ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
129

Komisjon ei ole selgitanud ka põhjuseid, miks Hispaania Kuningriik rikkus tema arvates direktiivi 2000/60 artikli 11 lõike 3 punkte a, c ja e ning lõiget 4, kui ta võttis vastu vaidlustatud meetmed, ega ka põhjusi, miks need meetmed on kõnealust sätet arvestades väidetavalt ebapiisavad. Komisjon piirdub nimelt väidetega, et kehtestatud meetmete peamine eesmärk on lahendada ebaseadusliku veevõtu probleem, et 2014. aasta Doñana niisutamise erikavas on veeülekannetele omistatud liiga suurt tähtsust, et eraldatud ressursid ei ole piisavad ning et Hispaania ametiasutused ei anna vajalikul määral teavet ebaseaduslike kaevude inspekteerimise ja kinniajamise kohta ega turismist tingitud vee ülemäärase kasutamise probleemi kohta. Ent ta ei selgita ega tõenda, miks ja kas on vaidlustatud tegevus või meetmed direktiivi 2000/60 artikli 11 lõike 3 punktidega a, c ja e ning lõikega 4 vastuolus või nendega arvestades ebapiisavad.
92

Nimetatud määrus – mis on üldkohaldatav osas, milles see sisaldab selliseid sätteid nagu artiklid 2, 3, 6 ja 7, millega keelatakse üldistel ja abstraktsetel adressaatide kategooriatel teha teatud tehinguid üksustega, kes on samuti määratletud üldiselt ja abstraktselt, ning mida ei saa seetõttu, et see on vastu võetud ELTL artikli 215 alusel ja seega viimati nimetatud sättes ette nähtud muu kui seadusandliku menetluse kohaselt, kvalifitseerida seadusandlikuks aktiks – on „halduse üldakt“ ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa tähenduses (vt selle kohta 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punktid 58–60). Kuna määruse sätted, mille Venezuela Bolívari Vabariik vaidlustas, ei vaja lisaks rakendusmeetmeid, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 90, siis tuleb tõdeda, et sellel kolmandal riigil on tõepoolest õigus nende sätete peale hagi esitada, ilma et ta peaks tõendama, et need sätted teda isiklikult puudutavad.
104

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2004/38 artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liidu kodaniku vastuvõtva liikmesriigi territooriumilt väljasaatmise otsus, mis on vastu võetud selle sätte alusel põhjusel, et liidu kodanikul ei ole selle direktiivi alusel nimetatud liikmesriigis enam ajutist elamisõigust, ei ole täielikult täidetud ainuüksi seeläbi, et liidu kodanik on sellelt territooriumilt füüsiliselt lahkunud väljasaatmisotsuses vabatahtlikuks lahkumiseks määratud tähtaja jooksul. Selleks et ta saaks direktiivi artikli 6 lõike 1 alusel uuesti tugineda sellel territooriumil elamise õigusele, ei pea liidu kodanik, kelle suhtes on tehtud selline väljasaatmisotsus, mitte ainult olema füüsiliselt lahkunud vastuvõtva liikmesriigi territooriumilt, vaid olema ka lõpetanud sellel territooriumil elamise tegelikult ja tulemuslikult, mistõttu ei saa tema naasmise korral sellele territooriumile asuda seisukohale, et ta elab sellel territooriumil tegelikult varasemat elamisperioodi jätkates. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii, võttes arvesse kõiki konkreetseid asjaolusid, mis iseloomustavad asjaomase liidu kodaniku olukorda. Kui kontrolli tulemusel selgub, et liidu kodanik ei lõpetanud oma ajutist elamist vastuvõtva liikmesriigi territooriumil tegelikult ja tulemuslikult, ei ole liikmesriik kohustatud tegema uut väljasaatmisotsust samade asjaolude põhjal, mille alusel on liidu kodaniku suhtes juba tehtud väljasaatmisotsus, vaid ta võib tugineda viimati nimetatud otsusele, et kohustada teda oma territooriumilt lahkuma.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et üldsusele kättesaadavaks tegemine selle sätte tähenduses on partnervõrgu (peer-to-peer) kasutaja lõppseadmest selle võrgu teiste kasutajate seadmetesse selliste failisegmentide üleslaadimine, mille see kasutaja on varem alla laadinud meediafailist, mis sisaldab kaitstud teost, olgugi et need segmendid on iseenesest kasutatavad üksnes juhul, kui teatav osakaal allalaadimisest on toimunud. Tähtsust ei ole asjaolul, et BitTorrent-kliendi failijagamisprogrammi seadistuste tõttu viib programm üleslaadimise läbi automaatselt, kui kasutaja on lõppseadmes, millest üleslaadimine toimub, selle tarkvaraga nõustunud, andes sellisele seadistusele oma nõusoleku pärast seda, kui teda on selle omadustest nõuetekohaselt teavitatud.
19

