ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 55/19

9. detsembril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Madalmaade Kuningriik

(Kohtuasi C-576/10)

2011/C 55/34

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. van Beek ja C. Zadra)

Kostja: Madalmaade Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Madalmaade Kuningriik rikkus Euroopa Liidu õigust riigihangete valdkonnas ja eelkõige direktiivi 2004/18/EÜ (1) seoses Eindhoveni valla sõlmitud riiklike ehitustööde kontsessiooniga, siis ei ole Madalmaade Kuningriik täitnud talle direktiivi 2004/18 artiklist 2 ja III jaotisest tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Madalmaade Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjoni arvates on Eindhoveni valla ja Hurks Bouw en Vastgoed B.V. vahel 11. juunil 2007 sõlmitud koostöökokkulepe riiklike ehitustööde kontsessioon direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 3 tähenduses.

Kuna selle riiklike ehitustööde kontsessiooni eeldatav maksumus ületab ettenähtud piirmäära, oleks pidanud selles osas direktiivi 2004/18 ning eelkõige selle artikli 2 ja III jaotise kohaselt läbi viima hankemenetluse. Lisaks tuleb Hurks Bouw en Vastgoed B.V.-ga sõlmitud piirmäära ületavatest ehitustööde riigihankelepingutest teavitada vastavalt direktiivi 2004/18 artiklitele 63–65.

Asjaolust, et Eindhoveni vald ei kohaldanud Hurks Bouw en Vastgoed B.V.–ga vaidlusaluse riiklike ehitustööde kontsessiooni sõlmimise suhtes direktiivi 2004/18 ning eelkõige selle artiklit 2 ja III jaotist, järeldab komisjon, et direktiivi on rikutud.

Kokkuvõttes asub komisjon seisukohale, et Madalmaade Kuningriik ei ole seoses Eindhoveni valla sõlmitud riiklike ehitustööde kontsessiooniga täitnud talle Euroopa Liidu õigusest riigihangete valdkonnas ja eelkõige direktiivi 2004/18 artiklist 2 ja III jaotisest tulenevaid kohustusi.

(1) Euroopa parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).
ET Euroopa Liidu Teataja C 55/19

6. detsembril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Austria Vabariik

(Kohtuasi C-568/10)

2011/C 55/33

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: Maria Condou-Durande ja W. Bogensberger)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Austria Vabariik kehtestas õigusnormid, mille kohaselt võib kolmandate riikide kodanikest üliõpilastele anda tööloa alles pärast seda, kui eelnevalt on uuritud Austria tööturu olukorda, tagamaks, et seda töökohta ei ole võimalik täita töötuks registreeritud isikuga, siis on Austria Vabariik rikkunud nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/114/EÜ kolmandate riikide kodanike riiki lubamise kohta õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil (1) artikli 17 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Austria õigusnormid takistavad süstemaatiliselt kolmandatest riikidest pärit üliõpilaste juurdepääsu tööturule, sest need õigusnormid näevad vaid siis ette vaba töökoha alusel tööloa andmise, kui eelnevalt on uuritud, et seda töökohta ei ole enam võimalik täita töötuna registreeritud isikuga. Nimetatud isikute grupile väljastatud töölubade arv on seetõttu väga väike. Nii on üksnes 10 %-il kolmandatest riikidest pärit üliõpilastest võimalik osa enda õpingute kuludest töötamisega teenida, samas kui selline võimalus on 70 %-il Austria üliõpilastest.

Austria Vabariigi arvates on sellised piirangud õigustatud. Kuna Austrias puuduvad piirangud ülikooli õppima asumiseks ja õppemaks on madal, siis on Austria kolmandatest riikidest pärit üliõpilastele ülimalt atraktiivne. Sellised üliõpilased leiaksid aga puuduliku saksa keele oskuse ja madala kutsekvalifikatsiooni tõttu töö madalama kvalifikatsiooniga valdkondades ning tõstaksid sellega veelgi selles sektoris valitsevat kõrget tööpuuduse taset.

