ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
57.

Tuleb märkida, et oluline ei ole see, et esimese maksuotsuse sisutühjaks muutumine leidis aset pärast maksukontrolli läbiviimist. Euroopa Kohus märkis selgelt hiljutises kohtuotsuses Zabrus Siret, ( 24 ) mis käsitles samuti käesoleva asja põhikohtuasjas vaidluse all olevat õigusakti, et „[käibemaksudirektiivi sätteid], samuti tõhususe, neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis – erandina liikmesriigi õiguses käibedeklaratsioonide parandamiseks kehtestatud viieaastasest aegumistähtajast – takistavad sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas maksukohustuslasel mahaarvamisõiguse saamiseks sellist parandust teha üksnes põhjusel, et see parandus puudutab perioodi, mida on juba revideeritud.“ ( 25 )
7.

Direktiivi 2002/65 põhjendustes on märgitud järgmist. „Siseturu raames on tarbijate huvides omada, ilma et kedagi diskrimineeritaks, juurdepääsu kõige laiemale võimalikule ühenduses osutatavate finantsteenuste valikule […]. Valikuvabaduse tagamiseks, mis on üks tarbija olulisemaid õigusi, on vaja kõrgetasemelist tarbijakaitset, et suurendada tarbijate usaldust kaugmüügi vastu.“ ( 5 )„Käesoleva direktiiviga tuleks tagada tarbijakaitse kõrge tase, et kindlustada finantsteenuste vaba liikumine.“ ( 6 )„Käesolev direktiiv hõlmab kõiki finantsteenuseid, mida on võimalik sidevahendi abil osutada.“ ( 7 )„Lepingu sõlmimine sidevahendi abil tähendab, et kaugsidevahendeid kasutatakse sellise kaugmüügi‑ või teenuste osutamise skeemi osana, milles teenuste osutaja ja tarbija ei pea üheaegselt kohal viibima. Kõnealuste sidevahendite pidev areng nõuab selliste põhimõtete määratlemist, mis kehtivad ka nende vahendite kohta, mis ei ole veel laialdaselt kasutusel. Seepärast on sidevahendi abil sõlmitud lepinguteks sellised lepingud, mille puhul pakkumine, läbirääkimine ja sõlmimine toimub sidevahendi abil.“ ( 8 )„Üht lepingut, mis sisaldab järjestikuseid toiminguid või aja jooksul eraldi tehtavaid sama laadi toiminguid, võib eri liikmesriikides käsitleda õiguslikult erinevalt, kuid on oluline, et käesolevat direktiivi kohaldataks kõikides liikmesriikides ühtemoodi. Seetõttu on asjakohane käsitada käesolevat direktiivi nii, et seda kohaldatakse esimese toimingu suhtes järjestikuste toimingute sarjast või aja jooksul eraldi tehtavatest sama laadi toimingutest, kui neid saab käsitleda tervikuna, sõltumata sellest, kas toimingu või toimingute sarja suhtes kehtib üks leping või mitu järjestikust lepingut.“ ( 9 )„„Esialgseks teenuse osutamise lepinguks“ võib lugeda näiteks pangakonto avamise, krediitkaardi omandamise ja portfelli haldamise lepingu sõlmimise, „toiminguks“ võib lugeda näiteks raha hoiustamise pangakontole või sealt väljavõtmise, krediitkaardiga tasumise ja portfelli haldamise lepingu raames tehtud tehingud. Uute punktide lisamine esialgsesse teenuse osutamise lepingusse, näiteks võimalus kasutada elektroonilist maksevahendit koos olemasoleva pangakontoga, ei ole „toiming“, vaid lisaleping, mille suhtes kohaldatakse käesolevat direktiivi. Uute osakute märkimist samas ühisinvesteerimisfondis loetakse üheks „järjestikustest sama laadi toimingutest“.“ ( 10 )„Käesolev direktiiv hõlmab finantsteenuste osutaja pakutavat teenuste osutamise skeemi ja sellega seoses on direktiivi eesmärk jätta oma reguleerimisalast välja teenused, mida osutatakse üksnes juhuti ja väljaspool kaubandusstruktuuri, mis on ette nähtud lepingute sõlmimiseks sidevahendi abil.“ ( 11 )„Kaugsidevahendite kasutamine ei tohiks kaasa tuua kliendile antava teabe põhjendamatut piiramist. Läbipaistvuse huvides nähakse käesoleva direktiiviga ette nõuded selle tagamiseks, et tarbijale antakse asjakohasel määral teavet nii enne kui ka pärast lepingu sõlmimist.“ ( 12 )„Tarbija parima kaitse tagamiseks on oluline, et tarbijat teavitatakse piisavalt käesoleva direktiivi sätetest ja muudest kõnealuse valdkonna tegevusjuhenditest ning tema taganemisõigusest.“ ( 13 )
81.

