ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta (1) (edaspidi „harta”) artiklit 47 koostoimes harta artikliga 38 ning nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (2) artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et kui tarbijalepinguga seotud vaidlust lahendav kohus peab hindama, kas lepingutingimus on ebaõiglane, ning on teada, et mõne teise liikmesriigi kohus on juba samasugustel faktilistel asjaoludel otsustanud, et sarnase või sama sisuga lepingutingimus on ebaõiglane, siis on tarbijal õigus nõuda, et kohus võtaks vaidlusaluse lepingutingimuse ebaõigluse hindamisel arvesse teise liikmesriigi kohtuotsuse?
1.

Kas Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011. aasta otsus 2011/199/EL (1) on kehtiv: — võttes arvesse, et käesolevas asjas läbiti EL lepingu artikli 48 lõikes 6 sätestatud lihtsustatud läbivaatamismenetlus, ja eeskätt seetõttu, et tekib küsimus, kas ELTL artikli 136 kavandatud muudatus võib suurendada liidule aluslepingutega antud pädevust; — võttes arvesse kavandatud muudatuse sisu, eeskätt seetõttu, et tekib küsimus, kas sellega võib kaasneda aluslepingute või liidu õiguse üldpõhimõtete rikkumine.
ET Euroopa Liidu Teataja C 295/24

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Tivoli (Itaalia) 3. augustil 2012 — Enrico Petillo ja Carlo Petillo versus Unipol

(Kohtuasi C-371/12)

2012/C 295/44

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Tivoli

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Enrico Petillo, Carlo Petillo

Kostja: Unipol

Eelotsuse küsimus

Kas võttes arvesse direktiive 72/166/EMÜ (1), 84/5/EMÜ (2), 90/232/EMÜ (3) ja 2009/103/EÜ (4), mis reguleerivad mootorsõidukite kasutamise kohustuslikku tsiviilvastutuskindlustust, on liikmesriigi õigusaktides lubatud mittevaralise kahju puhul, mille on kohustatud hüvitama isikud (kindlustusettevõtjad), kes peavad tagama mootorsõidukite kasutamise kohustusliku tsiviilvastutuskindlustuse samade direktiivide tähenduses, sätestada vastutuse faktiline piirang (summa kindlaksmääramise näol) nii, et õigusaktides määratakse kindlaks liiklusõnnetusega tekitatud kahju ülempiir, mille järgimine on kohustuslik?

(1) Nõukogu 24. aprilli 1972. aasta direktiiv 72/166/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 103, lk 1).

(2) Nõukogu 30. detsembri 1983. aasta teine direktiiv 84/5/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 8, lk 17; ELT eriväljaanne 06/07, lk 3).

(3) Nõukogu 14. mai 1990. aasta kolmas direktiiv 90/232/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 129, lk 33, ELT eriväljaanne 06/01, lk 249).

(4) Euroopa Parlamenti ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiiv 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta (ELT L 263, lk 11).
5.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 lõike 1 kolmandas lauses kasutatud väljendit „[o]mandi kasutamist […] niivõrd, kui see on vajalik üldistes huvides” tuleb tõlgendada nii, et seda võib mõista kui „avaliku sektori töötajate palkade vähendamist 25 % võrra”?
3.

Kui teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas otseselt seotud tegevusega on tegemist ka juhul, kui meditsiiniline abi ei ole maksuvaba nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 13 A osa lõike 1 punkti b kohaselt, vaid on maksuvaba kõnealuse sätte punkti c kohaselt?
3.

