ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (neljas koda) 19. novembri 2020. aasta otsus (Amtsgericht Heilbronni eelotsusetaotlus – Saksamaa) – kriminaalmenetlus järgmise isiku suhtes: ZW

(Kohtuasi C-454/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Liidu kodakondsus - ELTL artikkel 21 - Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil - Alaealise rahvusvahelise röövi puhul ette nähtud spetsiifiline kriminaalkaristus - Piirang - Põhjendatus - Lapse kaitse - Proportsionaalsus)

(2021/C 28/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Heilbronn

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

ZW

menetluses osales: Staatsanwaltschaft Heilbronn

Resolutsioon

ELTL artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kohaldada liikmesriigi õigusnormi, milles on ette nähtud, et kui lapsevanem ei luba teises liikmesriigis viibivat last talle määratud erieestkostja juurde, on tegemist kriminaalkorras karistatava teoga ka juhul, kui see ei leia aset vägivalda kasutades, tõsise kahjuga ähvardades või kavalusega, samas siis, kui laps asub esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumil, karistatakse samasuguse teo eest ainult juhul, kui see leiab aset vägivalda kasutades, tõsise kahjuga ähvardades või kavalusega.

(1) ELT C 280, 19.8.2019.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 18. novembri 2020. aasta otsus (Sąd Okręgowy w Warszawie eelotsusetaotlus – Poola) – Ryanair DAC versus DelayFix, varem Passenger Rights

(Kohtuasi C-519/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö tsiviil- ja kaubandusasjades - Määrus (EL) nr 1215/2012 - Õhuveoleping - Tarbijast reisijaga sõlmitud kohtualluvuse kokkulepe - Selle reisija nõue lennuettevõtja vastu - Selle nõude loovutamine inkassofirmale - Lennuettevõtja poolt kohtualluvuse kokkuleppele tuginemine nimetatud reisija nõude omandanud äriühingu suhtes - Direktiiv 93/13/EMÜ)

(2021/C 28/11)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Warszawie

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Ryanair DAC

Vastustaja: DelayFix, varem Passenger Rights

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et vaidlustada kohtu pädevust lahendada kahju hüvitamise hagi, mis on esitatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, alusel ja mis on suunatud lennuettevõtja vastu, ei või lennuettevõtja tugineda reisija ja lennuettevõtja vahel sõlmitud veolepingusse lisatud kohtualluvuse kokkuleppele inkassofirma vastu, kellele reisija on oma nõude loovutanud, välja arvatud juhul, kui vastavalt selle riigi õigusnormidele, mille kohtud on kohtualluvuse kokkuleppes kindlaks määratud, on sellele inkassofirmale läinud üle kõik esialgse lepingupoole õigused ja kohustused, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Vajaduse korral tuleb sellist tingimust, mis on lisatud tarbija (lennureisija) ja müüja või teenuste osutaja (nimetatud lennuettevõtja) vahel sõlmitud lepingusse ilma, et selle üle oleks eraldi läbi räägitud, ning mis annab erandliku kohtualluvuse selle paiga kohtule, mille tööpiirkonnas asub selle lennuettevõtja asukoht, pidada ebaõiglaseks nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 3 lõike 1 tähenduses.

(1) ELT C 337, 7.10.2019.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 18. novembri 2020. aasta otsus (Conseil de prud’hommes de Metzi eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle versus Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

(Kohtuasi C-463/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Direktiiv 2006/54/EÜ - Meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõte tööhõive ja elukutse küsimustes - Artiklid 14 ja 28 - Riigisisene kollektiivleping, millega antakse oma last ise kasvatavatele naistöötajatele õigus saada seadusjärgsele rasedus- ja sünnituspuhkusele järgnevat puhkust - Meestöötajate jätmine ilma õigusest niisugust puhkust saada - Naistöötaja kaitse seoses nii raseduse kui sünnitusega - Kohaldamise tingimused)

(2021/C 28/10)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil de prud’hommes de Metz

Põhikohtuasja pooled

Avaldaja: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

Vastaspool: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

Menetluses osales: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artikleid 14 ja 28 koostoimes nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiviga 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisese kollektiivlepingu säte, mis annab naistöötajatele, kes kasvatavad oma last ise, õiguse puhkusele pärast seadusjärgse rasedus- ja sünnituspuhkuse lõppemist, tingimusel et lisapuhkuse eesmärk on sisuliselt ema kaitse – nii raseduse tagajärgede kui ka emaduse seisukohast, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul, võttes seejuures muu hulgas arvesse selle puhkuse saamise tingimusi, puhkuse kestust ja kasutamise korda ning sellega seotud õiguskaitse taset.