Esiteks asub üldsäte tavaliselt erisättest eespool. Teiseks asub artikkel 19 II jaotise (Toetusprogrammid) II peatüki (Abikõlblikud meetmed) 6. osas, mis sisaldab sätteid investeeringute kohta. Artikkel 77 asub seevastu V. jaotises veinisektori kontrollimise kohta ning selle I peatükis (Kontrolli põhimõtted). See räägib selle kasuks, et artikkel 19 on üldsäte investeeringute kohta, samas kui nende (ja muud liiki toetuste) kontrollimist täpsustatakse V. jaotises, mis puudutab veinisektori kontrollimist. Seda, et veinisektori kontrollimist käsitlev jaotis hõlmab siiski ka investeeringute kontrollimist, illustreerib määruse artikli 77 lõige 5. See kehtib määruse nr 479/2008 artiklis 15 sätestatud meetmete kohta. Kõik need meetmed on aga investeeringud. ( 47 )
57.

Läbipaistvuse direktiivi artikli 10 punktis a on mitu kumulatiivset tingimust. Esiteks on nõutav „kokkulepe“. Täiendava selgituse puudumine selle sisu või vormi kohta viitab sellele, et ainus, mida on tarvis, on sellekohane „ühine tahe“. Tõepoolest, üksnes kirjalike (või käegakatsutavate) kokkulepete teatamiskohustusele allutamisest ei oleks eriti kasu, kui läbipaistvuse direktiivi artiklite 9 ja 10 üldine eesmärk on avalikustada noteeritud väärpaberite kõik„olulised osalused“. Teiseks on selle sätte kohaselt nõutav, et selle kokkuleppe tõttu on olemas „kohustus võtta omaks“ teatud seisukoht, tuginedes olemasolevale osalusele. ( 20 ) Kolmandaks peab see kokkulepe ja selles võetud „seisukoht“ nõudma „ühist rakendamist“, mis tähendab kooskõlastatud tegutsemist. Viimaks peab selle rakendamise tulemuseks olema „kestev ühine poliitika kõnealuse emitendi juhtimisel“. ( 21 ) Teisisõnu nõuab see säte suurt pühendumist teatud aja vältel, mis ei saa olla üürike ega katkendlik ning peab olema ühtne ja suunatud asjasse puutuva äriühingu juhtimisele.
20.

