Pooled

Kohtuotsuse põhistus

Resolutiivosa



Pooled

Kohtuasjas T-588/08,

Dole Food Company, Inc., asukoht Westlake Village, California (Ühendriigid),

Dole Germany OHG, asukoht Hamburg (Saksamaa),

esindaja: advokaat J-F. Bellis,

hagejad,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: X. Lewis ja M. Kellerbauer ning hiljem M. Kellerbauer ja P. Van Nuffel,

kostja,

mille ese on nõue tühistada komisjoni 15. oktoobri 2008. aasta otsus K(2008) 5955 (lõplik) EÜ artikli 81 kohase menetluse kohta (Juhtum COMP/39.188 – Banaanid)

ÜLDKOHUS (kaheksas koda),

koosseisus: esimees L. Truchot, kohtunikud M. E. Martins Ribeiro (ettekandja) ja H. Kanninen,

kohtusekretär: ametnik N. Rosner,

arvestades kirjalikus menetluses ja 25. jaanuari 2012. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Kohtuotsuse põhistus

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

1. Dole Food Company, Inc. (edaspidi „Dole”) on värskeid puu- ja juurvilju ning kinnispakkides ja sügavkülmutatud puuvilju tootev Ameerika äriühing. Dole Germany OHG on Dole’i Hamburgis (Saksamaa) asuv tütarettevõtja (edaspidi koos „hagejad”), mille ärinimi oli varem Dole Fresh Fruit Europe OHG (edaspidi „DFFE”).

2. 8. aprillil 2005 esitas Chiquita Brands International, Inc. (edaspidi „Chiquita”) komisjonile taotluse trahvide eest kaitse saamiseks vastavalt komisjoni teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „koostööteatis”).

3. 3. mail 2005, pärast seda, kui Chiquita oli esitanud uusi avaldusi ja täiendavaid dokumente, andis Euroopa Ühenduste Komisjon talle tingimusliku kaitse trahvide eest koostööteatise punkti 8 alapunkti a alusel.

4. Pärast seda, kui komisjon oli nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003, [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 20 lõike 4 alusel 2. ja 3. juunil 2005 läbi viinud kontrolle erinevate ettevõtjate, sealhulgas DFFE äriruumides ning saatnud ajavahemikul 2006. aasta veebruarist kuni 2007. aasta maini määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 2 alusel arvukaid teabenõudeid, esitas ta 20. juulil 2007 vastuväiteteatise Chiquitale, Chiquita International Ltd-le, Chiquita International Services Group NV-le, Chiquita Banana Company BV-le, Dole’ile, DFFE-le, Fresh Del Monte Produce, Inc.-le (edaspidi „Del Monte”), Del Monte Fresh Produce International, Inc.-le, Del Monte (Germany) GmbH-le, Del Monte (Holland) BV-le, Fyffes plc-le (edaspidi „Fyffes”), Fyffes Internationalile, Fyffes Group Ltd-le, Fyffes BV-le, FSL Holdings NV-le, Firma Leon Van Parys NV-le (edaspidi „Van Parys”) ja Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG-le (edaspidi „Weichert”).

5. Eespool punktis 4 nimetatud ettevõtjad said tutvuda komisjoni uurimistoimikuga DVD-le kirjutatud koopia kujul, mis ei hõlmanud trahvide eest kaitset taotlenud ettevõtja suuliste avalduste salvestusi ja ärakuulamise protokolle ega nendega seotud dokumente, millega võimaldati tutvuda komisjoni ruumides (vaidlustatud otsuse põhjendus 49).

6. Pärast asjassepuutuvate ettevõtjate ärakuulamist 4.–6. veebruaril 2008 edastas Weichert komisjonile 28. veebruaril 2008 kirja kommentaaride ja lisadega.

7. 15. oktoobril 2008 võttis komisjon vastu otsuse K(2008) 5955 (lõplik) [EÜ] artikli 81 kohase menetluse kohta (Juhtum COMP/39.188 – Banaanid) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), millest anti DFFE-le ja Dole’ile teada 21. ja 22. oktoobril 2008.

Vaidlustatud otsus

8. Komisjon märgib, et vaidlustatud otsuse adressaatideks olevad ettevõtjad osalesid kooskõlastatud tegevuses, mis seisnes Põhja-Euroopas, st Austrias, Belgias, Taanis, Soomes, Saksamaal, Luksemburgis, Madalmaades ja Rootsis turustatavate banaanide referentshinna kooskõlastamises 1. jaanuarist 2000 kuni 31. detsembrini 2002 (1. detsembrini 2002 Chiquita osas) (vaidlustatud otsuse põhjendused 1–3).

9. Asjaolude asetleidmise ajal reguleeris banaanide importi Euroopa Ühendusse nõukogu 13. veebruari 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 404/93 banaanituru ühise korralduse kohta (EÜT L 47, lk 1; ELT eriväljaanne 3/13, lk 388), milles kehtestatud kord põhines impordi- ja tariifikvootidel. Komisjon märgib, et kuigi banaanide impordikvoodid määrati kindlaks igal aastal ning need jaotati kvartalite kaupa, kusjuures ühe kalendriaasta kvartalite vahel esines teatud piiratud paindlikkus, toimus banaanide saatmine Põhja-Euroopa sadamatesse ja selles regioonis turustatavate koguste kindlaksmääramine igal nädalal tootmis-, saatmis- ja turustamisotsustega, mille võtsid vastu tootjad, maaletoojad ja kauplejad (vaidlustatud otsuse põhjendused 36, 131, 135 ja 137).

10. Banaanikaubanduses eristati banaanide kolme eri taseme kaubamärke, mida kutsuti „kolmeks kategooriaks”: kaubamärgi Chiquita esimese kategooria banaanid, teise kategooria banaanid (kaubamärgid Dole ja Del Monte) ning kolmanda kategooria banaanid (nn „kolmas kategooria”), mis hõlmas mitut muud kaubamärki banaane. See jaotus kaubamärkide alusel väljendus banaanide hindades (vaidlustatud otsuse põhjendus 32).

11. Asjassepuutuval ajavahemikul oli Põhja-Euroopa banaanisektori korraldus üles ehitatud nädalaste tsüklite kaupa. Laevadega banaanide vedu Lõuna-Ameerika sadamatest Euroopasse kestis umbes kaks nädalat. Üldiselt jõudsid banaanisaadetised Põhja-Euroopa sadamatesse igal nädalal ning vastavalt korrapärasele saabumisgraafikule (vaidlustatud otsuse põhjendus 33).

12. Banaanid saadeti välja rohelistena ja nad saabusid sadamatesse samuti rohelistena. Edasi need kas veeti otse ostjatele (rohelised banaanid) või pandi küpsema ning toimetati edasi umbes ühe nädala pärast (kollased banaanid). Küpsetamisega tegeles kas maaletooja või tehti seda tema nimel või korraldas selle ostja. Maaletoojate kliendid olid üldjuhul küpsetajad või jaemüügiketid (vaidlustatud otsuse põhjendus 34).

13. Chiquita, Dole ja Weichert määrasid oma kaubamärkide referentshinnad kindlaks igal nädalal, antud juhul neljapäeva hommikul, ning teatasid selle oma klientidele. Väljend „referentshind” kehtis üldjuhul roheliste banaanide referentshinna kohta ning kollaste banaanide referentshind koosnes tavaliselt rohelise banaani referentshinnast ja sellele lisanduvast küpsetushinnast (vaidlustatud otsuse põhjendused 104 ja 107).

14. Jaemüüjate ja edasimüüjate poolt banaanide eest makstav hind (nn „tegelikud hinnad” või „tehinguhinnad”) võis olla kas igal nädalal – antud juhul neljapäeva pärastlõunal ja reedel (või hiljemalt jooksval nädalal või järgmise nädala alguses) – toimuvate läbirääkimiste tulemus või tuleneda tarnelepingust, milles oli määratletud hinnavalem kas kindla hinnana või hind sõltuvana müüja või konkurendi referentshinnast või mõnest muust referentshinnast, nagu „Aldi hind”. Komisjon täpsustab, et jaemüügikett Aldi sai igal neljapäeval kl 11–11.30 oma tarnijatelt pakkumusi, millele ta tegi vastupakkumusi „Aldi hinnaga”, mis tasuti tarnijatele ning määrati kindlaks üldjuhul umbes kl 14. Alates 2002. aasta teisest poolest hakati „Aldi hinda” banaanihinna arvutamise tegurina aina rohkem kasutama ka teatud muude tehingute, muu hulgas kaubamärgibanaane puudutavate tehingute puhul (vaidlustatud otsuse põhjendused 34 ja 104).

15. Komisjon selgitab, et vaidlustatud otsuse adressaadiks olevad ettevõtjad pidasid kahepoolselt enne hinna kehtestamist läbirääkimisi, mille käigus nad arutasid banaanihinna tegureid, st tegureid seoses järgmise nädala referentshindadega, või vaidlesid hinnatendentside üle või mainisid neid või andsid vihjeid järgmise nädala referentshinna kohta. Need läbirääkimised toimusid enne, kui asjassepuutuvad ettevõtjad kehtestasid oma referentshinnad, üldjuhul kolmapäeval, ja need puudutasid kõik tulevasi referentshindu (vaidlustatud otsuse põhjendus 51 ja järgnevad põhjendused).

16. Dole pidas seega kahepoolseid läbirääkimisi nii Chiquita kui ka Weichertiga. Chiquita oli enne hinna kehtestamist toimuvatest läbirääkimistest teadlik või vähemalt oli tema jaoks ootuspärane, et niisugused läbirääkimised Dole’i ja Weicherti vahel toimuvad (vaidlustatud otsuse põhjendus 57).

17. Enne hinna kehtestamist toimuvate läbirääkimiste eesmärk oli vähendada ebakindlust ettevõtjate tegevuse osas seoses referentshinnaga, mille nad pidid kehtestama neljapäeva hommikupoolikul (vaidlustatud otsuse põhjendus 54).

18. Komisjon märgib, et pärast oma referentshinna kehtestamist neljapäeva hommikul vahetasid asjassepuutuvad ettevõtjad kahepoolselt teavet oma referentshindade kohta. See hilisem teabevahetus võimaldas neil kontrollida hinna üksikotsuseid võrreldes enne hinna kehtestamist läbiräägituga ja tugevdada oma koostöösidemeid (vaidlustatud otsuse põhjendused 198–208, 227, 247, 273 ja järgnevad põhjendused).

19. Komisjoni hinnangul teenisid referentshinnad banaanihinna arengu kavandamise osas vähemalt turule signaali saatmise, tendentsi näitamise ja/või suuna andmise eesmärki ning need olid olulised banaanikaubanduse ja banaanide eest makstava hinna seisukohast. Lisaks oli teatud tehingute korral hind otse seotud referentshinnaga valemite kaudu, mis põhinesid referentshinnal (vaidlustatud otsuse põhjendus 115).

20. Komisjon leiab, et asjassepuutuvad ettevõtjad, kes osalesid kooskõlastatud tegevuses ning tegutsesid banaanikaubanduse alal edasi, pidid turul käitumise üle otsustamisel tingimata arvesse võtma konkurentidelt saadud teavet, kusjuures Chiquita ja Dole kinnitasid seda lausa sõnaselgelt (vaidlustatud otsuse põhjendused 228 ja 229).

21. Komisjon järeldab, et läbirääkimised enne hinna kehtestamist, mis toimusid Dole’i ja Chiquita ning Dole’i ja Weicherti vahel, võisid mõjutada turuosaliste hindu ning puudutasid hindade kehtestamist, ning et nende kaudu praktiseeriti kooskõlastatud tegevust, mille eesmärk oli piirata konkurentsi EÜ artikli 81 tähenduses (vaidlustatud otsuse põhjendused 54 ja 271).

22. Komisjon leiab, et kõik vaidlustatud otsuses kirjeldatud koostöökokkulepped moodustasid ühe vältava rikkumise, mille eesmärk oli piirata konkurentsi ühenduses EÜ artikli 81 tähenduses. Chiquitat ja Dole’i peeti vastutavaks ühe vältava rikkumise eest kogu ulatuses ning Weichertit peeti vastutavaks ainult rikkumise selle osa eest, milles ta osales, nimelt Dole’iga sõlmitud koostöökokkuleppeid puudutava rikkumise osa eest (vaidlustatud otsuse põhjendus 258).

23. Arvestades asjaolu, et Põhja-Euroopa banaaniturgu iseloomustab oluline kaubavahetuse maht liikmesriikide vahel ja koostöökokkulepped katsid suurt osa ühendusest, järeldab komisjon, et nendel kokkulepetel oli märkimisväärne mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele (vaidlustatud otsuse põhjendus 333 ja järgnevad põhjendused).

24. Komisjon märgib, et kohaldatav ei ole ükski EÜ artikli 81 lõikes 3 sätestatud erand, kuna ettevõtjad ei teatanud kokkulepetest või kooskõlastatud tegevusest, mis on aga eespool viidatud artikli kohaldamise eeltingimus vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), artikli 4 lõikele 1, või ka asjaoludest, mis lubaksid järeldada, et käesolevas asjas on täidetud erandi kohaldamise tingimused (vaidlustatud otsuse põhjendus 339 ja järgnevad põhjendused).

25. Komisjon täpsustab, et nõukogu 4. aprilli 1962. aasta määrus nr 26, millega kohaldatakse teatavaid konkurentsieeskirju põllumajandussaaduste ja toodete tootmise ja nendega kauplemise suhtes (EÜT 1962, 30, lk 993; ELT eriväljaanne 03/01, lk 6), mis kehtis faktiliste asjaolude asetleidmise ajal ja sätestas, et EÜ artiklit 81 kohaldatakse kõigile kokkulepetele, otsustele ja tegevusele, mis on seotud erinevate toodete, sealhulgas puuviljade tootmise ja nendega kauplemisega, nägi artiklis 2 ette EÜ artikli 81 kohaldamise erandid. Kuna käesolevas asjas ei olnud nende erandite kohaldamise tingimused täidetud, järeldab komisjon, et vaidlustatud otsuses kirjeldatud kooskõlastatud tegevusele ei saanud kohaldada erandit määruse nr 26 artikli 2 alusel (vaidlustatud otsuse põhjendus 344 ja järgnevad põhjendused).

26. Trahvisummade arvutamiseks kohaldas komisjon vaidlustatud otsuses suuniste määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT 2006, C 210, lk 2; edaspidi „suunised”) ja koostööteatise sätteid.

