ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Määruse nr 2201/2003 artiklis 15 „Kohtuasja üleviimine kohtusse, kus on asja arutamiseks paremad võimalused” on sätestatud: „1. Erandina võivad selle liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine, kui nad leiavad, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side, oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja kui see on lapse parimates huvides: a) peatada kõnealuse menetluse või selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi kohtule vastavalt lõikele 4; või b) taotleda, et teise liikmesriigi kohus saaks pädevuse vastavalt lõikele 5. 2. Lõiget 1 kohaldatakse: a) ühe osapoole taotluse alusel või b) kohtu omal algatusel või c) teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal, millega lapsel on eriline side vastavalt lõikele 3. Kohtu omal algatusel või teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal toimunud üleviimisega peab nõustuma vähemalt üks osapool. 3. Lapsel loetakse olevat lõikes 1 nimetatud eriline side liikmesriigiga, kui see liikmesriik: a) on saanud lapse alaliseks elukohaks pärast lõikes 1 nimetatud kohtusse pöördumist või b) on lapse varasem alaline elukoht või c) on andnud lapsele kodakondsuse või d) on vanemliku vastutuse kandja alaline elukoht või e) on koht, kus asub lapse vara, kui kohtuasi käsitleb lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. 4. Asja sisuliseks arutamiseks pädev liikmesriigi kohus kehtestab tähtaja, mille jooksul tuleb vastavalt lõikele 1 pöörduda kõnealuse teise liikmesriigi kohtutesse. Kui selleks ajaks ei ole kohtutesse pöördutud, jätkab kohus, kuhu pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 5. Juhul, kui see on kohtuasja konkreetsete asjaolude tõttu lapse parimates huvides, võivad kõnealuse teise liikmesriigi kohtud võtta pädevuse kuue nädala jooksul pärast nende poole pöördumist vastavalt lõike 1 punktile a või b. Sel juhul loobub kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevusest. Muul juhul jätkab kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 6. Käesoleva artikli eesmärgil teevad kohtud koostööd kas otseselt või siis vastavalt artiklile 53 määratud keskasutuste kaudu.”
14

Dortmundi linn väidab, et alltöövõtjate kohustus maksta TVgG ‐ NRW § 4 lõikes 3 kehtestatud miinimumtöötasu on liidu õigusega kooskõlas. Käesoleval juhul oleks nimelt täidetud kohtuotsusest Rüffert (C‑346/06, EU:C:2008:189) tulenevad nõuded, sest asjaomane kohustus põhineb seaduslikul alusel, TVgG ‐ NRW-l. Seega võib kõnealust kohustust tõlgendada lepingu täitmise eritingimusena direktiivi 2004/18 artikli 26 tähenduses. Peale selle on nimetatud seadusest tulenev kohustus põhjendatud sellega, et sellega tagatakse – nagu seadusandja on märkinud TVgG ‐ NRW seletuskirjas –, et riigihankelepingute täitmiseks kasutatavatele töötajatele makstakse kohast tasu, mis vähendab ühtlasi sotsiaalkindlustussüsteemide koormust.
33

Mis puutub selle arvesse võtmist, kuidas sihtrühm tähist tajub, siis on Euroopa Kohus märkinud, et vastupidi sellele, mis kehtib kaubamärgidirektiivi artikli 3 lõike 1 punktis b ette nähtud juhtudel, mil on kohustuslik arvestada sellega, kuidas sihtrühm tähist tajub, sest see on oluline selle kindlaksmääramiseks, kas tähis, mille kohta on esitatud kaubamärgina registreerimise taotlus, võimaldab eristada asjaomaseid kaupu või teenuseid teatavalt ettevõtjalt pärinevatena, niisugust kohustust nimetatud artikli lõike 1 punkti e puhul ei esine (vt selle kohta kohtuotsus Lego Juris vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EU:C:2010:516, punkt 75).
23

