ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 63/13

Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater’i 24. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 25. oktoobri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-161/06: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-615/12 P)

2013/C 63/21

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater (esindaja: advokaat H. Karl)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada tervikuna Üldkohtu 25. oktoobri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-161/06 ning teha Euroopa Kohtus uus otsus;

— teise võimalusena saata asi otsuse tegemiseks tagasi Üldkohtule.

Väited ja peamised argumendid

Apellant põhjendab apellatsioonkaebust sellega, et rikutud on menetlusnorme, mille vale kohaldamise tõttu jäeti hagiavaldus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, millega — nagu ka Üldkohtu poolt liidu õiguse eiramisega — rikuti apellandi õigusi.

Üldkohus jättis oma otsuses hagiavalduse vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna hagi ese ei olnud piisavalt põhjendatud ning seega ei vastanud kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c. See ei nähtu toimiku materjalidest. Kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c eeldusi on kohaldatud meelevaldselt ja vastuolus sätte eesmärgiga.

Lisaks ei võtnud Üldkohus hageja repliigis toodud muid väited ega ka argumente tema seisukohas vastuvõetamatuse väitele üleüldse arvesse artikli 44 lõike 1 punkti c kohases põhjendatuse küsimuses või võttis erandina arvesse puuduste põhistamise eesmärgil, jättes hagiavalduse vastuolus kodukorraga ning kõiki argumente eirates läbi vaatamata.

Üldkohus jõudis oma lahendis otsuseni jätta hagiavaldus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, milleni oleks ta võinud juba 2007. aastal jõuda ning sellega rikkus ta prognoositava, läbipaistva ja tõhusa menetluse põhimõtet. Seega puudus õiglane ja tasakaalustatud menetlus.
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik jätkas puudustega toimiva ja kogumahu saavutanud olmejäätmete ladestamiskoha (prügila) käitamist (asukoht Zakinthos, Kalamaki piirkond, Gryparaiika), kuigi see ei vasta kõigile Euroopa Liidu keskkonnaõigusega seatud tingimustele ja nõuetele, siis on ta rikkunud jäätmeid käsitleva direktiivi 2008/98/EÜ (1) artiklist 13 ja artikli 36 lõikest 1 ning direktiivi 99/31/EÜ (2) prügilate kohta artiklitest 8 ja 9, artikli 11 lõike 1 punktist a ning artiklitest 12 ja 14 tulenevaid kohustusi. Peale selle on Kreeka Vabariik, kuna ta pikendas prügila käitamisluba järgimata menetlust, mis on ette nähtud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ (3) looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikega 3, rikkunud ka sellest artiklist tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 101/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Hannover (Saksamaa) 21. detsembril 2012 — Pia Braun versus Region Hannover

(Kohtuasi C-603/12)

