Esialgne tõlge

KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MICHAL BOBEK

esitatud 4. märtsil 2021 ( )

Liidetud kohtuasjad C-811/19 ja C-840/19

Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie

versus

FQ,

GP,

HO,

IN,

teine pool:

JM

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus))

ja

Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție

versus

NC

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus))

(Eelotsusetaotlus – Euroopa Liidu finantshuvide kaitse – ELTL artikli 325 lõige 1 – Kriminaalmenetlus, mis puudutab korruptsiooni – Riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse korruptsiooniasjades kohtukoosseisude spetsialiseerumise nõue – Konstitutsioonikohtu otsus, mille kohaselt tuleb spetsialiseerumata kohtukoosseisude tehtud kohtuotsused esimeses astmes uuesti läbi vaadata – Õigus seaduse alusel moodustatud kohtule – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teine lõik – Liidu õiguse esimus – Distsiplinaarmenetlus kohtunike suhtes)





I. Sissejuhatus

1. Kas liidu õigusega on kooskõlas riigi konstitutsioonikohtu otsus, milles leitakse, et kõrgeim kohus on jätnud täitmata oma seadusjärgse kohustuse moodustada korruptsiooni süüasjade esimeses astmes arutamiseks erikoosseis, ja mille tulemusel tuleb uuesti läbi vaadata liidu rahaliste vahendite haldamisega seotud kohtuasjad, milles on kohtuotsus juba tehtud?

2. See on sisuliselt Euroopa Kohtule käesolevates kohtuasjades esitatud küsimus. Seoses nende asjaoludega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teha kindlaks, kas ELTL artikli 325 lõige 1 ning ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 47 ette nähtud kohtute sõltumatuse põhimõte välistavad sellise konstitutsioonikohtu otsuse vastuvõtmise. Nimetatud kohtuasjades tekib ka küsimus, kas harta artikli 47 teine lõik sisaldab kohtunike spetsialiseerumise nõuet.

3. Mitu käesolevates kohtuasjades tekkinud küsimust kattuvad küsimustega, mida on juba analüüsitud paralleelsetes liidetud kohtuasjades C‑357/19 ja C‑547/19, Euro Box Promotion jt, milles ma esitan täna eraldi ettepaneku.( ) Samuti on käesolevatel kohtuasjadel mitu ühisjoont 2019. aasta jooksul erinevate Rumeenia kohtute poolt Euroopa Kohtule esitatud teiste (mitmete) eelotsusetaotlustega, mille suhtes olen esitanud (põhjapaneva) ettepaneku kohtuasjas Asociaţia Forumul Judecătorilor din România jt.( ) Osas, milles käesolevates kohtuasjades tekkinud küsimusi on nimetatud ettepanekutes juba käsitletud, tuginen juba läbi viidud analüüsile.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigusnormid

1. Finantshuvide kaitse konventsioon

4. Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel koostatud Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni (edaspidi „finantshuvide kaitse konventsioon“)( ) asjassepuutuvad sätted on välja toodud Euro Box Promotion ettepaneku punktides 4 ja 5.

B. Rumeenia õigus

1. Kriminaalmenetluse seadustik

5. Seaduse nr 135/2010, millega kehtestatakse kriminaalmenetluse seadustik (Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală, edaspidi „kriminaalmenetluse seadustik“), artikli 281 „Täielik tühisus“ lõike 1 punktiga a on teiste hulgas alusena „mis toob alati kaasa tühisuse“ ette nähtud kohtukoosseisude moodustamisega seotud eeskirjade rikkumine.

6. Kriminaalmenetluse seadustiku artikli 421 „Lahendid apellatsioonimenetluses“ lõike 2 punktis b on sätestatud: „Kohus teeb apellatsioonimenetluses ühe järgmistest otsustest:

[…]

tühistab esimese astme kohtu otsuse ja määrab, et kohtuasi saadetakse tagasi kohtusse, kelle otsus on tühistatud alusel, millele tugineb üks pool, et menetlus nimetatud kohtus toimus ilma selle poole osaluseta, sest teda kas ei kutsutud õiguspäraselt kohtusse või juhul, kui ta õiguspäraselt kohtusse kutsuti, ei olnud tal võimalik kohtusse ilmuda ega kohut sellest teavitada. Asi saadetakse tagasi kohtusse, kelle otsus on tühistatud, ka juhul, kui esineb üks täieliku tühisuse alustest, välja arvatud pädevuse puudumine, mille puhul saadetakse kohtuasi pädevasse kohtusse“.

7. Kriminaalmenetluse seadustiku artikli 426 lõige 1, artikli 428 lõige 1 ja artikli 432 lõige 1 on ära toodud Euro Box Promotion ettepaneku punktides 12–14.

2. Karistusseadustik

8. 17. juuli 2009 seaduse nr 286/2009 karistusseadustiku kohta (Legea nr. 286/2009 privind Codul penal) (koos hilisemate muudatuste ja täiendustega) artiklid 154 ja 155, mis on asjassepuutuvad sätted seoses aegumise korraga, on välja toodud Euro Box Promotion ettepaneku punktides 15 ja 16.

3. Seadus nr 78/2000

9. Seaduse nr 78/2000 korruptsioonitegude ennetamise, avastamise ja karistamise kohta (Legea nr. 78/2000 pentru prevenirea, descoperirea şi sancţionarea faptelor de corupţie, edaspidi „seadus nr 78/2000“) artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et „käesoleva seaduse kohaldamisel on korruptsioonisüüteod karistusseadustiku artiklites 289–292 sätestatud süüteod, sealhulgas juhul, kui need on toime pannud karistusseadustiku artiklis 308 viidatud isikud“.

10. Seaduse nr 78/2000, mida on muudetud seadusega nr 161/2003, artiklis 29 on sätestatud, et „käesolevas seaduses sätestatud kuritegude arutamiseks esimeses kohtuastmes moodustatakse erikoosseisud“.

4. Seadus nr 304/2004

11. Seaduse nr 304/2004 kohtusüsteemi korralduse kohta (Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară, edaspidi „seadus nr 304/2004“)( ), artikli 19 lõike 3 kohaselt võib Înalta Curte de Casație și Justiție [(Rumeenia kassatsioonikohus; edaspidi „ICCJ“)] nõukogu iga aasta alguses […] kiita heaks [ICCJ] kolleegiumide siseselt erikoosseisude moodustamise […]“.

5. Seadus nr 303/2004

12. Seaduse nr 303/2004 kohtunike ja prokuröride staatuse kohta (Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor, edaspidi „seadus nr 303/2004“)( ) artikli 99 punkti ș kohaselt kujutab Curtea Constituțională [(Rumeenia konstitutsioonikohtu)] otsuste järgimata jätmine endast distsiplinaarsüütegu.

III. Faktilised asjaolud, menetlus liikmesriigis ja eelotsuse küsimused

A. Kohtuasi C‑811/19

13. ICCJ kriminaalkolleegiumi kolmeliikmelises koosseisus 8. veebruaril 2018. aastal tehtud kohtuotsusega karistati kõiki süüdistatavaid esimeses kohtuastmes korruptsiooni (mõjuvõimuga kauplemine), rahapesu, dokumentide võltsimise ja korruptsiooniga võrdsustatud süütegude eest kahe- kuni kaheksa-aastase vangistusega.

14. Süüdistatavatele esitatud süüdistused on seotud riigihankemenetlusega, mille äriühing SC Compania de Apă Olt SA algatas 2009. aastal eri asukohtades kolme vee- ja kanalisatsioonivõrgu saneerimis- ja laiendamistööde teostamiseks. Need riigihankelepingud kuulusid projekti, mida rahastati peamiselt (82%) Euroopa Liidu rahalistest vahenditest valdkondliku rakenduskava „Keskkond“ raames. Seoses korruptsioonisüüteoga leiti muu hulgas, et esimene süüdistatav, kes oli varasemalt olnud linnapea, senati liikme ja ministri ametikohtadel, nõustus äriühingu juhataja lubadusega maksta summa, mis oli võrdne 20% kolme kõnealuse riigihankelepingu koguväärtusest. Seega sai ta kokku 6 200 000 Rumeenia leud (RON) (1 500 000 eurot) vastusooritusena mõju eest, mida avaldati SC Compania de Apă Olt SA hankekomiteede liikmetele, Consiliul Național pentru Soluționarea Contestațiilor’i (riigihangete vaidlustuskomisjon) ametnikele ning samuti apellatsioonikohtu kohtunikele.

15. Neli süüdistatavat viiest (põhikohtuasja apellandid) ja Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie (prokuratuur – kassatsioonikohtu juures tegutsev prokuratuur – riiklik korruptsioonivastane amet, Rumeenia; edaspidi „prokuratuur“) esitasid 8. veebruari 2018. aasta kohtuotsuse peale ICCJ kriminaalkolleegiumi viieliikmelisele kohtukoosseisule apellatsioonkaebuse.

16. Apellatsioonimenetluse kestel tegi Curtea Constituțională a României („Rumeenia konstitutsioonikohus“) 3. juulil 2019 otsuse nr 417 (otsus nr 417/2019).( ) Nimetatud otsuses, mis on tehtud menetluses, mida alustati saadikutekoja esimehe esitatud taotluse alusel, tuvastas konstitutsioonikohus, et parlamendi ja ICCJ vahel esineb põhiseaduslikku laadi õiguslik vastuolu, mis on tingitud sellest, et ICCJ ei moodustanud korruptsioonisüütegude esimeses kohtuastmes menetlemiseks erikoosseise, mis on vastuolus seaduse nr 78/2000 artikli 29 lõike 1 sätetega.

17. Konstitutsioonikohus leidis, et kohtuotsus, mida ei ole teinud erikoosseis, toob endaga kriminaalmenetluse seadustiku artikli 281 lõike 1 punkti a alusel kaasa kohtuotsuse tühistamise. Viimati nimetatud sätetes on sõnaselgelt ette nähtud, et kohtukoosseisude moodustamisega seotud eeskirjade rikkumist karistatakse otsuse tühistamisega. Seega tuleb kohtuasjad, milles ICCJ tegi esimeses astmes kolmeliikmelises kohtukoosseisus otsuse enne 23. jaanuari 2019 (mil moodustati erikoosseisud), kui need pole jõustunud, kriminaalmenetluse seadustiku artikli 421 lõike 2 punkti b kohaselt esimeses kohtuastmes erikoosseisude poolt uuesti läbi vaadata.

