133

Komisjon viitas järgmistele avaldustele: – Rumeenia peaministri 1. oktoobri 2012. aasta pressiteates, milles ta teatas muu hulgas, et nad peavad „nüüd selgitama varuplaani tegevuse taaskäivitamiseks, töökohtade säilitamiseks ja uueks erastamisprotsessiks valmistumiseks väga erinevates, märkimisväärselt paranenud tingimustes“, et „Oltchimi taaskäivitamiskava“ esitletakse lähiajal, et ametiasutused hakkavad selleks pidama ametlikke arutelusid kõigi peamiste võlausaldajatega (vaidlustatud otsuse põhjendus 27). Selle avaldusega tehakse teatavaks arutelude algus, mille tulemusel võeti ligikaudu poolteist kuud hiljem vastu memorandum. Seega ei ole sellel avaldusel võrreldes memorandumi endaga autonoomset sisu; – majandusministeeriumi riigisekretäri 17. oktoobri 2012. aasta avaldus, milles ta teatas hageja osalisest taasavamisest ja valitsuse kavatsusest anda talle päästmisabi (vaidlustatud otsuse põhjendus 28). Kõnealust „päästmisabi“ aga ei antud ja igal juhul ei ole see vaidlustatud otsuse ese; – majandusministri 15. novembri 2012. aasta avaldus, milles ta sisuliselt teatas, et „[m]aksejõuetuse võimalus on välistatud, kui meil on kokkulepe [Oltchimi] peamiste võlausaldajatega“, ning memorandumi vastuvõtmisest, mis kirjutati alla kaheksa päeva hiljem ja mille eesmärk oli selle avalduse kohaselt „Oltchimi taaskäivitada, päästa ja restruktureerida kontrollitud viisil ning võlausaldajate nõusolekul“ (vaidlustatud otsuse põhjendus 30). Esiteks on selle avalduse mõju piiratud, sest erinevalt ministri äsja avaldatud teatest algatati ligikaudu kaks kuud hiljem maksejõuetusmenetlus. Teiseks antakse selles avalduses teada memorandumi allkirjastamisest ja sellel ei ole seega memorandmiga võrreldes autonoomset sisu; – hageja töötajate ametiühingu juhtide avaldused (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt b) ja 72. joonealune märkus). Ent kuna need ei ole riigi esindajate avaldused, ei ole need asjakohased; – üks 26. jaanuari 2013. aasta ajaleheartikkel, milles on mainitud, et endine majandusminister arutas hageja erastamise ebaõnnestumise tagajärgi, mainides muu hulgas, et „maksejõuetusmenetluse algatamine Oltchimi suhtes [on] elujõuliste osade ümberkorraldamise ja väärtustamise võimaluseks (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt c). See avaldus ei sisalda ühtki riiklikku kohustust; – 29. märtsi 2013. aasta ajaleheartikkel, mille kohaselt Rumeenia peaminister sisuliselt teatas, et komisjon ei kiida heaks hagejale riigiabi andmist, et seetõttu peab hageja saama rahastust pankadelt ja kauplejatelt ning et valitsus on huvitatud „töökohtade säilitamisest“ (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt d). Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, näitab see avaldus, et asjaomasel liikmesriigil ei olnud mingit kavatsust hagejale riigiabi anda. Mis puudutab asjaolu, et valitsus „on huvitatud“, et töökohad säiliksid, siis Üldkohus ei näe selles ühtegi võimalikku etteheidet ega ühtki viidet riigi tahtele anda hagejale abi; – majandusministri 2013. aasta märtsi avaldus, milles ta märkis, et eelistab leida hageja kapitalisse investeeriva strateegilise investori, mis on olulisem kui müügihind (vaidlustatud otsuse põhjendus 204 punkt e). See avaldus ei sisalda Rumeenia ametivõimude võetud kohustusi; – majandusministri 30. mai 2013. aasta avaldus, milles ta märkis, et „peale tootemargi on Oltchimil märkimisväärne hulk patente, mis on väärt miljoneid eurosid“ ja et „selle äriühingu hävitamine võrdus intellektuaalomandi varasalve hävitamisega“ (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt f). Ent see avaldus ei ole kõnealuste meetmetega kuidagi seotud; – majandusministri 9. juuli 2013. aasta avaldus, milles ta kinnitas muu hulgas, et „võimalik on leida lahendused organisatsiooni päästmiseks“, et hageja puhul on küsimus „uhkuses ja rahvuslikus väärikuses“, ning et ta „väärib päästmist“ (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt g). Kuigi see avaldus annab mõista, et Rumeenia ametiasutused soovisid hagejat „päästa“, on tegemist pelgalt poliitilise avaldusega, millega rahustada töötajaid ning avalikkust üldisemalt. Lisaks ei sisalda see avaldus ühtegi Rumeenia ametivõimude selget, täpset, konkreetset ja kindlat kohustust võtta vastu reorganiseerimise kava, mille täpne kohaldamisala ei olnud avalduse tegemise ajal veel teada; – majandusministri 2013. aasta septembrikuu avaldus, milles ta teatas sisuliselt, et hageja võlausaldajad kiidavad lähiajal heaks „rahastamise“, et ta saab laenu erapankadelt ja et „Oltchim nr 2“ saab vabaks võlgadest võlausaldajate ees „septembri lõpus“ (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt h). See avaldus näib viitavat erasektori rahastusele ega sisalda ühtegi selget, täpset ja kindlat riigi kohustust. Lisaks näitab asjaolu, et nimetatud minister seisis vastu „suurte riigile kuuluvate ettevõtete likvideerimisele“, ka pelgalt poliitilist avaldust, mis ei sisalda ühtki selget riigi kohustust; – Rumeenia peaministri 19. veebruari 2014. aasta avaldus, milles ta innustas majandusministrit „Oltchimi probleemi“ üle võtma, lisades, et ta „ei tahaks, et olukord väljuks kontrolli alt […] poliitilise suutlikkuse puudumise tõttu“ (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt i). See avaldus on väga üldine; – majandusministri 2014. aasta avaldused, mille kohaselt hageja „[oli] rahvuslikult ja strateegiliselt tähtis äriühing“, „investorite[l] [oli] huvi […] võtta üle ka Arpechimi rafineerimistehas“ ja „Oltchimit ei suleta kunagi“ (vaidlustatud otsuse põhjenduse 204 punkt j). Kuigi viimati nimetatud väide võiks viidata sellele, et Rumeenia ametiasutused soovisid vältida hageja sulgemist, ei ole see avaldus siiski piisavalt täpne ja konkreetne.