(1) ELT L 375, lk 12.
ET Euroopa Liidu Teataja C 46/3

Madalmaade Kuningriigi 24. novembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 9. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-348/07: Stichting Al Aqsa versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-550/10 P)

2011/C 46/05

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Madalmaade Kuningriik (esindajad: C. M. Wissels ja M. Noort)

Teised menetlusosalised: Stichting Al Aqsa, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus kohtuasjas T-348/07 ja saata asi tagasi Üldkohtule ning

— mõista kohtukulud välja teistelt menetlusosalistelt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus on valesti tõlgendanud ühise seisukoha 2001/931/EÜ artikli 1 lõikeid 4 ja 6 ning määruse (EÜ) nr 2580/2001 (1) artikli 2 lõiget 3, kui ta leidis, et pärast Sanctieregeling terrorisme 2003 (terrorismi valdkonnas sanktsioonide kohaldamiseks võetud määrus) kehtetuks tunnistamist ei saanud ajutiste meetmete kohaldamise kohtulahend enam olla Al Aqsa kandmise aluseks Euroopa Liidu koostatud nende isikute, rühmituste ja üksuste loetellu, kes on seotud terrorismiaktidega.

(1) Nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks (EÜT L 344, lk 70; ELT eriväljaanne 18/01, lk 207).
4.

Kas selliste liidu õiguse üldpõhimõtete nagu diskrimineerimise keeld ja õiguskindluse nõue rikkumise korral tuleb — juhul, kui on olemas neid põhimõtteid rakendavad siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad kohtul „anda korraldus kahjustava käitumise lõpetamiseks ja võtta asjaolusid ja diskrimineerimise tagajärgi arvestades mis tahes muu sobiv meede” ning panevad talle kohustuse „anda korraldus diskrimineeriva tegevuse või toimingu lõpetamiseks või diskrimineeriva akti täitmise peatamiseks, kui see veel eksisteerib, ning selle tagajärgede kõrvaldamiseks” — direktiivi 2000/43/EÜ artiklit 15 osas, milles see näeb ette, et sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, tõlgendada nii, et diskrimineerimise ja kõrvaldatavate tagajärgede alla tuleb — sealhulgas eesmärgiga vältida vastupidist diskrimineerimist — lugeda diskrimineerimise adressaate puudutavaid kõiki rikkumisi, isegi kui need adressaadid ei ole vaidluse poolteks?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis millised on need toote tunnused, mis muudavad selle ELTL artikli 110 tähenduses samasuguseks mootorsõidukiga, millel on kumulatiivselt järgmised tunnused: a) see on uus (ehk seda ei ole enne müüdud muul eesmärgil kui edasimüügiks ja tarneks ning seetõttu ei ole seda kordagi registreeritud) või see on kasutatud ja on registreeritud mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis ajavahemikul 15. detsember 2008 — 31. detsember 2009; b) see kujundati ja valmistati sõitjateveoks ning sellel on lisaks juhiistmele kuni kaheksa istekohta (Rumeenia õigusnormide kohaselt M1 kategooria sõiduk) või kujundati ja valmistati kaubaveoks ning selle täismass ei ületa 3 500 kilogrammi (Rumeenia õigusnormide kohaselt N1 kategooria sõiduk); c) see kuulub Euro 4 saasteklassi; d) selle mootori töömaht on kuni 2 000 cm3 (vaid M1 kategooria mootorsõidukite puhul arvesse võetav tunnus)?
2.

Mõnes kohtuotsuse punktis loetakse Al-Aqsa väited põhjendamatuks. Üldkohtus on leidnud, et Sanctieregeling’i koos ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku lahendiga võib lugeda pädeva riikliku asutuse otsuseks, mis vastab ühise seisukoha [2001/931] artikli 1 lõike 4 määratlusele. Üldkohus leidis seejärel, et Al-Aqsa suhtes on võimalik kindlaks teha teatud „teadlikkuse” element ühise seisukoha artikli 1 lõike 3 punkti k tähenduses, mida nõuab määruse 2580/2001 (1) artikli 1 lõige 4.
2.