2013/C 101/13

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Hannover

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Pia Braun

Vastustaja: Region Hannover

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklitega 20 ja 21 liidu kodanikule tagatud liikumis- ja elukohavabadusega on — taolisel juhul nagu käesolevas asjas, mil õppija, kes elab veel oma vanemate juures, ning viimased elavad omakorda Saksamaa naaberriigiks olevas EL liikmesriigis ja töötavad Saksamaal piirialatöötajatena, taotleb õppetoetust õppimiseks kolmandas EL liikmesriigis, — vastuolus siseriikliku õiguse eeskirjad, mille kohaselt antakse Saksa kodanikule, kelle alaline elukoht on väljaspool Saksamaa Liitvabariiki, õppetoetust õppimiseks Euroopa Liidu liikmesriigis asuvas õppeasutuses üksnes siis, kui toetuse andmine on konkreetse juhu eriasjaoludel õigustatud, ning mille kohaselt antakse õppetoetust peale selle üksnes pädeva ametiasutuse kaalutlusõiguse alusel?
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (1), artikli 2 punktide 1, 22, 32 ja 33, artikli 3 lõigete 7-8 ja 13, artikli 6 lõigete 1 ja 3, artikli 9 ning artiklite 13-14 ja 17-23, artiklite 10 ja 11, artikli 16 lõigete 1 ja 2, artikli 26 lõike 2 punktide b, c ja punkti d kolmanda ja neljanda lause, artikli 29, artikli 38 lõigete 1-4, artikli 39 lõigete 1-4, artikli 40 lõigete 1-3 ja 5-7 ning I lisa punkti 1 ja 2 täitmiseks vajalikke õigus- ja haldusnorme või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on ta rikkunud sellest direktiivi artikli 49 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
Esiteks on Üldkohtule esitatud faktide põhjal selge, et puuduvad tõendid selle kohta, et ühenduse kinnitusdetailide tööstusele on Hiinast dumpinguhinnaga impordi tõttu dumpinguvastase määruse (3) artikli 3 lõigete 2, 5 ja 6 tähenduses kahju tekkinud. Esimene väide koosneb kahest järgmisest osast: i) Üldkohus moonutas tema valduses olevaid tõendeid, kui ta leidis, et ühenduse kinnitusdetailide tööstuse kasumimarginaal vaatlusalusel perioodil (1. jaanuarist 2003 kuni 30. septembrini 2007) vähenes Hiinast pärit dumpinguhinnaga impordi tõttu; kuna toimikus sisalduvatest tõendusmaterjalidest selgub, et kasum sel perioodil kõikus ja oli viimasel aastal selle teisel kõrgeimal tasemel (4,4%) — mis on ka aeg, mil dumpinguhinnaga impordi osakaal oli suurim — ja lähenes ajalooliselt kõrgeimale tasemele 4,7% (aastal 2004), mis jääb veidi alla kasumieesmärgist (5 %), mida komisjon allalöömise marginaali arvutamiseks kasutab. ii) Euroopa Kohtu käsutuses tõendid näitavad kasvavat ja õitsevamat liidu tööstust, eriti uurimisperioodil. See ei näita mitte varalist kahju vaid hoopis hüpoteetilist mööda lastud juhust kasutada ära kasvav kohalik EL turg. Üldkohus eksis tuvastatud faktide õiguslikul kvalifitseerimisel, kui ta sellest lähtudes leidis, et EL institutsioonidel oli õigus asuda seisukohale, et dumpinguhinnaga import oli tekitanud varalise kahju, mistõttu ei kohaldanud Üldkohus algmääruse artikli 3 lõikeid 2, 5 ja 6 õigesti.
ET Euroopa Liidu Teataja C 71/8

Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd 20. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 10. oktoobri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-150/09: Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd versus Eroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-601/12 P)

2013/C 71/14

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd (esindajad: advocat F. Graafsma, advocat J. Cornelis)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 10. oktoobri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-150/09: Ningbo Yonghong Fasteners Co., Ltd. vs. nõukogu, millega Üldkohus jättis rahuldamata nõude tühistada nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 91/2009 (1), millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes;

— tühistada apellanti puudutavas osas nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes; ja

— mõista apellandi kulud käesolevas apellatsioonkaebuses ja Üldkohtu menetluse kulud kohtuasjas T-150/09 välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohtu poolt nende väidete suhtes võetud seisukohtades, mille apellant Üldkohtule esitas, on mitmeid õigusnormi rikkumisi ja tõendeid on moonutatud. Seetõttu palub apellant vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist. Lisaks leiab apellant, et esimese väite põhjenduseks esitatud faktid on piisavalt tõendatud, mis tõttu saab Euroopa Kohus selles osas otsuse teha. Apellant vaidlustab Üldkohtu seisukohad (hagi) esimese väite kohta apellatsioonkaebuse kolme põhjenduse alusel.