Kui ka teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas ELTL artikliga 49 ja/või Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus selline õigusnorm nagu Apothekengesetzi § 10 lõike 2 punkt 3, millest Austria kõrgemate kohtute praktika kohaselt tulenevad vajaduse hindamise suhtes järgmised üksikasjalikud kriteeriumid: taotluse esitamise ajaline prioriteet, pooleliolevast menetlusest tulenev hilisemate taotluste esitamise keeld, taotluse rahuldamata jätmisele järgnev kaheaastane keeluaeg, kriteeriumid ühelt poolt „alaliste elanike” ja teiselt poolt „möödakäijate” väljaselgitamiseks ning võimalike klientide eristamiseks kahe või enama apteegi neljakilomeetrise raadiusega teeninduspiirkonna kattumise korral jne, sest seetõttu ei ole üldjuhul võimalik kõnealuse sätte prognoositav ja kalkuleeritav kohaldamine mõistliku aja jooksul ning seepärast võib tõdeda (vt Euroopa Kohtu 1. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C-570/07, punktid 98–101 ja 114–125), et eesmärgi ühtselt saavutamise vajadust silmas pidades ei ole see säte sobiv ja/või et de facto ei ole tagatud apteegiteenuse nõuetekohane osutamine ja/või et esineb diskrimineerimine tegevusloast huvitatud sama liikmesriigi isikute või viimati nimetatute ja teistest liikmesriigist pärit isikute vahel?
1.

Kas ELTL artikliga 101 (endine EÜ asutamislepingu artikkel 81 koostoimes artikliga 10) ja ELL artikli 4 lõikega 3 on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on ette nähtud määrusandliku võimu aktis, mis reguleerib procuradori’de [procuradores de los Tribunales — advokaadist eraldiseisva kutseala esindajad, kes on sooritanud vastava kutseeksami ja esindavad isikuid kohtus; edaspidi „procurador”] tasu — nimelt 7. novembri 2003. aasta kuninga dekreedis 1373/2003 — ja millega kehtestatakse tasumäärad, millest võib kõrvale kalduda üksnes 12 % ulatuses, juhul kui liikmesriigi ametiasutused, sealhulgas kohtud, ei saa erandlikel asjaoludel tegelikult kõrvale kalduda dekreedis ette nähtud tasumääradest?
1.

Kas võrdväärsuse põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis direktiivi 1999/70/EÜ (1) kohaldamisel näeb juhul, kui töölepingu täitmine on peatatud õigusvastaselt ning selle lepingu tähtajaklausel on tühine, ette teistsugused ja märksa väiksemad majanduslikud tagajärjed kui juhul, mil õigusvastaselt on peatatud tavaline tsiviilõiguslik leping, mille tähtajaklausel on tühine?
2.

Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 (2) artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kahjustava sündmuse toimumise koht on liikmesriik (liikmesriik A), kui lepinguvälise kahju kaasa toonud rikkumine, mis on menetluse ese või mille alusel esitatakse nõuded, on toime pandud muus liikmesriigis (liikmesriik B) ja seisneb osavõtus esimesena nimetatud liikmesriigis (liikmesriik A) toime pandud lepinguvälise kahju kaasa toonud rikkumisest (peamine süütegu)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud The Equality Tribunal (Iirimaa) 30. juulil 2012 — Z versus A Government Department and the Board of Management of a Community School

(Kohtuasi C-363/12)

2012/C 311/06

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

The Equality Tribunal

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Z

Vastustajad: A Government Department and the Board of Management of a Community School.

Eelotsuse küsimused

1. Kas lähtudes Euroopa Liidu esmase õiguse järgmistest sätetest: i) Euroopa Liidu lepingu artikkel 3, ii) Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklid 8 ja 157, ja/või iii) Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 21, 23, 33 ja 34, tuleb direktiivi 2006/54/EÜ ja eeskätt selle artikleid 4 ja 14 tõlgendada nii, et soolise diskrimineerimisega on tegemist juhul, kui naisel, kelle bioloogiline laps on sündinud asendusemaduse abil ja kes hoolitseb oma bioloogilise lapse eest tema sünnist saadik, ei ole võimalik saada rasedus- ja sünnituspuhkuse või lapsendaja puhkusega võrduvat tasulist puhkust?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas direktiiv 2006/54/EÜ (1) on kooskõlas Euroopa Liidu esmaste õigusaktide eespool nimetatud sätetega?

