Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse õigus – Õiguse üldpõhimõtted – Õiguskindlus

2. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

3. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüksarvamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Tegelik mõju turule

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkti 1A esimene lõik)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkt 3)

11. Konkurents – Trahvid – Ühenduse karistused ning siseriiklike konkurentsieeskirjade rikkumise eest liikmesriigis või kolmandas riigis määratud karistused

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Ühenduse karistused ning siseriiklike konkurentsieeskirjade rikkumise eest liikmesriigi ametivõimude määratud karistused

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja artikkel 82; EMP lepingu artikli 53 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

14. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguse tagamine – Toimikule juurdepääsu õigus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll

(EÜ artikkel 229)

Summary

1. Seaduslikkuse põhimõte kaasneb õiguskindluse põhimõttega, mis on ühenduse õiguse üldpõhimõte ja mis nõuab eelkõige, et igasugune ühenduse õigusnorm, eriti kui sellega kehtestatakse või võimaldatakse kehtestada sanktsioone, oleks selge ja täpne, et puudutatud isikud saaksid üheselt aru sellest normist tulenevatest õigustest ja kohustustest ja et nad võiksid tegutseda vastavalt olukorrale.

See põhimõte, mis kuulub ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka, mis tulenevad liikmesriikide ühistest riigiõiguslikest tavadest, ning mis on välja toodud mitmes rahvusvahelises lepingus, eelkõige Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7, eriti seoses rikkumiste ning kriminaalkaristustega, kehtib nii kriminaalõiguse valdkonda kuuluvate sätete suhtes kui ka eriliste haldusmeetmete suhtes, millega kehtestatakse või võimaldatakse kehtestada halduskaristusi. Seda kohaldatakse mitte üksnes normidele, millega kehtestatakse rikkumise koosseisu tunnused, vaid ka neile normidele, milles määratletakse nimetatud normide rikkumise tagajärjed.

Selle konventsiooni artikli 7 lõikest 1 tuleneb, et seadus peab selgelt määratlema rikkumised ja nende eest määratavad karistused. See tingimus on täidetud, kui puudutatud isik saab asjaomase sätte sõnastusest ja vajaduse korral kohtute poolt sellele antud tõlgendusest aru, millised teod või tegevusetused toovad kaasa kriminaalvastutuse.

Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast nähtub, et konventsiooni artikli 7 lõige 1 ei nõua, et karistuste määramise aluseks olnud sätete sõnastus oleks niivõrd täpne, et sätete rikkumisest tulenevad võimalikud tagajärjed oleksid absoluutse kindlusega ettenähtavad. Selle praktika kohaselt ei too sätte ebamäärane sõnastus tingimata kaasa artikli 7 rikkumist. Nii vastab õiguse mõiste artikli 7 tähenduses konventsiooni teistes artiklites kasutatud seaduse mõistele. Peale selle ei ole paljud seadused absoluutselt täpsed ning vajaduse tõttu vältida ülemäärast jäikust ning kohanduda olukorra muutustega kasutavad paljud neist asjaolude sunnil suuremal või vähemal määral ebatäpset sõnastust ning nende tõlgendamine ja kohaldamine sõltub praktikast. Siiski peab iga seadus vastama teatavatele kvalitatiivsuse nõuetele, s.h kättesaadavuse ning ootuspärasuse nõuetele. Asjaolu, et seadusega antakse kaalutlusõigus, ei riku tingimata ootuspärasuse nõuet, kui sellise õiguse ulatus ja kasutuskord on piisavalt selgelt määratletud, arvestades taotletavat asjaomast eesmärki anda isikule piisav kaitse omavoli vastu. Lõpuks võtab Euroopa Inimõiguste Kohus lisaks seaduse tekstile kasutatud mõistete määratletuse hindamisel arvesse väljakujunenud ning avaldatud kohtupraktikat.

Lisaks ei võimalda liikmesriikide ühiste riigiõiguslike tavade arvesse võtmine anda ühenduse õiguse üldpõhimõttele, mis kujutab endast seaduslikkuse põhimõtet, teistsugust tõlgendust.

(vt punktid 71–73, 75–81)

2. Asjaolu, et ettevõtjad ei tea täpselt ette trahvide taset, mida komisjon igal konkreetsel juhul määrab, ei tõenda konkurentsi osas seda, et määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 rikub seaduslikkuse põhimõtet.