Mööndes, et tema juures pooleliolevas menetluses vaidluse all olevas artiklis kasutatud väljendit „Poola hävituslaager“ võidakse Poolas tajuda negatiivselt ja see võib osa avalikkusest eksitada, jättes mulje, et poolakad on vastutavad hävituslaagrite rajamise ja neis toimepandud kuritegude eest, samuti võib see šokeerida isikuid, kes olid ise vangid hävituslaagrites või kelle lähedased hukkusid II maailmasõja ajal Saksa okupantide käe läbi, tekib Sąd Apelacyjny w Warszawiel (Varssavi apellatsioonikohus) siiski küsimus, kas selle kohtuasja erandlikud asjaolud on piisavad asumaks seisukohale, et Mittelbayerischer Verlagil oli võimalik mõistlikul määral ette näha, et tema vastu võidakse esitada hagi Poola kohtusse seetõttu, et selle artikli sisu rikub ühe Poolas elava isiku isikuõigusi, kuigi artikli tekstis ei heideta ei SMile ega ühelegi teisele poolakale otseselt ega kaudselt ette, et nad oleksid midagi teinud.
24

Teiseks leiab Tšehhi Vabariik, et Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 ekslikult, et direktiivi 2004/18 artikli 16 punktis b sisalduva väljendi „edastamiseks ette nähtud“ lisamine vastab liidu seadusandja tahtele „viidata otsesõnu teenuste riigihankelepingutele, mille on sõlminud ringhäälinguorganisatsioonid seoses saadetega, mis on ette nähtud edastamiseks ükskõik missuguses elektroonilise side võrgus, sealhulgas Internetis“. Ta väidab, et isegi kui mitte lisada sõnu „edastamiseks ette nähtud“, ei jäta see säte mingit kahtlust, et saateid võib edastada mis tahes elektroonilise võrgu kaudu, ning leiab, et Üldkohus otsustas ekslikult, et see järeldus on kooskõlas direktiivi 2004/18 põhjenduse 25 viimase lausega, mille kohaselt „„[r]inghäälingusaadete edastamist“ tuleks määratleda saadete edastamise ja levitamisena mis tahes elektroonilist võrku kasutades“.
86

Eelotsusetaotlusest nähtub, et see küsimus on tõstatatud pooltevahelises vaidluses selle üle, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev läbi vaatama rikkumise lõpetamise hagi osas, milles see on esitatud Facebook Belgiumi vastu, võttes arvesse esiteks asjaolu, et liidus on Facebooki kontserni registrijärgne asukoht Iirimaal ja Facebook Ireland on ainuvastutav isikuandmete kogumise ja töötlemise eest kogu liidu territooriumil, ja teiseks asjaolu, et selle kontserni sisemise ülesannete jaotuse kohaselt loodi Belgias asuv tegevuskoht peamiselt selleks, et hõlbustada kontserni suhtekorraldust liidu institutsioonidega, ja täiendavalt veel selleks, et edendada seda osa kontserni reklaami- ja turundustegevusest, mis on suunatud Belgia elanikele.
5

Direktiivi artiklis 4 „Faktide ja asjaolude hindamine“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid võivad pidada taotleja kohuseks esitada niipea kui võimalik kõik andmed, mis on vajalikud rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks. Koostöös taotlejaga on liikmesriigi kohus hinnata taotluse asjaomaseid andmeid. […] 3. Rahvusvahelise kaitse taotlus vaadatakse läbi individuaalselt ning selle käigus arvestatakse järgmist: a) kõik asjaomased faktid, mis on seotud päritoluriigiga taotluse kohta otsuse tegemise ajal […]; b) taotleja esitatud asjaomased avaldused ja dokumendid, sealhulgas teave selle kohta, kas taotlejat on taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda võidakse taga kiusata või talle tekitada suurt kahju; c) taotleja individuaalne seisund ja isiklikud asjaolud, sealhulgas sellised tegurid nagu taust, sugu ja vanus, et hinnata, kas taotleja suhtes toime pandud või võimalikud teod võiksid taotleja isiklikest asjaoludest lähtudes osutuda tagakiusamiseks või tekitada suurt kahju; […] 4. Asjaolu, et taotlejat on juba taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda on ähvardatud taga kiusata või talle suurt kahju tekitada, on arvestatav märk taotleja põhjendatud tagakiusamishirmu või suure kahju kannatamise reaalse ohu kohta, kui puudub mõjuv põhjus arvata, et kõnealune tagakiusamine või suur kahju ei kordu. […]“.
69

