ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
111

Seoses sellega tuleb tõdeda, et Ungari piirdub oma menetlusdokumentides ainult viitega teatavale arvule otsustele, mille komisjon viimastel aastatel on vastu võtnud, ning need on kindlaks tehtud ainult nende nime abil. Osa nende otsuste suhtes ei ole isegi täpsustatud, kas tegemist on otsustega alustada ametlikku uurimismenetlust või lõplike otsustega, millega need menetlused lõpetatakse. Ainus kriteerium, mis neid otsuseid omavahel ühendab lisaks asjaolule, et need kõik käsitlevad riigiabi, on see, et need käsitlevad kõik maksumeetmeid. Ungari ei täpsusta seevastu, kas, ja jaatava vastuse korral, mille poolest need meetmed sarnanesid asjaomastele siseriiklikele meetmetele. Ta ei täpsusta ka, kas need otsused, millele ta viitab, käsitlevad selliseid meetmeid, millest on teatatud komisjonile, ja kas nende otsuste adressaadiks olevad liikmesriigid on rakendamiskeelust kinni pidanud. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et Ungaril ei ole õnnestunud tõendada, et tema poolt viidatud olukorrad on tõepoolest sarnased tema olukorrale.
45

Hageja väidab esimese väite raames, et ümberlaadimist puudutav tuvastus on vale, nagu ka nimetatud tuvastuse õiguslikud tagajärjed. Tema väitel on asjaomased jalgrattad toodetud Vietnami päritolu jalgrattaraamidest ja materjalidest ning komisjonil ei ole mingeid tõendeid selle kohta, et see ei ole nii. Alusmäärus ega kohtupraktika ei võimalda kumbki automaatselt tuvastada, et tegemist on ümberlaadimisega. Ta leiab, et on õiguslikult piisavalt tõendanud osade Vietnami päritolu selliste tõendite abil, mida komisjon ei saa jätta tähelepanuta, nagu ta seda on teinud. Ta täpsustab, et arvel CI‑15295‑PM on toodud konkreetsed viitenumbrid iga mudeli jaoks, mis võimaldab kindlaks teha jalgrattaraami materjali. Ta lisab, et ta on esitanud eespool punktis 22 mainitud täiendavad dokumendid. Ta väidab, et ta vaidlustas lisaks ka selle viisi, kuidas komisjon on hinnanud Vietnami ametiasutuste esitatud päritolusertifikaadi vormi A, kuna viimasel on mainitud tarnija arvenumber, selle arve kuupäev, asjaomaste osade arv ja saadetise brutokaal ning asjaolu, et saadetist kontrolliti Vietnami ja Kambodža vahelise piiri ületamise käigus. Järelikult on nimetatud sertifikaadis vale ainult viide „terasest jalgrattaraamidele“, millist eksimust hageja on juba selgitanud, väites, et tegemist on lihtsalt tarnija veaga.
87

Parlament on vaidlustatud otsuses muu hulgas märkinud, et vaidlusalused tabelid on koostatud käimasolevate kolmepoolsete kohtumiste kontekstis ja on seotud valdkonnaga, milles ei tema ega kaasseadusandjad ei ole veel lõplikku otsust vastu võtnud, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et otsustamisprotsess on alles pooleli. Parlamendi sõnul kahjustaks vaidlusaluste tabelite neljanda veeru avalikustamine seda protsessi „tegelikult, konkreetselt ja oluliselt“, arvestades asjaolu, et politseikoostöö valdkond, millega need on seotud, on väga tundlik, eriti mis puudutab andmekaitset ja Europoli haldusnõukogu. Ühtlasi viitab parlament ohule – mida saab ette näha –, et eesistujariigi seisukoha avalikuks tegemine enne läbirääkimiste lõppu võib kahjustada head koostööd institutsioonide vahel ja läbirääkimisprotsessi, nii et edaspidi kaob vastastikune usaldus ja töömeetodid vaadatakse uuesti läbi, kusjuures seda ohtu saab vältida alles pärast seda, kui kõigi tekstide osas on jõutud kokkuleppele. Ta lisas, et vaidlusaluste tabelite neljanda veeru edastamine tekitaks väga tõenäoliselt suurema avaliku surve läbirääkimistesse kaasatud isikutele, muutes ühisseisukoha vastuvõtmise võimatuks või vähemalt palju keerulisemaks. Samuti tugines ta põhimõttele, et „milleski ei ole kokku lepitud enne, kui kõiges on kokku lepitud“, soovides näidata, et üheainsa asjaolu avalikustamine, isegi kui see ei ole tundlik, võib avaldada kahjulikku mõju toimiku kõigis ülejäänud osades. Parlament järeldas sellest, et vaidlusaluste tabelite neljanda veeruga täies ulatuses tutvumise võimaldamisest tuleb keelduda „niikaua, kuni mõlemad pooled ei ole kokkulepitavat teksti veel heaks kiitnud“.
293