27. Komisjon määras kindlaks trahvi põhisumma, mis koosnes 0–30% ettevõtja asjassepuutuvast müügist olenevalt rikkumise raskusastmest, mis korrutati aastate arvuga, mille jooksul ettevõtja rikkumises osales, ning trahvi lisasummast vahemikus 15–25% müügiväärtusest selleks, et hoiatada ettevõtjaid õigusvastase käitumise eest (vaidlustatud otsuse põhjendus 448).

28. Selle arvutuse alusel määrati järgmised trahvi põhisummad:

– Chiquitale 208 000 000 eurot;

– Dole’ile 114 000 000 eurot;

– Del Montele ja Weichertile 49 000 000 eurot.

29. Määratud trahvi põhisummat vähendati vaidlustatud otsuse kõigil adressaatidel 60%, arvestades banaanisektori õigusliku regulatsiooni eripära ja põhjusel, et koostöö puudutas referentshindu (vaidlustatud otsuse põhjendus 467). Weicherti trahvi alandati veel 10%, sest ta ei olnud teadlik Dole’i ja Chiquita vahelistest läbirääkimistest enne hinna kehtestamist (vaidlustatud otsuse põhjendus 476).

30. Pärast kohandusi kehtestati järgmised põhisummad:

– Chiquitale 83 200 000 eurot;

– Dole’ile 45 600 000 eurot;

– Del Montele ja Weichertile 14 700 000 eurot.

31. Chiquitale kohaldati koostööteatise alusel kaitset trahvide eest (vaidlustatud otsuse põhjendused 483–488). Dole’i, Del Monte ega Weicherti trahvisummasid rohkem ei kohandatud ning nende lõplik trahvisumma jäi eespool punktis 30 viidatud põhisumma tasemele.

32. Vaidlustatud otsus sisaldab muu hulgas järgmisi artikleid:

„Artikkel 1

Järgmised ettevõtjad rikkusid [EÜ] artiklit 81, osaledes kooskõlastatud tegevuses, mis seisnes banaani referentshindade kooskõlastamises:

– [Chiquita] 1. jaanuarist 2000 – 1. detsembrini 2002;

– Chiquita International Ltd 1. jaanuarist 2000 – 1. detsembrini 2002;

– Chiquita International Services Group NV 1. jaanuar 2000 – 1. detsember 2002;

– Chiquita Banana Company BV 1. jaanuar 2000 – 1. detsember 2002;

– [Dole] 1. jaanuar 2000 – 31. detsember 2002;

– [DFFE] 1. jaanuar 2000 – 31. detsember 2002;

– [Weichert] 1. jaanuar 2000 – 31. detsember 2002;

– [Del Monte] 1. jaanuar 2000 – 31. detsember 2002.

Rikkumine hõlmas järgmisi liikmesriike: Austria, Belgia, Taani, Soome, Saksamaa, Luksemburg, Madalmaad ja Rootsi.

Artikkel 2

Artiklis 1 kirjeldatud rikkumise eest on määratud järgmised trahvid:

– [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV ja Chiquita Banana Company BV vastutavad solidaarselt: trahvisumma 0 eurot;

– [Dole] vastutab solidaarselt koos ettevõtjaga [DFFE]: trahvisumma 45 600 000 eurot;

– [Weichert] vastutab solidaarselt koos ettevõtjaga [Del Monte]: trahvisumma 14 700 000 eurot;

[...]”[Siin ja edaspidi vaidlustatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]

Menetlus ja poolte nõuded

33. Hagejad esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 24. detsembril 2008.

34. Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Üldkohus (kaheksas koda) avada suulise menetluse ja palus komisjonil Üldkohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames esitada teatud dokumente.

35. Komisjon esitas nõutud dokumendid 10. novembril 2011 ning need saadeti hagejatele sama aasta 18. novembril. Viimased ei esitanud nende kohta ühtegi kirjalikku ega suulist märkust.

36. Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu esitatud küsimustele kuulati ära 25. jaanuari 2012. aasta kohtuistungil.

37. Kohtuistungil esitasid hagejad ühe dokumendi ja palusid selle menetlustoimikusse lisada; komisjon oli sellele vastu.

38. Hagejad paluvad Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– määratud trahvisumma tühistada või seda vähendada;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

39. Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus

I – Kohtuistungil hagejate esitatud dokumendi vastuvõetavus

40. Tuleb meenutada, et kodukorra artikli 48 lõike 1 kohaselt võivad pooled repliigis ja vasturepliigis esitada oma argumentide kinnitamiseks täiendavaid tõendeid, kuid see säte täpsustab, et nad peavad tõendite hilist esitamist põhjendama.

41. Kohtupraktikast tuleneb, et tõendite esitamine pärast vasturepliiki on võimalik, kui asjassepuutuvaid tõendeid ei saanud olla neid esitada sooviva isiku käsutuses enne kirjaliku menetluse lõpetamist või siis, kui vastaspoole hilinenud tõendite esitamine õigustab toimiku täiendamist võistlevuse põhimõtte tagamiseks (Üldkohtu 21. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-172/01: M vs . Euroopa Kohus, EKL 2004, lk II-1075, punkt 44, mis on jäetud muutmata Euroopa Kohtu 14. aprilli 2005. aasta otsusega kohtuasjas C-243/04 P: Gaki-Kakouri vs . Euroopa Kohus, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, ja 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-51/07: Agrar-Invest-Tatschl vs . komisjon, EKL 2008, lk II-2825, punkt 57).

42. Euroopa Kohus on otsustanud, et tõendite esitamist reguleerivatest normidest erandi tegemise osas paneb Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõige 1 pooltele kohustuse põhjendada tõendite hilist esitamist. Selline kohustus eeldab, et kohtul on õigus kontrollida tõendite hilinenud esitamise põhjendust ja vajaduse korral tõendite sisu, ning juhul kui taotlus ei ole õiguslikult piisavalt põhjendatud, tõendid tagasi lükata. Veelgi enam kehtib see pärast vasturepliiki esitatud tõendite suhtes (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Gaki-Kakouri vs . Euroopa Kohus, punkt 33).

43. Käesolevas asjas taotlesid hagejad kohtuistungil, et menetlustoimikusse lisataks dokument Chiquita avaldustega, mis puudutasid küpsetaja-edasimüüja Atlanta tarneid Aldile ning tingimusi, sealhulgas ajalisi tingimusi, millel see jaemüüja tegi banaaniturul oma pakkumise.

44. Esiteks ei ole vaidlust selles, et Chiquita tegi need avaldused haldusmenetluse käigus ning need olid komisjoni haldustoimikus.

45. Teiseks piirdusid hagejad kinnitusega, et asjassepuutuva dokumendi esitamise tingib vajadus vastata komisjoni vasturepliigi punktile 49, mis käsitles arutelu roheliste ja kollaste banaanide eristamise üle.

46. Selle kohta piisab märkusest, et viidatud vasturepliigi punktis komisjon ainult kordab vaidlustatud otsuse sõnastust, mille kohaselt maaletooja viide kollase või rohelise banaani hinnale sõltub viisist, kuidas tema banaanimüük on korraldatud, ning toob esile hagejate endi poolt hagiavalduses kinnitatud asjaolu, et „Aldi hind”, mis puudutab kollaste banaanide ostu, oli roheliste banaanide müügi väga oluline tegur.

47. Hagejate pakutav tõend ei sisalda seega mingit uut teavet, vaid käsitleb küsimust, mille hagejad tõstatasid juba vaidluse alguses seoses roheliste ja kollaste banaanide väidetava kohustusliku eristamisega ja „Aldi pakkumise” mõjuga tehinguhindadele.

48. Neid asjaolusid arvestades tuleb kohtuistungil hilinenult esitatud hagejate dokument tunnistada vastuvõetamatuks.

II – Vaidlustatud otsuse tühistamise nõue

49. Hagejad esitasid ainsa väite, mille kohaselt on väär komisjoni järeldus, et esines konkurentsivastase eesmärgiga kooskõlastatud tegevus.

50. Hagejate menetlusdokumentidest nähtub, et selle väite raames viitavad nad esiteks EÜ artiklite 81 ja 253 rikkumisele ning teiseks kaitseõiguste ja EÜ artikli 253 rikkumisele.

A – EÜ artiklite 81 ja 253 rikkumine

1. Võimalus kvalifitseerida teabevahetus konkurentsivastase eesmärgiga kooskõlastatud tegevuseks

51. Esiteks kinnitavad hagejad, et asjassepuutuv tegevus seisnes lihtsas teabevahetuses, mis ei olnud laiemaulatusliku kartelli osa ega seega oma eesmärgilt konkurentsivastane piirang. Nad leiavad, et kohtupraktika kohaselt ei ole lihtsalt asjaolu, et teabevahetus võib potentsiaalselt vähendada ebakindlust tulevase hinnapoliitika osas, piisav alus selle kvalifitseerimiseks eesmärgilt konkurentsivastaseks piiranguks.

52. Nad märgivad, et komisjon tugineb vääralt mitmele juhtumile, milles teabevahetus oli osa laiaulatuslikematest koostöökokkulepetest, samas kui ta ei ole isegi seisukohal – nagu näitavad vaidlustatud otsuse erinevad lõigud –, et käesoleva asjaga seotud ettevõtjad osalesid kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses, millel oleks tegelike hindade kindlaksmääramise eesmärk, ega referentshinna kokkuleppes ega ka kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses, millel oleks nende hindade konkreetse tõstmise või alandamise eesmärk.

53. Esiteks, mis puudutab vaidlustatud otsuse esemeks olevat rikkumist, siis nähtub selle otsuse sõnastusest ühemõtteliselt, et komisjon heidab hagejatele ette banaanide referentshinna kooskõlastamist kahepoolsetel läbirääkimistel enne hinna kehtestamist – selline olukord on omane hindade kindlaksmääramist puudutavale kooskõlastatud tegevusele ning selle eesmärk on seega piirata konkurentsi EÜ artikli 81 tähenduses (vt muu hulgas vaidlustatud otsuse põhjendused 1, 54, 261, 263 ja 271), mis ei ole aga vastuolus asjaoluga, et käesolevas asjas ei järeldanud komisjon, et esines kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk oleks tegelike hindade kindlaksmääramine, või referentshinna kokkulepe või ka kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, millel oleks nende hindade konkreetse tõstmise või alandamise eesmärk.

54. Sellest tuleneb, et komisjoni hinnangul on asjassepuutuv teabevahetus käsitatav keelatud kokkuleppena, mis tuleb õiguslikult spetsiifiliselt kvalifitseerida kooskõlastatud tegevuseks.

55. Tuleb meenutada, et mõisted „kokkulepe”, „ettevõtjate ühenduste otsused” ja „kooskõlastatud tegevus” hõlmavad subjektiivsest lähtekohast koostöövorme, mis on oma laadilt sarnased ning mis erinevad vaid intensiivsuse ja avaldumisvormi poolest (vt selle kohta Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-49/92 P: komisjon vs . Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I-4125, punkt 131).

56. Kooskõlastatud tegevuse määratluse osas on Euroopa Kohus täpsustanud, et niisuguse tegevuse all tuleb mõista koostööd ettevõtjate vahel, kes ei ole läinud nii kaugele, et nad oleksid sõlminud kokkuleppe sõna kitsas tähenduses, kuid kes on teadlikult valinud konkurentsiriskide asemel omavahelise koostöö (vt Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs . komisjon, EKL 1975, lk 1663, punkt 26, ja 31. märtsi 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85: Ahlström Osakeyhtiö jt vs . komisjon, EKL 1993, lk I-1307, punkt 63, ning 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C-8/08: T-Mobile Netherlands jt, EKL 2009, lk I-4529, punkt 26).

57. Mõiste „kooskõlastatud tegevus” eeldab lisaks ettevõtjatevahelisele kooskõlastamisele turukäitumist, mis on selle kooskõlastamise tulemus, ning põhjuslikku seost nende kahe elemendi vahel. Kui puuduvad vastupidist tõendavad tõendid, mida peavad esitama huvitatud ettevõtjad, tuleb eeldada, et kooskõlastatud tegevuses osalevad ettevõtjad, kes jätkavad turul tegutsemist, võtavad konkurentidega vahetatud teavet oma turukäitumise kindlaksmääramisel arvesse. See on nii veelgi enam siis, kui kooskõlastamine toimub regulaarselt pika ajavahemiku vältel (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-199/92 P: Hüls vs. komisjon, EKL 1999, lk I-4287, punktid 161–163, ja eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 51).

58. Käesolevas asjas ei saa hagejad esile tuua vaidlustatud otsuse teatud lõike, milles eristatakse kooskõlastatud tegevuse ja kokkulepete mõisteid, et põhjendada oma argumenti, mille kohaselt puudus nimetatud otsuses etteheide hindade kindlaksmääramise kohta.

59. Teiseks tuleb märkida, et argument, mille kohaselt saab teabevahetus olla käsitatav oma eesmärgi tõttu konkurentsipiiranguna ainult siis, kui see „on osa laiaulatuslikumatest koostöölepetest, nagu tegelike hindade või turuosade kindlaksmääramise kokkulepped”, on igasuguse õigusliku aluseta.

60. Mis puudutab konkurentidevahelist teabevahetust, siis olgu meenutatud, et kooskõlastatud tegevusena käsitletava koordineerimise ja koostöö kriteeriume tuleb mõista asutamislepingu konkurentsieeskirjadele omase kontseptsiooni seisukohast, mille kohaselt peab iga turuosaline otsustama sõltumatult, mil viisil ta kavatseb ühisturul tegutseda (eespool punktis 56 viidatud Euroopa Kohtu otsus Suiker Unie jt vs. komisjon, punkt 173; 14. juuli 1981. aasta otsus kohtuasjas 172/80: Züchner, EKL 1981, lk 2021, punkt 13; eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, punkt 63; 28. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-7/95 P: Deere vs. komisjon, EKL 1998, lk I-3111, punkt 86, ja eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 32).

61. Kuigi selline sõltumatuse nõue ei välista ettevõtjate õigust enda tegevust vastavalt konkurentide juba võetud või tulevikus võetavatele meetmetele mõistlikult kohandada, on selle nõudega oluliselt vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või potentsiaalse konkurendi käitumist turul või anda sellisele konkurendile teada, kuidas ettevõtja ise on otsustanud käituda või kavatseb hakata turul käituma, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on niisuguste konkurentsitingimuste tekkimine, mis ei vasta kõnealuse turu normaalsetele tingimustele, võttes arvesse kaupade või osutatud teenuste liiki, ettevõtjate suurust ja arvu ning nimetatud turu suurust (vt selle kohta eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Suiker Unie jt vs. komisjon, punkt 174; eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Züchner, punkt 14; eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Deere vs. komisjon, punkt 87, ja eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 33).