Kas kuuenda direktiivi seisukohalt on põhjendatud tõlgendus, mille kohaselt maksukohustuslase varasem õigus ex lege patenti iseseisvalt kasutada tähendab, et tal on õiguslikult võimatu kasutada teenust kaubatarneteks ja teenuste osutamiseks maksukohustuslasena ning seega on ostetud teenus õiguslikult ammendunud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 46/5

Euroopa Komisjoni 25. novembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 13. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-452/04: Éditions Jacob versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-553/10 P)

2011/C 46/07

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Bouquet, O. Beynet ja S. Noë)

Teised menetlusosalised: Éditions Odile Jacob SAS, Wendel Investissement SA, Lagardère SCA

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 13. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-452/04: Éditions Odile Jacob SAS vs. komisjon osas, milles tühistati komisjoni 30. juuli 2004. aasta otsus D(2004) 203365, mis puudutab Wendel Investissement’ile antud nõusolekut omandada võõrandatud varad kooskõlas komisjoni 7. jaanuari 2004. aasta otsusega 2004/422/EÜ, millega kuulutatakse koondumine ühisturu ja Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga kokkusobivaks (juhtum COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP) (1),

— vajadusel teha lõplik otsus seoses käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevate küsimustega ning jätta tühistamishagi rahuldamata;

— mõista mõlema astme kohtukulud välja hagejalt [Éditions Jacob].

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kolm väidet.

Oma esimeses väites leiab komisjon, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna kohus jättis kontrollimata tagajärjed, mis tulenevad asjaolust, et tõenäoliselt ei olnud järelevalveisik Editise suhtes sõltumatu seoses järelevalveisiku ülesandega Wendeli osas. Apellandi arvates on tegelikult selle isiku sõltumatuse puudumine, kelle ülesanne on hinnata kandidaati, õiguslikult oluline vaid siis, kui on tuvastatud, et kõnealune isik võttis oma hinnangus arvesse muud huvi kui see, mis on vajalik tema ülesande nõuetekohaseks täitmiseks.

Oma teises väites heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi ja moonutas asjaolusid, kuna kohus tõdes, et järelevalveisiku aruanne mõjutas oluliselt vaidlustatud otsust, kuigi isegi kui komisjon oleks seda tegelikult arvesse pidanud võtma, ei ole komisjon seotud järelevalveisiku arvamusega ning peab jätkama menetluse läbiviimist, et kontrollida, kas ostja vastab heakskiitmise kriteeriumitele.

Oma kolmandas väites, mis koosneb kahest osast, leiab komisjon, et esiteks on valesti tõlgendatud õigusnormi seoses sellega, kas hageja esitatud esimene väide vaidlustatud otsuse kehtivuse kohta on asjassepuutuv, ning et teiseks on rikutud vastavat põhjendamiskohustust.

(1) ELT L 125, lk 54.
2.

Kas kohtualluvuse klausel kehtib allomandaja suhtes ja temalt õigused üle võtnud kindlustusandjate suhtes, ehkki Euroopa Kohus on 17. juuni 1992. aasta otsuses kohtuasjas Handte (2) otsustanud, et 20. detsembri 2000. aasta määruse nr 44/2001 artikli 5 lõiget 1 ei kohaldata hagi suhtes, mille allomandaja on esitanud tootja vastu?
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et kedagi diskrimineerimata tagada juurdepääs süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmisega seotud toimingutele ja et lubade andmine sellisteks toiminguteks toimuks menetluse raames, kus kõik huvitatud ettevõtjad võiksid taotluse esitada ning mis viidaks läbi selliseid kriteeriume järgides, mis oleksid avaldatud enne taotluste esitamise tähtaega Euroopa Liidu Teatajas, siis on Poola Vabariik rikkunud talle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivi 94/22/EÜ, süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmis- ning kasutamistingimuste kohta (1) artikli 2 lõikest 2, artikli 3 lõikest 1 ja artikli 5 punktidest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi;
—

tuvastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad komisjoni 20. detsembri 1989. aasta otsusest 91/1/EMÜ abi kohta, mida Hispaania valitsus ja mitu Hispaania autonoomse piirkonna valitsust andsid Magefesale, kes toodab roostevabast terasest majapidamistarbeid ja väikseid elektrilisi kodumasinaid (EÜT 1991, L 5, lk 18; edaspidi „otsus 91/1”), ja ELTL artiklist 260, kuna ta ei ole võtnud kõiki meetmeid, mida on vaja, et täita Euroopa Kohtu 2. juuli 2002. aasta otsust kohtuasjas C-499/99: komisjon vs. Hispaania (EKL 2002, lk I-603; edaspidi „2002. aasta kohtuotsus”), mis käsitleb mainitud otsusest tulenevate kohustuste rikkumist Hispaania Kuningriigi poolt.
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/7

