ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55.

On oluline sarnaselt komisjoniga rõhutada, et ühiste kollisiooninormide vastuvõtmise kaudu nõustusid osalevad liikmesriigid põhimõttega, mille kohaselt võivad nende kohtud olla kohustatud kohaldama välisriigi õigusnorme, olenemata erinevustest võrreldes nende oma riigisisese õigusega ja et selle põhimõtte ainsateks eranditeks on need, mis on ette nähtud määruse nr 1259/2010 artiklites 10, 12 ja 13. Seetõttu kujutab selle määruse artiklis 10 ette nähtud võimalus kohaldada kohtu asukohariigi õigust endast selle põhimõtte erandit, mida seetõttu tuleb kohaldada kitsalt. ( 24 )
82.

Osas, milles harta artikli 31 lõikele 2 sellise tõlgenduse andmisega, et selles on sätestatud töötingimuste parandamise põhimõte, mistõttu tuleb igasugust töötingimuste halvendamist käsitada selle põhiõiguse piiranguna, on rikutud õigusnormi, ei vii siiski ainult see vaidlustatud kohtuotsuse tühistamiseni. Nimelt ei ole välistatud, et sellise riive põhjendatuse kontrollimine viib samasuguse tulemuseni nagu selle põhiõiguse täpsustamise proportsionaalsuse kontrollimine. Sel juhul piisaks Üldkohtu põhjenduse asendamisest.
76.

Seejärel tuleb märkida, et kohtupraktikas on lepingu kohandamise keeldu põhjendatud sellega, et lepingu kohandamise võimalus kõrvaldaks hoiatava mõju, mida avaldaks ettevõtjate jaoks tõsiasi, et ebaõiglased lepingutingimused on lihtsalt tühised. Nimelt tunneksid ettevõtjad endiselt kiusatust jätkata asjaomaste lepingutingimuste kasutamist, kui neil oleks karta ainult seda, et kohus lepingut vajalikus ulatuses kohandab. ( 37 ) See on vastuolus direktiivi 93/13 artikli 7 lõike 1 pikaajalise eesmärgiga lõpetada ebaõiglaste tingimuste kasutamine.
89.

Prantsuse valitsus märkis, et tema arvates kohaldatakse loomsete kõrvalsaaduste ja tavajäätmete segude suhtes paralleelselt neid mõlemat määrust. See valitsus nentis, et kui kohaldatav oleks üksnes määrus nr 1069/2009, ei saaks Prantsusmaa takistada, et teistest liikmesriikidest saadetakse tema territooriumile maale laotamise eesmärgil reoveesetteid, mis on segatud loomsete kõrvalsaadustega, nagu ta saaks olla selle vastu määruse nr 1013/2006 artikli 12 lõike 1 punkti c alusel. ( 36 ) See valitsus viitas ka ohule, et Prantsusmaale veetakse selleks reoveesetete ja supermarketijäätmete segu, järgimata riigisiseseid õigusnorme, millega on kehtestatud ranged nõuded selles valdkonnas. Kui niisugusest veost ei teatata vastavalt määrusele nr 1013/2006, ei saa sihtkoha pädevad asutused sellest teada ega saa selle suhtes tingimusi kohaldada või seda isegi keelata.
14.

Direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 1 punkt c võeti Belgia õigusesse üle 15. detsembri 1980. aasta seaduse ( 3 ) (välismaalaste riiki sisenemise, riigis viibimise ja sinna elama asumise ning riigist väljasaatmise kohta) (loi du 15 décembre 1980 sur l’accès du territoire; le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers, edaspidi „15. detsembri seadus“) artikli 10 lõike 1 punkti 1 alapunktiga 4, milles on käesolevale kohtuasjale kohaldatavas redaktsioonis ( 4 ) sätestatud: „Artikli 10 lõige 1. Kui artiklitest 9 ja 12 ei tulene teisiti, on õigus riigis viibida kauem kui kolm kuud järgmistel juhtudel: […] 4) niisuguse välismaalase järgmistel pereliikmetel, kellel on vähemalt 12 kuud olnud õigus elada Belgia Kuningriigi territooriumil piiramata aja jooksul või kellel on vähemalt 12 kuud olnud õigus sinna elama asuda: – tema välismaalasest abikaasa või välismaalane, kellega teda seob registreeritud kooselu, mis on Belgias võrdsustatud abieluga, ja kes tuleb elama koos temaga, tingimusel et mõlemad asjaomased isikud on üle 21‑aastased. See vanusepiirang väheneb siiski 18. eluaastani, kui abielusuhe või registreeritud kooselu on alanud enne selle isiku, kelle juurde elama asutakse, välismaalt Belgia Kuningriiki jõudmist; – nende lapsed, kes tulevad elama koos nendega, kui nad on alla 18‑aastased ja vallalised; – eelmises taandes nimetatud Belgia Kuningriiki tulnud välismaalase, tema abikaasa või registreeritud kooselu partneri lapsed, kes tulevad elama koos nendega, kui nad on alla 18‑aastased ja vallalised, tingimusel et Belgia Kuningriiki tulnud välismaalasel, tema abikaasal või sellel registreeritud kooselu partneril on nende hooldusõigus ja nad on tema ülalpidamisel või ühise hooldusõiguse korral tingimusel, et teine isik, kellele kuulub hooldusõigus, on andnud oma nõusoleku“.
11.

