ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FV 28. novembril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 19. septembri 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-153/17: FV versus nõukogu

(kohtuasi C-877/19 P)

(2020/C 77/36)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: FV (esindaja: advokaat É. Boigelot)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada 19. septembri 2019. aasta otsus kohtuasjas T-153/17;

— selle tulemusena rahuldada apellandi poolt esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja seetõttu tühistada 2014. ja 2015. aasta hindamisaruanded, mis kinnitati lõplikult 5. detsembril 2016;

— mõista mõlema kohtastme kõik kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud kohtuotsusega jäeti rahuldamata 2014. ja 2015. aasta hindamisaruannete tühistamise nõue.

Apellant väidab esiteks, et rikutud on kontrollikohustust, põhjendamiskohustust ja moonutatud toimikus olevaid tõendeid, ning teiseks, et rikutud on hindamisjuhendit, põhjendamiskohustust ja hoolitsemiskohustust ning tehtud ilmne hindamisviga.

Apellant leiab, et Üldkohus tegi ilmse hindamisvea ja moonutas tõendeid, kui ta jõudis järeldusele, et apellandi väidetavalt kohatu käitumine oli ainus põhjus, miks talle pandi „vastutustunde“ eest hindeks „kasin“, olgugi et hindamisjuhendis on see rubriik määratletud kui „hinnatava pühendumine tööle, tema valmidus täita oma tööülesandeid aktiivselt ja konstruktiivselt“.

Peale selle ei kontrollinud Üldkohus apellant tööülesannete vähenemist nõuetekohaselt. Haigus ja tervislikel põhjustel poole kohaga töötamine ei saa õigustada ametnikult mõnede tööülesannete äravõtmist, liiatigi ilma tema nõusolekuta.

Lisaks ei nõustu apellant Üldkohtu hinnangutega kabineti ja töökoha muutmisele ning apellandi käitumisele 2014. hindamisaastal ning leiab, et need moonutavad toimikus olevaid tõendeid.

Viimaks jäeti vaidlustatud kohtuotsuses tähelepanuta hoolitsemiskohustuse rikkumine, eriti kuna tegemist on ametnikuga, kellel on psüühikahäire, ja personalieeskirjade artikli 59 lõike 1 kolmanda lõigu kohaldamine.
4.

Kas siis, kui esimesele ja teisele küsimusele vastatakse jaatavalt ning vastus kolmandale küsimusele on eitav, tuleb komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, (2) artikli 294 lõiget 2 tõlgendada nii, et a) loa võis anda tagasiulatuva mõjuga alates kuupäevast, mil eelmine luba muutus kehtetuks, maksimaalselt üheks aastaks enne taotluse esitamise kuupäeva, nagu on ette nähtud selle artikli lõikes 3, ja b) kas selle artikli lõike 3 kohaselt peab majanduslik vajadus olema tõendatud ning pettus või hooletus välistatud, ka siis, kui tegemist on lõikes 2 sätestatud jätkuloaga?
2.

Kas ka juhul, kui tasu tagasiulatuvalt vähendamise tagajärjel vastavalt nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 90 lõikele 1 tekib maksukohustuslasel käibemaksu tagastusnõue, on lubatav, et intressi arvutatakse alles pärast mõistliku aja möödumist, mille jooksul on maksuhalduril võimalik kontrollida maksukohustuslase esitatud tagastusnõude õigsust?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Amsterdam (Madalmaad) 6. novembril 2019 – Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV versus Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV jt

(Kohtuasi C-819/19)

(2020/C 95/12)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Amsterdam

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV

Kostjad: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Société Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Singapore Airlines Ltd, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, Swiss International Air Lines AG, British Airways plc, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, SAS AB, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS Cargo Group A/S, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, British Airways plc

