ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-169/12

TNT Express Worldwide (Poland) sp. z o.o.

versus

Minister Finansów

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny)

„Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikli 66 punktid a–c — Veo- ja ekspedeerimisteenuste osutamine — Sissenõutavus — Tasu kättesaamise kuupäev ja hiljemalt 30. päev alates teenuse osutamisest — Arve varasem väljastamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 16. mai 2013

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksustatav teokoosseis ja maksu sissenõutavus – Veo- ja ekspedeerimisteenuste osutamine – Tasu kättesaamise kuupäev hiljemalt 30. päeval alates teenuse osutamisest – Lubamatus, kaasa arvatud arve varasema väljastamise juhtumid

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikkel 66)

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, muudetud direktiiviga 2008/117, artiklit 66 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et veo- ja ekspedeerimisteenuste korral muutub käibemaks ka siis sissenõutavaks kogu tasu või selle osa kättesaamise kuupäeval, kuid hiljemalt 30. päeval alates teenuste osutamisest, kui arve on väljastatud varem ja näeb ette hilisema maksetähtaja.

(vt punkt 36 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-169/12

TNT Express Worldwide (Poland) sp. z o.o.

versus

Minister Finansów

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny)

„Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikli 66 punktid a–c — Veo- ja ekspedeerimisteenuste osutamine — Sissenõutavus — Tasu kättesaamise kuupäev ja hiljemalt 30. päev alates teenuse osutamisest — Arve varasem väljastamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 16. mai 2013

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Maksustatav teokoosseis ja maksu sissenõutavus — Veo- ja ekspedeerimisteenuste osutamine — Tasu kättesaamise kuupäev hiljemalt 30. päeval alates teenuse osutamisest — Lubamatus, kaasa arvatud arve varasema väljastamise juhtumid

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikkel 66)

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, muudetud direktiiviga 2008/117, artiklit 66 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et veo- ja ekspedeerimisteenuste korral muutub käibemaks ka siis sissenõutavaks kogu tasu või selle osa kättesaamise kuupäeval, kuid hiljemalt 30. päeval alates teenuste osutamisest, kui arve on väljastatud varem ja näeb ette hilisema maksetähtaja.

(vt punkt 36 ja resolutsioon)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 18 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see säte hõlmab ka maksustatava majandustegevuse lõpetamist, mis on tingitud maksukohustuslase kustutamisest käibemaksukohustuslaste registrist. Selle sätte põhieesmärk on nimelt vältida, et vara, mis annab õiguse maks maha arvata, ei kuuluks pärast maksustatava tegevuse lõpetamist mittemaksustatavale lõpptarbimisele, sõltumata tegevuse lõpetamise põhjustest või asjaoludest.

(vt punktid 27 ja 28 ning resolutsiooni punkt 1)
Direktiiv 2003/86 perekonna taasühinemise õiguse kohta ja direktiiv 2004/38, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, ei ole kohaldatavad kolmandate riikide selliste kodanike suhtes, kes taotlevad elamisluba, et asuda elama koos oma liidu kodanikust pereliikmega, kes ei ole liidu kodanikuna kunagi kasutanud enda õigust vabalt liikuda ning kes on liidu kodanikuna alati elanud liikmesriigis, mille kodanik ta on.

ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik ei anna kolmanda riigi kodanikule õigust elada oma territooriumil, kui see kodanik soovib elada koos oma pereliikmega, kes on Euroopa Liidu kodanik ja elab selles liikmesriigis, mille kodanik ta on, ning kes ei ole liidu kodanikuna kunagi kasutanud oma õigust vabalt liikuda, ja seda tingimusel, et niisugune keeldumine ei jäta asjaomast liidu kodanikku ilma reaalsest võimalusest kasutada põhilisi õigusi, mida liidu kodaniku staatus talle annab.

Selles osas ei piisa iseenesest asjaolust, et mõnele liikmesriigi kodanikule näib majanduslikust seisukohast või liidu territooriumil perekonnasidemete säilitamise eesmärgil soovitav, et tema pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, saaksid elada koos temaga liidu territooriumil, selleks et asuda seisukohale, et liidu kodanik on sunnitud sellise õiguse andmisest keeldumise korral liidu territooriumilt lahkuma.