Vastuseks argumentidele, et So Tong Myong ja Pak Chun–San on läinud pensionile ega täida enam KNICis mingeid ülesandeid – esimesena nimetatu veel enne esimeste vaidlustatud aktide vastuvõtmist ja teisena nimetatud selle järel –, märgib nõukogu, et neile argumentidele räägib vastu tema käsutuses olev informatsioon kohtuasja T‑533/15 hagejate kohta, mis on viimastele ka edastatud (vt kostja vastuse lisad B.1, B.2, B.3, B.4). Nõukogu leiab, et pelgalt asjaolu, et need isikud väidavad, et nad on pensionile läinud, et tähenda, et see tegelikult nii oleks. Isegi kui nad on ametlikult pensionile läinud, ei tähenda see, et nad ei saaks enam tegutseda KNICi nimel, mille peakorter on Põhja-Koreas.
82

Määruste nr 1107/2009 ja nr 178/2002 koostoimes tõlgendamisest selgub vastupidi, et EFSA‑l on läbipaistvuse kohustused, mis põhimõtteliselt eeldavad, et üldsust teavitatakse EFSA töötulemustest ning seega et üldsusel oleks võimalik tutvuda läbivaatamismenetluses vastu võetud EFSA arvamustega. Nagu EFSA märkis oma 8. oktoobri 2015. aasta kirjas, on tegemist nende sätetega, millega talle on antud pädevus selliseid arvamusi avaldada. Nii on määruse nr 178/2002 artiklis 38 „Läbipaistvus“ ette nähtud, et EFSA tagab oma tegevuse läbipaistvuse kõrge taseme. Määruse artikli 38 lõike 1 punktist b, artikli 40 lõikest 2 ja artikli 40 lõike 3 teisest lõigust nähtub nimelt, et EFSA kõik arvamused tehakse põhimõtteliselt avalikuks. Sama määruse artikli 39 lõikes 3 on ette nähtud, et EFSA esitatud teaduslike arvamuste järeldused, milles käsitletakse prognoositavat mõju tervisele, ei tohi mingil juhul olla konfidentsiaalsed. Mis puudutab konkreetselt taimekaitsevahendite turuleviimist, siis on määruse nr 1107/2009 artiklis 63, mille puhul on tegemist ainsa sättega selle määruse peatükis „Avalik juurdepääs teabele“, ette nähtud, et „[i]sik, kes taotleb, et käesoleva määruse alusel esitatud teavet käsitletaks konfidentsiaalsena, esitab kontrollitava põhjenduse, mis tõendab, et kõnealuse teabe avaldamine võib kahjustada tema ärihuve või tema eraelu puutumatust ja isikupuutumatust“. Selle sätte ümberpööratud tõlgendusest tuleneb, et sellise teabe konfidentsiaalsena käsitlemine on erand, samas kui avalikkusele juurdepääsu võimaldamine sellele teabele on reegel.
93