18. Otsuse nr 417/2019 avaldamise järel palusid apellandid, et tunnustataks asjaolu, et see kohtuotsus on siduv ja tekitab tagajärgi põhikohtuasjas vaidlustatud kohtuotsusele. Nende väitel on vaidlustatud kohtuotsus otsuse nr 417/2019 kohaselt tühine. Kolmeliikmeline koosseis, kes põhikohtuajas esimeses astmes kohtuotsuse tegi, ei olnud korruptsioonisüütegudele spetsialiseerunud.

19. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on konstitutsioonikohtu otsus nr 417/2019, mille tagajärjeks on teatud ajavahemikul ICCJ kriminaalkolleegiumi kolmeliikmelises koosseisus esimeses kohtuastmes tehtud otsuste tühistamine vastuolus liidu finantshuve kahjustavate raskete rikkumiste eest ette nähtud kriminaalkaristuste tõhususe põhimõttega. Selle põhjuseks on see, et ühelt poolt tekitatakse karistamatuse tunne ja teiselt poolt süsteemne oht, et ei karistata menetluse aegumistähtaja lõppemise tõttu, võttes arvesse menetluse keerukust ja kestust kuni lõpliku otsuse tegemiseni pärast kohtuasja uuesti läbivaatamist.

20. Lisaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates kohtute sõltumatuse liidu põhimõttega vastuolus kohtusüsteemi välise organi otsusega selliste menetluslike meetmete kehtestamine, mis näevad ette teatud kohtuotsuste esimeses astmes uuesti läbivaatamise ning seavad ilma mõjuva põhjuseta kahtluse alla kriminaalsüüdistuse. Seda, et ICCJ kriminaalkolleegiumi koosseisu kuuluvad kohtunikud, kes on spetsialiseerunud kriminaalasjadele, ei saa käsitada asja õiglase arutamise ja kohtu poole pöördumise õiguse rikkumisena. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul liidu õigusega vastuolus see, kui siduvad tagajärjed on kohtu otsusel, sealhulgas konstitutsioonikohtu otsusel, mis jätab liikmesriigi kohtu ilma esimuse põhimõtte kohaldatavuse hindamise pädevusest.

21. Neil asjaoludel otsustas Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1) Kas [ELL] artikli 19 lõiget 1, [ELTL] artikli 325 lõiget 1, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ [(ELT 2015, L 141, lk 73)], artiklit 58, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2017. aasta direktiivi (EL) 2017/1371, mis käsitleb võitlust liidu finantshuve kahjustavate pettuste vastu kriminaalõiguse abil [(ELT 2017, L 198, lk 29)], artiklit 4, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui kohtuotsuse teeb kohtusüsteemist väljapoole jääv organ, [konstitutsioonikohus], kes otsustab menetlusliku vastuväite üle, mis on esitatud väidetavalt õigusvastase kohtukoosseisu vastu, arvestades [ICCJ] kohtunike spetsialiseerumise põhimõtet (mida ei ole Rumeenia põhiseaduses ette nähtud), ning mis paneb kohtuorganile kohustuse saata tagasi apellatsioonikohtus menetluses olevad kohtuasjad, mis on parajasti (devolutiivse toimega) apellatsioonkaebuse etapis, et need esimeses menetlustsüklis samas kohtuorganis uuesti läbi vaadata?

2. Kas [ELL] artiklit 2 ja [harta] artikli 47 [teist lõiku] tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui kohtusüsteemist väljapoole jääv organ tunnistab õigusvastaseks kõrgeima kohtuorgani kohtukolleegiumi koosseisu (koosseisu puhul, mis koosneb kohtunikest, kes edutamise ajal vastasid muu hulgas kõrgeima kohtu kriminaalkolleegiumisse edutamise jaoks nõutava spetsialiseerumise tingimusele)?

3. Kas liidu õiguse esimuslikkust tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtul lubatakse jätta kohaldamata konstitutsioonikohtu otsus, milles tõlgendatakse põhiseadusest madalama astme seaduse sätet, mis puudutab [ICCJ] töökorraldust ning mis sisaldub liikmesriigi seaduses korruptsioonijuhtumite ennetamise, avastamise ja nende eest karistamise kohta, mida see kohtuorgan on kuueteistkümne aasta jooksul pidevalt samas tähenduses tõlgendanud?

4. Kas vastavalt [harta] artiklile 47 hõlmab õigus pöörduda vabalt kohtusse kohtunike spetsialiseerumist ja erikoosseisude moodustamist kõrgeimas kohtuorganis?“

B. Kohtuasi C‑840/19

22. Liidu rahaliste vahenditega seotud korruptsioonisüüteo eest karistati endist ministrit ja parlamendiliiget 26. mail 2017 nelja-aastase vangistusega. Kohtuotsuse tegi ICCJ kolmeliikmeline koosseis.

23. Süüdistatav lubas koos Iași linnapeaga sekkuda kolmanda isiku heaks, kes on nüüd põhikohtuasja tunnistaja süüdistuse poolel. Süüdistatav pidi veenma linnapead, et too nõustuks maanteetranspordi korralduse projektiga seotud lepingu allkirjastamisega kolmanda isiku äriühinguga ja samuti tagama lepingu tõrgeteta täitmise, saades vastutasuks vahendustasu 5% selle lepingu maksumusest. Asjassepuutuva lepingu eeldatav maksumus oli 69 614 309 Rumeenia leud (ilma käibemaksuta). Seda rahastati liidu vahenditest piirkondliku arengu programmi raames. Süüdistatavale maksti 3 400 000 Rumeenia leud. Selle kohtuotsusega otsustati süüdistatavalt konfiskeerida 303 118 Rumeenia leud (umbes 68 000 eurot) ja 30 000 eurot.

24. Esimeses kohtuastmes esitasid süüdistatav (põhikohtuasja apellant) ja prokuratuur selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse ICCJ kriminaalkolleegiumi viieliikmelisele koosseisule. 28. juuni 2018. aasta otsusega rahuldas see kohtukoosseis süüdistatava apellatsioonkaebuse osaliselt ning tühistas meetme, millega nähti ette 30 000 euro konfiskeerimine, kuid jättis seevastu muutmata apellandile mõistetud nelja-aastase vangistuse.

25. Pärast selle kohtuotsuse jõustumist avaldati konstitutsioonikohtu otsus nr 685/2018.( ) Nimetatud konstitutsioonikohtu otsusega tuvastati, et parlamendi ja ICCJ vahel esineb põhiseaduslikku laadi õiguslik vastuolu, mis on tingitud asjaolust, et viieliikmelise kohtukoosseisu viiest liikmest määrati ainult neli loosi teel. Selle asjaolu tuvastamise tagajärgede osas leidis konstitutsioonikohus, et tema kohtuotsus nr 685/2018 kehtib ka lõplike kohtuotsuste puhul, kuivõrd poolte käsutuses olevate erakorraliste edasikaebuste esitamise tähtajad ei ole veel möödunud.

26. Pärast konstitutsioonikohtu otsuse nr 685/2018 avaldamist esitasid nii apellant kui ka prokuratuur 28. juuni 2018. aasta kohtuotsuse peale erakorralise tühistamiskaebuse.

27. ICCJ viieliikmeline kohtukoosseis rahuldas konstitutsioonikohtu otsuse nr 685/2018 rakendamiseks vastavalt 25. veebruari 2019. aasta ja 20. mai 2019. aasta otsusega tühistamiskaebuse. Ta tühistas 28. juuni 2018. aasta kohtuotsuse tervikuna ning määras, et 26. mai 2017 kohtuotsuse peale esitatud apellandi ja prokuratuuri apellatsioonkaebus tuleb uuesti läbi vaadata.

28. Kui nende apellatsioonkaebuste uuesti läbi vaatamine oli pooleli, tegi konstitutsioonikohus otsuse nr 417/2019. Nimetatud otsuse avaldamise järel palus süüdistatav, et tunnustataks asjaolu, et see kohtuotsus on siduv ja tekitab tagajärgi 26. mai 2017. aasta kohtuotsusele, kuna kolmeliikmeline koosseis, kes vaidlustatud kohtuotsuse tegi, ei olnud korruptsioonisüütegudele spetsialiseerunud.

29. Neil asjaoludel otsustas Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1) Kas [ELL] artikli 19 lõiget 1, [ELTL] artikli 325 lõiget 1 ning [direktiivi 2017/1371], mis on vastu võetud [ELTL] artikli 83 lõike 2 alusel, artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui kohtuotsuse teeb kohtusüsteemist väljapoole jääv organ, [konstitutsioonikohus], kes paneb kohtuorganile kohustuse saata uuesti läbivaatamiseks korruptsiooni valdkonna kohtuasjad, milles tehti teatud ajavahemikul kohtuotsus ning mis on parajasti apellatsioonkaebuse etapis, põhjusel, et kõrgeima kohtuorgani siseselt ei moodustatud selles valdkonnas erikoosseisu, isegi siis, kui koosseisu kuulunud kohtunike spetsialiseerumine ei olnud kahtluse all?

2. Kas [ELL] artiklit 2 ja [harta] artikli 47 [teist lõiku] tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui kohtusüsteemist väljapoole jääv organ tunnistab õigusvastaseks kõrgeima kohtuorgani kohtukoosseisu (koosseisu puhul, mis koosneb kohtunikest, kes edutamise ajal vastasid muu hulgas kõrgeimasse kohtuorganisse edutamise jaoks nõutava spetsialiseerumise tingimusele)?

3) Kas liidu õiguse esimuslikkust tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtul lubatakse jätta kohaldamata konstitutsioonikohtu otsus, mis tehti põhiseadusega vastuolu puudutavas kohtuasjas ja mis on liikmesriigi õiguse kohaselt siduv?“

C. Menetlus Euroopa Kohtus

30. Eelotsusetaotluse esitanud kohus taotles Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 lõike 1 alusel kiirendatud menetluse kohaldamist nii kohtuasjas C‑811/19 kui ka C‑840/19. Euroopa Kohtu president otsustas 28. novembri 2019. aasta ja 16. detsembri 2019. aasta otsustega kohaldada kiirendatud menetlust vastavalt kohtuasjadele C‑811/19 ja C‑840/19. Euroopa Kohtu presidendi 26. veebruari 2020. aasta otsusega liideti need kohtuasjad suuliseks menetluseks ja kohtuotsuse tegemiseks.