62. Sellest tuleneb, et konkurentidevaheline teabevahetus võib olla konkurentsiõiguse normidega vastuolus, kui see vähendab turu toimimise osas valitsevat ebakindluse taset või muudab selle olematuks, mille tulemusel tekib konkurentsipiirang ettevõtjate vahel (eespool punktis 60 viidatud Euroopa Kohtu otsus Deere vs. komisjon, punkt 90; 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon, EKL 2003, lk I-10821, punkt 81, ja eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 35).

63. Komisjon on seisukohal, et kahepoolsed läbirääkimised enne hinna kehtestamist vähendasid ebakindlust asjassepuutuvate ettevõtjate tulevaste otsuste ümber referentshinna osas, mis olid väljakuulutatud hinnad, ning lisab õigustatult, et nende hindade kooskõlastamine võib olla käsitatav ka rikkumisena eesmärgi alusel (vaidlustatud otsuse põhjendus 284).

64. Nimelt, mis puudutab võimalust pidada kooskõlastatud tegevust konkurentsivastase eesmärgiga tegevuseks, kuigi sellel ei ole otsest seost tarbijahindadega, siis tuleb märkida, et EÜ artikli 81 lõike 1 sõnastus ei võimalda asuda seisukohale, et keelatud on üksnes kooskõlastatud tegevus, millel on vahetu mõju lõpptarbijate makstavatele hindadele. Vastupidi, EÜ artikli 81 lõike 1 punktist a nähtub, et kooskõlastatud tegevusel võib olla konkurentsivastane eesmärk, kui sellega „otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused” (eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punktid 36 ja 37).

65. Igal juhul on sarnaselt muude asutamislepingus sätestatud konkurentsieeskirjadega EÜ artikli 81 eesmärk kaitsta peale konkurentide või tarbijate otseste huvide ka turustruktuuri ning sellest tulenevalt konkurentsi kui sellist. Niisiis ei saa kooskõlastatud tegevuse konkurentsivastase eesmärgi olemasolu tuvastamise tingimuseks seada selle tegevuse otsest seost tarbijahindadega (vt eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punktid 38 ja 39).

66. Sõltumata sellest, kas vaidlustatud otsuses tehtud viide teatud kohtuotsustele on asjassepuutuv, tuleb Üldkohtul kontrollida, kas käesoleva asja asjaolusid arvestades võis komisjon õigustatult järeldada, et teabevahetus esiteks Dole’i ja Chiquita ning teiseks Dole’i ja Weicherti vahel oli käsitatav konkurentsi piirava eesmärgiga kooskõlastatud tegevusena.

67. Hageja väidab teiseks, et komisjon järeldas vääralt, et asjassepuutuv teabevahetus oli käsitatav konkurentsipiiranguna oma eesmärgi tõttu ning et sellega vabastas ta end kohustusest uurida, kas teabevahetusel oli üldse mingi konkurentsivastane mõju.

68. Selleks et eristada kooskõlastatud tegevusi, millel on konkurentsivastane eesmärk, ja kooskõlastatud tegevusi, millel on konkurentsivastane tagajärg, tuleb meenutada, et konkurentsivastane eesmärk ja tagajärg ei ole kumulatiivsed, vaid alternatiivsed tingimused selle hindamiseks, kas tegevus kuulub EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse. Alates Euroopa Kohtu 30. juuni 1966. aasta otsusest kohtuasjas 56/65: LTM (EKL 1966, lk 337, 359) välja kujunenud kohtupraktika kohaselt on selle tingimuse alternatiivse olemuse tõttu – mida märgib sidesõna „või” – vaja esiteks uurida kooskõlastatud tegevuse eesmärki ennast, arvestades selle rakendamise majanduslikku konteksti. Kuid juhul, kui kooskõlastatud tegevuse sisu analüüs ei näita konkurentsi kahjustamist piisavas ulatuses, tuleb uurida selle tagajärgi ning selle keelatuks tunnistamiseks peavad esinema kõik asjaolud, mis tõendavad, et konkurentsi tegelikult tuntavalt takistati, piirati või kahjustati (vt selle kohta Euroopa Kohtu 20. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-209/07: Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, EKL 2008, lk I-8637, punkt 15, ja eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 28).

69. Selle hindamiseks, kas kooskõlastatud tegevus on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, on tegevuse konkreetsete tagajärgede arvessevõtmine üleliigne, kui ilmneb, et selle eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul (vt selle kohta Euroopa Kohtu 13. juuli 1966. aasta otsus liidetud kohtuasjades 56/64 ja 58/64: Consten ja Grundig vs . komisjon, EKL 1966, lk 429, 496; 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs . komisjon, EKL 2006, lk I-8725, punkt 125, ning eespool punktis 68 viidatud kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, punkt 16). Vahe tegemine „eesmärgil põhinevatel rikkumistel” ja „tagajärjel põhinevatel rikkumistel” on seotud asjaoluga, et teatud ettevõtjatevahelise koostöö vorme võib juba oma laadilt lugeda konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavateks (eespool punktis 68 viidatud kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, punkt 17, ja eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 29).

70. Selleks et kooskõlastatud tegevusel oleks konkurentsivastane eesmärk, piisab, kui see tegevus võib tekitada konkurentsile negatiivset mõju. Teisisõnu peab selle tegevusega olema lihtsalt konkreetselt võimalik tegevuse õiguslikku ja majanduslikku konteksti arvesse võttes takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul. Küsimus, kas ja mil määral niisugune mõju tegelikult avaldub, võib omada tähtsust üksnes trahvisummade arvutamisel ja kahju hüvitamise nõuete hindamisel (eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt, punkt 31).

71. Käesolevas asjas ei olnud komisjon, kes järeldas, et ettevõtjatevahelised läbirääkimised enne hinna kehtestamist viisid konkurentsivastase kooskõlastatud tegevuseni, eespool nimetatud kohtupraktika kohaselt kohustatud uurima süüks pandud käitumise mõju, et teha järeldus EÜ artikli 81 rikkumise kohta.

72. Kolmandaks väidavad hagejad, et selleks, et mitte kohaldada kohtupraktikat, mille kohaselt teabevahetus ei ole üldjuhul „piisavalt kahjulik”, et seda saaks kvalifitseerida konkurentsipiiranguks eesmärgi tõttu – isegi siis, kui vahetatud teabe eesmärk on tegelikult mõjutada hindade kehtestamist –, eristas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 315 kunstlikult läbirääkimisi „enne hinna kehtestamist” ja „pärast” toimunud teabevahetust ning leidis, et käesolev asi puudutas esimest, mis on raskem rikkumine. Niisugust eristamist ei toeta ükski kohtulahend ja see on lausa vastuolus kohtupraktikaga, mis teeb turustruktuuri ja läbirääkimiste laadi arvessevõtmise kohustuslikuks.

73. Nagu märgib õigesti komisjon, põhineb see hagejate argument vaidlustatud otsuse osalisel lugemisel, sest põhjendust 315 tuleb lugeda, arvestades kogu analüüsi, mille komisjon selles otsuses läbi viis.

74. Selles küsimuses on oluline toonitada, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 259–272 esitatud analüüsi lõpus kasutas komisjon üldkasutatavat väljendit „läbirääkimised enne hinna kehtestamist”, viidates kooskõlastatud tegevusele referentshindade kooskõlastamise alal, mille eesmärk oli konkurentsi piiramine EÜ artikli 81 tähenduses. Läbirääkimised enne hinna kehtestamist on määratletud vaidlustatud otsuse põhjendustes 51, 148 ja 182 kui arutelud, mille käigus asjassepuutuvad ettevõtjad arutasid banaanihinna tegureid, st tegureid seoses järgmise nädala referentshindadega, vaidlesid hinnatendentside üle või mainisid neid või andsid vihjeid järgmise nädala referentshinna kohta. Need läbirääkimised toimusid enne, kui ettevõtjad oma referentshinnad kehtestasid ja puudutasid kõik tulevasi referentshindu.

75. Komisjon mainib ka „referentshinna-alast teabevahetust”, mille sisu on täpsustatud samas vaidlustatud otsuse põhjenduses 51 järgmiselt:

„[…] Kui neljapäeva hommikul oli referentshinnad kindlaks määratud, vahetasid ettevõtjad kahepoolselt oma hindu või kasutasid vähemalt mehhanismi, mis võimaldas neil kahepoolselt vahetada teavet kindlaksmääratud referentshindade kohta […]”

76. Vaidlustatud otsuse põhjendustest 51, 198, 227, 248, 250 ja 257 tuleneb, et komisjoni hinnangul oli see referentshindade vahetamine käsitletav ettevõtjatevahelise salajase koostöö osana, kuna see võimaldas kontrollida individuaalseid hinna kindlaksmääramise otsuseid, mis tehti enne hinna kehtestamist toimunud läbirääkimistel vahetatud teabe alusel, ega olnud seega eraldi rikkumine, vaid sama eesmärki teeniva tulemuse järelevalvemehhanism.

77. Mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjendust 315, siis on selle eesmärk vaid vastata vastuväiteteatise adressaadiks olevate ettevõtjate argumendile, mille kohaselt läbirääkimised enne hinna kehtestamist oli lihtsalt teabevahetus, mis saab olla vastuolus EÜ artikliga 81 ainult siis, kui tuvastatakse konkurentsivastane mõju. Komisjon teeb selles põhjenduses vahet käesoleval juhtumil ja ettevõtjate viidatud juhtumil, milles komisjon tegi 17. veebruari 1992. aasta otsuse 92/157/EMÜ, [EÜ artikli 81] kohaldamise menetluses (IV/31.370 ja 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (EÜT L 68, lk 19), ning mis puudutas konkurentsivastase mõju tõttu EÜ artikli 81 rikkumise põhjuseks olnud teabevahetuse süsteemi.

78. Komisjon vaid toonitab, et läbirääkimised enne hinna kehtestamist ei olnud pärast toimunud teabevahetus, st pärast tehingute toimumist asetleidnud teabevahetus, millega oli tegemist juhtumis UK Agricultural Tractor Registration Exchange, vaid need läbirääkimised muutsid konkurentide turul kavandatud käitumissuunda seoses nende referentshinna tulevase kehtestamisega.

79. Vastupidi hagejate väidetele ei vii komisjon selles küsimuses läbi mingit võrdlust ega klassifitseeri eri liiki teabevahetust konkurentsile kahjulikkuse seisukohast olenevalt sellest, kas see toimus enne või pärast tehinguhinna kehtestamist, ega kinnita, et esimesena mainitud on kõige raskemad ja võimaldavad ilma muude hinnanguteta tuvastada konkurentsipiirangu eesmärgi tõttu.

80. Ainus erinevus, millele komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 315 tugineb, on erinevus konkurentsivastase eesmärgiga ja konkurentsivastase mõjuga keelatud kokkulepete vahel; seda erinevust tunnustatakse ka kohtupraktikas.

81. Viidates vaidlustatud otsuse põhjendustele 263–271 täpsustab komisjon, et Dole’iga seotud kooskõlastatud tegevuse eesmärk on konkurentsi piiramine EÜ artikli 81 tähenduses ja et „seetõttu ei ole vaja, et ta analüüsiks turustruktuuri” või „läbirääkimiste või vahetatud teabe laadi juhtumis UK Agricultural Tractor Registration Exchange määratletud kriteeriumide alusel”.

82. Viimati nimetatut ei saa tõlgendada, nagu teevad hagejad, tõendina selle kohta, et komisjon on käesolevas asjas jätnud tähelepanuta kohtupraktikast tulenevad nõuded küsimuses, kuidas hinnata konkurentidevahelise teabevahetuse vastavust konkurentsiõiguse normidele. Sellel seisukohal ei ole tegelikult muud tähendust kui ainult see, et eristada tuleb olukorda, kus EÜ artikli 81 rikkumine tuvastatakse tänu konkurentsi piirava mõju arvessevõtmisele, ja teabevahetuse süsteemi.

83. Hagejate tõlgendusega ei saa nõustuda juba üksi vaidlustatud otsuse põhjendustes 263–271 esitatud sõnaselge viite tõttu, milles komisjon meenutab ettevõtjatevahelise teabevahetuse süsteemi teatud eripärasid ning seda, et ta võttis arvesse selle konteksti.

84. Nagu aga näidatakse tagapool, hindas komisjon asjassepuutuvat tegevust igal juhul nii, et ta võttis arvesse kahepoolsete läbirääkimiste sisu, sagedust ja kestust ning nende arutelude õiguslikku ja majanduslikku konteksti.

85. Sellest tuleneb, et eespool punktis 72 mainitud hagejate argument tuleb tagasi lükata.

2. Konkurentsivastase eesmärgiga kooskõlastatud tegevuse esinemine

a) Chiquita usaldusväärsuse puudumine

86. Hagejad kinnitavad, et komisjoni järeldus, mille kohaselt asjassepuutuv teabevahetus on käsitatav kooskõlastatud tegevusena hindade kindlaksmääramise alal ning seetõttu konkurentsipiiranguna oma eesmärgi tõttu, põhineb peaaegu täielikult viisil, kuidas seda tegevust haldusmenetluses kirjeldab Chiquita, samas kui see ettevõtja ei ole absoluutselt usaldusväärne.

87. Nad tõstavad selles suhtes esile Chiquita isiklikku huvi asjassepuutuva tegevuse rikkumiseks kvalifitseerimise vastu, haldusmenetluse väga olulist kulgu ning ilmsete vastuolude esinemist.

88. Kõigepealt tuleb toonitada, et hagejate argumentatsioon, millega soovitakse üldiselt Chiquita ütlusi diskrediteerida, tugineb väärale eeldusele, sest Chiquita avaldused on vaid üks element, mida komisjon võttis arvesse oma järelduse põhjendamiseks koos Dole’i enda ja Weicherti avaldustega ning dokumentaalsete tõenditega, nagu telefonikõnede väljavõtted ja elektronkirjad, kusjuures kõiki neid elemente uuriti ja kõrvutati nii, et tuleksid esile nii vastuolulised kui omavahel kooskõlas olevad asjaolud, mis võimaldavad tuvastada kooskõlastatud tegevuse esinemise.

89. Asjassepuutuva kooskõlastatud tegevuse eripära, st asjaolu, et kahepoolsed läbirääkimised toimusid suuliselt ja et pooled teavitasid komisjoni sellest, et neil ei olnud nende läbirääkimiste kohta märkmeid ega protokolle, seletab aga, milline olulisus oli haldusmenetluses ettevõtjate tehtud avaldustel.