Käibemaksudirektiivi artiklis 9 on defineeritud, kes on „maksukohustuslane”. Need on isikud, kes teostavad „iseseisvalt” majandustegevust. Käibemaksudirektiivi ühetaoliseks tõlgendamisel on eriti oluline see, et mõistet „maksukohustuslane”, mis on defineeritud selle direktiivi III jaotises, tõlgendataks autonoomselt ja ühetaoliselt.
39

Eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tegemaks kindlaks, kas riigi osalusega äriühingu antud garantiid on teda kontrollivale ametiasutusele omistatavad või mitte, omab lisaks kõikidele põhikohtuasjast tulenevatele asjaoludele ja garantiide võtmise kontekstile tähtsust esiteks asjaolu, et nimetatud äriühingu juhataja, kes need garantiid andis, tegutses ebaseaduslikult, hoidis garantiide andmist teadlikult saladuses ja eiras äriühingu põhikirja, ning teiseks asjaolu, et kui asjaomast ametiasutust oleks nimetatud garantiide andmisest informeeritud, ei oleks viimane sellega nõustunud. Siiski ei saa ainult nende asjaolude alusel niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, sellist omistamist välistada.
62

Euroopa Kohus on sellega seoses rõhutanud, et sellisel ametiasutusel on tema enda poolt tehtud ja liidu eelarvet koormavate maksete seaduslikkust kontrollides üldine hoolsuskohustus, kuivõrd liikmesriigid peavad järgima üldist hoolsuskohustust EL artikli 4 lõike 3 alusel, mis viitab sellele, et liikmesriigid peavad võtma meetmeid, et rikkumised viivitamatult kõrvaldada. Seega, kui tunnustada liikmesriikide võimalust anda nimetatud ametiasutusele tegutsemiseks sedavõrd pikk ajavahemik, nagu on ette nähtud määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus, võib see aidata teataval viisil kaasa ametiasutuste tegevusetusele määruse nr 2988/95 artikli 1 tähenduses „eiramiste” menetlemisel, asetades ettevõtjad samas ühelt poolt pikaks ajaks õiguslikult ebakindlasse olukorda, ja teiselt poolt ohtu, et neil ei ole selle perioodi lõppedes enam võimalik esitada tõendeid kõnealuste toimingute seaduslikkuse kohta (vt selle kohta kohtuotsus Ze Fu Fleischhandel ja Vion Trading, EU:C:2011:282, punktid 44 ja 45).
2.

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1791/2006, artiklit 66 ja artikli 220 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, et toll teeb dumpinguvastase tollimaksu järelarvestuskande, kui – nagu põhikohtuasja asjaoludel – tollideklaratsioonide tühistamise taotlused on esitatud põhjusel, et neis on märgitud vale kaubasaaja, ning kui toll on need deklaratsioonid aktsepteerinud või on läbi viinud järelkontrolli pärast kõnealuste taotluste saamist.
29

Apellant väidab, et Üldkohus eksis, kui ta keeldus hindamast CB süsteemi parasiitluse vastase võitluse eesmärki EÜ artikli 81 lõike 1 seisukohast, mööndes samas, et see eesmärk on õiguspärane. Nii leidis Üldkohus, et parasiitluse vastase võitluse meetmed on olemuslikult konkurentsivastased. Üldkohus oleks aga pidanud tunnistama, et eesmärgil põhinev konkurentsipiirang on välistatud, kuna Groupement’ meetmete tulemuseks on aktsepteerimistegevuse innustamine ning aktsepteerimise ja väljastamise tegevuse vahelise optimaalsuse saavutamise üritamine. Need meetmed on vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele kohased, kuna need kujutavad endast süsteemseid meetmeid, mis on võetud CB süsteemi üldistes huvides, ning mis on tasakaalustatud, kuna jätavad igale Groupement’ liikmele õiguse valida võimalus, mis sobib kõige paremini tema individuaalse olukorraga.
54

