ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/6

Euroopa Kohtu (suurkoda) 18. detsembri 2007. aasta otsus (Rederingsrätten eelotsusetaotlus — Rootsi) — Skatteverket versus A

(Kohtuasi C-101/05) (1)

(Kapitali vaba liikumine - Kapitali liikumise piirangud liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel - Kapitalitulu maksustamine - Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis asuvale äriühingule jaotatavad dividendid - Vabastus - Kolmandas riigis asuva äriühingu jaotatavad dividendid - Maksuvabastus, mis eeldab teabevahetuse sätet sisaldava maksulepingu olemasolu - Maksujärelevalve tõhusus)

(2008/C 51/09)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rederingsrätten

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Skatteverket

Kostja: A

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Rederingsrätten — EÜ artiklite 56 ja 58 tõlgendamine — Liikmesriigis asuvale maksukohustuslasele kolmandas riigis asuva äriühingu poolt jaotatud dividendide maksustamine — Liikmesriigi õigus, mis seab dividendidele maksuvabastuse kohaldamise sõltuvusse kolmanda riigiga sõlmitud maksulepingu olemasolust, mis sisaldab sätet teabevahetuse kohta.

Resolutiivosa

EÜ artikleid 56 ja 58 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigus, mille kohaselt saab tütarettevõtja aktsiates makstavatele dividendidele tulumaksuvabastuse anda vaid juhul, kui dividende jaotava äriühingu asukoht on EMP-i liikmesriigis või riigis, kellega maksuga maksustav riik on sõlminud maksulepingu, mis sisaldab sätet teabevahetuse kohta, ja kui see maksuvabastus sõltub teatud tingimuste täitmisest, mida liikmesriigi pädevad ametiasutused saavad aga kontrollida vaid teabe saamisel dividende jaotava äriühingu asukoha riigilt.

(1) ELT C 106, 30.4.2005.
1.

Kuna Itaalia Vabariik sätestas avalikku julgeolekut käsitlevate seaduste terviktekstis (Testo unico delle leggi di pubblica sicurezza), mis on heaks kiidetud 18. juuni 1931. aasta kuningliku dekreediga nr 773 ja mida on muudetud, et: — et eraturvatöötajana võib tegutseda vaid Itaalia Vabariigile eelnevalt ustavusvande andmise korral, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi, — et teises liikmesriigis asuvad teenuseosutajad võivad eraturvavaldkonnas tegutseda vaid pärast Prefettolt territoriaalse kehtivusega loa saamist, ilma et võetaks arvesse kohustusi, mis lasuvad teenuseosutajatel juba nende päritolu liikmesriigis, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, — et nimetatud loa territoriaalne kehtivus on piiratud ja selle andmine sõltub vastaval territooriumil juba tegutsevate eraturvaettevõtjate arvust ja suurusest, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi, — et eraturvaettevõtjatel peab olema tegevuskoht igas provintsis, kus nad tegutsevad, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, — et ettevõtjate töötajatel peab olema isiklik luba turvavaldkonnas tegutsemiseks, ilma et võetaks arvesse päritolu liikmesriigis juba teostatud kontrolli ega järelevalvet, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, — et eraturvaettevõtjatel peab loa saamiseks olema minimaalne ja/või maksimaalne arv töötajaid, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi, — et samad ettevõtjad peavad deponeerima tagatise hoiukassas, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi, — et eraturvateenuste hinnad kehtestatakse kindlaksmääratud hinnavahemikus Prefetto loal, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
2.

Juhul kui töötaja pöördub pärast teises liikmesriigis töötamist tagasi liikmesriiki, mille kodanik ta on, on selle töötaja pereliikmest kolmanda riigi kodanikul tulenevalt määruse nr 1612/68, muudetud määrusega nr 2434/92, artikli 10 lõike 1 punktist a, mida kohaldatakse analoogia korras, õigus elada selles liikmesriigis, mille kodanik töötaja on, ja seda vaatamata sellele, et nimetatud töötaja ei tee seal tõelist ja tegelikku tööd. Asjaolu, et ühenduse töötaja pereliikmest kolmanda riigi kodanikul ei olnud enne selles liikmesriigis elamist, kus töötaja töötas, siseriiklikust õigusest tulenevat õigust elada liikmesriigis, mille kodanik töötaja on, ei oma mingit tähtsust nimetatud kolmanda riigi kodaniku viimati nimetatud riigis elamise õiguse hindamisel.
1.

Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97, VI lisa C osa „Saksamaa” punkti 1 sätted ei ole isikute vaba liikumisega ja eelkõige EÜ artikliga 42 kooskõlas, kuivõrd nende sätete kohaselt on võimalik sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjades võtta vanadushüvitiste maksmisel arvesse sissemakseperioode, mis on täitunud aastatel 1937 kuni 1945 territooriumi osadel, kus kehtisid Saksa Riigi sotsiaalkindlustusseadused, kuid mis asuvad väljaspool Saksamaa Liitvabariigi territooriumi, vaid tingimusel, et hüvitisesaaja elab nimetatud liikmesriigi territooriumil.
1.

Kuna Itaalia Vabariik — on vastu võtnud kogu riigi territooriumil kehtivad üldeeskirjad, mida on täpsustatud keskkonnaministri 28. juuni 1999. aasta ringkirjas, milles esitatakse tõlgendavaid selgitusi jäätmete mõiste määratlemise kohta, ja tervishoiuministri 22. juuli 2002. aasta teatises, mis sisaldab sanitaarhügieeni üksikasjalikke eeskirju toiduainetööstuse tootmis- ja müügitsüklist pärinevate materjalide ja kõrvalsaaduste kasutamise kohta loomatoidus, millega välistatakse jäätmetega seotud õigusaktide kohaldamisalast toiduainetööstuses tekkinud toidujäägid, mis on mõeldud loomatoidu tootmiseks, ning — välistas 31. juuli 2002. aasta seaduse nr 179 artikliga 23 keskkonnaalaste õigusnormide kohta jäätmetega seotud õigusaktide kohaldamisalast kulinaartoodete valmistamisel kõikidest tahketest, kuumtöödeldud ja toores toiduainetest, mis ei ole müügikanalitesse jõudnud, tekkinud jäägid, mis on mõeldud lemmikloomade varjupaikadele, siis on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta, muudetud nõukogu 18. märtsi 1991. aasta direktiiviga 91/156/EMÜ, artikli 1 punktist a.
2.

EÜ artiklid 28 ja 30 ei välista selliseid siseriiklikke õigusnorme, tingimusel, et: — pädevad riiklikud ametivõimud on kohustatud võtma ettenähtud rakendusmeetmed, et määrata kindlaks väljaspool avalikke laevatatavaid veeteid asuvad veekogud, kus jettide kasutamine on lubatud; — need riiklikud ametivõimud on tegelikult kasutanud neile selleks antud pädevust ning määranud kindlaks siseriiklikus määruses sätestatud tingimustele vastavad veekogud ning — sellised meetmed võetakse mõistliku tähtaja jooksul arvates selle õigusnormi jõustumisest. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas on need tingimused täidetud.
—

pädevad riiklikud ametivõimud on kohustatud võtma ettenähtud rakendusmeetmed, et määrata kindlaks väljaspool avalikke laevatatavaid veeteid asuvad veekogud, kus jettide kasutamine on lubatud,
1.

Kuna Kreeka Vabariik — ei tunnusta muu liikmesriigi pädevate ametiasutuste poolt sellise kokkuleppe raames väljastatud diplomeid, mille kohaselt nimetatud ametiasutused on tunnistanud samaväärseks Kreeka eraõigusliku asutuse poolt läbiviidava koolituse; — näeb ette kompensatsioonimeetmete kohaldamise suuremal hulgal juhtudest, kui on lubatud nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivis 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. mai 2001. aasta direktiiviga 2001/19/EÜ; — on teinud kõrgharidusdiplomite kutsealase samaväärsuse tunnustamise nõukogule ülesandeks hinnata, kas „haridusasutus, kus taotleja sai oma kutseõppe, on kõrgharidusasutus” ja millises ulatuses „on taotlejal töökogemus, mis on nõutav juhul, kui koolituse kestus on vähemalt ühe aasta võrra lühem Kreekas samal kutsealal tegutsemiseks nõutavast”; — ei võimalda avalikus sektoris kõrgemale palgaastmele ümber liigitada isikuid, kes on tööle võetud madalamale tasemele kui see, millele neil oleks olnud õigus, kui nende diplomeid oleks tunnustatud vastavalt direktiivi 89/48, muudetud direktiiviga 2001/19, artiklile 3, siis on Kreeka Vabariik rikkunud kohustusi, mis tal lasuvad tulenevalt direktiivi 89/48 artiklitest 1, 3, 4, 8 ja 10.
1)