Selles faktilises ja õiguslikus kontekstis otsustas Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus, Austria) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1) Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta artiklitega 4 ja 17 on – liidu õiguses esinevat tõhususe põhimõtet arvesse võttes – vastuolus tõlgendus, et direktiivi 2004/25/EÜ artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse jõustunud otsusel, millega tuvastati, et teatav isik on rikkunud direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, puudub selle isiku suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv mõju, mille tulemusel on asjaomasel isikul võimalus uuesti esitada kõiki faktilisi ja õiguslikke vastuväiteid ning tõendeid selleks, et jõustunud otsusega tuvastatud rikkumine vaidlustada? 2) Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta artiklitega 4 ja 17 on – liidu õiguses esinevat tõhususe põhimõtet arvesse võttes – vastuolus tõlgendus, et direktiivi 2004/25/EÜ artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse jõustunud otsusel, millega tuvastati, et teatav juriidiline isik on rikkunud direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, puudub selle juriidilise isiku esindusõigusega organi suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv mõju, mille tulemusel on asjaomasel isikul (organil) võimalus esitada kõiki faktilisi ja õiguslikke vastuväiteid ning tõendeid selleks, et jõustunud otsusega tuvastatud rikkumine vaidlustada? 3) (Kui [esimese] küsimuse vastus on eitav:) Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus liikmesriigi praktika, millest tuleneb, et direktiivi 2004/25/EÜ artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse jõustunud otsusel, millega tuvastati, et teatav isik on rikkunud direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, on selle isiku suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv mõju, mille tulemusel ei ole asjaomasel isikul võimalust vaidlustada jõustunud otsusega tuvastatud rikkumist õigusliku hinnangu ega asjaolude tuvastamise osas? 4) (Kui [teise] küsimuse vastus on eitav:) Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus liikmesriigi praktika, millest tuleneb, et direktiivi 2004/25/EÜ artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse jõustunud otsusel, millega tuvastati, et teatav juriidiline isik on rikkunud direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, on selle juriidilise isiku esindusõigusega organi suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv mõju, mille tulemusel ei ole asjaomasel isikul (organil) võimalust vaidlustada jõustunud otsusega tuvastatud rikkumist õigusliku hinnangu ega asjaolude tuvastamise osas?
62.

Loadirektiivi artikkel 13 nõuab siiski, et liikmesriigid tagaksid esiteks, et sellised tasud õiguse eest paigaldada seadmeid riigivara või eraomandi peale, kohale või alla on ette nähtud selleks, et tagada selle omandi optimaalne kasutamine, ja teiseks, et need on „objektiivselt põhjendatud, läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed, võrreldes nende kavandatud eesmärgiga, ja et nende puhul on arvesse võetud [raamdirektiivi] artiklis 8 sätestatud eesmärke“. Need tingimused peavad olema täidetud kumulatiivselt. ( 37 )
149.

Kõik see ainult rõhutab veelgi eelneva osalemise reegli üldise probleemi tegelikku olemust ja tagajärgi: see muudab vastupidiseks loogika, millele artikli 9 lõige 2 on rajatud. Nagu Euroopa Kohus on juba tunnustanud, on selle sätte kriteeriumidele vastavate isikute õigus kohtusse pöörduda reegliks, millest võib teha mõistlikke erandeid. ( 70 ) Madalmaade õiguse kohaselt on reegliks see, et üldsuse kaasamise menetluses mitteosalenud isikutel puudub õigus kohtusse pöörduda, isegi kui nad vastavad kõigile artikli 9 lõikes 2 sätestatud kriteeriumidele, ning sellest reeglist võib teha erandeid. Seega, välja arvatud juhul, kui erandid on praktikas nii laiaulatuslikud, et need tegelikult selle reegli tühistavad, ( 71 ) on selline konstruktsioon vastuolus Århusi konventsiooni artikli 9 lõikega 2.
38.