90. Esiteks, mis puudutab Chiquita isiklikku huvi selle vastu, et asjassepuutuv tegevus kvalifitseeritaks rikkumiseks, siis märgivad hagejad, et selle ettevõtja poolt 8. aprillil 2005 koostööteatise alusel esitatud taotlus kaitse saamiseks trahvide eest oli seotud Performance Food Groupi „Fresh Express” sektori omandamisega, mis oli välja kuulutatud kuus nädalat varem. Hagejate sõnul ei saanud Chiquita viia lõpuni tema jaoks olulise strateegilise tähtsusega „Fresh Express” sektori omandamist ilma, et ta vaigistaks tehingut rahastavate pankade muret, mis tekkis pärast tema tegevuse eelkontrolli, ning Chiquita teatas omandamistehingu lõpuleviimisest alles 28. juunil 2005, pärast tingimusliku kaitse saamist 3. mail 2005.

91. Olgu märgitud, et hagejate argument ei vasta koostööteatises ette nähtud menetlusele omasele loogikale. Trahvisumma vähendamiseks selle teatise kohaldamise taotlemine ei ajenda nimelt tingimata esitama moonutatud tõendeid süüks pandud kartelli teiste osaliste kohta. Nimelt võib igasugune katse komisjoni eksitada seada kahtluse alla taotleja puhtsüdamlikkuse ja koostöö täielikkuse ning seetõttu seada ohtu võimaluse, et tema suhtes koostööteatist täielikult kohaldatakse (Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-120/04: Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, EKL 2006, lk II-4441, punkt 70).

92. Isegi kui eeldada, et hagejate argumendid Chiquita trahvide eest kaitse saamise taotluse esitamise põhjuste kohta vastavad tõele, ei ole need niisugused, mis võtaksid selle ettevõtja avaldustelt kogu usaldusväärsuse. Ülestunnistamiseks isikliku huvi esinemine ei tähenda tingimata selle tegija usaldusväärsuse puudumist.

93. Chiquita omandamist rahastavate turuosaliste mure ja nende soov määratleda selleks võimalikult hästi laenuvõtja olukorraga seotud riskid võivad samahästi olla käsitatavad konkreetse märgina, mis toetab keelatud kokkuleppe olemasolu kohta esitatud Chiquita avalduste tõenduslikku jõudu.

94. Chiquita poolt 8. aprillil 2005 astutud sammu ainult talle soodsas valguses esitamine on lisaks ja eelkõige ekslik, kuna tähelepanuta jäetakse kindel ja potentsiaalselt negatiivne tagajärg – tema poolt keelatud kokkuleppes osalemise omaksvõtmine. Nimelt, kuigi trahvide eest kaitse saamise taotluse esitamine lubas Chiquital loota, et ta pääseb täielikult komisjoni trahvist, annavad eespool viidatud omaksvõtmine ja hilisem komisjoni otsus EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise kohta aluse selle ettevõtja vastu kahju hüvitamise nõuete esitamiseks kolmandate isikute poolt, kellele on konkurentsivastase tegevusega kahju tekitatud, millel võivad rahalisest aspektist olla rasked tagajärjed.

95. See järeldus annab uue perspektiivi ka hagejate etteheitele Chiquita eeldatava ootuse suhtes, et tema konkurentidest ettevõtjad peavad haldusmenetluse lõpus rahalise kulutuse tegema.

96. Teiseks, hagejad viitavad haldusmenetluse käigule, väites, et komisjon tuvastas ise, et Chiquita ei ole usaldusväärne, sest ta lükkas alusetuna tagasi peaaegu kõik selle äriühingu argumendid, sealhulgas need, mis puudutasid Fyffesi ja Van Parysi osalemist väidetavas keelatud kokkuleppes, ja ta pidi organiseerima Chiquitaga „olukorrast ülevaate” koosoleku. Viimane identifitseeris enne hinna kehtestamist toimunud läbirääkimised ja tõi esile nende konkurentsivastase eesmärgi alles pärast seda koosolekut.

97. Nad meenutavad, et Chiquita 8. aprilli 2005. aasta leebema kohtlemise taotlus sisaldas järgmist lõiku:

„Taotlus puudutab banaanide, ananasside ja muude värskete imporditud puuviljade edasimüügi- ja turustustegevust. Euroopa, sealhulgas Norra ja Šveitsi suurimad banaanide tarnijad on [Chiquita], [Dole], Del Monte, [Fyffes], Ireland ja Grupo Noboa SA Ecuador, edaspidi nimetatud „Noboa”.

Banaanide maaletoojate [EÜ] artiklit 81 rikkuvat kooskõlastatud tegevust viidi läbi umbes alates 90. aastate algusest (või varem) kuni 2005. aasta aprillini. Nelja või viie viimase aasta jooksul osalesid kooskõlastatud tegevuses Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes ja Noboa ning võib-olla teevad nad seda tänaseni või ehk kuulus nende hulka varem ka muid väiksemaid banaanitarnijaid, näiteks Durbeck. Eespool nimetatud äriühingud alustasid banaanisektoris regulaarset teabevahetust tulevaste Euroopa tarnemahtude ja hindade teemal ning ka nende isiklike Euroopa klientide teemal.

Äriühingud alustasid kooskõlastatud tegevust ka seoses otseselt hindadega, nimelt Euroopa üldiste referentshindadega, mida kohaldati Euroopa teatud klientidele.”

98. Eeltoodust nähtub, et leebema kohtlemise taotlus puudutas eriti „banaanide maaletoojaid” ja nende osalemist kooskõlastatud tegevuses „viimase viie aasta jooksul”.

99. Vaidlustatud otsuse sisu tõendab, et erinevalt hagejate väitest võttis komisjon Chiquita avaldusi suures ulatuses arvesse. Esiteks puudub vaidlus selle üle, et nimetatud viiest maaletoojast olid kolm vaidlustatud otsuse adressaadid. Teiseks tuvastati selles tõesti teabevahetus koguste kohta, ilma et seda oleks lõpuks peetud üheks rikkumise aluseks olnud asjaoluks (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 136 ja 272). Kolmandaks, vaidlustatud otsuse kohaselt väljendus konkurentsivastase eesmärgiga kooskõlastatud tegevus – mis kestis kolm aastat ja mis kuulus leebema kohtlemise taotluses piiritletud täpsema perioodi alla – teabevahetuses enne hinna kehtestamist toimunud läbirääkimiste kujul, mis puudutas maaletoojate ja tarnijate referentshindasid.

100. Igal juhul ei saa järeldus, mille kohaselt vaidlustatud otsuses lõpuks tuvastatud rikkumine ei vasta rikkumise eseme, kestuse ning rikkumises osalenud ja selle eest karistatud ettevõtjate arvu osas kõigis aspektides leebema kohtlemise taotluses esitatud andmetele, tõendada, et selle taotluse esitaja ning tema avaldused, millele komisjoni järeldused EÜ artikli 81 rikkumise kohta osaliselt tuginevad, oleksid ebausaldusväärsed.

101. Hagejate esile toodud komisjoni haldusmenetluse tulemusega ei ole kooskõlas ka hagejate kinnitus, et „komisjon nõustus liiga kergelt Chiquita avaldusega, mille kohaselt oli Põhja-Euroopasse banaanide maaletoojate vahel sõlmitud teatud kokkulepe”, ning komisjon ei teostanud selle äriühingu avalduste „kriitilist uurimist”.

102. Hagejate soov diskrediteerida Chiquita ütlusi viis nad vastuolulise põhjenduskäigu esitamiseni, milles samaaegselt üritati komisjonile ette heita peaaegu täielikult ainult Chiquita avaldustele tuginemist – seda hooletult ja kriitilise analüüsita – ja nende avalduste ja vaidlustatud otsuse sisu erinevuste toonitamist.

103. Lisaks ei saa Chiquita ütluste üldist diskvalifitseerimist tuletada komisjon kirjast, milles paluti Chiquital esitada oma seisukoht „võimalike” vastuolude suhtes esialgse leebema kohtlemise taotluse ja hilisemate avalduste vahel ning ka 20. oktoobril 2006 toimunud koosoleku kohta, kus komisjon ja Chiquita tutvustasid oma positsioone leebema kohtlemise taotluse andmete ning kontrollide käigus ja vastuväiteteatise vastuseks saadud teabe kõrvutamise osas.

104. Tuleb märkida, et hagejad, kellel oli juurdepääs uurimistoimikule, piirduvad kinnitusega, et Chiquita viitas läbirääkimistele enne hinna kehtestamist pärast 20. oktoobri 2006. aasta kokkuvõtte-koosolekut, esi tamata mingeid asjaolusid, mis räägiksid vastu komisjoni tähelepanekule, et esimest korda viitas Chiquita läbirääkimistele enne hinna kehtestamist 2005. aasta juulis või augustis (avaldused nr 11 ja 12), ehk enam kui aasta enne selle koosoleku toimumist.

105. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 149, milles on märgitud, et „kui Chiquita teavitas komisjoni läbirääkimistest enne hinna kehtestamist tema ja Dole’i vahel, märkis ta, et läbirääkimised käisid müügi- ja turutingimuste ning hinnategurite ja banaanide ametlike hinnapakkumiste üle”, viidatakse komisjoni toimiku lehekülgedele 9227 ja järgnevad leheküljed, mis vastas Chiquita 25. augusti 2005. aasta avaldusele nr 12. Lisaks sisaldab hagiavalduse lisa A 6 Chiquita avaldust nr 28, milles ta selgitab oma endise töötaja B – kes suhtles konkurentidest ettevõtjatega – käitumist ja meenutab, et ta kirjeldas seda, mida ta teadis selle suhtluse kohta, oma varasemas 4. juuli 2005. aasta avalduses nr 11, 25. augusti 2005. aasta avalduses nr 12 ja 20. jaanuari 2006. aasta avalduses nr 13.

106. Kolmandaks, Dole märgib, et Chiquita töötaja B ütlused seoses kahepoolsete läbirääkimistega ühe tema töötajaga H sisaldavad mitut sisemist vastuolu, mis tekitavad suuri kahtlusi nende õigsuse ja usaldusväärsuse suhtes ning need on ka vastuolus tema töötaja ütlustega.

107. Esiteks, hagejad viitavad Chiquita avalduste muutumisele seoses läbirääkimiste ajakavaga võrreldes väitega, et teabevahetus toimus esmaspäeviti ja teisipäeviti ning hiljem kolmapäeviti ja neljapäeviti.

108. See olukord on selgelt ära seletatud vaidlustatud otsuse põhjendustes 71–74 ja 156, millest nähtub, et pärast seda, kui Chiquita oli täiendavalt vestelnud oma endiste ja praeguste töötajatega ning, hinnanud oma endise töötaja B telefonikõnede väljavõtteid, täpsustas ta oma esialgset avaldust, märkides, et kõned toimusid üldjuhul kolmapäeva õhtupoolikul, millele järgnes teine kõne neljapäeva hommikul enne või mõnikord ka vahetult enne äriühingu sisest konverentskõne, mis eelnes tema hinnaotsusele.

109. Oluline on toonitada, et Dole möönis teabenõuetele esitatud vastustes järjepidevalt, et telefonikõned toimusid kolmapäeva pärastlõunal ning neljapäeva hommikul – kuigi viimast tema sõnul väga harva (vaidlustatud otsuse põhjendus 73), ning ettevõtjate avaldusi toetavad kättesaadavad B telefonikõnede väljavõtted, mis näitavad tema telefonikõnesid H-ga ja mille kohta hagejad ei ole esitanud ühtegi märkust.

110. Teiseks, mis puudutab telefonikõnede päritolu, siis viitavad hagejad Chiquita ühele esimesele avaldusele, mille kohaselt „H Dole’ist helistas mõnikord B-le esimesena ning mõnikord helistas Chiquita Dole’ile esimesena”, ning seejärel teisele avaldusele, mille kohaselt „enamus juhtudel helistas H B-le”, kusjuures H vaidles sellele viimasele väitele vastu.

111. Chiquita eespool mainitud avaldustest ei nähtu tegelik vastuolu, vaid täpsustus enamuse telefonikõnede päritolu kohta ning Dole’i vastuväide selles küsimuses ei võimalda tõsiseltvõetavalt väita, et Chiquita ütlused ei ole absoluutselt usaldusväärsed, eriti kuna neid avaldusi toetab Dole, kes avaldas, et tema töötajad H ja G pidasid sidet Chiquita töötaja B-ga ja et „mõnel harval korral võis juhtuda, et H võttis ühendust B-ga kolmapäeva pärastlõunal, kui Dole ei olnud temast kolmapäeva pärastlõunal kuulnud, eriti kui turu arengus toimus midagi ebatavalist” (vaidlustatud otsuse põhjendused 60 ja 61).

112. Nende asjaolude alusel võis komisjon õigesti järeldada, ilma et hagejad sellele vastu vaidleksid, et Chiquita ja Dole võtsid tõesti teineteisega ühendust – kuigi pooltel oli erinev mälestus sellest, kes oli „enamiku ajast” ühendust võttev isik – ja et mõlemad isikud nõustuvad lisaks, et teatud juhtudel võtsid ka nende endi töötajad teise poolega ühendust (vaidlustatud otsuse põhjendus 62).

113. Kolmandaks märgivad hagejad, et B väitis, et Dole andis teada „oma tõenäolisest [...] viisist, kuidas ta kavatseb järgmisel nädalal oma hinnad kehtestada”, ja samas avalduses veel, et telefonikõnede eesmärk oli saada „Dole’i lõplik seisukoht tema kavatsuste suhtes seoses ettenähtud hinna kindlaksmääramisega”.

114. Sama etteheite tegi Dole oma vastuses vastuväiteteatisele, mis tingis järgmise komisjoni vastuse vaidlustatud otsuse põhjenduses 169:

„Komisjon täheldab üldiselt, et kuna selle sidepidamise kaudu toimusid läbirääkimised enne hinna kehtestamist, on selge, et konkurentidele edastatud hinnateave või -kavatsused ei saanud olla lõplik referentshind, sest see määrati kindlaks alles järgmisel päeval. Lisaks, Chiquita märgib oma avalduses, et tema hinnangul oli sidepidamise eesmärk saada Dole’ilt „lõplikud andmed” selle kohta, mis „hinda ta kavatses küsida”. See näitab selgelt, et Chiquita ei kinnitanud, et Dole edastas oma lõpliku hinna. Chiquita märgib lisaks, et B hinnasoovitused põhinesid „Dole’i tõenäolisel kavatsusel”, mille ta sai teada Dole’iga peetavatel läbirääkimistel enne hinna kehtestamist. Komisjon leiab, et need avaldused ei ole vastukäivad ning et need näitavad selgelt, mis eesmärki see sidepidamine Chiquita jaoks teenis.”

