KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JÁN MAZÁK

esitatud 27. novembril 2007 ( 1 )

Kohtuasi C-390/06

Nuova Agricast Srl

versus

Ministero delle Attività Produttive

„Riigiabi — Kindlaksmääratud ajavahemikuks heakskiidetud riigiabi — Uueks ajavahemikuks muudetud abikavast teatamine — Kahe järjestikuse abikava üleminekumeetmed — Komisjoni otsus sellele vastuväiteid mitte esitada — Komisjoni käsutuses olnud teave — Komisjoni otsuse kehtivus — Võrdne kohtlemine — Põhjendamine”

1. Käesolev eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 12. juuli 2000. aasta otsuse SG(2000)D/105754, millega tunnistatakse asutamislepinguga kooskõlas olevaks investeeringute tegemiseks Itaalia vähemsoodsatesse piirkondadesse ettenähtud riigiabi kava ( 2 ) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), kehtivust.

2. Eelotsusetaotlus esitati kahju hüvitamise hagi raames, mille Itaalia äriühing Nuova Agricast esitas Itaalia riigi vastu. Nuova Agricast väidab peamiselt, et ta on kandnud kahju, kuna ei saa olla vaidlustatud otsuses komisjoni heakskiidetud riigiabi kava raames abisaaja, ja soovib kindlaks teha, millises ulatuses võib Itaalia ametiasutusi pidada selle eest vastutavaks.

I. Asjaomased siseriiklikud õigusnormid

A. Vana abikava

3. 19. detsembri 1992. aasta seaduses nr 488 ( 3 ) (edaspidi „seadus nr 488/92”) nägi Itaalia seadusandja ette finantsmeetmed, mille eesmärk oli julgustada äriühinguid arendama teatud tootmistegevust riigi vähemsoodsates piirkondades.

4. Komisjon otsustas 21. mai 1997. aasta otsuses ( 4 ) (edaspidi „1997. aasta otsus”), mis kehtis 31. detsembrini 1999, mitte esitada vastuväiteid seadusel nr 488/92 ja mitmel kõnealuse seaduse rakendussättel põhinevat riigiabi kava. ( 5 )

5. 1997. aasta otsusega heakskiidetud riigiabi kava (edaspidi „vana abikava”) põhijooned olid järgmised: a) iga aasta jaoks ettenähtud rahalised vahendid jagati kahte võrdsesse ossa ja eraldati kahe taotluste esitamise kutse kaudu. Rahaliste vahenditega seotud aastal olemasolevate vahendite alusel võis rahaliste vahendite jaotuskorda muuta ministri määrusega, võimaldades eelkõige eraldada kõnealuseid rahalisi vahendeid üheainsa taotluste esitamise kutse kaudu; b) taotluste esitamise kutse raames esitatud taotlusi vaatasid läbi pädevad krediidiasutused, kes andsid normatiivsete kriteeriumide (itaalia keeles „indicatori”; edaspidi „indikaatorid”) alusel taotlustele hinded; c) seejärel koostas pädev ministeerium kõnealuse läbivaatamise tulemusel saadud hinnete alusel taotluste piirkondlikud pingeread ja võttis vastu määruse abi eraldamise kohta taotlejatele alanevas järjekorras, alates esimesest, kuni iga pingerea jaoks eraldatud rahalised vahendid on ammendatud; d) abikõlblikeks kuludeks olid kulud, mis tekkisid pärast taotluses viidatud kutsele eelneva kutse tähtpäeva; ( 6 ) e) ettevõtjad, kelle taotlused kanti piirkondlikku pingeritta, kuid kes toetust ei saanud, kuna olemasolevad rahalised vahendid ei olnud kõigi vajalike meetmete rahastamiseks piisavad, võisid kas esitada sama projekti (ainult üks kord) olulisi hindamisindikaatoreid muutmata uuesti järgmise sobiva kutse peale (nn „automaatne ülekandmine”) või loobuda „automaatsest ülekandmisest” ja esitada sama projekti uuesti, kuid muutes taotluse konkurentsvõime suurendamiseks teatavaid hindamisindikaatoreid, liitudes järgmise „sobiva kutse” ( 7 ) taotluste pingereaga (nn taotluse „ülevaatamine”). Mõlemal juhul kehtisid kulude abikõlblikkuse suhtes esialgsete taotluste jaoks ettenähtud tingimused, mis tähendas, et toetust tuli eraldada ka seoses esimese taotluse kuupäevast alates tekkinud kuludega.

B. Uus abikava

6. 18. novembril 1999 teatasid Itaalia ametiasutused komisjonile ( 8 ) riigiabi kavast, mille Itaalia ametiasutused võtsid vastu 19. detsembri 1992. aasta seaduse nr 488 kohaselt. Kõnealune kava oli tegelikult vana abikava muudetud pikendus alates 1. jaanuarist 2000.

7. Pärast seda, kui Itaalia ametiasutused olid kava muutnud, tegi komisjon 12. juulil 2000 vaidlustatud otsuse, milles ta märkis, et ei kavatse vaidlustada teatatud abikava 31. detsembrini 2006.

8. Vaidlustatud otsus sisaldab järgmist üleminekusätet: „Taotlusi, mis esitati varasema kava alusel, mille komisjon oli 31. detsembrini 1999 heaks kiitnud, avaldatud viimase kutse peale ja mis tunnistati abi saamiseks sobivateks, kuid millele selle kutse jaoks eraldatud rahaliste vahendite vähesuse tõttu abi ei antud, peetakse erandkorras abikõlblikeks vaid käesoleva kava esmakordsel rakendamisel, see tähendab esmakordse kutse korral esitada taotlusi käesoleva kava alusel kohaldatavate toetusmeetmete saamiseks, mida tuleb mõista nii, et abitaotlused peavad igal juhul olema esitatud enne investeerimisprojekti töö algust.”

9. Itaalias võttis Ministero dell’Industria, Commercio e d’Artigianato (tööstus-, kaubandus- ja oskustööministeerium) (edaspidi „MICA”) pärast vaidlustatud otsuse tegemist vastu 14. juuli 2000. aasta määruse ( 9 ) ja 14. juuli 2000. aasta ringkirja nr 900315, ( 10 ) millega kehtestati vaidlustatud otsuses heakskiidetud riigiabi kava (edaspidi „uus abikava”) rakendamise kord.

10. Kõnealustes siseriiklikes normides on sätestatud, et toetusmeetmeid võib eraldada „selliste kulude katmiseks, mida peeti abikõlblikuks seoses viimase sobiva toetusmeetmete saamiseks taotluste esitamise kutse aluseks olnud kavadega, mida oli analüüsitud ja mis olid heaks kiidetud, kuid mis ei olnud toetust saanud, kuna puudusid vajalikud rahalised vahendid”.