(1) ELT C 280, 19.8.2019.
Euroopa Kohtu (teine koda) 18. novembri 2020. aasta otsus (First-tier Tribunali (Tax Chamber) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – Kaplan International Colleges UK Ltd versus The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Kohtuasi C-77/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Maksustamine - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikli 132 lõike 1 punkt f - Selliste teenuste maksuvabastus, mida sõltumatud isikute rühmad osutavad oma liikmetele - Kohaldatavus käibemaksugruppidele - Artikkel 11 - Käibemaksugrupp)

(2021/C 28/03)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Kaplan International Colleges UK Ltd

Kostja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ), artikli 132 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud maksuvabastus ei ole kohaldatav teenustele, mida sõltumatu isikute rühm osutab isikute grupile, keda võib käsitada ühe maksukohustuslasena selle direktiivi artikli 11 tähenduses, kui kõik viimati nimetatud grupi liikmed ei ole selle sõltumatu isikute rühma liikmed. Selliste riigisiseste õigusnormide olemasolu, mis näevad ette, et niisuguse isikute grupi esindusliikmel, keda võib käsitada ühe maksukohustuslasena, peavad sõltumatute isikute rühmade kasuks sätestatud maksuvabastuse kohaldamiseks olema asjaomase sõltumatu isikute rühma liikmete tunnused ja seisund, ei oma selles osas mingit tähtsust.

(1) ELT C 131, 8.4.2019.
C 28/9

ET

Euroopa Kohtu (kümnes koda) 19. novembri 2020. aasta otsus (Finanzgericht Baden-Württembergi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – 5th AVENUE Products Trading GmbH versus Hauptzollamt Singen

(Kohtuasi C-775/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Tolliliit - Määrus (EMÜ) nr 2913/92 - Ühenduse tolliseadustik - Artikli 29 lõige 1 ja lõike 3 punkt a - Artikli 32 lõike 1 punkt c ja lõike 5 punkt b - Määrus (EMÜ) nr 2454/93 - Artikli 157 lõige 2 - Tolliväärtuse määramine - Imporditud kauba tehinguväärtus - Mõiste „müügi tingimus“ - Tasu turustamise ainuõiguse andmise eest)

(2021/C 28/12)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Baden-Württemberg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: 5th AVENUE Products Trading GmbH

Kostja: Hauptzollamt Singen

Resolutsioon

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 29 lõiget 1 ja lõike 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et imporditud kauba tolliväärtuse hulka peab olema arvestatud tasu, mida selle kauba ostja maksab müüjale piiratud ajavahemiku vältel selle eest, et viimane on andnud selle kauba teatud territooriumil turustamise ainuõiguse, ja mis arvutatakse sellel territooriumil tekkinud käibe alusel.

(1) ELT C 27, 27.1.2020.
1)

Kuna Saksamaa Liitvabariik jättis käibemaksuga maksustamise neutraalsuse põhimõtet ja sellise käibemaksukohustuslase, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, õiguse käibemaksu tagastamisele soovitavat toimet rikkudes enne tagastamisperioodile järgneva kalendriaasta 30. septembrit esitatud käibemaksu tagastamise taotlused, millele ei olnud lisatud tagastamisliikmesriigi poolt nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/9/EÜ – millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis – artikli 10 alusel nõutud arvete või impordidokumentide koopiaid, rahuldamata, ilma et ta oleks palunud hagejatel enne rahuldamata jätmist oma taotlusi nende arvetega või taotluste menetlemiseks sobiva teabe esitamisega täiendada – vajadusel ka pärast seda kuupäeva –, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (mida on muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ), artiklitest 170 ja 171 ning direktiivi 2008/9 artiklist 5.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 167, 168, 184 ja 185 tuleb tõlgendada nii, et õigus maha arvata sisendkäibemaks kaupadelt, antud juhul kinnisasjadelt, ja maksustatavateks tehinguteks ostetud teenustelt, säilib juhul, kui algul ette nähtud investeerimisprojektidest on loobutud maksukohustuslase tahtest sõltumatutel asjaoludel, ning seda käibemaksu ei tule korrigeerida, kui maksukohustuslasel on endiselt kavatsus kasutada seda kaupa maksustatavaks tegevuseks.
2.