Hagejad möönavad, et avalik-õigusliku asutuse otsused on alati asjasse puutuvale liikmesriigile omistatavad, kuid nad on seisukohal, et avalik-õigusliku ettevõtja otsust saab – nagu täheldati 16. mai 2002. aasta kohtuotsuses Prantsusmaa vs. komisjon (C‑482/99, EU:C:2002:294) – pidada liikmesriigile omistatavaks ainult siis, kui esinevad teatud märgid, mis näitavad, et riik teostas asjasse puutuva otsuse tegemisel oma järelevalvet. Käesolevas asjas tegi komisjon vea, kui ta leidis, et CCIPBd tuleb pidada avalik-õiguslikuks asutuseks, mille kõik otsused on tingimata omistatavad Prantsuse Vabariigile, olenemata sellest, et kaubandus-tööstuskojad on segaüksused, mis täidavad oma põhikirjajärgseid ja tegelikke ülesandeid nii ettevõtjate esindamise kui ka ettevõtjate endi tasandil. Komisjon oli seisukohal, et CCIPB äritegevus oli ainult kõrvaltegevus tema üldhuvi pakkuvate ülesannete täitmisega võrreldes, esitamata ühtegi tõendit selle kohta, et need ülesanded olid äritegevusega võrreldes prioriteetsemad. Kaubandus-tööstuskojad tegelevad aga üldjuhul rohkem äritegevusega, mida tihti reguleerib eraõigus ja millest tulenevad vaidlused kuuluvad tsiviil- või kaubanduskohtute alluvusse. Isegi kui CCIPB kaubandustegevust tuleks vaadelda teisese tegevusena, on siiski tegemist Pau lennujaama haldamisega, milles CCIPB‑l on selgelt majanduslik roll, mistõttu oleks teda tulnud käsitleda ettevõtjana. Seetõttu liigitas komisjon CCIPB vääralt avalik-õiguslikuks asutuseks ega põhjendanud kohaselt oma järeldust, et CCIPB oli ainult või peamiselt avalik-õiguslik asutus, mitte ettevõtja. Asjakohase põhjenduse puudumise tõttu ei saanud hagejad kontrollida, kas komisjoni keeldumine kohaldada 16. mai 2002. aasta kohtuotsuses Prantsusmaa vs. komisjon (C‑482/99, EU:C:2002:294) esitatud kriteeriume oli põhjendatud.
109

Hageja leiab vastupidi sellele, mida väidab nõukogu, tuginedes Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) praktikale, see on EIK 19. juuli 2011. aasta kohtuotsusele Uj vs. Ungari (CE:ECHR:2011:0719JUD 002395410), et äriühingutel on moraalne mõõde ja neile võidakse tekitada mittevaralist kahju, näiteks tekitades kahju nende mainele ning nende suutlikkusele ettevõtlusega tegeleda. Nõukogu viide sellele EIK otsusele ei ole tema väitel asjakohane, sest see analüüsib maine kaitset ainult seoses piirangutega, mida võidakse kehtestada sõnavabadusele. Hea maine säilitamine olevat eriti oluline pangandusturul, kus ta tegutseb, sest see turg tugineb ettevõtjatevahelistele usaldussuhetele. Hageja väidab, et enne vaidlusaluste aktide vastuvõtmist oli tal rahvusvahelisel tasandil hea maine, millest annab tunnistust asjaolu, et ta tegeles sellel tasandil pangandustegevusega. Peale selle olevat ta teinud märkimisväärseid investeeringuid oma rahvusvaheliste teenuste reklaamimisse Iraanis, selleks et edastada kuvandit temast kui rahvusvahelisest finantsettevõtjast. Vaidlusalused aktid, milles seostati tema nimi tõsise ohuga rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule ning mille tõttu ta oli sunnitud oma tegevuse liidus lõpetama, olevat kahjustanud tema mainet. Suhete taastamine oma selle sektori äripartneritega, nagu Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT), ja endiste klientidega rahvusvahelisel finantsturul olevat kulukas. Igal juhul olevat ärisektoris, niipea kui ettevõtja on sunnitud lõpetama oma tegevuse, tema maine ja usaldusväärsuse kahjustamine ilmne ja vältimatu. Oma maine taastamiseks on tal vaja läbi viia ülemaailmne reklaamikampaania, mille hinnanguline maksumus on 45 miljonit USA dollarit (USD) (ligikaudu 38,7 miljonit eurot). Kuna ta ei ole veel täpselt hinnanud oma maine taastamisega seotud kulusid, võiks Üldkohus määrata menetlustoimingu raames sõltumatu eksperdi hindamise läbiviimiseks. Lõpuks väidab hageja, et ei ole vaja tõendada, et ta on seoses oma maine taastamisega, eeskätt seoses reklaamiga, kandnud kulutusi. Piisab, kui ta väidab, et on kahjustatud tema mainet, mille taastamiseks on tingimata vaja teha märkimisväärseid kulutusi.
303

