ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15. märtsil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-134/10)

(2010/C 161/25)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Nijenhuis ja C. Vrignon)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole õigesti üle võtnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) (1) artiklit 31, siis on Belgia Kuningriik rikkunud selle direktiivi sätetest ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 56 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Komisjon esitab kolm etteheidet toetamaks oma hagi, milles ta väidab, et vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid rikuvad proportsionaalsuse põhimõtet, eelkõige osas, mis puudutab menetlust ja kriteeriumeid, mille alusel määratakse raadio- ja telekanalitele must-carry staatus.

Esiteks väidab komisjon, et kostja ei ole selgelt ja ettenähtavalt kehtestanud üldise huvi eesmärke, mis võimaldavad sellist staatust omistada. Seega ei ole ringhäälinguorganisatsioonid suutelised eelnevalt teadma täitmisele kuuluvate tingimuste laadi ja ulatust ning avaliku teenuse kohustusi, mida tuleb järgida.

Teiseks väidab komisjon, et loaandmismenetlus ei ole läbipaistev, et ametivõimudel on suurendatud diskretsiooniõigus selles osas, et siseriiklikud õigusnormid justkui kohustavad asjaomaseid organisatsioone edastama kõiki nende poolt edastatavaid kanaleid, mitte üksnes neid kanaleid, millel on üldise huvi eesmärk, ning samuti, et nõue, mis puudutab nende organisatsioonide asumist siseriiklikul territooriumil, on diskrimineeriv.

Kolmandaks leiab hageja, et universaalteenuse direktiivi artikli 31 kohaldamisala ei ole järgitud osas, mis puudutab edastamisõiguse sidumist sidevõrgu lõppkasutajate märkimisväärse hulgaga.

(1) EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367.
5.

Kas kõnealust klauslit tuleb tõlgendada nii, et kuigi avaliku konkursikutse tingimused on avaldatud ja asjaomane isik ei ole neid vaidlustanud, on siseriiklik kohus kohustatud kontrollima, kas need on ühenduse õigusnormidega vastuolus, ja kui ta on selleks kohustatud, siis sel juhul, kas ta peab jätma need tingimused või nende aluseks oleva siseriikliku õigusnormi kohaldamata, kuivõrd need on nimetatud klausliga vastuolus?
C 161/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundespantentgericht (Saksamaa) 9. märtsil 2010 — Merck & Co Inc versus Deutsches Patent- und Markenamt

(Kohtuasi C-125/10)

(2010/C 161/24)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundespantentgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Merck & Co Inc

Vastustaja: Deutsches Patent- und Markenamt

Eelotsuse küsimused

Kas ravimile võib anda täiendava kaitse tunnistuse (1), kui aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva ja ühenduses esmase müügiloa väljaandmise kuupäeva vaheline aeg on lühem kui viis aastat?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (kodifitseeritud versioon) (ELT L 152, lk 1).
1.

Kas nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta (1), mida on muudetud nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 873/2004 (2), artiklit 94 koosmõjus määruse nr 2100/94 artikli 11 lõikega 1, artikli 13 lõigetega 1–3, artiklitega 16, 27 ja 104 tuleb tõlgendada nii, et omanik või litsentsiaat võib esitada rikkumise hagi igaühe vastu, kes sooritab toiminguid seoses materjaliga, mille litsentsiaat on talle müünud või loovutanud, kui kinni ei ole peetud piirangutest, mis on kõnealuse materjali müügi osas kehtestatud litsentsiaadi ja kaitse alla võetud sordi omaniku vahel sõlmitud litsentsilepingus?
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas direktiivi 2006/115/EÜ artikkel 10 lubab liikmesriikidel vabastada hotellipidajad kohustusest maksta „ühekordset õiglast tasu” selle alusel, et tegu on „eraotstarbelise kasutamisega” artikli 10 lõike 1 punkti a tähenduses?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Düsseldorf (Saksamaa) 22. aprillil 2010 — Paderborner Brauerei Haus Cramer KG versus Hauptzollamt Bielefeld

(Kohtuasi C-196/10)

(2010/C 161/56)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Paderborner Brauerei Haus Cramer KG

Vastustaja: Hauptzollamt Bielefeld

Eelotsuse küsimused

Kas komisjoni 6. augusti 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2031/2001 (1) ja 1. augusti 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 1832/2002 (2) muudetud kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et kaup nimetusega „malt beer base”, mille alkoholisisaldus on umbes 14 % mahust ning mis on toodetud kääritatud ja selitatud õllest, millest on ultrafiltrimise teel osaliselt eemaldatud mõruained ja proteiinid, tuleb klassifitseerida rubriiki 2208?