Kuna Prantsuse Vabariik on andnud veiste kunstliku seemendamise teenuse osutamise õiguse piirkondlikku ainuõigust omavatele heakskiidetud seemendusjaamadele ning isikutele, kellel on seemendaja tunnistus, mille väljastamiseks tuleb sõlmida leping ühe sellise jaamaga, on Prantsuse Vabariik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 171/2

Euroopa Kohtu (suurkoda) 20. mai 2008. aasta otsus — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-91/05) (1)

(Tühistamishagi - EL artikkel 47 - Ühine välis- ja julgeolekupoliitika - Otsus 2004/833/ÜVJP - Ühismeetme 2002/589/ÜVJP rakendamine - Väike- ja kergrelvade leviku vastane võitlus - Ühenduse volitused - Arengukoostöö poliitika)

(2008/C 171/03)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: P. J. Kuijper, J. Enegren ja M. Petite)

Hageja toetuseks menetlusse astuja: Euroopa Parlament (esindajad: R. Passos, K. Lindahl ja D. Gauci)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: J.-C. Piris, R. Gosalbo Bono, S. Marquardt ja E. Finnegan)

Kostja toetuseks menetlusse astujad: Taani Kuningriik (esindajad: A. Jacobsen, C. Thorning ja L. Lander Madsen), Hispaania Kuningriik (esindaja: N. Díaz Abad), Prantsuse Vabariik (esindajad: G. de Bergues, E. Belliard ja C. Jurgensen), Madalmaade Kuningriik (esindajad: M. de Grave, C. Wissels ja H. G. Sevenster), Rootsi Kuningriik (esindaja: A. Falk), Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (esindajad: R. Caudwell ja E. Jenkinson, keda abistas barrister A. Dashwood)

Kohtuasja ese

Nõue tühistada nõukogu 2. detsembri 2004. aasta otsus 2004/833/ÜVJP ühismeetme 2002/589/ÜVJP rakendamise ja Lääne-Aafrika riikide majandusühendusele antava Euroopa Liidu toetuse kohta seoses kergrelvade moratooriumiga (ELT L 359, lk 65) ning tunnistada õigusvastaseks nõukogu 12. juuli 2002. aasta ühismeede 2002/589/ÜVJP, mis käsitleb Euroopa Liidu osalemist väike- ja kergrelvade destabiliseeriva hankimise ja leviku vastases võitluses ja millega tunnistatakse kehtetuks ühismeede 1999/34/ÜVJP (EÜT L 191, lk 1; ELT eriväljaanne 18/01, lk 314)

Resolutiivosa

1. Tühistada nõukogu 2. detsembri 2004. aasta otsus 2004/833/ÜVJP ühismeetme 2002/589/ÜVJP rakendamise ja Lääne-Aafrika riikide majandusühendusele antava Euroopa Liidu toetuse kohta seoses kergrelvade moratooriumiga.

2. Euroopa Ühenduste Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu kannavad ise oma kohtukulud.

3. Taani Kuningriik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Rootsi Kuningriik, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ning Euroopa Parlament kannavad ise oma kohtukulud.

(1) ELT C 82, 14.4.2007.
1.

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, muudetud nõukogu 2. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2116/2004, artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „tsiviilasjad” selle sätte mõttes hõlmab otsust, millega laps viivitamatult perekonnast eraldatakse ja väljapoole kodu kasuperekonda paigutatakse, kui see otsus on tehtud lastekaitset käsitlevate avaliku õiguse normide alusel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/8

Euroopa Kohtu (teine koda) 29. novembri 2007. aasta otsus — Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH versus Euroopa Ühenduste Komisjon, E.ON Kernkraft GmbH, RWE Power AG, EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Vattenfall Europe Nuclear Energy GmbH, varem Hamburgische Electricitäts-WerkeAG

(Kohtuasi C-176/06 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Saksa ametivõimude poolt tuumaelektrijaamadele väidetavalt antud abi - Tuumaelektrijaamade sulgemist ja radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamist puudutavad sätted - Esimese Astme Kohtule esitatud hagi vastuvõetamatus - Avalikul huvil põhinev väide)

