Seda taotlust tuleb eristada taotlusest, mis on Esimese Astme Kohtule esitatud ühenduse kaubamärgi taotluses osutatud kaupade või teenuste nimekirja piiramise kohta ning mille eesmärk on täielikult või osaliselt muuta nimetatud kaupade või teenuste kirjeldust. Viimati nimetatud juhul ei saa välistada, et asjaomane muutmine võib avaldada mõju ühtlustamisameti üksuste teostatud ühenduse kaubamärgi kontrollimise haldusmenetlusele. Taolises olukorras tähendaks sellise muutmise lubamine Esimese Astme Kohtu menetluse käigus apellatsioonikoja menetluse eseme muutmist, mis on kodukorra artikli 135 lõike 4 kohaselt keelatud.

Siiski on võimalik Esimese Astme Kohtule esitatud taotlust ühenduse kaubamärgitaotluses osutatud kaupade või teenuste nimekirja piiramise kohta tõlgendada nii ainult juhul, kui taotleja üksnes soovib selles nimekirjas esitatud ühe või mitme kauba või teenuse või ühe või mitme kauba- või teenuseliigi kui sellise nimekirjast kustutamist. Sellisel juhul on ilmne, et tegelikult palutakse Esimese Astme Kohtul mitte kontrollida apellatsioonikoja otsuse seaduslikkust niivõrd, kuivõrd see puudutab nimekirjast kustutatud kaupu või teenuseid, vaid üksnes niivõrd, kuivõrd asjaomane otsus puudutab teisi kaupu või teenuseid, mis on nimekirjas alles.

Arvestades seda võimalust, on Esimese Astme Kohus tõlgendanud talle esitatud nimekirja piiramise taotlust, mis on seega esitatud pärast apellatsioonikoja otsust ja mille kohaselt taotleja võttis oma taotluse tagasi teatavate esialgses taotluses märgitud kaupade osas selliselt, et vaidlustatud otsus vaidlustati üksnes ülejäänud kaupade osas, või kui selline piiramistaotlus esitati Esimese Astme Kohtu menetluse hilisemas staadiumis, on Esimese Astme Kohus tõlgendanud seda kui osalist loobumist.

Määruse nr 40/94 (ühenduse kaubamärgi kohta) artikli 73 esimese lause kohaselt peavad Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) otsused olema põhjendatud. Sellel kohustusel on samasugune sisu kui EÜ artiklist 253 tuleneval kohustusel ning selle eesmärk on ühelt poolt võimaldada huvitatud isikutel võetud meetme põhjendusi mõista, selleks et nad saaksid oma õigusi kaitsta, ning teisalt võimaldada ühenduse kohtul otsuse seaduslikkust kontrollida. Otsuse põhjenduse vastavust nimetatud nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades.

Seoses ühenduse kaubamärgi suhtes kohaldatavate õigusnormidega tuleb tähise registreerimise võimalikkust hinnata üksnes määruse nr 40/94 alusel, nii nagu seda on tõlgendanud ühenduse kohus. Siseriiklike ametiasutuste ja kohtute otsused ning ühtlustamisameti otsustuspraktika on kõigest asjaolud, mida võib tähise ühenduse kaubamärgina registreeritavuse hindamisel arvesse võtta, ilma et need oleksid määravad. Seega, kui ühtlustamisamet keeldub tähise ühenduse kaubamärgina registreerimisest, peab ta oma otsuse põhjendamisel märkima absoluutse või suhtelise keeldumispõhjuse, mis seda registreerimist takistab, ja sätte, millele see põhjendus tugineb, ning esitama faktilised asjaolud, mida ta peab tõendatuks ja mis apellatsioonikoja arvates õigustavad asjaomase sätte kohaldamist. Selline põhjendus on käsitletud nõuete täitmiseks põhimõtteliselt piisav.

Kontekst, milles otsus tehakse ning millele on omane otsuse tegija ja asjaomase poole vaheline mõttevahetus, võib teatavates olukordades muuta põhjendamiskohustuse rangemaks. Seega ei saa välistada, et argumendid, mille menetluspool on esitanud ühtlustamisameti menetluses, sh teatava siseriikliku või ühtlustamisameti otsuse olemasolust tulenevad argumendid, nõuavad sarnases asjas teatavatel juhtudel otsest vastust, mis vastab nendest nõuetest rangematele nõuetele. Siiski ei pea apellatsioonikoda esitama ammendavat ning üksikasjalikku ülevaadet menetluse poolte igast arutluskäigust. Põhjendus võib seega olla kaudne tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks apellatsioonikoja otsus tehti, ning et pädeval kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks. Sellest tuleneb, et ühtlustamisamet ei ole üldreeglina kohustatud oma otsuses esitama konkreetset vastust igale argumendile, mis käsitleb teistes sarnastes asjades tema enda üksuste või siseriiklike kohtute poolt teatavas suunas tehtud otsuseid, kui ühtlustamisameti sellise otsuse põhjendustest, mis on tehtud konkreetses üksuste menetluses olevas asjas, nähtuvad kas või kaudselt, kuid selgesti ja üheselt põhjused, miks need teised otsused ei ole asjakohased või miks neid ei võeta antavas hinnangus arvesse.

(vt punktid 43–46, 53–56)