(vt punktid 38 ja 45 ning resolutsioon)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 94/5, sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt võib käibemaksu mahaarvamisõiguse andmisest keelduda maksukohustuslastest teenuseosutajatele, kellel on nõuetele mittevastavad arved, isegi kui nende arvete täiendamiseks on esitatud sellist teavet, mille eesmärk on tõendada arvel märgitud tehingute tegelikku toimumist, laadi ja hinda pärast mahaarvamisõiguse andmisest keeldumise otsuse tegemist.

Kuigi ühine käibemaksusüsteem ei keela vigaste arvete parandamist kui on täidetud mahaarvamisõiguse tekkimise sisulised tingimused, võib selle õiguse andmisest siiski keelduda, kui maksukohustuslane esitab asjaomasele asutusele parandatud arve pärast seda, kui viimati nimetatud asutus on teinud otsuse ning kui see takistab maksu nõuetekohast kogumist ja selle kontrollimist.

(vt punktid 34–36 ja resolutsiooni punkt 1)
Juhul kui pädevad siseriiklikud tolliasutused ei teavita eksportijat tema lepingupartneri poolt toime pandud pettuse kahtlusest, ei ole tegemist vääramatu jõuga määruse nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud määrusega nr 2945/94, ja eelkõige selle määruse artikli 11 lõike 1 kolmanda lõigu esimese taande tähenduses. Kuigi selline teavitamata jätmine võib endast kujutada erandjuhtu määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 kolmanda lõigu teise taande tähenduses, ei vabastata see siiski seda eksportijat kohustusest hüvitada alusetult saadud eksporditoetus, kuna eksportija on vabastatud üksnes samast artiklist 11 tulenevate karistusmaksete maksmisest.

Nimetatud määruse artikli 11 lõike 1 kolmanda lõigu sätted vabastavad eksportija sellega seoses üksnes karistusmaksete maksmisest, kuid mitte ettemaksena saadud toetuste tagasimaksmisest. Nimelt ei saa kõnesoleva määruse artikli 11 lõike 1 kolmandas lõigus ammendavalt ära toodud loetellu lisada uut välistavat tingimust, mis tugineb eksportija süülise käitumise puudumisele. Isegi kui eksportija lepingupartneri süü või eksimus kujutab endast asjaolu, mis jääb eksportija kontrolli alt välja, kuuluvad need sellegipoolest tavapärase kaubandustegevuse riski alla, sealhulgas juhul, kui see lepingupartner mõisteti kriminaalkorras süüdi eksporditoetuste raames dokumentide võltsimises, ning neid ei saa kaubandustehingute puhul käsitleda millegi ettenägematuna. Eksportija on lepingupartnerite valimisel vaba ning peab võtma vajalikke ettevaatusabinõusid, kas lisades viimati nimetatutega sõlmitavatesse lepingutesse vastava klausli või sõlmides spetsiaalse kindlustuslepingu.

(vt punktid 42, 43, 49 ja resolutsioon)
Direktiivi 2010/13/EL audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta artikli 4 lõiget 1 ning võrdse kohtlemise põhimõtet ja ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus selline siseriiklik säte, millega tasu eest levitatava teleringhäälingu organisatsioonidele kehtestatakse telereklaami edastamiseks lühem aeg kui tasuta levitatava teleringhäälingu organisatsioonidele, tingimusel et on järgitud proportsionaalsuse põhimõtet, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

