Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Trahvide eest tingimusliku kaitse andmine enne komisjoni lõppotsuse vastuvõtmist – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkti 8 alapunktid a ja b, punkti 11 alapunktid a–c, punktid 15, 16, 18 ja 19)

2. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Täielik kaitse – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkti 11 alapunkt a)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatis – Esialgne laad

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 1)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Trahvide eest tingimusliku kaitse andmine enne komisjoni lõppotsuse vastuvõtmist – Komisjoni keeldumine lõpliku kaitse andmisest – Õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumine – Puudumine

(EÜ artikkel 81; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkt 11)

5. Institutsioonide aktid – Suunised konkurentsieeskirjade rikkumise korral määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta – Akt, mille eesmärk on omada välist toimet – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Rikkumised, mis liigitatakse väga rasketeks üksnes nende laadi alusel

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03)

7. Konkurents – Trahvid – Trahvide määramise otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23)

8. Konkurents – Haldusmenetlus – Juurdepääs toimikule – Komisjoni kohustus lubada tutvuda sisedokumentidega – Puudumine

(EÜ artikkel 81)

Summary

1. Kui selle teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, esitatakse komisjonile taotlus trahvide eest kaitse saamiseks, hindab komisjon selle taotluse toetuseks ettevõtja esitatud tõendeid, et kontrollida, kas ettevõtja vastab tingimustele, mis on kehtestatud vastavalt kas koostööteatise punkti 8 alapunktis a või b. Kui ettevõtja on esimene, kes vastab nendele tingimustele, annab komisjon talle kirjalikult tingimusliku kaitse trahvide eest.

Tingimusliku kaitse andmine nõuab seega haldusmenetluse käigus erilise menetlusliku staatuse loomist ettevõtjale, kes vastab koostööteatise punktis 8 sätestatud tingimustele, mis toob kaasa teatud õiguslikud tagajärjed. See tingimuslik kaitse ei ole aga mingil viisil samastatav lõpliku kaitse andmisega trahvide eest, mida võidakse teha alles haldusmenetluse lõpus.

Täpsemalt, tingimusliku kaitse andmine esiteks kinnitab, et ettevõtja oli esimene, kes täitis koostööteatise punkti 8 alapunktis a või b sätestatud tingimused, mistõttu komisjon ei kaalu muid kaitsetaotlusi enne, kui ta on selle taotluse osas seisukoha võtnud, ja teiseks annab sellele ettevõtjale tagatise, et komisjon annab talle kaitse trahvide eest, kui viimane järeldab haldusmenetluse lõpus, et ettevõtja on täitnud koostööteatise punkti 11 alapunktides a–c sätestatud tingimused.

Alles haldusmenetluse lõpus, mil komisjon võtab vastu lõpliku otsuse, otsustab ta, kas ta annab ettevõtjale, kellele on antud tingimuslik kaitse, nimetatud otsuses kaitse trahvide eest sõna otseses tähenduses. Just sel ajal lõppeb tingimusliku kaitsega loodava menetlusliku staatuse mõju. Kuid lõplik kaitse trahvide eest antakse ainult siis, kui ettevõtja täidab kogu haldusmenetluse kestel ja kuni lõpliku otsuse vastuvõtmiseni samaaegselt kõiki kolme tingimust, mis on sätestatud koostööteatise punkti 11 alapunktides a–c.

Nii tuleneb koostööteatises kehtestatud süsteemist, et enne lõpliku otsuse vastuvõtmist ei saa trahvide eest kaitset taotlenud ettevõtja kaitset sõna otseses tähenduses, vaid talle antakse ainult menetluslik staatus, mis võib anda haldusmenetluse lõpus aluse trahvide eest kaitse saamiseks, kui selleks on tingimused täidetud.