II. Faktilised asjaolud

11. Nuova Agricast esitas vana abikava alusel taotluse riigiabi saamiseks vastuseks kolmandale sobivale kutsele, mis puudutas 1998. aasta esimest poolt. Tema taotlus lisati Apulia piirkonna pingeritta, mis kinnitati MICA määrusega 14. augustil 1998.

12. Arvestades tema positsiooni piirkondlikus pingereas ja rahaliste vahendite ebapiisavust, ei saanud ta neid rahalisi vahendeid, mida oli taotlenud.

13. Avaldati neljas kutse, mis puudutas 1998. aasta teist poolt. Nuova Agricast otsustas selle kutsega seoses jätta oma automaatse ülekandmise õiguse kasutamata ning oodata järgmist sobivat kutset, et esitada oma taotlus muudetud kujul.

14. Enne 31. detsembrit 1999, st vanale riigiabi kavale komisjoni antud heakskiidu kehtivuse tähtaega, ei avaldatud ühtegi sellist kutset. Järgmine sobiv kutse, mille alusel võis Nuova Agricast viimaks esitada oma muudetud taotluse, avaldati alles 14. juulil 2000, kui uus abikava oli juba jõustunud.

15. Vaidlustatud otsusega heakskiidetud uues riigiabi kavas ei peetud kulude abikõlblikkuse otsustamisel kehtivaks neid tingimusi, mida kohaldati Nuova Agricasti esialgsele taotlusele. Tema muudetud taotlus lükati tagasi ja seega ei kantud seda vastavasse piirkondlikku pingeritta.

III. Menetlus siseriiklikus kohtus ja eelotsuse küsimused

16. Nuova Agricast esitas Tribunale ordinario di Romale (Rooma ringkonnakohus) (Itaalia) hagi pädeva Itaalia ministeeriumi (Ministero delle Attività Produttive, mis oli üle võtnud MICA volitused) vastu seoses kahjuga, mis tal väidetavalt tekkis seetõttu, et ta ei saanud taotletud riigiabi.

17. Nuova Agricast on sellega seoses seisukohal, et Itaalia ametiasutused ei kaitsnud uut abikava vastu võttes nõuetekohaselt selliste äriühingute huve nagu Nuova Agricast, kes oli neljanda kutse avaldamisel loobunud oma automaatse ülekandmise õigusest, et esitada järgmise sobiva kutse alusel uuesti sisuliselt sama projekt, muutes teatud määral „hindamisindikaatoreid”, kuid kes ei saanud seda teha, kuna neljas kutse oli vana abikava alusel viimane sobiv kutse asjaomases majandussektoris.

18. Eelotsusetaotluse kohaselt jagunesid äriühingud pärast vana abikava osas antud heakskiidu kehtivuse lõppemist kolme kategooriasse: i) sellised äriühingud nagu Nuova Agricast, kelle taotlus oli kolmanda kutse alusel lisatud ühte piirkondlikku pingeritta ja kes oli neljanda kutse avaldamisel loobunud oma taotluse automaatse ülekandmise õigusest, et esitada ülevaadatud taotlus järgmise sobiva kutse alusel (edaspidi „esimese kategooria äriühingud”); ii) äriühingud, kelle esimene taotlus oli esitatud neljanda kutse alusel ja kelle taotlused olid selle kutsega seoses lisatud piirkondlikesse pingeridadesse, kuid kes ei olnud taotletud abi saanud rahaliste vahendite vähesuse tõttu; nendele äriühingutele kohaldatakse vaidlustatud otsuse üleminekusätet (edaspidi „teise kategooria äriühingud”); ja iii) äriühingud, kes ei olnud veel taotlust esitanud, kuigi nende investeerimisprojekti rakendamine oli juba alanud (edaspidi „kolmanda kategooria äriühingud”).

19. Siseriikliku kohtu kohaselt ilmneb, et Itaalia riik ei juhtinud komisjoni tähelepanu asjaolule, et esimese kategooria äriühingud olid saanud vana abikava alusel teatavad õigused. Vastavalt uuele riigiabi kavale hüvitati selle kava alusel vaid sellised kulud, mis tekkisid pärast abi taotlemist. Ajutist ja erakorralist erandit kohaldati ainult selliste taotluste suhtes, mis olid esitatud vana abikava neljanda ja viimase kutse alusel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et vaidlustatud otsusega rikuti selle erandi piiratud kohaldamisala kinnitades esimese kategooria äriühingute õiguspäraseid ootusi.

20. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Itaalia ametiasutuste vastutuse hindamiseks peab ta kindlaks tegema, kas Itaalia riigi väidetavalt ebaõige tegevuse ja Nuova Agricastil väidetavalt tekkinud kahju vahel on põhjuslik seos.

21. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul mõjutab vaidlustatud otsus seda põhjuslikku seost, kuna asub selle tegevuse, milles Nuova Agricast süüdistab Itaalia ametiasutusi, ja Nuova Agricastile tekkinud kahju vahel. Seega leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta peab kindlaks määrama, millist mõju avaldas Itaalia ametiasutuste käitumine komisjoni otsusele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab sel eesmärgil vajalikuks teha kindlaks, kas vaidlustatud otsuse üleminekusäte võib olla kehtetu, kuna see rikub ühenduse õiguskorra reegleid ja põhimõtteid.

22. Arvestades seda, et esimese ja teise kategooria äriühingud on sarnases õiguslikus olukorras, kuigi neid koheldakse erinevalt asjaomase üleminekusätte tõttu seoses nende võimaliku sobimisega uude riigiabi kavva, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks seda, kas üleminekusäte rikub võrdse kohtlemise põhimõtet.

23. Teiseks kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus ka üleminekusätte kehtivuses, kuna selles ei ole järgitud kohustust põhjendada piisavalt esimese kategooria äriühingute välistamist.

24. Seega otsustas Tribunale ordinario di Roma 14. juunil 2006 menetluse peatada ja esitada Euroopa Ühenduste Kohtule järgmine eelotsuse küsimus: „Kas EÜ komisjoni 12. juuli 2000. aasta otsus, millest teavitati Itaalia valitsust 2. augusti 2000. aasta kirjaga SG(2000) D/105754, on kehtiv üleminekusätte osas, mis näeb kõnealuse kava esmakordsel kohaldamisel ette erakorralise erandi „abi vajalikkuse” põhimõttest vaid taotluste suhtes, „mis esitati varasema kava alusel, mille komisjon oli 31. detsembrini 1999 heaks kiitnud, avaldatud viimase kutse peale ja mis tunnistati abikõlblikeks, kuid millele selle kutse jaoks eraldatud rahaliste vahendite vähesuse tõttu abi ei antud”, mille tagajärjel, rikkudes võrdse kohtlemise põhimõtet ja EÜ artiklist 253 tulenevat põhjendamiskohustust, jäeti õigustamatult kõrvale eelmiste kutsete peale esitatud taotlused, mida ei rahuldatud rahaliste vahendite ebapiisavuse tõttu ning mis ootasid automaatset ülekandmist vahetult järgneva kutse peale esitatud taotluste hulka või ülevaadatud kujul esitamist esimese uue kava alusel avaldatud „sobiva” kutse peale?”