3. Kas lähtudes Euroopa Liidu esmase õiguse järgmistest sätetest: i) Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 10, ja/või ii) Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 21, 26 ja 34 tuleb direktiivi 2000/78/EÜ (2) ja eeskätt selle artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 5 tõlgendada nii, et puude alusel diskrimineerimisega on tegemist juhul, kui naisel, kellel on puue, mis ei võimalda tal sünnitada, kelle bioloogiline laps on sündinud asendusemaduse abil ja kes hoolitseb oma bioloogilise lapse eest tema sünnist saadik, ei ole võimalik saada rasedus- ja sünnituspuhkuse või lapsendaja puhkusega võrduvat tasulist puhkust?

4. Kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, siis kas direktiiv 2006/78/EÜ on kooskõlas Euroopa Liidu esmaste õigusaktide eespool nimetatud sätetega?

5. Kas direktiivi 2000/78/EÜ tõlgendamiseks ja/või kehtivuse vaidlustamiseks võib tugineda Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsioonile?

6. Kui vastus viiendale küsimusele on jaatav, siis kas direktiiv 2000/78/EÜ ja eeskätt selle artiklid 3 ja 5, on kooskõlas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni artiklitega 5 ja 6, artikli 27 lõike 1 punktiga b ja artikli 28 lõike 2 punktiga b?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine)

ELT L 204, lk 23

(2) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel

EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itaalia) 30. juulil 2012 — Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici versus Comune di Milano

(Kohtuasi C-358/12)

2012/C 311/04

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici

Vastustaja: Comune di Milano

Eelotsuse küsimus

Kas proportsionaalsuse põhimõttega, mis tuleneb asutamisõigusest ja diskrimineerimise keelu ning konkurentsi kaitse põhimõtetest, mida käsitlevad ELTL artiklid 49, 56 ja 101, ning selles kätkeva mõistlikkuse nõudega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis loevad nii ühenduse piirmäära ületavate kui ka sellest allapoole jäävate hangete puhul raskeks sellised sotsiaalkindlustuskohustuse lõplikult tuvastatud rikkumised, mille summa on üle 100 euro ning mille puhul iga palga- või kindlustusperioodi pealt tasumisele kuuluva ja tasutud summa lahknevus on ühtlasi suurem kui 5 %, millest tulenevalt on hankijad kohustatud kandidaadi, kes osutub sellise rikkumise eest vastutavaks, hankemenetlusest kõrvaldama, hindamata teisi aspekte, mis väljendavad objektiivselt kandidaadi kui lepingupartneri usaldusväärsust?
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/9

28. augustil 2012 esitatud hagi — Saksamaa Liitvabariik versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-399/12)

2012/C 343/11

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: N. Graf Vitzthum ja T. Henze)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 18. juuni 2012. aasta otsus (1);

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Saksamaa Liitvabariik on esitanud hagi nõukogu 18. juuni 2012. aasta otsuse „millega kehtestatakse Euroopa Liidu nimel vastu võetav seisukoht seoses Rahvusvahelises Viinamarja- ja Veiniorganisatsioonis (OIV) hääletamisele tulevate resolutsioonidega” peale.

Saksamaa Liitvabariigi valitsuse arvamuse kohaselt oli selle otsuse vastuvõtmisel ekslikult menetlusõiguslikuks aluseks ELTL artikli 218 lõige 9. Esiteks sätestab ELTL artikli 218 lõige 9 ainult liidu nimel seisukohtade võtmist organites, mis on loodud rahvusvaheliste lepingutega, mille pooleks Euroopa Liit on. ELTL artikli 218 lõikes 9 ei ole aga midagi sätestatud liikmesriikide esindamise kohta rahvusvaheliste organisatsioonide organites, milles osalevad üksnes liikmesriigid enda rahvusvaheliste lepingute alusel. Teiseks on ELTL artikli 218 lõikega 9 hõlmatud vaid „õigusliku toimega” aktid, st rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad õigusaktid. OIV resolutsioonid aga ei ole sellised õigusaktid.

