ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

24. aprill 2013

Kohtuasi F‑88/11

BX

versus

Euroopa Komisjon

Avalik teenistus – Avalik konkurss – Konkurss EPSO/AD/148/09 – Reservnimekirja kandmata jätmine

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega BX palub esiteks tühistada avaliku konkursi EPSO/AD/148/09 komisjoni (edaspidi „konkursikomisjon”) otsus jätta ta konkursi EPSO/AD/148/09 reservnimekirja kandmata, teiseks tühistada tema kaebuse rahuldamata jätmise otsus, kolmandaks muuta reservnimekirja ning lõpuks mõista Euroopa Komisjonilt tema kasuks välja ex æquo et bono hinnatud 7000 euro suurune hüvitis väidetavalt tekitatud mittevaralise kahju eest ja kohtukulud.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Jätta BX‑i kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnikud – Konkurss – Kandidaatide sobivuse hindamine – Suulistel katsetel esitatud küsimused – Konkursikomisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Piirid

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91; III lisa)

Konkursikomisjoni poolt kandidaatide teadmiste ja sobivuse hindamisel antud hinnangud ning otsused, millega konkursikomisjon tunnistab kandidaadi eksami mitteläbinuks, kujutavad endast väärtusotsustuse väljendust. Nende suhtes on konkursikomisjonil ulatuslik kaalutlusõigus ning liidu kohus saab teostada nende üle kohtulikku kontrolli üksnes konkursikomisjoni tööd reguleerivate normide ilmse rikkumise korral. Lisaks peab konkursikomisjon kontrollima, kas kandidaatidel on täidetavate ametikohtadega seotud ja konkursiteates viidatud ametiülesannete jaoks vajalikud teadmised ja töökogemus. Samuti peab ta võrdlevalt hindama kandidaatide teadmisi ja võimeid, et valida täidetavate ametiülesannete suhtes kõige sobilikumad kandidaadid. Mis puudutab eriti konkursi suulist katset, on konkursikomisjoni kaalutlusõigus laiem seda tüüpi katse vaba ja määratlematu iseloomu tõttu, mis on oma olemuselt vähem ühtlustatud kui kirjalik katse ja mille sisu võib varieeruda sõltuvalt erinevate kandidaatide kogemustest ja isiksusest ning nende konkursikomisjoni küsimustele antud vastustest. Sellest tuleneb, et konkursikomisjon ei ületa oma ulatusliku kaalutlusõiguse piire, kui ta piirab hagejale suulise vastuse ettevalmistamiseks antud aega ja palub tal esitada spontaanse vastuse, võttes arvesse suulise katse piiratud aega.

(vt punktid 38, 39, 60 ja 61)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 23. märts 2000, kohtuasi T‑95/98: Gogos vs. komisjon (punkt 36); 14. juuli 2000, kohtuasi T‑146/99: Texeira Neves vs. Euroopa Kohus (punkt 42); 7. veebruar 2002, kohtuasi T‑193/00: Felix vs. komisjon (punkt 36); 5. aprill 2005, kohtuasi T‑336/02: Christensen vs. komisjon (punkt 25); 14. juuli 2005, kohtuasi T‑371/03: Le Voci vs. nõukogu (punkt 102).
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

15. jaanuar 2013

Kohtuasi F‑27/11

BO

versus

Euroopa Komisjon

Avalik teenistus – Sotsiaalkindlustus – Meditsiinilise abiga seotud transpordikulude hüvitamine – Transpordikulud, mis on seotud keeleliste põhjustega

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega BO palub tühistada Euroopa Komisjoni 1. juuni 2010. aasta otsuse, millega keelduti tema poja transpordi- ja saatja kulude hüvitamisest.

Otsus: Tühistada komisjoni otsused. Jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja BO kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnikud – Sotsiaalkindlustus – Ravikindlustus – Transpordikulud, mis on seotud keeleliste põhjustega – Hüvitamine – Väljaarvamine – Transpordikulude hüvitamine seoses meditsiinilise abiga, mis nõuab vallatava keele kasutamist – Lubatavus – Tingimused

Ravikulude hüvitamise üldiste rakendussätete II jao 12. peatüki punkt 2.5 välistab võimaluse hüvitada teatud, eelkõige keeleliste põhjustega seotud transpordikulud. Seda sätet ei saa siiski tõlgendada nii, et see keelab selliste kulude hüvitamise, mis kaasnesid psühhoteraapias käimisega, kui on objektiivselt kindlaks tehtud, et see ravi nõuab sellise keele kasutamist, millest kindlustatud isik peab aru saama, mis on ainus, milles ta oskab ennast väljendada ning psühhoteraapia selles keeles ei ole kindlustatud isiku teenistuskohas kättesaadav.