Mis puudutab küsimust, kas need artiklid tekitavad isiklikke õigusi, millele teenuseosutaja võib tugineda kui kaitsemeetmele au teotamise eest tsiviilvastutuse kohaldamist nõudva hagi raames, siis olgu meenutatud, et seoses eraõiguslike isikute vaheliste kohtuasjadega nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas, on Euroopa Kohus järjepidevalt otsustanud, et direktiiv ei saa iseenesest tekitada eraõiguslikule isikule kohustusi ja et sellele ei saa niisugusena ka eraõigusliku isiku vastu tugineda (vt eelkõige kohtuotsused Marshall, 152/84, EU:C:1986:84, punkt 48, ja Faccini Dori, C‑91/92, EU:C:1994:292, punkt 20), piiramata siiski võimalust, et riigi vastu võidakse esitada riigivastutuse nõue, et saada hüvitist kahju eest, mida riik on põhjustanud talle süüks arvatava liidu õiguse rikkumisega (vt sellega seoses eelkõige kohtuotsus Francovich jt, C‑6/90 ja C‑9/90, EU:C:1991:428, punkt 35).
30

Neil tingimustel otsustas Krajský súd v Prešove menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [direktiivi 93/13] ja [direktiivi 2005/29] tuleb [harta] artiklit 38 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu tsiviilseadustiku artikli 151j lõige 1 koosmõjus põhikohtuasjas kohaldatavate muude õigusnormidega, mis annab võlausaldajale õiguse nõuda ebaõiglastel lepingutingimustel põhineva kohustuse täitmist, realiseerides tarbija kinnisvaratagatise ja ilma et kohus võiks lepingutingimusi hinnata, vaatamata sellele, et poolte vahel on vaidlus küsimuses, kas tegemist on ebaõiglase lepingutingimusega? 2. Kas esimeses küsimuses viidatud Euroopa Liidu õigusnormid välistavad sellise liikmesriigi õigusnormi kohaldamise nagu tsiviilseadustiku artikli 151j lõige 1 koosmõjus põhikohtuasjas kohaldatavate muude õigusnormidega, mis annab võlausaldajale õiguse nõuda ebaõiglastel lepingutingimustel põhineva kohustuse täitmist, realiseerides tarbija kinnisvaratagatise ja ilma et kohus võiks lepingutingimusi hinnata, vaatamata sellele, et poolte vahel on vaidlus küsimuses, kas tegemist on ebaõiglaste lepingutingimustega? 3. Kas Euroopa Kohtu otsust [Simmenthal, EU:C:1978:49] tuleb tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud direktiivide eesmärgi saavutamise huvides, arvestades [harta] artiklit 38, peab liikmesriigi kohus jätma kohaldamata sellised siseriiklikud õigusnormid nagu tsiviilseadustiku artikli 151j lõige 1 koosmõjus põhikohtuasjas kohaldatavate muude õigusnormidega, mis annab võlausaldajale õiguse nõuda ebaõiglastel lepingutingimustel põhineva kohustuse täitmist, realiseerides tarbija kinnisvaratagatise ja ilma et kohus võiks lepingutingimusi hinnata, vältides selliselt lepingutingimuste omaalgatuslikku kohtulikku kontrolli, vaatamata sellele, et poolte vahel on vaidlus? 4. Kas [direktiivi 93/13] artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et tarbijaga – ilma et teda oleks nõustanud advokaat – sõlmitud lepingusse lisatud tingimus, mis annab võlausaldajale õiguse realiseerida kohtuväliselt ja kohtuliku kontrollita tarbija kinnisvaratagatis, rikub liidu õiguse üldpõhimõtet lepingutingimuste omaalgatusliku kohtuliku kontrolli kohta ja on seetõttu ebaõiglane ka juhul, kui see lepingutingimus põhineb liikmesriigi õigusnormil?”
28

Eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt eelkõige kohtuotsus Fish Legal ja Shirley, EU:C:2013:853, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
18