115. Eespool viidatud komisjoni järeldusele ei saa vastu vaielda ainult hagiavalduses esitatud meenutusega, et H-le meenusid vaid arutelud „referentshindade suunda näitavate tendentside üle”, mis ei saa ka õigustada argumente Chiquita ütluste mittejärjepidevuse ja sellest tuleneva usaldusväärsuse puudumise kohta.

116. Neljandaks, mis puudutab Chiquita ja Dole’i erimeelsust teabevahetuse täpse sageduse kindlaksmääramise osas, siis ei tähenda see tingimata, et Chiquita ütlused on ebausaldusväärsed, nagu väidavad hagejad.

117. Dole’i ja Chiquita kahepoolse sidepidamise sageduse küsimust uuriti vaidlustatud otsuse põhjendustes 76–86 ning komisjon võttis arvesse Dole’i vastuseid, milles viimane möönis, et see kahepoolne sidepidamine toimus umbes 20 korral aastas (vaidlustatud otsuse põhjendus 83).

118. Kõigist eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et hagejate argumentatsioon, millega soovitakse üldiselt diskrediteerida Chiquita avaldusi nende väidetava usaldusväärsuse puudumise tõttu, tuleb tagasi lükata.

b) Dole’i ja Chiquita töökorraldusmudelite kokkusobimatus süüks pandud koostööga

119. Hagejad väidavad, et komisjoni seisukoht, et poolte kahepoolse teabevahetuse eesmärk oli kooskõlastada nende referentshindu, on vastuolus asjaoluga, et Chiquita ja Dole määrasid kindlaks referentshinnad erinevatele toodetele ja klientidele ning banaanituru kolmenädalase tsükli erinevate nädalate suhtes. Seega ei ole vahetatud teabe alusel referentshindade kooskõlastamine teoreetiliselt võimalik, kuna Chiquita ja Dole’i müüdav kaup on kaks täiesti erinevat kaupa, mis ei konkureeri samal turul.

120. Chiquita kindlaks määratud referentshind puudutas jaemüüjatele tarnitavaid küpseid banaane, Dole’i kindlaks määratud referentshind puudutas aga küpsetaja-edasimüüjatele tarnitavaid tooreid banaane. Hagejate hinnangul määras Chiquita oma Põhja-Euroopasse saabunud kollaste banaanide referentshinna kindlaks nädal varem ning tarnis need jaemüüjatele nädal hiljem, samas kui Dole määras oma Põhja-Euroopasse saabunud roheliste banaanide referentshinna kindlaks järgmisel nädalal ja need tarniti jaemüüjatele alles kahe nädala pärast.

121. Olukord oli erinev Saksamaal, kus Chiquita teatas ainult oma klientidele äriühinguvälistel eesmärkidel kollaste banaanide referentshinna, kuna tema tütarettevõtja Atlanta tegutses küpsetaja-edasimüüjana. Nimelt oli Chiquita komisjonile maininud, et neljapäeval Põhja-Euroopa riikide suhtes tehtud hinna kindlaksmääramise otsused puudutasid ka juba küpsetamisel olevaid banaane.

122. Hagejad heidavad komisjonile viimaks ette seda, et ta ei selgitanud oma positsiooni selgelt ja ülemõtteliselt, rikkudes sellega EÜ artiklit 253, muu hulgas seetõttu, et ta ei selgitanud „nõuetekohaselt, kuidas teabevahetusel roheliste banaanide referentshinna kehtestamiseks väidetavalt asjassepuutuvate andmete kohta saab olla mis tahes seos kollaste banaanide hindade kindlaksmääramisega”.

EÜ artikli 253 väidetav rikkumine

123. Eelmises punktis viidatud etteheite sõnastusest, täpsemalt omadussõna „nõuetekohaselt” kasutamisest ja ka hagejate esitatud argumentatsiooni sisust tuleneb, et selle etteheite ese ei ole tegelikult olulise menetlusnormi rikkumine EÜ artikli 230 tähenduses. Etteheide on tegelikult osa kriitikast vaidlustatud otsuse põhjendatuse ja seega selle akti sisulise õiguspärasuse kohta, kusjuures see otsus on väidetavalt õigusvastane, kuna komisjon ei ole suutnud näidata Dole’i ja Chiquita vahelise õigusvastase koostöö olemasolu või isegi võimalust.

124. Liiatigi, isegi kui eeldada, et EÜ artikli 253 rikkumise argumenti saab eraldi käsitleda, on see alusetu.

125. Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutud põhjendused vastama akti olemusele ning neist peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjusi mõista ja pädeval kohtul järelevalvet teostada. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ning seda huvi arvestades, mis võib olla akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab, selgituste saamiseks. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleksid välja toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuivõrd küsimust, kas õigusakti põhjendus vastab EÜ artikli 253 nõuetele, ei tule hinnata mitte üksnes lähtuvalt selle sõnastusest, vaid samuti selle vastuvõtmise kontekstist ja asjaomase valdkonna õiguslikust regulatsioonist (vt Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).

126. Lisaks, kuigi komisjon ei ole tema poolt konkurentsieeskirjade kohaldamise tagamise eesmärgil vastuvõetavate otsuste põhjendustes kohustatud arutlema kõikide faktide ja õigusküsimuste ning kaalutluste üle, mille põhjal ta on selle otsuse vastu võtnud, on ta EÜ artikli 253 kohaselt siiski kohustatud ära nimetama vähemalt need faktid ja kaalutlused, millel on tema otsuse ülesehituse seisukohalt oluline tähendus, võimaldades seeläbi liidu kohtul ja huvitatud isikutel teada saada neid asjaolusid, millest lähtudes komisjon asutamislepingut kohaldas (vt selle kohta Üldkohtu 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94: European Night Services jt vs. komisjon, EKL 1998, lk II-3141, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).

127. Käesolevas asjas selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 4, 5, 32, 34, 104, 141–143, 182, 196 ja 287 piisavalt täpselt ja selgelt oma seisukohta seoses sellega, et tegemist on ühte liiki kaubaga, nimelt värske banaaniga – mis oli selle kauba eripära –, puuviljaga, mis toodi maale rohelisena ja mida pakuti üldsusele tarbimiseks kollasena pärast küpsetamist, seoses sellega, millised olid küpsetamise korraldamise viisid ja milline oli seejärel toimuv banaanide turustamine, milline oli referentshindade äriläbirääkimiste protsess ning roheliste ja kollaste banaanide referentshindade omavaheline seos.

128. Samuti on oluline toonitada, et hagejate argumentatsiooni, milles soovitakse sisuliselt, et tuvastataks, et Dole’i ja Chiquita tegevuse eraldatus ja ebasünkroonsus, mis muutis võimatuks referentshindade alase koostöö kahepoolsete läbirääkimiste teel, haldusmenetluses ei esitatud.

129. Samas puudub vaidlus selle üle, et vastuväiteteatises oli sõnaselgelt märgitud, et asjassepuutuv toode on banaan (värske puuvili), ning et selles viidati kolme liiki koostööle:

– teabevahetus Põhja-Euroopasse saabuvate banaanikoguste kohta (teabevahetus koguste kohta);

– kahepoolne andmete edastamine banaanituru tingimuste, hinnatendentside või referentshindade andmete kohta enne, kui need hinnad kindlaks määrati;

– teabevahetus banaanide referentshinna kohta (referentshindade vahetamine).

130. Vastuväiteteatise lõikes 429 järeldas komisjon ühemõtteliselt, et „iga kahepoolsete kokkulepete seeria” ja need kokkulepped koos moodustasid ühenduses ja Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP) konkurentsi piirava eesmärgiga rikkumise EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 mõttes.

131. Vastuses vastuväiteteatisele vaidles Dole vastu mis tahes rikkumise olemasolule, kuid ta ei tuginenud selleks absoluutselt banaanide turustamise viisi olulisele erinevusele võrreldes Chiquitaga. Kuigi on märgitud, et erinevalt Dole’ist ja ülejäänud sektorist oli Chiquita jaoks referentshindadel teatud piiratud ja diskreetne kasutusotstarve tema tegevuse eripära tõttu, puudutab see tähelepanek ainult „Dole pluss” lepinguid, mille puhul Chiquita kaubamärgiga banaanidega tehtavate tehingute hinnad sõltusid tegelikult Dole’i kindlaks määratud iganädalastest referentshindadest.

132. Eespool nimetatud vastuväiteteatise vastuses on ka selgelt toonitatud, et banaanide maaletoojate vahel, „eriti Dole’i ja Chiquita vahel” toimus pidev võistlus, kusjuures viimast käsitleti Dole’i „kõige suurema konkurendina”.

133. Siinkohal olgu meenutatud, et kohtumenetluse käigus võib esitada selgitusi ja täpsustusi, mis seletavad vaidlustatud akti sõnastust (vt selle kohta Euroopa Kohtu 15. juuli 1960. aasta otsus liidetud kohtuasjades 36/59–38/59 ja 40/59: Präsident jt vs . Ülemamet, EKL 1960, lk 857, 892; 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas C-310/93 P: BPB Industries ja British Gypsum vs. komisjon, EKL 1995, lk I-865, punkt 11, ning sellele kohtuotsusele esitatud kohtujurist Lègeri ettepanek, EKL 1995, lk I-867, punkt 24). Euroopa Kohus on otsustanud, et vaidlustatud otsuse vastuvõtja täpsustused, mis täiendavad iseenesest juba piisavat põhjendust, ei kuulu rangelt võttes põhjendamiskohustusest kinnipidamise alla, isegi kui need võivad liidu kohtu läbiviidava otsuse põhjenduste kontrolliks kasulikud olla, kuna need võimaldavad institutsioonil selgitada tema otsuse aluseks olevaid põhjusi (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-286/98 P: Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon, EKL 2000, lk I-9925, punkt 61).

134. Käesolevas asjas oli hagejate konkreetsele argumendile, mis esitati esimest korda hagimenetluses, komisjoni poolt kohtumenetluses vastuseks esitatud täpsustuste eesmärk lahti seletada vaidlustatud otsuses juba esitatud põhjendus, mis käsitleb muu hulgas Dole’i ja Chiquita poolt Põhja-Euroopasse imporditud banaanide edasimüügi erinevaid viise.

135. Eeltoodust tuleneb, et komisjonile ei saa igal juhul ette heita EÜ artikli 253 rikkumist.

Sisulised küsimused

136. Tuleb asuda seisukohale, et hagejate esitatud argumendiga ei saa nõustuda, kuna see tugineb põhjendamata ja väärale eeldusele, et rohelised ja kollased banaanid on täiesti erinev kaup, mis kuuluvad kahele eri turule, kus tegutsesid ainuettevõtjatena ühelt poolt Dole ja teiselt poolt Chiquita.

137. Hagejate tees ei vasta reaalsele turuolukorrale, nagu see nähtub komisjoni poolt vaidlustatud otsuses tehtud järeldustest, Dole’i ja Chiquita poolt haldusmenetluses esitatud avaldustest ja hagejate endi esitatud dokumentidest.

138. Nagu nähtub tagapool esitatud põhjendustest, näitavad need järeldused ja avaldused, mida toetavad dokumentaalsed tõendid, niisuguse banaanituru (värske puuvili) olemasolu, mida iseloomustas see, et koos ja üheaegselt eksisteerisid Dole’i ja Chiquita roheliste ja kollaste banaanide müügi tegevus, nende kahe ettevõtja vahel vahetati täielikus teineteisemõistmises teavet roheliste banaanide hindade kohta Põhja-Euroopa jaoks ja kollaste banaanide hinna aluseks oli roheliste banaanide hind.

139. Esiteks on oluline toonitada, et komisjon määratles vaidlustatud otsuses selgelt asjassepuutuva tegevussektori, muu hulgas asjassepuutuva kaubana värsked banaanid, määratledes ka selle, kuidas asjassepuutuv turg toimis.

140. Komisjon täpsustab, et vaidlustatud otsuse esemeks on nii toored (rohelised) banaanid kui küpsed (kollased) banaanid ja et värskete banaanide müük määratletakse kui banaanide müük, välja arvatud kuivatatud banaanid ja jahubanaanid (vaidlustatud otsuse põhjendus 4).

141. Vaidlustatud otsusest nähtub, et Põhja-Euroopasse imporditud banaane kasvatati üldjuhul Kariibi mere piirkonnas, Kesk-Ameerikas või Aafrika teatud riikides (vaidlustatud otsuse põhjendus 5). Asjassepuutuval perioodil oli Põhja-Euroopa banaanisektor üles ehitatud nädalaste tsüklite kaupa. Laevadega banaanide vedu Lõuna-Ameerika sadamatest Euroopasse kestis umbes kaks nädalat. Üldiselt jõudsid banaanisaadetised Põhja-Euroopa sadamatesse igal nädalal ning vastavalt korrapärasele saabumisgraafikule (vaidlustatud otsuse põhjendus 33). Banaanid saadeti välja rohelistena ja nad saabusid sadamatesse samuti rohelistena. Tarbimiseks tuli neid küpsetada (vaidlustatud otsuse põh jendus 34).

142. Komisjon märgib, et banaanid kas veeti ostjatele otse kohale (rohelised banaanid) või pandi küpsema ja veeti kohale umbes nädal hiljem (kollased banaanid), mis tähendas, et küpsetamise korraldas kas ostja, seda tegi maaletooja või tehti seda viimase nimel (vaidlustatud otsuse põhjendus 34).

143. Komisjoni hinnangul määratlesid Chiquita, Dole ja Weichert oma kaubamärgi banaanide referentshinna igal nädalal, antud juhul neljapäeva hommikul, ning teatasid selle oma klientidele (vaidlustatud otsuse põhjendused 34 ja 104). Väljend „referentshind” kehtis üldjuhul roheliste banaanide referentshinna kohta („rohelise banaani hind”). Kollaste banaanide referentshind („kollase banaani hind”) koosnes tavaliselt rohelise banaani hinnast ja sellele lisanduvast küpsetushinnast (vaidlustatud otsuse põhjendus 104), kusjuures roheliste banaanide referentshind määratles kollaste banaanide referentshinna (vaidlustatud otsuse põhjendus 287).

144. Poolte poolt igal nädalal kindlaks määratud referentshindu kasutati Põhja-Euroopas. Chiquita avaldas, et „„Põhja-Euroopaga” seotud referentshinnad olid seotud Saksamaaga (sealhulgas Austria, Rootsi, Soome ja Taani) ja Beneluksimaadega” ja et kui ta rääkis Dole’iga Saksamaa „rohelise banaani hinnast”, „hõlmas see teiste Põhja-Euroopa riikidega seotud referentshindu” (vaidlustatud otsuse põhjendused 104 ja 141).

