Kohtuasjad T-117/07 ja T-121/07

Areva jt

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg – Otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine – Kaitseõigused – Põhjendamiskohustus – Rikkumise süüks panemine – Rikkumise kestus – Trahvid – Solidaarvastutus trahvi maksmise eest – Raskendavad asjaolud – Eestvedaja roll – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Ettevõtja – Mõiste – Majandusüksus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

2. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Rikkumise ajal ettevõtte käitamise eest vastutav juriidiline isik – Erandid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

3. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Tütarettevõtja toimepandud rikkumine – Süüks panemine emaettevõtjale, arvestades neid ühendavaid majanduslikke ja õiguslikke sidemeid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Väide, et põhjendus puudub või on puudulik – Väide, et põhjendus on ebatäpne – Eristamine

(EÜ artikkel 253)

5. Ühenduse õigus – Õiguse üldpõhimõtted – Karistusõiguse sätete tagasiulatuva jõu puudumine – Kohaldamisvaldkond – Konkurents

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 4 ja määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 5)

6. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Komisjoni kohustus tõendada rikkumise kestust

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3)

7. Konkurents – Haldusmenetlus – Aegumine uurimismenetlustes – Tähtaja algus

(EÜ artikkel 81; EMP lepingu artikkel 53; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 25)

8. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253)

9. Konkurents – Trahvid – Solidaarvastutus maksmise eest – Tingimused

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53)

10. Konkurents – Trahvid – Solidaarvastutus maksmise eest – Ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53)

11. Konkurents – Trahvid – Solidaarvastutus maksmise eest – Iga võlausaldaja õigus esitada sellise otsuse peale tühistamishagi

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53)

12. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Karistuste individualiseerimise põhimõte – Ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

13. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Kehtestamine Euroopa inimõiguste kaitse konventsioonis ja kinnitamine Euroopa Liidu põhiõiguste hartas

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47)

14. Konkurents – Põhimõtted – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõhus kohtulik kontroll komisjoni otsuste üle – Sõltumatu ja erapooletu kohus – Täielik pädevus

(EÜ artiklid 81, 229 ja 230; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17 ja määrus nr 1/2003, artikkel 31)

15. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Õiguskord

(EÜ artikkel 81; EMP lepingu artikkel 53)

16. Konkurents – Haldusmenetlus – Rikkumise tuvastamise ja trahvi määramise otsus – Kohustus järgida antud volituste põhimõtet

(EÜ artiklid 5 ja 81; EMP lepingu artikkel 53; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja määrus nr 1/2003, artikli 7 lõige 1 ja artikli 23 lõige 2)

17. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatis – Esialgne laad – Loobumine teatud äriühingute suhtes põhjendamatuks osutunud vastuväidetest, mis toob kaasa vaidlustatud otsuse adressaadiks jäänud äriühingu positsiooni halvenemise – Lubatavus, arvestades äriühingu poolt tema õiguse olla ärakuulatud teostamist

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1 ja määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 1)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja või algataja roll – Mõiste

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punktid 2 ja 3)

19. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll – Roll, mida täitsid järjest erinevad ettevõtted ja neid juhtivad äriühingud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

20. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Täielik pädevus

(EÜ artikkel 229; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17 ja määrus nr 1/2003, artikkel 31)

21. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise esimesel täisaastal tekkinud rikkumise esemeks olevate toodete ja teenuste ülemaailmse käibe arvesse võtmine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

1. Konkurentsiõiguses tuleb mõistet „ettevõte” tõlgendada kui majandusüksust asjassepuutuva rikkumise eseme seisukohast. EÜ artikli 81 lõige 1, millega keelatakse ettevõtjatel eelkõige sõlmida kokkuleppeid või osaleda kooskõlastatud tegevuses, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires, on adresseeritud varast ning inimressursist koosnevatele majandusüksustele, millest igaühel on oma isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosnev ühtne organisatsioon, kes kestvalt taotleb kindlaksmääratud majanduslikku eesmärki ja kes võib aidata kaasa selles sättes nimetatud rikkumise toimepanemisele.

(vt punkt 63)

2. Kooskõlas isikliku vastutuse põhimõttega, mille kohaselt vastutab isik vaid enda tegude eest, vastutab konkurentsi valdkonnas ettevõtte tegevuse eest üldjuhul isik, kes juhib ettevõtet rikkumisest osavõtmise ajal, isegi kui rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmise kuupäeval vastutab selle ettevõtte eest või seda juhib teine isik.

Teatud erandlikel asjaoludel on kohtupraktikas mööndud, et isikliku vastutuse põhimõttest võib erandi teha, kui kohaldada „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi, mille kohaselt saab konkurentsiõiguse normide rikkumise süüks panna selle toime pannud juriidilise isiku „majanduslikule” õigusjärglasele, isegi kui see toimepanija ei ole rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmise ajal lõppenud, et nende normide tõhusust ei saaks kompromiteerida muudatustega eelkõige asjassepuutuvate äriühingute õiguslikus vormis.

Komisjonil on õigus „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumiga mitte arvestada ja pidada ettevõtte rikkumisest osavõtu eest isiklikult vastutavaks emaettevõtjat, kes juhtis otseselt ettevõtet enne seda, kui ta selle täielikult või peaaegu täielikult talle kuulunud tütarettevõtjatele võõrandas, kuni kuupäevani, mil nimetatud tütarettevõtjad ja nimetatud ettevõte lõpuks teisele kontsernile võõrandati.

(vt punktid 65, 66, 72, 78)

3. Konkurentsi valdkonnas lasub üldreeglina komisjonil kohustus faktiliste asjaolude kogumi alusel tõendada, et emaettevõtja tegelikult mõjutas otsustavalt oma tütarettevõtja tegevust turul, ja eriti tõendada asjaolu, et emaettevõtja teostas õigust tütarettevõtjat juhtida. Kuid komisjon võib mõistlikult eeldada, et emaettevõtja 100% osalusega tütarettevõtja rakendab enamjaolt emaettevõtja antud juhiseid, ning et see eeldus tähendab, et komisjon ei ole kohustatud kontrollima, kas emaettevõtja tegelikult oma õigusi teostas. Kui komisjon teatab vastuväiteteatises, viidates eeldusele, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest, oma kavatsusest panna tütarettevõtja rikkumine süüks emaettevõtjale, on oma vastutust vaidlustav emaettevõtja kohustatud haldusmenetluses või hiljemalt liidu kohtutes piisavaid tõendeid esitades selle eelduse ümber lükkama, tõendades, et vaatamata sellele, et emaettevõtja esindab kogu tütarettevõtja kapitali, määrab viimane oma tegevuse turul tegelikult kindlaks sõltumatult.

Komisjon peab saama rikkumist tuvastavas otsuses arvestada ettevõtjate vastuseid vastuväiteteatisele. Ta peab saama mitte üksnes ettevõtjate argumentidega nõustuda või need tagasi lükata, vaid tal on õigus ka ise analüüsida nende esitatud faktilisi asjaolusid, et loobuda alusetuks osutunud vastuväidetest või kohandada või täiendada vastuväidete toetuseks esitatud argumente nii faktiliste kui ka õiguslike asjaoludega. See on nii, kui komisjoni otsus tugineb mitte ainult eeldusele, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest, vaid ka haldusmenetluse käigus kogutud faktilistele asjaoludele, mis tõendavad, et:

– kontsernis oli tegevuse korraldus olulisem kui õiguslik struktuur ning rikkumise esemeks olevate projektidega seotud tegevust juhtis kõrgeimal tasemel emaettevõtja ja tema eelkäijad,

– tütarettevõtjate nõukogude kuus liiget olid üheaegselt või järjestikku kontserni „juhtivate äriühingute” nõukogude liikmed, enne kui need äriühingud hiljem teisele kontsernile võõrandati,

– emaettevõtja poolt nende tütarettevõtjate nõukogusse uue liikme nimetamine, kes tegutsevad asjassepuutuvas sektoris, toetab järeldust, et emaettevõtja teostas tütarettevõtja üle otsustavat mõju, ja

– mis puudutab kontsernisisest restruktureerimist, siis asjassepuutuvas sektoris tegutsevate tütarettevõtjate ärinime muutmine, mis viidi läbi kohe pärast kontsernidevahelist võõrandamist, annab tunnistust nende integreerimisest kontserni.

Samuti võib komisjon põhjendatult järeldada, et turustusülesannete üleandmine ei saa vabastada emaettevõtjat tema kohustustest, sest ta tunnistas ka ise, et rikkumise ajal pidi ta heakskiidu andma rikkumise esemeks olevate projektide kõigile hankepakkumistele, mis ületasid teatud piirsummat või sisaldasid teatud „olulisi riske” kontsernile.

(vt punktid 86, 87, 91, 97, 116, 144)

4. Komisjoni põhjendamiskohustuse osas, eriti kui ta teeb otsuse, milles tuvastatakse konkurentsiõiguse rikkumine, tuleb teha vahet põhjenduste puudumist või ebapiisavust puudutava argumendi ja otsuse põhjenduste ebatäpsust (faktivea või vea tõttu õiguslikus hinnangus) puudutava argumendi vahel. Viimati nimetatud asjaolu kuulub vaidlustatud otsuse sisulise õiguspärasuse uurimise valdkonda, mitte oluliste vorminõuete rikkumise valdkonda, ja seega ei saa selle puhul tegemist olla EÜ artikli 253 rikkumisega.

(vt punkt 88)

5. Karistusseaduse tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte on kõigi liikmesriikide õiguskordadele ühine põhimõte, mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni artiklis 7, ning see on lahutamatu osa õiguse üldpõhimõtetest, mille järgimise tagavad liidu kohtud. Isegi kui määruse nr 17 artikli 15 lõikest 4 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikest 5 tuleneb, et komisjoni otsused, millega määratakse konkurentsiõiguse rikkumise eest trahve, ei ole karistusõiguslikku laadi, on komisjonil siiski igasuguses haldusmenetluses, milles võidakse määrata karistus konkurentsiõiguse sätete alusel, kohustus järgida liidu õiguse üldpõhimõtteid ja eelkõige tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet.

See järgimine nõuab, et füüsilistele või juriidilistele isikutele konkurentsiõiguse rikkumiste süüks panemisel kohaldatakse neid sätteid, mis kehtisid rikkumise toimepanemise ajal. Kui konkurentsiõiguse tähenduses ühe ettevõtte rikkumises osalemise eest võib isiklikult vastutavaks pidada mitut isikut, vastutavad nad rikkumise eest solidaarselt. Lisaks võib ühe ettevõtte rikkumises osalemise eest isiklikult ja solidaarselt vastutavaks pidada isikut, kelle vastutusel või kelle juhtida ettevõte rikkumise toimepanemise ajal otseselt oli, ja isikut, kes seetõttu, et ta reaalselt teostas oma kontrolliõigust selle ettevõtte üle ja otsustas tema tegevuse üle turul, juhtis kaudselt seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal.

(vt punktid 131–134)

6. Mis puudutab konkurentsiõiguse normide rikkumise kestust, siis nõuab õiguskindluse põhimõte, et kui puuduvad tõendid, mis otseselt seda kestust tõendaksid, esitab komisjon vähemalt tõendid, mis puudutavad ajaliselt piisavalt lähestikku aset leidnud asjaolusid, nii et mõistlikult võib tuletada, et see rikkumine vältas katkematult kahe täpse kuupäeva vahel. Mis puudutab tõendamisviise, siis on tavapärane, et konkurentsivastaseid toiminguid ja kokkuleppeid sisaldav tegevus toimub varjatult, et kohtumisi korraldatakse salaja ja enamasti kolmandas riigis ning et nendega seonduvat dokumentatsiooni on võimalikult vähe. Isegi kui komisjon avastab ettevõtjatevahelist õigusvastast kontakti otseselt tõendavad dokumendid, nagu kohtumise protokoll, on need tavaliselt üksnes katkendlikud ja korrapäratud, mistõttu on sageli vaja teatud üksikasjad tuletamise teel taastada. Enamikul juhtudest tuleb konkurentsivastane tegevus või kokkulepe tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis koostoimes ning muu ühtse selgituse puudumisel võivad moodustada tõendi konkurentsieeskirjade rikkumise kohta. Mitmeid aastaid kestva rikkumise puhul ei oma kartellikokkuleppe olemasolu seisukohast tähtsust, et selle ilmingud on nähtavad erinevatel ajahetkedel, mis on üksteisest eraldatud pikemate või lühemate ajavahemikega, kui rikkumise moodustavatel erinevatel tegevustel on üksainus eesmärk ning need kuuluvad ühe vältava rikkumise koosseisu.

Sellest tuleneb, et kuna konkurentsieeskirjadega vastuolus olevate kokkulepete eesmärk nende kogumis oli avaldada mõju kuupäevast, mil üks nendest kokkulepetest jõustus, kuni kuupäevani, mil neist teise kehtivus lõppes, võis komisjon õigesti asuda seisukohale, et need kokkulepped on kaudsed tõendid rikkumise katkematu jätkamise kohta kogu asjassepuutuval perioodil. Seega tuleb tõendeid kartelli tegevuse korduva tegutsemise kohta ja komisjoni kogutud mitmeid kaudseid tõendeid selle kohta, et tegevus, milles asjassepuutuv ettevõte kartelli raames osales, jätkus kogu asjassepuutuva perioodi vältel, pidada piisavateks tõenditeks selle kohta, et kartell jätkas katkematult tegutsemist komisjoni otsuses kindlaks määratud kuupäevade vahelisel perioodil.