(1) Komisjoni 6. augusti 2001. aasta määrus (EÜ) nr 2031/2001, millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa (EÜT L 279, lk 1).

(2) Komisjoni 1. augusti 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1832/2002, millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa (EÜT L 290, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Madalmaad) 6. aprillil 2010 — Johan Leendert Holding B.V. versus Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

(Kohtuasi C-158/10)

(2010/C 161/33)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad van State (Madalmaad)

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Johan Leendert Holding B.V.

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Miniter van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 56 ja 57 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu Wet arbeid vreemdelingen’i artikkel 2 koostoimes Wet arbeid vreemdelingen’i rakendusmääruse artikli 1e lõike 1 punktiga c, mille kohaselt on töötajate lähetamiseks direktiivi 96/71/EÜ (1) artikli 1 lõike 3 punkti c tähenduses nõutav töölevõtmise luba?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiiv 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431).
3.

Millised nõuded tuleb esitada Hesseni liidumaa avaliku teenistuse seaduse sätete ja vajaduse korral ka Saksamaa Liitvabariigi õigusnormide, mis käsitlevad vanusepiiride kehtestamist, vahelisele sidususele? Kas Hessisches Beamtengesetz’i § 50 lõikeid 1 ja 3 saab käsitada nii, et need ei ole omavahel vastuolus, kui põhimõtteliselt võimalik teenistussuhte jätkamine pärast pensioniikka jõudmist sõltub üksnes tööandja huvidest? Kas Hessisches Beamtengesetz’i § 50 lõiget 3 tuleb kooskõlas direktiiviga tõlgendada nii, et vanuselise diskrimineerimise keelust kinnipidamiseks tuleb isikuga teenistussuhet jätkata, kui see ei ole vastuolus teenistuslike põhjustega? Millised nõuded tuleb selliste põhjuste esinemisele esitada? Kas selles suhtes tuleb eeldada, et teenistuslikud huvid nõuavad tööl hoidmist ainuüksi juba juhul, kui vastasel korral tuleneks sellest õigustamatu vanuseline diskrimineerimine? Kuidas saab Hessisches Beamtengesetz’i § 50 lõike 3 sellisele tõlgendusele tuginedes, vaatamata vahepeal aset leidnud teenistussuhte lõpetamisele, jätkata või ennistada kaebuse esitaja teenistussuhet? Kas niisuguses olukorras ei saa kuni ametniku 68-aastaseks saamiseni mingil juhul kohaldada Hessisches Beamtengesetz’i § 50 lõiget 1? Kas on asjakohane ja vajalik ühelt poolt raskendada vanaduspensioni püsiva vähendamisega vabatahtlikku ennetähtaegsele vanaduspensionile jäämist isiku 60- või 63-aastaseks saamisel ja teiselt poolt välistada vabatahtlikus korras tööle jäämine pärast 65-aastaseks saamist, kui tööandja ei ole erandkorras huvitatud ametnikuga teenistussuhte jätkamisest? Kas Hessisches Beamtengesetz’i § 50 lõikes 1 toodud vanusepiiride kehtestamist käsitlevad õigusnormid minetavad asjakohasuse ja vajalikkuse seeläbi, et sätestavad soodsama korra vanuse tõttu osalise tööajaga teenistusse võetud ametnike jaoks ühelt poolt ja ajutiselt ametisse nimetatud ametnike suhtes teiselt poolt? Milline tähtsus on avaliku teenistuse õiguse, tööõiguse ja sotsiaalkindlustusõiguse erinevate sätete vahelisel sidususel, mis seavad ühelt poolt eesmärgiks täispensioni saamiseks ette nähtud vanusepiiri pideva tõstmise ja teiselt poolt keelavad teenistusest vabastamise vanaduspensioniikka jõudmise tõttu, kuid samal ajal näevad täpselt sellesse ikka jõudmisel ette teenistussuhte kohustuslikus korras lõpetamise? Kas sidususe aspektist on oluline, et vanusepiiride järk-järguline tõstmine sotsiaalkindlustuse valdkonnas ja Saksamaa Liitvabariigi ning osade liidumaade avaliku teenistuse seadustes teenib eelkõige teenistujate huve, et nende suhtes kohaldataks täispensioni saamiseks ette nähtud rangemaid nõudeid nii hilja kui võimalik? Kas need küsimused on seetõttu ebaolulised, et Hessisches Beamtengesetz’i reguleerimisalasse kuuluvate ametnike suhtes ei ole vanusepiire veel tõstetud, kuigi praegu töölepingu alusel töötavate isikute vanusepiiri lähemal ajal tõstetakse?
1.