IV. Seotud menetlused ühenduse kohtutes

25. Nuova Agricast on lisaks Tribunale ordinario di Romas menetletavale põhikohtuasjale esitanud kaks hagi Esimese Astme Kohtule.

26. Nuova Agricast Srl jt esitasid 15. märtsil 2004 Esimese Astme Kohtule tühistamishagi. Esimese Astme Kohus jättis 15. juuni 2005. aasta määrusega, mida kohtulahendite kogumikus ei avaldata, hagi vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata, kuna see esitati liiga hilja. ( 11 )

27. Lisaks on Nuova Agricast esitanud Esimese Astme Kohtule kahju hüvitamise hagi. ( 12 ) Ta taotleb sellise kahju hüvitamist, mis tal väidetavalt tekkis vaidlustatud otsuse vastuvõtmise tõttu. Kõnealune seni menetluses olev hagi puudutab osaliselt sama kahju, mis on eesotsusetaotluse esitanud kohtus menetletava põhikohtuasja esemeks.

V. Menetlus Euroopa Kohtus

28. Euroopa Kohus on saanud märkusi Nuova Agricastilt, komisjonilt ja Itaalia valitsuselt. Kohtuistung toimus 11. septembril 2007.

VI. Poolte väited

A. Nuova Agricast

29. Nuova Agricast märgib, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused vaidlustatud otsuse kehtivuse kohta seoses võrdse kohtlemise põhimõttega põhinevad eeldusel, et esimese kategooria äriühingutel oli õiguspärane ootus, et nende ülevaadatud taotlus lisatakse järgmise sobiva kutse, mis oli esimene kutse uue abikava raames, alusel esitatud taotluste hulka.

30. Seetõttu peab ta kõnealuse eelduse paikapidavuse kinnitamiseks vajalikuks, et Euroopa Kohus teeb kõigepealt kindlaks, kas 1997. aasta otsusega heakskiidetud vana abikavaga anti esimese kategooria äriühingutele ühenduse õiguskorraga kaitstud õigus saada abi isegi pärast perioodi lõppu, milleks vana abikava oli heaks kiidetud. Nuova Agricast leiab sellega seoses, et komisjon tunnistas vana kava heakskiitmisega seda, et esimese kategooria äriühingutel oli seaduslikult kaitstud õigus sõnastada oma taotlus ümber järgmise sobiva kutse jaoks, kusjuures juba tekkinud kulude osas jäid kehtima need abikõlblikkuse tingimused, mida kohaldati sellele kutsele, mille alusel nad olid esitanud oma esialgse taotluse. Kõnealune õigus ei kadunud lihtsalt vanale abikavale antud heakskiidu kehtivuse lõppemisega.

31. Nuova Agricast leiab võrdse kohtlemise põhimõtte võimaliku rikkumisega seoses, et esimese ja teise kategooria äriühingud olid sarnases olukorras, kuna nad kõik olid saanud õiguse osaleda uue abikava esimeses sobivas kutses. Seetõttu tuleks vaidlustatud otsuse üleminekusätet kohaldada neile võrdsetel alustel.

32. Seoses komisjoni EÜ artikli 253 kohase põhjendamiskohustusega väidab Nuova Agricast, et vaidlustatud otsuses ei põhjendatud ilmajätmist õiguskaitsest, mille esimese kategooria äriühingud olid saanud vana abikava alusel. Paljudele äriühingutele sellises ulatuses kahju tekitav säte eeldab erilist põhjendamist.

B. Itaalia valitsus

33. Itaalia valitsus leiab esiteks, et vaidlustatud otsus ei riku võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna esimese ja teise kategooria äriühingud ei ole samas olukorras. Itaalia halduskohtud on kinnitanud, et esimese kategooria äriühingud ei võinud tugineda õiguspärasele ootusele seoses võimalusega taotleda uue abikava alusel abi vana kava alusel avaldatud taotluste esitamise kutsele kohaldatud tingimustel.

34. Teiseks on vaidlustatud otsus piisavalt põhjendatud, arvestades Itaalia ja komisjoni vahel teatatud abikava ettevalmistamise etapis toimunud kirjavahetust, milles täpsustati üleminekusätte põhjused. Pealegi võib Euroopa Kohtu praktika kohaselt paljudele olukordadele kohaldatava üldise meetme põhjendamisel piirduda asjaomase meetme kohaldamiseni viinud üldise olukorra ja sellega taotletud üldiste eesmärkide kirjeldamisega.

C. Komisjon

35. Komisjon seab kõigepealt kahtluse alla eelotsuse küsimuse vastuvõetavuse. Ta leiab, et esitatud eelotsusetaotluses ei ole viide vaidlustatud otsuse kehtivusele ilmselt kuidagi seotud Itaalia riigi vastutust puudutava hagiga, ja kindlasti ei ole see vajalik, et lahendada eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olev vaidlus.

36. Komisjon väidab sisuliste küsimustega seoses esiteks seda, et otsus, millega kiidetakse heaks abikava teatud perioodiks, ei saa olla aluseks mingitele ootustele ega seaduslikult kaitstud õigustele seoses võimalusega eraldada ja saada abi pärast kavale antud heakskiidu kehtivuse lõppemist. Seega, kui komisjon vaatab läbi talle teatatud uut kava, mis on tegelikult varem heakskiidetud abikava pikendus, ei ole komisjon kohustatud uue kava heakskiitmisel nägema ette üleminekukorda, et teatavad äriühingud, kes väidetavalt said õigusi varasema kava alusel, võiksid saada vana kava alusel abi ka edaspidi, pärast uue kava jõustumist.

37. Komisjon märgib, et liikmesriik on see, kes teatab abikavast, ja komisjon ei või abikava muuta. Komisjon võib pärast ametliku uurimismenetluse algatamist kehtestada tingimusi, kuid liikmesriigil on isegi sel juhul õigus otsustada jätta need tingimused abikavast loobudes rakendamata. Kui komisjon jõuab järeldusele, et abi eraldamise kriteeriumid on vastuolus asutamislepingu muude sätetega, mis muudaks abikava ühisturuga kokkusobimatuks, võib komisjon lihtsalt tunnistada abi kokkusobimatuks, kuid ta ei saa sellist kokkusobimatust likvideerida näiteks kava alusel abisaajate loetelu muutmisega.

