ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Direktiivi artikkel 7 „Üle kolmekuuline elamisõigus” on sõnastatud järgmiselt: „1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) — nad on kantud mõne sellise era- või avalik-õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning — neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. 2. Lõikes 1 ettenähtud elamisõigus laieneb ka pereliikmetele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kes on liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis kaasas või ühinevad temaga, kui kõnealune liidu kodanik vastab lõike 1 punktides a, b või c nimetatud tingimustele. [...] 4. Erandina lõike 1 punktist d ja lõikest 2 on ainult abikaasal, artikli 2 lõike 2 punktis b sätestatud registreeritud partneril ja ülalpeetavatel lastel elamisõigus lõike 1 punktis c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmetena. Artikli 3 lõiget 2 kohaldatakse liidu kodaniku ja tema abikaasa või registreeritud partneri ülalpeetavate ülenejate lähisugulaste suhtes.”
19

Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on kohtuasjades C‑162/12 ja C‑163/12 sõnastatud identselt: „1. Kas ELTL artikliga 49, ELL artiklitega 3[–]6, ELTL artiklitega 101 ja 102 ning määrusega [nr 2454/92] ja määrusega [nr 12/98] on vastuolus see, kui kohaldatakse […] seaduse [nr 21/1992] artikli 3 lõiget 3 ja artiklit 11 osas, milles nendes on ette nähtud, et „[…] [v]edaja asukoht ja garaaž peavad asuma eranditult selle omavalitsusüksuse territooriumil, kes loa on väljastanud”, ning et „[…] [j]uhiga veo tellimus registreeritakse asjaomases garaažis. Juhiga sõidukirendi teenuse osutamine algab ja lõpeb igal konkreetsel juhul nimetatud garaažis, mis asub loa väljastanud omavalitsusüksuse territooriumil, nii et sõiduk pöördub sinna tagasi, samas kui kliendi võib peale võtta ning tema sihtkoht võib olla ka muude omavalitsusüksuste territooriumil. […]”? 2. Kas ELTL artikliga 49, ELL artiklitega 3[–]6, ELTL artiklitega 101 ja 102 ning määrusega [nr 2454/92] ja määrusega [nr 12/98] on vastuolus see, kui kohaldatakse […] maakondliku seaduse [nr 58/1993] artikleid 5 ja 10 osas, milles nendes on sätestatud, et „[…] [k]liendi pealevõtmise koht või teenuse osutamise alguspunkt on loa väljastanud omavalitsusüksuse territooriumil” ning et „[…] kliendi pealevõtmise koht ja teenuse osutamise alguspunkt [on] eranditult litsentsi või loa väljastanud omavalitsusüksuse territooriumil ning teenust võib osutada mis tahes sihtkohta, tingimusel, et juht on väljaspool omavalitsusüksuse piire asuva sihtkoha puhul andnud eelneva nõusoleku. […]”?”
1.

ELTL artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mille kohaselt ühes liikmesriigis turustamiseks peavad kuldesemed, mis on imporditud teisest liikmesriigist, kus nende turuleviimine on lubatud ja kus nad on märgistatud selle teise liikmesriigi õigusnormidele vastava proovijärelevalve märgisega – juhul kui kõnealusel märgisel olev teave nende esemete standardproovi kohta ei ole kooskõlas esimese liikmesriigi õigusnormidega –, olema uuesti märgistatud viimase liikmesriigi heakskiidetud sõltumatu proovikoja proovijärelevalve märgisega, mis kinnitab, et nimetatud toodete proovile vastavust on kontrollitud ja milles on asjaomastele õigusnormidele vastav teave toote standardproovi kohta.
37

Kuna käesoleval juhul puudutavad põhikohtuasjad kohalikku laadi vaidlusi ja põhikohtuasjade kõik asjaolud on üheainsa liikmesriigi sisesed, ei saa eeldada, et põhikohtuasjades kõne all olevatel õigusnormidel on piiriülene mõju. Miski eelotsusetaotlustes ei anna mõista, et põhikohtuasjadega kaasneks mingi piiriülene huvi või et need oleksid seotud mõne liidu õiguses reguleeritud olukorraga. Eelkõige ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitanud, kuidas põhikohtuasjades kõne all olevad õigusnormid saaksid takistada ELTL artiklis 49 ette nähtud asutamisvabaduse teostamist teistest liikmesriikidest kui Itaalia Vabariik pärinevate ettevõtjate poolt.
19

