ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et hapnikukontsentraatorid on sarnaselt meditsiinilistele hapnikuballoonidele ja meditsiinilise vedela hapniku mahutitele üks kolmest turul kättesaadavatest hapniku vahenditest ning et kõik need vahendid on omavahel asendatavad ja/või üksteist täiendavad. Ühelt poolt viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus nimelt Centre fédéral d’expertise des soins de santés belge’i (Belgia föderaalne ravikeskus) aruandele, mille kohaselt on iga vahend kättesaadav suuremõõtmelise kohapealse vahendina ja kaasaskantava väikesemõõtmelise vahendina. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et aruandest nähtub veel, et patsiendi jaoks on kliinilise toimivuse seisukohast hapnikuga ravimise viisid omavahel võrdväärsed, nii et ei oma tähtsust, millist kolmest olemasolevast viisist hapnikuga varustamiseks kasutatakse ja kas varustamise vahend on kohapealne või kaasaskantav, sest vahenditevahelised erinevused on seotud üksnes mugavuse küsimustega (müra, kasutamine väljaspool kodu, kasutatav maht, kaasaskantava vahendi täitmine patsiendi poolt jne) ja sellega, kui palju see ühiskonna jaoks maksab. Teisalt märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kohustuslikku ravikindlustust reguleerivad Belgia õigusnormid kinnitavad nende hapniku varustamise vahendite täielikku omavahelist asendatavust, sest hapnikuballoon sisaldub rikke parandamise korral hüvitatavas hapnikukontsentraatori hinnas.
Selle kohta esitas nimetatud kohus järgmised kaalutlused:

„Väljavalitud CARREFOURI kauplused on hüpermarketid, mis ei ole tarbijale selgelt teada, sest see teave on esitatud ainult veebisaidil – aga mitte telereklaamilõikudes – väikeses kirjas märkega CARREFOURI veebisaidi avalehel, kus on märgitud, et madalaima hinna garantii „on kehtiv ainult CARREFOURI ja CARREFOUR PLANETI kauplustes. See ei ole seega kehtiv CARREFOUR Marketi, CARREFOUR contacti ja CARREFOUR City kauplustes.”

Väljavalitud INTERMARCHÉ kauplused on alates teisest reklaamlõigust kõik supermarketid ja võrdlusalus on muutunud, ilma et tarbijat oleks sellest teavitatud.

See muutus nende väljavalitud INTERMARCHÉ müügikohtade suuruses (samas kui INTERMARCHÉLE kuulub 1336 supermarketit ja 79 hüpermarketit ehk 5% koguarvust), milles hinnavaatlusi tehti, näitab selle hinnavõrdlusmeetodi ühekülgsust, milles puudub täielikult objektiivsus, sest CARREFOUR võrdleb – seda sõnaselgelt ütlemata – oma 223 hüpermarketit 1336 INTERMARCHÉ supermarketiga.“
24.

Oma avaldusele lisatud kirjas ja ka kohtuistungil märkis Madalmaade Kuningriik siiski, et raamotsuse eelnõu väljatöötamise ajal oli ta järjekindlalt kaitsnud seisukohta, et otsus peaks olema kohaldatav vaid tulevastele juhtudele. Nimetatud liikmesriik selgitab, et raamotsuse artikli 28 lõikes 2 ette nähtud võimalus on muu hulgas kantud ka tema taotlusse ning see oli tema jaoks 4. detsembril 2006 ja 15. veebruaril 2007 toimunud justiits- ja siseküsimuste nõukogu istungite käigus kõnealuse raamotsuse kohta sõlmitud poliitilise kokkuleppe oluline nüanss. Madalmaade Kuningriik täpsustas veel, et raamotsus oli kantud päevakorra „A“ punktides käsitletavate teemade alla vaid nii vähe aega enne justiits- ja siseküsimuste nõukogu 27. novembri 2008. aasta istungit, et tal ei olnud võimalik selles küsimuses nõukogu sisest istungite ettevalmistamise korda järgida. Sel põhjusel raamotsuse vastuvõtmisel justiits- ja siseküsimuste nõukogu 27. novembri 2008. aasta istungil Madalmaade Kuningriik raamotsuse artikli 28 lõike 2 tähenduses avaldust ei esitanud. Liikmesriik täpsustab, et kui justiits- ja siseküsimuste nõukogu 4. detsembri 2006. aasta istungil oli jõutud poliitilisele kokkuleppele, teatas ta siiski, et esitab selle avalduse. Tema sõnul võib seda teadet käsitada nii, et sellel on õiguslikud tagajärjed alates raamotsuse vastuvõtmisest 27. novembril 2008.
24.