3. Selleks, et vältida ülemäärast normatiivset jäikust ning tagada õigusnormi kohandamine asjaoludest lähtudes, peab olema lubatav teatav ootuspära puudumise aste kindla rikkumise eest kohaldatava karistuse suhtes. Trahv, mille minimaalse ning maksimaalse summa kõikumine kindla rikkumise puhul on piisavalt piiratud, aitab nii selle määramise kui ka hoiatava iseloomu poolest kaasa kõnealuse karistuse tulemuslikkusele.

Komisjonil ei ole konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvide määramisel piiramatut ega ülemäärast kaalutlusõigust, kuna komisjon peab järgima asjaomase ettevõtja käibe alusel määratud ülempiiri. Eeskätt seoses huvidega, mida komisjon selliste rikkumiste nagu kartellikokkulepped puhul kaitseb, on asjaomase ettevõtja käibest 10% ülempiir mõistlik. Lisaks ei tule määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel määratavate trahvide mõistlikkust hinnata mitte absoluutsummade, vaid suhteliste summade alusel, st lähtudes rikkumise toime pannud isiku käibest.

Samuti peab komisjon järgima õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige võrdse kohtlemise ning proportsionaalsuse põhimõtteid, samuti arvutamise tingimusi ning meetodit, mida ta peab kohaldama trahvisumma kindlaksmääramisel.

Muu hulgas arendas komisjon ise määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud kriteeriumide alusel välja avalikult teadaoleva ja kättesaadava otsuste tegemise praktika. Kui ka komisjon ei ole trahvisumma kindlaksmääramisel seotud oma varasema otsuste tegemise praktikaga, siis sellegipoolest ei või komisjon, järgides võrdse kohtlemise põhimõtet, mis on õiguse üldpõhimõttena komisjoni jaoks kohustuslik, kohelda võrreldavaid olukordi erinevalt ja erinevaid olukordi ühetaoliselt, välja arvatud kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud.

Lisaks sellele avaldas komisjon läbipaistvuse tagamiseks ja puudutatud ettevõtjate õiguskindluse suurendamiseks suunised, milles ta selgitas igal konkreetsel juhul iseendale kasutamiseks kehtestatud trahvide arvutamise meetodit.

Lõpuks peab komisjon kooskõlas EÜ artikliga 253 trahvi määravas otsuses siiski esitama otsuse tegemise põhjenduse, eriti määratud trahvi summa ja selle arvutamiseks kasutatud meetodi kohta. Põhjendus peab näitama selgelt ja üheselt mõistetavalt komisjoni kaalutlusi, nii et asjaomased isikud võiksid tutvuda võetud meetme põhjendustega, et hinnata ühenduse kohtusse pöördumise võimalust, ja et viimane saaks vajaduse korral oma kontrolli teostada.

(vt punktid 82–91)

4. EÜ artikli 81 lõige 1, millega keelatakse ettevõtjatel eelkõige sõlmida selliseid kokkuleppeid või osaleda sellises kooskõlastatud tegevuses, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires, on adresseeritud varast ning inimressursist koosnevatele majandusüksustele, mis võivad osaleda nimetatud sättes viidatud rikkumises.

Kui rikkumise toimepanemise ning ajahetke, mil kõnealune ettevõtja peab rikkumise eest vastutama, vahelisel ajal äriühing, kes vastutab kontserni majandustegevuse eest turul, kus konkurentsieeskirjade rikkumine toime pandi, annab oma majandustegevuse üle sama kontserni teisele äriühingule, ei välista asjaolu, et esimene äriühing jääb õigussubjektina edasi tegutsema, seda, et ühenduse konkurentsiõiguse mõttes muutub teine ühing vastutavaks esimese toime pandud tegude eest.

(vt punktid 122, 132)

5. Suuniste (määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta) punkti 1A esimese lõigu kohaselt võtab komisjon rikkumise raskusastme alusel trahvi arvutamisel arvesse rikkumise tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta. See kartellikokkuleppe mõõdetav mõju turule tuleb lugeda piisavalt tõendatuks, kui komisjon suudab esitada konkreetseid ja usaldusväärseid kaudseid tõendeid, mis viitavad mõistliku tõenäosusega sellele, et kartellikokkuleppel oli mõju turule.

Kartellikokkuleppe poolt turule avaldatava mõju hindamine eeldab tingimata oletuste tegemist. Selle raames peab komisjon eelkõige uurima, milline oleks olnud asjaomase toote hind ilma kartellikokkuleppeta. Hindade tegeliku kujunemise põhjuste uurimisel on ohtlik spekuleerida iga osa rolli üle. Arvesse tuleb võtta objektiivset asjaolu, et hinnakokkuleppega loobusid osalised nimelt oma vabadusest konkureerida hindadega. Sellise mõju hindamine, mis tuleneb muudest teguritest kui see kartellikokkuleppe poolte vabatahtlik loobumine, põhineb kahtlemata mõistlikul ja täpselt määramatul tõenäosusel.

