17

Neil tingimustel otsustas Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Ülem‑Austria piirkondlik halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Võttes arvesse Euroopa Kohtu järeldusi tema 13. veebruari 2014. aasta otsuse Sokoll‑Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68) resolutsioonis (ja punktis 51) – mille kohaselt on ELTL artikliga 49 vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu ApG § 10 lõike 2 punkt 3, mis kehtestab uue apteegi asutamise vajaduse olemasolu kindlakstegemise peamise kriteeriumina range isikulise piirmäära (konkreetselt: 5500) isikut, keda tuleks endiselt ravimitega varustada –, kas ELTL artiklit 49 ja eelkõige ühtsuse nõuet silmaspeetava eesmärgi saavutamisel tuleb tõlgendada nii, a) et sellise piirmäära kehtestamine, mis ei ole lihtsalt näitlik, vaid ka täpne (see tähendab arvuliselt ja seega ei saa seda tõlgendamise kaudu leevendada), muudab need õigusnormid üldiselt ebaühtseks ja seega liidu õigusega vastuolus olevaks, kuna pädevatel siseriiklikel ametiasutustel ei ole võimalik teha sellest piirmäärast erandit kohalike eripäradega arvestamiseks (kuna 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsuse Sokoll-Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68) punktis 24 väljatoodud kriteeriumid silmaspeetava eesmärgi ühtseks ja süstemaatiliseks saavutamiseks peavad igal juhtumil olema täidetud kumulatiivselt), mistõttu ei tohi siseriiklikul tasandil vajaduse olemasolu kindlakstegemisel põhinevat kriteeriumi kohaldada kuni ajani, mil liikmesriigi seadusandja asendab selle leebema, liidu õigusele vastava kriteeriumiga (mis on analoogne näiteks ApG §10 lõikes 6 toodud kriteeriumile, mis puudutab ApG § 10 lõike 2 punktis 2 ette nähtud 500 meetri piirmäära); või nii, b) et ApG § 10 lõike 2 punktiga 3 sellise piirmäära kehtestamine, mis ei ole lihtsalt näitlik, vaid ka täpne (see tähendab arvuliselt ja seega ei saa seda tõlgendamise kaudu leevendada), on liidu õigusega vastuolus vaid määral, mil seda kohaldatakse konkreetses olukorras, milles on tegelikult vaja asutada apteek kohalike või muude faktiliste eripäradega arvestamiseks ning milles vastupidisel juhul ei ole tagatud mõistlik ravimitega varustamine (vt punkt 45 koosmõjus 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsuse Sokoll-Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68) punktiga 50) teatavate isikute puhul (eelkõige „möödakäijad“, uued elanikud jne), isegi kui see peaks tegelikult tulevikus alandama ühe või mitme olemasoleva apteegi ravimitega varustamise potentsiaali alla 5500 isiku, mistõttu ei tohi siseriiklikul tasandil vajaduse olemasolu kindlakstegemisel põhinevat kriteeriumi kohaldada vaid sellistel juhtudel – olgu see siis maa-, linna- või muus piirkonnas – kuni ajani, mil liikmesriigi seadusandja võtab vastu uued selgitavad õigusnormid; või nii, c) et ApG § 10 lõike 2 punktiga 3 sellise piirmäära kehtestamine, mis ei ole lihtsalt näitlik, vaid ka täpne (see tähendab arvuliselt ja seega ei saa seda tõlgendamise kaudu leevendada), on liidu õigusega vastuolus vaid määral, mil seda kohaldatakse konkreetses olukorras, mis puudutab mõnda eraldatud maapiirkonda, isegi kui see peaks tegelikult tulevikus alandama ühe või mitme olemasoleva apteegi ravimitega varustamise potentsiaali alla 5500 isiku, mistõttu ei tohi siseriiklikul tasandil vajaduse olemasolu kindlakstegemisel põhinevat kriteeriumi kohaldada vaid siis, kui sellel on tagajärjed maapiirkondade või eraldatud piirkondade elanike suhtes, kuni ajani, mil liikmesriigi seadusandja võtab vastu uued selgitavad õigusnormid?“