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi kohtud on kohtuasjas, mille pooled on kahju kandnud isikud (käesolevas asjas laadijad, lennulastiteenuste saajad) ja lennuettevõtjad, pädevad – olgu ELTL artikli 101 vahetu õigusmõju, Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP leping“) artikli 53 või määruse nr 1/2003 (1) artikli 6 (vahetu õigusmõju) alusel – piiranguteta kohaldama ELTL artiklit 101 või EMP lepingu artiklit 53 lennuettevõtjate kokkulepete või kooskõlastatud tegevuse suhtes, mis puudutavad lennulastiteenuseid seoses Euroopa Liidus asuvate lennujaamade ja väljaspool EMPd asuvate lennujaamade vahel enne 1. maid 2004 teostatud lendudega ning seoses Islandi, Liechtensteini ja Norra ning väljaspool EMPd asuvate lennujaamade vahel enne 19. maid 2005 teostatud lendudega ning seoses Euroopa Liidus asuvate lennujaamade ja Šveitsis asuvate lennujaamade vahel enne 1. juunit 2002 teostatud lendudega, olgugi et tegemist on ajavahemikuga, mil kehtis ELTL artiklites 104 ja 105 sätestatud üleminekukord, või ei luba üleminekukord seda teha?

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
1.

Kas Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelist 21. juuni 1999. aasta õhutranspordialast kokkulepet, (1) mida on muudetud ühenduse/Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee 26. novembri 2010. aasta otsusega nr 2/2010, (2) tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, (3) on vastavalt määruse artikli 3 lõike 1 punktile a kohaldatav ka reisijatele, kes saabuvad kolmandast riigist väljunud lennuga Šveitsis asuvasse lennujaama, et alustada sealt liikmesriiki suunduvat lendu?
2)

Kas direktiivi 2006/112 asjassepuutuvate sätetega[, mis käsitlevad käibemaksu mahaarvamist,] ja neutraalse maksustamise põhimõttega on kooskõlas riigisisene tõlgendus ja tava, mille kohaselt juhul, kui maksukohustuslane, kes soovib kasutada [käibemaksu mahaarvamise] õigust, vastab [selle mahaarvamise] sisulistele nõuetele ja vorminõuetele ning on enne lepingu sõlmimist võtnud nõutavad meetmed, ei anna maksuhaldur talle õigust käibemaksu maha arvata, kuna maksuhaldur leiab, et ahela loomine ei ole majanduslikust seisukohast vajalik ja kujutab endast seega kuritarvitust, sest vaatamata sellele, et alltöövõtja on võimeline teenuseid osutama, tellib ta neid maksustatava teokoosseisuga mitte seotud põhjustel teistelt alltöövõtjatelt, ja seetõttu, et maksukohustuslane, kes soovib kasutada [käibemaksu mahaarvamise] õigust, oli tellimuse vastuvõtmise ajal teadlik, et kuna alltöövõtjal puuduvad vastavad töötajad ja vahendid, kasutab ta teenuse osutamiseks omakorda alltöövõtjaid? Kas vastust mõjutab asjaolu, et maksukohustuslane või alltöövõtja on kaasanud ahelasse alltöövõtja, kellega neil on otsene seos või kellega neil on isiklik või korralduslik side (isiklik tutvus, sugulus- ja hõimlusside või sama omanik)?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 273 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune nagu põhikohtuasjas vaidlusalune riigisisene õigusnorm, mille kohaselt on maksustatava väärtuse tagantjärele vähendamiseks nõutav tagasimakse saamise õigusega isiku nimele väljastatud arve, mis tõendab, et tehing, mis annab õiguse tagasimakset saada, on tehtud, kui tehing, mis võimaldab maksustatavat väärtust tagantjärele vähendada, on muidu nõuetekohaselt dokumenteeritud ja seda saab pärast kontrollida, see põhineb osaliselt avalikel ja tõestatud andmetel ning võimaldab maksu õigesti sisse nõuda?
C 95/15

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksamaa) 13. detsembril 2019 – Agrimotion S.A. versus ADAMA Deutschland GmbH

(Kohtuasi C-912/19)

(2020/C 95/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Agrimotion S.A.

