ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eurorühma 21. veebruari 2012. aasta avalduses on muu hulgas märgitud:

„[…] Eurorühm võtab teadmiseks, et Kreeka ametiasutused ja erasektor on jõudnud kokkuleppele vahetuspakkumise üldtingimustes [Private Sector Involvement (PSI), erasektori osaluse programm] alusel, mis puudutab kõiki erasektori väärtpaberiomanikke. Kokkulepe tagab 53,5% suuruse väärtuskärpe. Eurorühma hinnangul on see kokkulepe sobivaks aluseks, et esitada vahetuspakkumine Kreeka riigivõlakirjade omanikele (PSI). Erasektori osaluse programmi tehingu õnnestumine on praegusele programmile järgneva programmi vajalik eeltingimus. Eurorühm arvestab erasektori võlausaldajate suurt osalust võla konverteerimises, mis aitaks olulisel määral kaasa [Kreeka Vabariigi] võla jätkusuutlikkuse kindlustamisele.

[…]

Eurorühm võtab teadmiseks, et avalikes huvides on Kreeka valitsuse väärtpaberite hoidjaks eurosüsteem (EKP ja [riikide keskpangad]). Eurorühm võtab teadmiseks, et eurosüsteemi halduses olevatelt Kreeka valitsuse väärtpaberitelt saadav tulu läheb EKP ja [riikide keskpankade] kasumi hulka. EKP kasum kantakse üle [riikide keskpankadele] vastavalt EKP kasumi jaotamist käsitlevatele põhikirja sätetele. [Riikide keskpankade] kasum kantakse üle euroala liikmesriikidele vastavalt [nende pankade] kasumi jaotamist käsitlevatele põhikirja sätetele.”
64

Mis puutub määruse nr 1907/2006 artikli 58 lõikes 2 ette nähtud teise tingimusse, et risk on nõuetekohaselt ohjatud ühenduse olemasolevate konkreetsete õigusaktide alusel, millega kehtestatakse aine kasutamisele miinimumnõuded seoses inimeste tervise või keskkonna kaitsega, siis selle kohta tuleb esile tuua, nagu on märgitud eespool punktis 32, et vabastus võidakse anda ainult siis, kui kõik selles sättes esitatud tingimused on täidetud. Kui ei ole olemas ühenduse konkreetset õigusakti, millega kehtestatakse aine kasutamisele miinimumnõuded seoses inimeste tervise või keskkonna kaitsega, ei ole nimetatud teist tingimust vaja kontrollida. Lisaks tuleb märkida seoses väljendiga compte tenu, mida on kasutatud nimetatud sätte prantsuskeelses sõnastuses, ja teistes selle sätte keeleversioonides kasutatud väljendite kohta, nagu saksakeelne väljend auf der Grundlage ja ingliskeelne väljend on the basis of, et riski ohjamine peab toimuma mainitud ühenduse olemasoleva konkreetse õigusakti alusel Sellise õigusakti puudumisel on aga võimatu, et sellest võiks tuleneda mingigi ohu – eeldusel, et see on olemas – ohjamise viis, mis on iseenesest juba piisav põhjus leidmaks, et teine tingimus ei ole käesolevas asjas täidetud. Hagejate argumendid, mis nad esitasid eesmärgiga tõendada, et kroomtrioksiidi erinevatest kasutusaladest tulenevad ohud on tegelikult muudel põhjustel praktiliselt olematud või tähtsusetud või kontrolli all, ei tõenda seost väidetava riskikontrolli ja ühenduse olemasoleva konkreetse õigusakti vahel ega ole seetõttu vastuvõetavad.
12

