KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA

esitatud 10. detsembril 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑784/19

„TEAM POWER EUROPE“ EOOD

versus

Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite – Varna

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad – Varna (Varna halduskohus, Bulgaaria))

Eelotsusetaotlus – Töötajate lähetamine – Sotsiaalkindlustus – Kohaldatavad õigusaktid – Määrus (EÜ) nr 883/2004 – Artikli 12 lõige 1 – Määrus (EÜ) nr 987/2009 – Artikli 14 lõige 2 – Renditöötajaid pakkuv ettevõtja – Tegevusalal tavaliselt tegutsemine – Selle liikmesriigi kindlaksmääramine, kus tööandja tavaliselt tegutseb – Kohustus teostada oluline osa renditöötajate vahendamise tegevusest samas liikmesriigis asuvatele ettevõtjatele

1. Ajutist tööjõudu vahendavad ettevõtjad (edaspidi „rendiagentuur“) võtavad töötajad tööle nende vahendamiseks teistele ettevõtjatele (edaspidi „kasutajaettevõtjad või vastuvõtvad ettevõtjad“). Rendiagentuuri ja kasutajaettevõtja vahel sõlmitud renditöölepingute alusel jäävad rendiagentuuri töötajad, kellel on töösuhe rendiagentuuri endaga, kasutajaettevõtja kontrolli ja juhtimisvõimu alla.

2. Eelotsusetaotluse aluseks olevas vaidluses peab asja menetlev kohus otsustama, millist sotsiaalkindlustusõigust kohaldatakse Bulgaaria töötaja suhtes, kelle on Bulgaarias asuv rendiagentuur andnud ajutiselt Saksa tööandja käsutusse.

3. Selle küsimuse lahendamiseks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada määruse (EÜ) nr 987/2009 ( 2 ) artikli 14 lõiget 2 koostoimes määruse (EÜ) nr 883/2004 ( 3 ) artikli 12 lõikega 1.

4. Tema kahtlustele vastamiseks tuleb täpsustada, millist laadi täpselt on oluline osa rendiagentuuride tegevusest. Täpsemalt tuleb tõmmata eraldusjoon seda liiki ettevõtjate „sisulise tegevuse“ ja „üksnes sisemise haldustegevuse“ vahele.

5. Nende kahe väljendiga on liidu seadusandja võtnud määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikesse 2 üle Euroopa Kohtu sedastatud praktika määruse nr 883/2004 artikli 12 lõike 1 kohta. Nüüd tuleb Euroopa Kohtul täpsustada seda kohtupraktikat rendiagentuuride osas.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Määrus nr 883/2004

6. Artikli 2 („Isikud, kelle suhtes määrus on kohaldatav“) lõikes 1 on märgitud: „1. Käesolevat määrust kohaldatakse liikmesriigi kodanike, liikmesriigis elavate kodakondsuseta isikute ja pagulaste suhtes, kes on või on olnud sotsiaalkindlustusalaste õigusaktidega hõlmatud ühes või mitmes liikmesriigis, samuti nende pereliikmete ning nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes.“

7. Artiklis 11 („Üldeeskirjad“) on sätestatud: „1. Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate isikute suhtes kohaldatakse üksnes ühe liikmesriigi õigusakte. Sellised õigusaktid määratakse kindlaks kooskõlas käesoleva jaotisega. […] 3. Arvestades artiklites 12–16 sätestatut: a) liikmesriigis töötava või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutseva isiku suhtes kohaldatakse selle liikmesriigi õigusakte; […]“.

8. Artikli 12 lõikes 1 („Erieeskirjad“) on ette nähtud: „Isiku suhtes, kes töötab liikmesriigis tööandja heaks, kes tavaliselt seal tegutseb, ning kelle tööandja lähetab teise liikmesriiki selle tööandja nimel tööd tegema, kohaldatakse jätkuvalt esimese liikmesriigi õigusakte, tingimusel et sellise töö eeldatav kestus ei ületa 24 kuud ning teda ei saadeta teist lähetatud isikut asendama.“

2. Määrus nr 987/2009

9. Artikli 14 lõikes 2 („Täpsustused [määruse nr 883/2004] artiklite 12 ja 13 kohta“) on ette nähtud: „[…]määruse [nr 883/2004] artikli 12 lõike 1 kohaldamisel osutatakse sõnadega „kes tavaliselt seal tegutseb“ tööandjale, kes tavaliselt teostab sisulisi tegevusi, mitte üksnes sisemisi haldustegevusi, selle liikmesriigi territooriumil, kus ta on asutatud […]“.

10. Vastavalt artiklile 19 („Teabe edastamine asjaomastele isikutele ja tööandjatele“): „1. Selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusakte hakatakse […]määruse [nr 883/2004] II jaotise alusel kohaldama, teatab asjaomasele isikule ning vajaduse korral tema tööandja(te)le kõnealustes õigusaktides sätestatud kohustustest. Ta osutab neile vajalikku abi kõnealuste õigusaktidega kehtestatud formaalsuste täitmiseks. 2. Selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusakte […]määruse [nr 883/2004] II jaotise alusel kohaldatakse, esitab asjaomase isiku või tema tööandja taotlusel tõendi kõnealuste õigusaktide kohaldamise kohta ja märgib vajaduse korral, millise kuupäevani ja millistel tingimustel.“

3. Direktiiv 96/71/EÜ ( 4 )

11. Artiklis 1 on märgitud: „1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse liikmesriigis asuvate ettevõtjate suhtes, kes seoses riikidevahelise teenuste osutamisega lähetavad töötajaid lõike 3 kohaselt liikmesriigi territooriumile. […] 3. Käesolevat direktiivi kohaldatakse niivõrd, kuivõrd lõikes 1 nimetatud ettevõtjad võtavad ühe järgmistest riikidevahelistest meetmetest: […] c) ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja või töötajate vahendamisega tegelev ettevõtja vahendab töötaja liikmesriigi territooriumil asuvale või tegutsevale kasutajaettevõtjale, kui ajutist tööjõudu vahendaval ettevõtjal või töötajate vahendamisega tegeleval ettevõtjal on töötajaga lähetuse ajal töösuhe. Kui punkti c kohaselt ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja või töötajate vahendamisega tegeleva ettevõtja poolt kasutajaettevõtjale vahendatud töötaja peab töötama olukorras, kus kasutajaettevõtja pakub piiriüleseid teenuseid punktides a, b või c osutatud viisil teise liikmesriigi territooriumil kui see, kus töötaja tavaliselt ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja, töötajate vahendamisega tegeleva ettevõtja või kasutajaettevõtja heaks töötab, loetakse, et töötaja on selle liikmesriigi territooriumile lähetanud see ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja või töötajate vahendamisega tegelev ettevõtja, kellega tal on töösuhe. Ajutist tööjõudu vahendavat ettevõtjat või töötajate vahendamisega tegelevat ettevõtjat loetakse lõikes 1 osutatud ettevõtjaks ning ta peab täielikult järgima käesoleva direktiivi ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/67/EL asjaomaseid sätteid. […]“.