Gemeente vaidlustas viimati nimetatud otsuse Gerechtshof te ‘s‑Hertogenboschis (‘s-Hertogenboschi apellatsioonikohus). Viimati nimetatud kohus leidis, et Gemeente kasutas kõnealust hoonet oma majandustegevuse eesmärgil Wet OB artikli 3 lõike 1 punkti h mõttes, kuid üksnes ulatuses, milles see on seotud Gemeente tegevusega maksukohustuslasena, s.o 6% kogu hoonest, samas kui 94% hoonest jääb Gemeente kui ametivõimu kasutusse ja sellele ei kohaldata Wet OB ega kuuenda direktiivi sätteid.
24

Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Arvestades, et ühest küljest on käesoleval juhul [kus Euroopa Liidu teise liikmesriigi kodanik on määratud sadamaameti, st avalik-õigusliku isikuna käsitatava juriidilise isiku esimeheks] on ELTL artikli 45 lõikes 4 sätestatud erand nähtavasti asjakohatu, kuna see puudutab alluvussuhtes töötamist […] avalikus teenistuses (millega käesoleval juhul […] ei ole tegemist), ja et teisest küljest saab [Brindisi sadamaameti esimehele] usaldatud ametikohustuste täitmist siiski käsitada kui „töötamist” selle sõna laias tähenduses […], kas siis säte, mis lubab neid kohustusi täita ainult Itaalia kodanikel, kujutab endast kodakondsuse alusel diskrimineerimist, mis on sellesama artikliga 45 keelatud, või mitte? 2. Kas see, kui Itaalia sadamaameti esimehe ametikohustusi täidab teise Euroopa Liidu liikmesriigi kodanik, võib – teise võimalusena – kuuluda ELTL artiklis 49 jj sätestatud asutamisvabaduse alla ning kas see, et isikul, kes ei ole Itaalia kodanik, on keelatud neid ametikohustusi täita, kujutab endast sel juhul kodakondsuse alusel diskrimineerimist või mitte, või kas seda tingimust võib pidada ELTL artikliga 51 välistatuks? 3. Kas see, kui Itaalia sadamaameti esimehe ametikohustusi täidab teise Euroopa Liidu liikmesriigi kodanik, võib – järgmise võimalusena – olla „teenuse” osutamine direktiivi 2006/123 tähenduses ja kas selle direktiivi kohaldamise välistatus sadamateenuste suhtes puutub ka käesoleval juhul asjasse või mitte ning – kui see nii ei ole – kas nende ametikohustuste täitmise keeld liikmesriigi õiguses on diskrimineerimine kodakondsuse alusel või mitte? 4. Veel ühe võimalusena [...]: kas juhul, kui leitakse, et selle suhtes, kui Itaalia sadamaameti esimehe ametikohustusi täidab teise Euroopa Liidu liikmesriigi kodanik, ei saa eespool viidatud sätteid kohaldada, võib selliste ametikohustuste täitmist – siiski – käsitada [harta] artikli 15 kohaselt üldisemalt õigusena, mida hõlmab ühenduse kodaniku õigus „töötada, teostada asutamisõigust ning pakkuda teenuseid kõikides liikmesriikides”, ka hoolimata konkreetsetest „valdkondlikest” õigusnormidest, mis on sätestatud ELTL artiklites 45 ja 49 jj ja [direktiivis 2006/123], ja kas seega on liikmesriigi õiguses kehtestatud keeld neid ametikohustusi täita vastuolus – või mitte – kodakondsuse alusel diskrimineerimise keeluga, mis on sama üldine ja sätestatud [harta] artikli 21 lõikes 2?”
55