Seega, võtmata suuniste punkti 1A esimese lõigu kriteeriumilt tema kasulikku mõju, ei saa komisjonile ette heita, et ta tugines konkurentsivastase eesmärgiga kartellikokkuleppe, nagu seda on hinnakokkulepe või kvoote puudutav kokkulepe, tegelikule mõjule turule, jättes selle mõju tegeliku suuruse määramata või selles osas arvulise hinnangu esitamata.

(vt punktid 151–155)

6. Kõnealusele turule rikkumise mõjude olemasolu tõendamiskoormis, mis on komisjoni kanda rikkumise mõjude arvesse võtmisel rikkumise raskusastme alusel trahvisumma arvutamisel, on konkurentsi valdkonnas kergem kui tõendamiskoormis, mis on komisjonil siis, kui ta peab tõendama rikkumise olemasolu kartellikokkuleppe kui sellise puhul. Seega piisab selle otsuse kohaselt kartellikokkuleppe tegeliku mõju turule arvesse võtmiseks, kui komisjon esitab „head põhjendused nende arvesse võtmiseks”.

(vt punkt 161)

7. Rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel tuleb eelkõige arvesse võtta süüks pandud käitumise õiguslikku ja majanduslikku konteksti. Seejuures peab komisjon, hinnates rikkumise tegelikku mõju turule, viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid eksisteerinud ilma rikkumiseta.

Esiteks tähendab see, et hinnakartellide puhul tuleb mõistliku tõenäosuse astmega tuvastada, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel pooltel ka tegelikkuses saavutada kõrgema hinnataseme kui see, mis oleks olnud valdav kartellikokkuleppe puudumisel. Teiseks tuleneb sellest, et komisjon peab hinnangu andmisel võtma arvesse asjaomase turu kõiki objektiivseid tingimusi, arvestades kehtivat majanduslikku ja võimalusel ka õiguslikku konteksti. Vajaduse korral tuleb arvesse võtta „objektiivsete majanduslike tegurite” olemasolu, mis näitavad, et „vaba konkurentsi tingimustes” ei oleks hinnatase kujunenud identseks tegeliku hinnatasemega.

(vt punktid 177–179)

8. Konkurentsieeskirjade rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga, nagu konkreetse juhtumi eripärased tehisolud ning selle kontekst, isegi kui kohustuslikult arvesse võetavate tingimuste kohta puudub siduv või ammendav loetelu.

Lisaks sellele võivad rikkumise raskusastme hindamise elementide hulka vastavalt asjaoludele kuuluda rikkumise esemeks olnud kaupade kogus ja väärtus, ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus ja seega selle ettevõtja mõju asjaomasele turule. Esiteks tuleneb sellest, et trahvi kindlaksmääramisel on mõistlik arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üheks, olgugi ligikaudseks ja ebatäiuslikuks näitajaks ettevõtja suurusest ja majanduslikust võimsusest, kui ka kõnealusel turul asjaomaste ettevõtjate turuosa, mis võib näidata selle rikkumise ulatust. Teiseks tuleneb sellest, et ei ühele ega teisele käibele ei maksa omistada tähtsust, mis teiste hinnanguelementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne, ja seetõttu ei saa sobiva trahvisumma kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibe põhjal arvutades.

(vt punktid 213, 214, 227)

9. Komisjonil on erinevatele ettevõtjatele, kes osalesid samas konkurentsieeskirjade rikkumises, määratavate trahvide kindlaksmääramisel lubatud vastavalt suunistele (määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta) määrata trahvid kindlaks mitte iga asjaomase ettevõtja vastaval turul saadud käibe alusel, vaid kohaldada kõikide asjaomaste ettevõtjate suhtes oma arvutuse lähtepunktina toimepandud rikkumisest endast lähtudes kindlaksmääratud kogusummat, mida seejärel muudetakse iga asjaomase ettevõtja puhul erinevate tegurite alusel.

(vt punkt 223)

10. Proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et ühenduse institutsioonide võetud meetmed ei ületaks määra, mis on asjakohane ja vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks.

11. Trahvide arvutamise kontekstis tuleb rikkumiste raskusaste kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga ning et mitte ühelegi asjaolule ei maksa omistada tähtsust, mis teiste hinnanguelementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne.

Proportsionaalsuse põhimõttest tuleneb selles kontekstis, et komisjon peab määrama trahvi proportsionaalselt asjaolude alusel, mida ta võttis rikkumise raskusastme hindamiseks arvesse, ning et komisjon peab neid asjaolusid seejuures seostatult ning objektiivselt põhjendades hindama.