Ühtegi teist menetlusõiguslikku alust ei paista nõukogu otsusel olevat.

(1) Nõukogu dokument nr 11436/12 „millega kehtestatakse Euroopa Liidu nimel vastu võetav seisukoht seoses Rahvusvahelises Viinamarja- ja Veiniorganisatsioonis (OIV) hääletamisele tulevate resolutsioonidega”.
2.

Kas liidu õigusega on vastuolus, kui liikmesriigis otsustatakse, et eeskirja on nende määruste tähenduses „tahtlikult” rikutud ainuüksi juba siis, kui esineb üks või mitu järgnevat asjaolu: a) vastava nõuetele vastavuse nõude mittejärgimisel juba eeldatakse tahtlust; b) vastav nõuetele vastavuse nõue on kompleksne; c) tegemist on pikalt püsinud poliitikaga; d) tegemist on aktiivse tegevusega või teadliku tegevusetusega; e) põllumajandustootjat on eelnevalt teavitatud vastava nõuetele vastavuse nõude täitmisel esinenud puudustest; f) nõuetele vastavuse nõude mittejärgimise ulatuse põhjal tuleb lähtuda tahtlusest?
1.

Kas määruse nr 343/2003 (1) artiklit 19 koosmõjus määruse nr 343/2003 artikliga 18 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sätete kohaselt nõusoleku andnud liikmesriik on see liikmesriik, kes vastutab varjupaigataotluse läbivaatamise eest määruse nr 343/2003 artikli 16 lõike 1 sissejuhatava lause tähenduses, või on varjupaigataotluste kohta tehtud otsuste peale esitatud kaebusi menetlev siseriiklik organ, jõudes määruse nr 343/2003 artikli 19 lõike 2 alusel esitatud kaebuse või uuesti läbivaatamise taotluse menetlemise käigus — olenemata kõnealusest nõusolekust — järeldusele, et vastavalt määruse nr 343/2003 III peatükile on vastutav liikmesriik mõni muu riik (kuigi sellele riigile ei ole vastuvõtupalvet esitatud või ei ole see riik nõusolekut andnud), kohustatud liidu õiguse alusel siduvalt tuvastama, et tema juures poolelioleva kaebuse või uuesti läbivaatamise taotluse menetluses on vastutav kõnealune muu liikmesriik? Kas sellega seoses on igal varjupaigataotlejal subjektiivsed õigused lasta oma varjupaigataotlus läbi vaadata konkreetsel vastutaval liikmesriigil, kes on määratud vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumide kohaselt?
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/26

Euroopa Parlamendi 24. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 14. juuni 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-396/09: Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht versus komisjon

(Kohtuasi C-402/12 P)

2013/C 9/43

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Euroopa Parlament (esindajad: L. Visaggio ja G. Corstens)

Teised menetlusosalised: Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Euroopa Komisjon, Madalmaade Kuningriik, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (seitsmes koda) 14. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas T-396/09;

— teha asjas sisuline otsus ja jätta esimese astme menetluse hagejate hagi rahuldamata;

— mõista esimese astme menetluse hagejatelt välja käesoleva apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu arvates on Üldkohus õigust rikkunud, leides, et ta võib määruse (EÜ) nr 1367/2006 (1) kehtivust kontrollida Århusi konventsiooni (2) artikli 9 lõike 3 alusel, olgugi et sellel sättel puudub vahetu õigusmõju. Üldkohtu selline seisukoht põhineb vääral tõlgendusel, mille kohus on andnud nii väljakujunenud kohtupraktikale, mis puudutab isikute võimalust tugineda rahvusvahelise konventsiooni sätetele eesmärgiga seada Euroopa Liidu toimingu kehtivus kahtluse alla, kui ka rahvusvaheliste kohustuste laadile ja ulatusele käesolevas kohtuasjas.