Neil tingimustel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Cataluña menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [direktiivi 92/12] artikli 3 lõiget 2 ja eelkõige nõuet, et asjaomane maks peab olema „eriotstarbeline”, a) tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et taotletud eesmärki ei ole võimalik saavutada muu ühtlustatud maksu abil? b) tuleb tõlgendada nii, et tegemist on pelgalt eelarvelise eesmärgiga siis, kui konkreetne maks on kehtestatud samaaegselt teatud pädevuste üleminekuga autonoomsetele piirkondadele, millele omakorda antakse üle maksutulu, et võimaldada neil osaliselt katta ülekantud pädevustega tekkivaid kulusid, kuna autonoomsetes piirkondades võivad maksumäärad erineda? c) Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kas mõistet „eriotstarve” tuleb tõlgendada nii, et sellel peab olema üksainus eesmärk või võib sellel olla ka mitu erinevat eesmärki, mille hulgas on ka puhtalt eelarveline eesmärk, mis on suunatud teatavate pädevuste rahastamiseks? d) Kui vastus eelmisele küsimusele lubab erinevate eesmärkide esinemist, siis kui suurt tähtsust tuleb direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 tähenduses asjaomasele eesmärgile omistada, et see täidaks nõude, mille kohaselt peab maks olema „eriotstarbeline” vastavalt Euroopa Kohtu praktikas esitatud tähendusele? Mis kriteeriumide alusel tuleb piiritleda peamist otstarvet kõrvalisest otstarbest? 2. Kas [direktiivi 92/12] artikli 3 lõikega 2, eelkõige tingimusega, et maksud peavad olema kooskõlas aktsiisi ja käibemaksu puhul kohaldatavate maksustamiseeskirjadega maksu sissenõudmise kohta, a) on vastuolus ühtlustamata kaudne maks (nagu IVMDH), mis on sissenõutav hetkel, kui toimub kütuse jaemüük lõpptarbijale, erinevalt ühtlustatud maksust (mineraalõlide maks, mis on sissenõutav hetkel, kui kaubad viiakse välja viimasest maksulaost) või käibemaksust (mis, olgugi et see on sissenõutav samuti hetkel, kui toimub lõplik jaemüük, on sissenõutav ka tootmis- ja turustamisprotsessi igas etapis), seetõttu, et see ei ole kooskõlas – vastavalt Euroopa Kohtu otsusele C-437/97: EKW ja Wein & Co. (EKL 1997, lk I-1157, punkt 47) – ühe või teise viidatud maksustamismeetodi üldise ülesehitusega, nagu need on ühenduse õigusnormides reguleeritud? b) Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kas seda tuleb tõlgendada nii, et kooskõla tingimus on täidetud ilma, et sissenõudmise tingimused kattuks, pelgalt seetõttu, et ühtlustamata kaudne maks (käesoleval juhul IVMDH) ei sekku aktsiiside või käibemaksu sissenõudmise tavapärasesse toimimisse selles tähenduses, et see ei takista ega raskenda seda?”
2.

Määruse nr 6/2002 artikli 7 lõike 1 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et mõistliku ootuse kohaselt ei pidanud Euroopa Liidus tegutsevad asjaomase sektori ringkonnad registreerimata disainilahendusest tavapärase majandustegevuse käigus teada saama, olgugi et see avalikustati kolmandatele isikutele ilma otsese või kaudse konfidentsiaalsusnõudeta, juhul kui see on avalikustatud ainult ühele selle sektori ettevõtjale, või kui see on välja pandud väljaspool liidu territooriumi asuva ettevõtja väljapanekusaalis; ühenduse disainilahenduste kohus peab sellele hinnangu andma tema menetluses oleva kohtuasja eriomaste asjaolude alusel.
14