(vt punktid 226–228)

12. Suuniste (määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta) punkti 3 esimeses lõigus on sätestatud, et trahvi summat vähendatakse kergendavate asjaolude raames, kui näiteks asjaomasel ettevõtjal oli „puhtalt passiivne või käsutäitja roll rikkumises”.

Ettevõtja passiivset käitumist kartellis väljendavad sellised asjaolud nagu ettevõtja koosolekutel osalemise juhuslik laad, võrreldes kartellikokkuleppe teiste pooltega, samuti ettevõtja tulek rikkumise esemeks olnud turule hilinenult, sõltumata ettevõtja kartellikokkuleppes osalemise kestusest, või ka sellekohaste avalduste olemasolu, mis pärinevad kolmandate ettevõtjate esindajatelt, kes osalesid rikkumises. Peale selle viitab kartelliosalise „puhtalt passiivne roll” sellele, et viimane hoidis „madalat profiili”, st ei osalenud aktiivselt konkurentsivastase kokkuleppe või kokkulepete väljatöötamises.

Seega ei piisa, et kartelli teatava ajavahemiku jooksul või seoses teatavate kartellikokkulepetega hoidis asjaomane ettevõtja „madalat profiili”. Nimelt on madalat profiili hoidva käsutäitja passiivse rolliga vastuolus koosolekute kokkukutsumine, päevakava osas ettepanekute tegemine, koosolekute ettevalmistamisega seotud dokumentide jagamine. Sellised algatused viitavad asjaomase ettevõtja soositud ja aktiivsele suhtumisele kartelli loomise, jätkamise ning kontrolli osas.

Selle punkti 3 teises lõigus on sätestatud, et trahvi summat vähendatakse kergendavate asjaolude raames kokkulepete täitmata jätmisel. Selleks tuleb kontrollida, kas ettevõtja välja toodud asjaolud võivad tõendada, et ajavahemikul, kui ta oli rikkumist kujutavate kokkulepetega seotud, hoidus ta tegelikult nende täitmisest, käitudes turul konkureerivalt.

Sellegipoolest ei kujuta fakt, kui oma konkurentidega hinna suhtes kokku leppinud ettevõtja ei käitu turul kooskõlas konkurentidega kokkulepituga, veel tingimata asjaolu, mida tuleks määratava trahvisumma kindlaksmääramisel lugeda kergendavaks. Ettevõtja, kes vaatamata konkurentidega sõlmitud kokkuleppele viib ellu enam-vähem sõltumatut turupoliitikat, võib kartelli üksnes enda kasuks ära kasutada.

(vt punktid 251, 252, 254, 255, 257, 267–269)

13. Non bis in idem põhimõte keelab karistada sama isikut mitu korda sama õigusvastase teo eest, et kaitsta sama õigushüve. Nimetatud põhimõtte kohaldamine sõltub kolmest kumulatiivsest tingimusest, st asjaolude samasusest, rikkumise toimepannud isiku samasusest ning kaitstava õigushüve samasusest.

Nii võib ettevõtja õiguspäraselt olla ühe ja sama õigusvastase teo eest allutatud kahele paralleelsele menetlusele, mida toimetavad ühelt poolt asjaomase liikmesriigi pädev ametiasutus ning teiselt poolt ühenduse ametivõimud, ning seega topeltkaristusele, kui neil menetlustel on erinevad eesmärgid ning rikutud õigusnormid ei ole samased.

Eespool toodust tuleneb, et non bis in idem põhimõtet ei või seda enam kohaldada olukorras, kus esiteks komisjoni ning teiseks kolmandate riikide ametivõimude toimetatud menetlustel ning määratud trahvidel ei ole ilmselgelt samad eesmärgid. Seega kui esimesel juhul on tegemist ausa konkurentsi tagamisega Euroopa Ühenduse territooriumil või Euroopa Majanduspiirkonnas, siis teisel juhul püütakse seevastu kaitsta kolmanda riigi turgu. Non bis in idem põhimõtte kohaldamiseks vajalik eeldus, et kaitstavad õigushüved oleksid samased, ei ole sel juhul täidetud.