4. Direktiiv 2008/104/EÜ ( 5 )

12. Vastavalt artiklile 1 („Reguleerimisala“): „1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe rendiagentuuriga ja kes on lähetatud ajutiselt töötama kasutajaettevõtjas viimase järelevalve all ja juhtimisel. […]“.

13. Artiklis 2 („Eesmärk“) on märgitud: „Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada renditöötajate kaitse ja parandada renditöö [ettevõtjate] kvaliteeti, tagades, et renditöötajate suhtes järgitaks artiklis 5 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet, ning tunnistades rendiagentuure tööandjatena, võttes arvesse vajadust kehtestada sobiv raamistik renditöö kasutamiseks, et aidata tõhusalt kaasa töökohtade loomisele ja paindlike töövormide arendamisele.“

5. Direktiiv 2014/67/EL ( 6 )

14. Artikli 4 („Tegeliku lähetamise kindlakstegemine ning eeskirjade kuritarvitamise ja nendest kõrvalehoidmise ennetamine“) kohaselt: „1. Direktiivi 96/71/EÜ rakendamiseks, kohaldamiseks ja jõustamiseks annavad pädevad asutused üldhinnangu kõikidele vajalikuks peetavatele faktilistele asjaoludele, sealhulgas hinnates eelkõige käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud asjaolusid. Pädevatel asutustel peaks nendest asjaoludest abi olema, kui nad teostavad kontrollimisi ja kui neil on alust arvata, et töötajat ei saa pidada lähetatud töötajaks direktiivi 96/71/EÜ kohaselt. Need asjaolud on tegurid, mida tuleb arvesse võtta üldhinnangu koostamisel ja seega ei saa neid käsitleda eraldiseisvatena. 2. Selleks et teha kindlaks, kas ettevõtja sisuline tegevus, mitte üksnes sisemine juhtimis- ja/või haldustegevus, toimub ka tegelikult, hindavad pädevad asutused pikemat ajavahemikku arvesse võttes üldiselt kõiki faktilisi asjaolusid, mis iseloomustavad ettevõtja kõnealust tegevust asutamiskoha liikmesriigis ja vajaduse korral ka vastuvõtvas liikmesriigis. Selliste asjaolude hulka võivad eelkõige kuuluda: a) koht, kus ettevõtja registrijärgselt asub ja kus asub tema juhatus, kus ta kasutab kontoriruume, maksab makse ja sotsiaalkindlustusmakseid ning kus tal on siseriikliku õiguse kohaselt asjakohasel juhul kutsealal tegutsemise luba või kus ta on registreeritud kaubanduskoja või kutseühingu liikmena; b) lähetatud töötajate töölevõtmise koht ja koht, kust nad on lähetusse saadetud; c) ühelt poolt ettevõtja ja töötaja vahel sõlmitud lepingute suhtes kohaldatav õigus ja teiselt poolt klientidega sõlmitud lepingute suhtes kohaldatav õigus; d) koht, kus toimub ettevõtja sisuline äritegevus ja kus on võetud tööle halduspersonal; e) täidetavate lepingute arv ja/või asutamiskoha liikmesriigis realiseeritud käive, võttes muu hulgas arvesse hiljuti asutatud ettevõtete ning VKEde eriolukorda.“

B. Bulgaaria õigus

15. Tööseadustiku (Kodeks na truda) artiklis 107p on sätestatud: „(1) [Rendiagentuuriga] sõlmitud töölepingus tuleb sätestada, et töötaja lähetatakse ajutiselt tööle vastuvõtva ettevõtja juurde, alludes tema kontrollile ja juhtimisele. […] (7) [Rendiagentuurid] tegutsevad oma tegevusalal pärast tööhõiveametis registreerimist vastavalt tööhõive edendamise seaduses (zakon za nasarchvane na zaetostta) kehtestatud tingimustele ja korrale.“

16. Sotsiaalkindlustusseadustiku (Kodeks za sotsialnoto osiguryavane) artiklis 4 on sätestatud: „Käesoleva seadustiku alusel on töötajad kohustuslikus korras kindlustatud tavalise haiguse, raseduse ja sünnituse, tavalisest haigusest tuleneva töövõimetuse, vanaduse või surma, tööõnnetuse, kutsehaiguse ja töötuse korral sõltumata nende töö laadist, tasustamisviisist ja sissetulekuallikast […]“.

17. Töölähetusi ja välismaal erioskuste omandamise praktikat reguleeriva määruse (Naredba za sluzhebnite komandirovki i spetsializatsii v chuzhbina) artikli 2 lõikes 1 on märgitud: „Välisriiki lähetamine on isikut lähetava asutuse korraldusel isiku saatmine välisriiki konkreetse töö tegemiseks.“

II. Faktilised asjaolud, kohtuvaidlus ja eelotsuse küsimus

18. „Team Power Europe“ EOOD (edaspidi „Team Power“) on Bulgaaria õiguse alusel asutatud ettevõtja, kes osutab renditöö ja töötajate vahendamise teenuseid.

19. Team Power on registreeritud rendiagentuurina Agentsia po zaetosttas (tööhõiveamet, Bulgaaria) ja tal on töötajate vahendamise ametlik luba Saksamaal. ( 7 )

20. Team Power sõlmis 8. oktoobril 2018 Bulgaaria kodanikuga (edaspidi „töötaja“) töölepingu, mille alusel saadetakse töötaja Saksamaale töötama äriühingu CLW Clausthaler Laser- und Werkstofftechnik GmbH juurde viimase juhtimise ja järelevalve all.

21. Selles lepingus lepiti kokku, et töötaja ülesanded (masinaoperaatori-metallitöötleja ametis) määrab kindlaks vastuvõttev ettevõtja ning et Team Power maksab palka.

22. 9. mail 2019 taotles Team Power Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia po prihoditelt (riigi maksuameti piirkondlik osakond, Bulgaaria) tõendi A1 väljastamist selle kohta, et lähetuse kestuse ajal kohaldatakse töötaja suhtes Bulgaaria õigusnorme.

23. Taotluses oli märgitud, et lähetuse ajal säilib töötaja ja Team Poweri vaheline töösuhe ning et viimane on kohustatud maksma töötajale palka ning säilitama tema sotsiaal‑ ja ravikindlustuse.

24. Pädev haldusasutus keeldus 30. mai 2019. aasta otsusega taotletud tõendi väljastamisest põhjendusega, et kaks kumulatiivset tingimust selleks, et töötaja suhtes kohaldataks jätkuvalt Bulgaaria sotsiaalkindlustusalaseid õigusnorme, ei ole täidetud: sest töötaja ja tööandja vaheline otsene seos ei ole säilinud ja viimase tegevuse oluline osa ei toimu Bulgaarias.

25. Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite – Varna (riigi maksuameti Varna osakonna direktor) jättis keelduva otsuse 11. juuni 2019. aasta vaideotsusega muutmata.