31. Kohtuasjas C‑811/19 esitasid kirjalikud seisukohad järgmised pooled: esimene apellant, prokuratuur, Poola ja Rumeenia valitsused ja Euroopa Komisjon.

32. Kohtuasjas C‑840/19 esitasid kirjalikud seisukohad järgmised pooled: apellant, prokuratuur, Rumeenia ja Poola valitsused ja Euroopa Komisjon.

33. Kohtuasja C‑811/19 esimene apellant, prokuratuur, Rumeenia valitsus ning komisjon vastasid ka Euroopa Kohtu kirjalikult vastatavatele küsimustele.

IV. Analüüs

34. Käesolev ettepanek on liigendatud järgmiselt. Esiteks käsitlen vastuväiteid, mida huvitatud pooled on esitanud seoses eelotsuse küsimuste vastuvõetavusega (A). Teiseks toon lühidalt välja liidu õigusliku raamistiku ja teen kindlaks käesolevatele kohtuasjadele kohaldatavad liidu õiguse normid (B). Kolmandaks analüüsin Euroopa Kohtule esitatud küsimusi sisuliselt (C).

A. Eelotsuse küsimuste vastuvõetavus

1. Kohtuasi C‑811/19

35. Poola valitsus väidab, et kohtuasja C‑811/19 eelotsuse küsimused ei ole vastuvõetavad. Nimetatud valitsuse hinnangul ei soovi eelotsusetaotluse esitanud kohus liidu õiguse tõlgendust, vaid tahab tegelikult, et vaadataks läbi liikmesriigi kohtu kohtuotsuse sisu. Eelotsusemenetluses ei ole Euroopa Kohtu ülesanne vaadata läbi liikmesriigi kohtute otsuste sisu, otsustades, kas liikmesriigi kohtud peavad järgima teiste liikmesriigi kohtute otsuseid. Lisaks sellele väidab nimetatud valitsus, et Euroopa Kohtu vastus eelotsuse küsimustele ei ole põhikohtuasja vaidluse lahendamiseks vajalik. Põhikohtuasi puudutab puhtalt riigisisest olukorda, mis ei mõjuta kuidagi ühegi valdkonda, milles Euroopa Liidul on mingi pädevus. Lisaks sellele on harta kohaldatav üksnes siis, kui liikmesriik kohaldab liidu õigust, millega ei ole käesoleval juhul tegemist.

36. Minu arvates ei saa Poola valitsuse vastuväidetega nõustuda.

37. Esiteks: väited, mis puudutavad liidu pädevuse puudumist kohtukorralduse valdkonnas, on seotud Euroopa Kohtu pädevusega ja mitte eelotsusetaotluse vastuvõetavusega. Igatahes ei ole Euroopa Liidul tõepoolest otsest seadusandlikku pädevust üldise kohtukorralduse valdkonnas. Sellegipoolest on samuti selge see, et liikmesriikidel on kohustus täita ELL artikli 2 ja artikli 19 lõike 1, ELTL artikli 325 lõike 1, nagu ka harta artikli 47 nõudeid, kui nad koostavad eeskirju ja võtavad omaks tavasid, mis mõjutavad liidu õiguse riigisisest kohaldamist ja rakendamist. See loogika ei ole valdkonnast sõltuv. See on ja on liikmesriikide vaikimisi kehtiva menetlusautonoomia suhtes liidu õigusest tulenevate piirangutega seoses alati olnud juhtumist sõltuv. See võib olla seotud liidu õiguse riigisiseseks rakendamiseks kasutatud liikmesriigi struktuuri või menetluse mis tahes tahuga.

38. Piisab sellest, kui märkida, et eelotsusetaotlus käsitleb konkreetselt liidu õiguse, eelkõige ELL artikli 2 ja artikli 19 lõike 1, ELTL artikli 325 lõike 1, direktiivide 2015/849 ja 2017/1371, nagu ka harta artikli 47 kohaldamisala tõlgendamist, mistõttu Euroopa Kohtul on pädevus teha otsus selle taotluse kui terviku suhtes.( )

39. Teiseks, mis puudutab küsimust, kas Euroopa Kohtu vastus on eelotsusetaotluse esitanud kohtule põhikohtuasjas otsuse tegemiseks ELTL artikli 267 tähenduses vajalik( ), siis tuleb märkida, et kõik kohtuasjas C‑811/19 esitatud küsimused on esitatud eelotsustaotluse esitanud kohtu menetluses olevate apellatsioonkaebuste analüüsimise kontekstis. Selle kohtu antud selgitustest tuleneb, et tema otsus selle kohta, kas tühistada esimese astme kohtuotsus ja saata kohtuasjad tagasi uueks arutamiseks (esimese astme) kolmeliikmelisele koosseisule, sõltub vastustest, mida Euroopa Kohus annab esitatud eelotsuse küsimustele. Nende küsimuste eesmärk on teha kindlaks, kas konstitutsioonikohtu otsus, millega kohustatakse kohtuasju uuesti arutama, on kooskõlas liidu õiguse muude sätetega, mille tõlgendamist palutakse (esimene, teine ja kolmas küsimus), ja kas sellise otsuse võib liidu esimuslikkuse põhimõtte alusel jätta kohaldamata (neljas küsimus).

40. Esitatud põhjendusi arvestades ilmneb, et eelotsuse küsimused täidavad „vajalikkuse“ tingimuse ELTL artikli 267 tähenduses. Seega on need vastuvõetavad.

2. Kohtuasi C‑840/19

41. Seoses kohtuasjas C‑840/19 esitatud eelotsuse küsimuste vastuvõetavusega on Poola valitsus esitanud tähelepanekud, mis on sisuliselt samad kohtuasjas C‑811/19 esitatutega.

42. Apellant väidab, et puudub „vajadus“ teha eelotsus ELTL artikli 267 alusel. ICCJ ülesanne on lahendada menetluslik küsimus, mis seisneb vaidlustatud kohtuotsuse täieliku tühisuse tuvastamises. Selle küsimuse lahendamiseks ei ole tarvis Euroopa Kohtu eelotsust. Lisaks sellele väidab apellant seoses teise küsimusega, et see ei puuduta küsimust, mis oleks seotud põhikohtuasjas kohaldamisele kuuluva liidu õiguse tõlgendamisega. Samasuguseid väiteid on esitatud ka kolmanda küsimuse suhtes.

43. Lisaks sellele väidab apellant, et eelotsusetaotluses on asjaolusid vääralt kirjeldatud, kaasates elemente, mis ei kuulu põhikohtuasja toimikusse, et tekitada seos liidu finantshuvidega, selleks et tagada eelotsusetaotluse vastuvõetavus. Ei talle esitatud süüdistus ega ka esimeses astmes määratud karistus ei ole konkreetselt seotud korruptsioonisüüteoga liidu vahenditest rahastatud riigihankelepingute raamistikus. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kasutatud teave on pärit teisest kriminaalasjast, mille pooleks süüdistatav ei ole. Samamoodi väidab apellant seoses esimese küsimusega, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on riigisisese õigusliku raamistiku kohta esitanud ebatäielikku teavet. Samamoodi on ebatäielik ja osaliselt ebatäpne ka teave, mis puudutab konstitutsioonikohut ja selle otsust kohtuasjas nr 417/2019.

44. Minu hinnangul ei ole ükski vastuvõetavuse vaidlustamiseks esitatud väide põhjendatud.

45. Esiteks: eespool käesoleva ettepaneku punktides 37–40 esitatud tähelepanekud, mis puudutavad Euroopa Kohtu pädevust ja Euroopa Kohtu antavate otsuste „vajalikkust“ ELTL artikli 267 tähenduses kohtuasja C‑811/19 puhul, on samamoodi kohaldatavad ka sisuliselt samade väidete suhtes, mis on esitatud kohtuasjas C‑840/19.

46. Teiseks ei ole põhjendatud ka apellandi täiendavad väited seoses eelotsuse küsimuste vastuvõetavusega.

47. Esimese väidete rühma suhtes tuleb meelde tuletada, et ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus põhineb riigisiseste kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel. Põhikohtuasja faktiliste asjaolude hindamine ning liikmesriigi õiguse tõlgendamine ja kohaldamine on üksnes liikmesriigi kohtu pädevuses. Euroopa Kohtu ülesanne ei ole kontrollida õigusliku raamistiku õigsust, mille on määratlenud omal vastutusel riigisisene kohus.( ) Seoses väidetega, mis puudutavad seose puudumist käesoleva kohtuasja ja liidu finantshuvide vahel, tuleb märkida, et selle kindlakstegemine, kas ELTL artikli 325 lõige 1 on kohaldatav sellises olukorras nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, ongi esimese küsimuse ese.

48. Seega on kohtuasjas C‑840/19 esitatud küsimused vastuvõetavad.

B. Kohaldatav liidu õigus

49. Liidetud kohtuasjades Euroopa Kohtule esitatud erinevate küsimustega soovib ICCJ sisuliselt ELL artikli 2 ja artikli 19 lõike 1, harta artikli 47, ELTL artikli 325 lõike 1 ning direktiivide 2015/849 ja 2017/1371 tõlgendamist. Alustan sellest, et analüüsin, millised neist liidu õiguse sätetest on käesolevas menetluses asjakohased.

1. ELL artikkel 2 ja artikli 19 lõige 1

50. Nagu on välja toodud AFJR ettepanekus( ) ja Euro Box Promotion ettepanekus( ) on Euroopa Kohtu praeguse praktika kohaselt ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik kohaldatav juhul, kui liikmesriigi organ võib kohtuna lahendada küsimusi, mis on seotud liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega.( ) Kahtlemata on ICCJ, mille puhul on tegemist kohtuga, mille sõltumatust võib asjassepuutuv konstitutsioonikohtu otsus käesoleval juhul mõjutada, riigisisene kohus, kes võib kohtuna lahendada küsimusi, mis on seotud liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega.