Kui ühe liikmesriigi kohus algatab võlgniku põhimaksejõuetusmenetluse, leides, et võlgniku põhihuvide kese asub selle liikmesriigi territooriumil, siis kas 29. mai 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (1) on vastuolus see, kui nimetatud kohus kohaldab siseriikliku õiguse normi, mis annab talle pädevuse laiendada menetlust äriühingule, kelle registrijärgne asukoht on teises liikmesriigis, üksnes sel põhjusel, et võlgniku ja nimetatud äriühingu varade puhul on tuvastatud kokkulangemine?
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et tagada nende kohustuste täitmine, mis puudutavad O Groves (Pontevedra, Galicia) asuva Cova da Loba prügila sulgemist, järelhooldust ja –kontrolli, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ (1) prügilate kohta artiklitest 13 ja 14 tulenevaid kohustusi;
3.

Kas esimesele küsimusele vastamisel on oluline ainult oht, et tarbijat või lõppkasutajat võidakse eksitada, pannes teda eeldama, et ümberpakendamise eest vastutab kaubamärgi omanik, või on asjakohased ka muud, kaubamärgiomanikuga seotud kaalutlused, näiteks: a) asjaolu, et isik, kes ravimi tegelikult ostab ja ümber pakendab ning kannab ravimi pakendile kaubamärgiomaniku kaubamärgi, võib seeläbi sõltumatult rikkuda kaubamärgiomaniku kaubamärgiõigusi, ning see võib olla tingitud teguritest, mille eest vastutab ravimi tegelikult ümber pakendanud isik; b) ümberpakendamine muudab ravimi algset seisukorda; või c) ümberpakendatud toote esitusest võib eeldada, et see kahjustab kaubamärki või selle omaniku mainet?
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/20

21. aprillil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Eesti Vabariik

(Kohtuasi C-195/10)

2010/C 179/33

Kohtumenetluse keel: eesti keel

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Marghelis, E. Randvere)

Kostja: Eesti Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et Eesti Vabariik ei ole nõuetekohaselt üle võtnud Nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ (1) prügilate kohta artikli 8 punkti a alapunkti iv ega artiklit 10;

— mõista kohtukulud välja Eesti Vabariik.

Väited ja peamised argumendid

Jäätmeseaduse paragrahvi 91 punkt 5 ei näe ette, et tagatist hoitakse nii kaua, kui see on vajalik prügila kasutamise ja järelhoolduse ajal artikli 13 punkti d kohaselt, samuti ei ole kehtestatud nõuet katta jäätmekäitluskoha järelhoolduskulud vähemalt 30 aasta jooksul.

(1) EÜT L 182, lk 1: ELT eriväljaanne 15/4, lk 228
3.