Ühtlustamisameti esimese apellatsioonikoja 8. oktoobri 2013. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) jäeti kaebus rahuldamata. Apellatsioonikoda leidis eeskätt, et asjaomane territoorium on Euroopa Liit, et asjaomane avalikkus koosneb lõpptarbijatest, kelle tähelepanelikkuse aste on suur, sest tegemist on kalliste kaupadega (vt vaidlustatud otsuse punkt 20), ning et taotletava kaubamärgiga silmas peetud kaubad on identsed varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupadega (vt vaidlustatud otsuse punkt 21). Seejärel märkis ta, et varasem kaubamärk sisaldab sõnu „blue” ja „car”, kusjuures viimane neist kirjeldab otse kõnealuseid kaupu ja kujutab endast seetõttu selle kaubamärgi kõige nõrgemat sõna (vaidlustatud otsuse punkt 24). Järgnevalt leidis apellatsioonikoda, et menetlusse astuja esitatud tõendid ei võimalda kindlaks teha, et varasem kaubamärk on kasutamise käigus omandanud suurema eristusvõime, ning järeldas sellest, et kaubamärgil on keskmine olemuslik eristusvõime (vaidlustatud otsuse punkt 25). Apellatsioonikoda asus samuti seisukohale, et vastandatud tähised, mille viis esimest tähte on identsed ja samas järjekorras, on visuaalselt sarnased (vaidlustatud otsuse punkt 26). Foneetiliselt on vastandatud tähised apellatsioonikoja arvates inglise keelt kõneleva avalikkuse – mis moodustab märkimisväärse osa asjaomasest avalikkusest – jaoks tervikuna väga sarnased, sest mõlema märgi ühise elemendi „blue” hääldus on sama ning elementide „co” ja „car” hääldus on sarnane (vaidlustatud otsuse punkt 27). Peale selle asus apellatsioonikoda seisukohale, et märgid on inglise keelt kõneleva avalikkuse jaoks teatud osas kontseptuaalselt sarnased, sest mõlemas märgis sisaldub sõna „blue” (vaidlustatud otsuse punkt 28). Kuna vastandatud tähised on tervikuna sarnased (vaidlustatud otsuse punkt 29) ja kõnealused kaubad on identsed ning kohtupraktika kohaselt piisab üksnes sellest, kui segiajamise tõenäosus eksisteerib ainult ühe osa puhul asjaomasest avalikkusest, siis järeldas apellatsioonikoda, et vastandatud tähiste segiajamise tõenäosust ei saa välistada (vaidlustatud otsuse punktid 30–33).
18

Selles osas ilmneb määruse nr 207/2009 põhjendusest 10, et seadusandja leidis, et varem registreeritud kaubamärgi kaitsmine on põhjendatud üksnes siis, kui kaubamärki tegelikult kasutatakse. Selle põhjendusega kooskõlas näevad nimetatud määruse artikli 57 lõiked 2 ja 3 ette, et ühenduse kaubamärgi omanik võib nõuda tõendeid, et varasemat kaubamärki on tegelikult kasutatud territooriumil, kus see on kaitstud, viie aasta jooksul enne kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäeva ning vajaduse korral ka ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamisele eelneval viiel aastal.
80

Hageja sõnul tõlgendavad mittemoslemitest tarbijad tema märgist kui kvaliteedisümbolit ja mitte üksnes šariaadile vastavuse sümbolit. Ta viitab selles osas reklaamitekstidele ajakirjas nagu „The mark of Quality, Hygiene & Safety”, „Peace of mind for non-Muslims too” ja „Besides the Brand, There’s One Symbol You Can Trust”. Kohtuistungil täpsustas ta, et nimetatud ajakiri oli paber‑ ja elektroonilisel kujul kättesaadav igal pool maailmas ning seda said lugeda mitte ainult ajakirja tellijad, nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 38 vääralt väitis. Järelikult järeldas apellatsioonikoda ekslikult, et tarbijad, kes halal‑korda ei järgi, ei tundnud varasemat kaubamärki ning seetõttu oli raskem selle maineväärtust kindlaks määrata. Hageja viitab veel mitmele selles ajakirjas avaldatud artiklile ja arvukatele veebisaitidele. Lõpetuseks viitab hageja, et ta osales Ühendkuningriigis kahel üritusel, kus ta tegi oma märgisele reklaami.
72