Lisaks olgu märgitud, et isegi kui pädev riiklik ametiasutus, st põhikohtuasjas metrologijos inspekcija, otsustab nüüdsest piirduda andmete kaugedastuse (kaugmõõtmise) seadmete metroloogilise kontrollimisega, ei või see ametiasutus mingil juhul nõuda tehniliste analüüside läbiviimist, kui samad analüüsid on teises liikmesriigis juba läbi viidud ning nende tulemused on sellele ametiasutusele kättesaadavad või tal on taotlusel võimalik neid saada (kohtuotsus komisjon vs. Portugal EU:C:2005:669, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
39

Eelnevaga arvestades tuleb teha järeldus, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline liidu õiguse vastaselt sissenõutud maksu tagastamise süsteem, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohus on sarnaselt põhikohtuasja hagejaga seisukohal, et nimetatud artikkel 16, mis võimaldab tööandjal muuta osalise tööajaga tööleping täistööajaga töölepinguks töötaja tahte vastaselt, on direktiiviga 97/81 vastuolus, kuna see artikkel diskrimineerib osalise tööajaga töötajaid, kelle tööaja kestust võib avalik-õiguslik tööandja erinevalt täistööajaga töötajatest ühepoolselt muuta. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei aidata selle meetmega kaasa osalise tööajaga töötamise võimaluste arendamisele ei tööandjate ega töötajate tarvis. Ta leiab lisaks, et see siseriiklik meede on vastuolus raamkokkuleppe klausli 5 punktiga 2, mis tema arvates nõuab selles ette nähtud töösuhte lõpetamise keeldu arvestades, et kui tööandja soovib muuta töölepingut, peab tal selleks olema töötaja nõusolek.
20

Põhikohtuasja kaebajad on seisukohal, et kuigi määruse nr 73/2009 artikkel 126 sätestab, et eraldi makstavat suhkrutoetust antakse „2006. ja 2007. aastal vastu võetud kriteeriumide alusel”, viitab Euroopa Liidu seadusandja üksnes neile kriteeriumidele, mille asjaomane liikmesriik on ette näinud määruse nr 1782/2003 artikli 143ba alusel makstava toetuse summa arvutamiseks, s.o kasutatava maa pindala, toodetud kogus või mõlema kombinatsioon. Määruse nr 73/2009 artiklis 126 ei oleks kuidagi nimetatud nõuet kasutada iga turustusaasta kohta toetuse saamiseks sama võrdlusperioodi. Kaebajad väidavad, et määrus nr 73/2009 eristab süstemaatiliselt ka „kriteeriume” ja „võrdlusperioodi”, nagu nähtub selle määruse artiklitest 128 ja 129. Kaebajad leiavad, et nende tõlgendamine tuleneb eelkõige vajadusest tootjaid mitte diskrimineerida.
87

Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et arvestades seda, et EURES ei asutatud määrusega nr 492/2011, siis see määrus ja eelkõige määruse artikli 11 lõike 1 teine lõik annab komisjonile pädevuse töötada välja eeskirjad komisjoni ja liikmesriikide ühiseks tegutsemiseks vabade töökohtade ja töötaotlejate vahendamisel kogu liidus ja sellest tuleneval töötajate tööle paigutamisel. EURES juhatuse loomine ja sellele konsultatiivse rolli omistamine sättega, mille parlament vaidlustas, ei täienda ega muuda määrusega nr 492/2011 loodud raamistikku, kuna sellega on soovitud vaid tagada selles määruses ette nähtud ühise tegutsemise tõhus toimimine, ilma et seejuures omastataks (nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 108) vastavalt määruse artiklitega 21 ja 29 loodud nõuandekomitee ja tehnilise komitee pädevust.
59