(2008/C 22/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitajad: Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH (esindajad: Rechtsanwalt D. Fouquet ja Rechtsanwalt P. Becker)

Teised menetlusosalised: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindaja V. Kreuschitz, E.ON Kernkraft GmbH, RWE Power AG, EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Vattenfall Europe Nuclear Energy GmbH, varem Hamburgische Electricitäts-WerkeAG (esindajad: Rechtsanwalt U. Karpenstein ja Rechtsanwalt D. Sellner)

Kohtuasja ese

Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 26. jaanuari 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas T-92/02: Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH jt vs. Euroopa Ühenduste Komisjon, millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hagi komisjoni 11. detsembri 2001. aasta otsuse C (2001) 3967 (lõplik) peale, millega sedastati, et tuumaelektrijaamade radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamisele ja rajatiste lõplikule sulgemisele Saksamaal antud maksuvabastuse kord ei ole riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses — Komisjoni kohustus algatada hindamisraskuste või kahtluste korral EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud võistlev menetlus

Resolutiivosa

1) Tühistada Esimese Astme Kohtu 26. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas T-92/02: Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, jt vs. Euroopa Ühenduste Komisjon.

2) Lükata vastuvõetamatuse tõttu tagasi Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH ja Stadtwerke Uelzen GmbH poolt Esimese Astme Kohtule esitatud hagi komisjoni 11. detsembri 2001. aasta otsuse C (2001) 3967 (lõplik) tühistamiseks, millega sedastati, et tuumaelektrijaamade radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamisele ja rajatiste lõplikule sulgemisele Saksamaal antud maksuvabastuse kord ei ole riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.

3) Mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH'lt, Stadtwerke Tübingen GmbH'lt ja Stadtwerke Uelzen GmbH'lt.

(1) ELT C 131, 3.6.2006.
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/9

Euroopa Kohtu (esimene koda) 6. detsembri 2007. aasta otsus (Bundesverwaltungsgericht'i eelotsusetaotlus — Saksamaa) — Ursula Voß versus Land Berlin

(Kohtuasi C-300/06) (1)

(EÜ artikkel 141 - Mees- ja naistöötajate võrdse tasustamise põhimõte - Ametnikud - Ületunnitöö tegemine - Osalise tööajaga töötavate naiste kaudne diskrimineerimine)

(2008/C 22/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Ursula Voß

Kostja: Land Berlin

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Bundesverwaltungsgericht — EÜ artikli 141 tõlgendamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad nii täistööajaga kui ka osalise tööajaga töötajate ületunnitöö eest ette madalama tasumäära kui tavalise tööaja raames — Ületunde tegeva osalise tööajaga töötava ametnikust õpetaja tasu, mis on madalam sellest, mida makstaks täistööajaga töötamise raames sama arvu töötundide eest — Naistöötajate kaudne diskrimineerimine

Resolutiivosa

EÜ artiklit 141 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus ametnike tasustamist käsitlevad siseriiklikud õigusnormid, nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis esiteks määratlevad nii täistööajaga kui ka osalise tööajaga töötavate ametnike ületunnitöö kui nende individuaalset tööaega ületavad töötunnid, ja teiseks tasustavad need tunnid madalama tasumääraga kui individuaalse tööaja raames töötatud aeg, nii et osalise tööajaga ametnikele makstakse vähem kui täistööajaga ametnikele selle aja eest, mille osalise tööajaga ametnikud töötavad oma individuaalset tööaega ületava aja eest, mis jääb täistööajaga töötava ametniku kohustuslike töötundide piiresse, juhul kui:

— kõigi töötajate hulgas, kellele kõnealuseid õigusnorme kohaldatakse, mõjutatakse oluliselt suuremat hulka naistöötajaid kui meestöötajaid; ja

— erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed asjaolud, millel ei ole mingit seost soolise diskrimineerimisega.