Ma lisan, et vastupidi kohtuistungil põhikohtuasja vastustaja repliigi raames väidetule ei ole ma seisukohal, et direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis n ette nähtud maksuvabastuse saamiseks on oluline vaid teenuseid osutava asutuse laad, nimelt avalik‑õiguslik asutus või liikmesriigi tunnustatud muud kultuuriasutused. Põhikohtuasja vastustaja näib küll tunnistavat, et alates ajast, mil kõnealused teenuseid osutas seda liiki asutus, oli viimasel automaatselt õigus maksuvabastusele. Ent kui kultuuriteenuste osutaja seisund on tegelikult selle maksuvabastuse tegemise tingimus, siis selles sättes viidatud teenuste osutamise laad on teine niisugune tingimus. Seega ei piisa, kui kultuuriteenuseid osutav asutus on avalik-õiguslik asutus või asjaomase liikmesriigi poolt kultuuriasutusena tunnustatud asutus, selleks et see vabastada käibemaksust, vaid lisaks on vajalik, et see riik on kõnealuse teenuse osutamise – nagu on eespool märgitud – tunnistanud selliseks, et selle võib maksust vabastada.
55.

Sellega seoses märgin, et väljaande Bulletin officiel des finances publiques-Impôts (Prantsusmaa) ( 16 ) punktis 310 on ette nähtud, et „[e]baühtlaste kaubapartiide ostjad (näiteks mahakantud tööstusdetailid või lammutamiseks mõeldud materjal) on kohustatud kaupa sorteerima, mille järel nad määravad kindlaks nende toodete täpse laadi, mida nad edasi müüvad; teatav osa nendest toodetest võib olla taaskasutatav materjal, mis on mõeldud kasutamiseks uues tootmisahelas, teised on kasutatud kaubad, mis on kõlblikud uuesti kasutamiseks. Kuna viimaste puhul ei ole vastav ostuhind täpselt teada, on lubatud määrata maksustatavaks väärtuseks pool võõrandamishinnast“ ( 17 ).
67.

Esiteks väidab Maxcom, et niisuguses olukorras nagu käesolevas kohtuasjas käsitletav on võimalik järeldada, et City Cycle oli lähetamisega seotud. Selle kohta märkisin siiski käesoleva ettepaneku punktides 58 ja 59, et vastupidi Indoneesia juhtumile ei teinud nõukogu Sri Lanka puhul järeldust, et kõrvalehoidmine esineb riigi tasandil alusmääruse artikli 13 lõike 1 kolmanda lause tähenduses (konkreetselt lähetamistoimingud Sri Lankal) selle põhjal, mida ta oleks tuvastanud individuaalselt ühe konkreetse tootja/eksportija kohta (konkreetselt City Cycle). Nõukogu piirdus sellega, et järeldas, et niisugused tavad esinevad, kahest käesoleva ettepaneku punktides 56 ja 59 nimetatud asjaolust, mis – nagu on märgitud – ei võimalda üksi niisugust järeldust põhjendada. Sellest tuleneb, et isegi eeldusel, et kohtutoimikus oleva teabe põhjal oli teoreetiliselt võimalik järeldada, et City Cycle oli lähetamisega seotud, ei teinud nõukogu oma järeldust, et kõrvalehoidmine esineb riigi tasandil, selle tõdemuse põhjal. Kuna nõukogu järeldus ei põhine piisaval teabel, mida tuleb tõendada, ei saa niisuguses olukorras Üldkohtule ette heita, et ta leidis, et see institutsioon on rikkunud alusmääruse artikli 13 lõiget 1.
51.

