ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Kreeka Vabariik esitas vaidlusaluse otsuse tühistamise nõude põhistamiseks seitse väidet. Esimese väite kohaselt on komisjon vääralt tõlgendanud ja kohaldanud ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artiklit 108 koostoimes seaduse 1790/1988 sätetega ning hinnanud vääralt 2009. aastal makstud hüvitisi puudutavaid faktilisi asjaolusid. Teise väite kohaselt hindas komisjon vääralt faktilisi asjaolusid, rikkus menetlusnormi ja põhjendas otsust ebapiisavalt, kui ta jõudis järeldusele, et 2009. aastal makstud hüvitised kujutavad endast ebaseaduslikku riigiabi. Kolmanda väite kohaselt on vääralt tõlgendatud ja kohaldatud ELTL artikleid 107 ja 108, samuti on põhjendus puudulik, sest komisjon arvas tagasinõudmisele kuuluva summa hulka ka 186011000,60 euro suuruse summa, mis vastab põllumajandusettevõtjate endi poolt 2008. ja 2009. aastal ELGA kohustusliku kindlustusskeemi raames tehtud kindlustusmaksetele. Neljanda väite kohaselt, mis on esitatud teise võimalusena, on komisjon vääralt tõlgendanud ja kohaldanud ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b ning kasutanud vääralt talle riigiabi valdkonnas antud kaalutlusõigust, kuna 2009. aastal makstud hüvitisi oleks tulnud pidada selle sätte alusel siseturuga kokkusobivaks. Viienda väite kohaselt, mis on samuti esitatud teise võimalusena, on komisjon rikkunud ELTL artiklit 39, ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b ja ELTL artiklit 296 ning mitmeid õiguse üldpõhimõtteid seetõttu, et ta ei kohaldanud komisjoni teatist „Ajutine ühenduse riigiabi meetmete raamistik praeguses finants- ja majanduskriisis rahastamisele juurdepääsu toetamiseks” (ELT 2009, C 16, lk 1; edaspidi „teatis ühenduse ajutise raamistiku kohta”), mis avaldati 22. jaanuaril 2009, alates 17. detsembrist, mil see raamistik oli kohaldatav, ettevõtete suhtes, kes tegutsevad põllumajandusliku esmatootmise sektoris. Kuuenda väite kohaselt, mis on samuti esitatud teise võimalusena, tegi komisjon tagasinõutavate abisummade kindlaksmääramisel hindamis‑ ja arvutusvigu. Seitsmenda väite kohaselt on komisjon vääralt tõlgendanud ja kohaldanud ühenduse suuniseid riigiabi kohta põllumajandus‑ ja metsandussektoris aastateks 2007–2013 (ELT 2006, C 319, lk 1) ning kasutanud vääralt oma kaalutlusõigust 2008. aastal karude poolt taimekasvatustoodangule tekitatud kahju eest makstud hüvitiste osas.
6

Määruse artikkel 13 on sõnastatud järgmiselt: „Kui tegutsev lennuettevõtja maksab hüvitist või täidab muid käesoleva määruse kohaseid kohustusi, ei või käesoleva määruse sätteid tõlgendada nii, et see kitsendaks õigust taotleda vastavalt kohaldatavale õigusele hüvitist mis tahes isikult, sealhulgas kolmandatelt isikutelt. Eelkõige ei piira käesolev määrus mingil moel tegutseva lennuettevõtja õigust taotleda hüvitist reisikorraldajalt või muult isikult, kellega tegutsev lennuettevõtja on sõlminud lepingu. Samamoodi ei tohi käesoleva määruse sätteid tõlgendada nii, et see kitsendaks reisikorraldaja või kolmanda isiku (muu kui reisija) õigust taotleda tegutsevalt lennuettevõtjalt vastavalt kohaldatavatele asjakohastele õigusaktidele hüvitist, kui tegutsev lennuettevõtja on sellise reisikorraldaja või kolmanda isikuga sõlminud lepingu.”
3