10. detsembril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-577/10)

2011/C 72/10

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: E. Traversa ja C. Vrignon)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et võttes vastu 27. detsembri 2006. aasta programmseaduse (I) artikli 147 lõike 8, artikli 138 kolmanda taande ja artikli 157 lõike 3, selle seaduse alates 1. aprillist 2007 kehtivas versioonis, on Belgia Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Liidu Toimimise Lepingu artiklist 56;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas hagis väidab komisjon, et siseriiklikud õigusnormid, mis kehtestavad teistes liikmesriikide asuvatele teenusteosutajatele, kes soovivad Belgias ajutiselt teenuseid osutada, kohustuse esitada eeldeklaratsioon („Limosa” deklaratsioon), kujutavad endast teenuste osutamise vabaduse piiramist.

Komisjon väidab esiteks, et vaidlustatud õigusnormid kujutavad endast diskrimineerivat piirangut, kuna esiteks kehtestavad need asjaomastele sõltumatutele teenuste osutajatele kohustuse täita märkimisväärseid ja hoiatava mõjuga täiendavaid haldusformaalsusi ja teiseks kehtestavad kontrollisüsteemi, mis puudutab üksnes teises liikmesriigis asuvaid teenuste osutajaid, ilma et erinevat kohtlemist õigustaks objektiivsed põhjused.

Teiseks väidab hageja, et nimetatud teenuste osutamise vabaduse piirangut, isegi eeldusel, et see ei ole diskrimineeriv, ei õigusta üldist huvi pakkuvate eesmärkide saavutamine, sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalu säilitamine, pettuse vältimine ega töötajate kaitse.
4.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav ning vastus teisele ja kolmandale küsimusele on eitav, siis kas kõnealuste sätete vaidlustamine peab piirduma ainult diskrimineerimisega, mille need kaasa toovad või tingivad seetõttu, et mõlemast soost ametnikel ei ole võimalik nende sätete kohaldamist nõuda?
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 8. detsembril 2010 — Staatssecretaris van Financiën versus P. Mook

(Kohtuasi C-579/10)

2011/C 72/12

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastustaja kassatsioonimenetluses: P. Mook

Eelotsuse küsimus

Kas olukorraga, millele kohaldatakse ühenduse õigust, on EÜ artiklit 18 (nüüd ELTL artikkel 21) silmas pidades tegemist siis, kui liikmesriik maksustab mootorsõiduki kasutamise oma territooriumi teedel olukorras, kus see sõiduk on registreeritud teises liikmesriigis ja selle teise liikmesriigi elanikult laenatud ning kus esimese liikmesriigi elanik kasutab seda sõidukit isiklikuks tarbeks nende kahe liikmesriigi vahel sõites?
—

Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik kohaldab vähendatud käibemaksumäära hobuslastega ja eelkõige hobustega seotud tehingutele, kui need loomad ei ole mõeldud kasutamiseks toiduainete valmistamisel või põllumajandustootmises, on kõnealune liikmesriik rikkunud käibemaksudirektiivi (1) artiklitest 96–99 ja III lisast tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/9

Euroopa Komisjoni 13. detsembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 30. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-85/09: Yassin Abdullah Kadi versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-584/10 P)

2011/C 72/15

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: P. Hetsch, S. Boelaert, E. Paasivirta ja M. Konstantinidis)

Teised menetlusosalised: Yassin Abdullah Kadi, Euroopa Liidu Nõukogu, Prantsuse Vabariik, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus tervikuna;

— jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata Yassin Abdullah Kadi taotlus tühistada teda puudutavas osas komisjoni määrus nr 1190/2008 (1);