Euroopa Kohus leidis 24. mai 2011. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Austria ( 14 ), et „[a]sjaolu, et notari tegevus järgib üldist eesmärki, milleks on eelkõige eraõiguslike isikute toimingute õiguspärasuse ja õiguskindluse tagamine, kujutab endast siiski ülekaalukat üldist huvi, millega võib õigustada võimalikke [ELTL] artikli 49 piiranguid, mis tulenevad notari tegevuse eripärast, nagu piirangud, mis tulenevad neile kohaldatavast ametisse nimetamise menetlusest, nende arvu ja tööpiirkonna piiritlemine või ka nende tasustamise kord, nende sõltumatus, ametite ühitamatus ja notariameti eluaegsus, tingimusel, et need piirangud on nimetatud eesmärkide saavutamiseks sobivad ja vajalikud“.
59.

Lõpetuseks lisan veel kaks märkust. Esiteks: tundub, et käesolevas asjas on mõlemas kõnealuses menetluses esitatud taotluste täpne sisu mõneti ebamäärane – näib, et apellant on oma taotlused eri etappides erinevalt sõnastanud. Kuid nagu käesolevas ettepanekus eespool, punktis 37, juba märgitud, on taotleja sellegipoolest kohustatud oma taotluse eseme täpselt määratlema. Teisalt jällegi leevendab seda suhtelist ( 25 ) rangust taotluse eseme sõnastamisel asjaolu, et taotleja võib esitada hiljem uue taotluse.
75.

Ma olen nõus Poola valitsusega, et tuleb eristada isiklikku e‑posti internetipanga postkastist. Tänapäeval on meilikonto tavapärane teabevahetuse viis ja keskmise tarbija igapäevaelu osa. Isegi kui internetipanga postkasti on kunagi tehniliselt võimalik muuta e‑posti sarnaseks, kuigi mõningate reservatsioonidega, saab internetipanga postkasti vaevalt võrdsustada üldise ja igapäevase teabevahetusvahendiga, mida tarbijad korrapäraselt kasutavad. See on keskkond, mis on seotud tarbijate suhtega konkreetse asutusega (käesoleval juhul on see pank) nende pangatoimingute konkreetses raamistikus. Üldjuhul ei võimalda see siiski üldist teabevahetust muude kolmandate isikutega. Pealegi ei saa põhjendatult eeldada, et tarbijad jälgiksid iga päev kõikide teenusepakkujate, kellega neil on leping, pidevalt laienevaid elektroonilisi sidesüsteeme.
47.

Vastupidi sellele ei väljenda määruse nr 1/2003 artikli 12 lõige 2, millele apellandid osutasid, õiguse üldpõhimõtet, mille kohaselt võib kartellimenetluses alati kasutada ainult neid tõendeid, mis on juba varem konkurentsieeskirjade täitmise eesmärgil kogutud. On küll tõsi, et tõendeid – isegi kui need on saadud täiesti õiguspäraselt – ei või kunagi kasutada õigusvastasel eesmärgil. Tõendite suhtes, mis on kogutud õigusvastasel eesmärgil, kehtib seega tõendite kasutamise keeld. Sellest ei järeldu siiski, et tõendeid, mis on kogutud eesmärgil, mis ei ole konkurentsiga seotud (näiteks maksualase kriminaalmenetluse käigus), ei või kunagi kasutada konkurentsieeskirjade täitmise eesmärgil (nimelt ELTL artikli 101 kohases kartellimenetluses nagu käesoleval juhul). Sellele vastavalt on liidu kohtud juba kinnitanud, et komisjon võib liikmesriigi maksualase kriminaalmenetluse käigus kogutud tõendeid kartellimenetluses kasutada. ( 27 )
54.

Kohtuotsusega Test Claimants in the FII Group Litigation, ( 25 ) millele Belgia ja Prantsuse valitsus viitavad, ei ole see vastuolus. Kõnealune kohtuasi puudutas konkreetset süsteemi, mille kohaselt tuli maksta juriidilise isiku tulumaksu avansilist makset, mida pidi tasuma residendist emaettevõtja, kui ta omakorda maksis välja mitteresidendist tütarettevõtjalt saadud dividendi. Selle kohta sedastas Euroopa Kohus, et direktiivi 2011/96 artikli 4 lõige 1 ei kohusta liikmesriiki tagama, et tasumisele kuuluva avansilise makse summa oleks igal juhul määratletud äriühingu tulumaksuga, mille tütarettevõtja on maksnud liikmesriigis, kus ta on resident. ( 26 ) Sellest ei saa siiski järeldada, et direktiiv ei ole kohaldatav juhul, kui on tegemist saadud dividendi uuesti väljamaksmisega.
65.

