Lisaks, kuna aktsiis on teatud kaupade tarbimise pealt makstav tarbimismaks, nagu on märgitud direktiivi 2008/118 põhjenduses 9, mis põhineb tarbimisse lubatud kauba kogusel, tuleb selle sissenõudmise hetk määratleda viisil, mis võimaldab kauba kogust täpselt mõõta.

Selle direktiivi artikkel 20 kuulub direktiivi IV peatükki „Aktsiisikauba liikumine aktsiisi peatamise korra alusel”. Peatüki sätete hulgas on ka artikli 19 lõike 2 punkt c, mille kohaselt peab kaubasaaja nõustuma kontrolliga, mis võimaldab sihtliikmesriigi pädevatel asutustel kindlaks teha, et kaup on tegelikult vastu võetud. Liidu seadusandja kavatsus oli seega näha kauba tegelik vastuvõtmine ette asjaoluna, mis määrab kindlaks, millistel tingimustel tuleb kauba liikumist aktsiisi peatamise korra alusel nende vastuvõtmise ajal hinnata. Ükski muu nimetatud peatüki säte ei nõua teistsugust tõlgendust.

Direktiivi 2008/118 (mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12) artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et aktsiisikauba liikumine aktsiisi peatamise korra all lõpeb selle sätte tähenduses hetkel, mil kaubasaaja tuvastab veovahendilt asjaomase kauba täieliku mahalaadimise lõpus, et osa kaubast on võrreldes kaubaga, mis talle pidi saadetama, puudu.

Direktiivi 2008/118 (mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12) artikli 7 lõike 2 punkti a ja artikli 10 lõike 2 sätteid koostoimes tuleb tõlgendada nii, et nende sätete kohaldamisalasse kuuluvad olukorrad ei ole samad, mida reguleerib selle direktiivi artikli 7 lõige 4, ning et asjaolu, et siseriiklik säte, millega võetakse üle direktiivi 2008/118 artikli 10 lõige 2, ei sätesta sõnaselgelt, et direktiivi selle sätte tähenduses eeskirjade eiramine peab kaasa tooma asjaomase kauba tarbimisse lubamise, ei takista vastava siseriikliku sätte kohaldamist puudujäägi avastamisel, millega igal juhul kaasneb tarbimisse lubamine.

Direktiivi 2008/118 artikli 10 lõige 2 ja artikli 7 lõike 2 punkt a puudutavad olukorda, kus eeskirjade eiramine, mis on tuvastatud aktsiisikauba liikumise ajal aktsiisi peatamise korra alusel, tõi korra alt väljumisega kaasa nende tarbimisse lubamise. Seega, siseriiklik säte, mis võtab üle direktiivi 2008/118 artikli 10 lõike 2, ei saa üldjuhul näha ette, et eeskirjade eiramine loetakse toimunuks liikmesriigis, kus see avastati, ja hetkel, mil see avastati, ilma et sellele eeldusele laieneks tingimus, mille kohaselt peab eeskirjade eiramise tagajärjeks olema asjaomase kauba tarbimisse lubamine.

Aktsiisi peatamise korra alusel aktsiisikauba vastuvõtmisel puudujäägi avastamine viitab aga tingimata möödunud olukorrale, mille vältel puuduv kaup ei kuulunud saadetise hulka ja mille liikumine seetõttu ei lõppenud vastavalt direktiivi 2008/118 artikli 20 lõikele 2. See olukord kujutab endast kokkuvõttes eeskirjade eiramist direktiivi artikli 10 lõike 6 mõttes. Sedalaadi eeskirjade eiramine toob vältimatult kaasa aktsiisi peatamise korra alt väljumise ning selle tulemusel eeldatava tarbimisse lubamise vastavalt nimetatud direktiivi artikli 7 lõike 2 punktile a.

Lisaks, eeskirjade eiramine, mida reguleerib direktiivi 2008/118 artikli 10 lõige 2, puudutab olukorda, mis erineb selle direktiivi artikli 7 lõikes 4 märgitud olukorrast, see tähendab muu olukord kui „aktsiisikauba täielik hävimine või pöördumatu kahjustumine”. Seega, kui aktsiisi peatamise korra all oleva aktsiisikauba täieliku hävimise või pöördumatu kahjustumise kohta esitatakse tõendeid, ei saa sellises olukorras olla tegemist tarbimisse lubamisega direktiivi 2008/118 artikli 7 lõike 2 punkti a mõttes ega seetõttu ka selle direktiivi artikli 10 lõike 2 kohaldamisega. Seega, nende sätete kohaldamisalasse kuuluvad olukorrad ei ole samad, mida reguleerib selle direktiivi artikli 7 lõige 4.

(vt punktid 38, 39, 43 ja 45–47 ning resolutsiooni punkt 2)