuse kohaldamise üksnes kütusele, mis imporditakse Euroopa Liidu tolliterritooriumile maanteemootorsõidukite standardsetes kütusepaakides ja mis on vajalik nende sõidukite tööks?”
14

Nimelt viidatakse määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 viimases lauses „võimalikele hinnalisadele”, mis ei ole vältimatud erinevalt piletihinnast või lastitariifist ja muudest kuludest, mis moodustavad selle määruse artikli 23 lõike 1 teises lauses nimetatud lõplikult makstava lennuhinna. Need võimalikud hinnalisad kaasnevad seega teenustega, mis lennuteenust ennast täiendades ei ole reisijate- või lastiveoks kohustuslikud ega vältimatud, nii et tarbija kas nõustub nendega või keeldub neist. Just sellepärast, et tarbija saab seda valikut teha, peavad need hinnalisad olema näidatud selgelt, läbipaistvalt ning üheselt mõistetaval viisil mis tahes broneerimisprotsessi alguses ning tarbijale peab jääma võimalus neid valida või mitte, nagu see on sätestatud kõnealuse määruse artikli 23 lõike 1 viimases lauses.
16

Neurim kaebas otsuse jätta taotlus rahuldamata edasi High Court of Justice’ile (Chancery division – Patents Court), väites sisuliselt, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti d tähenduses oli asjakohane see müügiluba, mis puudutas täiendava kaitse tunnistuse taotluses osutatud toodet. Asjaomane kaebus jäeti rahuldamata ning Neurim esitas Court of Appealile (England & Wales) (Civil Division) apellatsioonkaebuse. Kuigi nimetatud kohus leidis, et Neurimi argumendid on põhjendatud, otsustas ta kohtumenetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. [Määruse nr 469/2009] artikli 3 tõlgendamise kohta: kui mõnda toimeainet sisaldavale ravimile on antud müügiluba (A), siis kas artikli 3 punkt d keelab täiendava kaitse tunnistuse andmist hilisema müügiloa (B) alusel, mis on antud mõnele teisele, kuid sama toimeainet sisaldavale ravimile, kui aluspatendi tagatud kaitse ei hõlma varasema müügiloaga ravimi turuleviimist artikli 4 tähenduses? 2. Kui täiendava kaitse tunnistuse andmine ei ole välistatud, siis kas sellest tuleneb, et määruse nr 469/2009 artikli 13 lõike 1 kohaselt peab „ühenduse esmane müügiluba” olema selline ravimi müügiluba, mis jääb aluspatendi tagatud kaitse piiresse artikli 4 tähenduses? 3. Kas eespool esitatud küsimustele tuleb vastata teisiti, kui varasem müügiluba on antud mõne konkreetse näidustuse jaoks mõeldud veterinaarravimile ja hilisem müügiluba inimtervishoius kasutatavale ravimile, mis on mõeldud mõne teise näidustuse jaoks? 4. Kas eespool esitatud küsimustele tuleb vastata teisiti, kui hilisema müügiloa saamiseks tuli esitada täielik loataotlus vastavalt direktiivi 2001/83/EÜ artikli 8 lõikele 3 (varem täielik loataotlus vastavalt direktiivi 65/65/EMÜ artiklile 4)? 5. Kas eespool esitatud küsimustele tuleb vastata teisiti, kui müügiloaga A hõlmatud ravimit kaitseb patent, mis kuulub täiendava kaitse tunnistuse taotlejast erinevale registreeritud omanikule?”
27

Apellatsioonikohus märkis, et hageja tegevus suursaatkonna autojuhina ei kuulu avaliku võimu teostamise hulka, vaid tegemist on riigi suveräänsuse teostamisel abistava tegevusega. Järelikult ei ole Alžeeria Demokraatlikul Rahvavabariigil käesolevas kohtuvaidluses immuniteeti. Lisaks leidis ta, et selle vaidluse lahendamine allub Saksamaa kohtute, kuna suursaatkond kujutab endast „üksust” määruse nr 44/2001 artikli 18 lõike 2 tähenduses. Järelikult kuuluvad määruse artiklis 19 toodud eeskirjad kohaldamisele. Selles osas rõhutas ta, et olenemata tõsiasjast, et „üksus” on tavaliselt majandustegevuse toimumise koht, saab määruse nr 44/2001 artikli 18 lõiget 2 kohaldada suursaatkonna suhtes, kuna esiteks ei sisalda see määrus ühtegi sätet selle kohta, nagu oleksid riikide diplomaatilised esindused selle kohaldamisalast välja jäetud ja teiseks on suursaatkonnal endal juht, kes sõlmib iseseisvalt lepinguid, sealhulgas selliseid tsiviilõiguslikke lepinguid nagu töölepingud.
51