38. Seoses võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava rikkumisega väidab komisjon esiteks seda, et Itaalia ametiasutused otsustasid ise kohaldada kõnealust üleminekusätet. Vaidlustatud otsus ei riku seega äriühingute eri kategooriatega seoses võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna komisjon piirdus Itaalia riigi valiku kinnitamise ja teatatud kava kui terviku heakskiitmisega.

39. Teiseks meenutab komisjon, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb riigiabi valdkonnas tehtud otsuse õiguspärasust hinnata komisjonil selle otsuse vastuvõtmise ajal olnud teabe põhjal. Käesoleval juhul ei maininud Itaalia ametiasutused esimese kategooria äriühingute erijuhtumit, seega asjaolu, et üleminekusättes ei ole konkreetselt ette nähtud selliste äriühingute kaasamist, ei saa põhjustada vaidlustatud otsuse kehtetust.

40. Kolmandaks leiab komisjon, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole mingil juhul rikutud, kuna esimese ja teise kategooria äriühingud ei ole samas olukorras.

41. EÜ artikli 253 kohase põhjendamiskohustuse väidetava rikkumisega seoses väidab komisjon, et esimese kategooria äriühingute olukorraga seoses ei olnud selline põhjendamine kohustuslik, kuna siseriiklikud ametiasutused ei olnud talle kõnealusest olukorrast teatanud. Pealegi oli üleminekusätte kohaldamine Itaalia riigi, st vaidlustatud otsuse adressaadi vaba valik.

VII. Hinnang

A. Vastuvõetavus

42. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab EÜ artiklis 234 ettenähtud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö kontekstis üksnes siseriiklik kohus, kus menetlus toimub ja kes peab lõpuks selle kohta otsuse tegema, hinnata asja eripärast lähtuvalt nii vajadust tema otsuse tegemise vaatepunktist saada Euroopa Kohtult eelotsust kui ka Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjakohasust. Kui siseriikliku kohtu esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus seega põhimõtteliselt kohustatud tegema eelotsuse. ( 13 )

43. Euroopa Kohus on siiski ka sedastanud, et ta võib oma pädevuse hindamiseks erandjuhul analüüsida neid tingimusi, mille alusel siseriiklik kohus eelotsusetaotluse esitas. Euroopa Kohus võib keelduda siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest vaid juhul, kui on ilmne, et ühenduse õigusnormi tõlgendamine, mida siseriiklik kohus on palunud, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda kasulik vastus talle esitatud küsimustele. ( 14 )

44. Eelotsusetaotluse esitanud kohus püüab põhikohtuasjas kindlaks teha põhjusliku seose olemasolu uue abikava komisjonipoolsel esialgsel analüüsimisel Itaalia ametiasutuste võimaliku vale käitumise ja selle kahju, täpsemalt abi mittemaksmise, vahel, mis Nuova Agricastil väidetavalt tekkis vaidlustatud otsuse üleminekusätte kohaldamisala tõttu.

45. Tundub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega peamiselt teada saada, kas vaidlustatud otsus võib seetõttu, et selles ei arvestatud esimese kategooria äriühingute olukorda, kuigi selle vea põhjustas täpse teabe saamata jäämine Itaalia ametiasutustelt, olla niivõrd vigane, et ei ole kehtiv. Vastus kõnealusele küsimusele aitaks ilmselt piiritleda Itaalia ametiasutuste vastutust seoses vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega.

46. Seega on siseriikliku kohtu küsimus vaidlustatud komisjoni otsuse kehtivuse kohta ilmselt seotud eelotsusetaotluse esitanud kohtus menetletava vaidluse eesmärgiga ja vastuvõetamatuse vastuväide tuleb jätta selles osas rahuldamata.

47. Teine vastuvõetavusega seotud teema tõusetub seoses asjaoluga, et Nuova Agricast on juba esitanud vaidlustatud otsuse tühistamise hagi Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtusse. Nagu eespool märgitud, lükkas Esimese Astme Kohus tühistamishagi kohtuasjas Nuova Agricast jt vastuvõetamatuse tõttu tagasi, kuna see oli esitatud liiga hilja. ( 15 ) Arvestades Euroopa Kohtu praktikat kohtuasjas TWD Textilwerke Deggendorf, ( 16 ) tuleb kindlaks teha, kas Nuova Agricasti tühistamishagi tunnistati vastuvõetamatuks ainult seetõttu, et see esitati pärast ettenähtud tähtaega; sel juhul oleks käesolev eelotsusetaotlus vaidlustatud komisjoni otsuse kehtivuse kohta Euroopa Kohtu menetluses vastuvõetamatu.

48. TWD Textilwerke Deggendorf kohtuotsuse aluseks olevaid asjaolusid arvestades oli üsna ilmne, et vaidlustatud otsuse peale EÜ artikli 230 alusel kehtestatud perioodil esitatud tühistamishagi oleks olnud vastuvõetav. ( 17 ) Käesolevas asjas puudutab Itaalia Vabariigile adresseeritud vaidlustatud otsus seevastu abikava, mis oli suunatud üldiselt määratletud isikute gruppidele ja mitte sõnaselgelt kindlaksmääratud abisaajatele. Lisaks on Esimese Astme Kohus sedastanud, et abikava heakskiitev otsus ei saa puudutada isiklikult hagejaid, kes on esialgse uurimise ajal lihtsalt kolmandad isikud. ( 18 ) Seetõttu tundub kahtlane, et Nuova Agricastil oleks olnud õigus esitada vaidlustatud otsuse peale hagi, arvestades EÜ artikli 230 nõudeid.

49. Erinevalt kohtuotsuse TWD Textilwerke Deggendorf aluseks olevatest asjaoludest ei olnud seega selge, et Nuova Agricasti kehtetuks tunnistamise hagi oleks olnud vastuvõetav, kui see oleks esitatud EÜ artiklis 230 sätestatud perioodil.

50. Sellest tulenevalt olen seisukohal, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.

B. Sisu

51. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teavet arvestades tundub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib peamiselt seda, kas komisjoni otsus, milles ei võetud arvesse esimese kategooria äriühingute olukorda, võib olla kehtetu, kuna see rikub võrdse kohtlemise põhimõtet ja EÜ artiklist 253 tulenevat komisjoni kohustust otsust piisavalt põhjendada.

52. Sellele küsimusele vastamiseks on oluline analüüsida lühidalt käesolevas asjas kõne all oleva abi ja otsuse liiki ning sellega seotud Euroopa Kohtu õiguspärasuse kontrolli ulatust.