Kuuenda direktiivi 77/388 artikli 4 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 17 lõikeid 1, 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et segatüüpi valdusettevõtjal, kes osaleb tütarettevõtjate juhtimises pidevalt, on lubatud maha arvata käibemaksu, mille ta on tasunud krediidiasutusele sellise võlakirjaemissiooni korraldamise ja struktureerimise eest, mille eesmärk on teha teatud sektoris investeeringuid, kui niisuguseid investeeringuid lõpuks ei tehta ning kui selle emissiooni abil saadud kapital kantakse terves ulatuses laenuna üle kontserni emaettevõtjale.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 24 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et hagi, millega korteriomanik palub keelata teisel korteriomanikul meelevaldselt ja ilma teiste korteriomanike nõusolekuta muuta oma eriomandi eseme kasutusotstarvet, nagu see on ette nähtud kaasomanike kokkuleppes, tuleb lugeda hagiks, mille „ese on kinnisasjaõigus“ selle sätte tähenduses, kui sellele kasutusotstarbele saab tugineda mitte ainult kinnisasja teiste korteriomanike vastu, vaid igaühe vastu, see tuleb aga kindlaks teha eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
C 44/7

ET

Euroopa Kohtu (esimene koda) 10. detsembri 2020. aasta otsus (High Courti eelotsusetaotlus – Iirimaa) – M.S., M.W., G.S. versus Minister for Justice and Equality

(Kohtuasi C-616/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala - Varjupaigapoliitika - Pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetlus - Direktiiv 2005/85/EÜ - Artikli 25 lõige 2 - Vastuvõetamatuse alused - Liikmesriigi ametiasutuste poolt varjupaigataotluse tagasilükkamine vastuvõetamatuse tõttu, kuna teises liikmesriigis on varem antud täiendav kaitse - Määrus (EÜ) nr 343/2003 - Määrus (EL) nr 604/2013)

(2021/C 44/09)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court

Põhikohtuasja pooled

Taotlejad: M.S., M.W., G.S.

Vastustaja: Minister for Justice and Equality

Resolutsioon

Nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta artikli 25 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi – kelle suhtes on kohaldatav Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, kuid kellele Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta pole siduv – õigusnormid, mille kohaselt peetakse rahvusvahelise kaitse taotlust vastuvõetamatuks, kui taotlejale on teises liikmesriigis omistatud täiendava kaitse seisund.

(1) ELT C 357, 21.10.2019.
C 44/5

ET

Euroopa Kohtu (teine koda) 9. detsembri 2020. aasta otsus – Groupe Canal + versus Euroopa Komisjon, Prantsuse Vabariik, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

(Kohtuasi C-132/19 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Konkurents - Keelatud kokkulepped - Televisiooniteenus - Määrus (EÜ) nr 1/2003 - Artikkel 9 ja artikli 16 lõige 1 - Otsus, millega muudetakse kohustused siduvaks - Absoluutne territoriaalne kaitse - Võimu kuritarvitamine - Esialgne hindamine - Euroopa Komisjoni kohustuse puudumine arvestada kaalutlustega ELTL artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta - Kokkulepped, mille eesmärk on liikmesriikide turud eraldada - Komisjoni kohustuse puudumine ükshaaval analüüsida iga asjaomase liikmesriigi turgu - Proportsionaalsus - Kolmandate isikute lepinguliste õiguste rikkumine)

(2021/C 44/05)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Groupe Canal + (esindajad: avocats P. Wilhelm, P. Gassenbach ja O. de Juvigny)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Dawes, C. Urraca Caviedes ja L. Wildpanner), Prantsuse Vabariik (esindajad: E. de Moustier ja P. Dodeller), Union des producteurs de cinéma (UPC), (esindaja: avocat E. Lauvaux), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs, (esindaja: avocat O. Sasserath), Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC), (esindaja: avvocatessa A. Fratini)

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 12. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Groupe Canal + vs. komisjon (T-873/16, EU:T:2018:904).

2. Tühistada Euroopa Komisjoni 26. juuli 2016. aasta otsus, milles käsitletakse ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohast menetlust (juhtum AT.40023 – Piiriülene juurdepääs tasulistele televisiooniteenustele).

3. Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Groupe Canal + SA, European Film Agency Directors – EFADs-i, Union des producteurs de cinéma (UPC) kohtukulud käesolevas apellatsioonimenetluses ja esimeses kohtuastmes ning C More Entertainment AB kohtukulud esimeses kohtuastmes.

4. Jätta Prantsuse Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.

5. Jätta Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) kohtukulud tema enda kanda.

(1) ELT C 131, 8.4.2019.
Euroopa Kohtu (suurkoda) 8. detsembri 2020. aasta otsus (Landesgericht für Strafsachen Wieni eelotsusetaotlus – Austria) – kriminaalasi järgmiste isikute suhtes: A. jt

(Kohtuasi C-584/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Euroopa uurimismäärus - Direktiiv 2014/41/EL - Artikli 1 lõige 1 - Artikli 2 punkti c alapunktid i ja ii - Mõisted „õigusasutus“ ja „taotlev asutus või ametiisik“ - Euroopa uurimismäärus, mille on teinud liikmesriigi prokuratuur - Sõltumatus täitevvõimust)

(2021/C 44/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht für Strafsachen Wien

Põhikohtuasja menetluse pooled

A. jt

menetluses osales: Staatsanwaltschaft Wien

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/41/EL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades, artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et mõisted „õigusasutus“ ja „taotlev asutus või ametiisik“ nende sätete tähenduses hõlmavad liikmesriigi prokuröri või üldisemalt liikmesriigi prokuratuuri, olenemata seadusest tulenevast alluvussuhtest, mis võib esineda selle prokuröri või prokuratuuri ja selle liikmesriigi täitevvõimu vahel, ning sellest, et esineb oht, et prokurör või prokuratuur saab täitevvõimult Euroopa uurimismääruse tegemisel otseselt või kaudselt individuaalseid korraldusi või juhiseid.

(1) ELT C 383, 11.11.2019.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 25. novembri 2020. aasta otsus (Curtea de Apel Cluji eelotsusetaotlus – Rumeenia) – Banca B. SA versus A.A.A.

(Kohtuasi C-269/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Tarbijakaitse - Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes - Direktiiv 93/13/EMÜ - Lepingutingimuse ebaõiglaseks tunnistamise tagajärjed - Ebaõiglase lepingutingimuse asendamine - Muutuva intressimäära arvutamise meetod - Lubatavus - Poolte suunamine läbirääkimistele)

(2021/C 35/12)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Banca B. SA

Vastustaja: A.A.A.

Resolutsioon

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et pärast seda, kui on tuvastatud, et tingimused, millega nähakse ette kindlaks muutuva intressimäära kindlaksmääramise meetod niisuguses laenulepingus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on ebaõiglased, ja kui see leping ei saa pärast ebaõiglaste tingimuste kõrvalejätmist enam kehtida ning kui riigisiseses õiguses puuduvad dispositiivsed õigusnormid, siis peab liikmesriigi kohus riigisisest õigust tervikuna arvestades võtma kõik meetmed, et kaitsta tarbijat selle lepingu tühistamise võimalike eriti kahjulike tagajärgede eest. Sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei takista miski liikmesriigi kohtul teha pooltele ettepanekut pidada läbirääkimisi intressimäära arvutamise meetodi kindlaksmääramise üle, tingimusel et ta määrab kindlaks nende läbirääkimiste raamistiku ja läbirääkimiste eesmärk on luua lepingupoolte õiguste ja kohustuste vahel tegelik tasakaal, võttes eelkõige arvesse direktiivi 93/13 aluseks olevat tarbijakaitse eesmärki.

(1) ELT C 238, 15.7.2019.
—

teiseks kasutatakse selle kindlakstegemiseks, kui suur on ettekantud muusikateoste hulgast see osa, mis kuulub vastava esindamisühingu repertuaari, astmelist kindlasummalist süsteemi, tingimusel et ei ole olemas muud meetodit, mis võimaldaks nende teoste kasutamist täpsemini tuvastada ja arvuliselt kindlaks teha ning mis täidab sama õiguspärast eesmärki, milleks on autorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitse, ilma et see tooks kaasa autoriõigusega kaitstud muusikateoste kasutamise lepingute haldamise ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve kulude ebaproportsionaalse suurenemise; seda tuleb kontrollida liikmesriigi kohtul, lähtudes tema lahendada olevast konkreetsest juhtumist ja võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas esitatud andmete kättesaadavust ja usaldusväärsust ning olemasolevaid tehnoloogilisi vahendeid.
C 35/12