Abi andmisele eelnenud olukorra taastamisel on komisjon esiteks kohustatud tagama, et abist saadud tegelik kasu oleks kõrvaldatud, ning seega määrama, et tagasi nõutaks kogu abi. Ta ei saa kaastundest abi saaja vastu määrata, et tagasi nõutaks summa, mis on väiksem kui viimase poolt saadud abi väärtus. Teiseks ei või komisjon selleks, et väljendada oma rahulolematust õigusrikkumise raskusastme suhtes, määrata, et nõutaks tagasi saadud abi väärtusest suurem summa (30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Dunamenti Erőmű vs. komisjon, T‑179/09, ei avaldata, EU:T:2014:236, punkt 198).
99

Komisjon leiab, et vaidlustatud otsus on piisavalt põhjendatud. Ta leiab, et on selgelt ja ühemõtteliselt esitanud põhjenduse, mis võimaldab hagejal sellest aru saada ja Üldkohtul teostada kohtulikku kontrolli. Enda väitel on ta juba täpsustanud, et olukorras, kus kõik võlausaldajad, kellest enamus on eraõiguslikud, otsustavad sõnaselgelt, et nende majanduslik huvi on võimaldada pankrotistunud ettevõtte tegevuse jätkamist, ei ole nende otsus riigiga seostatav pelgalt seetõttu, et kohus seda seejärel kinnitab ja muudab siduvaks. Komisjon on seisukohal, et kuigi hageja ei pruugi selle lähenemisviisi põhjendatusega nõustuda, ei saa ta väita, et ei ole aru saanud komisjoni järelduste aluseks olevast loogikast, kuna – vaatamata vaidlustatud otsuse põgususele selles küsimuses – tuleneb antud arutluskäik ühemõtteliselt vaidlustatud otsusest, eeskätt selle põhjendustest 102–104.
125

Nõukogu, keda toetab komisjon, leiab, et igal juhul tuleb nõue hüvitada väidetav mittevaraline kahju põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta. Ta väidab seoses sellega, et hagejat ei stigmatiseeritud vaidlusalustes aktides organisatsioonina, mis kujutab endast sellisena ohtu rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule, ning et lisaks ei ole hageja selle kohta esitatud ühtegi tõendit. Teda on nimetatud üksnes isikuna, kes on oma tegevuse kaudu seotud mitmesuguste toodete ostuga, mida võidakse kasutada programmides, mille suhtes kohaldatakse ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1737 alusel meetmeid, millest piisab tema väitel selleks, et põhjendada tema nime kandmist vaidlusalustesse loeteludesse. Hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis tõendaks, et ta kandis nende aktide vastuvõtmise tagajärjel mittevaralist kahju, nagu nõuab kohtupraktika (17. veebruari 2012. aasta kohtumäärus Dagher vs. nõukogu, T‑218/11, ei avaldata, EU:T:2012:82, punkt 46). Tema väitel ei ole tõendeid selle kohta, et hagejal oli rahvusvahelisel tasandil hea maine, et tal on jäänud nimetatud maine kahjustamise tõttu saamata tulu ning et ta tegi reklaamikampaaniatega seotud või muid kulutusi selle maine taastamiseks. Hagiavalduse lisas toodud ajakirjandusartikkel, mis käsitleb ülemaailmse reklaamikampaania hinnangulist maksumust, ei ole tema väitel asjakohane, kuna see on seotud sellise äriühinguga, millel ei ole hagejaga mingit seost, sest see tegutseb hageja omast erinevas tegevusvaldkonnas ja erineval kontinendil ning sellel ei ole mingit seost liidu võetud piiravate meetmetega. Hageja repliigis esitatud väited ei tõenda tema maine kahjustamist ja seetõttu sellega seotud mittevaralist kahju. Igal juhul, nagu EIK 19. juuli 2011. aasta kohtuotsuse Új vs. Ungari (CE:ECHR:2011:0719JUD 002395410) punktis 22 sedastas, tehakse tema väitel vahet äriühingu kaubandusliku maine kahjustamisel ja isiku maine kahjustamisel tema sotsiaalset staatust silmas pidades, kuna neist esimesel juhul puudub mittevaraline mõõde. Üldkohus ise viitas tema sõnul kõnealusele kohtupraktikale ühes piiravaid meetmeid käsitlevas kohtuasjas (12. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Akhras vs. nõukogu, T‑579/11, ei avaldata, EU:T:2015:97, punkt 152). Hageja püüab tema arvates kõrvale hoida oma kohustusest tõendada tema väidetava kahju olemasolu ja määratleda selle suurus, paludes Üldkohtul määrata menetlustoimingu raames ekspert. Kui Üldkohus peaks asuma seisukohale, et tegemist on liidu lepinguvälise vastutusega, peaks ta kohtupraktika kohaselt asuma seisukohale, et vaidlusaluste aktide tühistamine kujutab endast hageja mittevaralise kahju sobivat heastamist. Igal juhul olevat hageja poolt talle väidetavalt tekitatud mittevaralise kahju hüvitamiseks nõutud miljon eurot kohtupraktikat arvestades ülemäärane ja põhjendamata.
42