Toimikust nähtub veel, et pärast Euroopa Kohtu 22. oktoobri 2009. aasta otsust kohtuasjas C-116/08: Meerts (EKL 2009, lk I-10063) on saneerimisseaduse artikli 105 lõiget 3 muudetud ja see on nüüdsest sõnastatud järgmiselt: „Kui tööleping lõpeb ajal, mil lapsehoolduspuhkuse raames on vastavalt käesolevale jaole vähendatud töökoormust, on „kehtiv töötasu” [1978. aasta] seaduse artikli 39 tähenduses see töötasu, millele töötajal on õigus töölepingu kohaselt siis, kui tema töökoormust ei ole vähendatud.”
19

Sellega seoses väidab Portugali valitsus, et põhikohtuasjas kõne all olev piirang on vajalik avaliku korra huvides ehk seetõttu, et liikmesriigil on vaja tagada mereohutuse kõrge tase, mis tähendab, et tuleb tagada tõhus kontroll väikelaevajuhi tunnistuse omanike üle. Siseriiklikus õiguses ette nähtud elukohanõue on selleks tingimata vajalik. Valitsus märgib lisaks, et liidu teisese õiguse enda kohaselt on elukohanõude kehtestamise põhimõte lubatud, ning viitab sellega seoses nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (EÜT L 237, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 317) artikli 7 lõike 1 punktile b.
11

Lutz Service koostas 1. aprillist 2008 kuni 31. märtsini 2009 kestnud majandusaasta kohta konsolideeritud raamatupidamise aruande, mis hõlmab muu hulgas Mömax Logistiku raamatupidamise aastaaruannet. Lutz Service’i konsolideeritud raamatupidamise aruanne avaldati Saksa elektroonilistes ametlikes teadaannetes. Mömax Logistikut puudutava erandi kohta on tehtud märge konsolideeritud raamatupidamise aruande lisasse. Lisaks on Lutz Service vabatahtlikult võtnud Mömax Logistiku ees kohustuse katta tema kahjum vastavalt 6. septembri 1965. aasta aktsiaseltside seaduse §‑le 302. Ka see avaldus on avaldatud. Peale selle on ametlikes teadaannetes viitega HGB § 264 lõikele 3 märgitud, et Mömax Logistiku suhtes kohaldatakse selles sättes ette nähtud erandit ning et viimase emaettevõtja on Lutz Service. Märkele on lisatud täpsustus, et Lutz Service’i konsolideeritud raamatupidamise aruanne on avaldatud. Mömax Logistiku osanik andis nõusoleku HGB § 264 lõikes 3 ette nähtud erandi kohaldamiseks 1. aprillist 2008 kuni 31. märtsini 2009 kestnud majandusaasta jaoks. See otsus avaldati.
17

Mis puudutab esimest väidet, mille kohaselt on Sachsa tegevus hagejale omistatud vääralt, meenutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69 ja 70 kõigepealt Euroopa Kohtu praktikat, millest nähtub, et juhul kui emaettevõtja osalus liidu konkurentsieeskirjade rikkumise toime pannud tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis on 100%, esineb lihtne eeldus, et kõnealune emaettevõtja avaldab tegelikult oma tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju. Seejärel tõdes Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 72, et vaidlust ei ole selles, et „hagejale kuulus otseselt või kaudselt 100% osalus Sachsa kapitalis ning tal oli seega võimalik kontrollida Sachsa tegevust turul”. Viimaseks analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 73–93 argumente, mille hageja esitas selle tõendamiseks, et Sachsa määras ise kindlaks oma strateegia ning et ta oli seega sõltumatu. Pärast seda, kui ta oli kõnealuse kohtuotsuse punktis 74 märkinud, et „[k]uigi on tõsi, et teatavad hageja nimetatud asjaolud viitavad sellele, et Sachsa oli suurel määral sõltumatu, jääb siiski vaieldamatuks, et hageja sekkus tegelikult oma tütarettevõtja tegevusse, et ta seadis olulisi piire tema tegutsemisele turul ning et ta teostas tegelikku kontrolli oma tütarettevõtja üle”.
38