(vt punktid 113–115, 117 ja 118)

2. Täieliku kaitse andmine trahvide eest on erand konkurentsiõigust rikkunud ettevõtja isikliku vastutuse põhimõttest, mille kohaldamist õigustab eesmärk eelistada konkurentsi kõige raskemaks kahjustamiseks kvalifitseeruva tegevuse avastamist, uurimist, selle eest karistamist ja hoiatamist. Seda arvestades on loogiline, et toime pandud rikkumise eest trahvide suhtes täieliku kaitse andmisele vastutasuks peab ettevõtja, kes taotleb trahvide eest kaitse saamist, komisjoni uurimises tegema koostööd, mis on teatise – mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul – punkti 11 alapunkti a sõnastust kasutades „pidev, tihe ja tõhus”.

„Pideva” koostöö määratlusest tuleneb, et koostöö, mida trahvide eest kaitse saamise taotluse esitaja peab kaitse saamiseks komisjoniga tegema, peab olema täielik, absoluutne ja reservatsioonideta. „Tihe ja tõhus” koostöö tähendab, et seda koostööd peab tegema kogu haldusmenetluse kestel ja üldjuhul kohe.

Lisaks saab koostööteatise alusel trahvisumma vähendamine olla õigustatud üksnes siis, kui esitatud informatsioon ja asjassepuutuva ettevõtja käitumine üldisemalt annavad tunnistust temapoolsest tõelisest koostööst. Nagu nähtub koostööteatise tekstis määratletud koostöö mõistest endast, võidakse selle koostööteatise alusel trahvisummat vähendada üksnes siis, kui ettevõtja käitumisest saab välja lugeda sellise koostöö tegemise tahet. Seda kaalutlust tuleb seda enam arvesse võtta koostöö puhul, mis on vajalik trahvide eest täieliku kaitse andmise õigustamiseks, kuna täielik kaitse kujutab endast veelgi soodsamat kohtlemist kui lihtsalt trahvisumma vähendamine.

Seega õigustab „pideva, tiheda ja tõhusa” koostöö mõiste trahvide eest täieliku kaitse andmist, kui koostöö on tõeline, täielik ja kui näidatakse üles tegelikku koostöötahet.

Ettevõtja, kes soovib, et talle antaks uurimises tehtud koostöö eest täielik kaitse trahvide eest, ei saa jätta komisjoni teavitamata asjassepuutuvatest faktilistest asjaoludest, millest ta on teadlik ja mis võivad kas või potentsiaalselt mõjutada haldusmenetluse käiku ja komisjoni uurimise tõhusust. Seega eeldab tegelik ja täielik koostöö, et kogu haldusmenetluse jooksul teavitab ettevõtja komisjoni õigeaegselt kõigist asjassepuutuvatest asjaoludest, mis võivad negatiivselt mõjutada nii uurimise käiku kui ka kartelli avastamist ja selle eest mõjuvalt karistamist. See teatamiskohustus on veelgi olulisem, kui asjaolu puudutab selle ettevõtja ja kartelli teiste liikmete vahelisi suhteid, eriti kui selle asjaolu võimalik asetleidmine oli haldusmenetluses komisjoni ja ettevõtja vahelise eelneva konkreetse arutelu ese.

Hinnangu, et käitumisega väljendatakse tõelist koostöötahet, saab anda ainult asjaolude alusel, mis on olemas ajal, mil see käitumine aset leiab. Nimelt arvestades nõutavat „tihedat” koostööd, mis peab kestma kogu menetluse kestel, piisab koostöökohustuse rikkumiseks tõelise koostöötahtega vastuolus olevast mis tahes käitumisest. Seega ei saa niisugust rikkumist õigustada selle käitumise asetleidmisest hilisem asjaolu.

Sellest tuleneb, et võimalikule tagantjärgi tuvastamisele, et koostöökohustust rikkuval käitumisel ei olnud negatiivset mõju, ei saa selle käitumise õigustamiseks tugineda.

(vt punktid 125–130, 132–134)

3. Konkurentsi valdkonnas võib komisjon teha konkurentsiõiguse normide rikkumise eest trahvi määravasse lõplikku otsusesse muudatusi võrreldes vastuväiteteatise argumentidega tingimusel, et otsuses on järgitud kaitseõigusi, st selles ei panda huvitatud isikutele süüks muid rikkumisi kui need, mis on esitatud vastuväidete ülevaates, ning tuginetakse ainult asjaoludele, mille kohta isik on saanud oma seisukohad esitada.