Esiteks tuleb tagasi lükata komisjoni argument, et vaidlustatud kohtuotsuse põhistus on ebapiisav ja vastuoluline. Põhistus on kahtlemata kokkuvõtlik, kuid võimaldab mõista Üldkohtu arutluskäiku, mis näib sirgjooneline ja vastuoludeta. Minu arvates on nimelt küllalt selge, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 106–111 räägib Üldkohus ACW trahvisumma vähendamise jaotamisest ( 25 )proportsionaalselt ( 26 ) kahes solidaarsussuhtes, mille komisjon määras kindlaks 2009. aasta otsuse artikli 2 punktides 31 ja 32. See tähendab sisuliselt, et Üldkohtu hinnangul oleks komisjon pidanud kõigepealt kindlaks tegema, millises proportsioonis on omavahel trahvi see osa, mille tasumise eest ACW vastutas solidaarselt CPA ja GEA-ga, ning see osa, mille eest ta vastutas solidaarselt ainult GEA-ga, ning seejärel jaotama ACW trahvi vähendamise samas proportsioonis kahe solidaarsussuhte vahel. Võrreldes 2010. aasta otsuses ja vaidlusaluses otsuses kasutatud jaotusega, oleks selle meetodi rakendamise tagajärg olnud: i) et ACW, CPA ja GEA oleks solidaarselt vastutanud väiksema summa eest kui see, mis on märgitud nende otsustega muudetud 2009. aasta otsuse redaktsiooni artikli 2 punkti 31 alapunktis a; ii) et CPA ja GEA oleks solidaarselt vastutanud suurema summa eest kui see, mis on märgitud selle punkti alapunktis b; ning iii) et GEA oleks olnud ainuvastutav väiksema summa eest kui see, mis on märgitud 2009. aasta otsuse muudetud redaktsiooni artikli 2 punktis 32, kuna osa selles punktis kindlaksmääratud trahvist oleks jäänud solidaarselt ACW ja GEA vastutusele. Üldkohtu arvates oleks sellist ACW trahvi vähendamise meetodit kasutades saadud tulemuseks, et solidaarvastutus ACW vähendatud trahvi eest oleks õiglasemalt jaotatud (punkt 110), piirates „trahvi seda osa, mille maksmise eest [GEA] üksi vastutas“ (punkt 108). Kuigi Üldkohtu arutluskäik on kokkuvõtlik, ei paista see minu arvates niisiis olevat puudulikult põhjendatud.
103.

Esitatud arutluskäigust lähtuvalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appelile (chambre du conseil) (apellatsioonikohus (eeluurimiskolleegium), Luksemburg) ja Rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) järgmiselt: Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK muudetud redaktsioonis, artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et: Prokuratuuri ei saa kvalifitseerida „vahistamismääruse teinud õigusasutuseks“, kui tema liikmed peavad Euroopa vahistamismääruse üle otsustamisel täitma justiitsministri antud üldisi karistuspoliitika juhiseid, mis on seda liiki määrustega seoses siduvad, ja oma ülemuste antud juhiseid. Teise võimalusena: Euroopa vahistamismääruse alusel, mille on teinud liikmesriigi prokuratuur, mis osaleb õigusemõistmises ja millele on tagatud sõltumatus, peab tagaotsitav isik saama selle vahistamismääruse vaidlustada kohe, kui see tehakse või on talle teatavaks tehtud, selle riigi kohtuniku ees või kohtus, ilma et oleks vaja oodata kuni tema üleandmiseni (välja arvatud juhul, kui see ohustab kriminaalmenetlust).
7.

Belgia valitsuse antud teabe kohaselt on 19. detsembri 2003. aasta seaduse Euroopa vahistamismääruse kohta (wet van 19 december 2003 betreffende het Europees aanhoudingsbevel) ( 7 ) artiklis 32 ( 8 ) ette nähtud: „1. Kui on alust eeldada, et kriminaalmenetluse läbiviimiseks tagaotsitav isik asub teise Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumil, teeb eeluurimiskohtunik või kuninga prokurör kinnipidamiskorralduse täitmiseks, mille on väljastanud olenevalt juhtumist kohtunik või kohus, artiklites 2 ja 3 sätestatud vormis ja tingimustel Euroopa vahistamismääruse. Kriminaalmenetluse läbiviimiseks tehtud [Euroopa vahistamismääruse] võib väljastada ainult tingimustel, mis on kehtestatud 20. juuli 1990. aasta seadusega kohtueelse kinnipidamise kohta. […] 2. Kui on alust eeldada, et karistuse või julgeolekumeetme täitmiseks tagaotsitav isik asub teise Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumil, väljastab kuninga prokurör artiklites 2 ja 3 ette nähtud vormis ja tingimustel Euroopa vahistamismääruse. Kui sel juhul on karistus või julgeolekumeede määratud tagaseljaotsusega, ja kui tagaotsitavat isikut ei ole isiklikult kohtusse kutsutud ega muul viisil teavitatud tagaseljaotsusele eelnenud kohtuistungi kuupäevast ja kohast, märgitakse Euroopa vahistamismääruses, et tagaotsitaval isikul on võimalus esitada Belgias kaebus ja viibida õigusemõistmisel kohal. […]“.
35.