Esiteks, kuna vaidlustatud kohtuotsuses toodi sisse „ainsa tõenäolise oletuse” kriteerium, mille tõttu nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 (2) kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (edaspidi „algmäärus”), artikli 2 lõike 7 punktis c toodud kolmekuuline tähtaeg väidetavalt ei kohaldu, siis muudab see kohtuotsus selle kolmekuulise tähtaja olematuks. Järelikult on algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teist lõiku õiguslikult valesti tõlgendatud, kuna kohtul ei ole õigust tõlgendada nii, et see muudab sätted või punktid täielikult kasutuks.

Teiseks kasutati vaidlustatud kohtuotsuses, analüüsides rikkumise tagajärgede ja menetlustähtaja kooskõla, vale kriteeriumit, pannes apellandile liiga suure tõendamiskoormise. Kui Üldkohus oleks kasutanud õiget kriteeriumit, mille Euroopa Kohus on varasemates kohtuotsustes kehtestanud, oleks ta jõudnud seisukohale, et menetlustähtajast kinnipidamata jätmine õigustas vaidlusaluse määruse tühistamist.

Lõpuks moonutas Üldkohus oma järeldustele jõudmisel tõendeid ja fakte.

(1) ELT L 29, lk 1.

(2) EÜT L 56, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 71/8

20. detsembril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Itaalia Vabariik

(Kohtuasi C-596/12)

2013/C 71/13

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: J. Enegren ja C. Cattabriga)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik on välistanud „juhtivtöötajate” kategooria seaduse nr 223/1991 artiklis 4 koostoimes sama seaduse artikliga 24 ette nähtud liikuvusmenetluse kohaldamisalast, siis on Itaalia Vabariik rikkunud nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiivi 98/59/EÜ kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikli 1 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et kuna Itaalia Vabariik on välistanud „juhtivtöötajate” kategooria seaduse nr 223/1991 artiklis 4 koostoimes sama seaduse artikliga 24 ette nähtud liikuvusmenetluse kohaldamisalast, siis on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivi 98/59/EÜ artikli 1 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi.

Ta on seisukohal, et see direktiiv reguleerib töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise menetlust, mida tööandja peab järgima, kui ta kavatseb läbi viia kollektiivse koondamise, ning samuti kollektiivse koondamise menetlust ennast.

Komisjoni väitel kohaldatakse neid menetlusi direktiivi artikli 1 lõigete 1 ja 2 kohaselt tööandja algatusel töölt vabastamise korral ühel või mitmel põhjusel, mis ei ole seotud asjaomaste üksiktöötajate isikuga, tingimusel et koondatakse ettevõtte töötajate arvu alusel kindlaks määratud piirmäärast suurem arv töötajaid. Nii ettevõtte töötajate kui ka koondatud töötajate arvu kindlaksmääramisel tuleb komisjoni arvates võtta arvesse kõiki töötajaid, olenemata nende kvalifikatsioonist ja ülesannetest; ainus erand kehtib tähtajalise töölepingu alusel töötavate isikute, avalike teenistujate ja laevapereliikmete suhtes.

Komisjon väidab, et direktiivi 98/59/EÜ rakendades välistas Itaalia seadusandja selles kollektiivse vallandamise korral ette nähtud teavitamise ja konsulteerimise menetluste kohaldamisalast juhtivtöötajate kategooria, mis Itaalia tsiviilkoodeksi kohaselt on ometigi hõlmatud mõistega „töötaja”. Lisaks sellele, et selline kohaldamisalast välistamine on vastuolus direktiivi üldise kohaldamisalaga, on see ka õigustamatu. Juhtivtöötajate kategooria on tema väitel Itaalia õiguskorras üsnagi ulatuslik ning selle alla kuuluvad ka töötajad, kellel ei ole ettevõtte raames mingeid konkreetseid haldusega seotud pädevusi ning keda loetakse „juhtivtöötajateks” ainuüksi seetõttu, et neil on kõrge kutsealane kvalifikatsioon.