26. Selle peale kaevati edasi Administrativen sad – Varnale (Varna halduskohus, Bulgaaria), kes esitab järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas […] määruse […] nr 987/2009 […] artikli 14 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et saaks eeldada, et [rendiagentuur] tegutseb tavaliselt liikmesriigis, kus ta on asutatud, on vaja, et oluline osa tema tööjõu vahendamise tegevusest toimub kasutajaettevõtjate jaoks, kes on asutatud samas liikmesriigis?“

27. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib: – tema kohtupraktika, mis käsitleb määruse nr 883/2004 artikli 12 lõike 1 teise tingimuse täitmist, ei ole ühtne. Lahknevus on tingitud määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 2 erinevast tõlgendamisest selleks, et kindlaks määrata, kas tööandja teostab „sisulist tegevust“ liikmesriigis, kus ta on asutatud. – Selle tingimuse täitmise kontrollimisel tuleb arvesse võtta kõiki tööandja tegevust iseloomustavaid kriteeriume, sealhulgas neid, mida on nimetatud Euroopa Kohtu 10. veebruari 2000. aasta kohtuotsuse FTS ( 8 ) punktides 42 ja 43. – Asjaolul, et lähetatud töötajad teevad kasutajaettevõtja jaoks muid töid kui neid tööle võtnud ja lähetanud ettevõtja põhitegevus, ei ole tähtsust. Seega tegutseb rendiagentuur tavaliselt liikmesriigis, kus ta on asutatud, kui oluline osa tema tegevusest toimub tavaliselt selles riigis.

28. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et Euroopa Kohtu praktikast ei tulene, kas eespool nimetatud tingimuse täitmiseks: a) piisab sellest, kui tööandja sõlmib teise liikmesriiki (antud juhul Saksamaale, töökohariiki) lähetatud töötajatega töölepingud lähetajariigis ( 9 ) (praegusel juhul Bulgaarias), või b) on lisaks tingimata vaja, et ta vahendaks töötajaid klientidele, kes tegutsevad esimese riigi (Bulgaaria) territooriumil.

III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte seisukohad

29. Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 22. oktoobril 2019.

30. Kirjalikud seisukohad on esitanud Team Power, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Soome ja Prantsuse valitsus ning komisjon. Kõik peale Eesti valitsuse ilmusid 13. oktoobril 2020 toimunud avalikule kohtuistungile, kus astus menetlusse ka Poola valitsus.

IV. Poolte argumentide kokkuvõte

31. Team Power ja komisjon on ühel meelel selles, et vaidlusalune erand võib laieneda rendiagentuurile, kes ei teosta olulist osa oma tegevusest töötajate vahendamisel kasutajaettevõtjatele, kes tegutsevad lähetajariigis, kus ta ise on asutatud.

32. Team Power leiab, et kohtuotsuses FTS esitatud kriteeriumide hulgas ei ole ära toodud lähetajariigis täidetud lepingute arvu. Selle teguri nimetamine halduskomisjoni 12. juuni 2009. aasta otsuses A2 ( 10 ) ei ole siduv.

33. Team Power lisab, et ka käibe kriteeriumi ei tuleks kaaluda, kuna see ei kajasta rendiagentuuride spetsiifilisi tunnuseid. Nende tunnuste tõttu on välistatud kvantitatiivsete kriteeriumide arvessevõtmine.

34. Komisjon leiab, et võttes arvesse rendiagentuuride iseloomulikke tunnuseid, piisab sellest, kui sellisel ettevõtjal on töötajaid, kes töötavad lähetajariigis ja ta värbab seal töötajad, kes antakse ajutiselt vastuvõtvate ettevõtjate käsutusse. Kui see tingimus on täidetud, ei takista miski rendiagentuuril võtta töötajaid tööle, et lähetada neid ainult teistes liikmesriikides asutatud vastuvõtvatele ettevõtjatele.

35. Komisjon märgib siiski, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks kontrollima teisi tegureid, et välistada õiguse kuritarvitamise või liidu õigusnormide kasutamise pettuse eesmärgil. ( 11 )

36. Belgia, Bulgaaria, Eesti, Soome, Prantsuse ja Poola valitsus leiavad, et rendiagentuurid peavad teostama olulise osa oma tegevusest töötajate vahendamisega lähetajariigis asuvatele ettevõtjatele. Nii nähtub nende sõnul kohtuotsuses FTS kindlaks tehtud kriteeriumidest, mille liidu seadusandja seejärel kodifitseeris ja mida on täiendatud halduskomisjoni otsustega ja kohaldatava õiguse praktilise juhendiga ( 12 ), mida on nõuetekohaselt kohandatud rendiagentuuride eritunnustele.

37. Menetluses osalenud valitsuste seisukoht tugineb mitmele argumendile. – Halduskomisjoni 31. mai 1996. aasta otsusest nr 162 ( 13 ) nähtub nende sõnul, et rendiagentuur tegutseb tavaliselt liikmesriigi territooriumil siis, kui ta lähetab tavaliselt töötajad kasutajaettevõtjate juurde selle riigi territooriumil töötamiseks. Sellest põhimõttest lähtub väidetavalt ka praktiline juhend. – Kohtuotsuses FTS, 2009. aasta otsuses A2 ja praktilises juhendis on hindamiskriteeriumina nimetatud iseloomuliku ajavahemiku jooksul saadud käivet igas liikmesriigis. Kuna käivet ei teenita vastuvõtva ettevõtja asukohariigis, siis tuleks kindlaks teha, kas rendiagentuur pakub tööjõudu lähetajariigi ettevõtjatele või üksnes teiste liikmesriikide ettevõtjatele. – 2009. aasta otsuse A2 ja praktilise juhendi kohaselt on väidetavalt üks teine oluline kriteerium lähetavas liikmesriigis täidetud lepingute arv võrreldes teistes liikmesriikides täidetud lepingute arvuga. – Selles valdkonnas kehtivaid õigusnorme tuleb tõlgendada kitsalt, kuna need teevad erandi üldreeglist, et töötajate suhtes kehtivad selle liikmesriigi õigusaktid, kus nad töötavad. – Selle erandiga püütakse vältida olukorda, kus tööandja, kes lähetab oma töötajad piiratud ajaks tööd tegema teise liikmesriiki, peaks seal maksma sotsiaalkindlustusmakseid. Kuna rendiagentuuri puhul töötavad töötajad teise ettevõtja jaoks, ei saaks neid pidada kõnealuse erandi tähenduses „lähetatud töötajateks“. – Kuigi kohtuotsuses FTS ei ole täpsustatud, mis laadi on rendiagentuuri tavapärane tegevus ja tunnused, nähtub väidetavalt kohtujuristi ettepanekust selles kohtuasjas ( 14 ), et nad peavad teostama tegelikku äritegevust lähetavas liikmesriigis. Seda kinnitas nende sõnul Euroopa Kohus 9. novembri 2000. aasta kohtuotsuses Plum ( 15 ).

V. Õiguslik analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

38. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus on väga täpne: kas selleks, et otsustada, kas töötaja suhtes, kelle on Bulgaaria rendiagentuur tööle võtnud selleks, et lähetada ta tööle Saksa ettevõtja juurde, kohaldatakse Bulgaaria sotsiaalkindlustusalaseid õigusakte, peab oluline osa selle rendiagentuuri tegevusest olema töötajate vahendamine Bulgaarias asuvatele kasutajaettevõtjatele?