Eelotsuse küsimuse sõnastusest võib siiski järeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et reisija võib kahju tekkimist tõendada õiguses lubatud mis tahes viisil. Seega võib see hõlmata ühtaegu nii dokumentaalseid tõendeid (foto, kassakviitungite või arvete esitamine, jne) kui tunnistaja ütlusi, ent see loetelu ei ole ammendav. Kõigi esitatud tõendite tõendusjõudu peab hindama kohus. Kui liikmesriigi õigus seda lubab, võib ta arvesse võtta ka pagasi kaalu, kui see on teada. ( 26 ) Samuti näib eelotsusetaotluse esitanud kohus mittevaralise kahju puhul lähtuvat ideest, et pagasi kaotsiminekul on raskemad tagajärjed siis, kui see toimub lennul sihtkohta kui tagasilennul. Kindlasti on see asjaolu, mida võib arvesse võtta. Sedavõrd juhtumipõhises valdkonnas hoiduksin siiski absoluutse tõena esitamast seisukohta, et ebameeldivused on sihtkohta lennu korral suuremad kui tagasilennul. Näiteks kui kaotsi lähevad teatud sentimentaalse väärtusega esemed, on sellega põhjustatud mittevaraline kahju minu arvates sama suur, sõltumata sellest, kas see juhtub lennul sihtkohta või tagasilennul.
60.

Esiteks puudub vabatahtlik nõusolek. Kliendi kohustamine kinnitama käsitsi kirjutatuna, et ta ei nõustu oma isikutunnistuse kopeerimise ja säilitamisega, ei võimalda anda vabatahtlikku nõusolekut selles mõttes, et klient on sattunud olukorda, kus ta pealtnäha kaldub kõrvale lepingu sõlmimiseni viivast tavamenetlusest. Kliendid ei tohi sellega seoses tunda, et nende keeldumine isikut tõendavate dokumentide kopeerimise ja säilitamise nõusolekust ei ole kooskõlas tavamenetlusega. Siinkohal soovin meelde tuletada, et Euroopa Kohus on rõhutanud andmesubjekti aktiivset käitumist nõusoleku andmisel. ( 43 ) Seepärast on nõusoleku andmiseks vajalik andmesubjekti positiivne tegevus. Kuid käesolevas asjas näib ilmnevat vastupidine olukord: nõusoleku andmisest keeldumiseks on vaja positiivset tegevust. Vaatleme veel kord kohtuotsust Planet49: ( 44 ) kui eeltäidetud märkeruudust ristikese eemaldamist veebisaidil peetakse kliendi seisukohalt liigseks kohustuseks, siis – a fortiori – ei saa kliendilt mõistikult eeldada, et ta keeldub nõusoleku andmisest käsitsi kirjutatud vormis.
23.

See ei ole teisiti ka toidu puhul. Asjaolu, et mõned toidud on keerukamad ja kallimad kui teised, ei muuda tõika, et need on mõeldud sama põhivajaduse rahuldamiseks: varustada organismi eluks vajalike toitainetega. Hoopis teine küsimus on see, et peale toiteväärtuse on neil ka muid omadusi, nt maitse. Seda mõtet annavad suurepäraselt edasi Prantsusmaa kuninganna Marie Antoinette’ile omistatud ja täiesti teistsuguses kontekstis lausutud sõnad, et kui inimestel ei ole leiba, siis las nad söövad saia.
81.

On tõsi, et selliste avalik-õiguslike asutuste nagu Poola elatisfond kaasamine piiriülestesse elatist käsitlevatesse menetlustesse võib tõepoolest kaasa tuua tõendamise täiendava keerukuse. Sellega seoses võib olla kasulik meenutada, et määruse nr 4/2009 artikli 64 lõikes 4 on sõnaselgelt ette nähtud, et täitemenetluses, millega sellised asutused on otseselt seotud, peavad nad taotluse korral esitama kõik vajalikud dokumendid, mis tõendavad, et õigustatud isikule on makstud toetusi. Olen seisukohal, et määruse nr 4/2009 tõhusa toimimise tagamiseks on avalik-õiguslikel asutustel selline kohustus ka seoses selle määruse alusel algatatud menetlustega, kui nad on ülalpidamiskohustuslase elatismaksete asemel hüvitisi maksnud ja kui ülalpidamiskohustuslane väidab, et on need summad elatisfondile hüvitanud.
54.