Siseriiklikul kohtul tuleb kontrollida, kas on olemas muid meetmeid või meetmeid, mida ei paigaldata konsooli, mis häirivad või piiravad kolmandaid isikuid vähem nende toimingutes, võimaldades samalaadset õiguste valdaja õiguste kaitset. Selles osas on asjakohane võtta arvesse eelkõige eri liiki tehniliste meetmete suhtelist maksumust, nende rakendamise tehnilisi ja praktilisi aspekte ning nende tõhususe võrdlust seoses õiguste valdaja õiguste kaitsega, kuigi see tõhusus ei pea olema absoluutne. Siseriiklikul kohtul tuleb kontrollida ka seda, mis otstarve on asjaomastel seadmetel, toodetel või komponentidel, millega võidakse vastavatest tehnilistest meetmetest kõrvale hoida. Selles osas on kohtuasja asjaolusid arvestades nimetatud seadmete, toodete või komponentide otstarbe hindamisel eriti olulised tõendid selle kohta, kuidas kolmandad isikud neid tegelikult kasutavad. Eelotsusetaotluse esitanud kohus võib muu hulgas kontrollida seda, kui sageli neid seadmeid, tooteid või komponente tegelikult kasutatakse autoriõigust rikkudes ning kui sageli neid kasutatakse eesmärkidel, millega autoriõigust ei rikuta.
27

Neil asjaoludel otsustas Employment Tribunal, Newcastle upon Tyne menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „Esitatud küsimustes kasutatakse mõisteid järgmises tähenduses: — „asendusemaduse abil lapse saa[nud] ema” – asjaomane ema on töötaja ja ei ole asjaomasel ajavahemikul olnud rase ega ole sünnitanud kõnealust last; — asendusema – naine, kes on olnud rase ja sünnitanud lapse asendusemaduse abil lapse saanud ema eest. 1. Kas direktiivi 92/85[…] artikli 1 lõige 1 ja/või artikli 2 punkt c ja/või artikli 8 lõige 1 ja/või artikli 11 lõike 2 punkt b sätestavad õiguse rasedus‑ ja sünnituspuhkusele asendusemaduse abil lapse saa[nud] emale? 2. Kas direktiivi 92/85[…] näeb ette õiguse rasedus‑ ja sünnituspuhkusele asendusemaduse abil lapse saa[nud] emale, juhul kui: a) tal on võimalik ise oma last sünnijärgselt rinnaga toita ja/või b) ta toidab last sünnijärgselt rinnaga? 3. Kas direktiivi 2006/54[…] artiklit 14 koosmõjus artikli 2 lõike 1 punktiga a ja/või punktiga b ja/või artikli 2 lõike 2 punktiga c rikutakse siis, kui tööandja keeldub võimaldamast rasedus‑ ja sünnituspuhkust asendusemaduse abil lapse saa[nud] emale? 4. Kas keeldumine asendusemaduse abil lapse saa[nud] emale rasedus‑ ja sünnituspuhkuse andmisest selle tõttu, et töötaja ja lapse asendusema vahel on seos, rikub direktiivi 2006/54[…] artiklit 14 koosmõjus artikli 2 lõike 1 punktiga a ja/või punktiga b ja /või artikli 2 lõike 2 punktiga c? 5. Kas asendusemaduse abil lapse saa[nud] ema halvemini kohtlemine seose tõttu tema ja lapse asendusema vahel võib rikkuda direktiivi 2006/54 artiklit 14 koosmõjus artikli 2 lõike 1 punktiga a ja/või punktiga b ja /või artikli 2 lõike 2 punktiga c? 6. Kas 4. küsimusele jaatava vastuse andmise korral piisab asendusemaduse abil lapse saa[nud] ema staatusest selleks, et sellisel emal oleks õigus rasedus‑ ja sünnituspuhkusele seose tõttu tema ja lapse asendusema vahel? 7. Kui vastus ühele neljast esimest küsimusest on jaatav, siis kas: a) direktiivil 92/85[…] on asjassepuutuvas osas vahetu õigusmõju; ja b) direktiivil 2006/54[…] on asjassepuutuvas osas vahetu õigusmõju?”
82

Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et Z haigus ei kujuta endast „puuet” direktiivi 2000/78 tähenduses ja et seetõttu ei ole see direktiiv ehk täpsemalt selle artikkel 5 kohaldatav niisugusele olukorrale, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas. Asjaolu, et asendusemaduse abil lapse saanud ema hoolitseb lapse eest tema sünnist saadik, nagu on märgitud kolmandas küsimuses, ei sea seda järeldust kahtluse alla.
51

Ka selle arutluskäiguga ei saa nõustuda. Sõnade „vajaduse korral” kasutamine viitab sellele, et komisjoni rakendusmäärus ei pea alati ette nägema vähendatud tasu kohaldamist VKE‑de suhtes. Vähendatud tasu kohaldamine on kohustuslik üksnes siis, kui selliste ettevõtjate eripära seda nõuab. Nii kinnitab komisjoni kohustus võtta „vajaduse korral” arvesse VKE‑de konkreetseid vajadusi asjaolu, et liidu seadusandja pidas vajalikuks kehtestada ise määruse nr 528/2012 artikli 80 lõikes 1 ette nähtud tasukorra täieliku õigusliku raamistiku käesoleva kohtuotsuse punkti 40 tähenduses. Nii tuleb selle artikli lõike 3 punktide a ja c kohaselt tasu kindlaks määrata mitte ainult nii, et on võimalik põhimõtteliselt katta kemikaaliameti osutatud teenustega seotud kulud, vaid lisaks nii, et VKE‑sid puudutavas võetakse arvesse ka selliste ettevõtjate eripärasid. Maksetingimuste osas näeb sama lõike 3 punkt c ise VKE‑de puhul ette tasu mitmes osas ja etapis tasumise võimaluse.
7

Direktiivi 2004/38 artikli 7 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt: „1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) — nad on kantud mõne sellise era‑ või avalik‑õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning — neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. 2. Lõikes 1 ettenähtud elamisõigus laieneb ka pereliikmetele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kes on liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis kaasas või ühinevad temaga, kui kõnealune liidu kodanik vastab lõike 1 punktides a, b või c nimetatud tingimustele.”
58

Seega tuleb viiendale küsimusele vastata, et liikmesriik ei riku liidu õigust, eelkõige võrdse kohtlemise, proportsionaalsuse ja käibemaksuga neutraalse maksustamise põhimõtteid, kui kohtleb reisibüroosid kuuenda direktiivi artikli 26 lõike 1 ja käibemaksudirektiivi artikli 306 mõttes teistmoodi kui vahendajaid, kehtestades sellise õigusakti nagu 28. novembri 1999. aasta kuninglik määrus, mille kohaselt maksustatakse üksnes reisibüroode teenuseid, aga mitte vahendajate teenuseid, kui need on seotud reisidega väljaspool Euroopa Liitu.
7