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 25. novembri 2020. aasta otsus (Corte suprema di cassazione eelotsusetaotlus – Itaalia) – Istituto nazionale della previdenza sociale versus VR

(Kohtuasi C-303/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2003/109/EÜ - Pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatus - Artikkel 11 - Õigus võrdsele kohtlemisele - Sotsiaalkindlustus - Liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad perehüvitise saamise õiguse kindlaksmääramisel välja pikaajalise elaniku pereliikmed, kes ei ela selles liikmesriigis)

(2021/C 35/14)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Istituto nazionale della previdenza sociale

Vastustaja: VR

Resolutsioon

Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta artikli 11 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt sotsiaalkindlustushüvitise saamise õiguste kindlaksmääramisel ei võeta arvesse selle direktiivi artikli 2 punkti b tähenduses pikaajalise elaniku pereliikmeid, kes elavad mitte selle liikmesriigi territooriumil, vaid kolmandas riigis, samas kui võetakse arvesse nimetatud liikmesriigi kodaniku pereliikmeid, kes elavad kolmandas riigis, kui see liikmesriik ei ole nimetatud direktiivi riigisisesesse õigusesse üle võttes väljendanud soovi tugineda selle direktiivi artikli 11 lõikes 2 lubatud erandile võrdsest kohtlemisest.

(1) ELT C 288, 26.8.2019
3.

ELTL artiklit 56, direktiivi 2000/31 artikli 3 lõikeid 2 ja 4 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad vaidluses, kus kõik asjasse puutuvad asjaolud leiavad aset ainult ühes liikmesriigis. Direktiivi 2000/31 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav liikmesriigi õigusnormide suhtes, mis seavad sellise vahendusteenuse –mille eesmärk on nutitelefoni rakenduse abil tasu eest kontakteerida isikud, kes soovivad linnas ühest kohast teise sõita, ja taksoveoloaga juhid ning mis liigitub „infoühiskonna teenuseks“ vastavalt direktiivi 2000/31 artikli 2 punktile a, mis viitab direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktile b – osutamisele sellise eelneva loa saamise kohustuse, mis kehtis juba teistele taksotellimisteenuste osutajatele. Direktiivi 2006/123 artikleid 9 ja 10 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid, mis seavad sellise vahendusteenuse – mille eesmärk on nutitelefoni rakenduse abil tasu eest kontakteerida isikud, kes soovivad linnas ühest kohast teise sõita, ja taksoveoloaga juhid – osutamisele eelneva loa saamise kohustuse, on nende õigusnormidega vastuolus, kui selle loa saamise tingimused ei vasta nimetatud artiklites sätestatud nõuetele osas, millega kehtestatakse asjaomase teenuse osutamisele ebasobivate tehniliste nõuete täitmise kohustus; seda asjaolu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima.
C 35/5

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 3. detsembri 2020. aasta otsus (Tribunal Supremo eelotsusetaotlus – Hispaania) – Repsol Petróleo, SA versus Administración General del Estado

(Kohtuasi C-44/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2003/96/EÜ - Energiatoodete ja elektrienergia maksustamine - Artikli 21 lõige 3 - Maksustatava sündmuse puudumine - Energiatoodete tarbimine neid tootva ettevõtte territooriumil, selleks et toota energia lõpptooteid, mille käigus saadakse vältimatult ka tooteid, mis ei ole energiatooted)

(2021/C 35/06)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Repsol Petróleo, SA

Vastustaja: Administración General del Estado

Resolutsioon

Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 21 lõike 3 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et kui ettevõtte, mis toodab energiatooteid, mis on mõeldud kasutamiseks kütteaine või mootorikütusena, tarbib ise enda toodetud energiatooteid ning kui tootmisprotsessi käigus tekib vältimatult ka muid kui energiatooteid, millel on majanduslik väärtus, ei kohaldata tarbimise selle osa suhtes, mis toob kaasa nende muude kui energiatoodete saamise, nimetatud sättes ette nähtud erandit energiatoodete maksustatavast sündmusest.

(1) ELT C 155, 6.5.2019.