Esiteks paistab, et kaebaja ei ole maksudest kõrvale hoidunud. Nii esimene kui ka teine käibemaksusumma on maksuhaldurile ära makstud. Teiseks, eelotsusetaotluses ei ole nimetatud ühtki konkreetset kaebajapoolset viivitust teise käibemaksusumma tasumisel peale selle, mis tekkis kaebajapoolse (väär)arusaama tõttu pöördmaksustamisest. Kolmandaks, käibemaksuseaduse § 142 lõige 7 näeb ette, et pöördmaksustamise nõuetele vastava arve väljastamise kohustus lasub müüjal. Tuleb rõhutada, et müüja väljastas arve, mis ei vastanud pöördmaksustamisel kohaldatavatele eeskirjadele, ja et see juhtus maksuhalduri korraldatud sundmüügi käigus.
51.

Esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van Beroep voor het bedrijfsleveni (teise astme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad) teisele küsimusele järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/136/EÜ muudetud redaktsioonis artikli 25 lõiget 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) direktiiviga 2009/136 muudetud redaktsioonis artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, et ettevõtja, kellele esitatakse taotlus avaldada tema abonentide isikuandmed, teeb nende abonentide käest nõusoleku küsimisel vahet selle alusel, millises liikmesriigis kataloogi ja/või numbriinfoteenust osutatakse, kuid seda siiski tingimusel, et need andmed on ette nähtud kasutamiseks samal otstarbel kui see, milleks neid koguti nende esmase avaldamise eesmärgil. Asjaomane ettevõtja peab seega abonendilepingule alla kirjutamisel tagama, et abonent saab selge ja täpse teabe tema andmete töötlemise erinevate aspektide kohta, iseäranis nende kättesaadavaks tegemise kohta, mille eesmärk on telefonikataloogis avaldamine või kasutamine numbriinfoteenuse osutamiseks muus liikmesriigis kui abonendi elukohaliikmesriigis.
62.

Teiseks kinnitavad direktiivi 92/49 ettevalmistavad materjalid analüüsi, mille kohaselt näib direktiivi 92/49 artikkel 40 just olevat sõnastatud mitte ainult menetlusnormina, vaid ka erandina päritoluliikmesriigi poolse järelevalve põhimõttest, mis annab teatavatel tingimustel pädevuse vastuvõtvale liikmesriigile. Nõukogu kolmanda direktiivi otsekindlustustegevusega, välja arvatud elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 73/239/EMÜ ja 88/357/EMÜ (KOM(90)348 (lõplik)) ( 21 ), seletuskirjas on märgitud, et kuigi õiguslik regulatsioon, mis on kehtestatud, et oleks võimalik võtta meetmeid ja kohaldada karistusi kindlustusettevõtja suhtes, kes ei järgi oma tegevuses teenuste osutamise vabaduse alusel talle kohaldatavaid õigusnorme, „rajaneb põhimõtetel, mille kohaselt kuulub üldine meetmete võtmise ja karistuste kohaldamise pädevus päritoluliikmesriigile, ning erinevate asjaomaste liikmesriikide koostööl“, ( 22 )„jääb“ vastuvõtvale liikmesriigile „siiski ( 23 ) võimalus võtta otseselt ( 24 ) meetmeid selle liikmesriigi territooriumil tegutseva ettevõtja suhtes või karistada teda tema suhtes kohaldatavate õigusnormide rikkumiste eest, mille see ettevõtja on tema territooriumil toime pannud“. ( 25 ) On märgitud, et „[n]ii on see ka isegi siis, kui päritoluliikmesriigi võetud meetmed on ebapiisavad või kui viimane ei ole neid üldse võtnud“. ( 26 ) Kaitsemehhanism on seega tõesti kavandatud erandina põhimõttest, mille kohaselt on „üldpädevus antud“ päritoluliikmesriigile, – erand, mis võimaldab vastuvõtval liikmesriigil võtta meetmeid, et ennetada rikkumisi oma territooriumil ja karistada nende eest. See süsteem ei too seega kasu ainult menetluslikust seisukohast. Piirdutud ei ole sugugi ainult liikmesriikide tegevuse kooskõlastamisega nii, et austatakse nende vastavaid pädevusalasid, vaid see annab teatava pädevuse vastuvõtvale liikmesriigile, et viimane saaks ennetada rikkumisi, mida teenuste osutamise vabaduse alusel tegutsev ettevõtja võib tema territooriumil toime panna, ja karistada nende eest.
60.