Määruse nr 44/2001 artikli 23 lõige 1 näeb ette: „Kui lepinguosalised, kellest ühe või mitme alaline elukoht on liikmesriigis, on kokku leppinud, et konkreetsest õigussuhtest tulenenud või tuleneda võivate vaidluste lahendamiseks on pädev liikmesriigi kohus või kohtud, on see kohus või need kohtud pädevad. Kui lepinguosalised ei ole kokku leppinud teisiti, on kohtul või kohtutel ainupädevus. Selline kokkulepe kohtualluvuse kohta sõlmitakse kas: a) kirjalikult, või kui see on sõlmitud suuliselt, kinnitatakse kirjalikult või b) vormis, mis vastab poolte vahel väljakujunenud tavale, või c) rahvusvahelise kaubanduse puhul vormis, mis vastab kaubandustavale, millest pooled olid või pidid olema teadlikud ning mis on asjaomase kaubanduse valdkonnas laialt tuntud ning mida selles valdkonnas tegutsevad asjakohast liiki lepingute pooled regulaarselt kasutavad.”
35

Peale selle täpsustavad KN‑i selgitavad märkused, et HS‑i selgitavate märkuste rubriigi 2202 lõigus A nimetatud karastusjoogid kuuluvad KN‑i alamrubriiki 2202 10 00. Nendes HS‑i selgitavates märkustes on ammendavalt loetletud sellesse alamrubriiki klassifitseeritavad joogid: nagu limonaad, oranžaad, koola, mis koosnevad tavalisest joogiveest, mis on magustatud või mitte, maitsestatud puuviljamahlade või essensidega või liitekstraktidega, milledele on mõnikord lisatud sidrun‑ või viinhapet. KN‑i selgitavate märkuste kohaselt alamrubriigi 2202 10 00 kohta ei mõjuta antioksüdantide, vitamiinide, stabilisaatorite või kiniini sisaldus karastusjookide klassifitseerimist.
20

Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punktile c peab eelotsusetaotluses olema selgitus, millistel põhjustel on eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatanud teatavate liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse ning millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vahel näeb. See selgitus – nagu ka kodukorra artikli 94 punktis a nõutud lühiülevaade faktilistest andmetest – peab Euroopa Kohtul lisaks eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kontrollimisele aitama kindlaks teha, kas ta on pädev esitatud küsimusele vastama (kohtumäärus Parva Investitsionna Banka jt, C‑488/13, EU:C:2014:2191, punkt 25).
11

Gamesa esitas vaidlusaluse otsuse tühistamise nõudes hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 4. juunil 2012. Ta põhjendas oma hagi kolme väitega. Esimene väide käsitles määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumist seetõttu, et ühtlustamisameti esimene apellatsioonikoda kvalifitseeris vaidlustatud kaubamärgi, mis on värvimärk, ekslikult ümber kujutismärgiks ja asus seisukohale, et sellel on eristusvõime. Teine väide puudutas määruse nr 207/2009 artikli 62 ja funktsionaalse järjepidevuse põhimõtte rikkumist. Kolmas väide käsitles määruse artikli 52 lõike 1 punkti b rikkumist seeläbi, et apellatsioonikoda ei võtnud arvesse Enerconi pahausksust vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotluse esitamisel.
18

Verwaltungsgericht Berlin (Berliini halduskohus) leiab eelkõige, et kuigi Euroopa Kohus asus seisukohale, et direktiivi 2003/87 esialgse redaktsiooni artikli 16 lõikes 4 ette nähtud 40 euro suurune trahv õhku paisatud süsinikdioksiidi ekvivalentkoguse eest, mille osas käitaja ei ole kvoote tagastanud, esimesel kauplemisperioodil ajavahemikul 2005–2007 on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas (kohtuotsus Billerud Karlsborg ja Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664), ei saa see olla nii direktiivi 2003/87 artikli 16 lõikes 3 ette nähtud 100 euro suuruse trahvi puhul alates 2008. aastast õhku paisatud süsinikdioksiidi ekvivalentkoguse iga tonni eest, mille osas käitaja ei ole kvoote tagastanud, võttes lisaks arvesse kasvuhoonegaaside kvootide hinna järsku langust alates 2006. aasta detsembrist.
19