51. Lisaks sellele ei näi ei kohtuasja C‑811/19 ega ka C‑840/19 teises küsimuses viidatud ELL artikli 2 eraldi analüüsimine nendes asjades olevat vajalik. Õigusriik kui üks väärtustest, millel liit rajaneb, on tagatud õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele ja põhiõigusega õiglasele kohtulikule arutamisele, mille üheks oluliseks koostisosaks on omakorda kohtute sõltumatuse põhimõte.( ) Harta artikkel 47, nagu ka ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik väljendavad seda ELL artiklis 2 sätestatud õigusriigi väärtuse mõõdet täpsemalt.( )

2. Koostöö- ja jälgimiskorra otsus (ja harta)

52. Sarnaselt kohtuasjale Euro Box Promotion jt (C‑357/19 ja C‑547/19) ei esitata käesoleva asja kahes eelotsusetaotluses konkreetseid küsimusi seoses komisjoni 13. detsembri 2006. aasta otsusega 2006/928/EÜ, millega nähakse ette kord, mille abil teha Rumeeniaga koostööd ja jälgida tema edusamme konkreetsete eesmärkide täitmisel kohtureformi alal ning korruptsiooni ja organiseeritud kuritegevuse vastases võitluses (edaspidi „koostöö- ja jälgimiskorra otsus“).( ) Sellegipoolest on nimetatud otsus olnud kõigi esimese rühma kohtuasjade aluseks (AFJR ja paralleelne kohtuasi Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice( )). Sellele tuginetakse ka teise kohtuasjade rühma ühes kohtuasjas, nimelt kohtuasjas C‑379/19, DNA- Serviciul Teritorial Oradea, mille kohta esitan täna paralleelse ettepaneku.

53. Kui kohtuasja C‑811/19 esimene apellant välja jätta, siis olid kõik teised huvitatud pooled, kes Euroopa Kohtu kirjalikult vastatavatele küsimustele vastasid, nõus sellega, et koostöö- ja jälgimiskorra otsus on eriti arvestades selle lisa esimest ja kolmandat eesmärki kohaldatav seoses käesolevates kohtuasjades tekkinud korruptsioonivastase võitluse, õigusriigi põhimõtte ja kohtute sõltumatuse tagatisega seotud küsimustega.

54. Euro Box Promotion ettepanekus( ) üksikasjalikult välja toodud põhjustel, mis on täiel määral kohaldatavad ka käesolevate kohtuasjade puhul, sh asjaolu, et asjassepuutuv liikmesriigi õigusnorm on riigi konstitutsioonikohtu otsus, on koostöö- ja jälgimiskorra otsus kohaldatav ka käesolevates kohtuasjades. Ka harta artikkel 47 muutub kohaldatavaks, sest selle kohaldamise tingib harta artikli 51 lõike 1 kohaselt koostöö- ja jälgimiskorra otsus.

3. ELTL artikli 325 lõige 1 (ja harta)

55. ELTL artikli 325 lõike 1 kohaselt võitlevad liit ja liikmesriigid pettuste ja muu liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu meetmetega, mis toimivad hoiatatavalt ja tagavad liikmesriikides ning liidu institutsioonides, organites ja asutustes tõhusa kaitse. ELTL artikli 325 lõike 1 kohaldatavus eeldab seega, et on toimunud pettus või muu ebaseaduslik tegevus, mis võib kahjustada liidu finantshuve. Sellega tekib kohe küsimus, kas see on nii ka käesolevate kohtuasjade aluseks olevate asjaolude puhul.

56. Minu hinnangul on vastus sellele küsimusele „jah“. Esiteks on ELTL artikli 325 lõige 1 kohaldatav korruptsiooniga seotud süütegudele seoses liidu vahenditest rahastatavate projektidega (a). Teiseks ei ole asjaolu, et apellantide vastu põhikohtuasjas esitatud süüdistus ei puuduta süütegusid, milles oleks sõnaselgelt viidatud liidu finantshuvidele, selles suhtes oluline (b).

a) ELTL artikkel 325 (ja finantshuvide kaitse konventsioon) on liidu vahenditega seotud korruptsiooni puhul kohaldatavad

57. Oma vastustes Euroopa Kohtu esitatud küsimustele väidab kohtuasja C‑811/19 esimene apellant, et ELTL artikli 325 lõige 1 ei ole tema kohtuasjas kohaldatav. Mitte kõik liidu vahenditest rahastatavate projektidega seotud korruptsioonisüüteod ei kahjusta liidu finantshuve. ELTL artikli 325 lõige 1 sätestab kriminaalkaristuste kehtestamise kohustuse üksnes finantshuvide kaitse konventsiooni kohaldamisalas olevate raskete pettuste korral. Lisaks sellele väidab esimene apellant, et ei ole väidetud, nende lepingute sõlmimisel, mille suhtes tunnistati ta süüdi mõjuvõimuga kauplemises, on otseselt või kaudselt jäetud arvestamata rahaliste vahendite eraldamise või riigihangete eeskirjadega. Lisaks sellele väidab ta, et finantshuvide kaitse konventsioon ja selle protokollid ei ole kohaldatavad, sest tema juhtumi puhul ei ole tegemist piiriülese elemendiga ega ole talle esitatud süüdistust finantshuvide kaitse konventsiooni esimese protokolli kohaldamisalas olevate passiivse korruptsiooni süüteos ega ka rahapesu süüteos seoses raske pettusega finantshuvide kaitse konventsiooni tähenduses.

58. Kohtuasja C‑840/19 apellant, Rumeenia valitsus, prokuratuur ja komisjon on oma vastustes Euroopa Kohtu esitatud küsimustele väitnud, et ELTL artikli 325 lõige 1 ja eelkõige väljend „muu ebaseaduslik tegevus“ hõlmab selliseid korruptsioonisüütegusid, mis on seotud liidu vahenditest rahastatud projektide või lepingutega.

59. Olen täiesti nõus. Põhjustel, mida olen selgitanud Euro Box Promotion ettepanekus( ), hõlmab „muu ebaseaduslik tegevus“ ELTL artikli 325 lõike 1 tähenduses igasuguseid korruptsioonisüütegusid, mis on toime pandud seoses liidu rahaliste vahendite kasutamisega.

60. Kohtuasjas C‑811/19 esimese apellandi poolt esitatud täiendavad argumendid ei ole sellega seoses olulised. Esiteks ei toeta miski tema väidet, mille kohaselt kuuluvad ELTL artikli 325 lõike 1 kohaldamisalasse üksnes finantshuvide kaitse konventsiooni kohaldamisalas olevad rasked pettused. Pigem vastupidi: ELTL artikli 325 lõikes 1 kasutatud väljend „muu ebaseaduslik tegevus“ kinnitab selle sätte laiemat kohaldamisala.( )

61. Teiseks: väljendi „muu ebaseaduslik tegevus“ puhul ei ole liidu vahenditest rahastatud projektide haldamise või nendega seotud hankelepingute sõlmimisega seotud korruptsioonitegude valdkonnas tarvis, et oleks olemas täiendav liidu eeskirjade rikkumine seoses liidu vahendite eraldamise või riigihankega. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus mõlemas eelotsusetaotluses selgitab, on kohtuasja C‑811/19 esimene apellant, nagu ka kohtuasja C‑840/19 apellant oma käitumise tõttu, mis on asjassepuutuvate süütegude aluseks, saanud olulise protsendi (suures osas) liidu vahenditest rahastatavate avaliku sektori projektide väärtusest. Sellest tuleneb, et asjassepuutuvad korruptsioonisüüteod kahjuvastavad liidu finantshuve, kuivõrd need sekkuvad oluliselt liidu vahenditest rahastatud projektidega seotud hankelepingute õiguspärasesse sõlmimisse ja seega selliste vahendite õigesse eraldamisse ja kasutamisse.

62. Kolmandaks ei ole ELTL artikli 325 lõike 1 kohaldatavuseks vaja piiriülest seost. Neljandaks peab riigisisene kohus tegema kindlaks, kas asjassepuutuvad süüteod kuuluvad (korruptsiooniga seotud süütegude osas) finantshuvide kaitse konventsiooni ja selle protokollide konkreetsete sätete kohaldamisalasse. Nimetatud instrumentide kohaldatavusest olenemata on asjassepuutuvad süüteod, eelkõige mõjuvõimuga kauplemine seoses liidu vahenditest rahastatud avaliku sektori lepingu sõlmimisega hõlmatud ELTL artikli 325 lõike 1 väljendiga „muu ebaseaduslik tegevus“ ja kuuluvad juba seetõttu liidu õiguse kohaldamisalasse.

b) Seos kriminaalsüüdistuse ja liidu finantshuvide kaitse vahel

63. Kohtuasja C‑811/19 esimene apellant ja kohtuasja C‑840/19 apellant on Euroopa Kohtu küsimustele antud kirjalikes vastustes väitnud, et ELTL artikli 325 lõike 1 kohaselt on nõutav, et süütegude ja liidu finantshuvide vaheline seos peab sõnaselgelt tulenema süüteo määratlusest. Kohtuasja C‑811/19 esimene apellant väidab, et üksnes selline lähenemisviis tagab kaitseõigused. Kohtuasja C‑840/19 apellant väidab, et ei tema vastu esitatud süüdistused ega tema suhtes tehtud kohtuotsused ei viita konkreetselt pettusele seoses liidu vahenditest rahastatud projektidega. Kuigi Rumeenia õiguskorras on olemas konkreetsed süüteod, mis on seotud liidu finantshuvidega, ei ole apellandile neis süütegudes süüdistust esitatud.( )

64. Ma ei saa seda seisukohta jagada.

65. Esiteks ei saa ELTL artikli 325 lõike 1 kohaldamisala piirata selliste riigisiseses õiguskorras kehtestatud konkreetsete süütegude tõhusa jõustamisega, mis viitavad sõnaselgelt liidu finantshuvidele või isegi liidu rahalistele vahenditele. See muudaks nimetatud liidu esmase õiguse normi kohaldamisala sõltuvaks konkreetsete kuritegude riigisisesest määratlusest.

66. Nagu komisjon, Rumeenia valitsus ja prokuratuur on õigesti välja toonud, ei peaks see, kas liidu finantshuvid on kahjustatud või mitte, sõltuma riigisiseses õiguses ette nähtud konkreetse süüteo määratlusest. Seda tuleb hinnata, pidades silmas laiemat faktilist raamistikku. Nagu Rumeenia valitsus märgib, on riigisisesed finantshuvid ja liidu finantshuvid tihtipeale omavahel seotud. Riigisiseses õiguses ei saa üldiste süütegude ja konkreetselt liidu finantshuvidega seotud süütegude vahele selget piiri tõmmata, kuivõrd neid rahalisi vahendeid haldab sama organ ja need on erinevates kaasrahastatud projektides omavahel põimunud.