Nimelt, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu tehtava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, näivad põhikohtuasjas kõne all olevad lepingutingimused panevat tarbijale osas, milles müüja või teenuste osutaja ei ole järginud tarbija suhtes läbipaistvuse nõuet, ebaproportsionaalse riski soorituste ja saadud laenusummaga võrreldes, sest nende tingimuste kohaldamise tagajärjel peab tarbija kandma jooksvate vahetuskursside kujunemise kulud. Sõltuvalt sellest kujunemisest võib tarbija sattuda olukorda, kus esiteks maksevaluutas, mis käesoleval juhul on euro, tasumisele kuuluv summa on märkimisväärselt suurem kui esialgu laenatud summa ja teiseks on tasutud kuumaksed peaaegu eranditult katnud ainult intressi. See on nii eelkõige juhul, kui oma riigi valuutas tasumisele kuuluva kapitali suurenemist ei tasakaalusta välisvaluuta ja oma riigi valuuta intressimäärade vahe, kusjuures tuleb täpsustada, et selline erinevus on laenusaaja jaoks välisvaluutas nomineeritud laenu peamine eelis.
33

Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käes olevast toimikust siiski, et kuigi põhikohtuasi on seotud poolhaagise kvalifitseerimisega, kui see on ühendatud vedukautoga, ei ole sellel kvalifitseerimisel mingit seost direktiivi 2009/103 artikli 3 esimeses lõigus ette nähtud kindlustuskohustusega, nagu see kohustus on Hispaania õigusesse üle võetud. Pealegi on selge, et mõlemas põhikohtuasjas kõne all oleva sõiduki suhtes oli sõlmitud kohustuslik liikluskindlustuse leping. Seevastu nähtub toimikust ka see, et põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide tõlgenduse põhjal antav kvalifikatsioon toob kaasa selle, et kahju, mille on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas kandnud asjaomase poolhaagise omanik või valdaja, ei hüvita poolhaagist õnnetuse toimumise ajal vedanud sõiduki liikluskindlustuse kindlustusandja. See tõlgendus puudutab seega – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist – kahju kannatanud isikute õiguse ulatust saada hüvitist kindlustatud isiku tsiviilvastutuse alusel.
36

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2008/118 artikli 33 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes teise isiku nimel veab aktsiisikaupa teise liikmesriiki ja kelle füüsilises valduses see kaup on hetkel, mil aktsiis sellelt muutub sissenõutavaks, on selle artikli alusel aktsiisi maksukohustuslane, isegi kui tal puudub mis tahes õigus ja huvi selle kauba suhtes ning ta ei ole teadlik, et tegemist on aktsiisikaubaga ja et aktsiis sellelt kaubalt on muutunud sissenõutavaks.
3

Direktiivi 2011/95 artiklis 4 „Faktide ja asjaolude hindamine“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid võivad pidada taotleja kohuseks esitada niipea kui võimalik kõik andmed, mis on vajalikud rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks. Koostöös taotlejaga on liikmesriigi kohus hinnata taotluse asjaomaseid andmeid. 2. Lõikes 1 osutatud andmed on taotleja avaldused ning kõik taotleja käsutuses olevad dokumendid taotleja vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, isiku, kodakondsus(t)e, varasema elukohariigi/-riikide ja aadressi, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, reisidokumendid ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjused. 3. Rahvusvahelise kaitse taotlus vaadatakse läbi individuaalselt ning selle käigus arvestatakse järgmist: […] b) taotleja esitatud asjaomased avaldused ja dokumendid, sealhulgas teave selle kohta, kas taotlejat on taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda võidakse taga kiusata või talle tekitada suurt kahju; […] 5. Kui liikmesriigid kohaldavad põhimõtet, mille kohaselt on taotleja kohustatud põhjendama rahvusvahelise kaitse taotlust, ja kui taotleja avalduste üksikasju ei toeta dokumentaalsed või muud tõendid, ei vaja need üksikasjad kinnitamist, kui on täidetud järgmised tingimused: a) taotleja on teinud märkimisväärseid jõupingutusi oma taotluse põhjendamiseks; b) kõik taotleja käsutuses olevad asjaomased dokumendid on esitatud ja on antud rahuldav selgitus muude asjaomaste dokumentide võimaliku puudumise kohta; c) taotleja avaldused on osutunud loogiliseks ja usutavaks ning need ei ole vastuolus taotleja juhtumiga seotud olemasoleva konkreetse ja üldise teabega; d) taotleja on taotlenud rahvusvahelist kaitset niipea kui võimalik, välja arvatud juhul, kui taotleja suudab esitada mõjuva põhjuse, miks ta seda ei teinud, ning e) taotleja üldine usaldusväärsus on kindlaks tehtud.“
69