Selles osas on audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate direktiivide telereklaami edastamisaja eeskirjade põhimõtete ja eesmärkide taotlus tagada ühelt poolt teleringhäälinguorganisatsioonide ja reklaamijate finantshuvide ning teiselt poolt õigustatud isikute, s.o autorite ja loojate ning tarbijate kui televaatajate huvide tasakaalustatud kaitsmine. Samas erineb kõnealuste huvide tasakaalustatud kaitsmine vastavalt sellele, kas teleringhäälinguorganisatsioonid edastavad oma programme tasu eest või tasuta, kuna esimesed saavad sissetuleku televaatajatega sõlmitud lepingute alusel, sellal kui teistel ei ole niisugust otsest rahastamisallikat ning nad peavad end rahastama kas telereklaamist saadava tulu või muude allikate abil. Lisaks on televaatajate olukord objektiivselt erinev selle tõttu, et vastupidiselt tasuta levitatava teleringhäälingu organisatsiooni vaatajatele on tasu eest levitatava teleringhäälingu organisatsiooni tellijatel oma teleringhäälinguorganisatsiooniga otsene ärisuhe ja nad maksavad teleprogrammide vaatamise eest tasu.

Lõpetuseks, ELTL artiklis 56 ette nähtud teenuste osutamise vabaduse suhtes võib kõne all olev siseriiklik säte endast kujutada selle vabaduse piirangut. Siiski kujutab tarbijate kaitsmine telereklaami ülekülluse eest endast üldisest huvist tulenevat ülekaalukat põhjust, mis võib õigustada teenuste osutamise vabaduse piiranguid, tingimusel, et see piirang on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 18–20, 22, 24, 26 ja resolutsioon)
Direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse direktiive 84/450/EMÜ, 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning määrust (EÜ) nr 2006/2004, artikli 3 lõiget 9 ning ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline tarbijate huve kaitsev liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette tarbijale suunatud seotud pakkumiste üldise keelu, kui vähemalt üks osa sellest pakkumisest on finantsteenus, eeldusel et siseriiklikus õiguses ammendavalt loetletud juhtudest ei tulene teisiti.

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selline tarbijate huve kaitsev liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette tarbijale suunatud seotud pakkumiste üldise keelu, kui vähemalt üks osa sellest pakkumisest on finantsteenus, eeldusel et siseriiklikus õiguses ammendavalt loetletud juhtudest ei tulene teisiti.

Seda lahendust õigustab asjaolu, et siseriikliku õigusakti eesmärk on kaitsta tarbijate huve ning et tarbijakaitse on tunnustust leidnud ülekaaluka üldise huvina, mis võib õigustada teenuste osutamise vabaduse piiramist.

Mis puudutab keelu proportsionaalsust, siis näitab erandite olemasolu üldisest keelust seda, põhikohtuasja seadusandja on leidnud, et teatud juhtudel ei ole vaja tarbijat rohkem kaitsta.

(vt punktid 38, 41, 43 ja resolutsioon)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 168 punkti a ja artikli 176 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaldamise tulemusena maksukohustuslasel, kes teeb selle maksukohustuslase heaks töötavate isikute tarbeks kulutusi transporditeenustele, tööriietusele, kaitsevahenditele ja töölähetustele, ei ole õigust nende kuludega seotud käibemaksu maha arvata põhjendusel, et nimetatud isikud andis tema käsutusse mõni teine üksus ja seega ei saa neid nende õigusnormide tähenduses pidada maksukohustuslase töötajateks, isegi kui nimetatud kulusid võib pidada selliseks, millel on otsene ja vahetu seos nimetatud maksukohustuslase majandustegevusega seotud üldkuludega.

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 176 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik Euroopa Liiduga ühinemise ajal kehtestab mahaarvamisõiguse piirangu siseriikliku seadusesätte alusel, mis näeb ette mahaarvamisõiguse erandi selliste kaupade ja teenuste puhul, mis on määratud tasuta tehinguteks või muuks tegevuseks kui maksukohustuslase majandustegevus, samas kui kuni ühinemiskuupäevani kehtinud siseriiklikes õigusaktides sellist erandit ei olnud ette nähtud.

Liikmesriigi kohtu ülesanne on tõlgendada asjassepuutuvaid siseriiklikke õigusnorme niipalju kui võimalik liidu õigusega kooskõlas. Juhul kui selline tõlgendus osutub võimatuks, on liikmesriigi kohus kohustatud jätma need sätted kohaldamata vastuolu tõttu direktiivi 2006/112 artikli 176 teise lõiguga.