Vastustaja: ADAMA Deutschland GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas ettevõtja, kes laseb päritoluliikmesriigis loa saanud taimekaitsevahendi sihtliikmesriigis turule, saab tugineda sihtliikmesriigi pädeva asutuse poolt kolmandale ettevõtjale antud paralleelse kaubanduse loale, kui selle taimekaitsevahendiga täidetud kanistritel, millega taimekaitsevahend sihtliikmesriigis turule lastakse, on viide loa hoidjale ja importivale ettevõtjale? Kui peavad olema täidetud täiendavad tingimused, siis millised need on? (1)

(1) Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 309, lk 1) artiklile 52.
1.

Kas direktiivi 2011/95/EL (1) artikli 15 punktiga c ja artikli 2 punktiga f on vastuolus tõlgendada ja kohaldada riigisisest õigusnormi nii, et suur ja individuaalne oht tsiviilisiku elule või isikupuutumatusele juhusliku vägivalla tõttu rahvusvahelise või riigisisese relvastatud kokkupõrke puhul (mis tähendab seda, et ainuüksi viibimise tõttu asjaomases piirkonnas seisab tsiviilisik sellise ohuga reaalselt silmitsi) võib sellistel juhtudel, mil isik ei ole eriliselt puudutatud konkreetselt talle omaste asjaolude tõttu, esineda vaid siis, kui tuvastatud on teatud minimaalne arv tsiviilisikutest kannatanuid (hukkunud ja vigastatud)?
C 87/9

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 12. detsembril 2019 – Ministero della Giustizia ministri asetäitja isikus versus GN

(Kohtuasi C-914/19)

(2020/C 87/12)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Ministero della Giustizia ministri asetäitja isikus

Vastustaja: GN

Kolmas isik: HM, JL, JJ

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 21, ELTL artikliga 10 ja nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (1) artikliga 6 on osas, milles neis keelatakse vanuse alusel diskrimineerimine kutsealal tegutsema hakkamisel, vastuolus see, et liikmesriik võib notari kutsealal tegutsema hakkamiseks vanusepiirangu kehtestada?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
2.

a) Juhul kui vastus küsimusele 1 a) on jaatav: Kas määruse nr 531/2012 artikli 6b lõike 1 esimest lõiku tuleb käesoleva kohtuasjaga sarnases olukorras tõlgendada nii, et mõistliku kasutamise poliitikat (fair use policy) jaemüügitasandil osutatavate reguleeritud rändlusteenuste kasutamise suhtes võib rakendada ka lisapaketi kui sellise puhul? b) Juhul kui vastus küsimusele 1 a) on jaatav ja vastus küsimusele 2 a) on eitav: Kas määruse nr 531/2012 artikli 6b lõike 1 esimest lõiku tuleb käesoleva kohtuasjaga sarnases olukorras tõlgendada nii, et ühist mõistliku kasutamise poliitikat (fair use policy) jaemüügitasandil osutatavate reguleeritud rändlusteenuste kasutamise suhtes võib rakendada nii mobiilside tariifikava kui ka lisapaketi puhul, mille tõttu tuleb ühise mõistliku kasutamise poliitika raames pakutava andmemahu arvestamisel lähtuda tariifikava üldisest riigisisest jaehinnast või tariifikava ja lisapaketi üldiste riigisiseste jaehindade summast? c) Juhul kui vastus küsimusele 1 a) on jaatav ning vastus küsimustele 2 a) ja 2 b) on eitav: Kas määruse nr 531/2012 artikli 6b lõike 1 esimest lõiku koostoimes rakendusmääruse (EL) 2016/2286 (2) artikli 4 lõike 2 esimese lõiguga saab käesoleva kohtuasjaga sarnases olukorras analoogia alusel kohaldada nii, et mõistliku kasutamise poliitikat (fair use policy) võib eraldi rakendada lisapaketi suhtes?
D.

