Seega tuleb kõnealust mõistet tõlgendada nii, et sellega peetakse silmas kõiki abiskeeme, mille avalik võim on kehtestanud kas riiklikul, piirkondlikul või kohalikul tasandil ja mille kohaldamist võib taotleda isik, kellel ei ole piisavalt vahendeid, et rahuldada iseenda ja oma perekonna elementaarsed vajadused, ja kes võib seetõttu hakata oma elamisperioodi vältel koormama vastuvõtva liikmesriigi eelarvevahendeid, kusjuures selline koormamine võib mõjutada niisuguse abi üldist ulatust, mida see riik on võimeline andma. Sellest tuleneb, et vanaduspensioni täiendamiseks mõeldud kompensatoorset lisatoetust võib käsitada asjaomase liikmesriigi „sotsiaalabisüsteemi” alla kuuluvana. Nimelt rahastab seda hüvitist, mille eesmärk on tagada nimetatud hüvitist saavale isikule ebapiisava pensioni korral toimetulekumiinimum, täies ulatuses avalik võim, ilma et kindlustatud selle rahastamises kuidagi osaleksid.

Nimelt tuleb selle mõiste sisu kindlaks teha mitte formaalsete kriteeriumide alusel, vaid lähtudes eesmärgist, mida direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktiga b taotletakse ja milleks on võimaldada vastuvõtval liikmesriigil kehtestada liidu kodanikele juhul, kui neil ei ole töötaja staatust või kui nad on selle kaotanud, õiguspärased piirangud sotsiaalkindlustushüvitisi puudutavas osas selleks, et nad ei koormaks põhjendamatult selle liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi.

Direktiivi 2004/38 (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil) artikli 7 lõike 1 punktis b sisalduvat mõistet „sotsiaalabisüsteem” ei saa piirata nii, et see hõlmab ainult sotsiaalabi, mis määruse nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) artikli 3 lõike 5 punkti a kohaselt ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse.

Liidu õigust ja eeskätt direktiivi 2004/38 (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil) artikli 7 lõike 1 punktis b, artikli 8 lõikes 4 ja artikli 24 lõigetes 1 ja 2 sätestatut tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad – isegi esimesele kolmele kuule elamisele järgnevat ajavahemikku puudutavas – igal juhul ja automaatselt sellise hüvitise nagu vanaduspensioni täiendamiseks mõeldud kompensatoorse lisatoetuse maksmise majanduslikult mitteaktiivsele teise liikmesriigi kodanikule põhjendusel, et ehkki talle on väljastatud registreerimistunnistus, ei vasta see kodanik esimese riigi territooriumil kauem kui kolm kuud seaduslikult elamise õiguse olemasolu tingimustele, sest sellise elamisõiguse olemasolu on seatud sõltuvusse nõudest, et sellel kodanikul on piisavalt vahendeid, et mitte taotleda asjaomast hüvitist.

Asjaolu, et majanduslikult mitteaktiivsel teise liikmesriigi kodanikul võib olla õigus sellele hüvitisele, võib kujutada endast tõendit selle kohta, et tal ei ole piisavalt vahendeid, et mitte koormata põhjendamatult selle liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses. Siiski ei saa pädevad siseriiklikud asutused sellist järeldust teha, ilma et nad oleksid eelnevalt andnud üldise hinnangu koormale, mida kujutab endast selle hüvitise maksmine konkreetselt kogu riiklikule sotsiaalabisüsteemile, võttes seejuures aluseks huvitatud isiku olukorda iseloomustavad individuaalsed asjaolud.

Seades kauem kui kolm kuud elamise õiguse sõltuvusse tingimusest, et huvitatud isik ei tohi koormata „põhjendamatult” vastuvõtva liikmesriigi „sotsiaalabisüsteemi”, toob direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkt b nimelt kaasa selle, et pädevatel siseriiklikel asutustel on teatud asjaolude kogumiga arvestades ning proportsionaalsuse põhimõttest lähtudes õigus hinnata, kas sotsiaalkindlustushüvitise maksmine võib kujutada endast koormat kogu selle liikmesriigi sotsiaalabisüsteemile.

Majanduslikult mitteaktiivsete teiste liikmesriikide kodanike võimaluse saada teatud sotsiaalkindlustushüvitist automaatne välistamine vastuvõtva liikmesriigi poolt isegi direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikes 2 ette nähtud kolmekuulisele elamisele järgnevat perioodi puudutavas jätab vastuvõtva liikmesriigi pädevad asutused ilma võimalusest anda vastavalt eeskätt selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktist b ja artikli 8 lõikest 4 ning proportsionaalsuse põhimõttest tulenevatele nõuetele üldine hinnang sellisele koormale. Eelkõige on olulise tähtsusega see, et pädevad asutused saaksid võtta arvesse eeskätt huvitatud isiku sissetuleku suurust ja korrapärasust, asjaolu, et nimetatud asutused on sellise sissetuleku alusel väljastanud talle registreerimistunnistuse, ning ajavahemikku, mille jooksul talle tõenäoliselt tuleb taotletud hüvitist maksta. Lisaks võib koorma, mida selline hüvitise maksmine riiklikule sotsiaalabisüsteemile endast kujutaks, täpsemaks hindamiseks olla otstarbekas määrata kindlaks nende hüvitisesaajate osakaal, kes on teises liikmesriigis vanaduspensioni saavad liidu kodanikud.

(vt punktid 63, 64, 72, 77, 78, 80 ja resolutsioon)