Artikli 12 lõikes 3a on sätestatud tingimused, mille esinemisel ei hõlma direktiivi 2003/87 artikli 12 lõikes 3 ette nähtud saastekvootide tagastamise kohustus heitkoguseid, mis on tõendatult kogutud ja transporditud püsivaks geoloogiliseks säilitamiseks. See lõige lisati nimetatud direktiivi selleks, et ajendada käitajaid seda tehnoloogiat kasutama, ( 46 ) samal ajal kui liidu seadusandja otsustas lisada direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse kuuluvate tegevuste loetellu (I lisas) „[k]asvuhoonegaaside kogumi[s]e käesoleva direktiiviga hõlmatud käitistest, et neid transportida ja geoloogiliselt säilitada direktiivi 2009/31/EÜ kohaselt lubatud säilitamiskohas“, „[k]asvuhoonegaaside transportimi[s]e torujuhtmete kaudu, et neid geoloogiliselt säilitada direktiivi 2009/31/EÜ kohaselt lubatud säilitamiskohas“ ja „[k]asvuhoonegaaside geoloogili[s]e säilitami[s]e direktiivi 2009/31/EÜ kohaselt lubatud säilitamiskohas“. ( 47 ) Nii kinnitas liidu seadusandja, et ehkki nende tegevuste esmane eesmärk on hoida ära heiteid (mis õigustab artikli 12 lõikes 3a ette nähtud tingimuslikku erandit), ei ole nende eesmärk kasvuhoonegaase kõrvaldada: seetõttu jääb selgelt alles oht, et niisugused gaasid võivad lõpuks atmosfääri sattuda. ( 48 ) Seevastu ei hõlmanud liidu seadusandja saastekvootidega kauplemise süsteemi süsinikdioksiidi ülekandmist sadestatud kaltsiumkarbonaadi tootmiseks kui niisugust. See on loogiline, sest süsinikdioksiid (õieti suurem osa sellest) on sadestatud kaltsiumkarbonaadis keemiliselt seotud ega saa seetõttu atmosfääri sattuda. Sellepärast ei anna direktiivi 2003/87 artikli 12 lõige 3a, arvestades selle konkreetset eesmärki, üldisi suuniseid sama direktiivi artikli 3 punktis b määratletud mõiste „heitkogus“ kohta.
37.

Seetõttu võib Euroopa Kohus võtta eeskuju „lihtsat mittetööstuslikku käsitlemist“ puudutavast kohtupraktikast, arvestades praeguse direktiivi 2011/64 artikli 3 lõike 1 punkte b ja c. Kohtuasjas komisjon versus Saksamaa otsustas Euroopa Kohus, et toiming, mille käigus sisestatakse peeneks lõigatud tubakas, mis on keeratud paraja suurusega mõlemast otsast avatud alumiiniumfooliumisse, filtriga sigaretihülssi ja seejärel eemaldatakse foolium pastapliiatsisuuruse seadmega, jättes tubaka sigaretihülssi, on „lihtne mittetööstuslik käsitlemine“. Seetõttu klassifitseeritakse need tubakarullid pigem sigarettideks praeguse direktiivi 2011/64 artikli 2 lõike 1 punkti a mõttes, mitte aga sigarettide keeramiseks peeneks lõigatud tubakaks – või kasutades üldmõistet rulltubakas artikli 2 lõike 1 punkti c alapunkti i tähenduses. ( 13 ) Täpsemalt kirjeldas kohtujurist Jacobs „lihtsat mittetööstuslikku käsitlemist“ kui „praktiliselt igasugust protsessi, mille käigus suitsetaja valmistab tööstuslikest komponentidest ise endale sigareti“. Ta lisas, et „kui protsess ei ole keskmise suitsetaja poolt suhtelise kerguse ja tagasihoidlike oskustega pärast minimaalset harjutamist läbiviidav, on ebatõenäoline, et need komponendid leiaksid turu“. ( 14 )
Eeltoodust tulenevalt teen ettepaneku vastata Tribunal de grande instance de Perpignan’i (Perpignani piirkondlik kohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:

