Kohtuasi C‑585/16

Serin Alheto

versus

Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Sofia-grad)

Eelotsusetaotlus – Ühine varjupaiga- ja täiendava kaitse poliitika – Nõuded, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks – Direktiiv 2011/95/EL – Artikkel 12 – Pagulasena tunnustamata jätmine – ÜRO Palestiina Põgenike Abi- ja Tööorganisatsiooni Lähis-Idas (UNRWA) juures registreeritud isikud – „Esimene varjupaigariik“ Palestiina põgenikele UNRWA tegevuspiirkonnas – Rahvusvahelise kaitse seisundi andmise menetluse ühised nõuded – Direktiiv 2013/32/EL – Artikkel 46 – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Täielik ja ex nunc läbivaatamine – Esimese astme kohtu pädevuse ulatus – Rahvusvahelise kaitse vajaduste läbivaatamine kohtus – Vastuvõetamatuse aluste läbivaatamine

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (suurkoda) 25. juuli 2018. aasta otsus

Vt otsuse tekst. (vt punkt 77)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, artikli 12 lõike 1 punkti a koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta artikli 10 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et ÜRO Palestiina Põgenike Abi- ja Tööorganisatsiooni Lähis-Idas (UNRWA) juures registreeritud isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamisel on vaja hinnata, kas see isik saab nimetatud organisatsioonilt tegelikku kaitset või abi, tingimusel et taotlust ei ole juba varem tagasi lükatud vastuvõetamatuse tõttu või muul välistamise alusel kui alus, mis on ette nähtud direktiivi 2011/95 artikli 12 lõike 1 punkti a esimeses lauses. (vt punkt 90 ja resolutsiooni punkt 1)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 98)

Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, artikli 12 lõike 1 punkti a teist lauset ja direktiivi 2011/95 artikli 12 lõike 1 punkti a teist lauset tuleb tõlgendada nii, et – nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis ei näe ette või ei võta nõuetekohaselt üle nendes sätetes ette nähtud alust lõpetada pagulasena tunnustamise välistamise aluse kohaldamine; – neil on vahetu õigusmõju ning – neid võib kohaldada ka siis, kui rahvusvahelise kaitse taotleja ei ole neile sõnaselgelt viidanud. (vt punkt 101 ja resolutsiooni punkt 2)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 108)

Direktiivi 2013/32 artikli 46 lõiget 3 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi esimese astme kohus, kellele on esitatud kaebus rahvusvahelise kaitse taotlust käsitleva otsuse peale, peab läbi vaatama nii faktilised ja õiguslikud asjaolud – nagu direktiivi 2011/95 artikli 12 lõike 1 punkti a kohaldatavus taotleja olukorrale –, mida selle otsuse teinud organ võttis või oleks võinud võtta arvesse, kui ka asjaolud, mis ilmnesid pärast kõnealuse otsuse vastuvõtmist. Nii on direktiivi 2013/32 artikli 46 lõikes 3 sätestatud, et liikmesriigid, kelle jaoks see direktiiv on siduv, peavad direktiivi artikli 46 lõike 1 järgimiseks tagama, et kohtus, kus on rahvusvahelise kaitse taotluse kohta tehtud otsus vaidlustatud, toimuks „nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude, sealhulgas vajaduse korral direktiivi [2011/95] kohaste rahvusvahelise kaitse vajaduste täielik ja ex nunc läbivaatamine“. Väljend „ex nunc“ rõhutab kohtu kohustust viia läbi hindamine, mis võtaks vajaduse korral arvesse uusi asjaolusid, mis on ilmnenud pärast edasi kaevatud otsuse vastuvõtmist. Selline hindamine võimaldab nimelt rahvusvahelise kaitse taotlust põhjalikult käsitleda, ilma et oleks vajadust saata asi tagasi menetlevale ametiasutusele. Direktiivi 2013/32 artikli 46 lõikes 3 kasutatud omadussõna „täielik“ kinnitab omalt poolt, et kohus peab läbi vaatama nii need asjaolud, mida menetlev ametiasutus võttis või oleks võinud võtta arvesse, kui ka asjaolud, mis ilmnesid pärast seda, kui kõnealune ametiasutus oli otsuse vastu võtnud. Mis puudutab väljendit „vajaduse korral“, mida on kasutatud fraasis „sealhulgas vajaduse korral direktiivi [2011/95] kohaste rahvusvahelise kaitse vajaduste [...] läbivaatamine“, siis nagu komisjon kohtuistungil selgitas, toob see esile asjaolu, et kohtu kohustus teha täielik ja ex nunc läbivaatamine ei tähenda tingimata rahvusvahelise kaitse vajaduse sisulist läbivaatamist, vaid võib seisneda ka rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõetavuse hindamises, kui siseriiklik õigus seda direktiivi 2013/32 artikli 33 lõike 2 kohaselt lubab. (vt punktid 106, 111–113, 115 ja 118 ning resolutsiooni punkt 3)

Direktiivi 2013/32 artikli 46 lõiget 3 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et faktiliste ja õiguslike asjaolude täieliku ja ex nunc läbivaatamise nõue võib puudutada ka selle direktiivi artikli 33 lõikes 2 ette nähtud rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõetamatuse aluseid, kui siseriiklik õigus seda lubab, ning juhul, kui kaebust menetlev kohus otsustab läbi vaadata vastuvõetamatuse aluse, mida menetlev ametiasutus läbi ei vaadanud, tuleb tal taotleja ära kuulata, et anda taotlejale võimalus esitada isiklikult ja keeles, mida ta valdab, oma seisukoht selle kohta, kas vastuvõetamatuse alus on taotleja konkreetses olukorras kohaldatav. (vt punkt 130 ja resolutsiooni punkt 4)

Direktiivi 2013/32 artikli 35 esimese lõigu punkti b tuleb tõlgendada nii, et ÜRO Palestiina Põgenike Abi- ja Tööorganisatsiooni Lähis-Idas (UNRWA) juures registreeritud isikut tuleb juhul, kui ta saab sellelt organisatsioonilt tegelikku kaitset või abi kolmandas riigis, mis ei vasta territooriumile, kus on tema alaline elukoht, kuid on osa selle organisatsiooni tegevuspiirkonnast, pidada kuuluvaks selle kolmanda riigi piisava kaitse alla kõnealuse sätte tähenduses, kui see kolmas riik: – kohustub võtma asjaomase isiku tagasi pärast seda, kui ta on lahkunud selle riigi territooriumilt, et taotleda rahvusvahelist kaitset Euroopa Liidus, ja – tunnustab UNRWA pakutavat kaitset või abi ning järgib tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, võimaldades asjaomasel isikul oma territooriumil ohutult elada inimväärsetes elutingimustes niikaua, kuni see on tema alalise elukoha järgsel territooriumil esinevate ohtude tõttu vajalik. (vt punkt 143 ja resolutsiooni punkt 5)