(vt punktid 164–166, 176 ja 177)

7. Vastavalt määruse nr 1/2003 artiklile 25 aegub komisjoni õigus EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumise eest karistus määrata viie aastaga. Aegumistähtaeg hakkab kulgema rikkumise toimepanemise päevast. Jätkuvate või korduvate rikkumiste puhul hakkab aegumistähtaeg kulgema aga rikkumise lõppemise päevast.

(vt punkt 188)

8. Komisjonile ei saa ette heita, et ta ei põhjendanud eraldi otsust määrata konkurentsiõiguse normide rikkumise eest kahele äriühingule solidaarselt tasumisele kuuluv trahv selle asjaolu seisukohast, et need äriühingud ei moodustanud enam sama majandusüksust selle otsuse vastuvõtmise päeval, sest tema arvates ei takistanud see asjaolu neile solidaarselt tasumisele kuuluva trahvi määramist. Komisjon ei ole nimelt kohustatud oma otsuses välja tooma täpset põhjendust nende aspektide kohta, mis tunduvad talle tema poolt antava hinnangu seisukohast ilmselgelt asjassepuutumatud, tähtsusetud või selgelt teisese tähtsusega.

(vt punkt 200)

9. Solidaarkohustus maksta EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EMP) artikli 53 rikkumise eest tasumisele kuuluv trahv on õiguslik tagajärg, mis tuleneb automaatselt nende artiklite materiaalõiguslikust sisust.

Solidaarkohustus maksta ettevõtte EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest tasumisele kuuluv trahv tuleneb sellest, et iga asjassepuutuvat isikut võib selle ettevõtte rikkumises osalemise eest isiklikult vastutavaks pidada. Ettevõtte turul tegutsemise ühtsus õigustab konkurentsiõiguse sätete kohaldamisel seda, et äriühinguid või üldisemalt õigussubjekte, keda saab selle eest isiklikult vastutavaks pidada, käsitletakse solidaarvõlgnikena. Solidaarvastutus EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest määratud trahvi tasumisel on selle trahvi tegeliku äratasumise tagamise seisukohast osa hoiatavast eesmärgist, mida konkurentsiõiguse sätetega üldiselt saavutada tahetakse, järgides ne bis in idem-põhimõtet, mis on ka Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4 kehtestatud Euroopa Liidu õiguse aluspõhimõte, mis keelab sama konkurentsiõiguse rikkumise eest karistada rohkem kui ühe korra ettevõtja sama tegevust turul, mida viiakse läbi õigussubjektide kaudu, kes võivad olla selle tegevuse eest isiklikult vastutavad.

Asjaolu, et sama ettevõtte ühes rikkumises osalenud mitme äriühingu isiklikud vastutused on erinevad, ei tähenda, et neile ei saa määrata solidaarselt tasumisele kuuluvat trahvi, sest solidaarvastutus trahvi tasumise eest puudutab vaid rikkumise seda perioodi, mille jooksul nad moodustasid ühe majandusüksuse ja seega ühe ettevõtte konkurentsiõiguse tähenduses.

(vt punktid 204–206)

10. Kuivõrd õiguskindluse põhimõtte rikkumise väidet saab tõlgendada vastuvõetamatuse vastuväitena, mille kohaselt on rikutud konkurentsieeskirjade rikkumise eest makstavate trahvide solidaarse tasumise kohustust kehtestavaid reegleid, sest need loovad ebakindla olukorra trahvide tasumise, maksma kohustatud võlgniku kindlaksmääramise ja solidaarvõlgnike õigusliku olukorra seisukohast, siis palutakse selles väites, et otsustataks konkurentsiõiguses solidaarse trahvide tasumise korra õiguspärasuse üle ja kontrollitaks, kas karistatud äriühingutele oli piisavalt täpselt teada, millised on nende õigused ja kohustused, mis sellest korrast tulenevad.

Nii nagu mõiste „ettevõte” konkurentsiõiguse tähenduses, mis avaldub selle õiguse kohaldamisel automaatselt, on ka mõiste „solidaarvastutus trahvi maksmise eest” sõltumatu mõiste, mida tuleb tõlgendada nii, et arvestatakse selle eesmärki ja konkurentsiõiguse süsteemi, mille osa see on, ning vajaduse korral ka üldpõhimõtteid, mis tulenevad siseriiklikest õiguskordadest tervikuna. Kui otsuses, millega komisjon määrab ettevõtte rikkumise eest mitmele äriühingule solidaarselt tasumisele kuuluva trahvi, ei ole märgitud teisti, vastutavad need äriühingud rikkumise eest võrdsetes osades. Samuti peavad solidaarselt trahvi maksma kohustatud äriühingud tasuma ühe trahvi, mille summa arvutatakse asjassepuutuva ettevõtte käibe alusel.

Seega on iga äriühing kohustatud komisjonile tasuma kogu trahvisumma ja ühe äriühingu poolt trahvi komisjonile äratasumine vabastab nad kõik sellest kohustusest komisjoni ees. Äriühingud, kellele määratakse solidaarselt tasumisele kuuluv trahv ja kes vastutavad rikkumise toimepanemise eest võrdsetes osades, on üldjuhul – kui trahvi määravas otsuses ei ole märgitud teisiti – kohustatud selle rikkumise eest määratud trahvi tasuma võrdsetes osades. Seega võib äriühing, kes komisjoni nõudel tasub kogu trahvisumma, sama komisjoni otsuse alusel regressinõude esitada teiste solidaarvõlgnike vastu, igaühe vastu tema vastava osa ulatuses. Kui otsus, milles mitmele äriühingule määratakse solidaarselt tasumisele kuuluv trahv, ei võimalda a priori kindlaks teha, milline on äriühing, kellele komisjon trahvi tasumise nõude tegelikult esitab, ei saa see aga jätta mingit kahtlust trahvisumma osade suhtes, mis omistatakse kõigile äriühingutele, nii et igaüks neist võiks vajaduse korral tema osa ületava summa suhtes teistele solidaarvõlgnikele regressinõude esitada.

(vt punktid 213, 215)

11. Trahvi solidaarse tasumise kohustus konkurentsiõiguses ei piira iga karistatud äriühingu õigust esitada tühistamishagi otsuse peale, millega komisjon neile solidaarselt tasumisele kuuluva trahvi määras.

(vt punkt 217)

12. Karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtte kohaselt, mis on kohaldatav kõigis haldusmenetlustes, mille lõpus võidakse konkurentsiõiguse sätete alusel määrata karistus, võib isikut karistada üksnes tegude eest, mida talle individuaalselt süüks pannakse. See on nii juhul, kui kahte äriühingut karistatakse ettevõtte osaluse eest rikkumises asjaolude alusel, mida komisjon neile isiklikult ette heitis nende vastutuse tõttu selle ettevõtte otsese või kaudse juhtimise eest.

(vt punktid 219 ja 220)

13. Kohtuliku kontrolli nõue on liidu õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb liikmesriikide ühistest riigiõiguslikest tavadest ja mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni artiklites 6 ja 13. Õigust tõhusale kohtulikule kaitsele kinnitab ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47.

(vt punkt 224)

14. Tõhusa kohtuliku kontrolli nõuet kohaldatakse muu hulgas igale komisjoni otsusele, milles tuvastatakse konkurentsiõiguse rikkumine ja milles määratakse selle eest karistus. Määruse nr 17 artikli 17 ja määruse nr 1/2003 artikli 31 alusel on Üldkohtul EÜ artikli 229 tähenduses täielik pädevus läbi vaadata otsused, millega komisjon on määranud trahvid, ja ta võib määratud trahvi tühistada, seda vähendada või suurendada.

EÜ artikli 230 alusel esitatud hagiavalduste puhul tuleb kohtulikku kontrolli sellise komisjoni otsuse õiguspärasuse suhtes, milles füüsilistele või juriidilistele isikutele pannakse süüks konkurentsiõiguse rikkumine ja määratakse neile selle eest trahv, pidada tõhusa kohtuliku kontrolli teostamiseks selle otsuse üle. Liidu kohtu kontrolli intensiivsust ja seega kohtuliku kaitse tõhusust otsuste suhtes, milles komisjon on tuvastanud konkurentsiõiguse normide rikkumise ja määranud trahvi, tugevdab Üldkohtule selles valdkonnas antud täielik pädevus. Lisaks lihtsale õiguspärasuse kontrollile, mis võimaldab kas tühistamisnõude rahuldamata jätta või vaidlustatud akti tühistada, annab täielik pädevus liidu kohtule õiguse teha vaidlustatud otsust muutev otsus, isegi kui seda akti ei tühistata, võttes arvesse kõiki faktilisi asjaolusid, et näiteks muuta määratud trahvi summat.

(vt punktid 225–227)

15. EÜ artikkel 81 ja analoogia alusel Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EMP) artikkel 53 on avaliku korra sätted, mis on Euroopa Komisjonile ja EMP‑le antud ülesannete täitmiseks hädavajalikud, mistõttu ei saa äriühingutele nende sätete rikkumise korral tekkivat vastutust ja neile selle eest määratud karistust jätta vabalt nende endi jagatavaks.

(vt punkt 229)

16. EÜ artikli 5 kohaselt toimib Euroopa Ühendus asutamislepinguga talle antud volituste ning temale seatud eesmärkide piires. Tal on seega ainult talle antud volitused.

Kui komisjon algatab menetluse, milles võidakse võtta vastu otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumine, on vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 7 lõikele 1 ja artikli 23 lõikele 2 ainult tema pädev seda rikkumist tuvastama ja määrama trahve ettevõtjatele, kes on selles osalenud tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu. Komisjonil ei ole õigust kolmandale isikule üle anda pädevust, mis on talle antud eespool viidatud sätetega, sest nii rikuks ta ainult talle antud volituste põhimõtet.

Ei saa väita, et komisjon delegeeris teatud asjas siseriiklikule kohtule või vahekohtule osa talle antud pädevusest tuvastada ja karistada niisuguseid rikkumisi, kui komisjon määras samas asjas vastu võetud otsuses kindlaks kahe eraldiseisva äriühingu osad vastutuses asjassepuutuva ettevõtte osalemise eest tuvastatud rikkumises ja seega nende vastavad osad trahvis, mille tasumise osas on nad komisjoni ees solidaarselt vastutavad.

(vt punktid 233, 234, 236)

17. Vastuväiteteatis on ettevalmistav dokument, mille faktilised ja õiguslikud hinnangud on üksnes esialgsed. Seetõttu võib ja isegi peab komisjon arvestama haldusmenetlusest tulenevate asjaoludega, et muu hulgas loobuda põhjendamata vastuväidetest. Kui äriühing, keda karistati konkurentsiõiguse rikkumise eest, sai enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist tõhusalt esitada oma seisukoha seoses sellega, et komisjon loobus vaidlustatud otsuses vastuväitest, mille ta oli varem teistele ettevõtjatele esitanud, et neid pidada esimesena nimetatud äriühinguga solidaarselt vastutavaks ühe ja sama ettevõtte osalemise eest rikkumises, ei ole selle esimese äriühingu kaitseõigusi rikutud selle tõttu, et vastuväiteteatis ja vaidlustatud otsus ei olnud omavahel kooskõlas.

(vt punktid 248, 249, 262)

18. Ühe või mitme ettevõtte tegutsemist keelatud kokkuleppe liidrina tuleb trahvisumma arvutamisel arvesse võtta, kuna sellise rolliga ettevõtted peavad võrreldes teiste ettevõtetega kandma erilist vastutust. Selleks et ettevõtet oleks võimalik kvalifitseerida eestvedajaks, peab tal olema olnud oluline kartelli käigushoidja roll või isiklik ja konkreetne vastutus selle toimimise eest. Seda saab teha juhul, kui ettevõttel on rikkumise eestvedaja roll, võttes enda peale kartelli „Euroopa sekretäri” ülesannete täitmise, mis andis sellele kohale liidri positsiooni kartelli koordineerimisel ja igal juhul ka kartelli konkreetse toimimisega tegelemisel, eriti seetõttu, et nimetatud „Euroopa sekretär” oli kartelli liikmete vaheline kontaktisik ja tal oli määrava tähtsusega roll kartelli konkreetse toimimise tagamisel, sest ta hõlbustas teabevahetust kartellis, kogus, pani kokku ja vahetas teiste kartelli liikmetega olulist teavet kartelli toimimise kohta ja muu hulgas teavet eriti oluliste projektide kohta, sest ta organiseeris töökoosolekuid ja tagas nende protokollimise ning vahetevahel muutis koode, et varjata kartelli koosolekuid või kontakte.