(vt punktid 29 ja 30)
Personalieeskirjade artiklis 25 kehtestatud põhjendamiskohustuse eesmärk on esiteks anda asjaomasele isikule piisavalt teavet, et ta saaks hinnata administratsiooni tehtud otsuse põhjendatust ja otsustada, kas tuleks esitada hagi Avaliku Teenistuse Kohtule, ning teiseks võimaldada sel kohtul teostada kontrolli otsuse õiguspärasuse üle. Põhjendamiskohustuse ulatuse hindamisel tuleb arvestada konkreetseid asjaolusid, eelkõige akti sisu, nende põhjenduste olemust, millele tuginetakse, ning huvi, mis asjaomasel isikul võib põhjenduste suhtes olla. Nimelt kui edutamistaotluse rahuldamata jätmist on sisuliselt põhjendatud pelga viitega teenistuse huvidele ilma mingi muu põhjenduseta, ei võimalda selline põhjendus Avaliku Teenistuse Kohtul oma kontrolli teostada.

Huve kahjustava otsuse põhjenduste puudumist ei saa kompenseerida kohtusse hagi esitamise järel administratsiooni poolt antud selgitustega. Lisaks ei saa samuti nõustuda, et institutsioon võib hiljem muuta tema poolt vastu võetud otsuse põhjendusi, põhjendades seda otsust näiteks teiste sätetega kui need, millele ta esialgu tugines. Nimelt viiks selline samm institutsiooni poolt oma otsuste põhjendamise kohustuse rikkumiseni, nagu see tuleneb personalieeskirjade artikli 25 lõikest 2 koostoimes artikli 90 lõikega 2 ning mille eesmärk on esiteks anda asjaomasele isikule piisavalt teavet, et ta saaks hinnata tema taotluse rahuldamata jätmise põhjendatust ja otsustada, kas tuleks esitada hagi Avaliku Teenistuse Kohtule, ning teiseks võimaldada sel kohtul teostada oma kontrolli.

Seevastu pelgalt kohtueelses menetluses esitatud põhjenduste puudulikkus ei õigusta tehtud otsuse tühistamist, kui ametisse nimetav asutus esitab kohtumenetluse käigus täiendavat teavet, kuid on siiski mõistetav, et institutsioonil ei ole lubatud asendada esialgseid ekslikke põhjendusi täiesti uutega.

(vt punktid 27–29)

Euroopa Kohus: 26. november 1981, kohtuasi 195/80: Michel vs. parlament (punkt 22); 30. mai 1984, kohtuasi 111/83: Picciolo vs. parlament (punkt 22); 7. veebruar 1990, kohtuasi C‑343/87: Culin vs. komisjon (punkt 15).

Esimese Astme Kohus: 12. veebruar 1992, kohtuasi T‑52/90: Volger vs. parlament (punkt 40); 3. märts 1993, kohtuasi T‑25/92: Vela Palacios vs. EMSK (punktid 26 ja 27); 9. jaanuar 1996, kohtuasi T‑23/95: Bitha vs. komisjon (punkt 30); 17. veebruar 1998, kohtuasi T‑56/96: Maccaferri vs. komisjon (punkt 38); 12. detsember 2002, liidetud kohtuasjad T‑338/00 ja T‑376/00: Morello vs. komisjon (punkt 55); 29. september 2005, kohtuasi T‑218/02: Napoli Buzzanca vs. komisjon (punkt 63).
Administratsiooni otsust, mis on võetud tühistava kohtuotsuse täitmiseks ning mis piirdub asjaomasele kandidaadile selle teatamisega, et tema suhtes avatakse uuesti konkursimenetlus ja moodustatakse tühistavas kohtuotsuses mainitud põhimõtetele vastav konkursikomisjon, kuid mis ei kohusta seda kandidaati uusi katseid läbima, ei saa pidada selliseks, mis toob kaasa kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, mis kahjustavad otseselt ja vahetult tema huve, ning seega ei ole tegemist isikut kahjustava meetmega.