Teiseks, kui hagejate olukorda avatud hankemenetluses võiks pidada võrreldavaks eduka pakkuja olukorraga läbirääkimistega hankemenetluses, mida see ei ole, siis majanduslikult soodsaima pakkumuse alusel hankelepingu sõlmimisel on hind vaid üks neljast pakkumuste hindamise kriteeriumist. Järelikult on hankijal vabadus sõlmida hankeleping pakkujaga, kes pakub kõrgemat hinda, kuid kelle pakkumus on kõrgeima kvaliteediga, võttes arvesse teisi ette nähtud pakkumuste hindamise kriteeriume, millega oli tegemist käesolevas asjas. Nimelt tuleb märkida, et hagejad ei vaidle vastu, et eduka pakkuja pakkumus oli nende omast kõrgema kvaliteediga, võttes arvesse pakkumuste hindamise kriteeriume.
100

Olgu rõhutatud, et määruse nr 45/2001 rakenduseeskirjade artikli 12 lõikes 3 on ette nähtud, et kui taotlus otsustatakse rahuldada, tuleb kustutamine teha viivitamatult. Selles sättes on aga silmas peetud olukordi, kus taotlus rahuldatakse, kuna see on põhjendatud, ehk täpsemalt kuna töötlemine on ebaseaduslik. Sellisel juhul on loogiline, et kustutamine tuleb teha viivitamatult. Seevastu niisugusel juhul nagu käesolevas asjas, kus taotlus ei ole põhjendatud, vaid see rahuldatakse hea tahte avaldusena, ei ole põhjust näha ette „viivitamatu” täitmise kohustust. Sellisel juhul peab parlament üksnes asuma endale võetud kohustust täitma mõistliku aja jooksul. Parlamendi esitatud selgitusi arvestades leiab Üldkohus, et käesoleval juhul ei ole parlament kustutamistaotluse menetlemisel ja sealhulgas kustutamisel tegutsenud õigusvastaselt.
120

Mitte ükski hagejate esitatud tõend ei kinnita, et need kaalutlused on ilmselgelt väärad. Nimelt esiteks nähtub vaidlustatud otsuse 37. ja 38. joonealusest märkusest, mis sisaldavad telekommunikatsiooni taristu käitaja ja võrguseadmete kasutusseandja nende uuringute sisukokkuvõtet, mis esitati komisjonile Üldkohtu määratud menetlust korraldavate meetmete raames (vt punkt 28 eespool), ning vaidlustatud otsuse põhjendusest 158, milles on esitatud komisjoni hinnang nende uuringute kohta seoses käesoleva asjaga, et komisjon on neid analüüsinud. Teiseks tuleb märkida, et need uuringud on tehtud aastal 2010 ja nendes on aluseks võetud aasta 2009. Seega võis komisjon õigustatult tuvastada, et need samad uuringud tehti pärast asjaomaste meetmete võtmist. On juba meenutatud, et küsimus, kas meede on riigiabi, tuleb lahendada selle meetme võtmise ajal kehtinud olukorda silmas pidades (vt punkt 116 eespool). Nagu nähtub kõnealuste uuringute võrdlusest menetlusse astuja esitatud kuluhinnangutega, mis esitati komisjonile Üldkohtu määratud menetlust korraldavate meetmete raames (vt punkt 28 eespool), võis komisjon õigustatult tuvastada, et menetlusse astuja hinnangud räägivad kõnealuste uuringute tulemustele vastu. Lisaks sellele rõhutavad hagejad ka ise, et platvormi valikut käsitlevat otsust ei teinud kõnealune käitaja, vaid Hispaania ametivõimud, kes aga neist uuringutest oma otsuse tegemise ajal teadlikud ei olnud.
132

