Kohtuasi C-283/09

Artur Weryński

versus

Mediatel 4B spółka z o.o.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy dla Warszawy Śródmieścia)

„Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Tõendite kogumine — Taotleva kohtu nõudel tunnistaja ülekuulamine taotluse saanud kohtus — Tunnistajatele makstav hüvitis”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 2. septembril 2010 I - 605

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 17. veebruar 2011 I - 621

Kohtuotsuse kokkuvõte

Võttes arvesse Lissaboni lepinguga laiendatud eelotsusetaotluste esitamise õigust, on esimese astme kohtutel nüüd samuti õigus esitada neid taotlusi juhul, kui kõne all on EÜ asutamislepingu IV jaotise pealkirjaga „Viisa-, varjupaiga-, sisserände- ja muu isikute vaba liikumisega seotud poliitika” valdkonnas vastu võetud õigusaktid. ELTL artikliga 267 taotletav eesmärk luua Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute vaheline tõhus koostöö ning menetlusökonoomia põhimõte räägivad selle kasuks, et alama astme kohtute eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse üleminekuajal vahetult enne Lissaboni lepingu jõustumist ja mida arutatakse Euroopa Kohtus alles pärast Lissaboni lepingu jõustumist, tuleb lugeda vastuvõetavaks. Taotluste vastuvõetamatuse tõttu tagasilükkamine viiks lihtsalt selleni, et vahepeal eelotsusetaotluse esitamise õiguse saanud kohus esitab sama eelotsuse küsimuse veel kord, millega kaasneb märkimisväärne täiendav halduskulu ja menetluse asjatu pikenemine põhikohtuasjas. Seega tuleb lähtuda põhimõttest, et Euroopa Kohtul oli alates 1. detsembrist 2009 pädevus vastu võtta eelotsusetaotlus kohtult, mille otsuste peale võib siseriikliku õiguse alusel edasi kaevata, ja seda isegi juhul, kui taotlus on esitatud enne nimetatud kuupäeva. (vt punktid 28–31)

Kui tekivad määruse nr 1206/2001 (liikmesriikide kohtute vahelise koostöö kohta tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades) tõlgendamise küsimused, mis käsitlevad tõendite kogumist, oleks määruse tõlgendamine eelotsusetaotluse esitamise teel paljudel juhtudel tõkestatud, kui küsimuse asjakohasusele esitada liiga suuri nõudeid. Nimelt on enamik neist küsimustest seotud üksnes kaudselt põhikohtuasjaga, milles need on esitatud. Niisiis selleks, et vältida mitme menetlust puudutava küsimuse, eriti määruse nr 1206/2001 kohaldamise raames tekkivate küsimuste käsitlemist vastuvõetamatuna ja nii, et need ei saa olla Euroopa Kohtu tõlgendamise ese, tuleb mõistet „otsust tegema” ELTL artikli 267 mõttes tõlgendada laiemalt. Seda mõistet tuleb seega käsitleda nii, et see hõlmab tervikuna kogu menetluse, mille tulemusel teeb eelotsusetaotluse esitanud kohus otsuse, selleks et Euroopa Kohtul oleks võimalus tõlgendada kõiki liidu õiguse menetlusnorme, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab oma otsuse tegemisel kohaldama. Teisisõnu hõlmab nimetatud mõiste kogu kohtuotsuse loomise protsessi, sealhulgas kõiki menetluskulude küsimusi. (vt punktid 39, 41 ja 42)

Siseriiklikel kohtutel on õigus Euroopa Kohtu poole pöörduda üksnes juhul, kui nendes kohtutes on vaidlus pooleli ja kui nendel kohtutel on palutud langetada otsus menetluses, mille lõpptulemus on kohtuotsus. Kuigi on tõsi, et liikmesriigi kohtute vaheline koostöö tõendite kogumise valdkonnas ei lõpe alati kohtuotsuse tegemisega, on tunnistaja ülekuulamine sellises kohtus nagu antud asjas siiski toiming, mida tehakse kohtumenetluse raames ja selle eesmärk on kohtuotsuseni jõudmine. Ülekuulamisega kaasnevate kulude kandmise küsimus on selle menetluse üks osa. Seega on eelotsuse küsimuse ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesannete vahel otsene seos. (vt punktid 44 ja 45)