(vt punkt 176)

4. Õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitsele eeldab, et täidetud on kolm tingimust. Esiteks peavad ametiasutused olema andnud huvitatud isikule pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest pärit täpseid, tingimusteta ja ühtelangevaid tagatisi. Teiseks peavad need tagatised olema sellised, et isikul, kellele need on adresseeritud, tekib õiguspärane ootus. Kolmandaks peavad antud tagatised olema kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega.

Liidu konkurentsiõiguse normide rikkumist puudutavas haldusmenetluses ei saa ettevõtja, kes on esitanud komisjonile taotluse kaitse saamiseks trahvide eest, tugineda ühelegi täpsele, tingimusteta ja ühtelangevale tagatisele, et talle antakse haldusmenetluse lõpus lõplik kaitse trahvide eest. Nimelt vastavalt teatise, teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, punktile 19 hindab komisjon seda, kas selle teatise punktis 11 sätestatud tingimused on täidetud, alles lõpliku otsuse tegemisel. Järelikult ei saanud komisjon lõpliku otsuse tegemisele eelnevas menetlusstaadiumis anda ettevõtjale lõpliku kaitse saamise osas mingit täpset tagatist.

Lisaks, komisjon ei ole kohustatud trahvide eest kaitse saamise taotluse esitajaid teavitama sellest, et nad peavad täitma koostööteatises sätestatud kohustusi, muu hulgas koostöökohustust, sest nimetatud teatises endas on selgelt ette nähtud selle kohustuse rikkumise tagajärjed.

(vt punktid 190–193)

5. Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta on vahend, mille eesmärk on täpsustada hierarhiliselt kõrgemal asetsevat õigust silmas pidades kriteeriumid, mida komisjon kavatseb kasutada määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud kaalutlusõiguse teostamisel trahvide määramisel. Suunised ei ole trahve määrava otsuse õiguslik alus – selleks on määrus nr 1/2003 –, kuid need määravad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mida komisjon peab selle otsusega trahvisummade määramisel järgima, ning tagavad seetõttu ettevõtjate õiguskindluse.

Kuigi suuniseid ei saa lugeda õigusnormideks, mida ametiasutus igal juhul peab järgima, sätestavad need siiski praktikat väljendava käitumisnormi, mida ametiasutus konkreetsel juhtumil ei või põhjendusi esitamata eirata.

Suuniste vastuvõtmisest tulenev komisjoni kaalutlusõiguse piiramine tema enda poolt ei ole aga vastuolus komisjoni olulise kaalutlusruumi säilimisega. Nimelt asjaolu, et komisjon on suunistes täpsustanud rikkumise raskuse hindamise lähtekohti, ei takista selle teguri hindamist tervikuna kõigi asjassepuutuvate asjaolude põhjal, sealhulgas asjaolude põhjal, mida suunistes sõnaselgelt ei ole märgitud.

(vt punktid 217–219)

6. Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätestatud meetodi kohaselt tuleb rikkumise raskuse hindamisel arvesse võtta rikkumise laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjaomase geograafilise turu suurust.

Kuid nendel rikkumise raskuse hindamise kolmel aspektil ei ole üldisel hindamisel sama kaalu. Rikkumise laad on äärmiselt tähtis, muu hulgas selleks, et kvalifitseerida rikkumine „väga raskeks”. Kuid tegelik mõju turule või geograafilise turu suurus ei ole aspektid, mis peavad kindlasti esinema selleks, et kvalifitseerida rikkumine väga raskeks, kui tegemist on horisontaalse kartelliga, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine. Nii võib horisontaalseid kartelle, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine, kvalifitseerida „väga rasketeks” rikkumisteks ainuüksi nende laadi tõttu, ilma et komisjon peaks tõendama rikkumise tegelikku mõju turule, ja ilma, et seda kvalifitseerimist takistaks geograafilise turu väiksus.