Käibemaksuseaduse artikkel 89a sätestab: „1. Maksukohustuslane võib korrigeerida maksustatavat väärtust ning riigi piires kaupade tarnimise ja teenuste osutamisega seoses tasutavat maksusummat selliste nõuete korral, mis on tunnistatud lootusetuks. Korrigeerimine puudutab ka maksustatavat väärtust ja maksusummat, mis on seotud lootusetuks tunnistatud nõude summaga. 1a Nõue tunnistatakse lootusetuks juhul, kui nõuet ei ole tasutud või see ei ole mis tahes muul põhjusel lõppenud 150 päeva jooksul alates lepingus või arvel määratud maksetähtpäeva möödumisest. 2. Lõike 1 sätteid kohaldatakse juhul, kui täidetud on järgmised tingimused: 1) kaup on tarnitud või teenus on osutatud artikli 15 lõikes 1 osutatud maksukohustuslasele, kes on registreeritud tegutseva käibemaksukohustuslasena ja kelle suhtes ei ole algatatud pankroti- ega likvideerimismenetlust; […] 3) selle maksudeklaratsiooni paranduse esitamisele eelneva päeva seisuga, millesse tehakse lõikes 1 osutatud parandus: a) võlausaldaja ja võlgnik on registreeritud tegutseva käibemaksukohustuslasena, b) võlgniku suhtes ei ole algatatud pankroti- ega likvideerimismenetlust; […] 5) nõuet tõendava arve esitamisest ei ole möödunud rohkem kui kaks aastat arvestades arve esitamise aasta lõpust. 3. Lõikes 1 nimetatud paranduse võib teha selle arvestusperioodi kohta, mille osas nõue lootusetuks tunnistati, tingimusel, et selle ajavahemiku jooksul enne päeva, kui võlausaldaja maksudeklaratsiooni esitab, ei ole nõue tasutud ega mingil muul põhjusel lõppenud. 4. Juhul kui pärast sellise deklaratsiooni esitamist, millesse on tehtud lõikes 1 osutatud parandus, nõue tasutakse või see lõppeb mis tahes muul põhjusel, on võlausaldaja kohustatud suurendama maksustatavat väärtust ja maksusummat, mis tuleb tasuda selle arvestusperioodi eest, mille osas nõue tasuti või lõppes. Juhul kui nõue tasutakse osaliselt, suurendatakse maksustatavat väärtust ja tasutavat maksusummat tasutud osa ulatuses. 5. Võlausaldaja on kohustatud koos maksudeklaratsiooniga, millesse tehakse lõikes 1 osutatud parandus, teavitama sellest parandusest maksuameti asjakohase osakonna juhatajat, lisades teavitusele summa, mille ulatuses korrektsioon tehakse, ja võlgniku andmed. […] 7. Lõikeid 1–5 ei kohaldata juhul, kui võlausaldaja ja võlgniku vahel on olemas artikli 32 lõigetes 2–4 osutatud seos. 8. Riigirahanduse valdkonna eest vastutav minister sätestab määrusega lõikes 5 osutatud teatise vormi […]“.
44.

Tänapäeval on muidugi selge, et see liikmesriikide vastastikuse usalduse põhimõte on liidu õiguses põhjapaneva tähtsusega, kuna see võimaldab luua ja säilitada sisepiirideta ala. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähendab see põhimõte eelkõige, et iga liikmesriik on kohustatud eelkõige vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala osas eeldama – välja arvatud juhul, kui esineb erandlikke asjaolusid –, et kõik ülejäänud liikmesriigid järgivad liidu õigust ja eriti liidu õiguses tunnustatud põhiõigusi. ( 24 ) Lisaks tuleb seoses määrusega nr 2201/2003 kindlasti meenutada, et Euroopa Kohus on ise rõhutanud, et nimetatud määrus põhineb kohtute koostööl ja vastastikusel usaldusel, mis peavad viima kohtuotsuste vastastikuse tunnustamiseni, mis on tõelise õigusruumi loomise nurgakivi. ( 25 )
78.