Esimeses väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi seetõttu, et tema hinnangul puudus tal põhjendatud huvi, mis tulenes sellest, et vaidlusaluses määruses ei täpsustata, et sõna „Edam” on üldnimetus algmääruse artikli 13 lõike 1 teise lõigu tähenduses, mistõttu võib jätkata juustu turustamisel selle sõna kasutamist. See ebatäpsus kahjustab oluliselt apellandi õiguslikku seisundit, sest Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et esineb eeldus, mille kohaselt iga liitnimetuse osa on eraldi kaitstud. Järelikult on tõendatud apellandi põhjendatud huvi ja Üldkohus jättis tema hagi vääralt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
35

Sellega seoses olgu meelde tuletatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mida siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus (kohtuotsused Fish Legal ja Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika, ning Idrodinamica Spurgo Velox jt, C‑161/13, EU:C:2014:307, punkt 29).
47

Nimelt tuleb esiteks rõhutada, et Hispaania menetluskord hüpoteegiga tagatud nõude täitmise kohta, kui seda tervikuna analüüsida ja nii, nagu see kohaldub põhikohtuasjale, ei sea tarbijat esiteks enam ohtu, et ta kaotab lõplikult ja heastamatult eluaseme enampakkumisel müümisel enne seda, kui kohtul on olnud võimalik hinnata selle lepingutingimuse ebaõiglust, millele müüja või teenuse osutaja hüpoteegiga tagatud nõude täitmise taotluses tugineb. Teiseks, nagu tuvastati käesoleva kohtumääruse punktides 40 ja 41, tugevdab see menetlussüsteem tõhusalt sellekohast kohtulikku kontrolli, nähes ette, et apellatsioonikohus võib teises kohtuastmes kontrollida, kas esimese astme täitekohtu poolt läbiviidud sellise tingimuse analüüs on põhjendatud.
78

Selleks et dokumendi adressaat saaks tõhusalt kasutada enda kaitseõigust, on esiteks tingimata vajalik, et see dokument on koostatud keeles, millest adressaat saab aru, millega tagatakse, et asjaomasel isikul on võimalik õigel ajal kindlaks teha vähemalt nõude ese ja alus ning samuti kutse ilmuda kohtusse või sõltuvalt menetluse laadist võimalus kohtusse edasikaebamiseks (vt selle kohta kohtuotsus Weiss und Partner, C‑14/07, EU:C:2008:264, punktid 64 ja 73). Teiseks ei tohi kaasneda negatiivseid tagajärgi hagejale seeläbi, et adressaat keeldub tõlkimata dokumendi vastuvõtmisest ainuüksi viivitamiseks ja ilmselt oma õigusi kuritarvitades, kuigi on võimalik tõendada, et dokumendi adressaat saab aru keelest, milles dokument on koostatud (kohtuotsus Leffler, C‑443/03, EU:C:2005:665, punkt 52).
32