Neljandaks vaidleb komisjon vastu argumendile, et piimakvaliteedi kontrolli rahastamine Baierimaa üldeelarve vahenditest on menetluse algatamise otsusest välja jäetud ning seda ei ole ametliku uurimismenetluse ajal käsitletud. Komisjon ei eita, et seda rahastamist ei ole menetluse algatamise otsuses sõnaselgelt nimetatud, kuid ta kinnitab, et see ei olnud ka sõnaselgelt abimeetme uurimise alt välja jäetud. Ta lisab, et menetluse algatamise otsuse punkti 3.3.1 ei saa tõlgendada nii, nagu piiritleks see ametliku uurimise piimamaksust saadud vahendite abil rahastamisega, kuna komisjon selgitas, et seda laadi rahastamine on samastatav riigi ressurssidest rahastamisega ning seda polnud vaja käsitleda. Lisaks väidab komisjon, et menetluse algatamise otsuse ülesehitusest tuleneb, et eelarvevahenditest rahastamist on samuti arvesse võetud ja „rahaline toetus“ hõlmab kahte aspekti: maks ja eelarvevahendid. Menetluse algatamise otsus ei võimalda kinnitada, et vaidlustatud otsus rikub ELTL artikli 108 lõiget 2, kuna selles on sõnaselgelt nimetatud abielement, mida ei ole vaidlustatud ning mida oli tagasinõutava summa kindlaks tegemiseks vaja sõnaselgelt väljendada.
236

Selle kohta tuleneb esiteks harta artikli 41 lõike 2 punktist b, et igaühel on õigus tutvuda teda puudutavate andmetega, võttes samal ajal arvesse konfidentsiaalsuse ning ameti- ja ärisaladusega seotud õigustatud huve. Sellest tuleneb, et Satceni töötajal peab olema võimalik tutvuda tema tööandja käes oleva teabega, mis võivad võimaldada tal mõista töösuhte peatamist õigustavate väidete sisu, et tal oleks võimalik tõendada muu hulgas, et kõnealuste toimingute eest ei vastutanud tema, et need ei ole piisavalt tõsised rikkumised, et õigustada töösuhte peatamise otsust või et nende toimumine ei ole piisavalt tõenäoline või et need on ilmselgelt alusetud, nii et vastava töötaja töösuhte peatamine oli õigusvastane (vt analoogia alusel 13. detsembri 2012. aasta kohtuotsus AX vs. EKP, F‑7/11 ja F‑60/11, EU:F:2012:195, punkt 101). Teiseks on selleks, et harta artikli 41 lõike 2 punktis a ära nimetatud õigust ära olla ära kuulatud oleks järgitud, samuti tarvis, et etapis, kus puudutatud isikul palutakse esitada omapoolsed seisukohad, informeerib administratsioon puudutatud töötajat piisavalt täpselt tagajärgede kohta, mida kõnealune teave võib kaasa tuua (5. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus ECDC vs. CJ, T‑395/15 P, ei avaldata, EU:T:2016:598, punkt 60).
260