Juhul kui vastus teisele küsimusele on eitav, siis kas ühenduse õigusega on vastuolus, et asjaomane isik võib sellises olukorras nagu käesolev tugineda siseriikliku õigusakti sätetele, millega siseriiklikud ametiasutused loovad aluse õiguspärasele ootusele, et deklareeritud kauba tariifse klassifikatsiooni puhul saab lähtuda kolmandale isikule täpselt samasuguse kauba kohta antud siduvast tariifiinformatsioonist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/15

Nokia Oyj 1. aprillil 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 20. jaanuari 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-460/07: Nokia Oyj versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-154/10 P)

2010/C 179/25

Kohtumenetluse keel: soome

Pooled

Apellant: Nokia Oyj (esindaja: C. Rehaag)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada otsus kohtuasja T-460/07;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Kaebuse esitaja palub tühistada Üldkohtu otsuse kohtuasjas T-460/07, kuna see kohus leidis nimetatud otsuses vääralt, et kaubamärkide LIFE ja LIFE BLOG segiajamine on tõenäoline, ning seega kohaldas vääralt määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b. Kaebuse esitaja sõnul rikkus Üldkohus nõnda liidu õigust.

Üldkohus märkis seoses kaubamärkide sarnasusega tõepoolest, et omavahel tuleb võrrelda kaubamärke LIFE ja LIFE BLOG, kuid toimis seejärel ilmselgelt vastuolus selle järeldusega, hinnates kaubamärkide sarnasuse põhjendamiseks üksnes terviku moodustava kaubamärgi LIFE BLOG osa LIFE.

Sellega seoses andis Üldkohus väära hinnangu sellele, millistest tarbijatest moodustub asjaomane avalikkus ja kuidas tarbijad kaubamärke tajuvad, ning rikkus nõnda Euroopa Kohtu praktikas tunnustatud põhimõtteid.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1, ELT eriväljaanne, 17/01, lk 146)
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo (Hispaania) 2. aprillil 2010 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. versus Administración General del Estado

(Kohtuasi C-157/10)

2010/C 179/26

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

Vastustaja: Administración General del Estado

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid (vastu võetud ühepoolselt või rahvusvahelise topeltmaksustamise vältimise kahepoolse lepingu alusel), mis keelavad ettevõtte tulumaksu osas ja rahvusvahelise topeltmaksustamise vältimise õigusnormide alusel maha arvata teistes Euroopa Liidu liikmesriikides tasumisele kuuluvat maksu tulude pealt, mis on teenitud kõnealuse liikmesriigi territooriumil ja mida maksustatakse kõnealuse maksuga, kui vaatamata sellele, et summad kuuluvad tasumisele, neid ei maksta erandi, maksude vähendamise või muu maksusoodustuse tõttu?
2.

Kas direktiivi 98/71/EÜ artikleid 17 ja 19 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigile antud õigus määrata kindlaks kaitse ulatus ja tingimused võimaldab ka välistada kaitse, kui kolmas isik — kellele disainilahenduste autoriõiguse omanik ei ole luba andnud — on selles riigis juba tootnud ja turustanud tooteid, mis on valmistatud nende üldkasutatavate disainilahenduste järgi, juhul kui see välistamine kehtib üksnes varasema kasutuse ulatuses ?
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Saksamaa) 14. aprillil 2010 — Mathilde Grasser versus Freistaat Bayern

(Kohtuasi C-184/10)

2010/C 179/31

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Mathilde Grasser

Vastustaja: Freistaat Bayern

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 91/439/EMÜ (1) artikli 1 lõiget 2 ja artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et vastuvõtval liikmesriigil on õigus teises liikmesriigis väljastatud juhiloa tunnustamisest keelduda, kui selles juhiloas sisalduvate andmete kohaselt on tuvastatud selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumine, ilma et vastuvõttev liikmesriik oleks juhiloa omaniku suhtes enne kohaldanud meedet direktiivi 91/439/EMÜ artikli 8 lõike 2 tähenduses?

