Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamiseks, kas toote välistunnused on tingitud üksnes selle tehnilisest otstarbest, tuleb kontrollida, et nimetatud otstarve on ainus neid tunnuseid määrav tegur, ning alternatiivsete disainilahenduste olemasolu ei ole selles osas määrav.

Mis puutub kõigepealt määruse nr 6/2002 artikli 8 lõike 1 sõnastusse, siis ei saa jätta märkimata, et nimetatud väljendi määratluse puudumise tõttu ei ole selles kindlaks määratud ühtki kriteeriumi selle hindamiseks, kas toote välistunnused on tingitud üksnes selle tehnilisest otstarbest. Seega ei nähtu sellest sättest ega ka kõnealuse määruse muudest sätetest, et alternatiivse disainilahenduse olemasolu, mis võimaldab täita asjaomase tootega võrreldes sama tehnilist otstarvet, on ainus kriteerium, mis määrab kindlaks selle artikli kohaldamise.

Mis puutub seejärel määruse nr 6/2002 artikli 8 lõike 1 konteksti, siis tuleb märkida, et see säte kuulub määruse II jaotise 1. jakku „Kaitsekõlblikkus“ ja puudutab olukorda, kus ühenduse disainilahenduse kaitset ei anta nendele toote välistunnustele, mis on tingitud üksnes selle tehnilisest otstarbest. Määruse põhjenduse 10 kohaselt ei tähenda kaitse alt väljajätmise nimetatud olukorras seda, et disainilahendusel peavad olema esteetilised omadused. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 27 märkis, ei ole kõnealuse määruse alusel kaitsmiseks seega tingimata vaja, et asjaomase toote väliskujundus oleks esteetiline.

Määruse nr 6/2002 artikli 3 punkti a kohaselt on „disainilahendus“ toote või selle osa väliskujundus, mis tuleneb eelkõige toote enese ja/või selle kaunistuste joonte, piirjoonte, värvide, kuju, struktuuri ja/või materjali omadustest. Peale selle kasutatakse määruse artikli 6 lõikes 1, mis reguleerib disainilahenduse eristatavust kui üht kaitse tingimust, ja artikli 10 lõikes 1, mis puudutab kaitse ulatust, asjatundlikule kasutajale disainilahendustest jääva vastavalt „üldmulje“ ja „visuaalse üldmulje“ mõisteid.

Sellest tulenevalt on väliskujundus määrusega nr 6/2002 ette nähtud süsteemi raames disainilahenduse määrav element (21. septembri 2017. aasta kohtuotsus, Easy Sanitary Solutions ja EUIPO vs. Group Nivelles, C‑361/15 P ja C‑405/15 P, EU:C:2017:720, punkt 62).

Nimetatud järeldus toetab määruse nr 6/2002 artikli 8 lõike 1 sellist tõlgendust, mille kohaselt kõnealune säte välistab asjaomase määruse kaitse juhtudel, mil asjaomase toote teatava tehnilise otstarbe täitmise vajadus on ainus tegur, mis määrab kindlaks looja valiku selle toote teatava välistunnuse osas, samas kui muud kaalutlused ja eelkõige need, mis on seotud toote väliskujundusega, ei mängi selle tunnuse valiku juures mingit rolli.

Selle sätte niisugust tõlgendust kinnitab ka määrusega nr 6/2002 taotletav eesmärk.

Nimelt nähtub määruse põhjendustest 5 ja 7, et selle eesmärk on luua kõikides liikmesriikides vahetult kohaldatav ühenduse disainilahendus, mis on kaitstud kõiki liikmesriike hõlmaval ühel territooriumil, ja ergutada uuenduslikkust ja uute toodete väljatöötamist ning investeerimist nende tootmisse, pakkudes tööstusdisainilahenduste tugevdatud kaitset.

Mis puutub eelkõige määruse nr 6/2002 artikli 8 lõikesse 1, siis arvestades määruse põhjendust 10, on selle sätte eesmärk hoida ära seda, kui tehnilisi uuendusi takistatakse kaitse andmisega neile välistunnustele, mis on tingitud üksnes toote tehnilisest otstarbest.

Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et määruse nr 6/2002 artikli 8 lõige 1 välistab ühenduse disainilahenduse õiguse kaitse andmise toote välistunnustele, kui muud kaalutlused peale vajaduse, et asjaomane toode täidaks oma tehnilist otstarvet, ja eelkõige need, mis on seotud visuaalse küljega, ei ole mänginud nende tunnuste valiku juures mingit rolli, ning seda isegi olukorras, kus esineb muid disainilahendusi, mis võimaldavad tagada selle funktsiooni täitmise.

(vt punktid 22–29, 31 ja 32 ning resolutsiooni punkt 1)