Kohtuasi C-3/06 P

Groupe Danone

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Konkurents — Kartellikokkulepe — Trahvid — Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta — Koostööteatis”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 16. novembril 2006 I - 1337

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 8. veebruar 2007 I - 1355

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise raskus, mida tuleb arvesse võtta trahvisumma kindlaksmääramisel, tehakse kindlaks mitmete muude asjaolude põhjal, millega seoses komisjonil on lai kaalutlusõigus. Raskendavate asjaolude arvessevõtmine trahvi kindlaksmääramisel on kooskõlas komisjoni ülesandega tagada, et ettevõtjad tegutseksid kooskõlas konkurentsieeskirjadega. Kõnealuse rikkumise raskusastme analüüsil tuleb muu hulgas arvesse võtta võimalikku korduvust. Seetõttu väide, et enne suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta jõustumist ei olnud komisjoni praktika konkurentsiõiguse alal selge ega ootuspärane, jätab tähelepanuta ühelt poolt vaidlusaluse otsuse õiguslikuks aluseks oleva määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ning teiselt poolt suuniste vahel oleva õigusliku seose. Seega ei kujuta suunised trahvisumma kindlaksmääramisel endast õiguslikku alust, vaid täpsustavad üksnes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 rakendamist. Selles kontekstis oli ettevõtjatel isegi suuniste puudumisel võimalik näha ette oma käitumise õiguslikke tagajärgi. Järelikult võib komisjon oma kaalutlusõiguse teostamisel lähtuda sellest, et toimepandud rikkumise raskusaste on seotud korduvuses seisneva asjaoluga, ning lugeda selle korduvuse raskendavaks asjaoluks, rikkumata nulla poena sine lege põhimõtet. (vt punktid 25–30)

Kuna ei määruses nr 17 ega suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei ole sätestatud maksimaalset tähtaega korduvuse tuvastamiseks, ei saa korduvuse tuvastamist õiguskindluse põhimõtte kohaselt välistada. Trahvisumma kindlaksmääramisel arvessevõetavate asjaolude osas on komisjonil kaalutlusõigus, kusjuures sellisteks asjaoludeks võivad olla näiteks uuritavale asjale omased erilised asjaolud, asja kontekst ning trahvide hoiatav mõju; samuti puudub vajadus järgida kohustuslikult arvesse võetavate tingimuste mingit siduvat või ammendavat loetelu. Komisjoni kõnealuse kaalutlusõiguse hulka kuuluvad korduvuse tuvastamine ja selle eripära hindamine, nagu rikkumise kordumine, kus iga kord oli rikkumiste vahel suhteliselt lühike ajavahemik, ning komisjon ei saa kõnealusel tuvastamisel olla seotud võimaliku aegumistähtajaga. Nimelt kujutab korduvus endast olulist asjaolu, millega komisjon peab arvestama, kuna see kutsub neid ettevõtjaid üles muutma oma käitumist, kellel on kalduvus rikkuda konkurentsieeskirju. Komisjon võib seega iga kord võtta arvesse asjaolusid, mis kinnitavad selliseid kõrvalekaldumisi, sh näiteks kõnealuste rikkumiste vahelist aega. (vt punktid 36–40)

Küsimus, kas Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendus on vastuoluline või ebapiisav, kujutab endast õiguslikku küsimust, mida võib sellisena esitada apellatsioonkaebuse raames. Esimese Astme Kohus ei pea oma põhjendamiskohustuse täitmiseks esitama kohtuotsuses ammendavat ning üksikasjalikku ülevaadet menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Põhjendus võib seega olla tuletatav tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks kõnealused meetmed on võetud, ning et pädeval kohtul on piisavalt tõendeid oma kohtuliku kontrolli teostamiseks. Raskendavate asjaolude arvesse võtmisel ei ole korduvus pelgalt asjakohane asjaolu, vaid samuti väga oluline asjaolu ning rikkumise raskusastme väga tähtis tunnus trahvisumma hindamisel tegeliku hoiatamise vaatenurgast. Korduvus tõendab tegelikult, et varem hagejale määratud karistus ei ole piisavalt hoiatav. Rikkumise raskusastme hindamisel võib Esimese Astme Kohus seega kasutada korduvuse mõistet, ilma et tema kohtuotsuse põhjendused muutuksid vastuoluliseks. (vt punktid 43, 45–48)

Vastavalt EÜ artiklile 229 võivad nimetatud lepingu alusel Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu poolt ühiselt vastuvõetud määrused anda Euroopa Kohtule täieliku pädevuse selliste määrustega ettenähtud karistuste määramisel. Selline pädevus on ühenduse kohtule antud määruse nr 17 artikliga 17. Seega on nimetatud kohtul lisaks karistuse õiguspärasuse lihtsale kontrollimisele õigus asendada komisjoni hinnang enda omaga ja järelikult määratud trahv või karistusmakse tühistada, seda vähendada või suurendada. Sellest tuleneb, et ühenduse kohtul on õigus teostada oma täielikku pädevust, kui ta peab lahendama trahvisumma küsimust ning kui seda pädevust võib teostada nii selle summa vähendamiseks kui suurendamiseks. (vt punktid 60–62)

Igas menetluses, mis võib kaasa tuua karistuse määramise, eriti trahvi või karistusmakse määramise, on kaitseõigus ühenduse õiguse põhiprintsiip, mida on Euroopa Kohtu praktikas mitmeid kordi rõhutatud. Apellatsioonkaebuse raames, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu otsuse peale, millega määrati ühenduse konkurentsieeskirju rikkunud ettevõtjale trahvisumma, on Euroopa Kohtu kontrolli esemeks kontrollida esiteks, kas Esimese Astme Kohus võttis õiguslikult korrektselt arvesse kõiki olulisi tegureid EÜ artiklite 81 ja 82 ning määruse nr 17 artikli 15 alusel kindlaks tehtud käitumise raskuse hindamiseks, ning teiseks, kas Esimese Astme Kohus vastas õiguslikult ammendavalt kõigile hageja argumentidele trahvi tühistamise või vähendamise kohta. Kuna Esimese Astme Kohus tugines oma täieliku pädevuse teostamisel eranditult suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätetele, arvestamata muid selliseid fakte, asjaolusid või kriteeriume, mille arvesse võtmist kõnealusel ettevõtjal ei oleks olnud võimalik ette näha, ei ole tulemuslik ettevõtja etteheide, et rikutud on tema kaitseõigust. (vt punktid 68, 69, 82 ja 83)