(1) EÜT L 225, lk 16; ELT eriväljaanne 05/03, lk 327.
1.

Kas direktiivi 2006/54/EÜ (1) artiklit 15 (rasedus- ja sünnituspuhkuselt naasmine) saab kohaldada kutsekoolitusel osalemise suhtes, mis on töösuhtega lahutamatult seotud, ja kas seda tuleb tõlgendada nii, et rasedus- ja sünnituspuhkuse lõppedes on töötajal õigus, et ta võetakse tagasi samale koolitusele, mis on veel pooleli, või võib seda tõlgendada nii, et naistöötaja võib võtta järgmisena korraldatavale koolitusele vaatamata sellele, et on ebaselge vähemalt see, millal see toimub?
ET Euroopa Liidu Teataja C 86/8

Isdin, SA 19. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 9. oktoobri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-366/11: Bial-Portela & Ca, SA versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-597/12 P)

2013/C 86/12

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Isdin, SA (esindajad: advokaat H. L. Mosback, abogado G. Marín Raigal, abogado P. López Ronda, abogado G. Macias Bonilla)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Bial-Portela & Ca, SA

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— kinnitada Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 6. aprilli 2001. aasta otsust lükata vastulause tervikuna tagasi;

— mõista kohtukulud välja Bial-Portela & Ca, SA-lt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohus on moonutanud tõendeid, kuna ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34, et „apellatsioonikoda leidis vääralt, et tähiste vahel puudub foneetiline sarnasus”. Erinevalt Üldkohtu tuvastatust ei leidnud aga apellatsioonikoda tegelikult vääralt, et tähiste vahel puudub foneetiline sarnasus, vaid ta analüüsis tähiste foneetilist sarnasust õigesti ning tegi järelduse, et foneetilistest sarnasutest hoolimata on asjaomaste tähiste tervikkõla erinev. Apellant leiab, et eespool kirjeldatud apellatsioonikoja järeldust, mida Üldkohus moonutas, tuleb kinnitada.

Veel väidab apellant, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kuna ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40, et „klassi 3 kuuluvaid kaupu ja suurt osa klassi 5 kuuluvatest kaupadest […] turustatakse tavaliselt selvehallide väljapaneku teel ning tarbijad teevad nende kaupade vahel valiku pakendite visuaalse vaatluse põhjal”. See tuvastatud faktiline asjaolu ei põhinenud mingitel tõenditel, mistõttu on moonutatud neid faktilisi asjaolusid, millel kohtuotsus oleks pidanud põhinema. Pealegi ei esitanud seda faktilist asjaolu mitte ükski pool, nii et seda oleks saanud arvesse võtta ainult juhul, kui tegemist oleks hästi teadaoleva asjaoluga (ning arvestades argumente, mis toetavad selle faktilise asjaolu väheusutavust, võrduks selle käsitamine hästi teadaolevana omakorda faktiliste asjaolude moonutamisega). Seetõttu ei saa sellele faktilisele asjaolule tugineda segiajamise tõenäosuse olemasolu tuvastamisel.

Apellant väidab ka, et rikutud on teise poole ärakuulamise põhimõtet, mis on sätestatud kaubamärgimääruse (1) artikli 76 lõikes 1 (varem määruse nr 40/94 (2) artikli 74 lõige 1) ning et Üldkohus kohaldas vääralt kaubamärgimääruse artikli 8 lõike l punkti b ja sellega seotud kohtupraktikat, rikkudes seeläbi liidu õigust. Üldkohus ei andnud vastandatud kaubamärkidele igakülgset hinnangut, mis eeldanuks juhtumi kõikide asjaomaste tegurite arvessevõtmist.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).