39. Määrus nr 883/2004 moodustab „tervikliku ja ühtse kollisiooninormide süsteemi, mille eesmärk on allutada Euroopa Liidu piires liikuvad töötajad üheainsa liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemile, et vältida eri riikide õigusaktide üheaegset kohaldatavust ja sellest tekkida võivaid raskusi“ ( 16 ).

40. Seda silmas pidades näeb määruse nr 883/2004 artikli 11 lõige 1 ette, et selle määruse kohaldamisalasse kuuluvate isikute suhtes kohaldatakse ainult ühe liikmesriigi õigusakte. See riik on sama artikli lõike 3 punkti a kohaselt riik, kus see isik töötab või tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjana. Seega on sätestatud lex loci laboris.

41. Selle kollisiooninormiga on siiski lubatud erand, mis on sätestatud määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikes 1: „[i]siku suhtes, kes töötab liikmesriigis tööandja heaks, kes tavaliselt seal tegutseb, ning kelle tööandja lähetab teise liikmesriiki selle tööandja nimel tööd tegema, kohaldatakse jätkuvalt esimese liikmesriigi õigusakte […]“ ( 17 ).

42. Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale sõltub selle erandi kohaldamine kahe tingimuse täitmisest: a) tööandja ja töötaja vahelise otsese seose ( 18 ) säilimine lähetuse ajal ning b) nõue, et „tavaliselt toimuks [tööandja] oluline majandustegevus“ lähetajariigi territooriumil. ( 19 )

43. Asja menetlev kohus ei kahtle, et esimene nendest tingimustest (rendiagentuuri ja töötaja vahelise otsese seose säilimine) ( 20 ) on täidetud, ja keskendub teise tingimuse täitmisega seotud tõlgendamisraskustele.

44. Nende tõlgendamisraskuste keskmes on eelkõige mõiste „tavaliselt tegutsema“, mis viitab nii eriliste tunnustega tööandjatele nagu rendiagentuurid, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi 96/71 eeskirju, kuna nad tegutsevad „liikmesriigis asuvate ettevõtjate[na], kes seoses riikidevahelise teenuste osutamisega lähetavad töötajaid“ (direktiivi 96/71 artikli 1 lõiked 1 ja 3).

B. Mõiste „tavaliselt tegutsema“

1. Sisuline tegevus ja sisemine haldustegevus

45. Euroopa Kohus on mõistet „tavaliselt tegutsema“ piiritlenud aastakümneid kohtupraktikas, mis algab 17. detsembri 1970. aasta kohtuotsusest Manpower ( 21 ) ja mis on integreeritud järjestikustesse liidu õigusnormidesse, kuni direktiivini 2014/67.

46. Määruses nr 987/2009, mille tõlgendamise kohta on eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse esitanud, on artikli 14 lõiget 2 täpsustatud nüansiga, et „sõnadega „kes tavaliselt seal tegutseb“ [osutatakse] tööandjale, kes tavaliselt teostab sisulisi tegevusi, mitte üksnes sisemisi haldustegevusi, selle liikmesriigi territooriumil, kus ta on asutatud“.

47. Selle nüansi lisamisega õigusnormi teksti on liidu seadusandja võtnud omaks kaks Euroopa Kohtu tehtud täpsustust: tegemist peab olema „olulise osaga tegevusest“ ( 22 ), mitte „üksnes sisemise haldustegevusega […]“ ( 23 ).

48. Nimetades määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 2 „sisulisi tegevusi, mitte üksnes sisemisi haldustegevusi“, ( 24 ) soovis seadusandja seega rõhutada kohtuotsuses FTS ja kohtuotsuses Plum kasutatud väljendi „tegevuse oluline osa“kvalitatiivset külge.

49. Seega ei ole määrav mitte teostatavate tegevuste arv, vaid tegevuse olulisus nende tegevusalade määratlemisel, mis kujutavad endast tööandjast ettevõtjale omast ja iseloomulikku eesmärki. Kui viimane on rendiagentuur, siis tuleb lähtuda tema eritunnustest, nagu Euroopa Kohus tegi kohtuotsuses FTS.

50. Vastavalt sellele kohtuotsusele on „kohustuslik […] analüüsida kõiki [rendiagentuuri] tegevust iseloomustavaid kriteeriumeid“ ( 25 ). Nende kriteeriumide hulgas on „eelkõige“ ja mitteammendavalt ( 26 ) kriteeriumid, mis suurel määral sätestati hiljem direktiivi 2014/67 artikli 4 lõikes 2 ( 27 ).

51. Nende kriteeriumide hulgas ei ole seda, et suurema osa rendiagentuuri tegevusest peab moodustama tööjõu vahendamine vastuvõtvatele ettevõtjatele, kes on asutatud tema enda asukohariigis. Küll aga on see halduskomisjoni sellistes otsustes nagu 17. oktoobri 1985. aasta otsus nr 128 ( 28 ), mis käsitleb määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 14b lõike 1 kohaldamist.

52. Euroopa Kohus on aga välistanud nende otsuste siduvuse enda suhtes, ehkki need võivad osutuda tarvilikuks institutsioonidele, kellel tuleb kohaldada liidu õigust sotsiaalkindlustuse valdkonnas. ( 29 ) Veelgi enam, kohtuotsuses FTS seda nõuet konkreetselt ei kajastatud, kuigi see oli juba olemas 1985. aasta otsuses nr 128 ja otsuses nr 162/1996 ( 30 ).

53. Euroopa Kohtul tuleb nüüd välja selgitada, kas see konkreetne nõue on möödapääsmatu nõue määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikes 1 sätestatud erandi kohaldamiseks sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas.

54. Tuletan meelde, et nagu väitis Prantsuse valitsus, ei ole Euroopa Kohus määratlenud, milles seisneb rendiagentuuri sisuline tegevus. Kohtuotsuses FTS ei käsitletud küsimust, mis on seda laadi tegevuse sisu, mistõttu ei saa seega eristada sisulist tegevust üksnes sisemisest haldustegevusest.

55. Kohtuotsuses FTS loetletud kriteeriumid eeldavad tegelikult, et materiaalõiguslik sisu on olemas, kuid ei selgita seda. Selle tarvilikkus on seega suhteline, kui enne ei ole täpsustatud, milles selliste kriteeriumidega iseloomustatud tegevus seisneb. ( 31 )

56. Näiteks rendiagentuuri haldustöötajate töökoha olulisus sõltub sellest, milline osakaal võib olla inimressursside haldamisel seda tüüpi ettevõtjate tegevuses, kes palkavad töötajaid selleks, et neid teistele vahendada. Selle teguri tähtsus ei ole ehitus- või koristusettevõtja puhul sama mis rendiagentuuri puhul.

57. Seega tuleb kindlaks teha, mis on ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja iseloomulik (sisuline) tegevus või, nagu väljendas Prantsuse valitsus, milline on seda liiki ettevõtjate „cœur de métier“ (põhitegevus).

2. Rendiagentuuride sisuline tegevus ja sisemine haldustegevus

58. Pooled on ühel meelel selles, et rendiagentuuri iseloomulik tegevus on tööjõu vahendamine kasutajaettevõtjale või vastuvõtvale ettevõtjale.