Kui tühistatakse konkursikomisjoni otsus kandidaadi reservnimekirja kandmata jätmise kohta, peetakse tühistavat kohtuotsust nõuetekohaselt täidetuks, kui leitakse õiglane lahendus.

Kui tegemist on töölevõtmise reservi moodustamiseks korraldatud avaliku konkursiga, mille katsed olid nõuetevastased, on õigusvastaselt väljalangenud kandidaadi õigused piisavalt kaitstud, kui ametisse nimetav asutus avab selle kandidaadi suhtes konkursi uuesti.

Isegi kui on tõsi, et konkursimenetluse uuesti avamine ei hüvita täielikult tühistava kohtuotsusega taunitud rikkumist ega taga täielikult võrdse kohtlemise põhimõtte järgimist, võimaldab uuesti avamine tühistava kohtuotsuse sobivat täitmist, kuna tegemist on just ainsa lahendusega, mis pakub õigusvastaselt väljalangenud kandidaadile konkursi raames võimalust saada ametnikuna ametisse nimetatuks. Nimelt nähtub personalieeskirjade artikli 28 punktist d, et kedagi ei saa ametnikuna ametisse nimetada, kui ta ei ole muu hulgas läbinud konkurssi.

(vt punktid 36, 37, 39, 42 ja 43)

Euroopa Kohus: 14. juuli 1983, kohtuasi 144/82: Detti vs. Euroopa Kohus (punkt 33); 6. juuli 1993, kohtuasi C‑242/90 P: komisjon vs. Albani jt (punkt 13).

Esimese Astme Kohus: 25. mai 2000, kohtuasi T‑173/99: Elkaïm ja Mazuel vs. komisjon (punkt 23).

Avaliku Teenistuse Kohus: 13. detsember 2012, kohtuasi F‑42/11: Honnefelder vs. komisjon (punkt 49).
Euroopa Investeerimispanga loodud töötajate hindamise valdkonna vaidluste lahendamise komiteel olev võimalus tühistada töötajate hindamisel kõik panga töötaja kohta koostatud hindamisaruandes sisalduvad avaldused tähendab, et nimetatud komitee on pädev uuesti hindama iga avalduse põhjendatust enne selle tühistamist. Selle pädevuse ulatus ületab seega selgelt pelga õiguspärasuse kontrolli ja akti resolutsiooni tühistamise pädevuse, kuna see hõlmab võimalust tühistada isegi nimetatud akti resolutsiooni aluseks olevad põhjendused, sõltumata sellest, kui olulised need on akti põhjenduste ülesehituses. Seda vaidluste lahendamise komitee täielikku kontrollipädevust kinnitab talle sõnaselgelt antud pädevus muuta kaebaja sooritusele antud üldhinnangust tulenevat teenetele antud lõpphinnet. Asjaomase isiku teenetele antud hinde muutmine tähendab nimelt seda, et vaidluste lahendamise komitee kontrollib üksikasjalikult kõiki teenetele antud hinnanguid aruandes, mis on vaidlustatud seoses hindamisvigade, faktivigade või õigusnormi rikkumistega, ning et ta võib nende teenete uuesti hindamiseks vajaduse korral asendada hindaja hinnangu enda hinnanguga.

Kokkuvõttes peab vaidluste lahendamise komitee viima läbi talle esitatud hindamisaruande täieliku kontrolli, mis puudutab kõigi aruandes sisalduvate hinnangute paikapidavust ega ole piiratud ilmse hindamisvea esinemise väljaselgitamisega.

(vt punktid 49–51)

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 27.4.2012, De Nicola vs. EIP,T‑37/10 P, EU:T:2012:205, punkt 41, ja 16.9.2013, De Nicola vs. EIPT-618/11 P, EU:T:2013:479.
Tühistamishagi esemeks olla võivad aktid või otsused on need meetmed, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, muutes selgelt tema õiguslikku seisundit. Kui on tegu aktide või otsustega, mis tehakse mitmeetapilise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, nagu personalieeskirjade artikli 45 üldiste rakendussätetega ette nähtud edutamismenetluse puhul, on vaidlustatavad põhimõtteliselt ainult sellised aktid, mis kujutavad endast meetmeid, mis väljendavad institutsiooni lõplikku seisukohta kõnealuses menetluses. Seevastu vahemeetmed, millega valmistatakse ette lõplikku otsust, ei ole personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses isikut kahjustavad ning neid ei saa täiendavalt vaidlustada vaidlustatavate aktide peale esitatud hagi raames.