(vt punkt 54 ja resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C-78/12

„Evita-K” EOOD

versus

Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” – Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Sofia-grad)

„Direktiiv 2006/112/EÜ — Ühine käibemaksusüsteem — Kaubatarne — Mõiste — Mahaarvamisõigus — Keeldumine — Maksustatava tehingu tegelik toimumine — Määrus (EÜ) nr 1760/2000 — Veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem — Kõrvamärgid”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 18. juuli 2013

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksu tasumise eest vastutavate isikute kohustused – Raamatupidamisarvestus – Selliste maksukohustuslaste, kes ei ole põllumajandustootjad, kohustus kajastada tehtud tarneid oma raamatupidamises ja tõendada, et neid tarneid on kontrollitud kooskõlas rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga IAS 41 „Põllumajandus” – Erand

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, sätteid tuleb tõlgendada nii, et käibemaksu mahaarvamisel ei ole mõiste „kaubatarne” ja selle tarne tegelikku toimumist tõendav dokument seotud sellega, mil viisil asjaomased kaubad omandati. Liikmesriigi kohtu ülesanne on siseriiklikke tõendamisnõudeid käsitlevaid norme arvesse võttes anda üldine hinnang kõikidele tema menetluses oleva kohtuasja faktilistele asjaoludele, et teha kindlaks, kas kaubatarned tegelikult toimusid ja, olukorrast sõltuvalt, kas nende alusel saab kasutada mahaarvamisõigust. (vt punkt 43 ja resolutsiooni punkt 1)

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 242 tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et maksukohustuslased, kes ei ole põllumajandustootjad, peavad kajastama tehtud tarne eset oma raamatupidamises, kui tegemist on loomadega, ega tõendama, et neid tarneid on kontrollitud kooskõlas rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga IAS 41 „Põllumajandus”. (vt punkt 47 ja resolutsiooni punkt 2)

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 226 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et maksukohustuslane, kes tarnib määrusega nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise ning nõukogu määruse nr 820/97 kehtetuks tunnistamise kohta (muudetud määrusega nr 820/97) kehtestatud identifitseerimise ja registreerimise süsteemi kohaldamisalasse kuuluvaid loomi, peab nende tarnete kohta koostatud arvetele märkima loomade kõrvamärkide numbrid. (vt punkt 54 ja resolutsiooni punkt 3)
Kohtuasi C-136/12

Consiglio nazionale dei geologi

versus

Autorità garante della concorrenza e del mercato ja Autorità garante della concorrenza e del mercato versus Consiglio nazionale dei geologi

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato)

„ELTL artikli 267 kolmas lõik — Kõrgeima astme kohtu eelotsusetaotluse esitamise kohustuse ulatus — ELTL artikkel 101 — Kutseühingu eetikakoodeks, milles keelatakse kasutada tariife, mis ei vasta kutseala väärikusele”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 18. juuli 2013

Vt otsuse tekst. (vt punktid 25–27)

ELTL artikli 267 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses on kindlaks määrata ja sõnastada need eelotsuse küsimused liidu õiguse tõlgendamise kohta, mida ta peab asjakohasteks põhikohtuasja lahendamiseks. Seda pädevust piiravad siseriiklikud õigusnormid tuleb jätta kohaldamata. (vt punktid 31, 36 ja resolutsiooni punkt 1)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 35)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 39 ja 40)