(1) ELT C 96, 22.4.2006.
ET Euroopa Liidu Teataja C 8/4

Euroopa Kohtu (esimene koda) 15. novembri 2007. aasta otsus (Tribunal Supremo (Hispaania) eelotsusetaotlus) — International Mail Spain SL versus Administración del Estado, Correos

(Kohtuasi C-162/06) (1)

(Direktiiv 97/67/EÜ - Postiteenuste siseturu arengut käsitlevad ühiseeskirjad - Postiteenuste liberaliseerimine - Võimalus reserveerida rahvusvaheline post universaalteenuse osutajale, „et tagada universaalteenuse säilimine vajalikul määral’)

(2008/C 8/06)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: International Mail Spain SL

Vastustajad: Administración del Estado, Correos

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Tribunal Supremo — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (EÜT 1998, L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71) artikli 7 lõike 2 tõlgendamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiiviga 2002/39/EÜ tehtud muudatuste eelses versioonis — Universaalteenuse osutajale reserveeritud postiteenused — Rahvusvaheline post — Hindamiskriteeriumid — Arvestamine vaid universaalteenuse osutaja finantstasakaalu kahjustamisega

Resolutiivosa

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ „Ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta” artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel reserveerida rahvusvahelise posti teenuse osutamise universaalteenuse osutajale vaid siis, kui nad tõendavad, et

— mittereserveerimise korral oleks takistatud universaalteenuse osutamine või

— reserveerimine on vajalik selleks, et universaalteenust saaks osutada majanduslikult vastuvõetavatel tingimustel.

(1) ELT C 143, 17.6.2006.
1.

Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, artikli 1 punkti b teise lõigu kolmanda taande esimest alternatiivi tuleb tõlgendada nii, et põhiliselt riikliku rahastamisega on tegemist juhul, kui sellised avalik-õiguslikke ringhäälinguorganisatsioone, millega on tegemist põhikohtuasjas, rahastatakse põhiliselt maksust, mis kehtestatakse, arvutatakse ja kogutakse põhikohtuasjas käsitletavate õigusnormide kohaselt.
2.

Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, muudetud komisjoni 13. septembri 2001. aasta direktiiviga 2001/78/EÜ, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad riigihankelepingute sõlmimise eeskirju kohaldamata anda riigiasutustel direktiivi 97/67 tähenduses reserveerimata postiteenuste osutamise aktsiaseltsile, kelle kapital kuulub täielikult riigile ning kes on selles liikmesriigis universaalteenuse osutaja, juhul kui need kokkulepped, millele kõnealused õigusnormid on kohaldatavad, — ületavad direktiivi 92/50 (muudetud direktiiviga 2001/78) artikli 7 lõikes 1 ette nähtud künnise ning — on direktiivi artikli 1 punkti a tähenduses kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
3.

Asjaolu, et liikmesriigid on pädevad ise korraldama oma haridussüsteemi, ei muuda ühenduse õigusega kooskõlas olevaks siseriiklikke õigusnorme, mis võimaldavad maksusoodustust maksumaksjatele, kes on tegevad asjaomase liikmesriigi riiklike ülikoolide teenistuses või nende käsundi alusel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/24

Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 13. detsembri 2007. aasta otsus (Hoge Raad der Nederlanden'i (Madalmaad) eelotsusetaotlus) — Staatssecretaris van Financiën versus Road Air Logistics Custom BV

(Kohtuasi C-526/06) (1)

(Tolliseadustik ja rakendusmäärus - Ühenduse transiit - Rikkumine - Tõend transiidieeskirjade järgimise või rikkumise koha kohta - Sellise tõendi esitamiseks kolmekuulise tähtaja andmata jätmine - Tollimaksude tagasimaksmine - Mõiste „seaduse alusel tasumisele kuuluv’)

(2008/C 51/39)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Staatssecretaris van Financiën

Kostja: Road Air Logistics Custom BV

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Hoge Raad der Nederlanden — Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307) artikli 236 ja komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3) artikli 379 tõlgendamine — Tollimaksude tagasimaksmine või vähendamine — Summa, mis ei kuulu seaduse alusel tasumisele — Tollivõla tekkimise koha kindlaksmääramine.

Resolutiivosa

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 236 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et liikmesriigi toll ei määranud komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 379 kohaselt kindlaks tollivõla tekkimise kohta, ei too kaasa seda, et tollimaksud ei kuulu tasumisele seaduse alusel.

Seega võib liikmesriik, kus asub lähtetolliasutus, imporditollimaksud sisse nõuda alles siis, kui ta eelnevalt on määruse nr 2913/92 artikli 379 lõike 2 kohaselt vastutavat printsipaali teavitanud eeskirjade rikkumise või eiramise tegeliku koha kohta tõendite esitamiseks talle antud kolmekuulisest tähtajast ning kui viimane ei ole neid selle tähtaja jooksul esitanud.

(1) ELT C 42, 24.2.2007.