Edutamiskünniste kindlaksmääramine, olgu tegemist soovituslike või lõplike künnistega, kujutab endast üksnes ühte edutamismenetluse üksteise järgnevatest etappidest, kusjuures menetlus jõuab lõpule edutamise raames edutatud ametnike nimekirja avaldamisega. Üksnes selle nimekirja avaldamise hetkel mõjutatakse edutatavate ametnike õiguslikku seisundit. Sellest tuleneb, et edutamiskünniste kindlaksmääramise otsused on ettevalmistavad aktid ametisse nimetava asutuse otsusele, millega kehtestatakse edutatud ametnike nimekiri.

Isegi kui selliste ettevalmistavate aktide peale ei saa esitada iseseisvat tühistamishagi, saab nende seaduslikkust alati vaidlustada lõpliku otsuse peale esitatud hagi raames.

Seega on nõue tühistada edutamiskünniste kindlaksmääramise otsused vastuvõetamatu.

(vt punktid 38–42)

Esimese Astme Kohus: kohtuotsused, 9.3.2000, Vicente Nuñez vs. komisjon, T‑10/99, EU:T:2000:60, punkt 28; 5.3.2003, Staelen vs. parlament, T‑24/01, EU:T:2003:52, punktid 32 ja 33 ja seal viidatud kohtupraktika; 19.3.2003, Tsarnavas vs. komisjon, T‑188/01 kuni T‑190/01, EU:T:2003:77, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 3.5.2007, Crespinet vs. komisjon, T‑261/04, EU:T:2007:122, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärus, 13.12.2006, Aimi jt vs. komisjon, F‑47/06, EU:F:2006:134, punkt 64.
Huve kahjustavad üksnes sellised aktid või meetmed, mis toovad kaasa kohustuslikku laadi õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad hageja huve vahetult ja koheselt, muutes oluliselt tema õiguslikku olukorda. Kui on tegu toimingute või otsustega, mis tehakse mitmeetapilise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, on vaidlustatavad põhimõtteliselt ainult sellised aktid, mis kujutavad endast meetmeid, mis väljendavad institutsiooni lõplikku seisukohta kõnealuses menetluses; nendeks ei saa olla vahemeetmed, millega valmistatakse ette lõplikku otsust. Otsust ettevalmistavad aktid ei saa huve kahjustada ning hageja võib üksnes menetluse lõpetanud otsuse vaidlustamise käigus tõstatada küsimuse selle otsusega vahetult seotud varasemate aktide õigusvastasusest.

Väärikust tööl käsitleva Euroopa Investeerimispanga poliitika artiklis 3.6.1 on psühholoogiline ahistamine määratletud kui olukord, kus ühe või mitme töötaja vaenulikud või sobimatud sõnad, hoiakud või teod, mis on suunatud mõne teise töötaja vastu, korduvad küllalt pika aja jooksul. Väärikust tööl käsitleva Euroopa Investeerimispanga poliitika täpsustab, et tähtsust ei ole asjaolul, kas kõnealune käitumine on tahtlik või mitte. Määrav põhimõte on, et ahistamine ja heidutamine kujutavad endast soovimatut ja lubamatut käitumist, mis kahjustab ahistatu või heidutatu enesehinnangut ja -usaldust.

Sellest järeldub, et panga sisekorraeeskirjade järgi on psühholoogilise ahistamisega, mis tekitab pangale abistamiskohustuse, tegemist juhul, kui ahistaja sõnad, hoiakud või teod tõid objektiivselt ehk oma sisu tõttu kaasa rünnaku selle isiku enesehinnangule ja -usaldusele, kellele need pangas osaks said.

Nende sisekorraeeskirjadega ei ole kooskõlas psühholoogilise ahistamise uurimiskomisjoni arvamus, mille kohaselt peab käitumine olema tahtlik, et seda saaks pidada psühholoogiliseks ahistamiseks.