59. See ülesanne eeldab loogiliselt tervet rida töötajate valimise ja värbamise ettevalmistustegevusi, mida menetlusse astunud valitsused liigitavad üksnes sisemiseks haldustegevuseks. Team Power ja komisjon väidavad vastupidi, et need ettevalmistustegevused kuuluvad rendiagentuuride sisulise tegevuse hulka, ja kvalifitseerivad need seega nende ettevõtjate tüüpiliseks tegevuseks.

60. Kooskõlas oma vastavate eeldustega: – menetlusse astunud valitsused ( 32 ) väidavad, et Team Power tegutseb tavaliselt Bulgaarias (oma asukohaliikmesriigis) üksnes siis, kui ta annab tööjõudu selles riigis asuvate ettevõtjate käsutusse; – komisjon ja Team Power väidavad, et eespool nimetatud ettevalmistustegevus Bulgaaria territooriumil on piisav selleks, et asuda seisukohale, et rendiagentuur tegutseb tavaliselt selles liikmesriigis.

61. Euroopa Kohtu praktika selles valdkonnas on üldjoontes välja töötatud järgemööda kohtuvaidlustes, kus töötajad on käsutusse andnud rendiagentuur ( 33 ) või lähetanud ehitusettevõtja. ( 34 ) Minu arvates võib neid kahte tüüpi tööandjate iseloomulike tegevuste omavahel võrdlemine olla illustratiivne nende vastavate sisuliste tegevuste piiritlemiseks.

62. Ehitusettevõtjatele iseloomulik tegevus on just füüsiline ehitustöö. Selle teostamiseks peavad nad tegema terve rea eelnevaid toiminguid (näiteks materjali ostmine ning tööjõu valimine ja töölevõtmine), mis iseenesest nõuavad organisatsioonilist ja haldusstruktuuri.

63. Ehitusettevõtjate puhul kujutab tööjõu valimine ja töölevõtmine endast nende peamist eesmärki, arvestades instrumentaalset, üksnes sisemist haldustegevust. See on instrumentaalne selles mõttes, et neil on ehitamiseks vaja tööjõudu, kuid see ei ole tegevus, mis määratleb neid ehitusettevõtjatena.

64. Koht, kus ehitusettevõtja oma sisulist tegevust teostab, on loogiliselt see koht, kus ta ehitab oma ehitised. Siit tulenevalt leiab Euroopa Kohus, et seda tüüpi ettevõtjatele ei saa kohaldada määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikes 1 sätestatud erandit, kui nad lähetavad oma töötajaid teise liikmesriiki (mujale kui liikmesriik, kus nad ise on asutatud), kus nad teostavad „kogu oma tegevust, peale üksnes sisemise haldustegevuse“ ( 35 ).

65. Tööjõu valimine, värbamine ja töölevõtmine – mis, ma kordan, on ehitusettevõtjat määratleva tegevuse suhtes instrumentaalsed – on rendiagentuuridele iseloomulikud ja omased tegevused. ( 36 ) Kui ehitusettevõtja on see, kes ehitab, siis rendiagentuur on just see, kes varustab teisi ettevõtjaid tööjõuga, kelle ta on varem välja valinud ja tööle võtnud.

66. Töötajate valimine ja värbamine on seega tööjõu vahendamise (käsutusse andmise) tegevusega lahutamatult seotud. Tegemist on jätkuvusega, kus oluline on nii tööjõu käsutusse andmise hetk kitsas tähenduses kui ka selle protsessi hetk, mis võimaldab valida isiku, kelle tööd pakutakse kättesaadavana. Rendiagentuuri puhul on tööjõu valimine ja värbamine sama oluline kui selliste vastuvõtvate ettevõtjate otsimine, keda tööjõuga varustada.

67. Seepärast nõustun ma komisjoniga, et rendiagentuuride puhul on määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikes 1 nõutud tingimus täidetud hetkest, mil neil on teatud arv töötajaid, kelle ülesandeks on valida tööjõudu, mida tuleb ajutiselt anda ükskõik millises liikmesriigis asuvate vastuvõtjate käsutusse, mitte ainult või peamiselt selles liikmesriigis, kus on rendiagentuuri enda asukoht.

68. Seega tuleb eristada a) rendiagentuuri töötajaid, kes tegelevad tööjõu valimise, värbamise ja pakkumisega kasutajaettevõtjatele, ning b) töötajaid, kes valitakse ja värvatakse ning kes – isegi kui neil säilib otsene seos rendiagentuuriga – antakse nende kasutajaettevõtjate käsutusse. Kui esimesed on need, kes teostavad rendiagentuurile iseloomulikku tegevust, siis teised on selle teenuse objekt, mida rendiagentuur osutab.

69. Kui rendiagentuurid on tunnistatud õiguspärasteks teenuse (konjunktuuriline töötajate pakkumine teistele ettevõtjatele) osutajateks, ( 37 ) siis võib see teenus olla riikidevahelise mõõtmega ja selle suhtes võib olla kohaldatav ELTL artikliga 56 tagatud vabadus. Samamoodi ei saa sellele seada põhjendamatuid piiranguid.

70. Ilma et see piiraks kaalutlusi, mis ma kohe esitan selles valdkonnas kuritarvituste ja pettuste vastase võitluse kohta, ei tohi unustada, et määruse nr 883/2004 artikli 12 lõige 1 „on eelkõige mõeldud selleks, et edendada teenuste osutamise vabadust ettevõtjate jaoks, kes seda vabadust kasutavad, lähetades töötajaid muudesse liikmesriikidesse kui oma asukohajärgne liikmesriik. Selle [sätte] eesmärk on eemaldada võimalikud takistused töötajate liikumisvabaduselt ning soodustada turgude omavahelist majanduslikku põimumist, vältides samal ajal halduslikke probleeme eriti töötajate ja ettevõtjate jaoks“. Just selle konteksti raames võib vaadelda ka rendiagentuuride tegevust. ( 38 )

71. Selleks et kontrollida, kas selliste rendiagentuuri töötajate tegevus, kes valivad, värbavad ja pakuvad tööjõudu, toimub lähetajariigis, võivad riigi ametiasutused kasutada mõnda kohtuotsuses FTS kindlaks määratud kriteeriumi, nimelt a) rendiagentuuri registrijärgne asukoht; b) tema juhatuse asukoht; c) rendiagentuuri töötajate arv tema tegevuskoha liikmesriigis ja teistes liikmesriikides ning d) koht, kus rendiagentuur võtab tööle töötajaid, kelle tööjõudu ta pakub.

72. Loetletud kriteeriumid ei ole kõik kohtuotsuses FTS loetletud kriteeriumid: puuduvad rendiagentuuri poolt vastuvõtvate ettevõtjatega lepingute sõlmimise kohaga seotud kriteeriumid, nendele lepingutele kohaldatava õiguse kriteeriumid ning lähetajariigis ja teistes liikmesriikides teenitud käibe kriteerium.