Esimene küsimus

ELTL artikliga 34 ja vastastikuse tunnustamise põhimõttega, tõlgendatuna Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiivist 2002/46/EÜ toidulisandeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta lähtudes, on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, millega on keelatud teises liikmesriigis seaduslikult valmistatud või turustatud toidulisandite importimine, tuginedes sellele, et need toidulisandid sisaldavad toitaineid kogustes, mis ületavad ette nähtud ülempiiri, kui selline ülempiir on kehtestatud ilma eelneva teadusliku riskianalüüsita, mis juhindub eelkõige selle direktiivi artikli 5 lõigetes 1 ja 2 sätestatud kriteeriumidest. Kui selline eelnev riskianalüüs on läbi viidud, on liikmesriigid tulenevalt ELTL artiklist 34 ja vastastikuse tunnustamise põhimõttest, tõlgendatuna direktiivist 2002/46 lähtudes, kohustatud tagama importijatele võimaluse taotleda selle varasema riskianalüüsi läbivaatamist, tuginedes teaduslikele tõenditele, mida liikmesriik ei ole varasemalt arvesse võtnud. Sellisest uute teaduslike tõendite hindamise menetlusest peab saama lihtsalt osa võtta, seda peab olema võimalik läbi viia mõistliku aja jooksul ning selle tulemusel tehtud otsuseid peab olema võimalik kohtus vaidlustada.

Teine küsimus

ELTL artikliga 34 ja vastastikuse tunnustamise põhimõttega tõlgendatuna lähtudes direktiivist 2002/46 on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, millega on keelatud teises liikmesriigis seaduslikult valmistatud või turustatud toidulisandite importimine tuginedes sellele, et need toidulisandid sisaldavad toitaineid kogustes, mis ületavad ette nähtud ülempiiri, kui selline ülempiir on kehtestatud ilma eelneva teadusliku riskianalüüsita, mis juhindub eelkõige selle direktiivi artikli 5 lõigetes 1 ja 2 sätestatud kriteeriumidest. Kui selline eelnev riskianalüüs on läbi viidud, ei ole nende põhimõtete ja liidu õigusnormidega vastuolus see, kui ülempiire esitatakse kas a) kahe või enama toitaine rühmana või b) tarbimise kontrollandmete kordsetena.

Kolmas küsimus

ELTL artikliga 34 ja direktiiviga 2002/46 ei ole põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega kehtestatakse toidulisandites lubatud vitamiinide ja mineraalide maksimumkogused, tuginedes üksnes riigi teadusarvamusele. ELTL artikkel 34 ja direktiiv 2002/46 ei kohusta liikmesriike joondama neid maksimumkoguseid hiljutise rahvusvahelise teadusarvamustega üksnes sel põhjusel, et nendes arvamustes nähakse ette ohutud ülempiirid, mis on kõrgemad, kui need, mida samadel tingimustel näevad ette riigi teadusarvamused. Liikmesriigi kohus peab kohtuasja asjaoludele tuginedes otsustama, kas kõnealune liikmesriigi meede tugineb täielikul riskianalüüsil, mis põhineb kõige uuemal ja asjassepuutuvamal kättesaadaval teabel, olenemata sellest, kas see on siseriiklik või rahvusvaheline.
26.