(1) Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiiv 91/439/EMÜ juhilubade kohta (EÜT L 237, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 317).
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 15. aprillil 2010 — Tural Oguz versus Secretary of State for the Home Department

(Kohtuasi C-186/10)

2010/C 179/32

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Tural Oguz

Vastustaja: Secretary of State for the Home Department

Eelotsuse küsimused

Kas Türgi kodanikul, kellele on antud Ühendkuningriigis elamisluba tingimusel, et ta ei asu tegelema ei majandus- ega kutsetegevusega, kuid kes asub seda tingimust rikkudes tegutsema füüsilisest isikust ettevõtjana ning seejärel taotleb riigi ametiasutustelt oma elamisloa pikendamist taotlemise ajaks alustatud majandustegevuse alusel, on õigus tugineda Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepingu lisaprotokolli artikli 41 lõikele 1?
1.

Kas EÜ artiklit 82 tuleb tõlgendada selliselt, et valikulist hindade alandamist universaalse postiteenuse osutamise kohustusega ja turgu valitseva seisundiga ettevõtja poolt postiettevõtja keskmistest kogukuludest madalamale, kuid teenuseosutaja keskmistest piirkuludest kõrgemale tasemele võib käsitada kuritarvitusena konkureeriva ettevõtja turult väljatõrjumiseks, kui on kindlaks tehtud, et sellise hinnataseme kehtestamise eesmärk ei ole konkureeriva ettevõtja turult tõrjumine?
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/21

Enercon GmbH 28. aprillil 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 3. veebruari 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-472/07: Enercon GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-204/10)

2010/C 179/36

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Enercon GmbH (esindajad: barrister J. Mellor ja Rechtsanwalt R. Böhm)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tunnistada Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ning tühistada Üldkohtu otsus tühistada neljanda apellatsioonikoja otsus ning vajadusel tühistada vastulausete osakonna otsus;

— (vajadusel) suunata asi vastulause aluseks olevate küsimuste uurimiseks ühtlustamisametile tagasi;

— mõista kohtukulud välja menetlusse astujalt ning ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohus ei tuvastanud apellatsioonikoja otsuses vigu, mis tulenesid vastulausete osakonna õigusvastasest otsusest. Eelkõige ei tunnistatud üldse, et a) kohtuasjas Medion (1) käsitleti erandlikku juhtumit, kus üldreegel, et keskmine tarbija tajub tavaliselt kaubamärki tervikuna, on jäetud kohaldamata, b) käesoleva asja asjaolud aga ei õigusta sellise erandliku lähenemise kohaldamist. Käesoleval juhul ei ole varasemal kaubamärgil ühtki osa, millel on „iseseisev eristav tähendust”.

Peale selle märgib apellant, et kuna sarnasuse kontrolli varasemas faasis kohaldati Medion-liiki põhimõtet vääralt, ei olnud segiajamise tõenäosuse igakülgne hindamine nõuetekohane.

(1) EÜT C 106, 30.4.2004, lk 31.
4.

Kui vastus esimesele ja teisele küsimusele või kolmanda küsimuse punktile 1 on eitav: kas määruse nr 2201/2003 artikli 47 lõike 2 kohaselt on teise riigi kohtu tehtud ja selle riigi õiguse kohaselt täitmisele pööratav otsus, millega antakse ajutine hooldusõigus lapse ebaseaduslikult ära viinud vanemale, vastuolus eelnevalt esimese riigi kohtu poolt määruse nr 2201/2003 artikli 11 lõike 8 alusel tehtud tagasitoomist nõudva otsuse täitmisele pööramisega ka siis, kui see ei takistaks lapse tagasitoomist nõudva otsuse täitmist, mille teine riik on teinud Haagi 25. oktoobri 1980. aasta lapseröövi suhtes tsiviilõiguse kohaldamise rahvusvahelise konventsiooni alusel?
1.