Kuivõrd Hispaania Kuningriik viitab ühtsuse puudumisele menetluse algatamise otsuse ja vaidlustatud otsuse vahel, piisab, kui meenutada, et nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339) artikli 6 lõike 1 kohaselt esitatakse ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle siseturuga kokkusobivuse kohta. Nagu eelnevalt viidatud sätte sõnastusest nähtub, on komisjoni analüüs kahtlemata esialgset laadi. Sellest järeldub, et komisjon ei saanud olla kohustatud esitama asjaomase abi lõpuleviidud analüüsi selle menetluse algatamist käsitlevas teates (vt kohtuotsused, 1.7.2009, ISD Polska jt vs. komisjon, T‑273/06 ja T‑297/06, EKL, EU:T:2009:233, punkt 126 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 30.11.2009, Prantsusmaa vs. komisjon, T‑427/04 ja T‑17/05, EKL, EU:T:2009:474, punkt 148 ja seal viidatud kohtupraktika). Seoses menetluse algatamise otsusega tuleneb kohtupraktikast, et ELTL artikli 108 lõikes 2 sätestatud uurimisetapi eesmärk on võimaldada komisjonil hankida juhtumi kõigi asjaolude kohta täielikku teavet (kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 110 eespool, EU:C:1998:154, punkt 38). Sellest tuleneb, et asjaolu, et menetluse algatamise otsus ei viita teatud elementidele, ei võimalda järeldada, et komisjoni läbiviidud menetlus ei olnud ühtne. Pealegi, vastupidi Hispaania Kuningriigi väidetule ei sedastanud komisjon menetluse algatamise otsuses kordagi, et Hispaania valitsus kohustas autonoomseid piirkondi digiteerima kanaleid maapealse tehnoloogia abil.
92

Sellest järeldub, et hageja kõnealuste kulude deklareerimine, et komisjon need hüvitaks, ei olnud usaldusväärne ning et hageja ei ole täitnud oma lepingulisi kohustusi deklareerida ainult kõlblikke kulusid. Nimetatud puudused kujutavad endast rikkumisi ARTreat lepingu II lisa artikli II.1 lõike 10 tähenduses. Need kahjustavad või võivad kahjustada liidu üldeelarvet. Kõnealused rikkumised õigustavad ARTtreat lepingu lõpetamist selle lepingu II lisa artikli II.38 lõike 1 punkti c alusel, ilma et lõpetamist saaks pidada ebaproportsionaalseks või see kujutaks endast õiguste kuritarvitamist. Hageja ei ole kahtluse alla seadnud ARTreat lepingu II lisa artikli II.38 lõike 1 punktis c ette nähtud lõpetamise põhjuste seaduslikkust. Peale selle on auditiga tuvastatud rikkumised piisavalt tõsised, mistõttu ei kujuta ARTreat lepingu lõpetamine endast ühepoolset lõpetamisõiguse teostamist, mis ületab ilmselgelt selle õiguse tavapärase teostamise piirid ettevaatliku ja hoolsa isiku poolt. [...]
96

Seega isegi oletades, et motorollerite turgu ei iseloomusta suur müügikogus, nagu väidab hageja, ei ole hageja suutnud tõendada asjaomasel ajavahemikul ühegi motorolleri müüki, vaid ainult tellimust 26‑le motorollerile, millest osteti vaid üksainus, mistõttu isegi siis, kui see ainus müük võetakse arvesse vaidlustatud kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamisel, tuleb asuda seisukohale, et see müük on selliseks tõendamiseks ilmselgelt ebapiisav. Lisaks on täiendav arve, mis on koostatud 30. juunil 2010 Motor Show Center Sport Srl‑i tellimusel kolme motorolleri müügiks summas 3448,14 eurot, samuti sellest ajavahemikust hilisem ja selles on mainitud üksnes Motobit, ning isegi kui oletada, et sellega tuleks arvestada, tõendab see üksnes viimati nimetatud kaubamärgi sümboolset kasutamist.
99

Vastupidi hageja väitele ei võimalda see kohtupraktika hankijal saada kasu reeglite rikkumisest, milles ta on ise süüdi, ilma et ta peaks sellest tuleneva kahju hüvitama, kuna muu kahju on hüvitatav, kui see on tegelik ja kindel. Nii on see eelkõige kahju puhul, mis seondub kuludega, mis pakkujatel hankemenetluses osalemisega kaasnevad juhul, kui liidu õiguse rikkumine on kahjustanud nende võimalust hankeleping sõlmida. 30. aprilli 2009. aasta kohtuotsuse CAS Succhi di Frutta vs. komisjon (C‑497/06 P, EU:C:2009:273), viidatud eespool, punktid 80–82, puudutavad just kahju, mis seondub võimaluse kaotusega või kuludega, mis pakkujal hankemenetluses osalemisega kaasnes, mitte aga saamata jäänud tuluga.
116