Täpsemalt kohaldas Üldkohus kohtupraktikat, mis tuleneb kohtuotsustest Fediol (3) ja Nakajima (4), kuid jättis tähelepanuta asjaolu, et seda kohtupraktikat, mis tuleneb seni väga vähestest kohtuasjadest, saab kohaldada üksnes erandkorras ja väga erilistel tingimustel. Üldkohus ei vaevunud vaidlustatud otsuses esiteks ise kontrollima, kas need tingimused on käesolevas asjas tõepoolest täidetud ning teiseks ei võtnud kohus arvesse selle kohtupraktika erandlikkust.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT L 264, lk 13).

(2) 25. juuni 1998. aasta keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsioon, mis kiideti heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT L 124, lk 1).

(3) 22. juuni 1989. aasta otsus kohtuasjas 70/87: Fediol vs. komisjon (EKL 1989, lk 1781).

(4) 7. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C-69/89: Nakajima vs. nõukogu (EKL 1991, lk I-2069).
Esiteks on valesti kohaldatud määruse nr 207/2009 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b, mis seisneb selles, et ekslikult on asutud seisukohale, et vastandatud tähised „hellim” ja „halloumi” ei ole visuaalselt ega foneetiliselt sarnased. Üldkohus märkis õigesti, et sarnasusele viitavad tähiste esitähed, neile järgnevad tähed „ll” ning sõna lõpus tähed „i” ja „m” (kuid erinevas järjestuses). Samas asus Üldkohus seisukohale, et igasugune visuaalne sarnasus tuleb kõrvale jätta. Selline järeldus on vastuoluline. Sellest, et Üldkohus nõustus, et vastandatud kaubamärkide puhul esinevad teatud sarnasused ei saa teha järeldust, et puudub igasugune visuaalne sarnasus.
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 22. augustil 2012 — RLvS Verlangsgesellchaft mbH versus Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(Kohtuasi C-391/12)

2012/C 343/08

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: RLvS Verlangsgesellchaft mbH

Vastustaja: Stuttgarter Wochenblatt GmbH

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi (1) artikli 7 lõikega 2 ja I lisa punktiga 11 koostoimes artikliga 4 ja artikli 3 lõikega 5 on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi (käesolevas asjas: Landespressegesetz Baden-Württemberg’i § 10) kohaldamine, mis järgib lisaks eesmärgile kaitsta tarbijaid eksitavate tavade eest ka eesmärki kaitsta meedia sõltumatust ja mis erinevalt direktiivi artikli 7 lõikest 2 ja I lisa punktist 11 keelab igasuguse kommertsteadaande avaldamise olenemata sellega järgitavast eesmärgist, kui teadaandele ei ole lisatud märget: „Anzeige” („Kuulutus”), välja arvatud juhul, kui ainuüksi juba teadaande ülesehituse ja kujunduse põhjal on selge, et tegemist on kuulutusega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT 149, lk 22).
ET Euroopa Liidu Teataja C 355/9

Fruit of the Loom, Inc 22. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 21. juuni 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-514/10: Fruit of the Loom, Inc versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-392/12 P)

2012/C 355/14

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Fruit of the Loom, Inc. (esindajad: barrister S. Malynicz, solicitor V. Marsland)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 21. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas T-514/10; ja

— jätta Siseturu Ühtlustamise Ameti ja menetlusse astuja kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja apellandi kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus jättis tähelepanuta, et määruse nr 207/2009 (1) artikli 15 lõike 1 punkt a hõlmab kolme hindamisetappi. Kõigepealt tuleb hinnata registreeritud kaubamärgi eristusvõimet. Teiseks tuleb hinnata kasutatud kaubamärgi eristusvõimet. Kolmandaks tuleb hinnata, kas registreeritud kaubamärgi eristusvõime on muutunud. Kui Üldkohus oleks asjaoludele seda lähenemist õigesti kohaldanud, oleks ta tuvastanud, et tegeliku kasutamisega on täidetud määruse nr 207/2009 artikli 15 lõike 1 punkt a.