(2) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94, ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
ET Euroopa Liidu Teataja C 225/55

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Törvényszék (varem Fővárosi Bíróság) (Ungari) 3. oktoobril 2012 — Hardimpex Kft, likvideerimisel versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

(Kohtuasi C-444/12)

2013/C 225/102

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Fővárosi Törvényszék (varem Fővárosi Bíróság)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Hardimpex Kft, likvideerimisel

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

Kohus (kümnes koda) otsustas 16. mai 2013. aasta määruses järgmist:

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 168 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui maksuhaldur ei arvesta maksukohustuslase õigust käibemaksust, mida ta on kohustatud tasuma, maha arvata temale tarnitud kaupade eest tasumisele kuuluvat või tasutud käibemaksu, põhjendusel et turustusahelas eespool olev tehing oli käibemaksu käsitlevate eeskirjade vastane ning kuna maksukohustuslasele saab ette heita, et ta ei teinud kindlaks tema tarnija poolt väljastatud arvel märgitud kaupade päritolu, ilma et nimetatud ametiasutus tõendaks seaduses ette nähtud viisil, et maksukohustuslane teadis või oleks pidanud nimetatud rikkumisest teadma.
3.

Kas maksustamise neutraalsuse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõttega on kooskõlas, kui liikmesriigi õigusnormides on kehtestatud direktiivi sätetega võrreldes rangemad tingimused ning maksuvaba ekspordi kindlakstegemine on neis seatud sõltuvusse mitmest kumulatiivsest objektiivsest tingimusest, mida direktiivides ei esine?
ET Euroopa Liidu Teataja C 79/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeidshof te Antwerpen (Belgia) 14. detsembril 2012 — Lyreco Belgium NV versus Sophie Rogiers

(Kohtuasi C-588/12)

2013/C 79/11

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Arbeidshof te Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Lyreco Belgium NV

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Sophie Rogiers

Eelotsuse küsimus

Kas 14. detsembril 1995 sõlmitud raamkokkuleppe lapsehoolduspuhkuse kohta, mis on lisatud nõukogu 3. juuni 1996. aasta direktiivile 96/34/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe kohta (1), klausli 1 ja klausli 2 punktiga 4 on vastuolus kord, mis näeb ette, et ülesütlemishüvitis, mis tuleb maksta töötajale, kellel on tööandjaga sõlmitud tähtajatu tööleping töötamiseks täistööajaga ja kelle töölepingu tööandja ajal, mil 20 % või 50 % ulatuses lapsehoolduspuhkust kasutav töötaja töötab vähendatud töökoormusega, ilma mõjuva või piisava põhjuseta ühepoolselt üles ütleb, arvutatakse kõnealuse vähendatud töökoormusega töötamise perioodil makstava töötasu alusel, kusjuures sama töötaja võiks ülesütlemishüvitist taotleda täistööajaga töötamise perioodil saadud töötasu ulatuses, kui tema töökoormust oleks vähendatud 100 %?

(1) EÜT L 145, lk 4; ELT eriväljaanne 05/02, lk 285.
2.

Kas nõukogu 25. veebruari 1992. aastas direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta artikli 3 lõikega 2 ja eelkõige tingimusega, et maksud peavad olema kooskõlas aktsiisi ja käibemaksu puhul kohaldatavate maksustamiseeskirjadega maksu sissenõudmise kohta, a) on vastuolus ühtlustamata kaudne maks nagu IVMDH, mis on sissenõutav hetkel, kui toimub kütuse jaemüük lõpptarbijale, erinevalt ühtlustatud maksust nagu kütuseaktsiis, mis on sissenõutav hetkel, kui kaubad lahkuvad viimasest maksulaost, või käibemaksust, mis, olgugi et see on sissenõutav samuti hetkel, kui toimub lõplik jaemüük, on sissenõutav ka tootmis- ja turustamisprotsessi igas etapis, põhjusel, et see ei ole kooskõlas — vastavalt kohtuotsusele EKW ja Wein & Co (2) (punkt 47) — ühe või teise viidatud maksustamistehnika üldise ülesehitusega, nagu need on ühenduse õigusnormides reguleeritud? b) Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kas seda tuleb tõlgendada nii, et kooskõla tingimus on täidetud ilma, et sissenõudmise tingimused kattuks, pelgalt seetõttu, et ühtlustamata kaudne maks, antud juhul IVMDH, ei sekku aktsiiside või käibemaksu sissenõudmise tavapärasesse toimimisse selles tähenduses, et see ei takista ega raskenda seda?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et selles on kehtestatud põhjendamatu vallandamiste keeld ning see on sätestatud selliselt, et õigussuhte lõpetamise kohta koostatud dokumendist peab selgelt nähtuma õigussuhte lõpetamise põhjus ning töötajal peab olema võimalik sellest kindlaks teha meetme tegelikkus ja põhjendatus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 71/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 2. jaanuaril 2013 — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l’agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières versus Humeau Beaupreau SAS