Sellega seoses võib olla tähtis ka taimekaitsetööstuste liidu ja komisjoni väide, et Prantsusmaa ei selgitanud komisjonile vajadust võtta kiireloomulisi meetmeid. Kui see on õige, siis on alust arvata, et komisjon ei saanud mõista Prantsusmaa teadet nii, et tegemist on teatamisega erakorraliste meetmete võtmise vajadusest.
72.

Esiteks, mis puudutab kohtuotsuse CPP ( 57 ) punktis 18 sisalduvat põhjendust, siis see tuleb asetada tagasi oma konteksti. Selles kohtuasjas tuli Euroopa Kohtul täpsustada, kas erinevad teenused, mida Card Protection Plan Ltd (CPP) pakutav krediitkaartide kaitsekava hõlmas, kuulusid kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punktis a sätestatud maksuvabastuse kohaldamisalasse ning kas need võis seega sel alusel täielikult või osaliselt käibemaksust vabastada. See punkt 18 puudutas konkreetselt küsimust, kas „kindlustus“ võib kindlustusjuhtumi korral rahas hüvitamise asemel ette näha pigem muus kui raha maksmises seisneva soorituse tegemise. Seda konteksti arvesse võttes täpsustas Euroopa Kohus, seejuures esimesele kahjukindlustuse direktiivile viidates, et ei ole tingimata vajalik, et sooritus, mille kindlustusandja kindlustusjuhtumi korral tegema kohustub, seisneks rahasumma maksmises, vaid see võib seisneda ka sellise rahalise või mitterahalise abi andmises, mida on nimetatud selle direktiivi lisas. Mulle näib, et seejuures ei soovinud Euroopa Kohus täpsustada selle kohtuotsuse punktis 17 esitatud definitsiooni, mille kohaselt „iseloomustab kindlustustehingut üldise arusaama kohaselt asjaolu, et kindlustusandja võtab vastutasuna eelnevalt tasutud kindlustusmakse eest kohustuse osutada kindlustusvõtjale kindlustusega kaetud riski realiseerumise korral lepingu sõlmimisel kokku lepitud teenus“. Seega, lugedes kohtuotsuse CPP ( 58 ) punkti 18 tervikuna ja seostades selle eelneva punktiga, ilmneb, et selle eesmärk ei ole seda definitsiooni kahtluse alla seada ega anda mõista, et direktiivi 2006/112 ja kindlustusdirektiivide ühised mõisted on igal juhul täpselt sama ulatusega.
55.

Peale selle otsustas Euroopa Kohus sisendkäibemaksu jaotuse kohta mitme kasutusotstarbega kaupade puhul, et liikmesriigid võivad kehtestada muid arvutusmeetodeid kui kuuendas direktiivis või käibemaksudirektiivis sätestatud käibel põhinevat jaotuspõhimõtet, kui valitud meetod tagab täpsema tulemuse. ( 29 ) Jaotus tegeliku kasutamise järgi on täpseim võimalus mahaarvatav sisendkäibemaks tegelikkusele vastavalt kindlaks määrata, mistõttu on see esimuslik üksnes kavandatud – ja seega veel ebakindlast – maksukohustuslase poolsest kasutamisest lähtumise suhtes. Lisaks tuleneb mahaarvamise korrigeerimist käsitlevatest sätetest (kuuenda direktiivi artikkel 20 või nüüd käibemaksudirektiivi artiklid 184 ja 185), et esialgset mahaarvamist kohandatakse lõppkokkuvõttes võimalikult täpselt tegelikule kasutamisele, et vältida „põhjendamatut kasu ja kahju“ (vt kuuenda direktiivi artikli 20 lõige 6 või käibemaksudirektiivi artikkel 192).
116.

