ET Euroopa Liidu Teataja C 158/8

11. märtsil 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Austria Vabariik

(Kohtuasi C-110/08)

(2008/C 158/13)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: T. Scharf ja D. Recchia)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Austria Vabariik ei ole komisjonile ikka veel esitanud täielikku ühenduse tähtsusega alade loetelu, täpsemalt öeldes puuduvad praegu komisjonile esitatud loetelus jätkuvalt kuus looduslikku elupaigatüüpi Alpi biogeograafilises piirkonnas (3230, 6520, *7220, 8130, 9110 ja 9180) ja kümme looduslikku elupaigatüüpi (*1530, 3240, *6110, *6230, 6520, 8150, 8220, 9150, 91F0 ja *91I0) ning kaksteist liiki (Vertigo moulinsiana, *Osmoderma eremita, Rutilus pigus, Triturus cristatus, Triturus carnifex, Rhinolophus hipposideros, Barbastella barastellus, Myotis emarginatus, Myotis myotis, Mannia triandra, Buxbaumia viridis, Drepanocladus vernicosus) mandri biogeograafilises piirkonnas, siis on kostja rikkunud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102) artikli 4 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 92/43/EMÜ artikli 4 lõige 1 näeb Euroopa erikaitsealade sidusa ökoloogilise võrgustiku loomiseks kindla ajakava järgi ette, et iga liikmesriik esitab III lisas sätestatud kriteeriumide ja asjakohase teadusinfo alusel alade loetelu, kus märgitakse, millised kohalikke I lisas nimetatud looduslikke elupaigatüüpe ja II lisas nimetatud liike alal esineb. Sellesse siseriiklikusse loetelusse kantakse alad, kus on liikmesriigi esitatud III lisa kriteeriumide alusel valitud esmatähtsad looduslikud elupaigatüübid ja esmatähtsad liigid. „Esmatähtsad” on sellised liigid ja looduslikud elupaigatüübid, mis on kadumisohus ja mille kaitsmisel on ühendusel eriline vastutus, võttes arvesse nende loodusliku levila suurust ühenduse liikmesriikide territooriumil. Loetelu koos ala käsitleva teabega saadetakse komisjonile kolme aasta jooksul direktiivi teatavakstegemisest. Austria Vabariigi suhtes jõustus direktiiv ühinemislepingus nimetatud muudatustega 1. jaanuaril 1995. aastal Euroopa Liiduga ühinemisel ning direktiivi ülevõtmise tähtaeg on nüüdseks igatahes vaieldamatult möödunud.

Kuna Austria Vabariik ei ole ikka veel komisjonile esitanud täielikku ühenduse tähtsusega alade loetelu, on ta rikkunud direktiivi 92/43/EMÜ artikli 4 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.

Austria Vabariik tugineb oletatavale menetlusnormi rikkumisele, mille tagajärjel oleks komisjoni teguviis lubamatu.

Kostja esimene vastuväide puudutab nn reservloetelusid, st elupaigatüüpide ja liikide loetelusid, mille alusel tegi komisjon oma otsustes Alpi ja mandri biogeograafilise piirkonna ühenduse tähtsusega alade loetelude kohta kindlaks võrgustiku puudulikkuse. Kostja leidis, et kuna direktiiv ei näe ette reservloetelude koostamist, ei ole komisjon õigustatud neile tuginema ega heitma kostjale ette puudulikku kaitsealadest teatamist.

Selle väitega ei saa nõustuda. Oluline ei ole see, kas direktiiv näeb ette reservloetelude koostamise või mitte, vaid see, kas komisjonile ettepanekuna esitatud siseriiklikud loetelud on täielikud või mitte. Reservloetelud kujutavad endast üksnes lünkadele viitamist komisjoni poolt täieliku Natura 2000 võrgustiku loomisel. Direktiiv ei pruugi selliseid loetelusid ette näha, kuid ei keela ka nende koostamist.

Alusetu on ka kostja argument, et ta ei saa ennast kaitsta, kuivõrd ta ei saa aru komisjoni teaduslikest alustest, sest ta teatab ise, et soovib veel tagantjärgi loetelusse täiendusi sisse viia: ilmselt näeb kostja ise, et täiendused on vajalikud. Pealegi on kostja vaieldamatult kaasatud biogeograafilistesse protsessidesse.

Pikk ajavahemik esimese põhjendatud arvamuse ning esimese ja teise täiendava arvamuse vahel ei puudutanud kostja menetlusõigusi ja seda ei saa seetõttu komisjonile ette heita. Komisjon loobus kostja vastu juba 1998. aastal hagi esitamisest üksnes seetõttu, et tal oli põhjust arvata, et kostja täidab peagi talle direktiivist tuleneva kohustuse. Kostjale seati kokkuvõttes kolm tähtaega komisjonile täieliku loetelu esitamiseks. Järelikult oli tal ebaharilikult kaua aega, mil ta oleks saanud nii komisjoni etteheidetele vastata kui ka kõrvaldada käesoleva menetluse eseme.

Veenev ei tundu olema ka argument, mille kohaselt tegi komisjon üleskutse teha täiendusi direktiivi artikli 4 järgi toimuvas menetluses ja mida ei saa seetõttu „vaadelda samaaegselt liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse jätkumisena”. Just see, et täienduste tegemise üleskutsed toimusid menetluses direktiivi artikli 4 järgi, kuigi loetelu esitamine oleks pidanud juba ammu toimuma, annab selgelt märku sellest, et kostja ei ole ikka veel täitnud artiklist 4 tulenevat kohustust. Kuna komisjon aktsepteeris aastaid täienduste tegemist ilma hagi esitamata, oli kostjal piisavalt võimalusi oma kohustuste täitmisega käesoleva menetluse ese kõrvaldada.

Lõpuks tuleb märkida, et vastupidiselt kostja arvamusele ei ole käesoleval juhul kohaldatav direktiivi artikkel 5 selles ette nähtud konsulteerimismenetlusega. Nimetatud menetlus on ette nähtud üksnes erandjuhtudele, mil tuleb kõrvaldada teaduslikud lahkarvamused komisjoni ja liikmesriigi vahel ühe konkreetse valdkonna suhtes, mitte aga juhtude jaoks, mil, nagu käesoleval juhul, on tegemist puuduliku aladest teatamisega üldiselt.

Järelikult on põhjendamatud kostja väited menetlusnormide rikkumise kohta.