— mõista apellatsioonkaebusega seotud komisjoni kohtukulud ning Üldkohtu menetlusega seotud kohtukulud välja Yassin Abdullah Kadilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et Üldkohtu järeldustega on rikutud õigusnormi, kuna need järeldused põhinevad õiguslikult vääral kohtuliku kontrolli standardil. Komisjoni väited on järgmised:

1. Väited, mis puudutavad Üldkohtu järeldusi kohaldatava kohtuliku kontrolli standardi kohta: Komisjon väidab, et Üldkohtu kasutatud kohtuliku kontrolli standard on õiguslikult ebaõige, kuna Euroopa Kohus ei ole määranud seda täpset kohtuliku kontrolli standardit, mis on selles kohtuasjas kohaldatav ning Üldkohtu kasutatud konkreetset kohtuliku kontrolli standardit ei saa EL ilt nõuda.

2. Väited, mis puudutavad Üldkohtu järeldusi kaitseõiguste ja õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele rikkumise ning proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise kohta: Komisjon väidab, et Üldkohus leidis ekslikult, et komisjoni kohaldatud menetlused ei vastanud põhiõigustest tulenevatele nõuetele, mis on esitatud seda tüüpi piiravate meetmetega režiimile; et Üldkohus jättis ebaõigesti tähelepanuta komisjoni argumendi, mis puudutas Y.A. Kadi suhtes algatatud siseriiklikke menetlusi Ameerika Ühendriikides; ning et Üldkohus jättis ebaõigesti tähelepanuta komisjoni argumendid, mis puudutasid halduskontrolli ja läbivaatamise menetlusi vastavalt ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonidele 1822(2008) ja 1904(2009) – sealhulgas keskuse (focal point) menetlus ja ombudsmani büroo.

(1) ELT L 322, lk 25.
—

Üldkohus tõlgendas ja kohaldas Euroopa Kohtu praktikat ebaõigesti, kui leidis, et teostatav kontroll peab olema „täielik ja range” ning nõudis, et kindlaksmääratud isikule või üksusele ning ka liidu kohtule tuleb edastada aluseks olevad tõendid, et tagada selle isiku või üksuse kaitseõiguste austamine; ja
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/10

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi 16. detsembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 30. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-85/09: Yassin Abdullah Kadi versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-595/10 P)

2011/C 72/17

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (esindajad: E. Jenkinson, barrister D. Beard ja barrister M. Wood)

Teised menetlusosalised: Yassin Abdullah Kadi, Euroopa Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu, Prantsuse Vabariik

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-85/09 tervikuna;

— jätta rahuldamata Yassin Abdullah Kadi taotlus tühistada teda puudutavas osas määrus nr 881/2002 (1);

— mõista Ühendkuningriigi kohtukulud Euroopa Kohtus välja Yassin Abdullah Kadilt.

Väited ja peamised argumendid

EL lepingute ja EL kohtute praktikaga on vastuolus Üldkohtu järeldus, et Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu resolutsioone õigesti rakendavate EL i meetmete puhul on asjakohane täielik kohtulik kontroll. See on otseselt vastuolus EL i ajaloo ja eesmärgiga ning iseäranis ühise välis- ja julgeolekupoliitika pädevuse arenguga.

ÜRO harta näeb ette, et ÜRO liikmed tegutsevad kooskõlas hartast tulenevate kohustustega. Niisugused kohustused on ülimuslikud mis tahes muust rahvusvahelisest lepingust tulenevate kohustuste suhtes. Nende kohustuste hulka kuuluvad ka Julgeolekunõukogu resolutsioonidega ette nähtud kohustused rahvusvahelise terrorismiga võitlemiseks.

Võttes eelkõige arvesse ELL artikli 3 lõiget 5 ja artiklit 21 ning ELTL artiklit 351, siis on EL i liikmesriikide kohustusel täita Julgeolekunõukogu otsuseid prioriteet mis tahes kohustuste ees, mis võivad tulened EL i lepingutest.

EL-il on kohustus pidada enda suhtes siduvaks ÜRO harta ja selle alusel vastu võetud ÜRO Julgeolekunõukogu otsuste sätteid.

ÜRO Julgeolekunõukogu otsuste siduva toimega ei ole kooskõlas, kui liidu kohtud teostavad täielikku kontrolli Julgeolekunõukogu resolutsioone rakendavate EL i meetmete üle.