67. Teiseks, mis puudutab nõuet austada kaitseõigust, siis ei näe ma, kuidas asjaolu, et ELTL artikli 325 lõige 1 võib olla kohaldatav, kujutaks endast (automaatselt) kaitseõiguse rikkumist.

68. Kolmandaks ja viimaseks tuletan meelde, et selle tuvastamine, et ELTL artikli 325 lõige 1 ja võimalik, et ka finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 2 lõige 1 ning lõpuks finantshuvide kaitse konventsiooni protokolli artikli 2 lõige 1 on kohaldatavad, toob endaga otsese tagajärjena kaasa ka harta kohaldatavuse. Tõepoolest, kuivõrd süüdistatavate suhtes põhikohtuasjas toimunud või toimuv kriminaalmenetlus ja määratud karistused kujutavad endast ELTL artikli 325 lõike 1 rakendamist ja kui riigisisene kohus seda kinnitab, siis ka finantshuvide konventsiooni ja selle protokollide rakendamist, on harta selle artikli 51 lõikest 1 tulenevalt kohaldatav.( )

4. Direktiiv 2015/849 ja direktiiv 2017/1371

69. Nii kohtuasja C‑811/19 kui ka kohtuasja C‑840/19 esimene küsimus viitab potentsiaalselt kohaldatavate liidu õigusnormide seas direktiivile 2017/1371. Lisaks sellele viitab kohtauasja C‑811/19 esimene küsimus ka direktiivi 2015/849 artiklile 58.

70. Oma vastustes Euroopa Kohtu esitatud küsimustele on huvitatud pooled esitanud direktiivi 2015/849 ja direktiivi 2017/1371 kohaldatavuse kohta erinevaid seisukohti. Nagu aga Rumeenia valitsus rõhutab, eelnevad põhikohtuasja süüdistuse aluseks olevad asjaolud Euroopa Kohtule esitatud teabe kohaselt mõlema direktiivi jõustumisele. Seega selle tulemusel ei näi kumbki direktiiv olevat kummagi kohtuasja põhikohtuasja asjaoludele kohaldatav.

5. Vahejäreldus

71. Kokkuvõttes on nii kohtuasja C‑811/19 kui ka C‑840/19 jaoks asjassepuutuvad õigusnormid koostöö- ja jälgimiskorra otsus ja ELTL artikli 325 lõige 1 koos harta artikli 47 teise lõiguga ja kui riigisisene kohus seda kinnitab, siis ka finantshuvide kaitse konventsioon ja selle protokoll.

72. ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik ja ELL artikkel 2 on samuti käesolevatele kohtuasjadele kohaldatavad. Küll aga on keeruline näha, millist täiendavat sisu või selgust need sätted käesolevates kohtuasjades annaksid võrreldes sellega, mis sisaldub juba eespool viidatud üksikasjalikumates sätetes.( ) Sel põhjusel tuleb asjassepuutuvaks õiguslikuks raamistikuks võtta harta artikli 47 teine lõik, kuivõrd nii koostöö- ja jälgimiskorra otsus kui ka ELTL artikli 325 lõige 1 tingivad harta kohaldatavuse.

C. Hinnang

73. Selleks, et analüüsida käesolevates kohtuasjades esitatud eelotsuse küsimusi, toon kõigepealt lühidalt välja liikmesriigi õigusliku raamistiku (1). Teiseks analüüsin kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 teist küsimust ning kohtuasja C‑811/19 neljandat küsimust, mis puudutavad harta artikli 47 tõlgendamist. Eelkõige analüüsin seda, kas nimetatud sätte kohaselt on nõutav kohtunike spetsialiseerumine (2). Kolmandaks analüüsin mõlema kohtuasja esimest küsimust, lähenedes sellele peamiselt ELTL artikli 325 lõike 1 vaatenurgast (3) ja seejärel peatun lühidalt kohtute sõltumatuse põhimõtte juures (4). Lõpetan liidu õiguse esimuslikkuse põhimõttega, vastates seeläbi mõlema kohtuasja kolmandale küsimusele (5).

1. Riigisisene õiguslik raamistik

74. Seaduse nr 78/2000, mida on muudetud seadusega nr 161/2003, artiklis 29 on sätestatud, et selles seaduses sätestatud korruptsioonisüütegude arutamiseks esimeses astmes moodustatakse erikoosseisud. Selgub, et ICCJ ei moodustanud selliseid erikoosseise kuni ICCJ nõukogu 23. jaanuari 2019. aasta otsuseni nr 14 (edaspidi „otsus nr 14/2019“).

75. Väidete kohaselt, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on esitanud kohtuasjas C‑840/19, tuleneb ICCJ kohtupraktikast seoses kohtukoosseisudega, kes mõistavad esimeses astmes kohut seaduses nr 78/2000 sätestatud korruptsioonisüütegude suhtes, et kõik ICCJ kriminaalkolleegiumi kohtunikud on pädevad arutama esimeses astmes kõiki kohtuasju, mis kuuluvad selle kohtu pädevusse.( ) Selle tulemusel ja tuginedes tõlgendusele, mille ta on andnud seaduse nr 304/2004 artikli 19 lõikele 3 ja seaduse nr 78/2000 artiklile 29 ning samuti Euroopa Inimõiguste Kohtu („EIK“) praktikale, on ICCJ leidnud, et nõuded, mis on seotud kolmeliikmeliste koosseisude spetsialiseerumise tingimusest tuleneva koosseisu ebaseaduslikkusega, ei ole põhjendatud. Seega puudus vajadus kohaldada täieliku tühisuse sanktsiooni.

76. ICCJ nõukogu otsusega nr 14/2019 tegi ICCJ kindlaks, et kõik ICCJ kriminaalasju lahendavad kohtukoosseisud olid korruptsioonisüütegudele spetsialiseerunud kohtukoosseisud, nii et kõik ICCJ kolmeliikmelised koosseisud jätkavad tegutsemist erikoosseisudena seaduse nr 78/2000 artikli 29 lõike 1 alusel.

77. Saadikutekoja esimehe esitatud taotluse alusel tuvastas konstitutsioonikohus oma otsusega nr 417/2019, et parlamendi ja ICCJ vahel esineb põhiseaduslikku laadi õiguslik vastuolu. See vastuolu on tingitud sellest, et ICCJ ei moodustanud korruptsioonisüütegude esimeses kohtuastmes menetlemiseks erikoosseise, mis on vastuolus seaduse nr 78/2000, mida on muudetud seadusega nr 161/2003, artikli 29 lõike 1 sätetega. See, et ICCJ keeldus moodustamast erikoosseise, tähendab, et ta ei järginud oma kohustust austada seadust, minnes vastuollu õigusriigi põhimõtte ja põhiseadusele lojaalsuse nõuetega, ning kujutas endast Rumeenia parlamendi kui seadusandja institutsioonilisse rolli sekkumist. Konstitutsioonikohus leidis muu hulgas, et selle keeldumisega rikuti Rumeenia põhiseaduses sätestatud õigust õiglasele kohtulikule arutamisele seoses õigusega seaduse alusel moodustatud kohtule.( )

78. Otsuse nr 417/2019 resolutiivosas on öeldud, et ICCJ menetluses olevad kohtuasjad, milles esimeses astmes tehti otsus enne ICCJ nõukogu otsuse nr 14/2019 tegemist ja milles ei ole lõplikku kohtuotsust tehtud, tuleb kriminaalmenetluse seadustiku artikli 421 lõike 2 punkti b kohaselt uuesti läbi vaadata erikoosseisude poolt, mis on moodustatud kooskõlas seaduse nr 78/2000 artikli 29 lõikega 1.

79. Konstitutsioonikohus leidis, et kui kohtuasjas, kus pädevus kuulub erikoosseisule, teeb otsuse spetsialiseerumata koosseis, toob see endaga kaasa otsuse täieliku tühisuse. Kriminaalmenetluse seadustiku artikli 281 lõike 1 punkti a kohaselt toob kohtukoosseisu moodustamise eeskirjade rikkumine endaga kaasa täieliku tühisuse.( )

80. Lisaks sellele märkis konstitutsioonikohus, et ICCJ kohtunike spetsialiseerumist seoses korruptsioonisüütegudega ei olnud ette nähtud üheski õigusnormis ja oli olemas kohustus määrata kohtunike või vähemalt neist osa spetsialiseerumine. Ei saa välistada võimalust pidada kõiki kohtunikke nende haridusest ja asjatundlikkusest tulenevalt „spetsialiseerunud kohtunikeks“, kuid konstitutsioonikohus leidis, et see tuleks sellegipoolest kindlaks teha. Seega, kuigi kõiki ICCJ kohtunikke saab pidada seaduse nr 78/2000 kohaldamisalas olevate süütegude valdkonnas spetsialiseerunuks ja neid saab valida erikoosseisudesse, sest neil on selleks vajalik ametialane asjatundlikkus, ei tähenda see seda, et kõik kohtukoosseisud, mis neist kohtunikest koosnevad, on pädevad neid süütegusid arutama. Asjaolu, et kõik kohtunikud on spetsialiseerunud, tähendab üksnes seda, et selliste koosseisude moodustamisel saab kohtunikke valida nende kõigi hulgast.

81. Seoses aga olukorraga pärast ICCJ nõukogu otsuse nr 14/2019 vastuvõtmist, leidis konstitutsioonikohus, et isegi kui selle otsuse alusel oli koosseisude spetsialiseerumise kindlakstegemise puhul tegemist vähese läbipaistvusega, ei olnud selle otsuse järel enam tegemist põhiseaduse rikkumisega. Seega pärast otsust nr 14/2019 oli seaduse eesmärk saavutatud ja rikkumist enam ei olnud.( )

82. Menetluslike tagajärgede suhtes tähendas konstitutsioonikohtu otsus nr 417/2019 seda, et kõik korruptsiooni kohtuasjad, milles ICCJ oli enne seaduse nr 78/2000 spetsialiseerumise reegli (aastal 2003) ja otsuse nr 14/2019 (aastal 2019) jõustumist teinud esimeses astmes kolmeliikmelises koosseisus otsuse, mis ei olnud jõustunud, tuleb esimeses astmes uuesti läbi vaadata. Pärast otsust nr 14/2019, milles määrati, et kõik ICCJ kriminaalkoosseisud on korruptsioonialased erikoosseisud, jätkasid kõik ICCJ kolmeliikmelised koosseisud siiski tegutsemist erikoosseisudena vastavalt seaduse nr 78/2000 artikli 29 lõikele 1 konstitutsioonikohtu otsuse nr 417/2019 järgses redaktsioonis.