Mis puudutab konkurentsiasjades ettevõtjate ühenduse otsuse mõistet, mis on asjakohane ELTL artikli 101 järgi, siis isegi hinnasoovitust, ükskõik milline ei oleks ka selle õiguslik seisund, võib pidada selliseks otsuseks. Kuna käesolevas asjas on geoloogide kutseühingu eetikakoodeks kohustuslik ja samuti on võimalik määrata geoloogidele karistusi selle koodeksi eiramise tõttu, siis tuleb koodeksis sisalduvaid norme käsitada otsusena ELTL artikli 101 järgi. (vt punktid 46 ja 47)
Direktiivi 2006/123 teenuste kohta siseturul artikli 2 lõike 2 punkti f tuleb tõlgendada nii, et tervishoiuteenuste väljajätmine selle direktiivi kohaldamisalast hõlmab mis tahes teenuseid, mille eesmärk on hinnata, säilitada või taastada patsientide terviseseisundit, tingimusel et neid teenuseid osutavad asjaomase liikmesriigi õigusaktide alusel tunnustatud spetsialistid ning olenemata sellest, kuidas neid teenuseid korraldatakse ja rahastatakse ning kas neid osutavad avalikud või eratervishoiuasutused. Liikmesriigi kohtu ülesandeks on kindlaks teha, kas päevase vastuvõtu keskused ja öise vastuvõtu keskused jäävad nende teenuste laadi tõttu, mida tervishoiutöötajad seal osutavad ja asjaolu tõttu, et need teenused moodustavad põhilise osa asjaomaste keskuste osutavatest teenustest, selle direktiivi kohaldamisalast välja.

(vt punkt 53 ja resolutsioon)
Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 203 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tolliladustamisprotseduurile suunatud kauba vargus kujutab endast nimetatud artikli tähenduses selle kauba tollijärelevalve alt väljaviimist, mille tulemusel tekib tollivõlg impordil. Selle määruse artikkel 206 kohaldub vaid siis, kui tollivõlg tekib tolliseadustiku artikli 202 ja artikli 204 lõike 1 punkti a alusel.

Tollijärelevalve alt väljaviimise mõistet, mis sisaldub tolliseadustiku artikli 203 lõikes 1, tuleb käsitada mis tahes sellist tegu või tegevusetust hõlmavana, mille tulemusel takistatakse pädevat tolliasutust kasvõi hetkeliselt juurde pääsemast tollijärelevalve all olevale kaubale ning tollieeskirjades ette nähtud kontrolli teostamast. Sellise olukorraga on tegemist, kui peatamismenetlusele suunatud kaup on varastatud.

(vt punktid 29, 30, 36 ja resolutsiooni punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Võrdne kohtlemine – Sotsiaalsed soodustused – Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on kõrgharidusõpinguteks rahalise abi andmise tingimus üliõpilase elamine liikmesriigi territooriumil – Liidu kodanikest üliõpilastele, kes ei ela liikmesriigi territooriumil, kuid kelle vanem on nimetatud liikmesriigis töötav piirialatöötaja, abi andmisest keeldumine – Kaudne diskrimineerimine – Õigustatus – Riigis elavate kõrgharidusdiplomi omandanud isikute osakaalu suurendamine – Selliste õigusnormide ebaproportsionaalsus

(Nõukogu määrus nr 1612/68, muudetud direktiiviga 2004/38, artikli 7 lõige 2)

Summary

Nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga nr 2004/38/EÜ, artikli 7 lõiget 2 peab tõlgendama nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mille kohaselt on kõrgharidusõpinguteks rahalise abi andmise tingimus üliõpilase elamine antud liikmesriigis ja mille alusel koheldakse erinevalt – nii et see kujutab endast kaudset diskrimineerimist – asjaomases liikmesriigis elavaid isikuid ning neid, kes antud liikmesriigis ei ela, aga kes on selles liikmesriigis töötavate piirialatöötajate lapsed.

Kuigi eesmärk suurendada kõrgharidusdiplomi omandanud isikute osakaalu, selleks et edendada liikmesriigi majanduse arengut, on õiguspärane eesmärk, mis võib õigustada erinevat kohtlemist, ja kuigi selline elukohatingimus, nagu on ette nähtud põhikohtuasjas käsitletavates siseriiklikes õigusnormides, on sobiv antud eesmärgi saavutamiseks, läheb nimetatud tingimus kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, takistades teiste tegurite arvesse võtmist – mis võiksid iseloomustada rahalise abi taotleja tegelikku seotuse astet asjaomase liikmesriigi ühiskonna või tööturuga – nagu asjaolu, et üks üliõpilase vanematest, kes peab teda jätkuvalt ülal, on piirialatöötaja, kes töötab nimetatud liikmesriigis pidevalt ja on seda teinud juba märkimisväärse aja jooksul.