(vt punktid 280, 283, 287)

19. Konkurentsi valdkonnas nõuavad võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõte, et olukorras, kus pikka aega kestnud rikkumises osalevad erinevad ettevõtted, mida juhtisid erinevad äriühingud, kes on täitnud üksteise järel ja tõendatud kindlate ajavahemike jooksul rikkumise eestvedaja rolli, et nende äriühingute trahvi põhisumma suurendamise määr, kes juhtisid üht või mitut ettevõtet, millel oli nende juhtimisel rikkumise eestvedaja roll, oleks erinev, kui periood, mille jooksul see ettevõte või need ettevõtted nende juhtimisel seda rolli täitis või täitsid, on väga erinev. Eestvedaja roll on seotud kartelli toimimisega ja erinevalt rikkumise algataja rollist eeldab see selle rolli täitmist teatud aja jooksul. Seega tuleb arvesse võtta seda, et äriühingule, kes juhtis üht kartellis osalenud ettevõtet, võidakse süüks panna viimase kartelli tegevuse käigushoidja rolli maksimaalselt natuke üle veerandi aja jooksul rikkumise kogukestusest, samas kui teisele äriühingule, kes juhtis üht teist rikkumises osalenud ettevõtet, võidakse süüks panna viimase kartelli tegevuse käigushoidja rolli peaaegu kolme neljandiku aja eest sellest kestusest.

Sellest tuleneb, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtet, suurendades sama määra võrra trahvi põhisummat äriühingutel, kellel oli ettevõtete kaudu, mida nad juhtisid, kartelli eestvedaja roll, kuigi ajavahemikud, mil asjassepuutuv ettevõte või ettevõtted täitsid nende juhtimisel kartelli eestvedaja rolli, olid oluliselt erinevad.

Kuid isegi kui eeldada, et komisjon on õigusvastaselt kohaldanud rikkumise eestvedajaks kvalifitseerimise kriteeriume ja jätnud seetõttu ettevõtte eestvedajaks kvalifitseerimata hoolimata tema olulisest rollist kartellis, ei õigusta see kolmanda isiku kasuks toime pandud õigusvastasus võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtete rikkumist puudutavate argumentidega nõustumist.

(vt punktid 307, 308, 311 ja 312)

20. Määruse nr 17 artikliga 17 ja määruse nr 1/2003 artikliga 31 liidu kohtutele antud täielik pädevus annab talle lisaks karistuse õiguspärasuse kontrollimise õigusele õiguse asendada komisjoni hinnang enda omaga ja järelikult õiguse määratud trahv tühistada, seda vähendada või suurendada, kui ta peab andma hinnangu selle trahvi summale. Selle hinnangu andmisel tuleb tagada, et trahvi suurendamise määr, mida kohaldatakse seoses asjassepuutuva ettevõtte rikkumise eestvedaja rolliga, oleks selline, et see tagaks trahvi hoiatava mõju.

(vt punktid 318 ja 319)

21. Kui ettevõtete osalemise eest konkurentsiõiguse rikkumises määratakse trahv mitmele neid juhtinud äriühingule ja kui määratakse kindlaks nende trahvide vastavad summad, ei kaldu komisjon kõrvale suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta kehtestatud arvutusmeetodist, ei ületa määruse nr 17 artiklis 15 ja määruse nr 1/2003 artiklis 23 sätestatud karistuste õiguslikku raamistikku ega riku proportsionaalsuse põhimõtet, kui ta otsustab põhimõtteliselt tugineda iga ettevõtte asjassepuutuvate projektide ülemaailmsele käibele rikkumise viimasel täisaastal, et hinnata nende suurust ja suhtelist majanduslikku suutlikkust rikkumise toimepanemise ajal. See on nii täpsemalt siis, kui komisjon leiab, et arvestades, et kartell oli ülemaailmne, tuleb võrdlusbaasiks, mille alusel hinnata iga ettevõtte suhtelist olulisust, võtta osa kartelli esemeks olevate projektide ülemaailmsest käibest, mis on igal ettevõttel tuvastatud rikkumises ettevõtte osalemise viimasel täisaastal, kuna see võrdlusbaas kajastab õigesti iga ettevõtte suutlikkust tekitada teistele Euroopa majanduspiirkonna territooriumi turuosalejatele märkimisväärset kahju ja annab märku tema panusest kartelli tõhususse tervikuna või vastupidi – kartelli ebastabiilsusest, mis oleks tekkinud, kui ettevõte ei oleks kartellis osalenud.

(vt punktid 360, 362)

ÜLDKOHTU OTSUS (teine koda)

3. märts 2011( )

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg – Otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine – Kaitseõigused – Põhjendamiskohustus – Rikkumise süüks panemine – Rikkumise kestus – Trahvid – Solidaarvastutus trahvi maksmise eest – Raskendavad asjaolud – Eestvedaja roll – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuasjades T‑117/07 ja T‑121/07,

Areva, aktsiaselts, mille asukoht on Pariis (Prantsusmaa),

Areva T & D Holding SA, asukoht Pariis,

Areva T & D SA, asukoht Pariis,

Areva T & D AG, asukoht Oberentfelden (Šveits),

esindajad: advokaadid A. Schild ja J.-M. Cot,

Alstom, aktsiaselts, mille asukoht on Levallois-Perret (Prantsusmaa), esindajad: advokaat J. Derenne, W. Broere, solicitor, advokaadid A. Müller-Rappard ja C. Guirado, hiljem advokaadid J. Derenne ja A. Müller-Rappard,

hagejad,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: X. Lewis ja F. Arbault, hiljem M. Lewis ning lõpuks V. Bottka ja N. Von Lingen,

kostja,

mille ese on esiteks nõue tühistada osaliselt komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsus K(2006) 6762 lõplik EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed), ja teise võimalusena nõue vähendada hagejatele määratud trahvi,

ÜLDKOHUS (teine koda),

koosseisus: esimees I. Pelikánová (ettekandja), kohtunikud K. Jürimäe ja S. Soldevila Fragoso,

kohtusekretär: ametnik C. Kristensen,

arvestades kirjalikus menetluses ja 24. märtsi 2009. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Vaidluse taust nähtub peamiselt komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsuses K(2006) 6762 (lõplik) EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed; edaspidi „vaidlustatud otsus”) esitatud Euroopa Ühenduste Komisjoni põhjendustest. Kuna pooled faktilisi asjaolusid ei vaidlusta, või vähemalt ei tee seda nõuetekohaselt, tuleb need käesolevas vaidluses tuvastatuks lugeda.

Asjassepuutuv toode

2 Gaasisolatsiooniga jaotusseade (edaspidi „GIS”) kontrollib energiavooge energiavõrkudes. See on suure võimsusega elektriseade, mida kasutatakse käivitusvalmis elektrialajaamade peamise osana.

3 Elektrialajaamad on abielektrijaamad, mis moondavad elektrivoolu. Lisaks transformaatorile moodustavad alajaama kontrollisüsteem, releed, akud, laadijad ja lülitusseadmed. Lülitusseadme eesmärk on kaitsta transformaatorit ülepinge eest ja/või toimida isolaatorina rikke korral vooluvõrgus ja transformaatoris.

4 Jaotusseade võib olla gaas- või õhkisolatsiooniga või hübriidisolatsiooniga, kui selles kasutatakse kahe eelnevalt nimetatud tehnika sümbioosi. GIS müüakse kogu maailmas kas käivitusvalmis elektrialajaama integreeritud osana või eraldi tootena, mis alles installeeritakse sellistesse alajaamadesse. Selle hind moodustab 30–60% nende alajaamade koguhinnast.

5 Vaidlustatud otsus puudutab GIS projekte, mille pinge on võrdne või ületab 72,5 kV (edaspidi „GIS projektid”), mis hõlmab GIS eraldi tootena – kaasa arvatud kõik sellega kaasnevad teenused (transport, paigaldus, katsetamine, isoleerimine jne) – ja GIS sisaldavaid käivitusvalmis elektrialajaamu, millesse on paigaldatud GIS ja muud alajaama koostisosad, nagu transformaatorid ja kõik sellega kaasnevad teenused (vedu, kaablitega varustamine, paigaldus, isoleerimine jne).

Asjassepuutuvad ettevõtjad

6 Alstom (endise ärinimega Alsthom), Prantsuse õiguse alusel asutatud nõukoguga aktsiaselts, on äriühingute kontserni emaettevõtja (edaspidi „kontsern Alstom”). Perioodil 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004 tootis ja edastas kontsern Alstom elektrienergiat (edaspidi „T & D sektor”), eelkõige GIS valdkonnas.

7 Kuni 1989. aastani viis kontserni Alstom GIS tegevust Prantsusmaal läbi Alsthom SA (Prantsusmaa); siis nimetati see ümber GEC Alsthom SA‑ks, milles 100% osalus kuulus GEC Alsthom NV‑le. 16. novembril 1992 asutati Kléber Eylau SA, kellele anti Prantsuse GIS-alane tegevus üle 7. detsembril 1992 jõustunud kokkuleppega. Kléber Eylaus kuulus 99,76% osalus GEC Alsthom SA‑le ja 0,04% osalus Étoile Kléberile. Kléber Eylau muudeti 1993. aasta juunis GEC Alsthom T&D SA‑ks, mis 1998. aasta juunis muudeti omakorda Alstom T & D SA‑ks. Viimases kuulus 100% osalus äriühingule Alstom Holdings (Prantsusmaa), milles omakorda kuulus 100% osalus Alstomile.

8 Kontserni Alstom GIS-alast tegevust viidi läbi paralleelselt Šveitsis ja Prantsusmaal alates 1986. aasta jaanuarist, mil Sprecher Energie AG‑st sai Alsthomi 100% osalusega tütarettevõtja. Sprecher Energie muudeti 1993. novembris GEC Alsthom T & D AG‑ks, mis 1997. aasta juulis muudeti GEC Alsthom AG‑ks ja 1998. aasta juunis Alstom AG‑ks (edaspidi „Alstom (Šveits)”). Viimati nimetatud äriühingu ostis 22. detsembril 2000 Alstom Power (Schweiz) AG. Uuele üksusele pandi ärinimeks Alstom (Schweiz) AG. 2002. aasta novembris asutati kontsernis Alstom uus õiguslik üksus, millesse kanti üle T & D sektori tegevus Šveitsis. Sellele üksusele esialgu antud ärinimi Alstom (Schweiz) Services AG muudeti Alstom T & D AG‑ks.

9 Kogu kontserni Alstom T & D sektori tegevus võõrandati 8. jaanuaril 2004 kontsernile, mille emaettevõtja on Areva, Prantsuse õiguse alusel asutatud juhatuse ja nõukoguga aktsiaselts (edaspidi „kontsern Areva”). Perioodil 2004. aasta 9. jaanuarist kuni 11. maini viisid kontserni Areva GIS-alast tegevust läbi Areva T & D SA ja Areva T & D AG, tütarettevõtjad, milles 100% osalus kuulus Areva T & D Holding SA‑le, milles omakorda kuulus 100% osalus Arevale (edaspidi koos „kontserni Areva äriühingud”).

Haldusmenetlus

10 3. märtsil 2004 teavitas ABB Ltd komisjoni konkurentsivastasest tegevusest GIS sektoris ja esitas trahvi kaitse suulise taotluse vastavalt komisjoni 19. veebruari 2002. aasta teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „koostööteatis”).

11 Tegevus, millest ABB teada andis, oli GIS projektide müügi ülemaailmne kooskõlastamine, mis hõlmas turgude jagamist, kvootide määramist ja vastavate turuosade säilitamist, GIS projektide lepingute sõlmimist valitud tootjatega ja konkreetsete tootjatega lepingute sõlmimise tagamiseks hankemenetluste manipuleerimist (pakkumiste kooskõlastamine), hinnakokkuleppeid keeruliste kokkulepete abil nende GIS projektide suhtes, mille kohta ei olnud hankelepingut sõlmitud, litsentsilepingute lõpetamist äriühingutega, mis ei olnud kartelli liikmed, ja turu kohta tundliku teabe vahetamist.

12 ABB täiendas oma trahvi eest kaitse saamise suulist taotlust suuliste märkuste ja dokumentaalsete tõenditega eelkõige 7. mail 2004. 25. aprillil 2004 andis komisjon ABB‑le tingimusliku kaitse trahvide eest.

13 ABB avalduste alusel alustas komisjon menetlust ning viis 11. ja 12. mail 2004 läbi kontrolli mitme GIS sektoris tegutseva äriühingu ruumides.

14 Kontsern Areva tegi ajavahemikul 14.–25. mai 2004 komisjoniga koostööd ning edastas talle koostööteatise alusel erinevaid dokumentaalseid tõendeid ja teavet.

15 4. oktoobril 2004 vastas ABB ühele komisjoni teabenõudele.

16 6. veebruaril 2006 saatis komisjon Alstomile teabenõude, millele viimane vastas 24. veebruari 2006. aasta kirjaga.

17 20. aprillil 2006 võttis komisjon vastu vastuväiteteatise, mis lisaks Alstomile ja kontserni Areva äriühingutele adresseeriti ABB‑le, Fuji Electric Holdings Co., Ltd‑le ja Fuji Electric Systems Co., Ltd‑le (edaspidi koos „kontserni Fuji äriühingud”), Hitachile ja Hitachi Europe Ltd‑le (edaspidi koos „kontserni Hitachi äriühingud”), Japan AE Power Systems Corp‑le (edaspidi „JAEPS”), Mitsubishi Electric System Corp‑le (edaspidi „Melco”), Nuova Magrini Galileo SpA‑le, Schneider Electric SA‑le (edaspidi „Schneider”), Siemens AG‑le, Toshiba Corp‑le ning kontserni, mille emaettevõtja on VA Technologie AG (edaspidi „kontsern VA Tech”), kuuluvale viiele äriühingule, kaasa arvatud VA Technologie’le.