83. Seega juhul, kui ma olen mõistnud riigisisest konteksti õigesti, näib asja keskmes olevat ametliku määramise puudumine. Kui aga ICCJ määras ametlikult, et kõik tema kriminaalkoosseisud on korruptsioonialased erikoosseisud, olid täpselt samade liikmetega samad koosseisud moodustatud õiguspäraselt.

2. Kohtunike spetsialiseerumine ja õigus seaduse alusel moodustatud kohtule

84. Oma neljanda küsimusega soovib kohtuasjas C‑811/19 eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas harta artikkel 47 hõlmab kohtunike spetsialiseerumise ja erikoosseisude moodustamise nõuet kõrgeimas kohtuorganis nagu ICCJ. Kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 teise küsimusega soovitakse sisuliselt teada, kas harta artikli 47 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus konstitutsioonikohtu otsus nr 417/2019.

85. Neil küsimustel on kaks eraldi tasandit. Esiteks, kas kohtunike spetsialiseerumine on osa harta artikli 47 (autonoomsest) standardist, mille järgimata jätmine tähendaks vastuolu liidu õigusega? Teiseks, kas harta artikliga 47 oleks vastuolus õigusvastasuse tuvastamine, mis tugineb sellele, et ei olnud täidetud riigisisene õigusnorm, mille kohaselt on nõutav kohtunike spetsialiseerumine, tuues seega potentsiaalselt kaasa probleeme seoses õigusega „seaduse alusel moodustatud kohtule“, nii nagu see on määratletud riigisiseselt?

86. Minu hinnangul on vastus neile küsimustele „ei”. Et selgitada, miks see minu hinnangul nii on, tuleb kõigepealt analüüsida seda, mida täpselt kujutab endast harta artikli 47 teisest lõigust tulenev standard (a). Seejärel hindan, kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et asjassepuutuv konstitutsioonikohtu otsus on sellega vastuolus (b).

a) Liidu õiguse standard

87. Esiteks ei ole minu teada olemas liidu õigusest tulenevat kohtunike või kohtukoosseisude spetsialiseerumise nõuet, mis tuleneks harta artiklist 47, olgu siis seoses korruptsiooniga, liidu finantshuvide kaitsega või mõne muu liidu õiguse valdkonnaga.

88. Mõistagi peaks kindlaks tehtud õigusalane pädevus ja kvalifikatsioon kuuluma kohtunikuks nimetamise vajalike tingimuste hulka. Sellega seotud puudujäägid võiksid tuua kaasa probleeme seoses kohtunike erapooletuse ja sõltumatusega. Kohtunik, kes ei ole pädev, võib muidugi olla sõltumatu, mõnikord isegi märkimisväärselt sõltumatu. Sellegipoolest on mõistlik eeldada, et ebapädevad kohtunikud ei ole pikemas perspektiivis kohtute sõltumatuse säilimise ja kaitsmise jaoks ideaalsed.

89. Mis puudutab aga kohtunike spetsialiseerumist, siis ilmneb, et liikmesriikide tasandil on tegemist märkimisväärse paljususega. Mitmes liikmesriigis kasutatakse tõepoolest kohtunike spetsialiseerumise tasemeid. Teised liikmesriigid ei ole seda teinud. Lisaks sellele võivad reeglid erineda ka ühe õiguskorra raames: tihtipeale on nii, et mida kõrgemale astmele kohtute hierarhias kohtuasi jõuab, seda vähem on tõenäoliselt spetsialiseerumist. On aga ka süsteeme, kus säilib ulatuslik kohtunike spetsialiseerumine ka kõrgeima kohtu tasandil.

90. Samasugune paljusus ilmneb ka kohtupraktikast või pigem sellest, et kohtunike spetsialiseerumise teemal valitseb seal vaikus, olgu siis seoses harta artikliga 47 või Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni („EIÕK“) artikliga 6. Kui küsiti, millele tugineb väide, et on olemas kohtunike spetsialiseerumise põhimõte, siis tsiteeris kohtuasja C‑840/19 apellant oma Euroopa Kohtule esitatud vastustes EIK otsust, mis puudutab sootuks teistsugust küsimust,( ) ja mitut rahvusvaheliste organite väljastatud mittesiduvat dokumenti, milles kiidetakse kohtunike spetsialiseerumine heaks ja õhutatakse seda tagant, sest see on teatud olukordades kasulik ja soovitav.( ) Nimetatud dokumentide puhul ei saa aga sugugi rääkida sellest, et tegemist oleks tõenditega, mis toetaks väidet, mille kohaselt kujutab kohtukoosseisude spetsialiseerumine endast tingimust, mille täitmata jätmise puhul on tegemist harta artikli 47 (või EÕIK artikli 6) nõuete rikkumisega.

91. Teiseks on sellel küsimusel ka üks täiendav tasand: õigus „seaduse alusel moodustatud kohtule“ vastavalt harta artiklile 47. Tõepoolest: kuigi kohtukoosseisude spetsialiseerumise tingimus ei ole osa harta artikliga 47 tagatud kaitsestandardist, siis juhul, kui selle nõude näevad ette riigisisesed õigusnormid, võib see olla osa õigusest „seaduse alusel moodustatud kohtule“.

92. Harta artikli 47 teisest lõigust tuleneva liidu kaitsestandardi põhielemendid on välja toodud Euro Box Promotion ettepaneku punktides 136–143. Praegu piirdun sellega, et tuletan meelde kahte olulist tahku.

93. Esiteks, õigus „seaduse alusel moodustatud kohtule“ on tingimata määratletud viitega riigisisesele õigusele. Seega võivad riigisisesed õigusnormid tõepoolest muutuda ristviite kaudu asjakohaseks.

94. Teiseks: liidu vaatepunktist – ja see on tihedalt seotud ka EIK lähenemisviisiga selles küsimuses – ei ilmne, et igasugune kohtukoosseisu reguleerivate riigisiseste õigusnormide rikkumine tooks endaga automaatselt kaasa harta artikli 47 rikkumise. Tõepoolest, nagu ilmneb kohtuotsusest Simpson, võivad nõuetele mittevastavused tuua kaasa harta artikli 47 teise lõigu esimese lause rikkumise eelkõige juhul, kui see nõuetele mittevastavus on niisugust laadi ja niisuguse raskusastmega, mis tekitab tegeliku riski, et muud võimuharud, iseäranis täitevvõim, võivad rakendada kaalutlusõigust selle piire põhjendamatult ületades, ohustades niimoodi ametisse nimetamise menetluse tulemuse terviklikkust ja tekitades õigussubjektides põhjendatud kahtluse asjassepuutuvate kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse suhtes […].“ Euroopa Kohus märkis, et nii oleks see juhul „kui kõne all on normid, mis moodustavad lahutamatu osa kohtusüsteemi ülesehitusest ja toimimisest“.( )

b) Analüüs

95. Esiteks, nagu eespool märgitud ja kooskõlas Rumeenia valitsuse, prokuratuuri ja komisjoni väidetega, ei sisaldu spetsialiseerumise nõue iseenesest harta artikli 47 standardis. Seega võib kõrvale jätta väited, mille kohaselt on kohtunike spetsialiseerumise põhimõte osa harta artikli 47 standardist.

96. Teiseks: kohtuasja C‑811/19 esimene apellant väidab oma vastustes Euroopa Kohtu küsimustele, et kuivõrd õigus „seaduse alusel moodustatud kohtule“ viitab riigisisestele õigusaktidele, ei saa harta artikli 47 lõige 2, millega tuleb austada EIÕK artikliga 6 tagatud miinimumstandardit, kehtestada riigisisestest tagatistest erinevatele kriteeriumidele tuginevat standardit. Lisaks sellele väidab ta, et kohtuotsuses nr 417/2019 leiti, et ICCJ rikkus jämedalt spetsialiseerumise nõuetega seotud õigusnorme.

97. Minu arvates ei saa selle väitega nõustuda.

98. Harta artikli 47 sisu autonoomne ja sõltumatu olemus, millega tuleb harta artikli 53 lõike 2 kohaselt tõepoolest tagada samasugune või suurem kaitse kui EÕIK vastavate sätetega ettenähtu, kaldub puhtalt automaatsest ja formaalsest hindamisest selgelt kõrvale. Mitte iga kohtukorraldust puudutava (riigisisese) eeskirja formaalse rikkumise puhul ei ole tegemist harta artikli 47 rikkumisega.

99. Nagu Rumeenia valitsus, prokuratuur ja komisjon on rõhutanud, ei kujuta käesolevas asjas asjassepuutuva õigusnormi rikkumine endast harta artikli 47 rikkumist.

100. Esiteks näib spetsialiseerumise nõue olevat ilmselgelt formaalne. Nagu prokuratuur on välja toonud, muutusid kõik ICCJ koosseisud nõukogu otsuse nr 14/2019 järel üle öö erikoosseisudeks. Konstitutsioonikohtu otsuses nr 417/2019 kinnitati, et see on riigisiseste põhiseadusest tulenevate nõuetega kooskõlas. Nagu komisjon on välja toonud, tähendas see, et koosseisude puhtformaalset nimetamist erikoosseisudeks ilma mingi sisulise muutuseta peeti põhiseadusest tulenevate, sh põhiõigustest tulenevate nõuete täitmiseks piisavaks.

101. Teiseks näib see reegel olevat võrdlemisi piiratud erand, mida kohaldatakse üksnes konkreetsetele õigusvaldkondadele ja esimeses kohtuastmes.

102. Kolmandaks, nagu komisjon on välja toonud, viitavad selle rikkumise „raskuse“ puudumisele ka muud tahud, näiteks kahtlused kohaldamisele kuuluva õiguse tõlgenduse suhtes ja see, et tegemist ei olnud tahtliku eiramisega.