Kui vastus eelmistele küsimustele on, et vastutust emaettevõtja tegude eest on lubatud laiendada tütarettevõtjatele, siis kas selle ühenduse kohtupraktikaga on kooskõlas niisugune riigisisene õigusnorm nagu konkurentsikaitseseaduse artikli 71 lõige 2, milles on ette nähtud ainult võimalus laiendada tütarettevõtja vastutust emaettevõtjale, ja seda ainult tingimusel, et emaettevõtjal on kontroll tütarettevõtja üle?
C 87/10

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzgericht (Austria) 20. detsembril 2019 – Titanium Ltd

(Kohtuasi C-931/19)

(2020/C 87/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Titanium Ltd

Vastustaja: Finanzamt Wien 1/23

Eelotsuse küsimus (1)

Kas mõistet „püsiv tegevuskoht“ tuleb tõlgendada nii, et alati on nõutav töötajate ja tehniliste vahendite olemasolu ning seetõttu peavad tegevuskohas igal juhul olemas olema teenuseosutaja töötajad, või saab Austrias asuva kinnisasja maksustatava üürileandmise konkreetsel juhul, mis on ainult talumiskohustusele vastav passiivne sooritus, käsitleda seda kinnisasja „püsiva tegevuskohana“ ka ilma töötajateta?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), mida on muudetud direktiiviga 2008/8/EÜ (ELT 2008, L 44, lk 11), ning nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 282/2011, millega sätestatakse direktiivi 2006/112/EÜ rakendusmeetmed (ELT 2011, L 77, lk 1) tõlgendamise kohta.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo (Hispaania) 28. novembril 2019 – L versus Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

(Kohtuasi C-869/19)

(2020/C 87/06)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: L

Vastustaja: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 6 lõikega 1 on vastuolus see, kui kohaldatakse ne ultra petita menetluspõhimõtet, vastavuse menetluspõhimõtet ja reformatio in peius’e keelu menetluspõhimõtet, mis takistavad kohtul, kes menetleb apellatsioonkaebust, mille pank esitas kohtuotsuse peale, millega piiratakse ajaliselt tarbija poolt sellise „intressi alammäära tingimuse“ alusel, mille tühisus on tuvastatud, alusetult tasutud summade tagastamist, kohustada tagastama kõik summad ja halvendada sellega apellandi positsiooni, ja seda seetõttu, et tarbija ei ole seda piirangut vaidlustanud?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
1.

Kas liikmesriigi menetleva ametiasutuse otsustus, et originaaldokumendid, mille ehtsust ei ole võimalik tuvastada, ei saa olla uued dokumendid või tõendid, on kooskõlas direktiivi 2013/32/EL (1) artikli 40 lõikega 2 koosmõjus direktiivi 2011/95/EL (2) artikli 4 lõikega 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 47 ja 52? Kas kooskõla puudumise korral on vahet, kui korduva taotluse raames esitab taotleja dokumentide koopiad või dokumendid, mis pärinevad allikast, mida ei ole võimalik objektiivselt kontrollida?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo (Hispaania) 17. detsembril 2019 – Van Ameyde España S.A. versus GES Seguros y Reaseguros S.A.

(Kohtuasi C-923/19)

(2020/C 103/17)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kostja ja kassaator: Van Ameyde España S.A.

Hageja ja vastustaja: GES Seguros y Reaseguros S.A.

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta (1) artikli 3 viimase lõiguga, koostoimes sama direktiivi artikliga 1, on vastuolus liikmesriigi õigusnormi (mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutust ja liikluskindlustust käsitleva seaduse artikli 5 lõige 2) tõlgendamine nii, et vedukauto või veduki kohustuslik kindlustus ei kata niisugustel juhtudel nagu põhikohtuasjas poolhaagisele tekitatud kahju, kuna leitakse, et poolhaagis on samastatav veose või veetavate asjadega, või koguni seepärast, et leitakse, et varakahju seisukohast moodustab poolhaagis vedukauto või vedukiga koos ühe ainsa sõiduki?