Lisaks sellele tuleb tuvastada, et komisjon märkis vastusena ühele kirjalikule küsimusele, mis käsitles tema tavalist toimimisviisi, et tema talitused esitasid harilikult oma ettepaneku eksporditoetuste summade kohta juhtkonnale vaid kaks päeva enne korralduskomitee koosolekut ning et juhtkond teeb üldiselt otsuse korralduskomitee koosolekule eelneval päeval. Sellest tuleneb, et komisjonil ei olnud võimalik saata vaidlustatud määruse eelnõu, mis sisaldas tema ettepanekut summade kohta, samal ajal vaidlustatud määruse eelnõuga, sest ta ei olnud veel ise teinud otsust selle kohta, millised on summad, mille kohta ta ettepaneku teeb. Komisjonil on õiguspärane huvi toimida nii, et isegi eksporditoetuste korrapäraste ajavahemike järel kindlaksmääramise korral võtab ta arvesse võimalikult hiljutisi andmeid, mis on kuni korralduskomitee koosolekuni kättesaadavad. Korralduskomiteele esitatud dokumendist nähtub, et komisjon võttis arvesse väga hiljutisi andmeid. Nii sisaldab see dokument tabelit ekspordilitsentside kohta nädalal 8.–14. juuli 2013; see annab tunnistust andmete ajakohastamisest vaid mõni päev enne korralduskomitee koosolekut.
149

Valitud sõnastuse paindlikkus räägib vastu loetelu ammendavale laadile. Seda paindlikkust kinnitavad kõnealuse sätte muud keeleversioonid. Nii kinnitavad ingliskeelne versioon „[o]ne or more of the following aspects shall be taken into account when refunds for a certain product are being fixed” ja saksakeelne versioon „[d]ie Ausfuhrerstattungen werden je nach Erzeugnis unter Berücksichtigung eines oder mehrerer der folgenden Faktoren festgesetzt”, et komisjonil on üksnes kohustus „võtta arvesse” üht või mitut loetletud asjaolu; see aga ei tähenda, et ta peab tuginema ainult sellistele asjaoludele.
149

Lisaks tuleb märkida, et Üldkohtul oli 22. veebruari 2006. aasta kohtuotsuses Le Levant 001 jt vs. komisjon (T‑34/02, EKL, EU:T:2006:59) juba võimalus võtta seisukoht komisjoni otsuse kohta, mis puudutas maksusoodustusi investoritele, kes osalesid panga korraldatud finantseerimistehingus, mille eesmärk oli mereveoettevõtja poolt laeva omandamine ja käitamine. Selle tehingu raames kandsid investorid suurema osa eelisest edasi mereveoettevõtjale, kes ostis laeva tehingu lõppedes välja. Vaidlustatud otsuses tunnistas komisjon abi ühisturuga kokkusobimatust ja määras, et see tuleb tagasi nõuda üksnes investoritelt, kuna eelist ei olnud veel mereveoettevõtjale edasi kantud. Üldkohus järeldas kohtuotsuses, et vaidlustatud otsuses ei hinnatud seda, kuidas olid täidetud ELTL artikli 107 lõikes 1 kehtestatud tingimused. Mis puudutas täpsemalt tingimust, mis on seotud sellise eelise tuvastamisega, mis soosib teatud ettevõtjaid või kaupade tootmist, siis märkis Üldkohus, et vaidlustatud otsusest ilmneb, et ehkki abi vahetud saajad olid erainvestorid, oli abi mõju konkurentsile seotud asjaoluga, et mereveoettevõtja sai käitada laeva soodsatel tingimustel. Üldkohus järeldas, et kuna ei hinnatud seda, kuidas asjaolu, et erainvestoritele anti maksusoodustus, kujutas endast konkurentsieelist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, samas kui see konkurentsieelis oli antud mereveoettevõtjale, siis ei võimaldanud vaidlustatud otsus mõista, miks erainvestorid olid kõnealuse abiga soodustuse saanud (vt selle kohta kohtuotsus Le Levant 001 jt vs. komisjon, eespool viidatud, EU:T:2006:59, punktid 113 ja 118‐120). See kohtuotsus kinnitab järelikult, et teatud olukorras, mis on siinse asjaga sarnane, ei tähenda investeeringuga seotud maksusoodustuse saamine tingimata konkurentsieelise saamist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.
62