103. Lisaks sellele illustreerivad eespool toodud kaalutlused ilmekalt spetsialiseerumise nõude tegelikku olemust riigisiseses kohtus: eelkõige on tegemist kohtu töö sisemise korralduse ja tõhususe küsimusega. Kui sellist – liikmesriigi õigussüsteemis eelnevalt ja kindlalt juurdunud – reeglit jultunult ja tahtlikult rikutakse, siis kaasnevad sellega loomulikult õiguslikud tagajärjed.( ) Küll aga ei kujuta kohtunike spetsialiseerumise nõue iseenesest kohtusüsteemi alusreeglit, kui kohaldatakse harta artikli 47 lõikest 2 tulenevat standardit, mis peab alati olema täidetud, et harta artikli 47 nõuded oleks rahuldatud.

104. Viimaks saab seoses harta artikliga 47 rääkida veel ühest olulisest küsimusest. Olles teinud kindlaks, et nimetatud säte ei nõua kohtunike spetsialiseerumist ja seetõttu ei ole rikutud selle sõltumatut standardit selle kohta, mida kujutab endast seaduse alusel moodustatud kohus, jääb ometi alles küsimus, kas sama normiga on vastuolus see, kui riigi konstitutsioonikohus tuvastab sellise rikkumise, tuginedes põhiseadusega kaitstud põhiõigustele või muudele väärtustele.

105. Põhjendustel, mis on juba üksikasjalikult välja toodud Euro Box Promotion ettepaneku punktides 145–156, on vastus eitav: selline järeldus ei ole harta artikliga 47 vastuolus.

106. Seoses õiguslike küsimuste ja olukordadega, mis küll kuuluvad liidu õiguse kohaldamisalasse, kuid mida see täielikult kindlaks ei määra, siis kuigi Euroopa Kohus on leidnud, et harta artiklit 47 on rikutud eelkõige siis, kui nõuetele mittevastavus on niisuguse raskusastmega, mis tekitab tegeliku riski, et kaalutlusõigust rakendatakse selle piire põhjendamatult ületades, tekitades põhjendatud kahtluse kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse suhtes,( ) ei välista see, et riigi konstitutsioonikohus tuvastab, et õigust õiglasele kohtulikule arutamisele on rikutud, tuginedes teistsugusele, kõrgemale liikmesriigi standardile. Küsimustes ja olukordades, mida liidu õigus täielikult ei määratle, on harta artikli 53 kohaselt harta puhul tegemist põranda (miinimumi), kuid mitte laega (maksimumiga). Seega võib liikmesriigi kohus võtta omaks kõrgema liikmesriigi standardi ja kohaldada seda.

107. Sellise riigisisese põhiseadusliku standardi määratlemine, mõistagi juhul, kui see on olemas, on pädevate riigisiseste ametiasutuste ülesanne. Rumeenia valitsus ja prokuratuur on väitnud, et spetsialiseerumise nõue ei ole tõhusa kohtuliku kaitse õiguse riigisisese standardi osa. Võtan selle seisukoha teadmiseks, kuid see on ka kõik, mida Euroopa Kohus teha saab. Taas kord: liikmesriigi põhiseadusest tuleneva standardi määratlemine on liikmesriigi kohtute ja toimijate ülesanne. See aga ei tähenda tingimata seda, et iga väidet, millele viidatakse kui kõrgemale riigisisesele standardile, aktsepteeritakse kui piisavat põhjendust liidu õiguse kohaselt, mida ma järgmises jaotises ka analüüsin.

c) Vahejäreldus

108. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen ettepaneku, et Euroopa Kohus vastaks kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 teisele küsimusele ning kohtuasja C‑811/19 neljandale küsimusele nii, et harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma kohtukoosseisude spetsialiseerumise nõuet. Küll aga ei ole harta artikli 47 teise lõiguga vastuolus riigi konstitutsioonikohtu otsus, milles riigisisese tegeliku ja mõistliku tõhusa kohtuliku kaitse õiguse kaitsestandardi kohaldamisel ja kohaldatavate riigisiseste õigusnormide tõlgendamise tulemusel tuvastatakse, et kohtukoosseis on ebaseaduslik, sest on rikutud riigisisesest õigusest tulenevat kohtukoosseisude spetsialiseerumise nõuet.

3. Liidu finantshuvide kaitse

109. Käesolevates kohtuasjades tekib veel kaks täiendavat küsimust: ELTL artikli 325 lõike 1 tõlgendamine seoses konstitutsioonikohtu otsuse nr 417/2019 vastuvõtmise ja mõjuga ning ELL artikli 19 lõike 1 ja ELL artikli 2 ning harta artikli 47 tõlgendamine seoses sellesama konstitutsioonikohtu otsusega. Käesolevas jaotises analüüsin spetsiifilisemaid probleeme, mis tekivad seoses asjassepuutuva konstitutsioonikohtu otsuse võimaliku mõjuga liidu finantshuvide kaitsele.

110. Seoses ELTL artikli 325 lõikega 1 tekkivate konkreetsete küsimusega selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kahes asjassepuutuvas kohtuasjas võib konstitutsioonikohtu määratud kohtuasja uuesti läbivaatamine takistada tõhusate ja hoiatavate kriminaalkaristuste kohaldamist, mis võib kahjustada liidu finantshuve. Kui arvestada menetluse keerukust ja kestust alates menetluse uuendamisest esimeses kohtuastmes kuni lõpliku kohtuotsuse kuulutamiseni, siis tekib kriminaalvastutuse aegumise oht. Riigisisese õiguse kohaselt kohustusliku konstitutsioonikohtu otsuse nr 417/2019 kohaldamine tähendaks menetluse uuendamist esimeses astmes, tuues sama menetluse raames kaasa kaks lahendit esimeses astmes ja kolm lahendit apellatsiooniastmes. Eelkõige väljendab eelotsusetaotluse esitanud kohus oma kahtlusi, viidates põhikohtuasja asjaoludele kohtuasjas C‑840/19, milles algas kriminaalmenetlus ligikaudu neli aastat tagasi ning kohtuasi on juba tavapärases korras esitatud apellatsioonkaebuse etapis, pärast seda, kui kohus rahuldas erakorralise tühistamiskaebuse (konstitutsioonikohtu otsuse nr 685/2018 kohaldamise tagajärjel).

111. Euro Box Promotion ettepaneku punktides 173–184 toon üksikasjalikult välja, millisest kaalutlustest lähtudes peaks kontrollima riigisiseste õigusnormide ja riigisisese praktika normatiivset kooskõla ELTL artikli 325 lõikega 1. Esiteks, sarnaselt mis tahes muu liidu õiguse valdkonnaga peaks see jääma normatiivse kooskõla kontrolliks. See analüüs ei peaks muutuma võrdlemisi subjektiivseks ja potentsiaalselt meelevaldseks analüüsiks, mille käigus uuritakse süüditunnistamiste ja õigeksmõistmiste valitud statistilisi andmeid, mis riigisisesele kohtule tavaliselt kättesaadavad ei ole. Teiseks, mis puudutab kriteeriumit ennast, siis sisaldub seaduslikkuse põhimõte ja põhiõiguste austamine juba ELTL artikli 325 lõikest 1 tulenevate kohustuste kohaldamisala tõlgenduses. Kolmandaks: liikmesriigi põhiseadusest tulenevad mõistlikud ja tegelikud nõuded, sh liikmesriigi põhiõiguste suurem kaitstus võib olla osa sellest valemist.

112. Lihtsalt öelduna peaks selles õigusvaldkonnas saama juhiseid kohtuasjade M.A.S., Scialdone ja Dzivev( ) loogikast ja üldisest lähenemisest, mitte kohtuasjadest Taricco ja Kolev.( )

113. Seega riigisiseste õigusnormide ja ELTL artikli 325 lõike 1 kooskõla kontrollimisel tuleb arvesse võtta järgimisi tegureid: esiteks asjassepuutuvate normide sisu normatiivne ja süstemaatiline hindamine; teiseks nende eesmärk ja riigisisene kontekst; kolmandaks nende mõistlikult tajutavad või oodatavad praktilised tagajärjed, mis tulenevad selliste õigusnormide tõlgendusest või kohaldamise praktikast (mis ei sõltu seega tegelikult või potentsiaalselt mõjutatud kohtuasjade arvu statistilisest hindamisest); neljandaks põhiõigused ja seaduslikkus, mis on osa ELTL artikli 325 lõikega 1 ette nähtud materiaalõiguslike tingimuste tõlgendamise sisemisest tasakaalust. Sellega seotud liikmesriigi probleemid peavad aga peegeldama mõistlikku ja tegelikku hoolt seoses õiguste ulatuslikuma kaitsega. Küll aga peab nende potentsiaalne mõju ELTL artikli 325 lõikega 1 kaitstud huvidele olema proportsionaalne.

114. Minu hinnangul ei vasta käesolevates kohtuasjades asjassepuutuv riigisisesed otsus neile tingimustele. Lihtsalt öelduna: riigisisese õiguse alusel nõutav võrdlemisi kõrvaline ja puhtformaalne määramine mõjutab liidu kaitstud huve täiesti ebaproportsionaalselt.

115. Esiteks, asjassepuutuva otsuse sisu abstraktse ja süstemaatilise hindamisega seoses ei tekita otsus nr 417/2019 esmapilgul märkimisväärseid probleeme. Selle otsusega ei looda uut õiguskaitsevahendit, samuti ei näi see olemasolevast õiguslikust raamistikust mööda minevat. Nagu kohtuasja C‑840/19 apellant on nimetanud, annab see otsus volituse kohaldada kriminaalmenetluse seadustiku norme, mille kohaselt peab asja saatma uueks arutamiseks apellatsioonikohtule eelkõige siis, kui on rikutud kohtukooseisu moodustamise tingimusi.( )

116. Teiseks, mis puudutab eesmärki ja riigisisest konteksti, millesse otsus nr 417/2019 on asetatud, siis märgin, et Euroopa Kohtule ei ole esitatud ühtegi tõendit, mis objektiivsete elementide, konteksti või praktilise mõju kaudu viitaks sellele, et asjassepuutuva kohtuotsuse eesmärk oli minna mööda korruptsioonivastases võitluses kasutatavatest õiguslikest vahenditest või neid õõnestada või mõjutada liidu finantshuvide kaitset.