On tõsi, et Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 130, et asjaolu, et komisjon esitas Prantsusmaa õigusasutustele kuriteokaebuse koos tsiviilhagiga enne OLAFi juurdluse lõppemist, kahjustas F. De Esteban Alonso au ja ametialast mainet ning et see kahju tuleneb vahetult komisjoni tegevusest. Vaidlustatud kohtuotsuse järgmises punktis leidis Üldkohus, et hagejale põhjustas mittevaralise kahju see, et OLAF edastas hagejat puudutava 19. märtsi 2003. aasta teatise Prantsusmaa õigusasutustele ilma hagejat ära kuulamata või vähemalt teda teavitamata, kuna ta ei saanud end kaitsta ega esitada oma seisukohti asjaolude kohta, mis ajendasid tema suhtes kriminaalmenetluse alustamise, ning et selle kahju põhjustas OLAFi õigusvastane tegevus.
48

Eeltoodut arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2003/71 artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis kutselise investori poolt prospektis sisalduva teabega seoses esitatud vastutuse tuvastamise hagi läbivaatamisel lubavad või lausa nõuavad, et kohus arvestaks sellega, et see investor oli või pidi olema prospektist sõltumata teadlik aktsiate avaliku märkimispakkumise teinud emitendi majanduslikust olukorrast, arvestades selle investori suhteid emitendiga, tingimusel et need normid ei ole ebasoodsamad kui need, mis reguleerivad samalaadseid riigisisese õiguse alusel esitatavaid hagisid, ja kui need normid ei muuda tegelikkuses niisuguse vastutuse tuvastamise hagi esitamist võimatuks või ülemäära raskeks.
53

HS selgitavates märkustes grupi 38 kohta on märgitud, et väljendi „toiduained ja muud toiteväärtusega ained“ all mõeldakse söödavaid tooteid I kuni IV jaotistes. Nendest märkustest nähtub samuti, et „„[t]oiduainete ja muude toiteväärtusega ainete“ olemasolu mingis segus ei tähenda veel, et see segu oleks märkuse 1 punkti b tõttu välja arvatud grupist 38“ ning et „[a]ined, mille toiteväärtus on võrreldes nende otstarbega keemiatootena pelgalt teisejärguline ning mida kasutatakse näiteks toidulisandina või töötlemise abiainena, ei käsitata käesoleva märkuse tähenduses toiduainetena või muude toiteväärtusega ainetena“. Nimetatud selgitavates märkustes on lisaks täpsustatud, et „[s]egud, mis selle märkuse kohaselt on grupist 38 välja jäetud, kuuluvad nende toodete kategooriasse, mida kasutatakse selliste toodete valmistamisel, mis on mõeldud inimtoiduks ja mille väärtus põhineb nende toiteväärtusel“.
66

Sellest järeldub, et kuigi rendiettevõtjal, kes teostab renditöötajate vahendamise tegevust täielikult või peamiselt nende kasutajaettevõtjate kasuks, kes asuvad muus kui tema asukohaliikmesriigis, on õigus tugineda EL toimimise lepingus tagatud teenuste osutamise vabadusele, ei saa see rendiagentuur see‑eest kasutada määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikega 1 sotsiaalkindlustuse valdkonnas antud eelist, millega on tagatud, et asjaomased töötajad on jätkuvalt kindlustatud tema asukohaliikmesriigi õigusaktide alusel, kuna see eelis sõltub sellest, kas asjaomane rendiagentuur teostab olulise osa tööjõu vahendamise tegevusest nende kasutajaettevõtjate kasuks, kes asuvad ja tegutsevad sama liikmesriigi territooriumil, kus ta ise on asutatud.
51