1. Kõnealuse abi ja otsuse liigi määramine

53. EÜ artikli 87 lõike 1 kohaselt on riigiabi andmine ühenduses üldiselt keelatud. Erandid sellest põhimõttest on sätestatud EÜ artikli 87 lõikes 2, mille kohaselt on teatavat liiki abi ühisturuga kokkusobiv, ja EÜ artikli 87 lõikes 3, mille kohaselt võib kokkusobivaks pidada veel teatud abiliike.

54. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuulub abimeetmete või abikava ühisturuga kokkusobivuse hindamine komisjoni ainupädevusse, mida kontrollib Euroopa Kohus. ( 19 )

55. Komisjon peab riigiabi ühisturuga kokkusobivuse kontrolli eesmärgil saama asutamislepingu artikli 88 lõike 3 esimese lause kohaselt teate „uue abi” kohta enne selliste kavade elluviimist. „Uus abi” on mis tahes meede abi määramiseks või muutmiseks, kusjuures muudatused võivad olla seotud komisjonile teatatud olemasoleva abi või esialgsete kavadega. ( 20 ) Käesolev asi puudutab uut abi, kuna kõnealune abi on varasema kava, millele antud heakskiit lõppes 31. detsembril 1999, muudatus.

56. Samuti tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses kõne all olev meede on abikava, mitte individuaalne abi. Abikavade kasutamine võimaldab liikmesriikidel saada kava üldtunnuste alusel komisjonilt üksik luba. ( 21 )

57. Vaidlustatud otsus on „vastuväidete esitamata jätmise otsus”, ( 22 ) mille komisjon tegi ametlikku uurimismenetlust algatamata. ( 23 )

2. Riigiabi otsuste õiguspärasuse kontroll Euroopa Kohtus

58. Euroopa Kohtu praktika kohaselt on komisjonil EÜ artikli 88 lõike 3 kohaldamisel ulatuslik kaalutlusõigus, mille kasutamine hõlmab majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid, mida tuleb teostada ühenduse kontekstis. ( 24 )

59. Seetõttu peab Euroopa Kohus komisjoni riigiabi otsuse õiguspärasuse kontrollimisel piirduma sellega, et ta teeb kindlaks, kas komisjon ei ole ületanud oma kaalutlusõiguse piire faktide moonutamisega või asjaolude ilmselt väära hindamisega või võimu kuritarvitamisega või menetlusnõuete rikkumisega. ( 25 ) Samuti tähendab see, et Euroopa Kohus ei või abi kokkusobivuse hindamisel asendada komisjoni hinnangut enda hinnanguga. ( 26 )

3. Võrdse kohtlemise põhimõtte väidetav rikkumine

60. Kehtetuse esimene väidetav põhjendus tõstatab küsimuse, kas komisjoni otsus võib olla kehtetu, kuna see rikub esimese ja teise kategooria äriühingute võrdse kohtlemise põhimõtet, arvestades üleminekusätte kohaldamisala.

61. Komisjoni pädevus riigiabi valdkonnas on piiratud riigiabi ühisturuga kokkusobivuse kontrollimisega. Euroopa Kohus on selle kontrollimise ulatusega seoses korduvalt sedastanud, et EÜ artiklit 87 ei või kasutada teiste asutamislepingu sätete kohaldamise takistamiseks. ( 27 ) Komisjonil on seetõttu õigus võtta arvesse teiste asutamislepingu sätete ja põhimõtete rikkumist, kui ta kaalub riigiabi kava kokkusobivust ühisturuga. ( 28 ) Selliste põhimõtete hulka kuulub võrdse kohtlemise põhimõte. ( 29 )

62. Kuigi komisjonil on õigus kontrollida riigiabi kokkusobivust ühisturuga, ei koosta ega kavanda ta abikavasid ega määra abi. Liiatigi ei saa komisjon sundida liikmesriiki maksma riigiabi. Tal on ainult õigus anda liikmesriigile korraldus mitte maksta abi, mida ta peab ühisturuga kokkusobimatuks. Liikmesriik on see, kes tagab rahalised vahendid abi andmiseks, koostab kava ja teatab sellest komisjonile. Liikmesriigil on õigus abikava teade tagasi võtta ja jätta abikava rakendamata.

63. Sellest järeldub, et liikmesriik pakub teatatud riigiabi kavaga seotud võimaliku üleminekusätte välja kõnealuse abikava osana, millest ta teavitab heakskiidu saamiseks komisjoni. Seetõttu hindab komisjon seda abikava osana, eesmärgiga hinnata kava kui terviku kokkusobivust ühisturuga.

64. Esimese Astme Kohtu poolt käesoleva asjaga seotud asjas tehtud järeldustest tuleneb, et vaidlustatud otsuse üleminekusätte sõnastus on Itaalia ametiasutuste tehtud vaba valiku tulemus. ( 30 ) Komisjonil puudub ametliku uurimismenetluse algatamiseni õigus kohustada liikmesriiki muutma mis tahes abikava. Mitteametliku menetluse käigus võib komisjon kas teha otsuse vastuväiteid abikava suhtes mitte esitada või otsustada algatada ametliku uurimismenetluse. ( 31 )

65. Seega tuleb kindlaks määrata, kas komisjon on käesolevas asjas ületanud oma kaalutlusõiguse piire, kuna ta pidas uut abikava ühisturuga kokkusobivaks pärast esialgse uurimise teostamist, kuigi esimese kategooria äriühingud olid vaidlustatud otsuse üleminekusätte kohaldamisalast välja jäetud, ning ei algatanud selle tulemusena ametlikku uurimismenetlust.

66. Esiteks on minu arvates olemas ametlik põhjus, mis tundub viitavat sellele, et kaalutlusõiguse piire ei ületatud. Puuduvad igasugused tõendid selle kohta, et komisjon oli mingil viisil teadlik esimese kategooria äriühingute, kelle hulka kuulub Nuova Agricast, olemasolust või vähemalt nende erilisest olukorrast.

67. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb komisjoni riigiabi otsuse kehtivust hinnata siiski selle teabe alusel, mis oli komisjonile kättesaadav otsuse vastuvõtmise ajal. ( 32 ) Käesolevas asjas tähendaks see seda, et komisjonilt ei saanud nõuda Nuova Agricasti ja teiste esimesse kategooriasse kuuluvate äriühingute olukorraga arvestamist.

68. Enne selle järelduse tegemist tuleb siiski märkida, et kõnealune kohtupraktika on välja kujunenud ja seda on kohaldatud asjades, kus komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu pärast ametlikku uurimismenetlust. Kõnealuste otsuste korral tundub selline lähenemisviis olevat põhjendatud, kuna „huvitatud isikutel” EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses on võimalus esitada komisjonile kõik olulised andmed, isegi kui mõned ei ole seda võimalust kasutanud. ( 33 ) Sellised isikud on seetõttu suurel määral vastutavad teabe eest, mis oli komisjonile kättesaadav otsuse tegemise ajal. Kui sellised „huvitatud isikud” väidavad hiljem, et komisjoni otsus ei ole kehtiv, on loogiline, et nad võivad vaidlustada komisjoni otsuse kehtivuse vaid selle teabe alusel, mis oli komisjonile kättesaadav otsuse tegemisel.

69. Seda arutluskäiku ei saa üle kanda otsusele mitte esitada vastuväiteid abikava suhtes ja lõpetada abi uurimise esialgne etapp, kui ametlikku uurimismenetlust ei algatatagi. Selline otsus tehakse põhimõtteliselt ( 34 ) kavast teavitava liimesriigi esitatud teabe alusel. Menetlus ei anna kolmandatele isikutele ametlikku võimalust sekkuda ja esitada komisjonile teavet, mida ta võib arvestada, et hinnata teatatud abi kokkusobivust ühisturuga. Sellised äriühingud nagu võimalikud abisaajad või nende konkurendid ei pruugi tingimata teada, et on teatatud neid huvitavast abikavast, kuna komisjon on kohustatud avaldama abist teatamise kohta teate ainult ametliku uurimismenetluse algatamise korral. ( 35 ) Seega, kui komisjon teeb otsuse mitte esitada vastuväiteid, on teade selle otsuse kohta esimene dokument, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.

70. Ma usun siiski, et komisjonil peaks olema õigus tugineda teabele, mis on kättesaadav otsuse tegemise ajal, isegi kui isik, kes ei osalenud esialgses uurimises, nagu käesolevas asjas Nuova Agricast, vaidlustab otsuse mitte esitada vastuväiteid.

71. Esmastest ja teisestest õigusaktidest ning eelkõige määrusest nr 659/1999 tuleneb selgelt, et esialgne uurimine toimub peamiselt komisjoni ja asjaomase liikmesriigi vahel. ( 36 ) Seetõttu ei anta komisjonile teabe kogumise volitust, millega ta saaks õiguse koguda muud teavet lisaks sellele, mida peamiselt asjaomane liikmesriik talle esialgse uurimise ajal esitas. Komisjoni volituste selline piiramine viitab paratamatult sellele, et tema otsuste õiguspärasust ei saa vaidlustada muu teabe alusel kui see, mis oli talle kättesaadav asjaomase otsuse tegemise ajal. Pealegi, kui kolmandad isikud võiksid vaidlustada komisjoni otsuste kehtivuse muu teabe alusel kui see, mis oli talle kättesaadav asjaomase otsuse tegemise ajal, ennetaks komisjon tõenäoliselt sellist ohtu ja algataks süstemaatiliselt ametlikke uurimismenetlusi, võimaldades seeläbi kõigil „huvitatud isikutel” EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses esitada olulist teavet. Sellist tulemust on siiski raske sobitada praeguse kaheetapilise riigiabi kontrollimise korraga, mis on sätestatud EÜ asutamislepingus ja määruses nr 659/1999.

72. Seega tuleks komisjoni otsuse mitte esitada vastuväiteid, kehtivust hinnata teabe alusel, mis oli komisjonile kättesaadav sellise otsuse tegemise ajal.

73. Kuna käesolevas asjas puuduvad tõendid selle kohta, et komisjoni oli teavitatud esimese kategooria äriühingute erilisest olukorrast, ei saa vaidlustatud otsust pidada kehtetuks põhjusel, et see väidetavalt rikub võrdse kohtlemise põhimõtet seoses kõnealuste äriühingute väidetavalt saadud õigustega.

74. Igal juhul tasub meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib komisjon abikava ühisturuga kokkusobivust uurides piirduda kõnealuse kava üldtunnuste uurimisega ning temalt ei nõuta iga konkreetse juhtumi uurimist, millega seoses seda kohaldatakse. ( 37 )

75. Lisaks tuleb märkida, et käesolev asi ei ole üks sellistest erakorralistest asjadest, mille puhul võib kohustada komisjoni tagama, et tema otsus riigiabi kohta sisaldaks üleminekusätet, ja mille puhul ta võib olla kohustatud tagama, et asjaomane säte oleks kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega. Selline kohustus võib tekkida ainult väga erilises olukorras, kus muu hulgas ühenduse ametiasutuse varasem käitumine kutsub esile õiguspärase ootuse, mida tuleb kaitsta. ( 38 )

76. Komisjon ei ole käesolevas asjas siiski kunagi käitunud viisil, mis kutsuks esile õiguspärase ootuse, et 31. detsembril 1999 aegunud vanal abikava mõju jätkus ka pärast nimetatud kuupäeva.

77. Vana abikava heakskiitmine, mis oli ajaliselt piiratud ja aegus 31. detsembril 1999, ei ole oma laadilt akt, mis võiks esile kutsuda kõnealuseid õiguspäraseid ootusi. Reegel, mille kohaselt tuleb erandeid riigiabi keelavast üldpõhimõttest kitsalt tõlgendada, välistab heakskiidetud abikava ajalise ulatuse pikendamise. ( 39 ) Pealegi, kui eelmise abikava alusel väidetavalt saadud õigusi oleks võimalik kasutada pärast loa aegumist, seaks see kahtluse alla kõnealuste lubade ajalise piiramise eesmärgi, mis võimaldavad riigiabi hindamist kohandada vastavalt majanduslike tingimuste muutumisele.

78. Õiguspärasele ootusele ei saa komisjoni vastu tugineda, kuna komisjon kohaldab „abi vajalikkuse” põhimõtet, mis muu hulgas viitab sellele, et abitaotlus tuleb tavaliselt esitada enne sellise tegevuse algust, mille jaoks abi antakse. Komisjon on kõnealust põhimõtet kasutanud üldreeglina abi kokkusobivuse hindamisel. ( 40 ) Erinevalt sellest, millele eesotsusetaotluse esitanud kohus tundub oma taotluses viitavat, ei ole nimetatud põhimõtet kohaldatud alles pärast selle lisamist komisjoni regionaalabi suunistesse 1998. aastal. ( 41 ) Sellest piisab igasuguse sellise väite ennetamiseks, mille kohaselt kõnealuse põhimõtte väidetavalt „äkiline” kohaldamine võis rikkuda õiguspäraseid ootusi, mille komisjon kutsus esile seoses võimalusega taotleda uue abikava alusel abi vana kava alusel avaldatud taotluste esitamise kutsele kohaldatud tingimustel.

79. Samuti ei saa võimalik õiguspärane ootus, mida siseriiklikud ametiasutused on esile kutsunud seoses võimalusega pikendada aegunud riigiabi kava teatavaid mõjusid, olla aluseks komisjoni kohustusele näha ette üleminekusäte. EÜ artiklid 87 ja 88 kaotaksid suure osa oma mõjususest, kui isikud võiksid ühenduse õigusakti kehtetuse väitmisel tugineda liikmesriikide esile kutsutud õiguspärasele ootusele. ( 42 )

80. Sellest järeldub, et komisjonil ei olnud käesoleva asja asjaolusid arvestades kohustust tagada, et vaidlustatud otsus sisaldaks üleminekusätet, mis hõlmab esimese kategooria äriühinguid. Seega ei ole ta teatatud meedet vaidlustamata jättes ületanud oma kaalutlusõiguse piire põhjusel, et selles sisalduv üleminekusäte rikkus väidetavalt võrdse kohtlemise põhimõtet. Vaidlustatud otsust ei saa seega pidada kehtetuks.

4. Põhjendamiskohustuse väidetav rikkumine

81. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas komisjon on vaidlustatud otsuses vastavalt EÜ artiklile 253 piisavalt põhjendanud esimese kategooria äriühingute väljajätmist oma üleminekusätte kohaldamisalast.

82. Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, et põhjendamise nõue sõltub kõnealuse meetme laadist ja sellise meetme korral, mida kavatsetakse kohaldada üldiselt, nagu näiteks abikava, võib preambulis piirduda esiteks selle vastuvõtmiseni viinud üldise olukorra ja teiseks selle üldeesmärkide kirjeldamisega. ( 43 ) Seega ei oleks mõistlik nõuda komisjonilt abikava vaidlustamata jätmise otsuse üleminekusätte täpse kohaldamisala erilist põhjendamist. Eriti on see nii juhul, nagu käesolevas asjas, kui komisjon piirdub oma otsuses selle otsuse tunnustamisega, mille Itaalia ametiasutused tegid üleminekusätte asjakohase kohaldamisala osas.

83. Sellest järeldub, et komisjon ei ole minu arvates rikkunud oma põhjendamiskohustust, jättes põhjendamata esimese kategooria äriühingute väljajätmise vaidlustatud otsuse üleminekusätte kohaldamisalast.

VIII. Ettepanek

84. Eeltoodust lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt: Eelotsuse küsimuse analüüsimisel ei avastatud midagi, mis võiks mõjutada komisjoni 12. juuli 2000. aasta otsuse SG(2000)D/105754, millega tunnistatakse asutamislepinguga kooskõlas olevaks Itaalia õigusaktide alusel investeerimistoetusena Itaalia vähemsoodsatele piirkondadele ettenähtud riigiabi kava, kehtivust.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) EÜT C 278, lk 26.

( 3 ) GURI nr 299, 21. detsember 1992, lk 3.

( 4 ) EÜT C 242, lk 4.

( 5 ) St, et komisjon leidis pärast esialgse uurimise teostamist, et puudub põhjus liikmesriigi teatatud abikava vaidlustamiseks.

( 6 ) V.a tehniliste kavade ja uuringute tegemiseks ning äriühingu maa ostmiseks ja korraldamiseks tehtud kulud, mis olid abikõlblikud taotluse esitamise kuupäevale eelneva 12 kuu algusest alates.

( 7 ) „Sobiv” kutse on kutse, mis on seotud toetusmeetmetega samas majandussektoris.

( 8 ) Komisjon registreeris kõnealuse kava numbri N715/99 all.

( 9 ) GURI nr 166, 18. juuli 2000.

( 10 ) GURI nr 175, 28. juuli 2000.

( 11 ) Esimese Astme Kohtu 15. juuni 2005. aasta määrus kohtuasjas T-98/04: Nuova Agricast jt (kohtulahendite kogumikus ei avaldata; teade avaldatud ELT C 229, lk 22).

( 12 ) Esimese Astme Kohtu menetluses olev kohtuasi T-362/05.

( 13 ) Vt mh 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punkt 59), 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: PreussenElektra (EKL 2001, lk I-2099, punkt 38) ja 17. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-340/99: TNT Traco jt (EKL 2001, lk I-4109, punkt 30).

( 14 ) Vt mh 13. joonealuses märkuses viidatud Bosmani kohtuotsuse punkt 61 ja 13. joonealuses märkuses viidatud PreussenElektra kohtuotsuse punkt 39.

( 15 ) Viidatud 11. joonealuses märkuses.

( 16 ) 9. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-188/92 (EKL 1994, lk I-833, punktid 17 ja 19). Sellest kohtuotsusest tuleneb, et ühenduse õiguskaitsevahendite süsteemis kaalutakse füüsilise või juriidilise isiku poolt ühenduse institutsiooni tegevuse kaudse vaidlustamise vastuvõetavust eelotsusetaotluse kaudu sõltumata sellest, kas seda tegevust sai või oleks saanud vaidlustada EÜ artikli 230 neljanda lõike alusel otse Esimese Astme Kohtus.

( 17 ) Asjaomasele liikmesriigile adresseeritud komisjoni otsuses viidati sõnaselgelt kõnealuse individuaalse abi saajale ja see liikmesriik edastas nimetatud otsuse abi saajale, märkides, et tal on õigus esitada selle vastu tühistamishagi.

( 18 ) Vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 5. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas T-398/94: Kahn Scheppvaart (EKL 1996, lk II-477, punkt 39). Kõnealuses kohtuasjas, mis puudutas otsust mitte vaidlustada valdkondlikke finantsmeetmeid hõlmavat abikava, sedastas Esimese Astme Kohus, et vaidlustatud otsus tundus olevat nende meetmete raames võimalike abisaajate suhtes üldiselt kohaldatav meede, mis hõlmas objektiivselt kindlaksmääratud olukordi ja millega kaasnesid õiguslikud tagajärjed teatud isikute rühmale, mida kirjeldati üldiselt ja abstraktselt. Sellistel võimalikel abisaajatel ei olnud seega õigust esitada hagi EÜ artikli 230 alusel. Kõnealust kohtupraktikat tuleb eristada kohtupraktikast seoses otsustega mitte vaidlustada individuaalset abi, mis on heaks kiidetud ametlikku uurimismenetlust algatamata ja mille osas on Euroopa Kohus muutnud leebemaks kolmandate isikute õiguse suhtes kehtivaid nõudeid (vt 15. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-225/91: Matra vs. komisjon (EKL 1993, lk I-3203) ja 19. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C-198/91: Cook vs. komisjon (EKL 1993, lk I-2487)).

( 19 ) 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-354/90: Fédération Nationale du Commerce Extérieur des Produits Alimentaires ja Syndicat National des Négociants et Transformateurs de Saumon (EKL 1991, lk I-5505, edaspidi „FNCE”, punkt 14), 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-39/94: SFEI jt (EKL 1996, lk I-3547, punkt 42) ja 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-295/97: Piaggio (EKL 1999, lk I-3735, punkt 31).