73. Minu arvates ei võimalda need kolm viimast kriteeriumi tuvastada rendiagentuuri tegelikku seotust lähetajariigiga: selline seos sõltub pigem sellest, et töötajad, kes teostavad rendiagentuuri enda iseloomulikku tegevust, valivad, värbavad või pakuvad tööjõudu selles liikmesriigis.

74. Eelkõige võib käibekriteeriumi kasutada selleks, et teha kindlaks koht, kus tööjõud käsutusse antakse, kuid mitte selleks, et teha kindlaks, kus toimub vahendatavate töötajate valimine ja värbamine, mis on – ma rõhutan – rendiagentuuridele iseloomuliku tegevuse tuum.

75. Kontrollides rendiagentuuri tegelikku seost lähetajariigiga, kus ta asub, on tõeliselt olulised kohtuotsuse FTS kriteeriumid, mida ma nimetasin punktis 71. Ülejäänute puhul ei ole asi selles, et need ei ole olulised: need võivad olulised olla, kuid mitte selle seose tuvastamiseks, vaid selleks, et vältida õiguse kuritarvitamist või pettust.

76. Kokkuvõtteks tuleb märkida, et kui rendiagentuuri sisuline tegevus (st töötajate valimine kasutajaettevõtjate käsutusse andmiseks) toimub lähetajariigis, kus tal on oma töötajaskond ja organisatsiooniline struktuur, mis vastavad kohtuotsuse FTS kriteeriumidele, siis ei ole enam tähtsust, kas nende töötajate osakaal, kelle rendiagentuur lähetab teise liikmesriiki, on suurem või väiksem võrreldes nende töötajatega, keda ta võib vahendada Bulgaarias asuvatele ettevõtjatele.

C. Kuritarvitus ja pettus

77. Euroopa Kohus on sedastanud, et „pettuse ja kuritarvitamise keelu põhimõte on liidu õiguse üldpõhimõte, mida isikud peavad järgima“, sest „liidu õigusnorme [ei saa] kohaldada nii laialt, et need hõlmaksid tehinguid, mida tehakse pettuse või kuritarvituse teel liidu õigusega ette nähtud eelistest kasu saamise eesmärgil“ ( 39 ).

78. Teenust, mille eesmärk on anda tööjõudu teiste ettevõtjate käsutusse, osutatakse „kutsealasest ja sotsiaalsest aspektist eriti tundlikus valdkonnas“, sest „[s]eda liiki tegevusele omaste töösuhete eripära tõttu mõjutab selle tegevusega tegelemine otseselt nii suhteid tööturul kui ka asjaomaste töötajate õigustatud huve“ ( 40 ).

79. Seega tuleb takistada rendiagentuuridel kasutada neile määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikega 1 antud võimalust pettusega. Selline võimalus ei tohi kahjustada lähetatud töötajate õigust sellele, et nende suhtes kohaldataks töökohaliikmesriigis kehtivat sotsiaalkindlustusskeemi, mis on üldreegel. ( 41 )

80. Nii võiks see olla, kui rendiagentuuri loomine „võimalda[ks] ettevõtjatel kasutada puhtalt kunstlikke konstruktsioone selleks, et kasutada liidu õigusnorme vaid liikmesriikide sotsiaalkindlustusskeemide erinevustest kasu lõikamiseks“ ( 42 ). Sellisel juhul võiks rendiagentuuri nimetada ainult „varifirmaks“ või „riiulifirmaks“, ( 43 ) mis on vahelüliks, et varjata töötajate üleviimist sama ettevõtja siseselt, kes teda kasutab ning seega väldib töökohariigis kõrgemate palkade ja sotsiaalmaksude maksmist.

81. Eesmärk vältida kuritarvitusi renditöölepingute sõlmimisel „ei saa õigustada selle töövormi peaaegu täielikku välistamist, näiteks renditöö keelamist terves majandussektoris […], kui puuduvad muud objektiivsed põhjendused. […] Meede, mille eesmärk on vältida kuritarvitusi õiguse kasutamisel, ei võrdu selle õiguse täieliku eitamisega“ ( 44 ).

82. Seega tuleb saavutada tasakaal rendiagentuuride vabaduse osutada teenuseid teistes liikmesriikides asutatud kasutajaettevõtjatele õiguspärase kasutamise (andes nende käsutusse ajutiselt töötajad) ning pettuse või õiguste kuritarvitamise vastu võitlemise vahel. ( 45 )

83. Lisaks tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu hinnangul „ei kujuta endast iseenesest kuritarvitust see, et äriühingu põhikirjajärgne või tegelik asukoht määratakse kooskõlas liikmesriigi õigusnormidega selleks, et selle suhtes kohaldataks soodsamaid õigusnorme“ ( 46 ).

84. Seega võib rendiagentuuri üldjuhul asutada liikmesriigis, mille õigusakte ta peab kõige soodsamaks, et sealt vahendada oma töötajaid teenuste osutamise raames ajutiselt teiste riikide ettevõtjatele.

85. Selleks peavad pädevad asutused esiteks kontrollima, kas rendiagentuuril on piisav haldusstruktuur, et ta valib ja värbab töötajaid oma töötajate abil selle liikmesriigi territooriumil, kus ta tegutseb. Nad peavad ühtlasi kontrollima, et ettevõtja täidab kõiki selle riigi õigusaktides sätestatud nõudeid.

86. Teiseks tuleb neil kontrollida, kas rendiagentuuril on tegelik ja jätkuv otsene seos töötajaga, kelle ta vastuvõtva ettevõtja käsutusse annab. ( 47 ) Vaja on, et töötajale „kohaldatakse vahetult enne [tema lähetamist] juba selle liikmesriigi [sotsiaalkindlustusalaseid] õigusakte, kus asub teda tööle võtnud tööandja“ ( 48 ).

87. Kolmandaks võivad samad ametiasutused pidada võimaliku pettusliku tahte näitajaks, et rendiagentuur vahendab töötajaid ainult ühele või mõnele konkreetsele ettevõtjale, kes asuvad ühes töökohariigis, mis ei ole rendiagentuuri enda asukohariik, ja kellega tal on olulised sidemed (aktsionäridega seotud või muud samalaadsed seosed).

88. Kindlasti on nõudlus renditöötajate järele liidus tervikuna väga erinev. ( 49 ) Seega ei saa oodata, et kõik rendiagentuurid suunaksid oma pakkumise kõikidele liikmesriikidele. Seega olla arvestatav tegur selle turu piiritlemiseks, kus nad otsustavad oma tegevust arendada, geograafiline lähedus.

89. Käesolevas kohtuasjas väidab Team Power, et tööjõu, mille ta annab võimalike vastuvõtjate käsutusse, moodustavad Bulgaaria kodanikest töötajad, kes elavad Bulgaarias ja keda lähetatakse „eelkõige“ Saksamaal asuvate ettevõtjate juurde. ( 50 ) Ta väidab siiski, et see, et ta ei läheta tööjõudu teistesse liikmesriikidesse, on põhiliselt tingitud Bulgaaria ametiasutuste praktikast, millest on põhikohtuasi alguse saanud. ( 51 )

90. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peab vajalikuks, tuleb tal analüüsida seda punkti ja ühes sellega kõiki faktilisi asjaolusid, mis võivad kõrvaldada pettuse või kuritarvituse kahtluse määruse nr 883/2004 artikli 12 lõikes 1 sätestatud erandi kohaldamise taotluses. ( 52 )

91. Kui kuritarvitus ja pettuse kavatsus on välistatud, ei takista miski seda, et Bulgaarias asutatud rendiagentuurile kohaldatakse vaidlusalust erandit teenuste osutamiseks teiste liikmesriikide vastuvõtvatele ettevõtjatele, isegi kui ta ei osuta olulist osa nendest teenustest Bulgaarias asuvatele ettevõtjatele.