Esitatud põhjendustest lähtuvalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landesgericht Wiener Neustadti (liidumaa kohus Wiener Neustadtis, Austria) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Direktiivi 2006/54/EÜ artikli 4 teist lõiku ja artikli 5 punkti c tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega võivad põhimõtteliselt olla vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad riigi kontrolli all olevatelt ettevõtjatelt määratud väljamaksetega tööandjapensioni saavate isikute suhtes ette pensioni tagamise sissemakse kinnipidamise ja nende pensioni lepinguliselt kokkulepitud suurendamise ärajäämise, kui kõnealune pension ületab teatavat seaduses sätestatud ülempiiri. Vastuolu saab siiski esineda üksnes tingimusel, et nende isikute rühmas, kellel on õigus asjaomast liiki tööandjapensioni saada, on ülempiirist suuremat pensioni saavate ühe soo esindajate protsendimäär sama soo esindajate koguhulgas oluliselt suurem kui teise soo esindajate vastav protsendimäär, ning seda ei saa põhjendada sellise objektiivse alusega, mis ei ole kuidagi seotud soo alusel diskrimineerimisega. 2. Direktiivi 2000/78/EÜ artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et riigisisesed õigusnormid, mis näevad selliste isikute suhtes, kes saavad teatavat liiki tööandjapensioni, mis ületab seaduses sätestatud ülempiiri, ette pensioni tagamise sissemakse kinnipidamise ja nende pensioni lepinguliselt kokkulepitud suurendamise ärajäämise, ei too viidatud sätte tähenduses kaasa kaudset diskrimineerimist vanuse alusel, kui asjaomast liiki tööandjapensionilepinguid teatud ajast alates enam ei sõlmita, ja seega ei kuulu isikud, kellel on õigus saada hiljem sõlmitud lepingu alusel muud liiki tööandjapensioni, nende õigusnormide kohaldamisalasse. 3. Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et direktiivide 2006/54 ja 2000/78 kohaldamisalasse kuuluva tööandjapensioni kujundamine seadusandja poolt kujutab endast liidu õiguse kohaldamist, kui sellega kaasneb viidatud direktiivide tähenduses diskrimineerimine, mis peab olema põhjendatud. 4. Harta artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et piirangut, mis puudutab tööandja vabadust leppida kokku töötaja töö tasustamises, tuleb pidada põhjendatuks, kui see on proportsionaalsuse põhimõtet arvestades vajalik ning vastab tegelikult üldist huvi pakkuvale eesmärgile, nagu seda on pensionisüsteemi jätkusuutlik rahastamine. Sama kehtib töötaja omandi – harta artikli 17 lõike 1 tähenduses – kasutamise sellise piirangu suhtes, mis seisneb tööandjapensioni teatava osa kinnipidamises, kui see pension ületab teatavat künnist ja tehtava sissemakse summa sõltub pensioni suurusest. 5. Harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et liikmesriigi õiguskorras oleks ette nähtud iseseisev õiguskaitsevahend, mille peamise nõude eesmärk oleks kontrollida riigisiseste õigusnormide kooskõla liidu õigusega, kui seda kooskõla võimaldavad enne lahendatava küsimusena kontrollida ka muud õiguskaitsevahendid, mis ei ole ebasoodsamad kui vastavad riigisisesed hagid.
51.

Selleks võib toll vastavalt tolliseadustiku artikli 78 lõigetele 1 ja 2 esiteks tollideklaratsiooni uuesti läbi vaadata ja vajaduse korral seda muuta ning teiseks kontrollida asjakohaseid dokumente ja andmeid, et tagada deklaratsioonis sisalduvate andmete õigsus. Kui tollideklaratsiooni kontrollimine või tollivormistusjärgne läbivaatamine näitab, et kõnealust tolliprotseduuri reguleerivaid sätteid on kohaldatud ebaõige või mittetäieliku teabe, näiteks oluliste vigade või puuduste alusel, peab toll vastavalt artikli 78 lõikele 3 võtma olukorra lahendamiseks vajalikud meetmed, arvestades tema käsutuses olevat uut teavet. ( 19 ) Nende sätete kohaldamisulatus on selline, et Euroopa Kohus on märkinud, et see peab kehtima isegi siis, kui deklarant on mõjutanud oma käitumisega otseselt tolliasutuste võimalust kontrolle teostada, tingimusel et tollideklaratsiooni läbivaatamine või kontroll kinnitab, et asjaomase tolliprotseduuri eesmärke ei ole ohustatud. ( 20 )
73.