Kas nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiivi 98/59/EÜ kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikleid 1, 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad äritegevuse lõpetamise suhtes, mis on tingitud tööandja pankroti väljakuulutamisest või kohtulahendist, mis määrab tööandjast krediidiasutuse lõpetamise ja likvideerimise maksejõuetuse tõttu finantssektorit käsitleva 5. aprilli 1993. aasta seaduse (muudetud redaktsioonis) artikli 61 lõike 1 punktide a ja b alusel, st lõpetamiste suhtes, mille puhul siseriiklik seadus näeb ette töölepingu viivitamata ülesütlemise?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis milline peab tegevus olema, et kujutada endast asjakohast praktikat, ja täpsemalt: a) kas on vaja, et maksuhaldur oleks teinud selge ja ühemõttelise avalduse, et võrreldavat käivet käsitletakse kui käibemaksust vabastatut; b) kas on oluline, et sel ajal, kui maksuhaldur mis tahes avalduse tegi, oli tal puudulik või ekslik arusaam asjakohastest faktilistest asjaoludest, mis puudutavad võrreldava käibe nõuetekohast käsitlemist käibemaksu osas; ja c) kas on oluline, et maksumaksja ei arvestanud ja maksuhaldur ei nõudnud käibemaksu võrreldavalt käibelt, kuid maksuhaldur on hiljem nõudnud selle käibemaksu tasumist kooskõlas harilike siseriiklike aegumistähtaegadega?
3.

Üldkohus kohaldas vääralt komisjonile ainuomast õigust teha erandeid konkurentsiõiguses, kohaldades seda ka tervisekaitsestandardite vastuvõetavuse suhtes tehtud kaebusele, ja Üldkohus tegi veel vea leides, et komisjoni poolt Thules toimunud kiirgusavarii liigitamine sõjalise erandina direktiivi tervisekaitse ettekirjutustest, arvestades komisjoni laia ja ainuomast kaalutlusõigust sõnastada EL i konkurentsipoliitikat, tehes erandeid ebaseaduslikele kaubanduslepingutele. Sellega eirati selle kohtu otsuste õigusjõudu teistes EL i valdkondades, kus komisjonil puudub niisugune ainuomane kaalutlusõigus ja kus vihjed komisjoni tegevusetusele ei muuda hagi ilmselgelt vastuvõetamatuks. Üldkohus jättis tähelepanuta asjaolu, et komisjonil ei ole ainuomast ja tingimusteta kaalutlusõigust rakendada ühtseid tervisekaitsestandardeid, kuina Euratomi asutamisleping määratleb kitsalt tema kaalutlusõigust ja näeb täpsemalt ette korra üksikisikute kaebuste esitamiseks haldussuutmatuse korral teatavates valdkondades, kus neile peab olema tagatud kaitse. See hõlmab ka olukordi, kus tegutsemisest keeldumine on suunatud teisele osapoolele.
4.

Kas nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ põhjenduses 51 nimetatud eesmärke silmas pidades saab lähtuda sellest, et direktiivi 2006/112/EÜ artikli 314 lõikes 1 sisalduv väljend „kui need kaubad on talle ühenduse piires tarninud” hõlmab ka selliste kasutatud kaupade importi, mille on maksukohustuslik edasimüüja ise importinud?
3.

Üldkohus kohaldas vääralt komisjonile ainuomast õigust teha erandeid konkurentsiõiguses, kohaldades seda ka tervisekaitsestandardite vastuvõetavuse suhtes tehtud kaebusele, ja Üldkohus tegi veel vea leides, et komisjoni poolt Thules toimunud kiirgusavarii liigitamine sõjalise erandina direktiivi tervisekaitse ettekirjutustest, arvestades komisjoni laia ja ainuomast kaalutlusõigust sõnastada EL-i konkurentsipoliitikat, tehes erandeid ebaseaduslikele kaubanduslepingutele. Sellega eirati selle kohtu otsuste õigusjõudu teistes EL-i valdkondades, kus komisjonil puudub niisugune ainuomane kaalutlusõigus ja kus vihjed komisjoni tegevusetusele ei muuda hagi ilmselgelt vastuvõetamatuks. Üldkohus jättis tähelepanuta asjaolu, et komisjonil ei ole ainuomast ja tingimusteta kaalutlusõigust rakendada ühtseid tervisekaitsestandardeid, kuina Euratomi asutamisleping määratleb kitsalt tema kaalutlusõigust ja näeb täpsemalt ette korra üksikisikute kaebuste esitamiseks haldussuutmatuse korral teatavates valdkondades, kus neile peab olema tagatud kaitse. See hõlmab ka olukordi, kus tegutsemisest keeldumine on suunatud teisele osapoolele.