Selles osas, milles Julgeolekunõukogu resolutsioone õigesti rakendavate EL i meetmete kontroll on asjakohane, on liidu kohtutel kohustus arvestada Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni harta olemuse ja eesmärgiga ning Julgeolekunõukogu rolliga, kes on peamine rahvusvahelist rahu ja julgeolekut tagav organ. Võttes arvesse Julgeolekunõukogu olemust ja tema tähtsat rolli, ombudsmani büroo loomist ja tegevust ning komisjonile ja Yassin Abdullah Kadile edastatud põhjenduste kokkuvõtet, ei ole põhjust tühistada määrust nr 881/2002 Yassin Abdullah Kadi puudutavas osas.

(1) ELT L 139, lk 9.
ET Euroopa Liidu Teataja C 80/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upravno sodišče Republike Slovenije (Sloveenia Vabariik) 21. detsembril 2010 — Pelati doo versus Sloveenia Vabariik

(Kohtuasi C-603/10)

2011/C 80/22

Kohtumenetluse keel: sloveeni

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upravno sodišče Republike Slovenije

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Pelati doo

Vastustaja: Sloveenia Vabariik

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu direktiivi 90/434/EMÜ (1) artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kehtiv siseriiklik õigusnorm, mille alusel Sloveenia Vabariik seab liikmesriigina äriühingule, kes kavatseb läbi viia jagunemise (äriühingu osa jagunemine ja uue äriühingu asutamine), maksusoodustuse andmise tingimuseks, et viimane esitab teatava tähtaja jooksul taotluse loa saamiseks maksusoodustuste jaoks, mis on ette nähtud jagunemise puhul, kui nõutud tingimused on täidetud; see tähendab mille kohaselt maksukohustuslane kaotab tähtaja möödumise tõttu siseriiklikus õigusaktis ette nähtud maksusoodustused automaatselt?

(1) Nõukogu 23. juuli 1990. aasta direktiiv 90/434/EMÜ eri liikmesriikide äriühingute ühinemise, jaotumise, eraldumise ja osade või aktsiate asendamise puhul rakendatava ühise maksusüsteemi kohta (EÜT L 225, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 142).
2.

Kas esiteks 13. detsembri 2007. aasta Lissaboni lepingu, millega muudetakse 7. veebruaril 1992 Maastrichtis allkirjastatud Euroopa Liidu lepingut ja mis jõustus 1. detsembril 2009, I jaotise „Ühissätted” artikliga 6 (mis suures osas võtab üle 7. veebruaril 1992 Maastrichtis allkirjastatud Euroopa Liidu lepingu, mis omakorda jõustus 1. novembril 1993, I jaotise artiklis 6 sisaldunud sätted) ning 25. märtsi 1957. aasta Euroopa Ühenduse asutamislepingu (EÜ asutamisleping) artikliga 234 (endine 177) ja/või teiseks 7. detsembri 2000. aasta Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus see, kui siseriiklikud õigusnormid, käesoleval juhul Belgia 6. jaanuari 1989. aasta seaduse cour d’arbitrage’i kohta (praegu nimetusega Cour Constitutionnelle) (muudetud 12. juuli 2009. aasta seadusega) artikli 26 lõike 4 sätted eraldi käsitletuna või koostoimes 6. jaanuari 1989. aasta eriseaduse artikli 9 lõikega 2 kehtestavad siseriiklikele kohtutele kohustuse esitada siseriiklikule kõrgemale kohtule (käesoleval juhul Cour Constitutionnelle) mis tahes eelotsuse küsimuse, mis puudutab siseriiklikus õiguskorras vahetult ja eelisjärjekorras kohaldatava Euroopa Liidu õiguse hulka kuuluvate sätete tõlgendamist, kui need sätted on esitatud ka liikmesriigi põhiseaduses ja kui kõnealused kohtud eeldavad, et neid sätteid on rikutud nende lahendatavate vaidluste raames, mille kõige tõttu jäävad kõnealused kohtud ilma võimalusest kohaldada vahetult Euroopa Liidu õigust, vähemalt juhul, kui eespool nimetatud kõrgem kohus on juba identse küsimuse lahendanud?