Sel teemal on peamine asjaolu kestus ise. Liidu seadusandja on kinnitanud, et liikmesriigil on rasedus‑ ja sünnituspuhkuse kestuse kindlaksmääramisel kaalutlusruum. Direktiivi 92/85 artikli 8 kohaselt peab sünnituseelse ja ‑järgse puhkuse kestus olema vähemalt 14 nädalat. Nagu Prantsuse valitsus on õigesti täheldanud, ei välista see, et naistele on õigusaktidega ette nähtud pikem kui 14‑nädalane rasedus‑ ja sünnituspuhkus, selle puhkuse lugemist rasedus‑ ja sünnituspuhkuseks, millele on viidatud direktiivi 92/85 artiklis 8. ( 39 ) Selle põhjal on Euroopa Kohus leidnud, et kohustuslikku 14 nädalat ületavad perioodid, nagu 16‑nädalane periood Hispaanias, mis oli vaidluse all kohtuasjas Betriu Montull, on samuti „mõeldud kaitsma naise bioloogilist seisundit raseduse ajal ja pärast rasedust“. ( 40 )
15.

Kaheldes meetodis, mida tuleb kasutada selleks, et teha kindlaks, kas töösuhte lõpetamised kvalifitseeruvad kollektiivseks koondamiseks direktiivi 98/59 artikli 1 lõike 1 punkti a tähenduses, otsustas Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Barcelona töökohus nr 3, Hispaania) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [direktiivi 98/59] artikli 1 lõike 1 punkti a alapunkte i ja ii tuleb tõlgendada nii, et seal kindlaks määratud 30 või 90 päeva pikkust ajavahemikku, mille alusel tuvastatakse, kas tegu on kollektiivse koondamisega, tuleb alati arvestama hakata tagasiulatuvalt kuupäevast, mil toimus kohtuasja esemeks olev individuaalne töölepingu ülesütlemine? 2. Kas [direktiivi 98/59] artikli 1 lõike 1 punkti a alapunkte i ja ii tuleb tõlgendada nii, et 30 või 90 päeva pikkust ajavahemikku, mis on kindlaks määratud selleks, et tuvastada, kas tegu on kollektiivse koondamisega, võib hakata arvestama edasiulatuvalt alates kuupäevast, mil toimus kohtuasja esemeks olev individuaalne töölepingu ülesütlemine, ilma et oleks nõutav, et neid hilisemaid töösuhte lõpetamisi loetaks pettuse teel toimunuks? 3. Kas [direktiivi 98/59] artikli 1 lõike 1 punkti a alapunktides i ja ii osutatud ajavahemikke võib tõlgendada nii, et seoses nendega on lubatud arvesse võtta töölepingu ülesütlemisi või töösuhte lõpetamisi, mis leiavad aset 30 või 90 päeva jooksul, kui kohtuasja esemeks olev töölepingu ülesütlemine toimub nende ajavahemike jooksul?“
13. märtsi 1988. aasta dekreetseaduse nr 69 „Sätted sotsiaalkindlustuse, sadamaüksuste haldamise parandamise kohta ning muud kiireloomulised sätted“ (decreto legge 13 marzo 1988, n. 69, Norme in materia previdenziale, per il miglioramento delle gestioni degli enti portuali ed altre disposizioni urgenti), mis koos muudatustega kinnitati 13. mai 1988. aasta seadusena nr 153 (edaspidi „seadus nr 153/1988“) (GURI nr 143, 20.6.1988), artikliga 2 kehtestati assegno per il nucleo familiare (edaspidi „leibkonnatoetus“). Selles artiklis on sätestatud:

„1. […] asendatakse palgatöötajatel, töötamisest tulenevate pensionide ja sotsiaalkindlustushüvitiste saamise õigusega isikutel […] peretoetused, pere lisatoetused ja kõik muud mis tahes viisil kirjeldatavad perehüvitised […] leibkonnatoetusega, kui käesolevas artiklis ette nähtud tingimused on täidetud.

2. Toetust makstakse leibkonna liikmete arvu ja sissetuleku järgi diferentseeritult, vastavalt käesoleva dekreetseaduse lisas toodud tabelile. Eelviidatud tabelis olevaid sissetulekupiire tõstetakse […] leibkondade puhul, kus on liikmeid, kes on puude või füüsilise või vaimse vaeguse tõttu täielikult ja püsivalt võimetud tasustatud tööd tegema, või alaealisi, kellel on püsivaid raskusi eakohaste ülesannete täitmisega. Neid sissetulekupiire tõstetakse […], kui lõikes 1 nimetatud isikud on lesestunud, lahutanud, elavad seaduslikult lahus või on vallalised. Alates 1. juulist 1994 suurendatakse igakuist tasumisele kuuluvat toetusesummat, kui lõikes 6 määratletud leibkonnas on kaks või enam last, […] iga lapse kohta alates teisest lapsest.