Tuleb aga märkida, et käesoleval juhul lähtub Üldkohtu arutluskäik kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) väärast tõlgendamisest. Kõnealuse kohtuotsuse punktidest 105–108 nähtub nimelt, et tehes kalapüügikeelu meetme jõustumise osas kuni 23. juunini 2008 erisuse üksnes Hispaania lipu all sõitvate seinerite suhtes, ilma et see täiendav tähtaeg oleks objektiivselt põhjendatud olnud, rikkus komisjon diskrimineerimiskeelu põhimõtet. Sellest Euroopa Kohtu hinnangust tuleneb, et lükates tagasi kõik teised väited määruse nr 530/2008 kehtetuse tuvastamiseks, tunnistas kohtuotsus AJD Tuna (EU:C:2011:153) kõnealuse määruse kehtetuks üksnes osas, milles Hispaania lipu all sõitvatele seineritele oli kalapüügiks antud üks täiendav nädal, jättes samal ajal jõusse teistele seineritele määratud keelu kuupäeva, st 16. juuni 2008.
44

Antud juhul ei nähtu Euroopa Kohtule edastatud dokumentidest, et Hispaania valitsus tugineks mõnele argumendile, millega saaks tõendada, et taotletav maksuvabastus tuleneb otseselt selle liikmesriigi maksusüsteemi aluspõhimõtetest või suunistest või et see oleks maksusüsteemi toimimiseks ja tõhususe tagamiseks vajalik. Peale selle, nagu tõi esile Euroopa Komisjon, ei ilmne, et riigikaitse sihtotstarbega riigi kinnisasjade maksuvabastus oleks otseselt seotud kinnisvaramaksu enda eesmärkidega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas võimalik põhjendus esineb, arvestades menetletava vaidluse kõiki olulisi asjaolusid.
8

HS‑i selgitavad märkused rubriigi 3822 kohta on sõnastatud järgmiselt: „Sellesse rubriiki kuuluvad diagnostilised ja laboratoorsed reaktiivid alusel ning diagnostilised ja laboratoorsed valmisreaktiivid, v.a rubriiki 3002 kuuluvad diagnostilised reaktiivid, [patsientidele manustamiseks mõeldud diagnostilised reaktiivid ja veregrupi määramiseks mõeldud reaktiivid, mis kuuluvad rubriiki 3006]. Siia kuuluvad ka sertifitseeritud etalonained. Diagnostilisi reaktiive kasutatakse füüsikaliste, biofüüsikaliste ja biokeemiliste protsesside ning seisundite hindamiseks loomadel ja inimesel; nende toime põhineb reaktiivi koostisesse kuuluva bioloogilise materjali või keemilise aine mõõdetaval või nähtaval muutusel. Käesoleva rubriigi diagnostilised valmisreaktiivid võivad olla toimelt samalaadsed reaktiividega, mis on mõeldud manustamiseks patsientidele (alamrubriik 3006 30), selle erinevusega, et neid ei kasuta in vivo, vaid in vitro. Laboratoorsete reaktiivide hulka ei kuulu mitte ainult diagnostilised reaktiivid, vaid ka muud analüütilised reaktiivid, mida kasutatakse muul eesmärgil kui määramine või diagnoos. Diagnostilisi ja laboratoorseid valmisreaktiive võib kasutada meditsiini-, veterinaaria-, teadus- ja tööstuslaboratooriumides, haiglates, tööstuses, välitöödel ja mõnikord ka kodus. Selle rubriigi reaktiivid võivad olla alusel või valmististena ja koosneda mitmest koostisainest. Näiteks võivad nad kujutada endast kahe või enama reaktiivi segu või ühe reaktiivi mittevesilahust. Nende puhul võib olla tegemist ka paber- või plast- või muust materjalist aluse või kandjaga, mis on immutatud või kaetud ühe või mitme diagnostilise või laboratoorse reaktiiviga (näiteks lakmus-, pH- või pooluseindikaatorpaberid või eelkaetud immunoanalüüsi plaadid). Käesoleva rubriigi reaktiivid võivad esineda ka mitmekomponendiliste komplektidena, kusjuures üks või mitu komponenti võivad olla gruppi 28 või 29 kuuluvad eraldi kindla keemilise koostisega ühendid, rubriiki 3204 kuuluvad sünteesvärvained või muud ained, mis eraldi esinemise korral tuleks klassifitseerida mõnda muusse rubriiki. Nende näited on komplektid glükoosi määramiseks, ketoonide määramiseks uriinis jms, samuti ensüümidel põhinevad komplektid. Siia ei kuulu siiski rubriikide 3002 ja 3006 toodetele iseloomulike oluliste omadustega diagnostilised komplektid (näiteks monoklonaalsetel või polüklonaalsetel antikehadel põhinevad komplektid). Selle rubriigi reaktiivide puhul peab olema selgesti äratuntav, et nad on mõeldud kasutamiseks ainult diagnostiliste või laboratoorsete reaktiividena. See peab selguma nende koostisest, märgistusest, in vitro või laboratoorse kasutamise juhendist, märkustest konkreetsete tehtavate diagnostiliste katsete kohta ja füüsikalisest esinemisvormist (näiteks reaktiivid alusel või kandjal). Sertifitseeritud etalonainete klassifitseerimisel on rubriik 3822 kõigi teiste nomenklatuuri rubriikide suhtes ülimuslik, v.a gruppide 28 ja 29 tooted. [...]”. [Tõlget on täpsustatud Euroopa Kohtus]
35