Igal juhul on ÜRO korruptsioonivastase konventsiooni artikli 2 punkti a alapunkti iii sätetes, millele hagejad viitavad, ette nähtud, et ametiisiku määratluse alla võib kuuluda „muu isik, kes on konventsiooniosalise õiguses määratletud ametiisikuna“. Hagejad möönavad aga ka ise, et Egiptuse karistusseadustiku, mille sätted on esitatud hagiavalduse lisas, artikli 119 punktis g on riigi vara seadusvastase omastamisena kvalifitseerimise eesmärgil ette nähtud, et mõistet „ametiisik“ tuleb selle seadustiku tähenduses tõlgendada nii, et need on kohaldatavad kõigi Egiptuse riigi osalusega äriühingute töötajatele. Ühtlasi ei ilmne sellest Egiptuse karistusseadustiku sättest, et küsimus, kas äriühing tuleb lugeda „riigi osalusega ettevõtjaks“ või „riigi osalusega äriühinguks“, oleks otsustav, kui teatav osalus selle äriühingu kapitalis kuulub riigile. Seega ilmneb hagejate endi esitatud asjaoludest, et lugedes äriühingu EL-Dekheila juhatuse esimehena tegutsenud esimese hageja ametiisikuks, kohaldasid Egiptuse ametivõimud Egiptuse karistusseadustikku, ja selline kohaldamine on kooskõlas ÜRO korruptsioonivastase konventsiooni artikli 2 punkti a alapunktiga iii. Väide, et see kvalifikatsioon ei ole kooskõlas muude Egiptuse õiguse sätetega, eelkõige äriõiguse sätetega, puudutab valdkonda, mida saab hinnata ainult Egiptuse kohus. Peale selle ei oma tähtsust hagejate viidatud asjaolu, et esimest hagejat ei saa käsitada ametiisikuna vastavalt ÜRO korruptsioonivastase konventsiooni artikli 2 punkti a alapunktis i ja artikli 2 punkti a alapunktis ii ette nähtud kriteeriumide kohaselt. Selle artikli 2 sõnastusest tervikuna ilmneb nimelt, et selle alapunktides i, ii ja iii ette nähtud kriteeriumid on alternatiivsed, mitte kumulatiivsed.
1

Käesolevas asjas on esitatud hagid nõudega tühistada Euroopa Parlamendi 14. septembri 2015. aasta otsused A(2015) 8324 C, A(2015) 8463 C, A(2015) 8627 C, A(2015) 8682 C, A(2015) 8594 C, A(2015) 8551 C, A(2015) 8732 C, A(2015) 8681 C, A(2015) 8334 C, A(2015) 8327 C, A(2015) 8344 C, 15. septembri 2015. aasta otsused A(2015) 8656 C, A(2015) 8678 C, A(2015) 8361 C, A(2015) 8663 C, A(2015) 8360 C, A(2015) 8486 C, A(2015) 8305 C, 16. septembri 2015. aasta otsused A(2015) 8602 C, A(2015) 8554 C, A(2015) 8490 C, A(2015) 8659 C, A(2015) 8547 C, A(2015) 8552 C, A(2015) 8553 C, A(2015) 8661 C, A(2015) 8684 C, A(2015) 8672 C ja 14. jaanuari 2016. aasta otsus A(2015) 13844 C, millega parlament jättis Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) alusel rahuldamata hagejate Maria Psara, Tina Kristani, Tanja Malle, Wojciech Cieśla, Staffan Dahllofi, Delphine Reuteri, České centrum pro investigativní žurnalistiku o.p.s‑i, Harry Karanikase, Crina Borose, Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica, Balazs Tothi, Minna Knus-Galáni, Atanas Tchobanovi, Dirk Liedtke, Nils Mulvadi, Hugo van der Parre, Guia Baggi, Marcos García Rey, Mark Lee Hunteri, Kristof Clerix’, Rui Araujo, Anuška Delići, Jacob Borgi, Matilda Bačelići ja Gavin Sheridani kordustaotlused tutvumiseks parlamendi dokumentidega, mis sisaldavad teavet parlamendiliikmete hüvitiste kohta (edaspidi „vaidlustatud otsused“).
130

Eelnevast tuleneb, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 131 toodud kinnitus, mille kohaselt „riigigarantiid piirdusid sellega, mis oli vajalik tagamaks, et Konsortsium refinantseeriks oma võla, mis oli püsiühenduse finantseerimisülesannete tõttu kogunenud“, ei tõenda piisavalt, et need garantiid oleks ajaliselt või summaliselt piiratud, eelkõige just selle tõttu, et püsiühenduse finantseerimine katab selle ekspluateerimise. Niisiis tuginevad kinnitused, et „kuna riigigarantiisid ei saanud kasutada muul eesmärgil kui [Sundi] püsiühendusega seonduvate tööde finantseerimiseks […], mitte aga muul eesmärgil, siis piirdusid need de facto igal ajahetkel Konsortsiumil kogunenud võlaga“, või et „garantiid on de facto ajaliselt piiratud, kuna Konsortsium ei saa garantiisid pärast seda enam kasutada, kui võlg on täielikult tagasi makstud“, ringargumentatsioonile ja pole piisavad, et täpselt kindlaks määrata riigigarantiide ajalist ja summalist piiri, kuna Konsortsiumi võlg ise ei näi olevat piiritletud.
2