Selles osas omab vähe tähtsust asjaolu, et niisugune leping täpsustab, et selle eesmärk on eelkõige võimaldada litsentsisaajal registreerida domeeninimi enda nimel, kuid litsentsiandja arvel, kui see võimalus ei teeni muud eesmärki kui võimaldada lepingupoolel täita oma kohustus registreerida tasu eest üks või mitu asjaomast domeeninime ja kui see võimalus on nimetatud kohustuse suhtes puhtalt täiendavat laadi. Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 49 ja 53, ei viita luba registreerida kaubamärk .eu domeeninimena kuidagi sellele, et asjaomase kaubamärgi omanik oleks teisele lepingupoolele andnud õiguse seda kaubamärki kasutada kaubanduslikel eesmärkidel kooskõlas sellele omaste ülesannetega.
27

Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et isegi kui asukohalepingu artikkel 15 on Saksamaa õiguse suhtes ülimuslik, saab see säte välistada F. Feyerbacherile vanematoetuse maksmise üksnes siis, kui sõna „töölepingutingimused”, millele viitab see sama säte ja protokolli EKPS ja EKP põhikirja kohta artikli 36 saksakeelne versioon, tuleb tõlgendada nii, et ükski Saksamaa sotsiaalkindlustushüvitisi käsitlev õigusnorm ei ole EKP töötajate suhtes kohaldatav, sõltumata sellest, kas need hüvitised kuuluvad sotsiaalkindlustuse alla või neid finantseeritakse maksudest, nagu see on vanematoetuse puhul.
37

Pealegi on Euroopa Kohus selles osas otsustanud, et kuuendat direktiivi tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriik kohaldab antud tehingute maksustatava summa kindlaksmääramisel muud reeglit, kui on selle direktiivi artikli 11 A osa lõike 1 punktis a sätestatud üldreegel, ilma et ta eelnevalt oleks järginud sama direktiivi artiklis 27 ette nähtud korda, et saada luba üldreeglist kõrvalekalduva meetme kehtestamiseks (vt selle kohta 9. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas C-285/10: Campsa Estaciones de Servicio, EKL 2011, lk I-5059, punkt 40).
43

Tuleb tõdeda, et selline eesmärk annab aluse tõlgendada kuuenda direktiivi artikli 15 punkti 6 nii, et tingimus, mida tuleb täita selleks, et õhusõiduki tarne suhtes saaks kohaldada selles sättes kehtestatud maksuvabastust, on just see, et nimetatud õhusõiduk oleks mõeldud kasutamiseks ettevõtja poolt, kelle põhitegevusala on tasu eest rahvusvahelise lennutranspordi osutamine, ilma et oleks määrav, kes on tegelik omandaja.
24

Äriühingud Rohm & Haas väidavad eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et põhikohtuasjas käsitletavad lihvimisklotsid on mõeldud üksnes pooljuhtplaatide poleerpingile, mis kuulub KN-i rubriiki 8464 ning et iga klotsitüüp on mõeldud vaid ühele masinamudelile ja üht liiki konkreetse töö jaoks. Nende sõnul on lihvimisklotsid äratuntavad osad, mis on nimetatud masinate tööks vajalikud, millest lähtub ka tootenäidisel olnud silt. Äriühingud kinnitavad, et lihvimisklotse on võimatu klassifitseerida rubriiki 3919, kuna neil ei ole pelgalt kontakti abil kleepuvat külge, ega rubriiki 8207, kuna sellistena ei võimalda need lihvida. Nad põhjendavad seda seisukohta CCED arvamusega. Veel väidavad nad, et määrus nr 336/2010 ei ole isegi analoogia alusel tagasiulatuva jõuga, et see ei puuduta samu tooteid ning et see on tühine.
55

Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et ei ole välistatud, et siseriiklik õigusnorm, mille alusel võib määrata isikule, kes ei ole käibemaksukohustuslane, käibemaksukohustuslasena registreerimise kohustuse täitmata jätmise eest trahvi tarnitud kauba väärtuse pealt makstava maksu summaga samaväärses summas, on proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas karistuse suurus ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik maksu täpse kogumise ja pettuse vältimise eesmärkide saavutamiseks, võttes arvesse käesoleva asja asjaolusid, eelkõige konkreetselt määratud summat ning võimalikku pettust või kohaldatavate õigusnormide rikkumist, mida võib omistada registreerimata jätmise eest karistatud maksumaksjale.
29

DVGW ja Saksamaa valitsus on küll viidanud ühele teisele menetlusele kui sertifitseerimine DVGW poolt, mis seisneb selles, et valdkonna eksperdile tehakse ülesandeks hinnata toote vastavust tehnika tunnustatud reeglitele AVBWasserV § 12 lõike 4 tähenduses. Siiski nähtub Euroopa Kohtu kirjalikele ja suulistele küsimustele antud vastustest, et halduslikud takistused, mis ühelt poolt on seotud sellise eksperdi tööd reguleerivate eriliste menetluseeskirjade puudumisega ja teiselt poolt sellise individuaalse ekspertiisi tellimisega seotud lisakulud, muudavad selle menetluse kas vähe- või üldse mitte kasutatavaks.
71