(1) ELT 2009, L 263, lk 11.
1.

Kas direktiivi 2003/87/EÜ (1) artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on kooskõlas selline kord, nagu on sätestatud kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise seaduse (Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgasen, edaspidi „TEHG 2011“) § 2 lõike 4 esimeses lauses, mis näeb ette, et käitisel, millele on antud Bundesimmissionsschutzgesetz’i (föderaalseadus välisõhu kaitsmise kohta saasteainete eest, edaspidi „BImSchG“) alusel luba, on heitkogustega kauplemise kohustus ka juhul, kui kõnealune luba hõlmab ka kõrvalrajatisi, mis kasvuhoonegaaside teket ei põhjusta?
1.

Kas direktiivi 97/7/EÜ (1) artiklit 9 ja direktiivi 2011/83/EL (2) artiklit 27 tuleb koosmõjus direktiivi 2005/29/EÜ artikli 5 lõikega 5 ja I lisa punktiga 29 tõlgendada nii, et tegemist on vee inertsmüügiga viidatud sätete tähenduses, kui vee-ettevõtja kaubandustava seisneb järgmises: (i) vee-ettevõtjal on seaduse alusel a) ainupädevus ja kohustus tagada ühisveevärgi kaudu oma tegevuspiirkonnas varustamine veega, b) kohustus teha asjaomase taotluse esitanud isikutele pakkumus ühisveevärgiga liitumiseks ja nende varustamiseks veega; (ii) vee-ettevõtja säilitab tarbija korteri ühendatuse ühisveevärgiga, mis oli olemas enne tarbija elamaasumist korterisse, millest tulenevalt on veetorud tarbija korteris surve all ja tarbija saab pärast aktiivse ja teadliku toimingu tegemist – nimelt keerates lahti veekraani või tehes sellega samaväärse toimingu – vajaduse korral võtta vett, seda ka pärast teatamist, et ta ei soovi sõlmida veevarustuslepingut, ja (iii) vee-ettevõtja esitab arve, kuivõrd tarbija on aktiivse ja teadliku toimingu tegemise kaudu vett reaalselt võtnud, kusjuures rakendatud tasumäärad on kulupõhised, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad ning alluvad avaliku sektori kontrollile?
3.

Kas direktiivile 1999/70/EÜ lisatud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni, Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausliga 4 on vastuolus selline norm, nagu on sätestatud kuninga dekreedi 365/1995 artiklis 15 ja millega on tähtajaliste teenistujate ja tähtajaliste lepinguliste töötajate kohad välja jäetud nende olukordade hulgast, mis annavad õiguse saada palgata puhkust avalikus sektoris töötamiseks, samas kui sellist palgata puhkust tuleb anda neile, kes saavad avalikus sektoris tähtajatu koha, ja selline palgata puhkus on avaliku teenistuja jaoks soodsam kui muud alternatiivsed administratiivsed olukorrad, mida ta peaks taotlema selleks, et ta saaks töötada uuel kohal, mille ta on saanud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Hamburg (Saksamaa) 12. augustil 2019 – Flightright GmbH versus Iberia LAE SA Operadora Unipersonal

(Kohtuasi C-606/19)

(2020/C 103/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Flightright GmbH

Kostja: Iberia LAE SA Operadora Unipersonal

Euroopa Liidu Kohus (kuues koda) sedastas 13. veebruari 2020. aasta otsuses, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 7 punkti 1 alapunkti b teist taanet tuleb tõlgendada nii, et lennu puhul, mida iseloomustab ühtne kinnitatud broneering kogu reisi jaoks ja mis on jagatud mitmeks lennusegmendiks, võib „kohustuse täitmise koht“ selle sätte tähenduses olla esimese lennu väljumiskoht, kui lennusegmente teostasid kaks erinevat lennuettevõtjat ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (2), alusel esitatud hüvitise maksmise hagi aluseks on viimase lennu tühistamine ja see hagi on esitatud selle viimase lennusegmendi eest vastutanud lennuettevõtja vastu.