VI. Ettepanek

92. Eespool esitatut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Administrativen sad – Varnale (Varna halduskohus, Bulgaaria) järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord (ELT 2009, L 284, lk 1), artikli 14 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et saaks eeldada, et ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja tegutseb tavaliselt liikmesriigis, kus ta on asutatud, ei ole tingimata vajalik, et olulise osa tema tööjõu vahendamise tegevusest moodustaks tööjõu vahendamine kasutajaettevõtjatele, kes on asutatud samas liikmesriigis, välja arvatud juhul, kui tuvastatakse pettus või kuritarvitus.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määrus, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord (ELT 2009, L 284, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrusega (EL) nr 465/2012 (ELT 2012, L 149, lk 4).

( 3 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 72), mida on samuti muudetud määrusega nr 465/2012. Määrusega nr 883/2004 tunnistati alates 1. maist 2010 kehtetuks nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (ELT 1971, L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35), mida on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 631/2004 (ELT 2004, L 100, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 10).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiiv 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431). Ära toodud artikli 1 redaktsioon sisaldab muudatusi, mis lisati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. juuni 2018. aasta direktiiviga (EL) 2018/957, millega muudetakse direktiivi 96/71 töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (ELT 2018, L 173, lk 16).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiv renditöö kohta (ELT 2008, L 327, lk 9).

( 6 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv, mis käsitleb direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamist ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd („IMI määrus“) (ELT 2014, L 159, lk 11).

( 7 ) Talle väljastas loa Agentur für Arbeit Düsseldorf (Düsseldorfi tööhõiveamet), mis kuulub Bundesagentur für Arbeiti (Saksamaa Liitvabariigi tööhõiveamet) haldusalasse.

( 8 ) Kohtuasi C‑202/97, EU:C:2000:75; edaspidi „kohtuotsus FTS“.

( 9 ) Kasutan vajaduse korral termineid „lähetajariik“ ja „töökohariik“, et tähistada vastavalt riiki, kus on rendiagentuur asutatud, ja riiki, kus kasutajaettevõtja sellesse riiki lähetatud töötaja tööle võtab. Seda terminoloogiat kasutatakse sageli määruse nr 883/2004 artikli 71 alusel asutatud sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjoni (edaspidi „halduskomisjon“) otsustes.

( 10 ) Otsus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse nr 883/2004 artikli 12 tõlgendamise kohta, mis käsitleb ajutiselt väljaspool pädeva riigi territooriumi töötavate lähetatud töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes kohaldatavaid õigusakte (ELT 2010, C 106, lk 5, edaspidi „2009. aasta otsus A2“).

( 11 ) Ta peaks näiteks kontrollima, kas Team Power vahendab töötajaid ainult ühele või kahele Saksa ettevõtjale, kes on selle asutanud ja millised on tema sidemed nende Saksa ettevõtjatega või kui palju töötajaid tal on oma tegevuse teostamiseks Bulgaarias.

( 12 ) Praktiline juhend kohaldatavate õigusaktide kohta Euroopa Liidus (EL), Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP) ja Šveitsis: (https://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=471&langId=fr&) (edaspidi „praktiline juhend“).

( 13 ) Otsus nõukogu määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 14 lõike 1 ja artikli 14b lõike 1 tõlgendamise kohta, mis käsitlevad lähetatud töötajate suhtes kohaldatavaid õigusakte (EÜT 1996, L 241, lk 28, edaspidi „1996. aasta otsus 162“).

( 14 ) Kohtujurist Jacobsi ettepanek (C‑202/97, EU:C:1999:33).

( 15 ) Kohtuasi C‑404/98, EU:C:2000:607; edaspidi „kohtuotsus Plum“.

( 16 ) 6. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Altun jt (C‑359/16, EU:C:2018:63; edaspidi „kohtuotsus Altun“, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 17 ) Tingimusel et sellise töö eeldatav kestus ei ületa 24 kuud ning lähetatud isikut ei saadeta teist töötajat asendama.

( 18 ) Otsene seos ei tähenda tingimata töölepingut, vastavalt 17. novembri 2016. aasta kohtuotsusele Betriebsrat der Ruhrlandklinik (C‑216/15, EU:C:2016:883, punkt 36): „[d]irektiivi 2008/104 tähenduses mõiste „töötaja“ piiritlemine nende isikutega, kes kuuluvad selle mõiste alla siseriikliku õiguse alusel, eelkõige nendega, kellel on rendiagentuuriga sõlmitud tööleping, võiks ohtu seada nende eesmärkide saavutamise ja seega kahjustada selle direktiivi kasulikku mõju, piirates ülemäära ja põhjendamata direktiivi kohaldamisala“.

( 19 ) Vt muu hulgas kohtuotsus Altun (punkt 34 koos seal viidatud kohtupraktikaga).

( 20 ) Selles küsimuses ei ole siiski üksmeelt põhimenetluses, kus haldusasutus vaidlustab selle, et Team Poweri ja töötaja vahel on otsene seos.

( 21 ) Kohtuasi 35/70, EU:C:1970:120; edaspidi „kohtuotsus Manpower“. Määruse nr 883/2004 artikli 12 lõike 1 ühte kauget eelkäijat (nimelt EMÜ nõukogu 25. septembri 1958. aasta määruse nr 3, mida muudeti EMÜ nõukogu 10. märtsi 1964. aasta määrusega nr 24/64 (EÜT 1964, 47, lk 746) artikli 13 punkti a) tõlgendades järeldati kohtuotsuses Manpower, et viitamisega selles sättes „tegevuskohale, mis asub ettevõtja asukohariigis ja millest töötaja sõltub, püütakse sisuliselt piirata selle sätte kohaldamist nii, et see on kohaldatav ainult nende ettevõtjate töötajatele, kes tegutsevad tavaliselt selle riigi territooriumil, kus nad on asutatud“ (kohtuotsus Manpower, punkt 16; kohtujuristi kursiiv).

( 22 ) Kohtuotsus FTS (punktid 40, 42 ja 45) ja kohtuotsus Plum (punkt 21).

( 23 ) Kohtuotsus Plum (punkt 22).

( 24 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 25 ) Kohtuotsus FTS (punkt 42).

( 26 ) Kohtuotsus FTS (punkt 43).

( 27 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 14 eespool. Kohtuotsuse FTS punkt 43: „ettevõtja registrijärgne asukoht ja juhatuse asukoht; haldustöötajate arv tema tegevuskoha liikmesriigis ja teises liikmesriigis; koht, kus lähetatud töötajad tööle võetakse; koht, kus sõlmitakse enamik lepinguid klientidega; nendele lepingutele kohaldatav õigus, mille ettevõtja sõlmib oma töötajate või klientidega, ning asjaomases liikmesriigis piisavalt iseloomuliku perioodi vältel saadud käive“.