145. Dole’i ruumidest kontrolli käigus leitud dokumentidest nähtub, et sel ettevõtjal oli referentshind, mida kutsuti „EL15 Põhja-Euroopa”, ning erinevad hinnad Norra, „EL10 Põhja-Euroopa” riikide, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriigi jaoks. Dole märkis oma vastuses vastuväiteteatisele, et see hind oli Saksamaa hind. Dole selgitas ka selgelt, et tema „roheliste banaanide müük põhines üldjuhul iganädalasel hinnal” ja et „igal juhul teadsid kõik konkurendid, et [läbirääkimistel enne hinna kehtestamist arutatud] referentshinnad puudutasid EL15 [mitteavalikustatav teave] turge” (vaidlustatud otsuse põhjendused 104, 142 ja 143).

146. Komisjon täpsustab, et banaanide maaletoojad rääkisid banaanihinnad oma klientidega läbi neljapäeva pärastlõunal ja reedel (või hiljemalt jooksval nädalal või järgmise nädala alguses), kui tehingud tehti igal nädalal läbiräägitava hinna alusel. Maaletoojate kliendid olid üldjuhul küpsetajad või jaemüügiketid. Kollaste banaanide hind oli küpsete banaanide hind ja roheliste banaanide hind toorete banaanide hind (vaidlustatud otsuse põhjendus 34).

147. Komisjon selgitab ka, et teatud määral eksisteeris hinnaerinevus olenevalt kaubamärgieelistusest. Banaanikaubanduses eristati banaanide kolme eri taseme kaubamärke, mida kutsuti „kolmeks kategooriaks”: kaubamärgi Chiquita esimese kategooria banaanid, teise kategooria banaanid, kaubamärgid Dole ja Del Monte, ning kolmanda kategooria banaanid (nn kolmas kategooria, mis hõlmas mitut muud kaubamärki banaane). See jaotus kaubamärkide alusel väljendus banaanide hindades: Chiquita kaubamärgiga banaanid olid kõige kallimad, neile järgnesid kaubamärgid Dole ja Del Monte ning kolmanda kategooria banaanide hinnad olid kõige madalamad (vaidlustatud otsuse põhjendus 32).

148. Komisjoni sõnul toimusid Dole’i ja Chiquita vahelised erinevad läbirääkimised enne hinna kehtestamist eespool kirjeldatud banaanituru toimimise raames; nendel läbirääkimistel arutasid need kaks ettevõtjat pakkumis- ja nõudlustingimusi või teisisõnu hinnategureid, st järgmise nädala referentshindade kindlaksmääramiseks olulisi tegureid, ning vaidlesid hinnatendentside üle või mainisid neid ja andsid vihjeid järgmise nädala referentshindade kohta enne nende referentshindade kindlaksmääramist (vaidlustatud otsuse põhjendused 148, 182 ja 196).

149. Teiseks tuleb märkida, et selle argumendi toetuseks ja vastuseks, mille kohaselt puudus isegi võimalus Dole’i ja Chiquita vaheliseks referentshinnaalaseks kooskõlastamiseks, esitasid pooled täpsustusi vastavalt nende kahe ettevõtja töökorraldusmudeli kohta.

150. Esiteks, mis puudutab Dole’i, siis märgib komisjon, et tema Saksamaa tütarettevõtja DFFE müüs „peamiselt” rohelisi banaane Saksa jaemüüjatele, kellel oli endil küpsetusvõimalused, ja Euroopa küpsetajatele (vaidlustatud otsuse põhjendus 12).

151. Toimikust ja hagejate esitatud menetlusdokumentidest nähtub, et Dole’i tegevuseks oli ka kollaste banaanide müük.

152. Haldusmenetluses viitas Dole seega DFFE-ga kauplevate nende jaemüüjate olukorrale, kes küsisid tema käest kollaste banaanide hinda (lisa B 9).

153. Hagejad selgitasid ka, et Dole’ile kuulus mitu tütarettevõtjat, kes tegutsesid Põhja-Euroopas küpsetaja-edasimüüjana: nendeks olid äriühingud Kempowski, Saba ja VBH. Need ettevõtjad müüsid Dole’i kaubamärgiga kollaseid banaane, mille nad olid – äriühingute Saba ja VBH puhul – Dole’ilt rohelistena ostnud. Lisaks, väike osa Dole’i kollaste banaanide müügist Belgias ja Luksemburgis 2002. aastal realiseeriti tema Prantsuse tütarettevõtja kaudu.

154. Hagejate esitatud andmetest nähtub, et Dole’i tütarettevõtjad müüsid 2002. aastal kollaseid banaane 98 177 616 euro väärtuses, kusjuures Dole müüs 2002. aastal värskeid banaane kokku 198 331 150 euro eest, mis korrigeeriti 190 581 150 eurole pärast vaidlustatud otsuse teistelt adressaatidelt ostetud banaanide mahaarvamist (vaidlustatud otsuse põhjendused 451–453).

155. Saba ja VBH müüsid 2002. aastal Põhja-Euroopas banaane vastavalt 64,4 ja 13,9 miljoni euro eest, sealhulgas 29,4 ja 8,3 miljoni euro eest kaubamärgi Dole banaane. Saksa tütarettevõtja Kempowski, kes ostis banaane Cobanalt, mitte Dole’ilt, müüs 2002. aastal Põhja-Euroopas banaane 16,8 miljoni euro eest, sealhulgas umbes 2,9 miljoni euro eest kaubamärgi Dole banaane. Küpsetajatena tegutsevate tütarettevõtjate teostatud kaubamärgi Dole banaanide kogumüügi väärtus Põhja-Euroopas 2002. aastal oli 40,6 miljonit eurot, ehk natuke alla poole DFFE realiseeritud roheliste banaanide müügi väärtusest, mis oli hinnanguliselt 99 451 555 eurot haldusmenetluse ajal ja 98 997 663 eurot käesoleva kohtumenetluse ajal.

156. Liiatigi olgu märgitud, et hagejate esitatud etteheidete seas, mis puudutavad trahvisumma väljaarvutamiseks müügiväärtuste kindlaksmääramist komisjoni poolt, on muu hulgas välja toodud Dole’i müüdavate kollaste banaanide suur kogus.

157. Eespool viidatud järeldustest tuleneb, et hagejate endi arutluskäigu kohaselt, mis puudutas Atlanta kontrolli Chiquita poolt, tegeles Dole kollaste banaanide müügiga neile jaemüüjatele, kellel ei olnud endal küpsetamisvõimalusi, ning tal oli tegelik huvi selle tegevuse vastu. Kuigi kohtuvaidluste staadiumis esitatud hagejate dokumendid näitasid Atlanta konkreetset seost Chiquitaga enne 2003. aastat – mille jooksul Chiquita suurendas oma algset osalust ainult 5%, et hakata asjassepuutuvat küpsetajat ametlikult kontrollima –, puudub mis tahes ebaselgus tütarettevõtjate Kemposwki, Saba, VBH ja Dole France staatuse osas, sest hagejad nõustuvad sellega täielikult.

158. Teiseks, mis puudutab Chiquitat, siis nähtub toimikust, et hagiavalduse punktis 31 kasutatud selge sõnatuse kohaselt võib väljend „referentshind” „tähendada rohelise või kollase banaani referentshinda”.

159. Komisjon esitas kohtuvaidluste staadiumis sisearuandeid Chiquita hindade kohta, pealkirjaga „Euroopa hinna ajakohastamine”.

160. Need aruanded sisaldavad kalendriaasta iga nädala kohta tabelit, milles on välja toodud esiteks saabuvad Chiquita banaanide kogused, tema konkurentide ja banaanide müügiga tegelevate ettevõtjate kogused, ning teiseks Chiquita ja tema konkurentide hinnad. Need tabelid võimaldavad ka võrrelda asjassepuutuvaid andmeid eelmise nädala ja eelmise aasta sama nädala andmetega.

161. Mis puudutab Chiquita hinda, siis sisaldavad aruanded süstemaatiliselt märget „Saksamaa (Euro) Kollane”, millele järgneb hind ja seejärel samal real märge veel ühe hinna kohta, mis on 2 eurot madalam ning mis vastab „Euroopa kursile”; see formuleering järgneb esitlusele, milles viidatakse Saksa margale koos märkega 4 Saksa marga (DEM) suuruse erinevuse kohta kahe hinna vahel.

162. Nendele aruannetele on tihti lisatud ettevõtjasisesed elektronkirjad, milles korratakse peamist teavet ja muu hulgas eespool viidatud antud nädala Chiquita „rohelise banaani hinda” ja „kollase banaani hinda”, millest viimane on süstemaatiliselt 2 eurot kõrgem kui esimene.

163. Need dokumendid näitlikustavad Chiquita avaldusi, mille kohaselt „üldjoontes on rohelise banaani referentshind kollase banaani referentshind miinus 2 eurot”, ning samas ka nende hindade tuletatavust.

164. Chiquita märgib oma avalduses nr 1 järgmist:

„Iga neljapäeva hommikul määras Chiquita äriühingusiseselt kindlaks oma rohelise banaani referentshinna järgmise nädala jaoks. Väga harva oli avalikustatud hind tegelik hind, mida nõuti Chiquita klientidelt. Referentshinnad on hulgihinnad enne mis tahes allahindlusi. Selle siseotsuse alusel teavitasid Chiquita siseriiklikult vastutavad isikud oma kliente järgmise nädala hinnapakkumisest.”

165. Tuleb märkida, et haldusmenetluses avaldas Chiquita, et „Euroopas toimus puuvilja edasimüük kas hulgimüüjatele-küpsetajatele, nagu Atlanta (Saksamaa), või otse jaemüüjatele (kes tegelesid küpsetamisega ise)”. Mis puudutab konkreetsemalt tema tegevust Saksamaal, siis märgib Chiquita, et ta müüs banaane Atlantale, hulgimüüjatele ja ka otse jaemüüjatele, täpsustades, et ta on alustanud jaemüüjatega pidevat lepingulist suhet viimastel aastatel.

166. Sellest nähtub, et rohelisi banaane ei müüdud ainult Atlantale, st küpsetaja-edasimüüjale, kellega Chiquita oli tihedalt seotud, ja et Dole ja Chiquita jagasid ühist klientuuri.

167. Elektronkiri, mille B saatis P-le (kaks Chiquita direktorit) 30. aprillil 2001 ja millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 107, toetab teesi, et Chiquita müüs ka rohelisi banaane. See elektronkiri on sõnastatud järgmiselt:

„On tõendatud, et niipea kui [Dole/Del Monte/Tuca] küsivad hinda 36,00 Saksa marka (DEM), on nende kliendid (jaemüüjad) sellele vastu, sest sellise tasemega pakkumise korral peaks tarbijale kohaldatav hind ületama 3,00 DEM//kg piiri. Pole mingit kahtlust, et see „fenomen” mõjutab meid kahjulikult teatud aja jooksul. See tähendab, et meie kõrgeim hind saab olema 40,00 DEM-i (rohelise banaani hind).”

168. Eespool viidatud elektronkirja ühemõtteline sisu tõendab, et erinevalt hagejate kinnitatust ei olnud Chiquita roheliste banaanide hind ainult teoreetiline mõiste, mis pidi äriühingusiseselt hõlbustama võrdlust konkurentide pakkumistega.

169. Dole’i enda avaldused kinnitavad asjaolu, et Chiquita tegi hinnapakkumise ka oma roheliste banaanide jaoks.

170. Nii on hagiavalduses täpsustatud, et äriühing Saba, Dole’i Rootsi tütarettevõtja, kes tegutses ka küpsetaja-edasimüüjana, ostis rohelisi banaane erinevatelt maaletoojatelt, kelle hulka kuulus ka Chiquita.

171. Vastuses vastuväiteteatisele kritiseeris Dole tema turuosa määratlust komisjoni poolt, kuna see hõlmas kollaste banaanide müüki, kuigi uurimine puudutas roheliste banaanide importi. Dole lisas, et kahekordse arvessevõtmise probleem ei esinenud ainult tema puhul ning toonitas, et „Chiquita müüs oma jaemüügi- ja hulgiklientidele rohelisi banaane ning kollaseid banaane, mida müüsid edasi tema Beneluksimaade, Saksamaa ja Austria küpsetusvõrgud”.

172. See avaldus, milles Chiquita roheliste banaanide müügi tegevus asetatakse samale tasandile kollaste banaanide võõrandamisega, näitab ka, et Chiquita kollaste banaanide edasimüügiga ei tegelenud mitte ainult Atlanta.

173. Selle kohta tuleb märkida, et Chiquita oli Euroopa kõige suurem banaanitarnija (vaidlustatud otsuse põhjendus 8) ja et tema värskete banaanide müügi kogusumma oli 2001. aastal 347 631 700 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 451–453).

174. Eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et mis tahes niisugune lähenemisviis turule, millega üritatakse näidata Dole’i ja Chiquitat vaid ühe toote turustajana, st ühe puhul roheliste banaanide ja teise puhul kollaste banaanide turustajana, kus Chiquital on ainsana suhe Atlantaga, on alusetu.

175. Nii Dole kui Chiquita müüsid esiteks rohelisi banaane küpsetajatele ja jaemüüjatele, kes tegelesid puuviljade küpsetamisega ise, ning teiseks kollaseid banaane tütarettevõtjate ja ühe seotud äriühingu kaudu, või mis puudutab veel Chiquitat, korraldades küpsetamist ning kasutades selleks temast sõltumatuid küpsetajaid.

176. Väljavõte Dole’i esitatud 10. aprilli 2007. aasta majandusuuringust kinnitab „banaanituru” erinevate osaliste vahel sõlmitud kokkulepete erilaadilisust; selles on märgitud, et „mõnikord müüvad maaletoojad rohelisi banaane otse kauplustele, kes maksvad seejärel küpsetajale tasu nende osutatud teenuse eest”, et „muul juhul ostavad küpsetajad rohelisi banaane maaletoojatelt ja räägivad edasimüüjatega läbi oma arvel”, ja et „kui ühtedel maaletoojatel on oma küpsetajad, siis teised kasutavad oma toodete küpsetamiseks kolmandaid isikuid”. Chiquita täpsustas ka, et mõnikord küpsetasid maaletoojad ise puuvilju ja „müüsid neid kollastena” ning et teatud jaemüüjatel olid oma küpsetuskeskused ning nad „ostsid rohelisi banaane”.