CGI artikli 1649‑0 A lõigetes 1–5 oli majanduse ajakohastamist käsitleva 4. augusti 2008. aasta seadusega nr 2008‑776 (loi de modernisation de l’économie, JORF, 5.8.2008, lk 12471) muudetud redaktsioonis, mis on kohaldatav vastavalt 2006. ja 2007. aasta tulu osas 2008. ja 2009. aastal kasutatava maksutagastuse õiguse suhtes, sätestatud: „1. Õiguse sellele, et tagastatakse maksu osa, mis ületab artiklis 1 nimetatud künnise, omandab maksumaksja lõikes 4 nimetatud tulu saamise aastale järgneva teise aasta 1. jaanuaril. [...] 2. Tingimusel et need on tasutud Prantsusmaal ja esiteks muude kui punktides e ja f nimetatud maksude osas tingimusel, et need ei ole mahaarvatavad tulumaksuga maksustatavasse kategooriasse kuuluvast tulust, ning teiseks punktides a, b ja e nimetatud maksude osas tingimusel, et need on nõuetekohaselt deklareeritud, tuleb maksutagastuse õiguse kindlaksmääramisel arvesse võtta järgmisi makse: a) lõikes 4 nimetatud tulult tasumisele kuuluv tulumaks; b) lõikes 4 nimetatud tulu saamise aastale järgnevaks aastaks määratud solidaarne varandusmaks; c) kinnisvaramaks [...]; d) elukohamaks [...]; e) sotsiaalkindlustusseadustiku artiklites [...] ette nähtud sissemaksed ja kinnipidamised [...]; f) sotsiaalkindlustusseadustiku artiklites [...] ette nähtud sissemaksed ja kinnipidamised [...]; 3. Lõikes 2 nimetatud maksudest arvatakse maha tulumaksutagastused või maksusoodustused, mis on saadud lõikes 4 nimetatud tulu saamise aastale järgneval aastal. [...] 4. Maksutagastuse õiguse kindlaksmääramisel arvessevõetav tulu on maksumaksja saadud tulu, välja arvatud loonustasu, mida artikli 15 II osa kohaselt tulumaksuga ei maksustata. Selle hulka kuulub: a) tulumaksuga maksustatav puhastulu [...]; b) tulu, millelt tehakse lõplik kinnipidamine; c) tulumaksuvaba tulu, mis on saadud samal aastal Prantsusmaal või väljaspool Prantsusmaad […]. 5. Lõikes 4 nimetatud tulust arvatakse maha: [...] d) lõike 2 punktides a, e ja f nimetatutega samaväärsed maksud, kui need on tasutud välismaal.”
36

Hoolimata teraapilisest protsessist kinnitasid asjaomased isikud kohtuistungil, et kõnealune ravi hõlmab rida toiminguid ja etappe, mis – olgugi et need on omavahel seotud – on siiski eraldiseisvad. Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 48 ja 49, näib olevat vaja lähtuda eeldusest, et patsient saab mitmeid tarneid või teenuseid: esiteks meditsiinilise abi arstilt ja tervishoiupersonalilt ja teiseks ravimid KD peetava haigla apteegilt, ja seetõttu ei saa neid pidada füüsiliselt ja majanduslikult lahutamatuks.
6

Direktiivi 2004/38 artikli 7 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt: „1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) — nad on kantud mõne sellise era‑ või avalik‑õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning — neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. 2. Lõikes 1 ettenähtud elamisõigus laieneb ka pereliikmetele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kes on liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis kaasas või ühinevad temaga, kui kõnealune liidu kodanik vastab lõike 1 punktides a, b või c nimetatud tingimustele.”
48

Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 561/2006 artikli 13 lõike 1 punktis h sisalduvat mõistet „seoses teehooldusega kasutatavad sõidukid”, mille võib sõidumeeriku kasutamise kohustusest vabastada, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab materjali teehooldustööde paika vedavat sõidukit tingimusel, et vedu on täielikult ja eranditult seotud nende tööde teostamisega ning kujutab endast neid töid täiendavat tegevust. Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas see on nii, võttes arvesse kõik põhikohtuasjas tähtsust omavad asjaolud.
1.

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ liikmesriikide kumuleeruvat käibemaksu käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 13 B osa punkti d alapunkti 6 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaldamisalasse võivad kuuluda niisugused pensionifondid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, kui neid rahastavad pensionisaajad, kui hoiustamine toimub riskide hajutamise põhimõttest lähtudes ja kui investeerimisega seotud riske kannavad soodustatud isikud. Antud osas ei ole oluline see, et sissemaksed teeb tööandja, et sissemaksete kogusumma põhineb tööandjate organisatsioonide ja ametiühingute vahel sõlmitud kollektiivlepingutel, et väljamaksete rahastamismeetodid on erinevad, et sissemaksed saab tulumaksu käsitlevate õigusnormide alusel maksustatavast tulust maha arvata või et pensionifondi tegevusele lisandub kõrvalteenusena kindlustusteenus.