Keywords

Summary



Keywords

1. Apellatsioonkaebus — Väited — Korrakohaselt esitatud tõendite väär hindamine — Vastuvõetamatus, välja arvatud tõendite tähenduse moonutamise korral — Esimese Astme Kohtu põhjendamiskohustus tõendite hindamisel — Ulatus

(EÜ artikkel 225; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; nõukogu määrus nr 2377/90)

2. Lepinguväline vastutus — Tingimused — Ühenduse õiguse piisavalt selge rikkumine — Institutsiooni kaalutlusruum akti vastuvõtmisel — Kaalutlusruumi arvestamise vajadus vastutuse kontrollimisel

(EÜ artikli 288 teine lõik)

3. Põllumajandus — Ühtsed õigusaktid — Veterinaarravimijääkide piirnormid loomsetes toiduainetes — Kehtestamise menetlus — Määrus nr 2377/90 — Komisjoni lühiajaline tegevusetus progesteroonijääkide piirnormide kehtestamisel — Ühenduse õiguse piisavalt selge rikkumine — Puudumine

(EÜ artikli 288 teine lõik; nõukogu määrus nr 2377/90)

Summary

1. Kuigi vaid Esimese Astme Kohus on pädev hindama talle esitatud tõendite väärtust ja kuigi ta ei pea otsesõnaliselt põhjendama oma hinnangut iga talle esitatud tõendi kohta, eriti kui ta leiab, et tõend ei ole vaidluse lahendamisel oluline või asjakohane, on Esimese Astme Kohus siiski kohustatud põhistama otsust nii, et Euroopa Kohtul oleks võimalik teostada kohtulikku kontrolli. Põhistus peab võimaldama Euroopa Kohtul kontrollida Esimese Astme Kohtule esitatud tõendite tähenduse võimalikku moonutamist.

Kuna otsuses, millega tuvastati ühenduse vastutus tulenevalt progesteroonijääkide piirnormi kehtestava määruse ettepaneku mitteesitamisest komisjoni poolt enne 25. juulit 2001, viitas Esimese Astme Kohus üksnes veterinaarravimite komitee soovitusele lisada progesteroon määruse nr 2377/90, milles sätestatakse ühenduse menetlus veterinaarravimijääkide piirnormide kehtestamiseks loomsetes toiduainetes, II lisasse, ilma et Esimese Astme Kohus oleks maininud muudest allikatest pärit arvamusi, ei võimalda see Euroopa Kohtul tuvastada seost, mille Esimese Astme Kohus sedastas veterinaarravimite komitee arvamuse ja õiguslike järelduste vahel, mida ta sellest tegi. Järelikult ei ole Esimese Astme Kohus selles osas oma otsust piisavalt põhjendanud.

(vt punktid 50, 53)

2. Õigust heastamisele tunnustab ühenduse õigus siis, kui on täidetud kolm tingimust: rikutud õigusnormi eesmärk on anda õigusi üksikisikutele, rikkumine on piisavalt selge ning institutsioonil lasuva kohustuse rikkumise ja kahju kandnud isikule tekkinud kahju vahel on otsene põhjuslik seos.

Teise tingimuse osas on ühenduse õiguse rikkumise piisava selguse tuvastamisel otsustav kriteerium see, kui ühenduse institutsioon on ilmselgelt ja raskelt eiranud oma kaalutlusõiguse piire. Kui institutsiooni kaalutlusõiguse ulatus on väga väike või olematu, võib piisavalt selgeks rikkumiseks pidada lihtsalt ühenduse õiguse rikkumist. Tuvastamisel, kas tegemist on niisuguse rikkumisega, on seega otsustav asjaomase institutsiooni kaalutlusõiguse ulatus.

Seega rikub Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui ta komisjoni kaalutlusõiguse ulatust kindlaks määramata leiab, et komisjoni tegevusetus kujutab endast ühenduse õiguse ilmselget ja rasket rikkumist, mis toob kaasa ühenduse vastutuse.

(vt punktid 63–66, 69)

3. Komisjonil peab delikaatsete ja vaidlusi tekitavate asjade menetlemisel olema piisavalt kaalutlusruumi ja aega, et korraldada tema otsust määravate teadusküsimuste uus uurimine.

Seega ei ole komisjon toime pannud ühenduse õiguse piisavalt selget rikkumist, mis tooks kaasa ühenduse vastutuse, kui ta ei ole esitanud enne 25. juulit 2001 progesteroonijääkide piirnormi kehtestava määruse ettepanekut vastavalt määrusele nr 2377/90, milles sätestatakse ühenduse menetlus veterinaarravimijääkide piirnormide kehtestamiseks loomsetes toiduainetes.

Kuigi komisjonile esitati alates 1993. aastast taotlus progesteroonijääkide piirnormi kehtestamiseks, oli komisjon silmitsi teadusarvamuste vaheliste lahknevustega. Seetõttu sai ta alles 2000. aastal võtta esialgse seisukoha progesterooni jätkuva kasutamise osas terapeutilistel või zootehnilistel eesmärkidel. Ta ei saanud esitada kõnealust ettepanekut enne sellist seisukohavõttu, mis on etapp, mis peab tingimata eelnema selle aine jääkide piirmäära kehtestamist käsitleva seisukoha võtmisele, kuna farmakoloogilise toimeaine jääkide piirmäära saab kehtestada vaid juhul, kui seda ainet kavatsetakse turule viia.

(vt punktid 75, 82, 87, 93)