18 5. mail 2006 anti Alstomile võimalus tutvuda teiste uuritavate äriühingute poolt koostööteatise alusel tehtud suuliste avaldustega.

19 30. juunil 2006 saatsid nii Alstom kui kontserni Areva äriühingud komisjonile õigeaegselt oma märkused, millega vastati vastuväiteteatisele. Vastuväiteteatisele esitatud vastuse lisas esitas Alstom mitmeid kontserni Alstom sisedokumente, mille osas paluti konfidentsiaalsena käsitlemist kõigi kolmandate isikute suhtes, välja arvatud komisjon. Vastuväiteteatisele vastasid kirjalikult ja õigeaegselt ka ABB, kontserni Fuji äriühingud, Hitachi ja JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens ning Toshiba.

20 12. juuli 2006. aasta kirjaga tegid kontserni Fuji äriühingud komisjoniga koostööd ning saatsid talle koostööteatise alusel erinevaid dokumentaalseid tõendeid ja teavet.

21 14. juulil 2006 saatis ABB komisjonile „vastuväiteteatise vastuse täienduse”.

22 Komisjon kuulas 18. ja 19. juulil 2006 ära äriühingud, kellele oli adresseeritud vastuväiteteatised.

23 25. augustil 2006 võimaldas komisjon menetluse pooltel oma kommentaaride esitamiseks tutvuda väljavõtetega vastuväiteteatisele kontserni Fuji äriühingute poolt esitatud vastuse mittekonfidentsiaalsest versioonist, kontserni Fuji äriühingute poolt koostööteatise alusel 12. juulil 2006 tehtud taotlusega (vt eespool punkt 20), vastuväiteteatisele ABB esitatud vastuse täienduse ja täiendavate dokumentidega. Alstom esitas nende dokumentide kohta oma märkused 15. septembril 2006, lisades sellele ühe oma töötaja S. avalduse, kellel oli olnud otsene kokkupuude vaidlusaluste faktiliste asjaoludega.

24 20. septembril 2006 saatis komisjon kontserni Areva äriühingutele teabenõude, millele need äriühingud vastasid 6. oktoobril 2006, esitades mitmeid dokumente, mis puudutasid kontsernis Alstom T & D sektori tegevuse ümberkorraldamist, mis oli seotud eespool punktis 9 viidatud tegevuse võõrandamisega ühelt kontsernilt teisele.

25 14. novembril 2006 edastas komisjon Alstomile inglise keeles oma seisukoha eespool punktis 23 nimetatud täiendavate dokumentide kohta ja Alstomi 17. novembri 2006. aasta asjakohase palve alusel 22. novembril 2006 selle seisukoha prantsuskeelse versiooni. 27. novembril 2006 esitas Alstom oma vastuse sellele seisukohale.

26 4. detsembril 2006 edastas Alstom komisjonile kirja, milles olid välja toodud need juriidilised isikud, keda puudutasid vaidlusalused faktid. See kiri sisaldas muu hulgas mitmeid skeeme, mis näitlikustasid kontserni Alstom T & D sektori tegevuse erinevaid restruktureerimistehinguid.

Vaidlustatud otsus

27 24. jaanuaril 2007 võttis komisjon vastu vaidlustatud otsuse, mille kokkuvõte avaldati 10. jaanuari 2008. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT C 5, lk 7). Sellest teatati Alstomile ja kontserni Areva äriühingutele 8. veebruaril 2007.

28 Lisaks Alstomile ja kontserni Areva äriühingutele olid vaidlustatud otsuse adressaadid ABB, kontserni Fuji äriühingud, kontserni Hitachi äriühingud, JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (edaspidi „Reyrolle”), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba ja VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

29 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 113–123 märkis komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjad koordineerisid ülemaailmselt, välja arvatud teatud turud, GIS projektide lepingute sõlmimist kokkulepitud tingimustel, eesmärgiga säilitada kvoodid, mis suures osas väljendasid nende väljakujunenud turuosasid. Ta täpsustas, et GIS projektide lepingute sõlmimine toimus „Jaapani” ühiskvoodi ja „Euroopa” ühiskvoodi alusel, mis omakorda jagati vastavalt Jaapani ja Euroopa tootjate vahel. Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkulepe (edaspidi „kokkulepe GQ”) määratles korra, mida järgides tuli GIS projekti leping sõlmida kas Jaapani või Euroopa tootjaga ja mille alusel arvati lepingu väärtus kas ühe või teise kvoodi hulka. Lisaks, vaidlustatud otsuse põhjendustes 124–132 täpsustas komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjate vahel kehtis ka suuline kokkulepe (edaspidi „ühiskokkulepe”), mille kohaselt GIS projektid esiteks Jaapanis ja teiseks kartelli Euroopa liikmete riikides, mida koos nimetati GIS projektide „tootjariigid”, suunati vastavalt kas kartelli Jaapani või Euroopa liikmetele. „Tootjariikides” GIS projektide kohta nende kahe grupi vahel teavet ei vahetatud ja neid ei arvatud vastavate kvootide hulka.

30 Kokkulepe GQ sisaldas ka kartelli toimimiseks vajalikku teabevahetuse korda kahe tootjagrupi vahel, mille täitmise tagasid mõlema grupi sekretärid asjassepuutuvate hankemenetluste manipuleerimise teel ja nende GIS projektide hinna kindlaksmääramise teel, mille suhtes avaliku hanke lepingut ei saanud sõlmida. Vastavalt kokkuleppe GQ lisale 2 kohaldati seda kokkulepet kogu maailmas, v.a Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan ja 17 Lääne‑Euroopa riiki. Lisaks tuli vastavalt ühiskokkuleppele anda Euroopa grupile GIS projektid nendes Euroopa riikides, mis ei kuulunud „tootjariikide” hulka, ja Jaapani tootjad kohustusid Euroopas GIS projektide suhtes pakkumisi mitte tegema.

31 Komisjon tuvastas, et GIS projekte jagati Euroopa tootjate vahel vastavalt Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkuleppele „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (E‑grupi kokkuleppe GQ‑kokkuleppe rakendamiseks, edaspidi „kokkuleppe EQ”). Ta täheldas, et GIS projekte anti Euroopas samade reeglite ja korra alusel, mida kohaldati GIS projektide lepingute sõlmimisele teistes riikides. See tähendas, et ka Euroopas tuli GIS projektidest teada anda, need identifitseerida, nende suhtes lepingud sõlmida ja neid korraldada või et neile oli määratud minimaalne hinnatase.

32 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 142 märkis komisjon, et kokkuleppes GQ ja kokkuleppes EQ ning kartelli töökorralduse ja toimimise eesmärgil tähistati kartelli eri liikmeid koodiga, milleks Euroopa liikmetel oli arv ja Jaapani liikmetel tähed. 2002. aasta juulis asendati esialgsed koodid arvudega.

33 Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis b tuvastas komisjon, et Alstom rikkus EÜ artiklit 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP lepingu”) artiklit 53, sest ta osales mitmes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses GIS projektide sektoris EMP‑s ajavahemikul 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004. Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktides c, d, e ja f tuvastas ka, et nende kahe sätte rikkumise Areva ja Areva T & D Holding poolt perioodil 9. jaanuarist 11. maini 2004, Areva T & D AG poolt perioodil 22. detsembrist 2003 kuni 11. maini 2004, ja Areva T & D SA poolt perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 11. maini 2004.

34 Vaidlustatud otsuse artiklis 1 märgitud rikkumise eest määrati Alstomile vaidlustatud otsuse artikli 2 punktides b ja c individuaalne trahv 11 475 000 eurot ja trahv 53 550 000 eurot, mille tasumise eest vastutas ta solidaarselt Areva T & D SA‑ga.

35 Vaidlustatud otsuse artiklis 1 märgitud rikkumise eest määrati Areva T & D SA‑le vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis c trahv summas 53 550 000 eurot, mille tasumise eest vastutas ta solidaarselt Alstomiga, ja sellest 25 500 000 euro tasumise eest solidaarselt Areva, Areva T & D Holdingu ja Areva T & D AG‑ga.

Menetlus ja poolte nõuded

36 Kontserni Areva äriühingud ja Alstom esitasid käesolevates asjades hagiavaldused, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 18. aprillil 2007 ja mis registreeriti numbrite T‑117/07 ja T‑121/07 all.

37 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (teine koda) avada kohtuasjades T‑117/07 ja T‑121/07 suulise menetluse.

38 Pärast poolte ärakuulamist liideti Üldkohtu teise koja esimehe 12. märtsi 2009. aasta määrusega Üldkohtu kodukorra artikli 50 alusel kohtuasjad T‑117/07 ja T‑121/07 suulise menetluse huvides. Lisaks otsustati konfidentsiaalsena käsitleda kohtuasjas T‑121/07 toimikusse lisatud dokumente, mis olid lisatud vastusele, mille Alstom esitas vastuväiteteatisele (vt eespool punkt 19).

39 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 24. märtsi 2009. aasta kohtuistungil. Hagejad kinnitasid, et nende väiteid ja argumente, mis puudutasid EÜ artikli 81 rikkumist, tuleb tõlgendada kui ka EMP lepingu artikli 53 kohta käivaid. Komisjon võttis selles küsimuses seisukoha, et konkurentsiõiguse rikkumise eest tekkiva solidaarvastutuse korral eeldatakse, et see vastutus jaguneb võlgnike vahel võrdselt, kui seda vastutust tuvastava otsuse resolutsioonis ei ole märgitud teisti. Hagejad vaidlesid sellisele eeldusele aga vastu. Lõpuks leiab komisjon, et konkurentsiõiguse rikkumises eestvedaja rolli hindamisel tuleb kaaluda kõiki kriteeriume, sealhulgas selle eestvedaja rolli täitmise aega ja intensiivsust. Need seisukohad pandi kirja kohtuistungi protokollis. Oma lõplikes märkustes tõid kontserni Areva äriühingud esile olulise vea, mis seisnes selles, et Areva T & D AG‑d peeti samaks äriühinguks mis Alstom T & D, millel oli vaid muudetud ärinime.

40 29. ja 30. aprillil 2009 kohtukantseleisse esitatud kirjades esitasid nii Alstom kui kontserni Areva äriühingud märkusi kohtuistungi protokolli kohta osas, mis puudutas konkurentsiõiguse rikkumise eest solidaarvastutuse regulatsiooni puudutavatele Üldkohtu küsimustele komisjoni poolt antud vastuseid.

41 Üldkohtu 3. juuni 2009. aasta määrusega uuendati suuline menetlus. Vastavalt Üldkohtu kohtusekretäri ametijuhendi artikli 7 lõikele 2 otsustas Üldkohtu teise koja esimees 29. ja 30. aprilli 2009. aasta kirjad toimikusse lisada.

42 Üldkohtu kohtukantseleisse 18. juunil 2009 saabunud kirjaga esitas komisjon nende kirjade suhtes oma seisukoha. Ta märkis, et määrates trahvi, mille peavad tasuma mitu äriühingut solidaarselt, ei üritagi ta lahendada küsimust, kuidas selle trahvisumma tasumise kohustus jaguneb eri solidaarvõlgnike vahel, kui täpsustused või kord otsuse resolutsioonis puudub.

43 1. juuli 2009. aasta otsusega jättis Üldkohtu teise koja esimees rahuldamata kohtuistungi protokolli muutmise taotlused, olles kontrollinud, kuidas oli selles kajastatud komisjoni poolt kohtuistungil antud suulise vastuse täpne sisu.

44 Alstom palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt b ja artikli 2 punktid b ja c;

– teise võimalusena vähendada oluliselt talle vaidlustatud otsuse artikli 2 punktides b ja c määratud trahvi;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

45 Kontserni Areva äriühingud paluvad Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 osas, milles tuvastatakse esiteks, et Areva T & D SA ja Alstom on perioodi suhtes 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004 rikkumise eest solidaarselt vastutavad, ja teiseks, et nad on rikkumise eest solidaarselt vastutavad ka perioodi suhtes 9. jaanuarist 2004 kuni 11. maini 2004;

– teise võimalusena tühistada neile vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis c määratud trahv või seda oluliselt vähendada;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

46 Komisjoni palub Üldkohtul:

– jätta hagid põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus

47 Kuna käesolevad kohtuasjad on üksteisega seotud sama esemega kohtuasjad, otsustas Üldkohus pärast poolte ärakuulamist kodukorra artikli 50 alusel need kohtuasjad liita lõpliku kohtuotsuse huvides.

48 Hagiavaldustes palutakse eelkõige, et tühistataks vaidlustatud otsuse artikli 1 punktid b, c, d, e ja f või eelkõige ja teise võimalusena, et tühistataks vaidlustatud otsuse artikli 2 punktid b ja c ning seejärel, et muudetaks vaidlustatud otsuse artikli 2 punkte b ja c.

49 Kõigepealt tuleb uurida vaidlustatud otsuse artikli 1 punktide b, c, d, e ja f tühistamise nõudeid. Edasi uuritakse vajalikus ulatuses vaidlustatud otsuse artikli 2 punktide b ja c tühistamise nõudeid. Lõpuks, kui selleks on vajadus, uuritakse vaidlustatud otsuse artikli 2 punktide b ja c muutmise nõudeid.