Viimaks märgin ammendavuse huvides, et direktiivi artikli 17 lõike 3 punkti c alapunkti iii kohaselt võib muu hulgas teha erandeid sama direktiivi artiklist 4, kui tegemist on tuletõrje või kodanikukaitsega. Kuna põhikohtuasjas keskendub vaidlus aga sellele, kas käsitada XRi vaheaega kõnealuse direktiivi tähenduses „tööaja“ või „puhkeajana“, ei ole vaja võtta arvesse seda sätet, mida – täpsustagem – eelotsusetaotlus ei puuduta. Igal juhul märgin ma, et Euroopa Kohus on leidnud, et direktiivi 2003/88 artikli 17 lõike 3 punkti c alapunkt iii ei luba liikmesriikidel teatud töötajakategooriate puhul teha erandeid selle direktiivi artiklist 2, kus on muu hulgas määratletud mõisted „tööaeg“ ja „puhkeaeg“. ( 33 )
85.

Esiteks võib märkida, et niisugune arutluskäik lähtub võimalikust negatiivsest tagajärjest, mis käesoleval juhul ei ole veel saabunud: kui süüdimõistetu paneb toime uue kuriteo. Mitte miski kohtutoimikus ei viita sellele, et kaebaja oleks uue kuriteo toime pannud. Lisaks sellele põhineb kogu argumentatsioon üldiselt oletusel, et kui isik on süüdi mõistetud, siis on tõenäoline, et temast saab retsidivist. Jätan kõrvale selle moraalse julgustuse ja toetuse, mida niisugune argumentatsioon annab isikutele, kellele on mõistetud täitmisele mittepööratud või tingimisi karistus, ja märgin selle asemel, et samamoodi ei väljendata suurt usaldust kõnealuste liidu õigusaktide toimesse aidata tõhusalt kaasa sotsiaalse rehabilitatsiooni ja taasühiskonnastamise eesmärgi saavutamisele.
60.

Kui olemasolevat prügilat edasi ei käitata, vaid see suletakse, siis osutab prügiladirektiivi artikli 14 punkt b ainult artikli 7 punktile g ja artiklile 13, aga mitte artiklile 10. Ei saa aga eeldada, et artikli 13 punkti c kohaselt nõutava järelhoolduse saab nende prügilate puhul põhimõtteliselt varem lõpetada kui edasi tegutsevate prügilate puhul. On võimalik, et pädevad asutused jõuavad isegi järeldusele, et prügila võib rohkem kui kolmkümmend aastat ohtu põhjustada, nii et artikli 13 punktis c sätestatud järelhooldus kestab kauem.
22.

Esitatud arutluskäigust lähtuvalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) järgmiselt: Euroopa vahistamismääruse alusel, mille on teinud liikmesriigi prokuratuur, mis osaleb õigusemõistmises ja millele on tagatud sõltumatus, tagaotsitav isik peab saama selle vahistamismääruse vaidlustada kohe, kui see tehakse või on talle teatavaks tehtud, selle riigi kohtuniku ees või kohtus, ilma et oleks vaja oodata kuni tema üleandmiseni (välja arvatud juhul, kui see ohustab kriminaalmenetlust).
55.

Nagu Euroopa Kohus on pealegi juba otsustanud, ei ole „teatav koostöö“ piisav selleks, et kahelda tegutsevate isikute iseseisvuses. ( 20 ) Ka isiku kandev roll tootmisel ei näi „mõjutavat tõsiasja“, et isikud tegutsevad iseseisvalt, kuivõrd igaüks neist tegutseb enda nimel, enda eest ja omal vastutusel. ( 21 ) Euroopa Kohus pidas sellega seoses sellisteks iseseisvateks käibemaksukohustuslastest ettevõtjateks ka isikuid, kes tegutsesid iseseisvalt suhetes tarnijate ja ametiasutustega ning teataval määral oma klientidega, olgugi et nende tegevus toimus enamjaolt ühise kaubamärgi all neile kuulunud kapitaliühingu kaudu. ( 22 ) See peab seda enam paika käesoleval juhul, mil kaebaja tegutses iseseisvalt suhetes maatüki müüja, hiljem ehitusameti ja lõpuks oma ostjatega.
24.

Seejuures ei ole oluline, et muude kui energiatoodete tootmisel on niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas kõrvaline ja vältimatu iseloom, mis tähendab, et nende tootmine ei ole protsessi eesmärk iseenesest, vaid selle vältimatu tagajärg. Kui tootmisprotsessis saadud toodetel on turuväärtus ja tootja saab need maha müüa, muutuvad need tootja jaoks kaubaks ja seega potentsiaalseks tuluallikaks. Seega kaotab tähtsuse asjaolu, kas nende tootmine on toimunud sihipäraselt või muude toodete tootmise vältimatu tagajärjena. Maksustamise seisukohalt tuleks mõlemat olukorda käsitleda ühtemoodi. Seda nõuab võrdsuse põhimõte ja vajadus tagada aus konkurents. Teisiti oleks see juhul, kui energiatoodete tootmise käigus saadud muudel toodetel oleks vaid tähtsusetu turuväärtus või ei oleks seda üldse ja need kujutaksid endast tootja jaoks vaid kulu. Ma ei jaga siinkohal äriühingu Repsol seisukohta, et otsustava tähtsusega on vaid tootmistegevuse „põhieesmärk“. Äritegevus allub õigusele, sh maksuõigusele mitte selle tegevuse kavandatud eesmärgi, vaid selle tegeliku olemuse ja tagajärgede alusel.
7.

Direktiivi 2004/48 artiklis 8 „Õigus teabele“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid tagavad, et intellektuaalomandi õiguste rikkumise menetlemisel ning hageja õigustatud ja proportsionaalse nõude vastuseks võivad pädevad kohtuasutused nõuda, et teave intellektuaalomandi õiguste rikkumise päritolu ja kaupade või teenuste levitamisvõrgustiku kohta esitaks rikkuja ja/või kes tahes isik, kes: a) on tabatud tema valduses oleva õigusi rikkuva kommertseesmärgil kasutatava kaubaga; b) on tabatud kommertseesmärgil pakutavate õigusi rikkuvate teenuste kasutamiselt; c) on tabatud õigusi rikkuvate teenuste kommertseesmärgil pakkumiselt või d) on teatatud punktides a, b või c viidatud isikute poolt kui osaline kaupade või teenuste tootmises, valmistamises või levitamises. 2. Lõikes 1 nimetatud meetmed hõlmavad vastavalt vajadusele: a) tootjate, valmistajate, levitajate, tarnijate ja muude kaupade või teenuste varasemate valdajate ning ühtlasi kavandatavate jae- ja hulgimüüjate nimesid ja aadresse; b) toodetud, valmistatud, vastu võetud, tarnitud või tellitud toodete koguseid ning ühtlasi kõnealuste toodete või teenuste eest makstud hindu. 3. Ilma et see piiraks lõigete 1 ja 2 kohaldamist, kohaldatakse muid õigusnorme, mis: a) annavad õiguste valdajale õiguse saada täielikumat teavet; b) reguleerivad teabe kasutamist tsiviil- või kriminaalmenetlustes vastavalt käesolevale artiklile; c) reguleerivad vastutust teabeõiguse valesti kasutamise eest; d) võimaldavad [keelduda esitamast teavet, mis sunniks] lõikes 1 kirjeldatud isikut […] tunnistama isiku enda või isiku lähedaste sugulaste osalust intellektuaalomandi õiguste rikkumises või e) reguleerivad konfidentsiaalsete teabeallikate kaitset ja isikuandmete töötlemist.“ [täpsustatud sõnastus]