Lõpetuseks, kui eeldada, et puudus, mis seondub „2006. ja 2007. aastal töötlemisettevõtetes võtmekontrollide läbiviimata jätmisega”, võib õigustada „ligi 5‑protsendilise” finantskorrektsiooni kohaldamist, nagu seda väidab komisjon, ei ole koondaruande alusel võimalik aru saada, kas komisjon võttis käesolevas kohtuasjas seda puudust nõudeaasta 2006 jaoks finantskorrektsiooni määra kindlaksmääramisel arvesse või võttis ta hoopis arvesse puudust, mis seondub „kontrollivaba ajavahemikuga 2006. aastal (ligi kaks kuud)”, või isegi neid mõlemat. Esiteks on koondaruandes mitmetähenduslikult märgitud, et finantskorrektsioon on määratud „ühe või mitme” võtmekontrolliga seonduva puuduse alusel (koondaruande lk 74). Teiseks tuleb märkida, et koondaruanne sisaldab osas, mis on pühendatud „peamistele tuvastustele” (koondaruande punkt 11.2.1) ja „üldistele märkustele” (koondaruande punkt 11.2.1.1), alajaotust, mis käsitleb „kohapealse kontrolli kavandamises” tuvastatud puudusi veise‑ ja vasikaliha sektoris, lambaliha sektoris ja „tubakasektoris”. Komisjon märgib seal, et „kohapealse kontrolliga hilinenult alustamine 2006. aastal (ligi kaks kuud pärast taotluste esitamise tähtaega) tingis kontrollivaba ajavahemiku ja kahjustas seega kogu kontrollisüsteemi tõhusust”. Seda järeldust on korratud koondaruande osas „Komisjoni lõplik seisukoht” (koondaruande punkt 11.2.5), kus on märgitud, et komisjon „jääb kindlaks oma seisukohale, et kohapealse kontrolliga hilinenult alustamine (ligi kaks kuud pärast taotluste esitamise tähtaega) tingis kontrollivaba ajavahemiku, õõnestas kogu kontrollisüsteemi tõhusust ja tõi kaasa ohu fondile”. Eelnevast tuleneb, et vastupidi sellele, mida väitis komisjon eeskätt kohtuistungil, ei saa asuda seisukohale, et puudust, mis seondub „kontrollivaba ajavahemikuga 2006. aastal (ligi kaks kuud)”, käsitati teisejärgulise või suisa tähtsusetuna ning et üksnes puudus, mis seondub „2006. ja 2007. aastal töötlemisettevõtetes võtmekontrollide läbiviimata jätmisega”, määras ära nõudeaasta 2006 jaoks kohaldatava finantskorrektsiooni määra.
18