50 Oma nõuete toetuseks kohtuasjas T‑117/07 esitavad kontserni Areva äriühingud seitse väidet. Esimese väite kohaselt on rikutud EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustust. Teises väites asutakse sisuliselt seisukohale, et rikutud on EÜ artikli 81 lõikes 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõikes 1 keelatud rikkumiste süüks panemise reegleid ning õiguskindluse ja tagasiulatuva kohaldamise keelu üldpõhimõtteid. Kolmanda väite kohaselt on sisuliselt rikutud EÜ artikli 81 lõikes 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõikes 1 sätestatud rikkumiste süüks panemise reegleid. Neljas väide puudutab sisuliselt EÜ artikli 81 lõikes 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõikes 1 keelatud rikkumiste süüks panemise ja nendest sätetest tulenevate trahvide tasumise solidaarvastutuse reegleid ning EÜ artikli 7 rikkumist, samuti võrdse kohtlemise, proportsionaalsuse, õiguskindluse, tagasiulatuva kohaldamise keelu ning tegeliku ja tõhusa kohtuliku kaitse üldpõhimõtete rikkumist. Viienda väite kohaselt on rikutud EÜ artikli 81 lõikest 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõikest 1 tulenevate trahvide solidaarse tasumise reegleid. Kuues väide puudutab sisuliselt nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõike 2 punkti a ja suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) punkti 2 rikkumist, hindamisviga ning võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse üldpõhimõtte rikkumist. Lõpuks, seitsmenda väite kohaselt on sisuliselt tehtud hindamisviga ning rikutud EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artikli 53 lõiget 1 ning koostööteatist.

51 Oma nõuete toetuseks kohtuasjas T‑121/07 esitab Alstom kaheksa väidet. Esimene puudutab õigust tõhusale kaitsele. Teise väite kohaselt on sisuliselt rikutud EÜ artiklist 81 ja EMP lepingu artiklist 53 tulenevate trahvide solidaarse tasumise reegleid, õiguskindluse ja karistuste individuaalsuse üldpõhimõtteid ning põhjendamiskohustust. Kolmas väide puudutab EÜ artikli 253 sätestatud põhjendamiskohustuse rikkumist. Neljanda väite kohaselt on esiteks rikutud EÜ artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud rikkumiste süüks panemise reegleid ning rikutud õigusnorme ning teise võimalusena rikutud määruse nr 1/2003 artiklit 25. Viienda väite kohaselt on sisuliselt tehtud hindamisviga, rikutud suuniseid, võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtet ning põhjendamiskohustust. Kuues väide puudutab sisuliselt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 3 ja nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite [85] ja [86] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01 lk 3) (muudetud redaktsioonis) artikli 15 lõikes 2 sätestatud rikkumise vältamise tõendamise reeglite rikkumist ning õiguskindluse põhimõtte rikkumist. Seitsmenda väite kohaselt on rikutud kaitseõiguste tagamise põhimõtet ja määruse nr 1/2003 artikli 27 lõiget 1. Kaheksanda väite kohaselt on sisuliselt rikutud suuniseid ja teise võimalusena proportsionaalsuse põhimõtet.

52 Kuna osa hagejate esitatud väidetest kattuvad, tuleb neid hea kohtumõistmise huvides käsitleda koos.

Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktide b, c, d, e ja f tühistamise nõue

53 Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktide b, c, d, e ja f tühistamise nõude toetuseks on esitatud hagiavalduste need väited ja argumendid, milles vaidlustatakse komisjoni seisukoht, et kontserni Areva äriühingud ja Alstom rikkusid EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53 sellega, et ajavahemikel, mis on märgitud nimetatud artiklis (vt eespool punkt 33), osalesid nad mitmes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses EMP‑s.

54 Kohtuasjas T‑117/07 on artikli 1 punktide c, d, e ja f tühistamise nõude toetuseks hagiavalduses esitatud väited ja argumendid, mis seavad kahtluse alla komisjoni hinnangud, et perioodi osas 7. detsembrist 1992 kuni 11. maini 2004 on Areva T & D SA, perioodi osas 22. detsembrist 2003 kuni 11. maini 2004 Areva T & D AG ning perioodi osas 9. jaanuarist 2004 kuni 11. maini 2004 Areva ja Areva T & D Holding SA isiklikult vastutavad nende GIS-ga seotud tegevusüksuste või tütarettevõtjate osalemise eest mitmes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses EMP‑s (teine, kolmas, neljas ja viies väide), või milles väidetakse, et rikutud on olulisi vorminõudeid ja see võis nimetatud hinnanguid muuta (esimene väide).

55 Kohtuasjas T‑121/07 toetatakse vaidlustatud otsuse artikli 1 punkti b tühistamise nõuet hagiavalduses esitatud nende väidete ja argumentidega, mis seavad kahtluse alla komisjoni hinnangud, et perioodi osas 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004 on Alstom isiklikult vastutav tema GIS‑ga seotud tegevusüksuste või tütarettevõtjate osalemise eest mitmes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses EMP‑s (neljas ja kuues väide), või milles väidetakse, et rikutud on olulisi vorminõudeid ja see võis nimetatud hinnanguid muuta (kolmas ja seitsmes väide).

Sissejuhatavad märkused

56 Hagiavaldustes esitatud väidetest ja argumentidest nähtub, et ühelt poolt kontserni Areva äriühingud ja teiselt poolt Alstom kaitsevad rikkumise süüks panemise küsimuses perioodi suhtes 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004 absoluutselt erinevaid seisukohti.

57 Alstom väidab sisuliselt, et tema isiklik vastutus, mis tekkis seetõttu, et tema GIS‑ga seotud tegevusüksus osales rikkumises 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004, läks üle Alstom T & D SA‑le ja Alstom T & D AG‑le seoses kontsernis toimunud T & D sektori tegevuse restruktureerimisega. Ta lisab, et talle ei saa omistada mingit isiklikku vastutust nende tütarettevõtjate rikkumises osalemise tõttu vastavalt 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004 ja 22. detsembrist 2003 kuni 8. jaanuarini 2004, sest Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG, kellele need tegevused üle läksid, otsustasid oma tegevuse üle turul sõltumatult. Lõpuks leiab Alstom, et isiklik vastutus, mis talle omistatakse tema GIS‑ga seotud tegevusüksuse, Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG rikkumises osalemise tõttu ajavahemikul 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004, läks üle koos selle tegevusüksusega ja nende tütarettevõtjatega (millest said seejärel Areva T & D SA ja Areva T & D AG) kontserni Areva äriühingutele seoses T & D sektori tegevuse võõrandamisega ühelt kontsernilt teisele.

58 Kontserni Areva äriühingud väidavad aga, et neile ei saa omistada isiklikku vastutust kontserni Alstom äriühingute osalemise eest rikkumises vastavalt perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004 ja 22. detsembrist 2003 kuni 8. jaanuarini 2004, kuna Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG, kellele GIS sektori tegevus üle anti, tegevuse üle turul otsustas Alstom. Lisaks väidavad Areva ja Areva T & D Holding SA, et neile ei saa omistada isiklikku vastutust nende tütarettevõtjate rikkumises osalemise eest perioodil 9. jaanuarist 2004 kuni 11. maini 2004, kuna Areva T & D SA ja Areva T & D AG, kellele need tegevused üle anti, otsustasid oma tegevuse üle turul sõltumatult.

59 Oluline on märkida, et oma menetlusdokumentides tuginevad hagejad asjaolule, et Areva T & D SA ja Areva T & D AG on vaid Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG uued ärinimed, mis pandi seoses nende üleminekuga kontsernile Areva 8. jaanuaril 2004. Seetõttu ei saa arvesse võtta kontserni Areva äriühingute poolt kohtuistungi protokolli kohta esitatud lõplikes märkustes tehtud etteheiteid, et komisjon on teinud olulise vea, tuvastades, et Areva T & D AG oli sama äriühing mis Alstom T & D AG. Kuna need etteheited toetavad väidet, et vaidlustatud otsuses on selles küsimuses tehtud faktiviga, tuleb meenutada, et kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Kuna käesolevas asjas ei ole kontserni Areva äriühingud esitanud olulisi faktilisi asjaolusid, mis nende uut väidet toetaksid, ega ka märkinud, et need asjaolud võivad ilmsiks tulla menetluse käigus, tuleb need eespool nimetatud etteheited vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Seega tuleb kohtuasjades T‑117/07 ja T‑121/07 asuda seisukohale, et Alstom T & D AG ja Areva T & D AG tähistavad eri ärinimede all ühte ja sama juriidilist isikut.

Alstomi isikliku vastutuse üleminek Areva T & D SA‑le ja Areva T & D AG‑le tema GIS-ga seotud tegevusüksuse rikkumises osalemise eest perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992

– Poolte argumendid

60 Alstom heidab õigusnormi rikkumist puudutava neljanda väite teises osas komisjonile ette seda, et vaidlustatud otsuses jättis komisjon Areva T & D SA‑le ja Areva T & D AG‑le üle kandmata tema isikliku vastutuse ühe tema „T & D tegevussektori” osa osaluse eest rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992.

61 Alstomi hinnangul on komisjon rikkunud õigusnorme EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise süüks panemise reeglite kohaldamisel, jättes tema ja tema endiste T & D sektoris tegutsevate tütarettevõtjate vahelisele suhtele kohaldamata n-ö „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi, nagu see on kehtestatud kohtupraktikaga (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punktid 356–359, ja Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑43/02: Jungbunzlauer vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3435, punkt 132) ja pidades teda isiklikult vastutavaks ühe tema „T & D tegevussektori” osa osaluse eest rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992, võtmata arvesse, et see ettevõte anti kontsernis Alstom toimunud restruktureerimistehingutega üle tema endistele tütarettevõtjatele, kes tegutsesid T & D sektoris. Nad leiavad sisuliselt, et kui kontserni Alstom „T & D tegevussektoril” ei olnud enne 7. detsembrit 1992 iseseisvat õigusvõimet, siis nimetatud kuupäeval tütarettevõtja Kléber Eylau (mille ärinimi oli hiljem Alstom T & D SA ja veel hiljem Areva T & D SA) asutamine, kellele anti konkreetselt üle selle sektori tegevus väljaspool Šveitsi, võimaldas komisjonil vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal identifitseerida juriidiline isik, kellele rikkumises osalenud ettevõte üle anti ja kellele sai selle rikkumise järelikult süüks panna. Analoogset arutluskäiku saab kohaldada kontsernilt Alstom tema Šveitsi T & D sektori tegevuse üleminekule 22. detsembril 2003 Alstom (Schweiz) Services AG‑le (mille ärinimi oli hiljem Alstom T & D AG ja veel hiljem Areva T & D AG).

62 Komisjon vaidleb Alstomi argumentidele vastu ja palub käesolev argument tagasi lükata.

– Üldkohtu hinnang

63 Konkurentsiõiguses tuleb mõistet „ettevõte” tõlgendada kui majandusüksust asjassepuutuva rikkumise eseme seisukohast (vt selle kohta Euroopa Kohtu 12. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 170/83: Hydrotherm Gerätebau, EKL 1984, lk 2999, punkt 11; Üldkohtu 29. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑234/95: DSG vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2603, punkt 124, ja 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑325/01: DaimlerChrysler vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑3319, punkt 85). EÜ artikli 81 lõige 1, millega keelatakse ettevõtjatel eelkõige sõlmida kokkuleppeid või osaleda kooskõlastatud tegevuses, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires, on adresseeritud varast ning inimressursist koosnevatele majandusüksustele, millest igaühel on oma isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosnev ühtne organisatsioon, kes kestvalt taotleb kindlaksmääratud majanduslikku eesmärki ja kes võib aidata kaasa selles sättes nimetatud rikkumise toimepanemisele (vt selle kohta Üldkohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑6/89: Enichem Anic vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1623, punkt 235, ja 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑11/89: Shell vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑757, punkt 311).

64 EÜ artikli 81 alusel tehtud komisjoni otsuse rakendamiseks ja täitmiseks tuleb see aga adresseerida üksusele, mis on õigussubjekt (vt selle kohta Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, niinimetatud PVC II kohtuotsus, EKL 1999, lk II‑931, punkt 978, ja 12. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑112/05: Akzo Nobel jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑5049, punkt 59). Seega kui komisjon teeb otsuse EÜ artikli 81 alusel, on ta kohustatud identifitseerima füüsilise või juriidilise isiku või isikud, kellele saab asjassepuutuva ettevõtte tegevuse süüks panna ja keda saab selle eest karistada ning kellele see otsus adresseeritakse (vt selle kohta eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus Hydrotherm Gerätebau, punkt 11).