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, millega tunnistatakse tarbijalaenulepinguid silmas pidades tühiseks ebaõiglaseks loetav kursivahet käsitlev tingimus ning kehtestatakse pädevale liikmesriigi kohtule kohustus asendada see riigisisese õiguse sättega, milles on kehtestatud kohustus kasutada ametlikku vahetuskurssi, ilma et selle kohtu jaoks oleks ette nähtud võimalust rahuldada asjaomase tarbija nõue tühistada laenuleping tervikuna, isegi kui nimetatud kohus peaks leidma, et selle lepingu kehtimajätmine oleks vastuolus tarbija huvidega, eelkõige seoses valuutariskiga, mida viimati nimetatu jääks selle lepingu mõne muu tingimuse kohaselt edasi kandma, kui samal kohtul on oma sõltumatu hindamispädevuse teostamisel seevastu võimalik tuvastada – ilma et asjaomase tarbija väljendatud tahe oleks selles osas kaalukam –, et neis riigisisestes õigusnormides selliselt ette nähtud meetmete kohaldamine võimaldab tõepoolest taastada õigusliku ja faktilise olukorra, milles nimetatud tarbija oleks olnud siis, kui seda ebaõiglast tingimust ei oleks olnud.
6

Direktiivi 2004/38 artiklis 13 „Pereliikmete elamisõiguse säilitamine abielulahutuse, abielu kehtetuks tunnistamise või registreeritud kooselu lõpetamise korral“ on ette nähtud: „1. Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, ei mõjuta liidu kodaniku abielulahutus, abielu kehtetuks tunnistamine või artikli 2 lõike 2 punktis b nimetatud registreeritud kooselu lõpetamine nende pereliikmete elamisõigust, kes on liikmesriigi kodanikud. Enne alalise elamisõiguse saamist peavad asjaomased isikud vastama artikli 7 lõike 1 punktides a, b, c või d sätestatud tingimustele. 2. Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, ei kaota liidu kodaniku pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, abielulahutuse, abielu kehtetuks tunnistamise või artikli 2 lõike 2 punktis b nimetatud registreeritud kooselu lõpetamise korral nii kaua kui vaja elamisõigust, kui: a) enne abielulahutuse või abielu kehtetuks tunnistamise menetluse või artikli 2 lõike 2 punktis b nimetatud registreeritud kooselu lõpetamise algatamist on abielu või registreeritud kooselu kestnud vähemalt kolm aastat, sealhulgas üks aasta vastuvõtvas liikmesriigis […] […] c) seda õigustavad eriti rasked asjaolud, näiteks koduvägivalla ohvriks langemine abielu või registreeritud kooselu ajal, […] […] Enne alalise elamisõiguse saamist on asjaomaste isikute elamisõiguse tingimuseks nõue, mille kohaselt nad peavad suutma tõendada, et nad on töötajad või füüsilisest isikust ettevõtjad või et neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, ja et neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või et nad on nendele tingimustele vastava isiku pereliikmed, kusjuures pere on loodud vastuvõtvas liikmesriigis. „Piisavad vahendid“ on määratletud artikli 8 lõikes 4. Need pereliikmed säilitavad oma elamisõiguse üksnes isiklikel alustel.“
23

See, et apellant konkureeris Capricorniga Nürburgringi vara ostmisel ning ei suutnud seda osta sellele antud abi tõttu; et ta esitas komisjonile kaebuse; et tema toiminguid toetas USA esindus Euroopa Liidu juures; et ta usaldas komisjoni avaldusi, mille kohaselt komisjon kavatses pakkumismenetluse üle järelevalvet teha; nagu ka see, et apellanti kajastati meedias negatiivselt, mis kahjustas tema mainet – on kõik asjaolud, mis tõendavad veelgi enam seda, et esimeses vaidlusaluses otsuses käsitletud abi mõjutas teda. Asjaolu, et teda on lõplikus otsuses sõnaselgelt nimetatud ja et tema argumente on selles otsuses põhjalikult uuritud, kinnitab, et nimetatud otsus mõjutab teda otseselt.
16