( 20 ) Vt nt 19. joonealuses märkuses viidatud Piaggio kohtuotsuse punkt 48. Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 8/1, lk 339; edaspidi „menetlusmäärus”), artikli 1 punktis c on sätestatud, et „uus abi [on] kogu abi, see tähendab abikavad ja individuaalne abi, mis ei ole olemasolev abi, sh olemasoleva abi muudatused”.

( 21 ) Individuaalsed abieraldised on lihtsalt üldist abikava rakendavad meetmed. Kuna tegurid, mida komisjon selle abi hindamisel arvestab, on samad, mida ta kohaldas üldise kava kontrollimisel, puudub vajadus, et komisjon analüüsiks individuaalseid abieraldisi.

( 22 ) Vt menetlusmääruse artikli 4 lõige 3.

( 23 ) Ametlik uurimismenetlus tuleb algatada, kui komisjon kahtleb teatatud abi kokkusobivuses ühisturuga (vt menetlusmääruse artikli 4 lõige 4).

( 24 ) Vt mh 21. märtsi 1991. aasta otsus kohtuasjas C-303/88: Itaalia vs. komisjon (EKL 1991, lk I-1433, punkt 34).

( 25 ) Vt 18. joonealuses märkuses viidatud Matra vs. komisjon kohtuotsuse punkt 25.

( 26 ) Vt nt 24. juuli 2003. aasta määrus kohtuasjas C-297/01: Sicilcassa (EKL 2003, lk I-7849, punkt 47).

( 27 ) Vt selle kohta 21. mai 1980. aasta otsus kohtuasjas 73/79: komisjon vs. Itaalia (EKL 1980, lk 1533, punkt 11), 18. joonealuses märkuses viidatud Matra vs. komisjon kohtuotsuse punkt 41 ja 19. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-156/98: Saksamaa vs. komisjon (EKL 2000, lk I-6857, punkt 78).

( 28 ) Kohtujurist Fennelly 13. aprilli 2000. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-15/98 ja C-105/99: Itaalia ja Sardegna Lines vs. komisjon (EKL 2000, lk I-8855, punkt 78).

( 29 ) Sellega seoses võib meelde tuletada, et Euroopa Kohus on varem tunnistanud komisjoni EÜ artikli 88 alusel tehtud otsuse tühiseks, kuna selle üleminekusäte rikkus õiguspärase ootuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid (vt 22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-182/03 ja C-217/03: Belgia ja Forum 187 ASBL vs. komisjon (EKL 2006, lk I-5479, punktid 168–174).

( 30 ) 21. novembri 2005. aasta määrus kohtuasjas T-426/04: Tramarin (EKL 2005, lk II-4765).

( 31 ) Muidugi lisaks võimalusele otsustada, et teatatud meede ei ole abi.

( 32 ) 24. septembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-74/00 P ja C-75/00 P: Falck ja Acciaierie die Bolzano (EKL 2002, lk I-7869, punktid 168–171), 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-241/94: Prantsusmaa vs. komisjon (EKL 1996, lk I-4551, punkt 33) ja 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 234/84: Belgia vs. komisjon (EKL 1986, lk 2263, nn. „Meura”, punkt 16).

( 33 ) Vt selle kohta nt 32. joonealuses märkuses viidatud Falck ja Acciaierie di Bolzano kohtuotsuse punkt 169.

( 34 ) Tegelikult ei takista miski isikutel, keda see võib mõjutada, esitada komisjonile teavet esialgse uurimise ajal ning sel juhul peab komisjon selliseid elemente arvesse võtma (vt selle kohta 3. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-204/97: Portugal vs. komisjon (EKL 2001, lk I-3175, punkt 35)).

( 35 ) Vt selle kohta 20. märtsi 1984. aasta otsus kohtuasjas 84/82: Saksamaa vs. komisjon (EKL 1984, lk 1451, punkt 13) ja 9. oktoobri 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 91/83 ja 127/83: Heineken (EKL 1984, lk 3435, punkt 15).

( 36 ) Vt selle kohta 6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-276/03 P: Scott vs. komisjon (EKL 2005, lk I-8437, punkt 33).

( 37 ) Vt selle kohta 28. joonealuses märkuses viidatud Itaalia ja Sardegna Lines vs. komisjon kohtuotsus, 14. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 248/84: Saksamaa vs. komisjon (EKL 1987, lk 4013, punkt 18) ja 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-75/97: Belgia vs. komisjon (EKL 1999, lk I-3671, punkt 48).

( 38 ) Nii oli see 29. joonealuses märkuses viidatud Belgia ja Forum 187 ASBL vs. komisjon kohtuotsuse punktides 168–174. Komisjon tegi selles asjas eitava otsuse seoses Belgia õigusaktide alusel loodud koordineerimiskeskustega seotud olemasoleva abikavaga. Sama arutluskäigu hilisema kasutamise osas vt 12. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-348/03: Koninklijke Frieslands Food vs. komisjon (EKL 2007, lk II-101*).

( 39 ) Vt selle kohta 14. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-109/01: Fleuren Compost vs. komisjon (EKL 2004, lk II-127, punkt 75).

( 40 ) Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, et EÜ artikli 87 lõikes 3 sätestatud mööndustest ühe kohaldamiseks abi suhtes peab abi olema kooskõlas mitte ainult ühega EÜ artikli 87 lõike 3 punktides a, b, c või d sätestatud eesmärkidest, vaid peab ka olema vajalik nende eesmärkide saavutamiseks (vt 17. septembri 1980. aasta otsus kohtuasjas 730/79: Philip Morris vs. komisjon (EKL 1980, lk 2671, punkt 17)).

( 41 ) EÜT C 74, lk 9. Suuniste punkti 4.2 kolmanda lõigu kohaselt „tuleb abikavas sätestada, et abitaotlus esitatakse enne projekti algust”.

( 42 ) Vt võrdluseks kohtupraktikat, mille kohaselt EÜ artiklid 87 ja 88 kaotaksid suure osa oma mõjususest, kui liikmesriigid saaksid tugineda enda poolt toime pandud õigusrikkumisele, mis võib olla võimalikel abisaajatel esile kutsunud õiguspärase ootuse, et mõjutada selliste otsuste kehtivust, mille komisjon on vastu võtnud asutamislepingu sätete alusel (vt nt 20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-5/89 : komisjon vs. Saksamaa (EKL 1990, lk I-3437, punkt 17)).

( 43 ) Alates 13. märtsi 1968. aasta otsusest kohtuasjas 5/67: Beus vs. Hauptzollamt München (EKL 1968, lk 83, punkt 95). Vt nt 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-284/94: Hispaania vs. komisjon (EKL 1998, lk I-7309, punkt 28).