Kõnesoleval juhul tuleb märkida, et tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 721 lõige 2 keelab liikmesriigi kohtul kohaldada omal algatusel esialgse õiguskaitse meetmeid ja seda isegi siis, kui nende kohaldamiseks siseriikliku õiguse kohaselt nõutud sisulised eeldused on täielikult täidetud. Sellest järeldub, et niisuguse individuaalhagi raamistikus, mis on esitatud lepingutingimuse ebaõigluse vaidlustamiseks ja mille lahendus jääb seotuks menetluses oleva kollektiivhagi lahendiga vastavalt põhimõtetele, mis leidsid kinnitust 14. aprilli 2016. aasta kohtuotsuses Sales Sinués ja Drame Ba (C‑381/14 ja C‑385/14, EU:C:2016:252), saab tarbijale võimaldada ajutist kaitset, et pehmendada kohtumenetluse ülemäärasest pikkusest tulenevaid negatiivseid tagajärgi, üksnes eeldusel, et tarbija on sõnaselgelt taotlenud esialgse õiguskaitse meetmete võtmist.
Mõiste „põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu” Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses tuleb sisustada vastavalt kohtuvaidluse esemele ja käsitada seda otsese ja olemasoleva huvina nõuete endi tulemuslikkuse suhtes, mitte huvina esitatud väidete ja argumentide suhtes. Nimelt viitab selles sättes kasutatud mõiste „kohtuvaidluse lahendus” kohtult palutud lõplikule otsusele, nii nagu see on väljendatud tehtava kohtuotsuse resolutsioonis.

Kohtuotsuste põhjendamise kohustus, mis Üldkohtul lasub vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 36 ja artikli 53 esimesele lõigule, ei nõua, et kohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Seega võib põhjendus olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel teada saada, miks Üldkohus nende argumendid tagasi lükkas, ja anda Euroopa Kohtu käsutusse tema kontrolli teostamiseks piisavalt teavet.

Tühistamishagi raames, mis on esitatud komisjoni otsuse peale riigiabi valdkonnas, ei saa Üldkohtus pooleli oleva kohtuasja poole võlausaldaja majanduslike ja finantsiliste huvide kahjustamist, isegi kui see on oluline, siiski pidada selle võlausaldaja huvide otseseks kahjustamiseks, mis põhjendaks huvi kohtuasja tulemuse vastu Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses, kui see ei muuda kõnealuse võlausaldaja õiguslikku olukorda. Nimelt kattuvad võlausaldaja sellised huvid võlgniku enda, kes on pool kõnealuses kohtuasjas, vastavate huvidega ning neid mõjutab kohtuvaidluse lahendus vaid kaudselt tagajärgede kaudu, mida asjaomane lahendus selle poole jaoks omab.

Võlausaldaja võib siiski põhjendada oma huvi sellise kohtuvaidluse lahenduse vastu, mille üks pooltest on tema võlgnik, kui kohtuvaidluse lahendus mõjutab nõude õiguslikku kvalifikatsiooni.

(vt punktid 19 ja 20)
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 21. oktoobri 2015. aasta määrus – Kovozber

(kohtuasi C‑120/15) ( 1 )

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 — Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikkel 183 — Käibemaksu enammakse tagastamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette viivitusintressi arvutamise käibemaksu enammakse tagastamisel alles pärast maksurevisjoni lõpetamisele järgneva 10‑päevase tähtaja möödumist”

1. Eelotsuse küsimused — Vastus, mille võib selgelt tuletada kohtupraktikast — Kodukorra artikli 99 kohaldamine (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 99) (vt punktid 16 ja 17)

2. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamine — Enammakse tagastamine — Käibemaksu enammakse tagastamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette viivitusintressi arvutamise käibemaksu enammakse tagastamisel alles pärast maksurevisjoni lõpetamisele järgneva 10‑päevase tähtaja möödumist — Vastuvõetamatus (nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 183 esimene lõik) (vt punktid 19–29, 33 ja resolutsioon)

3. Euroopa Liidu õigus — Vahetu õigusmõju — Liidu õigusega vastuolus olevad siseriiklikud maksud — Tagastamine — Üksikasjalikud eeskirjad — Siseriikliku õiguse kohaldamine — Piirid — Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete järgimine — Siseriikliku kohtu poolt teostatav kontroll (nõukogu direktiiv 2006/112, artikkel 183) (vt punktid 30 ja 32)

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 183 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis näevad ette viivitusintressi arvutamise käibemaksu enammakse tagastamisel alles pärast maksurevisjoni lõpetamisele järgneva 10‑päevase tähtaja möödumist.