(Kohtuasi C-2/13)

2013/C 71/17

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l’agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Humeau Beaupreau SAS

Eelotsuse küsimus

Kas jalatsi valmistamise protsessis tuleb pealsete kannakapi vormimist ning pealsete ja välistalla karestamist enne nende kokkupanemist käsitada „kokkumonteerimisena” või „töötlemisena valmistoote saamiseks” harmoneeritud süsteemi tõlgendamise üldreegli 2a selgitavate märkuste VII punkti mõttes?
ET Euroopa Liidu Teataja C 63/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 2. jaanuaril 2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA versus Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

(Kohtuasi C-1/13)

2013/C 63/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Cartier Parfums — Lunettes SAS ja Axa Corporate Solutions Assurance SA

Vastustajad kassatsioonimenetluses: Ziegler France SA Montgomery Transports Sàrl, Inko Trade SRO, Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 27 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kohtu pädevus, kellele hagi esitati esimesena, on kindlaks tehtud, kui ükski menetlusosaline ei ole tema pädevust vaidlustanud või kui kohus on kinnitanud oma pädevust otsusega, mille peale ei saa edasi kaevata mis iganes põhjustel, eelkõige kuna õiguskaitsevahendid on ammendatud?

(1) EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
4.

Kas määruse artikli 181a lõiget 2 tuleb põhikohtuasja asjaoludel ja seaduslikkuse põhimõtet arvestades tõlgendada nii, et kui nimetatud sättes ettenähtud menetlust, mille käigus peab olema tagatud ärakuulamise ja vastuväidete esitamise õigus, ei ole järgitud, siis on otsus, mille tolliasutus on teinud nimetatud nõuet eirates, tühine, kuna sellega on rikutud olulist menetlusnormi, mis on võrreldav olulise vorminõude rikkumisega, mis toob sõltumata rikkumise konkreetsetest tagajärgedest kaasa akti tühisuse, millest tulenevalt peab kohus tegema otsuse selle peale esitatud kaebuse kohta, ilma et kohtul oleks võimalust kaaluda, kas saata asi menetluse seaduslikuks lõpetamiseks tagasi haldusasutusele?
3.

Kas direktiivi 2000/78/EÜ (2) artikli 3 lõike 1 punktis c ja direktiivi 2006/54/EÜ (3) artikli 14 lõike 1 punktis c esitatud selgitustega arvestades hõlmab direktiivi 1999/70/EÜ klauslis 4 kasutatud mõiste „töötingimused” ka töösuhte ebaseadusliku lõpetamise tagajärgi? Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, kas määramata tähtajaga töösuhte ja tähtajalise töösuhte ebaseadusliku lõpetamise puhul siseriiklikus õiguskorras ette nähtud tavapäraste tagajärgede erisused on õigustatavad klausli 4 tähenduses?
—

tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik ei ole taganud asulareovee kogumist ja puhastamist kaheksas linnastus, mille inimekvivalent n.ö. normaalaladel on üle 15 000, on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivist 91/271/EMÜ (1) asulareovee puhastamise kohta artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi;