Kohtuasi C-470/08

Kornelis van Dijk

versus

Gemeente Kampen

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Gerechtshof te Arnhem)

„Ühine põllumajanduspoliitika — Teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem — Määrus (EÜ) nr 1782/2003 — Ühtne otsemaksete kava — Toetusõiguste üleandmine — Rendilepingu lõppemine — Rentniku ja rendileandja kohustused”

Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 21. jaanuar 2010 I ‐ 606

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem – Ühtne otsemaksete kava

(Nõukogu määrus nr 1782/2003, artikli 1 teine taane, artikli 2 punktid a ja c, artikli 33 lõike 1 punkt a, artikli 36 lõige 1, artikli 43 lõige 1 ja artikkel 46; komisjoni määrus nr 795/2004)

Ükski määruse nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) või määruse nr 795/2004 (millega kehtestatakse määruses nr 1782/2003 sätestatud ühtse otsemaksete kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad) säte ei näe ette seda, et rentnik peaks rendilepingu lõppemisel tagastama rendilepingu esemeks olnud maa koos sellega saadud või sellega seotud toetusõigustega.

Määruse nr 1782/2003 eesmärkidest ja ülesehitusest ilmneb seevastu, et vastupidiste lepingusätete puudumisel jäävad toetusõigused rendilepingu lõppemisel rentnikule.

Nimelt kujutab määruse nr 1782/2003 artikli 1 teise taande kohaselt ühtne otsemaksete kava endast põllumajandustootjate sissetulekutoetust, mille eesmärk on tagada rahuldav elatustase põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale. Kooskõlas selle määruse artikli 43 lõikega 1 sõltuvad põllumajandustootja toetusõigused ühtse otsemaksete kava alusel talle võrdlusperioodi jooksul kuuluvate hektarite arvust ning talle nende toetuskavade alusel antavatest toetustest, mis on nimetatud selle määruse lisas. Siinkohal sätestab määruse nr 1782/2003 artikli 36 lõige 1, et toetust ühtse otsemaksete kava alusel makstakse toetusõiguste kohta, millega on seotud võrdne arv toetuskõlblikke hektareid. Samas ei nähtu nimetatud artiklist, et toetusõigused oleksid seotud kindlaksmääratud maatükkidega, eelkõige võrdlusperioodi jooksul põllumajandustootja käsutuses olevatega.

Määruse nr 1782/2003 artikkel 46, mis annab võimaluse toetusõiguste üleandmiseks kooskõlas sama määruse põhjenduses 30 toodud eesmärkidega, näeb eelkõige lõikes 2 ette, et rentimise või samalaadsete tehingute puhul on toetusõiguste üleandmine lubatud üksnes siis, kui sellega üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse toetuskõlblike hektarite arvu üleandmine. Selle sätte eesmärk on vältida kooskõlas põhjenduses 30 nimetatud eesmärgiga spekulatiivseid üleminekuid, mis võivad viia toetusõiguste kuhjumiseni ilma vastava põllumajandusliku aluseta. Muuseas, määruse nr 1782/2003 artikli 33 lõike 1 punkti a alusel koosmõjus sama määruse artikli 2 punktidega a ja c on ühtne otsemaksete kava suunatud põllumajandustootjatele, kes tegelevad põllumajandusliku tegevusega, mis seisneb põllumajandustoodete tootmises ja kasvatamises ning maa hoidmises heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes. Kuid maa rendileandja ei pruugi alati olla põllumajandustootja selle määruse artikli 2 punkti a tähenduses. Kui ühenduse seadusandja oleks sellisel juhul soovinud, et toetusõigused jääksid rendilepingu lõppemisel igal juhul rendileandjale, oleks ta vastava sätte ette näinud.

Järelikult ei kohusta ühenduse õigus rentnikku tagastama rendilepingu lõppemisel rendileandjale koos maaga ka sellega saadud või sellega seotud toetusõigusi ega maksma talle hüvitist.

(vt punktid 25–28, 30, 32, 34–38, 43 ja resolutsioon)