(vt punktid 285–287)

14. Õigluse nõudele on allutatud ühelt poolt ühenduse ning teiselt poolt siseriiklike karistuste võimalik samasus seoses kahe paralleelse menetlusega, mis on erinevate eesmärkide taotlemiseks lubatud kartellialase pädevuse ühenduse ja liikmesriikide vahel erilise jaotamissüsteemi tõttu. Kõnealune õigluse nõue kohustab komisjoni võtma määruse nr 17 artikli 15 kohasel trahvisumma määramisel arvesse karistusi, mida on sama ettevõtja pidanud sama teo eest juba kandma, juhul kui tegemist on karistustega, mis on määratud liikmesriigis keelatud kokkuleppeid, tegevusi ja otsuseid reguleeriva õiguse rikkumiste eest ja mis on järelikult toime pandud ühenduse territooriumil.

15. Kohustus võtta arvesse õigluse nõuet tuleneb siiski esiteks liikmesriikide siseturgude ja ühisturu tugevast sidemest ning teiseks kartelli alal pädevuste erilisest jaotamissüsteemist ühenduse ja liikmesriikide vahel samal territooriumil.

(vt punktid 290, 291)

16. Komisjoni pädevus määrata trahve ettevõtjatele, kes tahtlikult või hooletusest on pannud toime EÜ artikli 81 lõike 1 või artikli 82 rikkumise, kujutab ühte komisjonile antud vahenditest talle ühenduse õigusega pandud järelevalveülesande täitmiseks. See ülesanne hõlmab kohustuse järgida üldist poliitikat konkurentsiõiguses asutamislepingus kehtestatud normide kohaldamiseks ning juhendada selles suunas ka ettevõtjate käitumist.

Sellest tuleneb, et komisjonil on pädevus otsustada trahvisumma taseme üle, et tugevdada trahvide hoiatavat mõju, kui teatavat liiki rikkumised on vaatamata asjaolule, et ühenduse konkurentsipoliitika on need algusest peale ebaseaduslikuks kuulutanud, suhteliselt sagedased kasumi tõttu, mida teatavad ettevõtjad võivad nendest saada.

Komisjoni taotletud hoiatamise eesmärk puudutab ettevõtjate tegevust ühenduses või Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP). Järelikult ei saa hoiatavust, mis on ettevõtjale ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu määratud trahvil, kindlaks teha üksnes selle ettevõtja enda erilise olukorra ega ka selle alusel, kas ta järgib kolmandates riikides väljaspool EMP‑d kehtivaid konkurentsieeskirju.

(vt punktid 297, 298, 300)

17. Kui komisjon tahab tugineda vastuväiteteatise vastuse väljavõttele või sellisele vastusele lisatud dokumendile, et tõendada EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetluses rikkumise olemasolu, siis peab teistele selle menetlusega seotud pooltele olema antud võimalus sellise tõendi kohta arvamust avaldada. Neil asjaoludel kujutab vastuväiteteatise vastuse kõnealune väljavõte või sellisele vastusele lisatud dokument nimelt rikkumises osalenud erinevaid pooli süüdistavaid andmeid.

18. Asjaomane ettevõtja peab tõendama, et tulemus, milleni jõudis komisjon oma otsuses, oleks olnud teistsugune, kui kõrvale oleks tulnud jätta süüdistava tõendina dokument, millest ei teavitatud ning millele komisjon oma süüdistused rajas.

Õigustavatest andmetest teada andmata jätmise osas peab asjaomane ettevõtja üksnes tõendama, et avalikustamata jätmine võib tema kahjuks mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu. Piisab, kui ettevõtja tõendab, et ta võis nimetatud dokumenti kasutada enda kaitsmisel õigustavana isegi siis, kui ta, omades haldusmenetluses võimalust tugineda kõnealusele dokumendile, oleks saanud tuua välja asjaolud, mis ei olnud kooskõlas selles etapis komisjoni tehtud järeldustega, ning saades seega ükskõik millisel viisil mõjutada otsuses komisjoni väljendatavaid kaalutlusi vähemalt seoses ettevõtjale süükspandava käitumise raskuse ja kestusega ning järelikult ka seoses trahvi tasemega. Selles kontekstis saab võimalust, et avalikustamata dokumendil oleks võinud olla mõju menetluse käigule ja komisjoni otsuse sisule, tõendada üksnes pärast selliste konkreetsete tõendite esialgset uurimist, mis kinnitavad, et avalikustamata dokumentidel oleks – nende tõendite suhtes – võinud olla niisugune tähendus, mida ei oleks tohtinud tähelepanuta jätta.

(vt punktid 343, 344, 351)

19. Kuna Esimese Astme Kohus ei nõustunud ettevõtja esitatud väidetega komisjoni selle otsuse õigusvastasuse kohta, millega määrati ettevõtjale trahv ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, puudub Esimese Astme Kohtul oma täieliku pädevuse raames alus vähendada trahvisummat.

(vt punkt 386)