EÜ artikleid 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, et juhul, kui hoiuseid ja neist saadavat tulu on varjatud nimetatud liikmesriigi maksuhalduri eest, kellel ei ole nende olemasolu kohta mingeid andmeid, mis võimaldaksid uurimist algatada, kohaldab liikmesriik vara asumise korral teises liikmesriigis pikemat maksu ümberarvutamise tähtaega kui siis, kui see vara asub esimeses liikmesriigis. Selles osas ei oma tähtsust see, et nimetatud teises liikmesriigis kehtib pangasaladus.

On selge, et sellised õigusnormid kujutavad endast nii piirangut teenuste osutamise vabadusele kui ka kapitali vabale liikumisele, mis on põhimõtteliselt vastavalt EÜ artiklitega 49 ja 56 keelatud, kuna asjaomases liikmesriigis elavatele maksukohustuslastele sellest liikmesriigist väljaspool asuva vara või sellest saadava tulu suhtes ümberarvutamise pikendatud tähtaja kohaldamine muudab nimetatud maksukohustuslaste jaoks vähem huvipakkuvaks vara ülekandmise teise liikmesriiki seal pakutavate finantsteenuste kasutamiseks kui selle vara hoiustamine ja finantsteenuste saamine esimeses liikmesriigis.

Siiski võib nimetatud piirang olla õigustatud maksukontrolli tõhususe tagamisega ning maksupettuste vastase võitlusega, tingimusel et järgitakse proportsionaalsuse põhimõtet, mis tähendab, et see piirang peab olema taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega tohi minna kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik

Sellised õigusnormid aitavad tagada maksukontrolli tõhusust ning võidelda maksupettustega. Kuigi maksu ümberarvutamise tähtaja pikendamine iseenesest ei tugevda liikmesriigi maksuhalduri uurimispädevust, võimaldab see siiski maksuhalduril juhul, kui tulevad avalikuks teises liikmesriigis asuvad maksuobjekti osad, millest maksuhaldur teadlik ei ole, algatada uurimine, ja kui ilmneb, et neid maksuobjekti osasid ei olnud maksustatud või maksu on liiga vähe tasutud, väljastada maksu ümberarvutamise teade. Sama kehtib siis, kui liikmesriigi maksuhaldurit teavitatakse teises liikmesriigis, milles kehtib pangasaladus, asuvatest maksuobjekti osadest. Lisaks võib liikmesriigi poolt maksu ümberarvutamise pikendatud tähtaja kohaldamine juhul, kui maksuobjekti osad asuvad või on tekkinud teises liikmesriigis, olla hoiatuseks sellist vara omavatele maksukohustuslastele, et nad ei varjaks seda vara või sellest saadavat tulu maksuhalduri eest, nii et hiljem ei toimuks nende suhtes maksu ümberarvutamist ning isegi rahatrahvi kohaldamist, mis mõlemad määratakse ajavahemiku põhjal, mis võib olla kuni kaksteist aastat.

Hindamaks, kas asjaomane õigusnorm ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik maksukontrolli tõhususe tagamiseks ja maksupettuste vastaseks võitluseks, ei vasta lisatähtaeg maksu ümberarvutamiseks juhul, kui maksuobjekti osad asuvad või on tekkinud teises liikmesriigis, tingimata sellele tähtajale, mis nimetatud maksuhalduril on vaja direktiivis 77/799 liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese ja kaudse maksustamise valdkonnas ette nähtud vastastikuse abi või kahepoolse kokkuleppega kehtestatud teabevahetuse süsteemi kasutamisel, et kontrollida teatud teavet teises liikmesriigis. Siiski ei tulene sellest, et üldiselt oleks selle ajavahemiku pikendamine, mil maksuhaldur võib väljastada maksu ümberarvutamise teate teisest liikmesriigist pärit vara või tulu kohta, ebaproportsionaalne võrreldes eesmärgiga tagada liikmesriigi maksuõiguse sätete järgimine. Ilma et see piiraks vajaduse korral kohaldatavate ühenduse ühtlustamissätete rakendamist, ei ole liikmesriik kohustatud oma maksukontrolli valdkonna õigusnorme kohandama vastavalt igas teises liikmesriigis või kolmandas riigis valitsevale konkreetsele olukorrale.

