Määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 1 ette nähtud avaliku korra tingimusele tuginemine on seega lubatud üksnes juhul, kui teises liikmesriigis tehtud otsuse tunnustamine või täitmisele pööramine kahjustaks lubamatult tunnustamise ja täitmise taotluse saanud riigi õiguskorda, riivates mõnda aluspõhimõtet. Et pidada kinni välisriigi kohtuotsuste sisu kontrollimise keelust, peaks riive seisnema kohtuotsuse tunnustamise ja täitmise taotluse saanud liikmesriigi õiguskorras ülioluliseks peetava õigusnormi või selles õiguskorras tunnustatud põhiõiguse rikkumises.

Määruse nr 44/2001 artikkel 36 ja artikli 45 lõige 2, mis ei luba kontrollida välismaise kohtuotsuse sisu, keelavad kohtuotsuse tunnustamise ja täitmise taotluse saanud liikmesriigi kohtul keelduda kõnealuse otsuse tunnustamisest või täitmisele pööramisest ainuüksi põhjusel, et õigusnorm, mida kohaldas otsuse teinud liikmesriigi kohus, erineb sellest, mida tunnustamise ja täitmise taotluse saanud liikmesriigi kohus oleks kohaldanud, kui ta ise oleks kohtuvaidluse lahendanud. Samuti ei tohi kohtuotsuse tunnustamise ja täitmise taotluse saanud riigi kohus kontrollida, kas otsuse teinud riigi kohus on täpselt hinnanud õiguslikke ja faktilisi asjaolusid.

Hoolimata sellest, et Euroopa Kohus ei saa otsustada liikmesriigi avaliku korra sisu üle, on ta siiski pädev kontrollima piire, mille raames liikmesriigi kohtunik võib sellele mõistele tugineda, et teise liikmesriigi kohtu otsus tunnustamata jätta.

Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 34 punkti 1 tuleb koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei ole liikmesriigi kohtu määruse, mis tehti sellist kolmandat isikut ära kuulamata, kelle õigusi võidi selle määrusega riivata, tunnustamine ja täitmine ilmselgelt vastuolus tunnustamise ja täitmise taotluse saanud liikmesriigi avaliku korra ja õigusega õiglasele kohtumenetlusele nende sätete tähenduses, kui sellel isikul on võimalik pöörduda enda õiguste kaitseks nimetatud kohtu poole.

Nimelt esiteks tugineb määrus nr 44/2001, mis põhineb vastastikusel usaldusel õigusemõistmise vastu liidus, aluspõhimõttele, et õigussubjektid on põhimõtteliselt kohustatud kasutama ära kõik õiguskaitsevahendid, mille otsuse teinud liikmesriigi õigus neile ette näeb. Õigussubjekt peab selles liikmesriigis olema kasutanud kõiki tema käsutuses olevaid õiguskaitsevahendeid, et takistada avaliku korra rikkumist juba algetapis, välja arvatud erandlike asjaolude korral, kui otsuse teinud liikmesriigis on liiga raske või võimatu õiguskaitsevahendeid kasutada.

Sellises olukorras vastab seoses menetluslike tagatistega, mis peavad andma igale kolmandale isikule tõhusa võimaluse vaidlustada otsuse teinud liikmesriigi kohtu kohaldatud meedet, seatud nõuetele selline liikmesriigi õigusnormidest lähtuv õiguskaitsesüsteem, milles võib kolmas isik, kes ei olnud pool otsuse teinud liikmesriigi kohtus toimunud menetluses, keda ei kuulatud ära ja kelle õigusi võib see määrus mõjutada, pärast määruse kättesaamist esitada nimetatud kohtule hagi määruse muutmise või tühistamise nõudes. Nimelt ei riku selline kord harta artiklit 47.

Teiseks, kui taotluse saanud liikmesriik saaks kontrollida, kas esinevad õigused, millele võiks tugineda kolmas isik, kes ei olnud kaasatud menetlusse otsuse teinud liikmesriigis, vaidlustamaks välisriigis tehtud otsuse tunnustamist ja täitmist, võib see kohus pidada vajalikuks kontrollida ka selle otsuse põhjendatust. Kuid selline kontroll oleks ilmselgelt vastuolus määruse nr 44/2001 artikliga 36 ja artikli 45 lõikega 2, mille kohaselt ei või mitte mingil juhul kontrollida välismaise kohtuotsuse sisu.

(vt punktid 47–50, 52–54 ja resolutsioon)