Seega, kuna Saksa ametiasutused ei soovinud – põhjustel, mis näivad mulle ikka veel ebamäärased – väljastada põhikohtuasja kaebajale elamisluba „omaalgatuslikult“, sunnivad nad teda suunduma Türgisse, kuigi ta on sündinud ja alati elanud Saksamaal. Arvestades et laps on väga väike, on välistatud, et ta reisib üksinda ( 21 ). Kuna tema ema taotleb varjupaika Saksamaal, on vägagi kindel – kas või juba selleks, et säilitada võimalused, et taotlus oleks edukas –, et ta ei saaks lapsega kaasa minna. Isegi kui ta peaks lapsega kaasa minema, peaks tema abikaasa, kellel on Türgi päritolu töötaja staatus, igal juhul jääma üksi ilma oma abikaasa ja lapseta. Jääb veel võimalus, et põhikohtuasja kaebajaga läheb Türgisse kaasa tema isa. Välismaalasteamet märkis põhikohtuasjas kõne all olevas otsuses, et ei ole „ebamõistlik“ mõelda ja oodata lapse isast, et ta „taotleb Türgis oma pereelu ühisust oma pojaga“. Ometi võiks seda, et last kohustatakse territooriumilt lahkuma, lisaks ilmsetele tagajärgedele perekonnaelule, tõlgendada ka kui püüet heidutada kõiki pereliikmeid, sealhulgas seda, kellel on Türgi päritolu töötaja staatus, Saksamaale asumast ja seal edasi elamast.
61.

Kas nendel tingimustel, kus on tekkinud tollivõlg, mida – nagu ma juba märkisin – keegi ei vaidlusta, on vallandunud veel teine maksuõiguslik tagajärg, nimelt, et tekib käibemaksuga maksustatav teokoosseis? See võiks olla põhimõtteliselt nii: a) kui transiidiprotseduuri lõpetamisest iseenesest piisaks selleks, et käsitada kaupa impordituna; või b) kui, kuna tollivõlg tekkis tolliseadustiku artikli 203 alusel, tähendaks sellega maksustatav teokoosseis automaatselt, et tasuda tuleb ka käibemaksu, isegi kui kaupa ei saa pidada impordituks (sest see on endiselt vabatsoonis asuv kaup).
63.

See kehtib ka 15. veebruari 2000. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Prantsusmaa (C‑169/98, EU:C:2000:85) kohta. Tõsi küll, Euroopa Kohus tuvastas selles kohtuotsuses, et Prantsuse Vabariik rikkus EÜ asutamislepingu artikleid 48 ja 52 (nüüd ELTL artiklid 45 ja 49). See järeldus järgnes ja viitas aga järeldusele, mille Euroopa Kohus tegi määruse nr 1408/71 artikli 13 rikkumist käsitlevas hinnangus. Peale selle ei kinnitanud Euroopa Kohus, et sotsiaalkindlustuse valdkonnas ainult ühe liikmesriigi õigusaktide kohaldamise põhimõte tuleneb eelnimetatud EÜ asutamislepingu sätetest. Kohus piirdus üksnes järeldusega, et selliste töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate töötulu ja asendussissetuleku maksustamine üldise sotsiaalmaksega, kes elasid Prantsusmaal, kuid kelle suhtes ei kohaldatud sotsiaalkindlustusalaseid Prantsuse õigusakte, oli ühtaegu määruse nr 1408/71 artikli 13 rikkumine ning töötajate vaba liikumisega vastuolus olev ebavõrdne kohtlemine just selle artikli olemasolu tõttu, kuna selle maksustamisega nõuti osalemist kõnealuse liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemi rahastamises, samas kui nad ei olnud selles süsteemis kindlustatud. ( 36 ) Seega tundub, et Euroopa Kohtu tuvastatud EÜ asutamislepingu artiklitest 48 ja 52 tulenevate kohustuste rikkumine ei ole täiesti iseseisev määruse nr 1408/71 artikli 13 rikkumisest. Asjaolu, et liikmesriigil on keelatud nõuda töötajalt osalemist selliste sotsiaalkindlustusskeemide rahastamises, milles see töötaja ei ole kindlustatud, ei tulene, nagu ma täpsustan käesoleva ettepaneku punktis 65, igal juhul automaatselt eelnevast järeldusest, et asjaomane olukord kuulub ainult ühe liikmesriigi sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide kohaldamise põhimõtte kohaldamisalasse.