( 1 ) ELT C 213, 29.6.2015.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 23. oktoobri 2015. aasta määrus – Cruz & Companhia

(kohtuasi C‑152/15) ( 1 )

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 — Põllumajandus — Ühine turukorraldus — Määrus (EMÜ) nr 3665/87 — Artikli 4 lõige 1 ja artikkel 13 — Määrus (EMÜ) nr 2220/85 — Artikli 19 lõike 1 punkt a — Ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks seatud tagatise vabastamise tingimused — Eksporditoetuse andmise tingimused — Eksporditud toodete veatu ja standardne turustuskvaliteet — Eksporditoetuse andmisel selliste asjaolude arvessevõtmine, mis pädev ametiasutus tuvastas pärast toodete tegelikku eksporti ja tollivormistust läbiviidud kontrolli raames — Kohtuotsuse Cruz & Companhia (C‑128/13, EU:C:2014:2432) tõlgendamine”

1. Eelotsuse küsimused — Vastus, mille võib selgelt tuletada kohtupraktikast — Kodukorra artikli 99 kohaldamine (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 99) (vt punktid 14 ja 15)

2. Põllumajandus — Ühine turukorraldus — Eksporditoetused — Ettemakse — Ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks seatud tagatise vabastamine — Tingimused (komisjoni määrus nr 2220/85, muudetud määrusega nr 3403/93, artikli 19 lõike 1 punkt a ja komisjoni määrus nr 3665/87, muudetud määrusega nr 1829/94, artikkel 13) (vt punktid 16–19 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Komisjoni 22. juuli 1985. aasta määruse (EMÜ) nr 2220/85, millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, (komisjoni 10. detsembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 3403/93 muudetud redaktsioonis) artikli 19 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et tagatise, mille eksportija on seadnud eksporditoetuse ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks, saab välja nõuda juhul, kui pärast asjaomaste toodete tegelikku eksporti ja tollivormistust läbiviidud kontrolli raames tuvastatakse, et ei ole täidetud üks selle eksporditoetuse andmise teistest tingimustest, täpsemalt komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, (komisjoni 26. juuli 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 1829/94 muudetud redaktsioonis) artiklis 13 nimetatud eksporditud toodete veatu ja standardse turustuskvaliteedi tingimus.

( 1 ) ELT C 205, 22.6.2015.
Kohtuasi C‑463/15 PPU

Openbaar Ministerie

versus

A.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Amsterdam)

„Eelotsusetaotlus — Eelotsuse kiirmenetlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 — Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Raamotsus 2002/584/JSK — Euroopa vahistamismäärus — Artikli 2 lõige 4 ja artikli 4 punkt 1 — Rakendamise tingimused — Riigi õigusnormid, milles Euroopa vahistamismääruse täitmisele kehtib peale topeltkaristatavuse tingimus, et süüks pandud asjaolu oleks vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele karistatav vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt 12 kuud”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (neljas koda) 25. septembri 2015. aasta määrus

Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta – Rakendamise tingimused – Riigi õigusnormid, milles Euroopa vahistamismääruse täitmisele kehtib peale topeltkaristatavuse tingimus, et süüks pandud asjaolu oleks vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele karistatav vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt 12 kuud – Lubamatus

(Nõukogu raamotsus 2002/584, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 2 lõige 4 ja artikli 4 punkt 1)

Raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK) artikli 2 lõiget 4 ja artikli 4 punkti 1 tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus, kui vahistamismäärust täitvas liikmesriigis kehtestatakse Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmisele mitte ainult selline tingimus, et asjaolu, mille kohta vahistamismäärus välja on antud, loetakse selle liikmesriigi õiguses süüteoks, vaid ka tingimus, et see oleks sama õiguse alusel karistatav vabadusekaotusega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt 12 kuud.