( 28 ) EÜT 1986, C 141, lk 6; edaspidi „1985. aasta otsus nr 128“. Samast lähtutakse 1996. aasta otsuse nr 162 punkti 2 alapunkti b alapunkti ii esimeses taandes.

( 29 ) Muu hulgas 11. juuli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑356/15, EU:C:2018:555, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama kehtib praktilise juhendi kohta: 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Inspecteur van de Belastingdienst (C‑631/17, EU:C:2019:381, punkt 41).

( 30 ) Võib olla märkimisväärne, et pärast kohtuotsuse FTS kuulutamist ei võetud seda nõuet enam 13. detsembri 2000. aasta otsusesse nr 181 nõukogu määruse, mis käsitleb ajutiselt väljaspool pädevat riiki töötavate lähetatud töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes kohaldatavaid õigusakte, artikli 14 lõike 1, artikli 14a lõike 1 ja artikli 14b lõigete 1 ja 2 tõlgendamise kohta (EÜT 2001, L 329, lk 73).

( 31 ) Kohtuotsuses FTS endas on rõhutatud, et „kriteeriumide valimist tuleb kohandada igale üksikjuhtumile“ (punkt 43).

( 32 ) Näiteks Soome valitsus, kelle arvates tööjõu pakkumine ja inimressursside haldamise säilimine lähetajariigis ei ole piisav selleks, et tõendada olulisel määral tegutsemist selles riigis. Hinnates seda, kas rendiagentuur tegutseb lähetajariigis olulisel määral, tuleks temalt nõuda, et ta vahendaks tööjõudu samas riigis asuvatele kasutajaettevõtjatele.

( 33 ) Eelkõige kohtuotsus FTS; samuti 10. veebruari 2011. aasta kohtuotsus Vicoplus jt (C‑307/09–C‑309/09, EU:C:2011:64).

( 34 ) Kohtuotsused Manpower, Plum ja Altun.

( 35 ) Kohtuotsus Plum (punkt 22). Algkeeles kursiivita.

( 36 ) Soome valitsus leiab, et isegi kui möönda, et tööjõu pakkumine eeldab rendiagentuuridele omast tegevust, on tegemist igale ettevõtjale omase ülesandega, mistõttu asjakohane kriteerium saab olla ainult koht, kus tegutsevad ettevõtjad, kellele rendiagentuurid oma teenuseid osutavad. See lähenemisviis ei võta arvesse asjaolu, et kui kõik ettevõtjad värbavad oma tegevusalal tegutsemiseks töötajaid, siis rendiagentuuride tunnuseks on just nimelt see, et nad värbavad tööjõudu selle teistele vahendamiseks. See, mis on nende viimaste jaoks nende iseloomuliku tegevuse suhtes kõrvaltegevuseks, on rendiagentuuride jaoks põhitegevus. Siit tuleneb selle ülim tähtsus selle koha kindlaksmääramise kriteeriumina, kus rendiagentuurid sellel põhitegevusalal tegutsevad.

( 37 ) Ajutist tööjõudu vahendavate ettevõtjate vastuvõtmine liidu õigusesse on leidnud vastuseisu liikmesriikides, mille õigusaktidega oli töötajate vahendamise tegevus seni keelatud või koguni kvalifitseeritud tööjõu ebaseadusliku vahendamise süüteoks.

( 38 ) 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Walltopia (C‑451/17, EU:C:2018:861, punkt 38). Samas tähenduses kohtuotsus FTS (punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 39 ) Kohtuotsus Altun (punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktikaga).

( 40 ) 17. detsembri 1981. aasta kohtuotsus Webb (279/80, EU:C:1981:314, punkt 18). Siit tulenebki direktiivi 2008/104 eesmärk, nagu on avaldatud selle põhjenduses 12, kehtestada „renditöötajatele […] kaitsev raamistik, mis on mittediskrimineeriv, läbipaistev ja proportsionaalne ning millega austatakse samas tööturgude mitmekesisust ja töösuhteid“.

( 41 ) Selleks, et lähetatavatele töötajatele kohaldataks seda sotsiaalkindlustusskeemi, peab neil loogiliselt ja varem olema tööleping oma elukohariigis. Ajutist tööjõudu vahendavad ettevõtjad võivad laiendada uute töötajate või paremaid tingimusi soovivate töötajate võimalusi tööturule pääseda (ehkki teises liikmesriigis ja ajutiselt), tingimusel et need ettevõtjad järgivad nende tegevust reguleerivaid eeskirju. Nii on täpsustatud direktiivi 2008/104 artiklis 2, mille alusel tuleb neil „aidata tõhusalt kaasa töökohtade loomisele ja paindlike töövormide arendamisele“.

( 42 ) 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB (C‑610/18, EU:C:2020:565, punkt 69).

( 43 ) Neid sõnu kasutas Euroopa Kohus 28. juuni 2007. aasta kohtuotsuses Planzer Luxembourg (C‑73/06, EU:C:2007:397, punkt 62) ettevõtjate kohta, mis on puhtalt fiktiivsed.

( 44 ) Kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, punkt 122).

( 45 ) Vastupidi sellele, mida väidab Eesti valitsus, ei tähenda minu seisukoht vaidlusaluse erandi „laiendavat tõlgendamist“, mis tooks kaasa suurema pettuse ja kuritarvitamise ohu. Rendiagentuuridele ei tule laiendada määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 2 sellist tõlgendust, mis iseenesest neid ei hõlmaks, vaid hoopis kohaldada nende suhtes sätet, mille tõlgendamine hõlmab neid loomulikult.

( 46 ) 9. märtsi 1999. aasta kohtuotsus Centros (C‑212/97, EU:C:1999:126, punkt 27); 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Inspire Art (C‑167/01, EU:C:2003:512, punkt 96) ja 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Polbud – Wykonawstwo (C‑106/16, EU:C:2017:804, punkt 40).

( 47 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 42 ja 43 ning 18., 19. ja 20. joonealune märkus.

( 48 ) 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Walltopia (C‑451/17, EU:C:2018:861, punkt 35).

( 49 ) Team Poweri esitatud andmete kohaselt on erinevus 5,9% renditöötajatest Sloveenias 0,2%-ni Kreekas (tema seisukohtade punkt 11.2).

( 50 ) Team Poweri kirjalike seisukohtade punktid 2.6 ja 2.7.

( 51 ) Loc. ult. cit. Bulgaaria valitsus väidab vastu, et tööjõu pakkumine Saksamaal asuvatele ettevõtjatele kujutab endast „Team Poweri tavapärast tööviisi“.

( 52 ) Kohtuistungil välistas Bulgaaria valitsus Team Poweri käitumises pettuse või kuritarvituse. Ta rõhutas, et tema arvates ei puuduta vaidlus seda laadi kahtlust, vaid üksnes määruse nr 883/2004 artikli 12 lõike 1 kohaldamise tingimuste tõlgendamist objektiivses tähenduses.