(1) ELT 2012, L 351, lk 1.

(2) ELT 2004, L 46, lk 1.
5.

Kui vastus kolmandale ja neljandale eelotsuse küsimusele on jaatav, siis kas niisugusel juhul nagu käesolevas kohtuasjas, kus arve väljastaja teadis kauba tarnimise ajal, et kaup osteti edasi müümiseks, kuid välisriigi ostja soovib siiski kauba selle riigi territooriumilt välja viia välisreisijate korras, mistõttu arve väljastaja toimis pahauskselt, kui ta väljastas nimetatud korras selleks ette nähtud maksutagastustaotluse vormi ja tagastas välisreisijatele ette nähtud maksuvabastuse alusel arvestatud käibemaksu, on käibemaksudirektiivi artiklitega 146 ja 147 ning liidu õiguse neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtetega kooskõlas liikmesriigi praktika, mis seisneb selles, et maksuasutus ei tagasta ebaõigesti deklareeritud ja tasutud maksu välisreisijatele tehtud kaubatarnete eest, kvalifitseerimata neid tehinguid eksporditarneteks ja tegemata vastavat korrigeerimist, vaatamata sellele, et on vaieldamatu, et kaubad viidi Ungarist välja reisipagasina?
4/A.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artiklit 267 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline riigisisene praktika, mille kohaselt kõrgema astme kohus, kes teeb asjas lõpliku otsuse, tuvastab liikmesriigi kohtupraktika ühetaolise kohaldamise eesmärgil läbiviidavas menetluses, et alama astme kohtu eelotsusetaotluse esitamise kohtumääruse tegemisel on rikutud õigusnormi, ning see ei mõjuta antud kohtumääruse õiguslikke tagajärgi?
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on, et hagi võivad esitada ka kutselised investorid, siis kas on võimalik hinnata nende prospektist sõltumatut teadlikkust avaliku pakkumise aktsiate märkimiseks emitendi majanduslikust olukorrast, mis tuleneb nende õigus- või ärisuhetest nimetatud emitendiga (tema aktsionäride, juhtorganite hulka kuulumine jne)?
6.

Kas, juhul kui esitatud eelotsuse küsimustele antud vastustest lähtudes võib tuvastada, et riigisisese õigusnormi tõlgendus, mida on järgitud pärast kohtuasja, milles tehti 10. novembri 2016. aasta kohtumäärus Signum Alfa Sped (C-446/15, EU:C:2016:869), ja selle alusel järgitav tava ei ole kooskõlas direktiivi 2006/112 sätetega [käibemaksu mahaarvamise] kohta, ja arvestades, et esimese astme kohus ei saa kõikides kohtuasjades esitada eelotsusetaotlust Euroopa Liidu Kohtule, võib põhiõiguste harta artikli 47 sätete põhjal asuda seisukohale, et maksukohustuslaste õigus esitada kahju hüvitamise hagi tagab neile selles artiklis tunnustatud õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele? Kas selles kontekstis tuleb tõlgendada nii, et kohtuasjas Signum Alfa Sped kohtulahendi vormi valimine tähendab, et küsimus on ühenduse õiguses juba reguleeritud ja seda on Euroopa Liidu Kohtu praktikas selgitatud ning et see oli järelikult ilmselge, või tähendab see, et kuna algatati uus menetlus, ei olnud küsimust täielikult selgitatud ja et järelikult oli endiselt vajalik paluda Euroopa Kohtul selle üle eelotsusemenetluses otsustada?