(vt punktid 143, 149, 150 ja 154)

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus CG vs. EIP, F-103/11, EU:F:2014:185, punkt 69.
146

Esimese ajavahemiku osas on vaidlusaluses otsuses märgitud, et juurdluse lõpparuandes on mainitud tervet „hulka erimeelsusi” konkreetsetes küsimustes esiteks hageja ning teiseks tema ülemuse ja osade kolleegide vahel. Vaidlusaluses otsuses on siiski rõhutatud, et neid erimeelsusi, „mis puudutasid üksnes tööga seotud aspekte”, arutati alati juhtkonna koosolekutel või mitteametlikes märgukirjades. Lisaks on vaidlusaluses otsuses märgitud, et „juurdlus [...] ei toonud ilmsiks vaenulikkust” ‐ vaid pigem „[hageja] endiste kolleegide teatava sümpaatia” tema suhtes ‐ ega kuulujutte, et ta on ebapädev ja kehv juht. Seejärel on selles otsuses juhitud tähelepanu, et hagejale ajavahemike 1. juulist 1999 kuni 30. juunini 2001 ja 1. juulist 2001 kuni 31. detsembrini 2002 kohta antud hinded olid pandud täielikult menetlusi järgides ega olnud madalamad kui minevikus. Siis on vaidlusaluses otsuses meenutatud, et ei negatiivne hinnang – isegi kui see on korduv – ega „juhtimisotsused, millega on raske nõustuda”, ei kujuta endast iseenesest ahistamist.
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

5. veebruar 2013

Kohtuasi F‑25/12

Paul-Henri Presset

versus

Euroopa Komisjon

Avalik teenistus – Töötasu – Päevaraha – Määramise tingimused

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega P.‑H. Presset palub Avaliku Teenistuse Kohtul tühistada otsuse, millega Euroopa Komisjon keeldus temale päevaraha maksmisest.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnikud – Kulude hüvitamine – Päevaraha – Ese

(Personalieeskirjad, artikkel 20; VII lisa artikli 10 lõige 1)

Päevarahaga hüvitatakse kulud ja ebamugavused, mis on tekkinud vajadusest asuda ajutiselt teenistuskohta elama või ennast sinna sisse seada, säilitades samal ajal samuti ajutiselt oma elukoha töölevõtmiskohas või varasemas teenistuskohas.

(vt punkt 31)

Viited:

Euroopa Kohus: 30. jaanuar 1974, kohtuasi 148/73: Louwage vs. komisjon (punkt 25); 5. veebruar 1987, kohtuasi 280/85: Mouzourakis vs. parlament (punkt 9).

Esimese Astme Kohus: 10. juuli 1992, kohtuasi T‑63/91: Benzler vs. komisjon (punkt 20); 12. detsember 1996, kohtuasi T‑137/95: Mozzaglia vs. komisjon (punkt 46); 12. detsember 1996, kohtuasi T‑74/95: Monteiro da Silva vs. komisjon (punkt 53); 20. august 1998, kohtuasi T‑132/97: Collins vs. Regioonide komitee (punkt 41); 2. mai 2001, kohtuasi T‑104/00: Cubeta vs. komisjon (punkt 38); 15. juuli 2004, liidetud kohtuasjad T‑180/02 ja T‑113/03: Gouvras vs. komisjon (punkt 163).
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

Ametnikud – Edutamine – Edutamata jäetud kandidaadi kaebus – Rahuldamata jätmise otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Üldine ja stereotüüpne põhjendus, mis on samaväärne põhjenduse täieliku puudumisega

(Personalieeskirjad, artiklid 25 ja 45 ning artikli 90 lõige 2)

Ehkki ametisse nimetav asutus ei pea põhjendama edutamata jäetud ametnikke puudutavaid edutamisotsuseid, peab ta põhjendama otsust, millega lükatakse tagasi edutamata jäetud ametniku personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel esitatud kaebus, kuna selle otsuse põhjendust peetakse kokkulangevaks põhjendusega, mille peale kaebus esitati.

Lisaks ei saa nõuda, et ametisse nimetav asutus põhjendab kaebuse rahuldamata jätmise otsust nii, et ta läheb kaugemale nimetatud kaebuses esitatud väidetest, selgitades eelkõige, mis põhjustel on igal edutataval ametnikul suuremad teened kui kaebuse esitajal. Kuna edutamine toimub vastavalt personalieeskirjade artiklile 45 valiku alusel, piisab kaebuse rahuldamata jätmise otsuses viitest sellele, et ametniku individuaalsele olukorrale on rakendatud edutamist puudutavaid seadusest tulenevaid ja personalieeskirjades sätestatud tingimusi.

