42

Leides, et tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendus sõltub eespool viidatud liidu õigusnormide tõlgendamisest, otsustas Krajský soud v Praze (Praha piirkonnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 93/13 artikli 7 lõikega 1 ja direktiivi 2008/48 artikli 22 lõikega 2 või muude liidu tarbijakaitsealaste sätetega on vastuolus: a) maksejõuetuse seaduse käsitus, mis võimaldab kohtul kontrollida tarbijasuhetest tulenevate nõuete olemasolu, suurust või rahuldamisjärjekorda üksnes pankrotihalduri, võlausaldaja või (eespool nimetatud piirangute kohaselt) võlgniku (tarbija) esitatud täiendava taotluse alusel, b) sätted, mis piiravad maksejõuetusmenetlust reguleerivate siseriiklike õigusaktide kontekstis võlgniku (tarbija) õigust taotleda kohtulikku järelevalvet võlausaldajate (kaupade tarnijate või teenuste osutajate) esitatud nõuete suhtes üksnes juhtumitega, mil on otsustatud lahendada tarbija maksejõuetuse seisund kohustustest vabastamise teel, ja selles kontekstis üksnes seoses tagamata nõuetega, kusjuures pädeva asutuse otsusega tunnustatud täitmisele pööratavate nõuete puhul piirduvad võlgniku vastuväited üksnes võimalusega väita, et nõue on lõppenud või aegunud, nagu on ette nähtud maksejõuetuse seaduse artikli 192 lõikes 3 ja artikli 410 lõigetes 2 ja 3? 2. Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas kohus on tarbijakrediidilepingust tulenevate nõuete kontrollimise menetluses kohustatud: a) võtma omal algatusel – isegi kui tarbija ei ole sellist vastuväidet esitanud – arvesse seda, et krediidiandja ei ole täitnud direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikest 2 tulenevat teabe esitamise kohustust, b) tegema siseriiklikust õiguses sätestatud järeldusi lepingutingimuste tühisuse kohta? Kui vastus esimesele või teisele küsimusele on jaatav: 3. Kas eespool kohaldatud direktiivide sätetel on vahetu õigusmõju ja kas nende vahetu kohaldamise välistab asjaolu, et kohtu poolt omal algatusel täiendava menetluse alustamine (või, siseriikliku õiguse vaatenurgast, nõude lubamatu uus läbivaatamine võlgniku (tarbija) edutu vastuväite põhjal) riivab tarbija ja kauba tarnija või teenuste osutaja horisontaalset suhet? 4. Millist summat kujutab endast „krediidi kogusumma“ direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti d tähenduses ja millised summad on direktiivi 2008/48 I lisas sätestatud valemi alusel aastamäära arvutamisel hõlmatud mõistega „kasutusele võetud krediidi suurus“, kui tarbijakrediidilepingus nähakse formaalselt ette konkreetse rahasumma maksmine, kuid samal ajal lepitakse kokku, et niipea kui krediit välja makstakse, arvatakse sellest summast teatud ulatuses maha krediidiandja nõuded seoses krediidi andmise tasu ja krediidi tagastamise esimese (või mõne järgmise) osamaksega, nii et sel viisil maha arvatud summasid ei maksta tarbijale ega tema pangakontole tegelikult kunagi välja ja need jäävad kogu ajavahemikul krediidiandja kasutusse? Kas nende tegelikult välja maksmata summade hõlmamine mõjutab aastamäära arvutamist? Olenemata sellest, milline on vastus eelnevatele küsimustele: 5. Kas eespool nimetatud kokku lepitud hüvitussumma ülemäärase suuruse hindamisel direktiivi 93/13 lisa punkti 1 alapunkti e tähenduses tuleb hinnata kõigi leppetrahviklauslite kumulatiivset mõju, nii nagu need on kokku lepitud, olenemata sellest, kas võlausaldaja nõuab tegelikult nende täielikku täitmist, ja sellest, kas mõnda neist võib siseriiklike õigusnormide järgi pidada tühiseks, või tuleb arvesse võtta üksnes nende leppetrahvide summa, mida tegelikult nõutakse ja on võimalik nõuda? 6. Kas juhul, kui leppetrahvid loetakse ebaõiglaseks, on vaja jätta kohaldamata kõik need üksiktrahvid, mis üksnes koos käsitletutena andsid kohtule aluse järeldada, et hüvitussumma on direktiivi 93/13 lisa punkti 1 alapunkti e tähenduses ülemäära suur, või vaid mõned neist (ja sel juhul: milliste kriteeriumide alusel)?“