65 Kooskõlas isikliku vastutuse põhimõttega (Euroopa Kohtu 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 48/69: ICI vs. komisjon, EKL 1972, lk 619, punktid 131–141; 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 78, ja 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑280/06: ETI jt, EKL 2007, lk I‑10893, punkt 39; vt ka kohtujurist Kokott’i ettepanek eespool viidatud kohtuotsus kohtuotsusele ETI jt, EKL 2007, lk I‑10892, punkt 71 jj), mille kohaselt vastutab isik vaid enda tegude eest (kohtujuristi Cosmase ettepanek eespool viidatud kohtuotsusele komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4130, punkt 74) vastutab ettevõtte tegevuse eest üldjuhul isik, kes juhib ettevõtet rikkumisest osavõtmise ajal, isegi kui rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmise kuupäeval vastutab selle ettevõtte eest või seda juhib teine isik (vt Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑297/98 P: SCA Holding vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑10101, punkt 27, ja 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑286/98 P: Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9925, punkt 37; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑279/98 P: Cascades vs. komisjon, EKL 2000, lk 9693, punkt 79).

66 Kohtupraktikas on teatud erandlikel asjaoludel mööndud, et isikliku vastutuse põhimõttest võib erandi teha, kui kohaldada „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi, mille kohaselt saab konkurentsiõiguse normide rikkumise süüks panna selle toime pannud juriidilise isiku „majanduslikule” õigusjärglasele, isegi kui see toimepanija ei ole rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmise ajal lõppenud, et nende normide tõhusust ei saaks kompromiteerida muudatustega eelkõige asjassepuutuvate äriühingute õiguslikus vormis (Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punktid 105 ja 106).

67 Eespool punktis 61 viidatud kohtuotsuses Aalborg Portland jt vs. komisjon (punktid 356–359) otsustas Euroopa Kohus, et Üldkohus ei teinud viga, tuvastades, et komisjonil on õigus pidada ettevõtte kontsernisisese ülemineku korral selle vastu võtnud äriühingut vastutavaks enne nimetatud üleminekut ettevõte poolt toimepandud rikkumise eest isegi siis, kui võõrandav äriühing jääb õiguslikult alles. Et kõrvale kalduda lahendusest, mis on ära märgitud eespool punktis 65 viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Anic Partecipazioni punktis 145 ja mille kohaselt tuleb „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumiga arvestada ainult juhul, kui ettevõtte käitamise eest vastutav juriidiline isik on rikkumise toimepanemise järel õiguslikult lõppenud, tugines Euroopa Kohus asjaolule, et võõrandav äriühing andis vastuvõtvale äriühingule üle kogu oma majandustegevuse, säilitades aga viimasega, milles talle kuulus 50% aktsiatest, struktuurilise sideme.

68 Eespool punktis 61 viidatud kohtuotsuses Jungbunzlauer vs. komisjon (punktid 132 ja 133) otsustas Üldkohus, viidates eespool punktis 61 viidatud kohtuotsusele Aalborg Portland jt vs. komisjon, et asjaolu, et äriühing jääb õigussubjektina edasi tegutsema, ei välista, et konkurentsiõiguse mõttes võib toimuda selle ühingu majandustegevuse ühe osa, mis on käsitletav ettevõttena, üleminek teisele äriühingule, kes muutub vastutavaks selle ettevõtte poolt toime pandud rikkumise eest. Seetõttu otsustas Üldkohus, et komisjon ei ole teinud viga, tuvastades, et ettevõtte kontsernisisese ülemineku korral tuleb enne nimetatud üleminekut toime pandud rikkumine süüks panna ettevõtte vastu võtnud äriühingule, isegi kui võõrandav äriühing jääb õiguslikult alles. Käesolevas asjas jättis võõrandav äriühing ettevõtte tootmistegevuse küll endale, kuid ta andis vastuvõtvale äriühingule üle selle haldamise ja juhtimise, mistõttu viimast võis pidada võõrandava äriühingu majanduslikuks õigusjärglaseks.

69 Eespool punktis 65 viidatud kohtuotsuse ETI jt punktides 38–42 õigustab Euroopa Kohus „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi vajadusega tagada konkurentsiõiguse rikkumise eest määratava karistuse hoiatav mõju. Viidates eespool punktis 61 viidatud kohtuotsusele Aalborg Portland jt vs. komisjon, märkis Euroopa Kohus selle kohtuotsuse punktides 48–51, et karistuse selline määramine on lubatav ja ei riku isikliku vastutuse põhimõtet, isegi kui rikkumise toime pannud üksus on alles ka ajal, mil karistatakse üksust, millele ta oma majandustegevuse üle andis, kui neid üksuseid kontrollib sama isik ja kui nende omavahelise tiheda majandusliku ja organisatsioonilise seose tõttu järgivad nad äritegevuses suures ulatuses samu juhiseid. Samuti otsustas kohus, et EÜ artiklit 81 ja järgnevaid artikleid tuleb tõlgendada nii, et kui mitut üksust kontrollib sama ametiasutus, siis juhul, kui sellise teo toimepanemist, mis kujutab endast konkurentsieeskirjade ühte ja sama rikkumist, alustas üks üksus ja seda jätkas kuni lõpuleviimiseni teine üksus, mis on esimese üksuse – mis ei ole lõppenud – õigusjärglane, saab seda teist üksust karistada kogu rikkumise eest, kui on tõendatud, et mõlemaid üksusi kontrollis sama ametiasutus.

70 Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav ka EMP lepingu artikli 53 lõikele 1.

71 Käesolevas asjas on esiteks oluline kindlaks teha, milline on konkurentsiõiguse tähenduses „ettevõte”, kes osales Alstomile vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikes b süüks pandud rikkumises. Vaidlustatud otsuse põhjendustes 5–87 esitatud „menetlust puudutava sektori” kirjeldusest ja vaidlustatud otsuse põhjendustest 16–22, mis puudutavad „menetlusega seotud ettevõtjaid”, tuleneb, et asjassepuutuv ettevõte on oma isikulisest, varalisest ja mittevaralisest osast koosnev ühtne organisatsioon, kes viis esiteks kontsernis Alstom ja pärast 8. jaanuaril 2004 toimunud kontsernidevahelist üleandmist (vt eespool punkt 9) kontsernis Areva läbi T & D sektori tegevust (edaspidi „asjassepuutuv ettevõte”). Seega ei ole Alstomil õigus, kui ta väidab, et asjassepuutuv ettevõte koosneb kontserni Alstom „T & D tegevussektorist”, või üldisemalt tegevuselementide kogumist, mis faktiliste asjaolude asetledimise ajal olid seotud selle sektori tegevusega.

72 Vaidlustatud otsuse põhjendustest 357 ja 358 tuleneb ka, et asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise Alstomile süüks panemiseks perioodi eest 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992 viitas komisjon sellele, et enne 7. detsembrit 1992 viis kontsernis Alstom GIS‑alast tegevust läbi otse Alsthom SA, hiljem GEC Alsthom SA, mitte Areva T & D SA ja Areva T & D AG eelkäijad. Ta märkis ka, et enne 2002. aasta detsembrit viis kontserni Alstom T & D sektori tegevust Šveitsis läbi Sprecher Energie (mille Alsthom SA omandas 1986. aasta jaanuaris), millest sai Alstom AG (Šveits). Pärast seda, kui komisjon oli tuvastanud, et asjassepuutuvad õigussubjektid eksisteerisid kontsernis Alstom edasi uute ärinimede all, asus ta seisukohale, et Alstom, kes oli nende erinevate üksuste 100% emaettevõtja, jäi nende tegevuse eest vastutavaks perioodi osas, mis eelnes Areva T & D SA ja Areva T & D AG eelkäijate asutamisele. Komisjon järeldab sellest, et Areva T & D SA ja Areva T & D AG ei ole majandusliku ja õigusliku õigusjärglasena vastutavad asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises nimetatud perioodil, hoolimata sellest, et kontserni Alstom T & D sektori tegevus anti nende vastavatele eelkäijatele hiljem üle.

73 Alstom ei esita ühtegi konkreetset väidet või argumenti vaidlustatud otsuse nende põhjenduste kohta, milles talle pannakse süüks asjassepuutuva ettevõtte osalust rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992 seetõttu, et faktiliste asjaolude asetleidmise ajal juhtis ta seda ettevõtet täielikult või peaaegu täielikult temale kuulunud tütarettevõtjate kaudu. Ta väidab ainult seda, et tema asjassepuutuv vastutus läks üle Areva T & D SA‑le ja Areva T & D AG‑le vastavalt „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumile, mis on kehtestatud eespool punktis 61 viidatud kohtuotsustes Aalborg Portland jt vs. komisjon ja Jungbunzlauer vs. komisjon.

74 Kõigepealt tuleb täpsustada, et vaidlustatud otsuse põhjendust 339, millele viidatakse põhjenduses 357, ei saa pidada põhjenduseks, mis toetab komisjoni otsust mitte lugeda Areva T & D SA‑le ja Areva T & D AG‑le üle läinuks vastutust asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992. Nimelt käsitletakse põhjenduses 339 võimalusi, millal võib sama kontserni puhul vastutus „majandusliku järjepidevuse” alusel ühelt äriühingult teisele üle minna, arvestades eespool punktis 61 viidatud kohtuotsuse Aalborg Portland jt vs. komisjon punktides 356–359 ja kohtuotsuse Jungbunzlauer vs. komisjon punktis 132 esitatud põhimõtteid. Komisjon märgib selles põhjenduses, et asjaolu, et äriühing säilitab oma õigusvõime pärast seda, kui ta on osa oma tegevusest sama kontserni teisele äriühingule üle andnud, ei takista teisele äriühingule esimese äriühingu poolt toime pandud rikkumiste süüks panemist. Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 357 tehtud viidet põhjendusele 339 ei saa võtta arvesse selleks, et hinnata, kas on põhjendatud, et Areva T & D SA‑le ja Areva T & D AG‑le ei kantud üle vastutust asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise eest perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992.

75 Kohtuasjas T‑121/07 esitatud kostja vastuses väidab komisjon, et vaidlustatud otsuses kohaldas ta reegleid, mis tulenevad isikliku vastutuse põhimõttest (vt eespool punkt 65). Vaidlustatud otsuse põhjendustest 357 ja 358, mille sisu on kokku võetud eespool punktis 72, tuleneb tõesti, et asjassepuutuva ettevõtte osalemine rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992 pandi süüks Alstomile seetõttu, et faktiliste asjaolude asetleidmise ajal juhtis ta seda ettevõtet täielikult või peaaegu täielikult temale kuulunud tütarettevõtjate kaudu, mis kontsernis Alstom ikka veel alles olid.

76 Seega tuleb vastata küsimusele, kas vastutus asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise eest perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992 tuleb lugeda üleläinuks Areva T & D SA‑le ja Areva T & D AG‑le, nagu väidab Alstom, kuna asjassepuutuv ettevõte anti GEC Alsthom SA poolt 7. detsembril 1992 ja Alstom AG (Šveits) poolt 22. detsembril 2003 üle nende vastavatele eelkäijatele, st Kléber Eylaule ja Alstom (Schweiz) Service’ile.

77 Selle kohta tuleb märkida, et tees, mida kaitseb Alstom, viib selleni, et Areva T & D SA ja Areva T & D AG vastutavad rikkumise eest, mis on süüks pandav isiklikult GEC Alsthom SA‑le ja Alstom AG‑le (Šveits), mis faktiliste asjaolude asetleidmise ajal olid kontsernis Alstom tütarettevõtjad, mis kuulusid täielikult või peaaegu täielikult Alstomile või selle eelkäijatele.

78 Nendel asjaoludel saab „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi kohaldada vaid siis, kui asjassepuutuv ettevõte ei olnud pärast kontsernis Alstom 7. detsembril 1992 ja 22. detsembril 2003 toimunud restruktureerimistehinguid enam Alstomi vastutuse all või tema juhtida. Kui aga Alstom ei lõpetanud asjassepuutuva ettevõtte juhtimist talle täielikult või peaaegu täielikult kuulunud tütarettevõtjate kaudu kuni selle kontsernidevahelise üleandmiseni 8. jaanuaril 2004, jääb ta isiklikult vastutavaks asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise eest perioodil 15. aprillist 1988 kuni 6. detsembrini 1992 ning komisjon ei ole teinud õiguslikku viga, jättes Alstomi ja tema T & D sektori tütarettevõtjate vahelistes suhetes kõrvale „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi, arvestades eespool nimetatud kontsernisiseseid restruktureerimistehinguid (vt selle kohta kohtujurist Mischo ettepanek eespool punktis 65 viidatud 16. novembri 2000. aasta kohtuotsusele SCA Holding vs. komisjon, EKL 2000, lk I-10104, punkt 26).

79 Kõiki neid põhjendusi arvestades tuleb enne käesoleva argumendi lahendamist vastata nendele väidetele ja argumentidele, milles kritiseeritakse seda, et Alstomile kui Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG 100% emaettevõtjale pandi vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis b süüks asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemine perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004.

Alstomi kui Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG 100% emaettevõtja isiklik vastutus asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise eest perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004

– Poolte argumendid

80 Neljanda väite esimeses osas, milles Alstom leiab, et rikutud on EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumiste süüks panemise reegleid, heidab ta komisjonile ette, et vaidlustatud otsuses pani viimane talle kui Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG 100% emaettevõtjale süüks asjassepuutuva ettevõtte osaluse rikkumises perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004.

81 Kolmandas väites heidab Alstom komisjonile ette EÜ artikli 253 rikkumist, sest ta ei põhjendanud õiguslikult piisavalt asjaolu, et rikkumine pandi talle süüks seetõttu, et ta oli Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG 100% emaettevõtja, arvestades tema poolt haldusmenetluses esitatud tõendeid. Kohtuistungil viitas ta selles küsimuses ka kaitseõiguste tagamise ja liidu kohtutes poolte võrdsuse põhimõtte rikkumisele.

82 Seitsmendas väites märgib Alstom, et rikutud on kaitseõiguste tagamise põhimõtet ja määruse nr 1/2003 artikli 27 lõiget 1, sest selleks, et talle kui Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG 100% emaettevõtjale omistada vastutus asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise eest perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004, tugines komisjon vaidlustatud otsuses teatud faktilistele asjaoludele, mis olid komisjonile saadetud kontserni Areva äriühingute poolt, ilma et Alstomile oleks enne teada antud, et neid võidakse kasutada tema vastu ning võimaldamata tal esitada nende suhtes oma seisukoht. See puudutab vaidlustatud otsuse põhjendustes 351 ja 354 mainitud faktilisi asjaolusid, mis on seotud Prantsuse konkurentsiameti 1. märtsi 1988. aasta otsusega, milles mõisteti süüdi Alsthom SA ja üks tema eelkäijatest, ning sellega, et Alstom T & D SA kuus nõukogu liiget olid üheaegselt või järjestikku tema juhtimisorganite liikmed.

83 Komisjon vaidleb Alstomi argumentidele vastu ja nõuab, et eespool esitatud väited ja argumendid tagasi lükataks.

– Üldkohtu hinnang

84 Konkurentsireeglite kohaldamiseks ei ole määrava tähtsusega kahe äriühingu formaalne eraldatus, mis tuleneb nende iseseisvatest õigusvõimetest; oluline on määratleda, kas nad tegutsevad turul ühiselt (vt selle kohta eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus ICI vs. komisjon, punkt 140). Seega võib olla vaja kindlaks teha, kas kaks eraldiseisva õigusvõimega äriühingut moodustavad ühe ettevõtte, mille tegevus majandusüksusena on turul ühtne (eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus DaimlerChrysler vs. komisjon, punkt 85).

85 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei piisa asjaolust, et tütarettevõtjal on eraldi õigusvõime, selleks, et välistada võimalus, et tema rikkumine pannakse süüks emaettevõtjale, eriti kui tütarettevõtja ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab enamjaolt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid (eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus ICI vs. komisjon, punktid 132 ja 133, ja eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 960). Kui tütarettevõtjal puudub tegelik sõltumatus määratleda oma tegevusstrateegia turul, võib EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu pidada suhtele, mis valitseb tema ja tema emaettevõtja vahel, kellega nad koos ühe majandusüksuse moodustavad, kohaldamatuks (eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus ICI vs. komisjon, punkt 134; Üldkohtu 12. jaanuari 1995. aasta otsus kohtuasjas: T‑102/92: Viho vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑17, punkt 51).

86 Üldreeglina lasub komisjonil kohustus faktiliste asjaolude kogumi alusel tõendada, et emaettevõtja tegelikult mõjutas otsustavalt oma tütarettevõtja tegevust turul, ja eriti tõendada asjaolu, et emaettevõtja teostas õigust tütarettevõtjat juhtida (vt Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑314/01: Avebe vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3085, punkt 136 ja seal viidatud kohtupraktika). Kuid Euroopa Kohtu ja Üldkohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et komisjon võib mõistlikult eeldada, et emaettevõtja 100% osalusega tütarettevõtja rakendab enamjaolt emaettevõtja antud juhiseid, ning et see eeldus tähendab, et komisjon ei ole kohustatud kontrollima, kas emaettevõtja tegelikult oma õigusi teostas. Kui komisjon teatab nimetatud eeldusele viidates vastuväiteteatises oma kavatsusest panna emaettevõtja 100% osalusega tütarettevõtja rikkumine süüks emaettevõtjale, on oma vastutust vaidlustav emaettevõtja kohustatud haldusmenetluses või hiljemalt liidu kohtutes piisavaid tõendeid esitades selle eelduse ümber lükkama, kui vaatamata sellele, et emaettevõtja esindab kogu tütarettevõtja kapitali, määrab viimane oma tegevuse turul tegelikult kindlaks sõltumatult (vt Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑330/01: Akzo Nobel vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3389, punktid 82 ja 83 ning seal viidatud kohtupraktika).

87 Komisjon peab saama rikkumist tuvastavas otsuses arvestada ettevõtjate vastuseid vastuväiteteatisele. Ta peab saama mitte üksnes ettevõtjate argumentidega nõustuda või need tagasi lükata, vaid tal on õigus ka ise analüüsida nende esitatud faktilisi asjaolusid, et loobuda alusetuks osutunud vastuväidetest või kohandada või täiendada vastuväidete toetuseks esitatud argumente nii faktiliste kui ka õiguslike asjaoludega (Üldkohtu 15. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑15/02: BASF vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑497, punkt 93; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: ACF Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punktid 91 ja 92; Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 437 ja 438, ja 29. oktoobri 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/78–215/78 ja 218/78: Van Landewyck jt vs. komisjon, EKL 1980, lk 3125, punkt 68).

88 Komisjoni põhjendamiskohustuse osas, eriti kui ta teeb otsuse, milles tuvastatakse konkurentsiõiguse rikkumine, on oluline meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb teha vahet põhjenduste puudumist või ebapiisavust puudutava argumendi ja otsuse põhjenduste ebatäpsust puudutava argumendi vahel (faktivea või vea tõttu õiguslikus hinnangus). Viimati nimetatud asjaolu kuulub vaidlustatud otsuse sisulise õiguspärasuse uurimise valdkonda, mitte oluliste vorminõuete rikkumise valdkonda, ja seega ei saa selle puhul tegemist olla EÜ artikli 253 rikkumisega (vt selle kohta Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punktid 67 ja 72; 30. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑265/97 P: VBA vs. Florimex jt, EKL 2000, lk I‑2061, punkt 114, ja 2. oktoobri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P ja C‑180/01 P: International Power jt vs. NALOO, EKL 2003, lk I‑11421, punkt 145; Üldkohtu 7. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑84/96: Cipeke vs. komisjon, EKL 1997, lk II‑2081, punkt 47). Olulise vorminõudena peab EÜ artiklis 253 nõutud põhjendus vastama akti olemusele ning sellest peab selgelt ja üheselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel, kes oma õigusi kaitsevad, võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul kontrolli teostada (Euroopa Kohtu 18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑338/00 P: Volkswagen vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑9189, punkt 124). Kuigi EÜ artikli 253 alusel on komisjon kohustatud esitama faktilised ja õiguslikud asjaolud, millest sõltub otsuse õigustatus ja õiguslikud kaalutlused, mis komisjoni selle otsuse vastuvõtmiseni viisid, ei nõua see säte, et ta käsitleks kõiki faktilisi ja õiguslikke küsimusi, mida haldusmenetluses puudutati (Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 43/82 ja 63/82: VBVB ja VBBB vs. komisjon, EKL 1984, lk 19, punkt 22; 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 246/86: Belasco jt vs. komisjon, EKL 1989, lk 2117, punkt 55, ja eespool viidatud kohtuotsus Volkswagen vs. komisjon, punkt 127). Põhjendamise nõude hindamisel tuleb arvesse võtta juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ning selgituste saamise huvi, mis võib olla akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).

89 Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav ka komisjoni otsustele, milles tuvastatakse EMP lepingu artikli 53 lõike 1 rikkumine.

90 Käesolevas asjas märkis komisjon vastuväiteteatise lõikudes 331 ja 337, et ta kavatseb pidada Alstomi koos Areva T & D SA ja Areva T & D AG‑ga solidaarselt vastutavaks asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004, tuginedes eeldusele, et tütarettevõtjate kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab nende tegevuse eest (vt eespool punkt 86).

91 Vaidlustatud otsuse põhjendustest 335, 348–356 ja 358 nähtub, et selleks, et pidada Alstomi Areva T & D SA‑ga solidaarselt vastutavaks asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004, tugines komisjon lõpuks mitte ainult eeldusele, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest, vaid ka haldusmenetluse käigus kogutud faktilistele asjaoludele. Komisjon viitas vaidlustatud otsuse põhjenduses 351 Prantsuse konkurentsiameti 1. märtsi 1988. aasta otsusele, milles määrati Alsthomile trahv hankemenetlustes pakkumiste kooskõlastamise eest muu hulgas elektriseadmete (keskmise pingega transformaatorid) valdkonnas. Ta viitas vaidlustatud otsuse põhjenduses 353 ka Alstomi enda esitatud tõenditele, mis tõendasid, et kontsernis Alstom oli tegevuse korraldus olulisem kui õiguslik struktuur ning nagu ka T & D sektoris, juhtis GIS projektidega seotud tegevust kõrgeimal tasemel Alstom ja tema eelkäijad. Lõpuks viitas ta vaidlustatud otsuse põhjendustes 354 ja 355 tõenditele, mis olid esitanud kontserni Areva äriühingud ja mis võimaldasid kindlaks teha Alstom T & D SA nõukogu kuus liiget, kes olid enne 2004. aasta jaanuari üheaegselt või järjestikku kontserni Alstom „juhtivate äriühingute” nõukogude liikmed või kes olid lausa olnud tegevdirektorid.

92 Alstom ei vaidle vaidlustatud otsuses vastu nendele faktidele antud hinnangule, mille kohaselt olid Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG tütarettevõtjad, milles talle kuulus 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004 100% osalus. Vastupidi sellele, mida väidab Alstom, lubavad juba need asjaolud komisjonil eeldada, et Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG ei otsustanud oma tegevuse üle turul Alstomist sõltumatult ja et need äriühingud moodustasid järelikult koos Alstomiga ühe ja sama ettevõtte konkurentsiõiguse tähenduses. Vastavalt eespool punktis 86 viidatud kohtupraktikale oli seega Alstom, kes väitis, et T&D sektoris tegutsevad tema tütarettevõtjad otsustasid asjassepuutuval ajavahemikul on tegevuse üle turul sõltumatult, kohustatud piisavaid tõendeid esitades ümber lükkama eelduse, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest.

93 Vastuväiteteatisele esitatud vastuse lõikudes 90–150 väitis Alstom, et asjassepuutuv ettevõte vastas kontserni Alstom „T & D sektorile” ja et kuna see tegevussektor otsustas oma tegevuse üle turul sõltumatult, võis vastutavateks pidada ainult selle sektori tütarettevõtjaid. Alstom on seisukohal, et kontsernis Alstom eksisteerinud tegevuse korralduse ja õigusliku struktuuri lahusus kinnitab suhte puudumist kapitalistlike seoste ning tegevussektorite ja nende eri tütarettevõtjate – kes tegid oma otsuseid täiesti detsentraliseeritult ja sõltumatult – turul käitumise vahel. Alstomil kontserni Alstom emaettevõtjana ei olnud personali, töökorralduse või ekspertiisteadmiste seisukohast vahendeid tema tegevussektorite kaubanduspoliitika otsustavaks mõjutamiseks. Tema roll piirdus sellega, et ta otsustas ja kontrollis täitevkomitee kaudu oma tegevussektorite üldist strateegiat ja finantseesmärkide täitmist, nende tegevusega seotud äririske ning sellega seotud tegevust läbi viivate tütarettevõtjate otsuseid, kui nad võisid võtta finantsriski kogu kontsernile Alstom. Kontserni Alstom „T & D tegevussektor” töötas seega välja oma reeglid, määrates kindlaks oma erinevate äritegevuste struktuuri ja juhtimise korra. Täpsemalt, mis puudutab GIS-alase tegevuse läbiviimist, siis piirdus Alstomi roll täitevkomitees kokkuvõtlikult esitatud teabe alusel heakskiidu andmisega GIS projektide hankepakkumistele, mis ületasid teatud piirsumma või sisaldasid teatud „olulisi riske” kontsernile Alstom. Neid tingimusi arvestades oli täiesti võimatu Alstomil, kelle käsutuses oli piiratud hulk kaubandusteavet, aru saada, et osa kontserni Alstom „T & D tegevussektorist” osales rikkumises. Need vähesed isikud, kes GIS‑ga seotud tegevuses osalesid ja kes töötasid seda tegevust läbiviivates tütarettevõtjates, st Alstom T & D SA‑s ja Alstom T & D AG‑s, ning kes osalesid kartelli koosolekutel, tegutsesid Alstomi ja selle juhatajate teadmata.

94 Vastuväiteteatisele esitatud vastuse argumentatsiooni põhjendamiseks esitas Alstom erinevaid dokumente, mis lisati ka toimikusse kohtuasjas T‑121/07 ja mille osas rahuldati konfidentsiaalsena käsitlemise taotlus (vt eespool punktid 19 ja 38). Need on 2003. aasta märtsis koostatud „Information Memorandum” (Infomemorandum) kontserni Alstomi poolt „T & D tegevussektori” müügiks kontsernile Areva, ärakiri selle tegevussektori sise-eeskirjadest, mis alates 1999. aastast oli kättesaadav kontserni Alstom internetilehel, Alstomi „e‑Book” (elektrooniline raamat), kaks täitmata heakskiidu formulari GIS projekti pakkumise tegemiseks ja lõpuks ärakirjad kontserni Alstom täitevkomitee kõigi nende koosolekute protokollist, mis toimusid 1999. aasta algsest kuni 2003. aasta lõpuni.

95 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 348 tuvastas komisjon, et vastuväiteteatisele saadetud vastuse lõigetes 90–150, mille kokkuvõte esitati vaidlustatud otsuse põhjendustes 345–347, ei esitanud Alstom nõuetekohast selgitust ega veenvaid argumente, mille põhjal oleks saanud järeldada, et ta ei saanud otsustavalt mõjutada oma T & D sektoris tegutsevate tütarettevõtjate kaubanduspoliitikat.

96 Poolte vahel on esiteks vaidlus küsimuses, kas komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud seda, miks ta lükkas haldusmenetluses tagasi Alstomi esitatud tõendid kui puuduliku tõendusliku jõuga dokumendid.

97 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 350–356 esitas komisjon üksikasjalikult põhjused, miks puudus tema arvates Alstomi poolt haldusmenetluses esitatud tõenditel piisav tõenduslik jõud, eriti kui arvestada kontserni Areva äriühingute esitatud vastupidiseid tõendeid. Vaidlustatud otsuse põhjendustes 350–353 tuvastas komisjon, et „T & D tegevussektori” tasemel turustusülesannete või kontserni Alstom GIS-alase tegevuse üleandmine ei saa vabastada Alstomit tema kohustustest, sest ta tunnistas ka ise, et rikkumise ajal pidi ta heakskiidu andma kõigile GIS projektide hankepakkumistele, mis ületasid teatud piirsummat või sisaldasid teatud „olulisi riske” kontsernile Alstom. Arvestades suurt trahvi, mille Prantsuse konkurentsiamet määras Alsthomile 1. märtsi 1988. aasta otsusega, on vähetõenäoline, et Alstom ei määratlenud konkurentsiõiguse rikkumist kui olulist riski, mis nõuaks suuremat tähelepanu. Lisaks näitasid tõendid, mis Alstom esitas selleks, et tõendada, et kontsernis Alstom oli tegevuse korraldus olulisem kui õiguslik struktuur, ka seda, et kontserni Alstom „T & D tegevussektori” tegevjuhtide vahendusel – kes töötasid ka Alstomis ja teavitasid teda – mõjutas Alstom otsustavalt oma T & D sektori tütarettevõtjate GIS-alast tegevust. Vaidlustatud otsuse põhjendustes 354–356 märkis komisjon ka, et väheusutav on Alstomi kinnitus, et tema juhid ei olnud asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemisest teadlikud, sest kontserni Areva äriühingute esitatud tõenditest nähtub, et mitu isikut olid üheaegselt või järjestikku Alstomi või kontserni Alstom juhtivate äriühingute või tütarettevõtjate juhtimisorganite liikmed, ja arvestades ka asjaolu, et erinevates tütarettevõtjates, kes järjest kontsernis Alstom GIS-alase tegevusega tegelesid, oli Alstomi või tema eelkäijate osalus alati otseselt või kaudselt 100%.

98 Kuigi Alstom märgib õigesti, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 350–356 ei analüüsi komisjon detailselt kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis Alstom haldusmenetluses talle esitas, on vaidlustatud otsus siiski piisavalt põhjendatud selleks, et Alstom saaks aru, et komisjoni hinnangul ei olnud nendel tõenditel tõenduslikku jõudu ning seetõttu peeti teda isiklikult vastutavaks asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004. Nimelt ei taksitanud käesolevas asjas väidetav põhjenduse puudumine Alstomil esitada Üldkohtule argumentatsiooni, mille kohaselt tema poolt haldusmenetluses esitatud õiguslikud ja faktilised asjaolud tõendavad, et tema T & D sektoris tegutsevad tütarettevõtjad otsustasid asjassepuutuval ajavahemikul sõltumatult oma tegevuse üle turul ja et komisjoni menetluses lükati ümber eeldus, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest. Samuti ei takista see Üldkohtul teostamast kontrolli vaidlustatud otsuse õiguspärasuse üle osas, kus nimetatud eeldusele tuginetakse rikkumise Alstomile süüks panemisel.

99 Alstomi kolmanda väite raames esitatud argument põhjendamiskohustuse rikkumise kohta tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

100 Mis puudutab Alstomi katset suurendada kohtuistungil selles küsimuses vaidlustatud otsuse suhtes esialgu esitatud argumentide ulatust, viidates selles küsimuses ka kaitseõiguste tagamise ja liidu kohtutes poolte võrdsuse põhimõtte rikkumisele, siis on sellega esitatud uus väide, mis ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks Üldkohtu menetluse käigus. Vastavalt kodukorra artikli 48 lõike 2 esimesele lõigule tuleb selline väide vastuvõetamatuna tagasi lükata.

101 Teiseks on poolte vahel vaidlus küsimuses, kas vaidlustatud otsuse põhjendustes 345–347 kokkuvõtlikult esitatud vastuväiteteatisele Alstomi saadetud vastuse lõigetes 90–150 esitatud asjaolud ning selle vastuse toetuseks esitatud dokumendid olid sellised, mis lükkasid ümber eelduse, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest, ja tõendasid, et olenemata sellisest kapitaliosalusest otsustasid Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG rikkumise ajal oma tegevuse üle turul emaettevõtjast sõltumatult.

102 Esiteks tuleb märkida, et Alstomi poolt vastuväiteteatise vastuse toetuseks esitatud dokumendid tõendavad, et kontsernis Alstom oli tegevuse korraldus olulisem kui õiguslik struktuur. Pooled on nende dokumentide seisukohast nõus, et kontsernis Alstom oli osakondade või tegevussektorite töökorraldus olulisem kui õiguslik struktuur. Alstomi esitatud „e-Book”, mis sisaldab kontserni Alstom üldiseid eeskirju ja strateegiat, mille määras kindlaks Alstomi tegevjuht, sätestab punkti 3.1,1 kolmandas lõigus, et „[konfidentsiaalne]( )”. Eriti on näha „Information Memorandumi” punktist 1.4, et enne selle üleminekut kontsernile Areva oli kontsernis Areva T & D sektor „[konfidentsiaalne]”, mistõttu „[konfidentsiaalne]”. Nii ei ole pooled nõuetekohaselt vaidlustanud, et asjassepuutuvatel perioodidel, st 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004 ja 22. detsembrist 2003 kuni 8. jaanuarini 2004, kuulusid GIS-alase tegevusega seotud õigused nii varalisele kui isikulisele ressursile, mis vastab käesolevas asjas asjassepuutuvale ettevõttele (vt eespool punkt 71; vt selle kohta ka kohtujurist Kokott’i ettepanek eespool punktis 65 viidatud kohtuotsusele ETI jt, punkt 31) Alstom T & D SA‑le ja Alstom T & D AG‑le. Seega ei saa asjassepuutuva ettevõtte poolt eespool viidatud ajavahemikel järgitud strateegia kindlaksmääramise küsimust eristada Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG poolt samadel ajavahemikel järgitud strateegia kindlaksmääramise küsimusest.

103 Lisaks ei võimalda Alstomi esitatud dokumendid tuvastada, et kontserni Alstom „T & D tegevussektor” ja selle raames GIS-ga seotud tegevus toimis kontsernis Alstom täiesti detsentraliseeritult ja sõltumatult. Kuid nendest dokumentidest tuleneb, et Alstomi vastutusel oleva kontserni Alstom juhid osalesid kontserni Alstom „T & D tegevussektori” ja selle erinevate tegevusüksuste turul tegutsemise strateegia määratlemisel ja et ta kontrollis pidevalt selle strateegia järgimist nimetatud tegevussektori ja erinevate tegevusüksuste poolt.

104 „e-Booki” punktides 3.1,2.1 ja 3.1,2.2 on kontserni Alstom juhtimise korraldust kirjeldatud järgmiselt. [konfidentsiaalne]

105 [konfidentsiaalne]

106 [konfidentsiaalne]

107 [konfidentsiaalne]

108 [konfidentsiaalne]

109 [konfidentsiaalne]

110 Arvestades organisatsioonilisi, majanduslikke ja õiguslikke seoseid, mis Alstomi poolt haldusmenetluses esitatud tõendite kohaselt eksisteerisid esiteks kontserni Alstom juhtimise – mis toimus Alstomi egiidi all – ja teiseks selle kontserni GIS‑alase tegevuse – mida sel ajal viisid „T & D tegevussektori” kaudu läbi Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG – vahel, võis komisjon vaidlustatud otsuses õigesti järeldada, et need tõendid ei lükka ümber eeldust, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest. Seega on komisjon vaidlustatud otsuses õigesti omistanud Alstomile isiklikult vastutuse asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise eest perioodil 7. detsembrist 1992 kuni 8. jaanuarini 2004.

111 Eespool esitatud järeldus, et esiteks ei lakanud Alstom täielikult või peaaegu täielikult talle kuuluvate tütarettevõtjate kaudu tegutsedes asjassepuutuvat ettevõtet juhtimast kuni 8. jaanuarini 2004, mil toimus võõrandamine ühelt kontsernilt teisele, ja teiseks, et Alstom jäi seega selle kuupäevani isiklikult vastutavaks asjassepuutuva ettevõtte osalemise eest tuvastatud rikkumises, võimaldab ka vastata argumendile, et rikutud on õigusnormi, sest ei ole kohaldatud „majandusliku järjepidevuse” kriteeriumi, arvestades 7. detsembril 1992 ja 22. detsembril 2003 tehtud kontsernisiseseid restruktureerimistehinguid (vt eespool punkt 79), ja lükata see argument tulemusetuna tagasi Alstomi ja tema T & D sektoris tegutsevate tütarettevõtjate vaheliste suhete tõttu.

112 Lõpuks võimaldab see järeldus põhjendamatuse tõttu tagasi lükata seitsmenda väite raames esitatud argumendi, et kaitseõiguste tagamise põhimõtet on rikutud teatud täiendavate tõendite osas, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugineb, et toetada veelgi eeldust, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest (vt eespool punkt 91). Esiteks saab kaitseõiguste tagamise põhimõtet rikkuda vaid juhul, kui esineb võimalus, et komisjoni õigusvastase tegevuse puudumisel oleks tema poolt läbiviidav haldusmenetlus andnud teise tulemuse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑10821, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Teiseks ei ole Alstom tõendanud, et ta oleks saanud tagada parema kaitse, kui ta oleks haldusmenetluse ajal teadnud, et komisjon kasutab täiendavaid tõendeid, et toetada eeldust, et tütarettevõtja kogu kapitali esindav emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse eest (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Thyssen Stahl vs. komisjon, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).

Asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004 Alstomile tekkinud isikliku vastutuse üleminek kontserni Areva äriühingutele seoses selle ettevõtte võõrandamisega kontsernile Areva

– Poolte argumendid

113 Alstom esitab õigusnormi rikkumist puudutavas neljanda väite teises osas argumendi, et komisjon on jätnud vaidlustatud otsuses vääralt asjassepuutuva ettevõtte osaluse eest rikkumises perioodil 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004 Alstomile tekkinud isikliku vastutuse üle kandmata kontserni Areva äriühingutele, arvestades, et see ettevõte võõrandati kontsernile Areva.

114 Alstomi hinnangul on komisjon EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise süüks panemise reeglite kohaldamisel rikkunud õigusnormi, sest ta omistas asjassepuutuva ettevõtte poolt 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004 toime pandud rikkumise eest vastutuse temale, kuigi 25. septembril 2003 sõlmitud võõrandamislepingu kohaselt koondati enamik kontserni Alstom „T & D tegevussektori” nõuetest ja kohustustest, töötajatest ja vastutusest T & D Holding Etrangeri, mis võõrandati 8. jaanuaril 2004 jõustunud võõrandamistehinguga kontsernile Areva ning mis muutus Areva T & D Holdinguks, mis esindas kogu Areva T & D SA ja Areva T & D AG (varasemate ärinimedega vastavalt Alstom T & D SA ja Alstom T & D AG) kapitali. 4. detsembri 2006. aasta kirjas sisalduv teave, mis puudutab vaidlusaluste faktidega seotud juriidiliste isikute kindlakstegemist (vt eespool punkt 26), mis on toimikusse lisatud kohtuasjas T‑121/07, tõendab, et kontserni Alstom „T & D tegevussektori” kõik nõuded, töötajad ja kohustused anti üle kontsernile Areva. See selgitab võõrandamislepingus kehtestatud kohustuste tagamise tingimust minevikus „T & D tegevussektori” poolt võetud kohustuste suhtes. Järelikult oleks asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemine ajavahemikul 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004 tulnud süüks panna ainult kontserni Areva äriühingutele.

115 Komisjon vaidleb Alstomi argumentidele vastu ja palub need tagasi lükata.

– Üldkohtu hinnang

116 Nagu nähtub eespool punkt 65 viidatud kohtupraktikast, vastutab ettevõtte tegevuse eest üldjuhul isik, kes juhib ettevõtet rikkumisest osavõtmise ajal, isegi kui rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmise kuupäeval vastutab selle ettevõtte eest või seda juhib teine isik.

117 Käesolevas asjas pani komisjon isiklikult Alstomile süüks asjassepuutuva ettevõtte rikkumises osalemise perioodil 15. aprillist 1988 kuni 8. jaanuarini 2004, pannes ta soli