Nimelt, nagu nähtub selle raamotsuse artikli 2 esimesest kahest lõikest, rõhub raamotsus nende süütegude puhul, mille kohta võidakse teha Euroopa vahistamismäärus, vahistamismääruse väljastanud liikmesriigis kohaldatavate karistuste pikkusele. See on seotud asjaoluga, et kriminaalmenetlust või karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täideviimist, mille jaoks selline vahistamismäärus välja on antud, menetletakse vastavalt selle liikmesriigi eeskirjadele.

Vastupidi liikmesriikidevahelisele väljaandmisele, mis raamotsusega 2002/584 kaotati ja asendati õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga, ei võta see raamotsus enam arvesse vahistamismääruse täitmise liikmesriikides kohaldatavate karistuste astet. See vastab nimetatud raamotsuse põhjenduses 5 esitatud peamisele eesmärgile, mis on kriminaalasjades tehtud otsuste vaba liikumine vabadusel, turvalisusel ning õigusel rajaneva ala raamistikus.

(vt punktid 27 ja 29–31 ning resolutsioon)
Need allahindlused kuuluvad selgelt ettevõtja kaubandusstrateegia valdkonda ning on vahetult seotud ettevõtja müügi ja selle edendamisega.

Direktiivi 2005/29, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, tuleb tõlgendada nii, et sellega on juhul, kui nende normide eesmärk on tarbijakaitse, vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette – ilma et igal üksikjuhtumil hinnataks, kas tava on ebaaus – üldise keelu kuulutada välja allahindlus, kui hindade esitamisel jäetakse märkimata võrdlushind; eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas on tegemist sellise olukorraga.

Kuna selles ühtlustab direktiiv 2005/29, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, täielikult ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad õigusnormid, siis ei saa liikmesriigid, nagu on selgelt sätestatud direktiivi artiklis 4, kehtestada rangemaid meetmeid, kui on direktiiviga kindlaks määratud, isegi kui selle eesmärk on tagada kõrgematasemeline tarbijakaitse.

Sama direktiivi I lisas on kehtestatud ammendav loetelu 31 kaubandustavast, mida vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõikele 5 loetakse ebaausaks kõigil tingimustel. Nagu direktiivi põhjendus 17 sõnaselgelt täpsustab, on need seega ainsad kaubandustavad, mida võib lugeda ebaausaks, hindamata iga üksikjuhtumi vastavust ebaausate kaubandustavade direktiivi artiklite 5–9 sätetele.

Sellist tava, mis seisneb tarbijate teavitamises allahindlusest ilma hindade esitamisel võrdlushinda märkimata, direktiivi I lisas ei esine. Seetõttu ei saa see olla keelatud kõigil tingimustel, vaid üksnes juhul, kui üksikjuhtumi hindamine võimaldab tõendada, et selle puhul on tegemist ebaausa tavaga.

(vt punktid 34, 38, 39 ja 41 ning resolutsioon)
Ainult sellest, et komisjon on väidetavalt tutvunud ametisaladusega kaitstud dokumentides leiduva informatsiooniga, ei piisa, et tõendada ajutiste meetmete võtmise vajalikkust, kui seda informatsiooni ei avaldata kolmandatele isikutele ega kasutata Euroopa Liidu konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamise menetluses. Ühtlasi ei ole nende dokumentidega põhjalikumast tutvumisest tekkida võiv kahju piisav, et tõendada asjaomastel äriühingutel raske ja korvamatu kahju olemasolu.

Sellest järeldub, et asjaolust, et komisjoni ametnikud tutvusid kontrolli ajal dokumentidega, mis on kaitstud ametisaladusega, kuid mida komisjon pärast seda kontrolli alles ei hoidnud, iseenesest ei piisa selleks, et tõendada ajutiste meetmete võtmise vajalikkust kontrolli määramise otsust tühistava kohtuotsuse täieliku toime tagamiseks. Ei ole nimelt mingit võimalust, et komisjon avaldaks neid andmeid, mida tal enam ei ole, kolmandatele isikutele või et nendele saaks tugineda selleks, et tõendada konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu.

(vt punktid 24 ja 25)