(vt punkt 83 ja resolutsioon)
ELTL artikleid 45 ja 48 peab tõlgendama nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda oma kodanikel, kes töötavad rahvusvahelises organisatsioonis, mis asub teise liikmesriigi territooriumil, kanda selle organisatsiooni sotsiaalkindlustusskeemi kapitali, mis vastab oma päritoluliikmesriigis eelnevalt omandatud pensioniõigustele, kuna see liikmesriik ja rahvusvaheline organisatsioon ei ole omavahel sõlminud kokkulepet, milles oleks sellise ülekandmise võimalus ette nähtud.

Juhul, kui ühes liikmesriigis eelnevalt omandatud pensioniõigustele vastava kapitali teise liikmesriigi uue tööandja pensioniskeemi ülekandmise süsteemi ei saa kohaldada, peab ELTL artiklit 45 tõlgendama nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda vanaduspensioni saamise õiguse omandamiseks võtta arvesse Euroopa Liidu kodaniku töötamisperioode, mis on tal täitunud rahvusvahelises organisatsioonis, mis asub teise liikmesriigi territooriumil.

Tõepoolest oleks selliste õigusnormide tagajärjeks see, et isikud, kes on teostanud oma vaba liikumise õigust ja kelle töötamis- või makseperioodid on lühemad kui siseriiklike õigusnormide kohaselt nõutav miinimumperiood pensioniõiguse omandamiseks, võivad nii kaotada võimaluse saada vanadushüvitist, millele neil oleks õigus, kui nad ei oleks võtnud vastu tööd teises liikmesriigis asuvas rahvusvahelises organisatsioonis. Seega võivad niisugused normid takistada vaba liikumise õiguse teostamist.

(vt punktid 46, 49 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liidu õigus – Vahetu õigusmõju – Isikute õigused – Liikmesriigi kohtute poolt tagatud kaitse – Hagi – Menetlusautonoomia põhimõte – Ühenduse õigusele tuginevate hagide läbivaatamiseks pädevate kohtute ja nende kohtuasjade läbivaatamist reguleerivate menetlusnormide kindlaksmääramine – Piirid – Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete järgimine – Kontrollimine siseriikliku kohtu poolt Siseriikliku kohtu teostatav kontroll

2. Liidu õigus – Vahetu õigusmõju – Isikute õigused – Liikmesriigi kohtute poolt tagatud kaitse – Hagi – Menetlusautonoomia põhimõte – Ühenduse õigusele tuginevate hagide läbivaatamiseks pädevate kohtute ja nende kohtuasjade läbivaatamist reguleerivate menetlusnormide kindlaksmääramine – Siseriikliku kohtualluvuse eeskiri, millega antakse üheainsa kohtu alluvusse kõik liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise raames põllumajandustoetuste maksmise eest vastutava siseriikliku asutuse otsused – Lubatavus – Tingimused

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47)

Summary

1. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 35–39, 42, 43 ja 48)

2. Liidu õiguse ja muu hulgas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ei ole vastuolus selline siseriikliku kohtualluvuse eeskiri, millega antakse üheainsa kohtu alluvusse kõik Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise raames põllumajandustoetuste maksmise eest vastutava siseriikliku asutuse otsused, tingimusel et menetlusnormid nende kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada isikute liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, ei ole ebasoodsamad kui samalaadsete siseriikliku õigusega põllumajandustootjatele mõeldud erinevate abisüsteemidest tulenevate õiguste kaitseks ettenähtud õiguskaitsevahendid, ja selline kohtualluvuse eeskiri ei tekita isikutele menetlusest tulenevaid ebamugavusi, see tähendab eelkõige menetlusele kulunud aja mõttes, mis võib muuta liidu õigusest tulenevate õiguste teostamise ülemäära raskeks, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

(vt punkt 61 ja resolutsioon)