Juhul kui maksuobjekti osasid, mis kuuluvad maksustamisele ühes liikmesriigis ja mis asuvad teises liikmesriigis, varjatakse esimese liikmesriigi maksuhalduri eest ning viimasel ei ole nende maksuobjekti osade olemasolu kohta mingeid andmeid, mis võimaldaksid uurimist algatada, ei lähe see, et maksuhalduri eest varjatud maksuobjekti osadele on kehtestatud maksu ümberarvutamise pikendatud tähtaeg kaksteist aastat, kaugemale sellest, mis on vajalik maksukontrolli tõhususe tagamiseks ja maksupettuste vastaseks võitluseks. Sellisel juhul on esimesel liikmesriigil võimatu pöörduda teiste liikmesriikide pädevate ametivõimude poole selleks, et viimased edastaksid vajaliku teabe maksu õigesti määramiseks. Kuna sellisel juhul, kui puuduvad andmed, mis võimaldavad uurimist algatada, on teabevahetuse mehhanismi kasutamine välistatud, tuleb liikmesriigi maksuhaldurile sellisel juhul, kui tegemist on teises liikmesriigis asuvate maksuobjekti osadega, maksu määramiseks pikema tähtaja andmise eesmärgiks pidada mitte sellele maksuhaldurile vajaliku aja andmist teiselt liikmesriigilt teabe saamiseks nende maksuobjekti osade suhtes, mis viimati nimetatud liikmesriigis asuvad, vaid nimetatud tähtaja eesmärgiks tuleb pidada ainult sellise pikema ajavahemiku ettenägemist, mille jooksul nende maksuobjekti osade võimalik avalikuks tulemine võib veel kaasa tuua maksu ümberarvutamise, kuna pärast seda avalikuks tulemist algatatud menetlus võib kaasa tuua maksu ümberarvutamise enne selle ajavahemiku lõppu. Kuna liikmesriigi poolt maksu ümberarvutamise pikendatud tähtaja kohaldamine sel juhul, kui maksuobjekti osad asuvad teises liikmesriigis ja kui esimese liikmesriigi maksuhalduril puuduvad selle kohta andmed, ei ole seotud maksuhalduri võimalusega saada sellelt liikmesriigilt teavet, ei oma samuti tähtsust see, kas viimati nimetatud liikmesriigis kehtib pangasaladus. Lisaks ei näi liikmesriigi valik piirata seda tähtaega ajas ja määrata see piir vastavalt tähtajale, mida kohaldatakse maksupettuse puhul menetluse alustamisele, olevat ebaproportsionaalne. Lisaks, kui liikmesriik näeb ette pikema maksu ümberarvutamise tähtaja nende maksuobjekti osade suhtes, millest maksuhaldur ei ole teadlik, ei saa sellele liikmesriigile ette heita, et ta piirab selle tähtaja kohaldamisala nende maksuobjekti osadega, mis ei asu tema territooriumil.

Kui liikmesriigi maksuhalduril on seevastu aga andmeid, mis oleksid tal võimaldanud pöörduda teiste liikmesriikide pädevate ametivõimude poole – kas siis direktiivis 77/799 ette nähtud vastastikuse abi või kahepoolsetes kokkulepetes sätestatu alusel – selleks, et need ametivõimud edastaksid neile vajalikku teavet maksu õigesti määramiseks, ei õigusta pelk asjaolu, et asjaomased maksuobjekti osad asuvad teises liikmesriigis, maksu ümberarvutamiseks lisatähtaja kohaldamist üldkorras, mis ei sõltu kuidagi ajavahemikust, mis on vajalik tulemuslikult nende vastastikuse abi mehhanismide kasutusele võtmiseks.

(vt punktid 39, 40, 45, 47, 49–52, 59–61, 63, 67–70, 73, 75 ja 76 ning resolutsiooni punkt 1)