Kaebuse rahuldamata jätmise üldine ja stereotüüpne põhjendus, mis ei sisalda ühtegi viidet asjaomase isiku konkreetsele olukorrale ning mis eelkõige ei selgita kuidagi, kuidas ametisse nimetav asutus kohaldas personalieeskirjade artiklis 45 ette nähtud kriteeriume individuaalsele olukorrale, on tegelikult samaväärne põhjenduse täieliku puudumisega.

(vt punktid 29–32)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 20. veebruar 2002, kohtuasi T‑117/01: Roman Parra vs. komisjon (punktid 27 ja 31); 29. september 2005, kohtuasi T‑218/02: Napoli Buzzanca vs. komisjon (punkt 74).

Avaliku Teenistuse Kohus: 28. september 2011, kohtuasi F‑9/10: AC vs. nõukogu (punkt 29); 10. november 2011, kohtuasi F‑18/09: Merhzaoui vs. nõukogu (punktid 71 ja 75); 8. veebruar 2012, kohtuasi F‑11/11: Bouillez jt vs. nõukogu (punkt 22); 14. november 2012, kohtuasi F‑75/11: Bouillez vs. nõukogu (punkt 26).
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

Ametnike hagid – Isikut kahjustav meede – Mõiste – Vaba ametikoha teade, mis ei mõjuta hageja õiguslikku olukorda – Väljaarvamine

(Personalieeskirjad, artikkel 90)

Isikut kahjustavad meetmed, mis võivad olla personalieeskirjade artikli 91 kohase hagi esemeks, võivad olla vaid need aktid, millel on siduvad õiguslikud tagajärjed, mis võivad vahetult ja kohe mõjutada hageja huve, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis.

Hagi raames, mis on esitatud vaba ametikoha teate peale, millega algatatakse teist korda töölevõtmise menetlus ning mille tagajärjel ei jäeta hageja kandidatuuri välja, on hageja poolt sellele teatele omistatud tagajärjed – mille all peetakse silmas, et tema nimetamine vaidlusalusele ametikohale on praktikas võimatu, kui täidetakse võimalikku Avaliku Teenistuse Kohtu otsust, millega tühistatakse esimese töölevõtmise menetluse tagajärjel vastu võetud otsused nimetada kolmas isik vaidlusalusele ametikohale ja lükata tema kandidatuur tagasi – vaba ametikoha teate avaldamise kuupäeval puhtalt hüpoteetilised ning seega ei saa tuvastada, et nimetatud teade mõjutab vahetult ja kohe tema huve.

Nimelt ei pea ametisse nimetav asutus teise töölevõtmise menetluse tagajärjel tingimata vaidlusalust ametikohta täitma. Järgmiseks ei võimalda miski asuda vaba ametikoha teate avaldamise kuupäeval seisukohale, et kui teine töölevõtmise menetlus on lõppenud, siis hagejat ei nimetata vaidlusalusele ametikohale. Mis puudutab tagajärgi, mis on kohtuotsusel, mis tehakse kohtuasjas, millega palutakse tühistada esimese töölevõtmise menetluse tagajärjel võetud otsused, siis viimati nimetatud otsuste puhul kehtib õiguspärasuse eeldus ning pelk asjaolu, et hagi esitati, ei anna hagejale mingit subjektiivset õigust olla nimetatud vaidlusalusele ametikohale ning ammugi mitte õigust halvata igasugune võimalik halduslik initsiatiiv selle ametikoha täitmiseks. Lisaks peab asjaomane institutsioon juhul, kui Avaliku Teenistuse Kohus tühistaks esimese töölevõtmise menetluse tagajärjel võetud otsused, võtma kohtuotsuse täitmiseks sobivad meetmed, mida hageja võib vajaduse korral õigeaegselt vaidlustada.

Seetõttu ei tekita vaidlustatud vaba ametikoha teade ja teine töölevõtmise menetlus iseenesest kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, mis muudavad vahetult ja kohe hageja huve. Seega ei kahjusta vaidlustatud vaba ametikoha teade hagejat seetõttu, et see lihtsalt avaldati.

(vt punktid 20–26)

Viited:

Euroopa Kohus: 11. mai 1978, kohtuasi 25/77: De Roubaix vs. komisjon (punktid 7 ja 8):

Avaliku Teenistuse Kohus: 18. mai 2006, kohtuasi F‑13/05: Corvoisier jt vs. EKP (punkt 44); 9. juuli 2009, kohtuasi F‑91/07: Torijano Montero vs. nõukogu (punktid 24 ja 27 ning seal viidatud kohtupraktika).