Üldkohus on kehtestanud ühenduse kaubamärkide väära tõlgendamisreegli, mille kohaselt juhul, kui ühe liikmesriigi tarbijad ei saa aru kaubamärgi ühest sõnaosast (kuna see on ebaselge sõna mõnes teises Euroopa Liidu keeles või kuna see ei sarnane ühelegi sõnale nende endi keeles), on sellel sõnaosal sellest hoolimata samasugune eristusvõime nagu sõnaosal, millest nad aru saavad ja millel on juba eristusvõime.

Üldkohus ei võtnud arvesse ega kohaldanud analoogia alusel Euroopa Kohtu praktikat, mis puudutab kasutamist määruse nr 207/2009 artikli 7 alusel omandatud eristusvõime kontekstis ja mille kohaselt saab vastavalt kohtuotsusele C-353/03: Société des Produits Nestlé S.A. vs. Mars UK Limited (EKL 2005, lk I-06135) kaubamärk omandada eristusvõime selle kaubamärgi kasutamise käigus registreeritud kaubamärgi osana või koos registreeritud kaubamärgiga.

Üldkohus moonutas asjaolusid, mis on seotud sõna FRUIT kasutamisega apellandi poolt mitteformaalsetes suhetes klientidega. Vastupidiselt Üldkohtu järeldusele ei olnud tegemist puht sisemise kasutamisega ning seda tuleb pidada kaubamärgi tegelikuks kasutamiseks.

Üldkohus moonutas asjaolusid, mis on seotud sõna FRUIT kasutamisega apellandi poolt oma veebilehe www.fruit.com osana. Vastupidiselt Üldkohtu järeldusele kasutati kaubamärki tegelikult ja selle eesmärk oli kauba müügi edendamine.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
1.

Kas ELTL artiklis 56 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 15–17 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu põhikohtuasjas käsitletava Glücksspielgesetz’i §-d 3–5, § 14 ja § 21, mis võimaldavad mänguautomaatidel mängitavaid hasartmänge korraldada vaid tingimusel — mille rikkumine võib kaasa tuua nii kriminaalkaristuse kui ka vara arestimise,–, et eelnevalt on antud luba, mida väljastatakse siiski vaid piiratud arvul, kuigi seni ei ole riik teadaolevalt mitte üheski kohtu- ega haldusmenetluses tõendanud, et sellega seonduv kuritegevus ja/või hasartmängusõltuvus on tõepoolest märkimisväärne probleem, mida ei saa lahendada heakskiidetud hasartmängutegevuse kontrollitud laiendamisega paljudele ettevõtjatele, vaid mille lahendamiseks on vajalik monopoolses seisundis ettevõtja (või väheste oligopoolses seisundis ettevõtjate) kontrollitud laiendamine, millega kaasneb vaid mõõdukas reklaam?
1.

Kas määruse (EÜ) nr 1260/1999 (1) artikli 30 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et seda asjaolu, et kontsessiooni andmisest ei saanud kontsessiooni andja märgatavat tulu ega kontsessionäär põhjendamatut eelisseisundit, võib asuda hindama alles siis, kui on kontrollitud, kas rajatise kallal on tehtud olulisi muudatusi? Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav, a) kas õigusnormis peetakse silmas ainult füüsilisi muudatusi — selles mõttes, et valminud rajatis ei vasta rahastamiskõlblikuks tunnistatud projektis esitatule — või ka funktsionaalseid muudatusi, ning kui ka viimaseid, siis kas tegemist on olulise muudatusega, kui rajatist kasutatakse „ka” — kuid mitte põhiliselt — muuks tegevuseks kui hanketeates ja/või hankes osalemise avalduses märgitud? Juhul kui vastus sellele küsimusele on eitav, b) kas juhtudel, kui avalikult rahastatakse rajatisi, mille käitamine on tõenäoliselt suure majandusliku tähtsusega, kohaldub kõnealune õigusnorm ainult rajatise loomise faasis või jääb avaliku hanke nõuete täitmise kohustus kehtima ka siis, kui kõne all on käitamise üleandmine?