Hageja väidab, et apellatsioonikoda on teinud vaidlustatud otsuses hindamisvea, kuna ta järeldas, et vastandatud kaubamärgid on tervikuna teataval määral sarnased. Hageja leiab, et vastavalt kohtupraktikale peab antud juhul olema tähtsam visuaalne sarnasus, sest toit ja joogid valitakse eelkõige visuaalselt. Tema hinnangul on aga vastandatud kaubamärgid visuaalselt väga erinevad ning apellatsioonikoda leidis ekslikult, et elemendid „mac“ ja „mc“ on visuaalselt sarnased. Ühtlasi väidab hageja, et vastandatud kaubamärgid on väga erinevad ka foneetiliselt. Eesliiteid „mac“ ja „mc“ ei hääldata ühtemoodi. Inglise keeles hääldatakse vaidlustatud kaubamärki topelt c‑tähe tõttu „mac coffi“, sellal kui kaubamärki McDONALD’S hääldatakse „me don alds“, ja nagu nähtub käesoleva kohtuasja toimikusse lisatud Inglise kohtupraktikast, on rõhk teisel silbil „don“, mis tähendab, et element „mc“ on kõnealuse kaubamärgi puhul foneetiliselt teisejärguline. Kontseptuaalse sarnasusega seoses väidab hageja, et kaubamärki McDONALD’S tuleb käsitada kui perekonnanime, samas kui vaidlustatud kaubamärki – olgugi et see sisaldab elementi „mac“, mis on samuti tavapärane Gaeli (Šoti ja Iiri) päritolu perekonnanimede eesliide – ei mõisteta üldiselt sellise nimena, sest kõnealune element seondub sõnaga „coffe“, millest saadakse aru nii, et see tähistab kohvi ehk aromaatset kuuma jooki. Selles kontekstis mõistetakse elementi „mac“ ilmselt kui viidet Ameerika slängisõnale, mida kasutatakse sõbralikult võõra inimese poole pöördumisel, nagu näiteks väljendis „Hey Mac, you want a coffee?“ („Hei Mac, kas sa soovid kohvi?“). Vastandatud kaubamärkide mis tahes sarnasuse puudumise tõttu on hageja seisukohal, et apellatsioonikoda oleks pidanud kehtetuks tunnistamise taotluse tagasi lükkama, ning märgib, et isegi kui eeldada, et kaubamärgid on vähesel määral sarnased, ei võimalda see EUIPO praktikat arvesse võttes teha järeldust, et asjakohane avalikkus seostab neid kaubamärke.
126

Samuti ei saa nõustuda ka hageja selle argumendiga, mille kohaselt nähtub vaidlustatud määrusest selgelt, et tema märkustega ei arvestatud. Tuleb rõhutada, et selle argumendi eesmärk, nagu ka hageja ise oma repliigis kaudselt möönab, ei ole väita vaidlustatud määruse põhjenduse puudumist, vaid eesmärk on pigem tõendada, et komisjonil ei olnud võimalik uurida ega arvesse võtta hageja märkusi. Kohtupraktika kohaselt aga ei kujuta nende hageja märkuste väidetav arvestamata jätmine endast hagejate kaitseõiguste või õiguse olla ära kuulatud rikkumist. Kuigi nimetatud õiguste tagamine nõuab liidu institutsioonidelt seda, et nad peavad võimaldama hagejatel oma seisukoha tõhusalt teatavaks teha, ei saa asjaomastele institutsioonidele siiski panna kohustust kõnealuste seisukohtadega nõustuda. Hagejate seisukoha tõhusalt esitamine nõuab ainult seda, et seisukoha saaks esitada piisavalt aegsasti, et liidu institutsioonid saaksid seda arvesse võtta ja hinnata nõutava hoolsusega selle asjakohasust vastuvõetava õigusakti sisu seisukohast (vt kohtuotsus, 12.12.2014, Crown Equipment (Suzhou) ja Crown Gabelstapler vs. nõukogu, T‑643/11, EKL (Väljavõtted), EU:T:2014:1076, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika). Igal juhul tuleb sarnaselt nõukoguga tõdeda, et nõukogu ei ole kohustatud lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestavas määruses vastama kõigile huvitatud isikute argumentidele, mille viimased on esitanud uurimismenetluse käigus, ja vastuse puudumisest ei saa automaatselt järeldada nende argumentide uurimata jätmist. Pealegi on Üldkohus otsustanud, et ei saa nõuda, et lõplikus dumpinguvastases määruses oleks täpsustatud erinevad, vahel väga arvukad ja keerulised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mida see määrus käsitleb, ning samuti ei saa nõuda, et institutsioonid võtaksid seisukoha huvitatud isikute esitatud kõigi argumentide kohta. Vastupidi, piisab kui akti autor esitab need faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis on vaidlustatud määruse seisukohalt olulise tähtsusega (kohtuotsused, 13.9.2010, Whirlpool Europe vs. nõukogu, T‑314/06, EKL, EU:T:2010:390, punkt 114, ja 20.5.2015, Yuanping Changyuan Chemicals vs. nõukogu, T‑310/12, EU:T:2015:295, punkt 172, ja).