Järelikult, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 62 meenutatud kohtupraktikast, tuleb sisendkäibemaksu mahaarvamist põhimõtteliselt lubada, kui sisulised nõuded on täidetud ja seda isegi siis, kui maksukohustuslane on jätnud täitmata mõned formaalsed nõuded. See oleks teisiti vaid juhul, kui selliste formaalsete nõuete rikkumise tõttu on takistatud vajaliku tõendi esitamine selle kohta, et sisulised nõuded on täidetud (vt analoogia alusel 29. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-146/05: Collée, EKL 2007, lk I-7861, punkt 31).
47

Selles osas tuleb asuda seisukohale, et avalik-õiguslik üksus, mis loob andmebaasi ning tugineb seejärel intellektuaalomandi õigustele ja muu hulgas äsja viidatud sui generis õigusele, et kaitsta andmebaasi kantud andmeid, ei tegutse ainuüksi selle asjaolu tõttu ettevõtjana. Selline üksus ei ole kohustatud lubama tema poolt kogutavate ja avalikkusele kättesaadavaks tehtavate andmete vaba kasutamist. Nagu märkis Austria Vabariik, võib avaliku võimu kandja asuda õiguspäraselt seisukohale, et siseriikliku õiguse sätetega arvestades on vajalik või isegi kohustuslik keelata sellises andmebaasis, nagu on kõne all põhikohtuasjas, sisalduvate andmete taaskasutamine, et kaitsta äriühingute ja muude õigussubjektide, kellele on seadusega pandud registrile teabe esitamise kohustus, huvi selle vastu, et neid puudutavaid andmeid ei taaskasutata väljaspool seda andmebaasi.
18

Direktiivi 2009/145 põhjendused 1‐3 ja 14 on sõnastatud järgmiselt: „(1) Viimastel aastatel on üha olulisemaks muutunud bioloogilise mitmekesisuse ja taimede geneetiliste ressursside säilitamise küsimus, nagu näitavad mitmesugused rahvusvahelised ja ühenduse tasandi sündmused. Olgu näitena mainitud nõukogu 25. oktoobri 1993. aasta otsus 93/626/EMÜ bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni sõlmimise kohta [EÜT L 309, lk 1], [otsus 2004/869], nõukogu 24. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 870/2004, millega kehtestatakse ühenduse programm põllumajanduse geneetiliste ressursside säilitamise, kirjeldamise, kogumise ja kasutamise kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1467/94 [ELT L 162, lk 18; ELT eriväljaanne 03/45, lk 167] ja nõukogu 20. septembri 2005. aasta määrus (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta [ELT L 277, lk 1]. Et võtta neid aspekte arvesse köögiviljaseemnete turustamisel, tuleb kehtestada eritingimused direktiivi [2002/55] kohaselt. (2) Et tagada taimede geneetiliste ressursside säilimine ja säästev kasutamine kohapeal, tuleks kasvatada ja turustada rahvaselektsioonsorte ja sorte, mida on traditsiooniliselt kasvatatud teatavates paikkondades ja piirkondades ja mida ohustab geneetiline erosioon (edaspidi „säilitussordid”) isegi siis, kui need ei vasta sortide heakskiitmise ning seemnete turustamise üldnõuetele. Lisaks üldeesmärgile, milleks on taimede geneetiliste ressursside kaitse, on nende sortide säilitamise konkreetne eesmärk see, et nad on erakordselt hästi kohanenud konkreetsete kohalike tingimustega. (3) Et tagada taimede geneetiliste ressursside säästlik kasutamine, tuleks sorte, millel ei ole põllukultuuride tööstusliku tootmise puhul tegelikku väärtust, kuid mis on aretatud eritingimustes kasvamiseks (edaspidi „eritingimustes kasvamiseks aretatud sordid”), kasvatada ja turustada isegi siis, kui need ei vasta sortide heakskiitmise ning seemnete turustamise üldnõuetele. Lisaks üldeesmärgile, milleks on taimede geneetiliste ressursside kaitse, on nende sortide säilitamise konkreetne eesmärk see, et nad on kohanenud kasvuks konkreetsetes kliima- ja mullastikutingimustes ning nõuavad teatavaid agraartehnilisi tingimusi (näiteks käsitsi hooldamine, korduv saagikoristus). […] (14) Kolme aasta pärast peaks komisjon hindama, kas käesoleva direktiiviga ette nähtud meetmed, eelkõige säilitussortide ja eritingimustes kasvamiseks aretatud sortide seemnete turustamise koguseliste piirangute puhul, on tõhusad.”