Seoses rahvatervise kaitse eesmärgiga, millele rõhuvad Itaalia, Hispaania, Prantsuse ja Portugali valitsus Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades, tuleb sedastada, et direktiivis 2011/64 on rahvatervise kaitse eesmärki kooskõlas põhjendustega 2, 14 ja 16 arvesse võetud. Direktiivi põhjenduses 16 on nimelt täpsustatud, et maksustamise tase on peamine tegur tubakatoodete hinnas, mis omakorda mõjutab tarbijate suitsetamisharjumusi. Euroopa Kohus on seoses sellega juba selgitanud, et maksuregulatsioon on tubakatoodete suhtes oluliseks ja tõhusaks vahendiks võitluses nende toodete tarbimise piiramise ja seeläbi ka rahvatervise kaitse eest (vt selle kohta seoses direktiiviga 95/59 kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, EU:C:2010:367, punkt 51).
12

Sama määruse artikli 5 kohaselt: „1. Lipuliikmesriik saadab komisjonile kõikide oma lipu all sõitvate laevade taotlused saada kolmanda riigi püügilitsents, et jätkata kalastustegevust vastavalt kalapüügivõimalustele, mis ühendusel on kolmanda riigiga sõlmitud kalastuskokkuleppe alusel. Liikmesriik peab tagama, et taotlused vastavad kokkuleppe tingimustele ja ühenduse eeskirjadele. 2. Komisjon vaatab kõikidest liikmesriikidest tulnud taotlused läbi, pidades silmas kalapüügivõimalusi, mis on liikmesriigile eraldatud vastavalt ühenduse sätetele, ja muid ühenduse laevade suhtes kohaldatavaid kalastuskokkuleppe tingimusi. Komisjon saadab hiljemalt 10 päeva pärast liikmesriigi taotluse saamist või kalastuskokkuleppes kehtestatud tähtaja jooksul, asjaomasele kolmandale riigile taotlused, et kolmas riik väljastaks püügilitsentsi ühenduse kalalaevadele, kes soovivad jätkata kalastustegevust selle vetes. Kui komisjon avastab taotluse läbivaatamisel, et see ei vasta käesolevas lõigus sätestatud tingimustele, teatab komisjon kohe asjaomasele liikmesriigile, et ta ei saa nimetatud taotlust või selle osa asjaomasele kolmandale riigile edastada, esitades põhjendused. 3. Komisjon teatab kohe lipuliikmesriigile, kui asjaomane kolmas riik on andnud püügilitsentsi kalastustegevuse jätkamiseks või kui kolmas riik on otsustanud niisugust litsentsi mitte anda. Viimasel juhul kontrollib komisjon asja, konsulteerides lipuliikmesriigi ja kõnesoleva kolmanda riigiga.”