177. Eeltoodust tuleneb seega, nagu märgib õigesti komisjon, et maaletooja viitamine kollase või rohelise banaani hinnale sõltub lihtsalt viisist, kuidas on korraldatud tema banaanimüügi tegevus: kui ta müüb neid rohelisena küpsetajatele või jaemüüjatele, kes tegelevad ise puuviljade küpsetamisega, edastab ta rohelise banaani referentshinna, kui ta korraldab küpsetamise ise, kasutades selleks temast sõltumatut küpsetajat või kui ta teeb seda oma tütarettevõtjate või seotud ettevõtjate hoonetes, müües banaane seejärel jaemüüjatele küpsetena, kasutab ta kollase banaani referentshinda.

178. Kolmandaks, oluline on toonitada, et kõiki eespool viidatud tegevusi viidi läbi ühes ajalises „skeemis”, mida haldusmenetluses kirjeldasid peaaegu samade sõnadega nii Dole kui Chiquita.

179. Dole ja Chiquita kirjeldavad banaanide turustamise ajakava kolmenädalase tsüklina, mis jaguneb järgmiselt:

– esimese nädala neljapäeva hommik: maaletoojad määravad kindlaks oma banaanide referentshinnad ja annavad nendest teada oma klientidele;

– esimese nädala neljapäeva pärastlõuna kuni selle nädala lõpp või lausa kuni teise nädala esmaspäev: maaletoojad räägivad oma ostjatega läbi tehinguhinnad;

– teise nädala esmaspäev (mõnikord esimese nädala lõpp): laevad saabuvad Euroopa sadamatesse, banaanid laaditakse maha ja veetakse küpsetuskeskustesse;

– kolmanda nädala algus (mõnikord teise nädala lõpp): küpsed banaanid viiakse tarbimiseks turule.

180. See ajakava vastab komisjoni poolt vaidlustatud otsuse põhjenduses 34 tuvastatule, mille kohaselt banaanid kas tarniti otse ostjatele (rohelised banaanid) või pandi küpsema ja tarniti seejärel umbes üks nädal hiljem (kollased banaanid); see sõnastus näitab kokkuvõtvalt edasimüügiprotsessi ja toob esile kõigi banaanide suhteliselt paindumatu küpsetamisaja.

181. Korrates eespool repliigi punktis 34 viidatud ajalist „skeemi”, märkisid hagejad, et „banaaniturg” toimis tavapäraselt ette väga rangelt kindlaks määratud nädalateks jaotuva ajakava alusel viisi ja aja suhtes, kuidas ja millal toimusid läbirääkimised „maaletoojate ja nende vastavate klientide” vahel. Lisaks sellele üldisele märkusele seoses ühe ainsa ja kõiki maaletoojaid hõlmava turu toimimisega, täpsustasid hagejad objektiivset ülekaalukat põhjust, mis sellise ajakava tingis – nimelt on banaan äärmiselt kiirestiriknev toode, mis eeldab tehinguhinna kiiret kindlaksmääramist saabuvate lastide tõhusaks väljamüümiseks igal nädalal.

182. Oluline on toonitada, et Dole’i ja Chiquita kaubamärgiga kollaste banaanide turustamine tütarettevõtjate või seotud ettevõtjate kaudu, kes tegut sesid küpsetaja-edasimüüjana, toimus selle eespool kirjeldatud kolmenädalase tsükli raames kollase banaani referentshinna alusel, mis anti jaemüüjatele teada teise nädala neljapäeva hommikul.

183. Nagu nähtub Chiquita avaldusest repliigi lisas C 5, mis puudutab teatud Põhja- Euroopa riikides tehtud tehinguid, ja 2. jaanuaril 2003 Atlanta töötaja Chiquita töötajale saadetud elektronkirja sisust, määrati kollaste banaanide referentshind kindlaks ajal, mil banaanid olid küpsemas, seega teisel nädalal, ning need tarniti jaemüüjatele kollastena kohe järgmisel nädalal ehk kolmanda nädala alguses.

184. Dole’i enda avalduste kohaselt vastas Saba ja VBH kollaste banaanide turustamise ajaline „skeem” Atlanta skeemile, mille kohaselt klientidele teatati kollase banaani hind teise nädala neljapäeval puuviljade suhtes, mis olid küpsemas ja mis olid ostetud rohelistena eelmisel nädalal, ning mille kohaselt tarniti kollased banaanid jaemüüjatele järgmise nädala alguses.

185. Kolmandaks tuleb märkida, et turustruktuur, mida iseloomustab see, et koos ja üheaegselt eksisteerib Dole’i ja Chiquita roheliste ja kollaste banaanide müügitegevus, on kooskõlas komisjoni järeldusega, et nende kahe ettevõtja vahel toimus õigusvastane koostöö.

186. Selles küsimuses tuleb Dole’i ja Chiquita avaldusi ning nende ettevõtjate tegevusega seotud dokumentaalseid tõendeid hinnata kahest aspektist.

187. Esiteks, toimikust nähtub, et Dole ja Chiquita arutasid omavahel mitme enne hinna kehtestamist toimunud läbirääkimise käigus pakkumis- ja nõudlustingimusi või teisisõnu hinnategureid, st järgmise nädala referentshindade kindlaksmääramiseks olulisi tegureid, ning vaidlesid hinnatendentside üle või mainisid neid ja andsid vihjeid järgmise nädala referentshindade kohta enne nende referentshindade kindlaksmääramist (vaidlustatud otsuse põhjendused 148, 182 ja 196).

188. Chiquita märkis oma suulises avalduses nr 28, milles ta kirjeldas läbirääkimisi Dole’iga, et „Chiquita ja Dole tuginesid Euroopa kurssidele, st roheliste banaanide Saksamaa „ametlikule hinnale””. Tuleb meenutada, et Chiquita sisearuanded hinna kohta sisaldavad süstemaatiliselt märget „Saksamaa (Euro) Kollane”, millele järgneb hind ja seejärel samal real märge veel ühe hinna kohta, mis on 2 eurot madalam ning mis vastab Euroopa kursile, st Chiquita rohelise banaani hinnale.

189. Chiquita lisas, et kui ta rääkis Dole’iga Saksamaa „rohelise banaani hinnast”, siis „hõlmas see teiste Põhja-Euroopa riikidega seotud referentshindu”.

190. Komisjon toonitab, et Dole’i ruumidest kontrolli käigus leitud dokumentidest nähtub, et tal oli hind, mida kutsuti „EL15 Põhja-Euroopa”, mida see ettevõtja kirjeldab kui Saksa hinda, mis ei ole vastuolus Chiquita selgitusega (vaidlustatud otsuse põhjendus 143). Dole märgib vastuses ühele teabenõudele, et „igal juhul teadsid kõik konkurendid, et [läbirääkimistel enne hinna kehtestamist arutatud] referentshinnad puudutasid EL15 [mitteavalikustatav teave] turge” (vaidlustatud otsuse põhjendus 143).

191. Küsimuse peale, mis esitati ühes teabenõudes hinna kohta, mida Dole ja Chiquita arutasid või mille nad „läbirääkimistel enne hinna kehtestamist” avalikustasid, vastas Dole, et „referentshind puudutas EL15 Põhja-Euroopa turgusid”.

192. Olgu meenutatud, et Dole märkis vastuväiteteatise vastuse leheküljel 130, et „[H] selgitas, et tema ja [B] võisid mõnikord väita, et hinnatõus 1 eurot või 50 eurosenti oli nende jaoks ootuspärane, kuid [et] kunagi ei eksisteerinud hinnatõusu kokkulepet” ja et „need isikud võisid üksnes vahetada oma isiklikku arvamust teemal, kuidas Chiquita ja Dole’i referentshinnad võivad muutuda” (vaidlustatud otsuse põhjendused 158 ja 170 ning 217. joonealune märkus).

193. Mis puudutab arutelusid indikatiivsete referentshindade või hinnatendentside üle, siis leiab Dole ise, et see „toimus umbes pooltel kordadel kolmapäeva õhtupoolikutel Chiquitaga peetud aruteludest” (vaidlustatud otsuse põhjendus 153).

194. Dole’i ja Chiquita avaldused ning komisjoni järeldused näitavad olukorda, kus kahe ettevõtja vahel vahetati täielikus teineteisemõistmises teavet roheliste banaanide hindade kohta Põhja-Euroopa jaoks.

195. Tuleb märkida, et hagejad ei vaidle vastu kahepoolsete arutelude asetleidmisele ega komisjoni järeldustele, kuid nad üritavad neile süüks pandud läbirääkimisi viia lihtsate jutuajamiste tasemele turu üldiste tingimuste üle, mis toimusid selle turu osaliste vahelise pideva teabevahetuse raames, mida ühiselt nimetati „banaaniraadioks”.

196. Kahepoolse teabevahetuse sisu, nagu seda kirjeldas Dole ise, ei ole aga kooskõlas sellise hagejate lähenemisega ega ka niisuguse banaanituruga, mida iseloomustaks Dole’i ja Chiquita tegevuse eraldatus ja ebasünkroonsus.

197. Teiseks, toimikust nähtub, et roheliste banaanide referentshind on kollaste banaanide hinna suhtes määrava tähtsusega.

198. Nagu nähtub eespool punktidest 157–161, nähtub hinna kohta koostatud Chiquita sisearuannete uurimisest, et kollaste banaanide hind vastab roheliste banaanide hinnale, millele lisandub küpsetushind 2 eurot.

199. Dole möönis ja selgitas selgelt seost roheliste banaanide hinna ja kollaste banaanide hinna vahel.

200. Kõigepealt täpsustas Dole haldusmenetluses (lisa B 9), et rohelise banaani ostuhind oli aluseks nende kollaste banaanide hinna kindlaksmääramisele, mida müüsid äriühingud Saba, Kempowski ja tema Prantsuse tütarettevõtja. Viimase tegevuse kirjeldamisel selgitas Dole ka seda, et rohelise banaani ostuhinna alusel koostati kollase banaani referentshind, mis saadeti seejärel elektronkirjade, fakside või telefoni teel klientidele.

201. Dole selgitab, et tema Belgia tütarettevõtja VBH edastas kollastena tarnitavate banaanide iganädalase hinna teatud klientidele (Metro, Delhaize, Carrefour) – see hind põhines DFFE edastatud rohelise banaani referentshinnal, millele lisandus VBH ja tema kliendi vahelises lepingus kokku lepitud lisasumma. Dole märgib, et „[s]ee kollase banaani hind sisalda[s] küpsetamist, tarnimist [ja] edasimüüki, pakendamist ja muid kauba erisusi, mida iga klient või[s] nõuda,” ja et „hind muutu[s] seega olenevalt iganädalasest rohelise banaani hinnast ja lisasummast”. Dole täpsustas veel, et „lepingud jaemüüjatega […] sisalda[sid] hinna arvutamise valemit (st kollase banaani hind = DFFE edastatud rohelise banaani hind + lisasumma, mis oleneb toote erisusest ja logistikakulust – allahindlus)”.

202. Pärast seda, kui hagejad olid hagis väitnud, et Dole’i tütarettevõtjad määrasid kindlaks kollaste banaanide hinnad „võtmata vähimalgi määral arvesse rohelise banaani hinda”, väitsid nad repliigis (5. joonealune märkus), et kuigi on õige, et VBH määras kolmele kliendile hinnad eelmises punktis kirjeldatud viisil, tegi ta seda alles „pärast” väidetava rikkumise lõppu. VBH kohaldas seda hinna kindlaksmääramise meetodit muu hulgas Delhaize’ile ja Carrefourile 2004. ja 2005. aastal ning Metrole aastatel 2004–2006. Nad kinnitasid, et neid lepinguid mainiti vastuses komisjoni 10. veebruari 2006. aasta teabenõudele, mis hõlmas perioodi „2000. aastast kuni tänaseni”. Komisjon otsustas vaidlustatud otsuses piirduda sellega, et ta tuvastas rikkumise aastatel 2000–2002, kuid ta ei kontrollinud, kas esitatud teave puudutas seda perioodi.

203. Tuleb märkida, et kostja vastuse lisade uurimisest ei nähtu midagi, mis õigustaks hagejate argumente asjassepuutuva hinna kindlaksmääramise viisi ajalise kohaldatavuse kohta. Hagejad ei esita ka ühtegi konkreetset ja objektiivset asjaolu, mis tõendaks nende poolt väidetu tõesust ega isegi andmeid viisi kohta, kuidas VBH oma hindu perioodil 2000–2002 kindlaks määras. Oli selge, et komisjoni 10. veebruari 2006. aasta teabenõudes käsitletud ajavahemik algas 1. jaanuaril 2000. Kuna Dole’i vastuses ei anta mingeid täpsustusi, mis piiraks hinna kindlaksmääramise viisi ajalist rakendamist lepingutes, mille VBH olid sõlminud oma klientidega Metro, Delhaize ja Carrefour, ei võimalda miski välistada, et see vastus võis hõlmata kogu asjassepuutuvat perioodi, sealhulgas aastaid 2000–2002.

204. Igal juhul ja sõltumata kõigist ajakavaga seotud küsimustest toetavad need haldusmenetluse käigus tehtud Dole’i avaldused Chiquita avaldusi ja hagiavalduses hagejate endi esitatud teavet seose kohta roheliste ja kollaste banaanide hinna vahel, kusjuures viimati nimetatud mõisteid tunti turul enne vaidlustatud otsuses määratletud rikkumise perioodi, selle jooksul ja pärast seda.

205. Nimelt selgitavad hagejad hagiavalduses (punkt 41), et DFFE müüs rohelisi banaane igal nädalal läbiräägitavate lepingute alusel või pikaajaliste tarnelepingute alusel, kohaldades kindla hinna valemit „lepingud Aldi pluss”. Nende lepingute kohta märgivad hagejad, et „kuigi need lepingud puudutavad roheliste banaanide müüki küpsetaja[-]edasimüüjatele, oli hindade aluseks kollastele banaanidele Aldi määratud ostuhind, millest tuletati roheliste banaanide hind”, ja et „see tuletamine toimus nii, et Aldi (kollase) banaani hinnast arvati maha standardkulu 3,07 eurot kasti kohta, mis koosnes (roheliste) banaanide veokulust sadamast küpsetuskeskusesse, küpsetamise kulust, eelpakendamise kulust ja veokulust küpsetamishoonetest kuni Aldi edasimüügikeskuseni”.