Esimene hageja, Sony Corporation on Jaapani õiguse alusel asutatud aktsiaselts ning kontserni juht. Teine hageja, Sony Electronics, Inc. on tütarettevõtja, kelle aktsiatest 100% kuulub kaudselt Sony Corporationile ja kes on asutatud Ameerika Ühendriikides. Sony Electronics on äriühing, mille suhtes kohaldatakse Delaware’i õigust (Ameerika Ühendriigid) ning mis tegeleb uurimis- ja arendustegevuse, kavandamis-, inseneri-, müügi-, turundus- ja turustamistegevuse ning klientidele suunatud teenustega (vaidlustatud otsus, põhjendus 16).
160

Esiteks, mis puudutab kahju tõendatust, siis on hageja tõesti viidanud väidetavalt vaidlusaluste aktide tõttu Codefal tekkinud finantsraskustele, millega olevat põhjendatav tema valik oma osalus selles äriühingus võõrandada. Selle võõrandamise tõttu tekkis hagejal kahjum, mille hüvitamist ta nõuab. Ühelt poolt tuleb aga tõdeda, et kuigi hageja väidab, et investeeris selle äriühingu aktsiate omandamiseks 232490 eurot, nähtub hagiavaldusest, et 2010. aastast saadik ei ole ta selle omandamise eest müüjale 155000 euro suurust võlajääki tasunud. Teiselt poolt, mis puudutab hageja poolt repliigi lisana esitatud kuluarvet, mis peaks tõendama 30000 euro suurust tehingukulu, mille hüvitamist hageja nõuab, siis tuleb tõdeda, et nagu hageja isegi kohtuistungil tunnistas ja nagu see märgiti kohtuistungi protokolli, seondub see kuupäevata dokument raamatupidaja tasuga, mis maksti selleks, et hinnata „äriühingusse Codefa Connectique investeerimise kohasust“; see investeering tehti, kui hageja omandas kõnealuse äriühingu 2009. aastal ehk aasta enne vaidlusaluste meetmete vastuvõtmist. Nii ei seondu tehingukulud, millele hageja tugineb, mingil juhul tema osaluse Codefas võõrandamisega 2010. aasta novembris ehk võõrandamisega, millega seoses hageja nõuab kahjuhüvitist, vaid selle osaluse omandamisega 2009. aastal. Seega, ilma et oleks vajalik võtta seisukohta ülalnimetatud lisa vastuvõetavuse osas, kuivõrd see lisati toimikusse alles koos repliigiga, tuleb see lisa tagasi lükata põhjusel, et see on praegu kõne all oleva kahju seisukohast asjasse puutumatu. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et hageja ei ole väidetavat kahju tõendanud.
226

Repliigi staadiumis repliigi lisas C.8 esitatud arstitõendi osas tuleb märkida, et see kannab kuupäeva 12. jaanuar 2016 ning selle on koostanud üks psühhiaater. Mis puudutab selle dokumendi vastuvõetavust, siis ei saa küll vaidlust olla selles, et hageja ei ole kuidagi põhjendanud selle uue tõendi esitamist repliigi staadiumis, kui välja arvata väljend „niivõrd kui see vajalik on“. Tervise kahjustamisega seonduva kahju puhul oleks olnud võimalik ja isegi piisav see, kui hageja täpsustanuks käesoleval juhul, et soovib näidata, kuidas tema tervis pärast 2010. aastal koostatud esimese arstitõendi koostamist muutunud on. Ent isegi kui lugeda, et see kohtuasja toimikus olev tõend on vastuvõetav, ei kajasta see tõend igal juhul kuigi palju hageja terviseseisundi muutumist; see kinnitab üksnes seda, et hagejal on ravi jätkamist nõudev ärevussündroom ja depressioon.