[…]

6. Leibkond koosneb abikaasadest, välja arvatud juhul, kui tegemist on seaduslikult ja tegelikult lahus elava abikaasaga, ning lastest ja nendega […] võrdsustatud isikutest, kes on alla 18 aasta vanad, või kui lapsed on puude või füüsilise või vaimse vaeguse tõttu täielikult ja püsivalt võimetud tasustatud tööd tegema, siis ilma vanusepiiranguta. […]

6‑bis. Lõikes 6 määratletud leibkonda ei kuulu välisriigi kodaniku abikaasa ja lapsed ning nendega võrdsustatud isikud, kes ei ela Itaalia Vabariigi territooriumil, välja arvatud juhul, kui see riik, mille kodanik välismaalane on, tagab Itaalia kodanikele vastastikkuse alusel samaväärse kohtlemise või selle riigiga on sõlmitud perehüvitiste kohta rahvusvaheline leping. Selle, millistes riikides kehtib vastastikkuse põhimõte, määrab kindlaks töö- ja sotsiaalkindlustuse minister (Ministro del lavoro e della previdenza sociale), olles ära kuulanud välisministri (Ministro degli affari esteri). […]“.
13. märtsi 1988. aasta dekreetseaduse nr 69 „Sätted sotsiaalkindlustuse, sadamaüksuste haldamise parandamise kohta ning muud kiireloomulised sätted“ (decreto legge 13 marzo 1988, n. 69, Norme in materia previdenziale, per il miglioramento delle gestioni degli enti portuali ed altre disposizioni urgenti), mis kinnitati koos muudatustega 13. mai 1988. aasta seadusena nr 153 (edaspidi „seadus nr 153/1988“) (GURI nr 143, 20.6.1988), artikliga 2 kehtestati assegno per il nucleo familiare (edaspidi „leibkonnatoetus“). Selles artiklis on sätestatud:

„1. […] asendatakse palgatöötajatel, töötamisest tulenevate pensionide ja sotsiaalkindlustushüvitiste saamise õigusega isikutel […] peretoetused, pere lisatoetused ja kõik muud mis tahes viisil kirjeldatavad perehüvitised […] leibkonnatoetusega, kui käesolevas artiklis ette nähtud tingimused on täidetud.

2. Toetust makstakse leibkonna liikmete arvu ja sissetuleku järgi diferentseeritult, vastavalt käesoleva dekreetseaduse lisas toodud tabelile. Eelviidatud tabelis olevaid sissetulekupiire tõstetakse […] leibkondade puhul, kus on liikmeid, kes on puude või füüsilise või vaimse vaeguse tõttu täielikult ja püsivalt võimetud tasustatud tööd tegema, või alaealisi, kellel on püsivaid raskusi eakohaste ülesannete täitmisega. Neid sissetulekupiire tõstetakse […], kui lõikes 1 nimetatud isikud on lesestunud, lahutanud, elavad seaduslikult lahus või on vallalised. Alates 1. juulist 1994 suurendatakse igakuist tasumisele kuuluvat toetusesummat, kui lõikes 6 määratletud leibkonnas on kaks või enam last, […] iga lapse kohta alates teisest lapsest.

[…]

6. Leibkond koosneb abikaasadest, välja arvatud juhul, kui tegemist on seaduslikult ja tegelikult lahus elava abikaasaga, ning lastest ja nendega […] võrdsustatud isikutest, kes on alla 18 aasta vanad, või kui lapsed on puude või füüsilise või vaimse vaeguse tõttu täielikult ja püsivalt võimetud tasustatud tööd tegema, siis ilma vanusepiiranguta. […]

6‑bis. Lõikes 6 määratletud leibkonda ei kuulu välisriigi kodaniku abikaasa ja lapsed ning nendega võrdsustatud isikud, kes ei ela Itaalia Vabariigi territooriumil, välja arvatud juhul, kui see riik, mille kodanik välismaalane on, tagab Itaalia kodanikele vastastikkuse alusel samaväärse kohtlemise või selle riigiga on sõlmitud perehüvitiste kohta rahvusvaheline leping. Selle, millistes riikides kehtib vastastikkuse põhimõte, määrab kindlaks töö- ja sotsiaalkindlustuse minister (Ministro del lavoro e della previdenza sociale), olles ära kuulanud välisministri (Ministro degli affari esteri). […]“.