Rikkumise raskusastme hindamisel on otsustav teada, kas kartelliliikmed tegid kõik, mis oli nende võimuses, et nende kavatsused saaksid konkreetselt ellu viidud. Seda, mis toimus seejärel tegelike turuhindega – mida võisid mõjutada teised tegurid, mis ei allunud kartelliliikmete kontrollile – ei saa kartelli liikmed enda kasuks esile tuua, pöörates välised tegurid, mis nende jõupingutustele vastu töötasid, nende trahvi vähendamist õigustavateks asjaoludeks.

Komisjonilt ei saa nõuda, et kui kartellikokkuleppe täitmine on tuvastatud, peab ta süstemaatiliselt tõendama, et kokkulepped võimaldasid ettevõtjatel ka tegelikult saavutada kõrgema tehinguhinna taseme, või ostukartellide puhul väiksema hinnataseme sellest, mis oleks kehtinud kartelli puudumisel. Sellise tõendamise nõudmine oleks ebaproportsionaalne ja võtaks olulisi vahendeid, kuna kasutada tuleks oletuslikke arvutusi, mis tuginevad sellistele majandusmudelitele, mille täpsust on kohtul raske kontrollida ja mille eksimatust ei ole kuidagi tõendatud.

Lisaks ei ole asjassepuutuva geograafilise turu suurus üks sõltumatu kriteerium selles tähenduses, et üksnes suuremat osa liikmesriike puudutavaid rikkumisi saab kvalifitseerida „väga raskeks”. Asutamisleping, määrus nr 1/2003, suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ega kohtupraktika ei võimalda järeldada, et niisuguseks rikkumiseks saab kvalifitseerida üksnes geograafiliselt väga ulatuslikke piiranguid. Ka kokkulepped või kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on ostuhindade ja ostetavate koguste kindlaksmääramine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa kvalifitseerimise väga raskeks rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et kõnealust käitumist iseloomustaks teatud geograafiline ulatus. Seega ei ole asjassepuutuva geograafilise turu suurus – isegi kui eeldada, et see on väike – üldjuhul takistuseks tuvastatud rikkumise kvalifitseerimisele „väga raskeks” rikkumiseks.

(vt punktid 220, 222–224, 226, 248–250, 277, 279)

7. Konkurentsiõiguse rikkumise raames trahvide kindlaksmääramisel on põhjendamiskohustus täidetud, kui komisjon esitab oma otsuses hindamise aluseks olevad asjaolud, mis võimaldasid tal hinnata rikkumise raskust ja kestust. Mis puudutab mitmele ettevõtjale trahve määravat otsust, siis tuleb põhjendamiskohustuse ulatust hinnata eelkõige lähtuvalt asjaolust, et rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata suure hulga asjaolude põhjal, nagu juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, kuigi kohustuslikult arvessevõetavatest kriteeriumidest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu.

Kuna tegelik mõju turule ei ole tegur, mida tuleb kindlasti arvesse võtta, et kvalifitseerida rikkumine väga raskeks rikkumiseks horisontaalsete kartellide puhul, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine, ei olnud komisjon kohustatud seda rikkumise raskuse kindlaksmääramisel arvesse võtma. Asjaolu, et komisjon ei põhjendanud seda, miks ta ei võtnud arvesse kriteeriumi, mida ta ei olnud kohustatud arvesse võtma ja millega arvestamine ei olnud tema hinnangul asjas vajalik, ei tähenda, et trahvi kindlaksmääramisel on puudu põhjendus.

(vt punktid 282, 284)

8. Komisjon ei ole kohustatud konkurentsiõigusega seotud menetluse kestel institutsiooni sisedokumentidega tutvumist võimaldama. Lisaks, liidu kohtus toimuvas menetluses ei esitata hagejatele komisjoni sisedokumente, välja arvatud juhul, kui seda nõuavad asja erilised asjaolud ja nende väljanõudmiseks annavad aluse kaalukad tõendid. See sisedokumentidega tutvumise õiguse piiramine on õigustatud vajadusega tagada institutsiooni tõrgeteta toimimine konkurentsieeskirjade rikkumiste eest karistuste määramisel.

(vt punkt 313)