206. Selle kohta tuleb märkida, et hagejad on seisukohal, et banaanide tegeliku hinna määrava tähtsusega element Põhja-Euroopas on pakkumine, mille teeb Aldi, väga oluline jaemüüja Saksa turul – mis on Põhja-Euroopa kõige suurem turg –, kes ostab ainult ilma kaubamärgita kollaseid banaane. Hagejad kinnitavad hagiavalduse punktis 47, et „kollaste banaanide „Aldi hind” oli aluseks kõigile banaaniostjatele Põhja-Euroopas, olenemata sellest, kas banaanid olid rohelised või kollased”. Nad väidavad seega, et „Aldi hinda” võeti aluseks roheliste banaanide müügil.

207. Lõpuks on oluline märkida, et hagejad väitsid argumentatsioonis roheliste ja kollaste banaanide eristamise vajaduse kohta, millega toetati argumenti, et Dole’i ja Chiquita töökorraldusmudelid olid kokkusobimatud ette heidetud koostööga, et Saba, Kempowski, VBH ja Dole France määrasid ise sõltumatult kindlaks oma hinnapoliitika.

208. See argument on asjassepuutumatu, kuna komisjon tuvastas, et EÜ artikli 81 rikkumise pani toime Dole, kontserni Dole valdusühing, ja kuna vaatamata sellele, et see ettevõtja väidab, et puudus igasugune konkurentsivastane tegevus, ei ole ta käesolevas kohtuastmes vaidlustanud oma vastutust kontserni Dole emaettevõtjana.

209. Lisaks piirdusid hagejad ainult äriühingute Kempowski ja Saba direktorite avalduste edastamisega (hagiavalduse lisad A 15 ja 16), milles kinnitatakse nende äriühingute sõltumatust, tunnistades, et nad olid ainult Dole’ile kuuluvad tütarettevõtjad, teise puhul alates 1. jaanuarist 2005.

210. Tuleb toonitada, et haldusmenetluses märkis Dole (lisa B 9), et kogu Dole’i müüki Sabale korraldas Põhja-Euroopas Dole’i müügiga tegelev üksus, st DFFE sõltumatult Dole’i juhtivtöötajatest Sabas (kostja vastuse lisa B 9). Dole täpsustas ka, et VBH ostis banaane DFFE-lt ja et igal neljapäeval teatas DFFE VBH-le oma roheliste banaanide hinna (või Dole’i referentshinna) järgmiseks nädalaks. Dole’i sõnul ei olnud VBH-l rohelise banaani hinna kindlaksmääramisel või muutmisel mingit rolli, sest ta ei tegutsenud maaletoojana, vaid ainult küpsetaja-edasimüüjana.

211. Igal juhul ei ole Dole’i tütarettevõtjate väidetav sõltumatus vastuolus asjaoluga, et roheliste banaanide hind oli aluseks kollaste banaanide hinnale.

212. Edasi, hagejad märkisid kohtuistungil, et Dole’i roheliste banaanide referentshinnad, mis määrati kindlaks esimese nädala neljapäeval, kajastasid jaeturu eeldatavaid tingimusi kolmandal nädalal, kusjuures olgu meenutanud, et pärast puuviljade küpsetamist teisel nädalal tarniti kollased banaanid jaemüüjatele kolmanda nädala alguses.

213. Lõpuks, viimati nimetatud tähelepanekut tuleb vaadelda seoses Dole’i ja Chiquita vahel enne hinna kehtestamist toimunud läbirääkimiste sisuga, nagu need ettevõtjad neid kirjeldavad.

214. Nimelt täpsustas Chiquita, et ta hindas koos Dole’iga „müüki ja muid tulevase nädala hinna kindlaksmääramiseks asjassepuutuvad hinnategureid”, kuna Chiquita ja Dole teavitasid „teineteist oma vastavatest jaemüügi tingimustest, st kollaste banaanide müügist (vaidlustatud otsuse põhjendus 149).

215. Dole kinnitas, et tema läbirääkimised Chiquitaga puudutasid „turutingimusi” ja et turuolukorra hinnangud hõlmasid muu hulgas „kollaste banaanide kogust küpsetajate juures” (vaidlustatud otsuse põhjendus 152).

216. Tuleb märkida, et mis puudutab Dole’i läbirääkimisi Weichertiga, kelle osas ei ole väidetud, et ta tegeles ainult kollaste banaanide müügiga, siis kinnitas Dole, et kolmapäeva pärastlõunal toimus arutelu selle üle, kuidas tema ja Weichert „nägid turgu käimasoleval nädalal ja mis suunas võis turg nende meelest areneda järgmisel nädalal”. Dole lisas, et „tulevast turunõudlust hinnati turu olukorda arutades ([st arutati küsimust], kas sadamates oli ennetavalt üleliigseid importkoguseid või kas kauplused ei olnud kollaste banaanide küpsetajate koguseid tellinud tarbijate väheneva nõudluse tõttu)” (vaidlustatud otsuse põhjendus 183 ja Dole’i vastus 30. märtsi 2006. aasta teabenõudele).

217. Eespool esitatud kaalutlused tõendavad, et järeldus Dole’i ja Chiquita vahelise koostöö kohta on asjakohane seoses sellega, kuidas määrati esimesel nädalal kindlaks roheliste banaanide hind, millest teatati küpsetaja-edasimüüjatele ja jaemüüjatele, kes tegelesid puuviljade küpsetamisega ise, ja mis oli aluseks kollaste banaanide hinnale, millest teatati jaemüüjatele esimesel või teisel nädalal vastavalt kolmanda nädala alguses tarnitavate puuviljade edasimüügi viisile.

218. Neljandaks, hagejate viidatud kahte peamist dokumenti, millega nad toetavad argumenti, et Chiquita ja Dole määrasid referentshinna kindlaks erinevatele toodetele ja klientidele ning banaanituru kolmenädalase tsükli eri nädalatele, tuleb vaadelda ja hinnata banaanituru niisuguse toimimise kontekstis, nagu seda on eespool kirjeldatud.

219. Hagejad viitavad kõigepealt repliigile lisatud Chiquita avaldusele, mis puudutab tema hinnapoliitikat teatud Põhja-Euroopa riikides ja milles on märgitud, et „üldjuhul võetakse hinnaotsused nädala B suhtes vastu nädalal A, st neljapäeval müüdud puuvili tarnitakse järgmisel nädalal” ja et „klientidega läbirääkimiste toimumise ajal on puuvili seega juba küpsemas”.

220. Hagejad viitavad seejärel ühe 2. jaanuaril 2003 Chiquita töötajale saadetud Atlanta töötaja elektronkirjale, mis on sõnastatud järgmiselt:

„Kuigi ma mõistan, et Chiquita on alati järginud Dole’i poolt kahel eelnenud nädalal kindlaksmääratud hinda (st langust), ei oleks antud juhul tulnud ja tohtinud Dole’i soovitust järgida. Nimelt Chiquita kindlaksmääratud hind on kollaste banaanide referentshind, mis kohaldub järgmise nädala esmaspäeva tarnetele. Dole’i referentshind, mida täna hommikul esialgu tõsteti 0,50 eurot, on aga referentshind rohelistele banaanidele, mis on kollased alles kahe nädala pärast ja mitte varem.”

221. Elektronkirja sisu tervikuna uurides nähtub, et see puudutab Atlanta edasimüüdavate Chiquita kaubamärgiga kollaste banaanide juba klientidele teatatud referentshinna muudatust seoses Dole’i roheliste banaanide referentshinna tõusuga selle päeva hommikul, mil saadeti nimetatud elektronkiri, ehk neljapäeval, 2. jaanuaril 2003. See kuupäev järgneb vahetult rikkumise perioodile ning see elektronkiri, milles viidatakse ka 2002. aasta kahe viimase nädala hinnamuutustele, on järelikult asjakohane asjassepuutuva turu toimimise mõistmise seisukohast.

222. Nagu märgitud eespool punktides 182–184, puudutavad need kaks asjassepuutuvat dokumenti ühte banaanide turustamise viisidest, antud juhul viisi, kus maaletooja müüb oma rohelised banaanid küpsetaja-edasimüüjana tegutsevale tütarettevõtjale või seotud äriühingule, kes kollaste banaanide referentshinna alusel, mis määratakse kindlaks teise nädala neljapäeval, mil puuviljad on küpsemas, seejärel turustab need banaanid, mis tarnitakse jaemüüjatele kollastena kolmanda nädala alguses.

223. Erinevalt hagejate kinnitatust ei nähtu sellest olukorrast süstemaatilist nädalast ajanihet Dole’i ja Chiquita banaanide turustamise protsessis, mis viiks nende kahe ettevõtja tegevuse ebasünkroonsuseni, mis ei ole kooskõlas neile etteheidetud õigusvastase koostööga.

224. Nimelt kuulub eespool mainitud olukord tingimata ühte ajalisse „skeemi”, mida hagejad ise kirjeldasid ja mida on meenutatud eespool punktis 179.

225. Asjassepuutuvas elektronkirjas viidatakse sellele, et tõuseb Atlanta edasimüüdavate Chiquita kaubamärgiga kollaste banaanide referentshind, mis määrati kindlaks ja millest teatati teise nädala neljapäeval ning mis puudutas küpsemas olevaid banaane, mis saabusid rohelistena teise nädala esmaspäeval ja tarnitakse kollastena kolmanda nädala alguses; see tõus oli seotud Dole’i roheliste banaanide selle referentshinna tõusuga, mis määrati kindlaks ja millest teatati samal teise nädala neljapäeval teel olevate puuviljade suhtes, mis pidid jõudma kohale rohelistena kolmanda nädala esmaspäeval ja mis tuli tarnida kollastena kaks nädalat hiljem, neljanda nädala alguses.

226. Seda olukorda ei tule hinnata isoleerituna, vaid asetada see katkematult toimiva turu konteksti, kus iga nädala alguses saabusid Põhja-Euroopa sadamatesse Chiquita ja Dole’i maaletoodavad rohelised banaanid, kus seejärel küpsetamiskeskustesse asetatud banaanid jäid sinna samaks ajaks, st umbes seitsmeks päevaks, ja kus seejärel viidi turule kaubamärkide Dole ja Chiquita kollased banaanid. Nii Dole’i kui Chiquita kaubamärgiga banaanid olid kõigepealt rohelised, enne kui nad pärast küpsetamist kollaseks muutusid ja enne kui nad jõudsid kaupluste või teiste jaemüüjate samadele lettidele, kuhu banaanid suunati lõpptarbija jaoks kogu aasta jooksul sama ajalise skeemi alusel.

227. Seega Chiquita kollased banaanid, millele Atlanta töötaja elektronkirjas viidatakse, kuulusid nende roheliste banaanide hulka, mis olid saabunud Põhja-Euroopa sadamatesse teise nädala alguses ja mille suhtes oli kindlaks määratud rohelise banaani hind esimese nädala neljapäeval. Samasuguses ajalises skeemis oli toimunud Dole’i roheliste banaanide saabumine ja nende referentshinna kindlaksmääramine.

228. Kõik need banaanid pidid tarbimiseks turule jõudma sama aja möödudes ehk umbes nädala pärast alates nende mahalaadimisest ja erinevatel meetoditel küpsetuskeskustesse asetamisest, seega kolmanda nädala alguses.

229. Viimane järeldus tuleb siduda Atlanta töötaja veel ühe tähelepanekuga.

230. 2. jaanuari 2003. aasta elektronkirjas kritiseerib nimetatud töötaja klientidele juba teatatud kollase banaani referentshinna tõusu. Ta toonitab, et see otsus on vale äriline otsus, sest „suurenes hinnaerinevus turul” ja „Chiquital on järgmisel nädalal raskem kliente leida ja hoida”.

231. See avaldus näitab, lisaks eri banaanikaubamärkide hinna erinevuse küsimuse olulisusele, et kollaste banaanide osas eksisteeris kolmandal nädalal konkureeriv pakkumine. St samal ajal jõuavad jaeturule Dole’i kaubamärgiga banaanid, mis on saabunud sadamatesse teise nädala alguses ja mida müüvad kollastena edasi küpsetajad, kes on kas sõltumatud ettevõtjad või Dole’i tütarettevõtjad.

232. Nendele ajalist järjestust puudutavatele järeldustele, mis tulenevad hagejate viidatud dokumentide analüüsist, tuleb lisada ja nendega seoses meenutada, et banaanisaadetise turustamise esimene etapp konkreetsel nädalal seisnes rohelise banaani hinna kindlaksmääramises kõigi maaletoojate poolt samal päeval, st neljapäeval, mis oli nii roheliste banaanide hind, mis saadeti küpsetaja-edasimüüjatele või jaemüüjatele, kes tegelesid puuviljade küpsetamisega, kui ka kollaste banaanide hinna alus, millest maaletooja või küpsetajad-edasimüüjad teatasid jaemüüjate klientidele.

233. Lõpuks võib täheldada, et asjassepuutuv elektronkiri toetab ka teesi Chiquita tegevuse mitmekülgsuse ja tema rohelise banaani pakkumise kohta. Nimelt märgib Atlanta töötaja, et kriitika, mis esitati Dole’i referentshinna tõusu puhul, ei ole põhjendatud, kui hind alaneB Ta märgib, et hinnaalandused ei kehti alati mitte ainult „järgmisel nädalal roheliste banaanide suhtes”, vaid ka küpsemisruumides olevate puuviljade suhtes.

234. Viiendaks on oluline toonitada, et hagejad toovad esile asjaolu, et referentshinnad avaldati kutsealases pressis, millele komisjon viitab vaidlustatud otsuse põhjenduses 106. Dole’i sõnul igal laupäeval enne äriläbirääkimiste lõppu ilmunud ajakirja Sopisco News nende eksemplaride uurimisest, mis puudutasid 2002. aasta kahte nädalat, tuleneb, et eksisteeris tabel „Banaanimüügi hinnad eurodes Hamburgi turul tarnimiseks järgmisel nädalal”.

235. Selles tabelis esitatakse iga maaletooja referentshinnad ja iga maaletooja, v.a Chiquita tegelike hindade vahemik, kusjuures maksimaalne tegelik hind vastab referentshinnale. Väljaandes Sopisco News esitatakse seega ainult üks võrreldav referentshind iga maaletooja kohta, kelle hulka kuuluvad ka Dole ja Chiquita.

236. Kohtuistungil väitsid hagejad, et selles väljaandes märgitud Chiquita ametlik hind oli kollaste banaanide hind ja et selle ettevõtja tegelikud hinnad puudusid, kuna Sopisco News ’ile ei edastatud mingit teavet roheliste banaanide müügi kohta.

237. Kuid tuleb märkida, et Chiquita referentshinnad, mis on välja toodud kohtuvaidluste käigus esitatud Sopisco News ’i kahes eksemplaris, vastavad selle ettevõtja rohelise banaani hinnale, nagu ne