Selle direktiivi artiklis 3 „Rahapesukuriteod“ on sätestatud järgmist: „1. Liikmesriigid võtavad meetmed, millega tagada, et järgmised tegevused on karistatavad kuritegudena, kui need on toime pandud tahtlikult: a) vara muundamine või üleandmine, kui on teada, et see vara on saadud kuritegelikust tegevusest, eesmärgiga varjata või hoida saladuses vara ebaseaduslikku päritolu või abistada kuritegelikus tegevuses osalevat isikut, et see isik saaks hoiduda oma teo õiguslikest tagajärgedest; b) vara tõelise olemuse, päritolu, asukoha, käsutamisviisi, ümberpaigutamise, omandiõiguse või muude varaga seotud õiguste varjamine või saladuses hoidmine, kui on teada, et vara on saadud kuritegelikust tegevusest; c) vara omandamine, valdamine või kasutamine, kui selle saamisel on teada, et vara on saadud kuritegelikust tegevusest. 2. Liikmesriigid võivad võtta meetmeid, millega tagada, et lõikes 1 osutatud tegevus on karistatav kuriteona, kui teo toimepanija kahtlustas või oleks pidanud teadma, et vara on saadud kuritegelikust tegevusest. […] 5. Liikmesriigid võtavad meetmed, millega tagada, et lõike 1 punktides a ja b osutatud tegevus on karistatav kuriteona, kui selle panid toime isikud, kes tegelesid või olid seotud kuritegeliku tegevusega, mille tulemusel vara saadi.“
56

Lisaks tuleb veel rõhutada, et määruse nr 1069/2009 põhjenduse 36 kohaselt peavad ettevõtjad olema põhivastutajad selle määruse järgimise eest, et kaitsta inimeste ja loomade tervist. Sellega seoses on ettevõtjad kohustatud järgima nimetatud määruse nõudeid, mis kehtivad nende tegevusele loomsete kõrvalsaaduste käitlemisel. Selles kontekstis kohustab määruse nr 1069/2009 artikkel 28 käitajaid enesekontrolli süsteemi abil tagama, et ettevõttest või tehasest ei viida välja loomseid kõrvalsaadusi, mille puhul kahtlustatakse või on tehtud kindlaks, et need ei vasta käesoleva määruse nõuetele, välja arvatud juhul, kui need saadused on ette nähtud kõrvaldamiseks.
71

Need asjaolud, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima, võimaldavad järeldada, et kinnisasjale seatud päruskasutusvalduse muutmine omandiõiguseks võimaldab Wrocławi omavalitsusüksusel saada sellest kestvat tulu ja järelikult on see tehing „majandustegevus“ käibemaksudirektiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses.
235

Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb tõdeda, et: kuna Poola Vabariik – ei ole taganud, et distsiplinaarkolleegium, kelle ülesanne on kontrollida kohtunike suhtes distsiplinaarmenetlustes tehtud otsuseid, on sõltumatu ja erapooletu (uue Poola kõrgeimat kohut käsitleva seaduse § 3 punkt 5, § 27 ja § 73 lõige 1 koostoimes KRSi seaduse §‑ga 9 bis); – on teinud võimalikuks selle, et kohtulahendite sisu saab kvalifitseerida üldkohtute kohtunike distsiplinaarsüüteoks (üldkohtute seaduse § 107 lõige 1 ning uue Poola kõrgeimat kohut käsitleva seaduse § 97 lõiked 1 ja 3); – on distsiplinaarkolleegiumi esimehele andnud kaalutlusõiguse määrata distsiplinaarkohus, kes on pädev esimeses astmes üldkohtute kohtunikke puudutavates asjades (üldkohtute seaduse § 110 lõige 3 ja § 114 lõige 7), ja seega on jätnud tagamata, et distsiplinaarasju vaatab läbi „seaduse alusel moodustatud“ kohus, ning – on jätnud tagamata, et üldkohtute kohtunike distsiplinaarasjad vaadatakse läbi mõistliku aja jooksul (selle seaduse § 112b lõike 5 teine lause), ja on ette näinud, et toimingutel, mis on seotud kaitsja määramisega, ja kaitsetoimingutel, mida viimane teeb, ei ole distsiplinaarmenetlust peatavat toimet (seaduse § 113a) ning et distsiplinaarkohus jätkab menetlust isegi siis, kui kutse saanud menetlusalune kohtunik või tema esindaja puudub põhjendatult (seaduse § 115a lõige 3), ja seega on jätnud tagamata menetlusaluste üldkohtu kohtunike kaitseõigused, on see liikmesriik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi, ning kuna Poola Vabariik on teinud võimalikuks selle, et kohtute õigust pöörduda eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole piirab võimalus, et algatatakse distsiplinaarmenetlus, on see liikmesriik rikkunud ELTL artikli 267 teisest ja kolmandast lõigust tulenevaid kohustusi.