117. Leian, et ei ole võimalik jõuda vastupidisele järeldusele üksnes eelotsusetaotlustes esitatud asjaolu tõttu, et taotluse, mille alusel tehti otsus nr 417/2019, esitas saadikutekoja esimees, kelle suhtes toimus kriminaaluurimine seoses seaduse nr 78/2000 kohaldamisalasse kuuluvate süütegudega, mille menetlus oli ICCJ viieliikmelise koosseisu ees apellatsiooniastmes pooleli. Nagu juba käesolevate kohtuasjade kontekstis korduvalt on rõhutatud, ei saa ükski kohus ja kindlasti mitte Euroopa Kohus tugineda vihjetele ja oletustele.( )

118. Kolmandaks võivad kooskõlas komisjoni ja prokuröri esitatud väidetega tekkida kaalukad probleemid seoses eespool nimetatud kolmanda elemendiga, mis puudutab asjassepuutuva otsuse üldiselt tajutavaid või oodatavaid praktilisi tagajärgi. Vastupidi konstitutsioonikohtu otsusele kohtuasjas Euro Box Promotion jt (C‑357/19 ja C‑547/19) ja kooskõlas komisjoni esitatud väidetega näib otsuse nr 417/2019 mõju olevat mitmel moel üsna kaugele ulatuv.

119. Nagu komisjon on märkinud, ei näi otsuse nr 417/2019 mõju olevat piiratud konkreetse piiratud ajavahemikuga: otsus nr 417/2019 nõuab, et esimeses astmes vaadatakse uuesti läbi kõik kohtuasjad, mille suhtes käib apellatsioonimenetlus ja esimese astme kohtuotsus tehti ajavahemikul 21. aprillist 2003 (kuupäev, mil seaduse nr 78/2000 muudatustega kehtestati spetsialiseerumise nõue) 22. jaanuarini 2019 (kuupäev, mil ICCJ nõukogu määras, et kõiki koosseise käsitatakse erikoosseisudena). See on kokku 16 aastat. Nagu komisjon õigesti välja toob, siis arvestades ICCJ pädevusse kuuluvate isikute (riigi kõrged ametikandjad või kõrgemad ametnikud) toime pandud korruptsioonisüütegusid puudutavate kohtuasjade üldist keerukust ja edasikaebamise tõenäosust, on selle kohtuotsuse mõistlikult oodatav mõju väga ulatuslik.

120. Kindlasti tuleb lisada ka seda, et otsuse nr 417/2019 mõju on nii ratione materiae kui ka ratione personae suunatud selliselt, et see on eriti murettekitav liidu finantshuvide kaitse seisukohast. Tõepoolest, nagu komisjon on väitnud, mõjutab see otsus eranditult neid korruptsiooniasju, milles süüdistatavad kuuluvad esimeses astmes ICCJ pädevusse, mis tähendab omakorda, et uuesti läbivaatamise nõue puudutab kõiki kõrgemate riigiametnike poolt toime pandud korruptsioonisüütegusid puudutavaid kohtuasju.

121. Kuigi otsuse nr 417/2019 kohaldamine ei too kaasa kriminaalmenetluse lõpetamist, vastab tõele, et selle otsuse kohaldamise tulemusel muutub kriminaalsüüdistuse aegumise oht võrdlemisi suureks. Komisjon on samuti välja toonud, et isegi kui leida, et karistusseadustiku artiklid 154 ja 155 ei sisalda eeskirju piirangute kohta, mida võiks iseenesest pidada probleemseks, tähendab otsuse nr 417/2019 kohaldamine seda, et devolutiivsel tasandil menetletavaid kohtuasju ei peaks mitte üksnes sel tasandil uuesti läbi vaatama, vaid nendega tuleks alustada nullist. See tähendab kõigi menetlusetappide kordamist, mis märkimisväärselt suurendab aegumistähtaja lõppemise võimalust.

122. Neljandaks on kaalul eelkõige liidu ja liikmesriigi huvide tasakaalustamine ja selle tasakaalustava akti menetluslike tagajärgede (eba)proportsionaalne tulemus, mis on vähemalt minu hinnangul käesolevate kohtuasjade puhul määrav.

123. Taas tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on olukorras, kus liidu õigus annab liikmesriigile kaalutlusõiguse, riigi ametiasutustel ja kohtutel õigus kaitsta riigi põhiseaduse alusel põhiõigusi, tingimusel et see ei kahjusta hartas ette nähtud kaitse taset ega liidu õiguse esimust, ühtsust ja tõhusust.( ) Lisaks sellele on käesolevas ettepanekus väidetud, et liikmesriigi põhiseadusest tuleneva standardiga võib tõepoolest olla nõutav kohtunike spetsialiseerumine, olgu siis iseseisva riigisisese standardina või sisaldudes riigisisese eeskirjana selles, mida mõistetakse seaduse alusel moodustatud kohtuna (või õigusena õiglasele kohtulikule arutamisele, korrakohasele õigusemõistmisele või mis iganes muule nimetusele, mille alla liikmesriigi põhiseaduse normid sellise reegli võivad asetada).( )

124. Nagu ma aga Euro Box Promotion ettepanekus rõhutasin,( ) peab iga selline riigisisene standard olema mõistlik ja tegelik, selleks et sellele saaks õiguspärase riigisisese huvina tugineda nii ELTL artikli 325 lõike 1 kontekstis kui ka hartast tuleneva suurema riigisisese kaitse standardina. Riigisisene norm peab peegeldama tegelikku probleemi, mille abil panustatakse mõistlikult riigi põhiõiguste ja ‑väärtuste kaitsmisesse ja mis on õigusriigi põhimõttele, demokraatiale ja inimväärikusele tuginevas Euroopa Liidus väärtusena vastuvõetav (põhimõtteliselt, mitte tingimata oma määra ja konkreetse väljendusviisi osas).

125. Lisaks sellele ja mis käesolevate kohtuasjade kontekstis on võrdlemisi oluline: isegi kui sellise liikmesriigi standardi saab õiguspäraselt kaasata ELTL artikli 325 lõike 1 tasakaalustatud võrrandisse, peab selle tasakaalustamise tulemus olema proportsionaalne. Teisisõnu peavad liidu õiguspärased huvid (liidu finantshuvide tõhus kaitse) olema mõistlikus tasakaalus liikmesriigi õiguskorra õiguspäraste väärtuste ja standarditega. Kui viimati nimetatud huvisid tõepoolest aktsepteeritakse, ei tohiks need riivata liidu huve enam kui see, mis on vajalik nende liikmesriigi huvide kaitsmiseks.

126. Käesolevate kohtuasjade kontekstis on nii kohtuasja C‑811/19 esimene apellant kui ka kohtuasja C‑840/19 apellant väitnud, et ELTL artikli 325 lõike 1 tulemuseks ei peaks olema see, et jäetakse kohaldamata konstitutsioonikohtu otsused, mis peegeldavad riigisisese õiguse norme, mis on vastu võetud põhiseaduslikul tasandil eesmärgiga tagada tõhusal viisil põhiõigust õiglasele kohtulikule arutamisele.

127. Prokuratuur, Rumeenia valitsus ja komisjon on aga väljendanud kahtlusi seoses otsuse nr 417/2019 aluseks olevate põhiõiguste tegeliku olemusega. Selle otsuse puhtalt formaalne lähenemisviis spetsialiseerumise nõudele toob kaasa praktilise järelduse, et kohtuasjade puhul, mida vaatavad läbi täpselt samad kohtukoosseisud, ei saa kuidagi öelda, et nende puhul on tegemist riigisisese õiguse märkimisväärse rikkumisega.

128. Jagan neid kahtlusi.

129. Esiteks ei saa ma jätkuvalt aru, miks kohtunike spetsialiseerumise riigisisest standardit, mis on täiesti formaalne ja seisneb samade koosseisude ja kohtunike täiesti mehaanilises määramises, peaks pidama oluliseks. On keeruline mõista, kuidas aitab see nõue kaasa suuremale (tõhusale) õiguskaitsele.

130. Samuti ei mõista ma riigisisese õigusega nõutud „ülispetsialiseerumise“ määra. Kujutan ette, et kohtunikud võivad spetsialiseeruda teatud õigusvaldkondadele (näiteks kriminaalõigus, maksuõigus, perekonnaõigus, intellektuaalomandi õigus jne).( ) Mõistan ka seda, kuidas spetsialiseerumine võib kaasneda seoses teatud kohtute erandliku kohtualluvusega, mis põhineb teatud liiki kuriteol, ja/või seoses teatud liiki süüdistatavatega.( ) On aga tõepoolest tavatu näha spetsialiseerumise nõuet seoses (kuritegeliku) korruptsiooni tegudega, mis seoses oma sisu või keerukusega nõuaksid spetsialiseerumist (või asjatundlikkust), mis ulatub kaugemale nõuetest, mille täitmine on vajalik selleks, et saada (spetsialiseerunud) kriminaalkohtunikuks riigi kõrgeimas kohtus.

131. Võib ehk väita, et otsusega nr 417/2019 tagatud kõrgem riigisisene standard ei seisne spetsialiseerumise nõudes kui sellises, vaid selles, et kohaldatakse rangelt määratletud mõistet „seaduse alusel moodustatud kohus“. Sel juhul ei sõltuks see, kes on „spetsialiseerunud“ kuritegelikule korruptsioonile mitte spetsialiseerumisest kui sellisest, vaid pigem nende kohtunike määramisest, kelle hulgast võib esimese astme kohtukoosseise tegelikult moodustada, muutudes seega õiguspärase kohtukoosseisu küsimuseks. Kui see oleks nii, siis peaks arutelu naasma küsimuse juurde, kas tõhusa kohtuliku kaitse põhiõigust rikub see, kui mis tahes reeglit rikutakse mis tahes viisil, isegi kui see reegel on puhtformaalse olemusega ja ei mõjuta mingil viisil kaitseõigust ega õigust õiglasele kohtulikule arutamisele.( )

132. Olgu kuidas on: lisaks riigisisese standardi määratlemisele ja eesmärgile jääb sellegipoolest õhku ELTL artikli 325 lõike 1 tõlgendamisel tasakaalustatavate väärtuste proportsionaalne tulemus. Selles osas ebaõnnestub asjassepuutuv riigisisene norm võrdlemisi märkimisväärselt. Otse öeldes: kas võrdlemisi küsitava riigisisese nõude tõttu, mida kohaldatakse puhtformaalsel (et mitte öelda formalistlikul) viisil ja mille panus üksikisiku õiguste tõhusasse kaitsesse ei ole kuigi selge, saab lubada seda, et potentsiaalselt hakatakse uuesti arutama kohtuasju, milles on kohtuotsus tehtud viimase 16 aasta jooksul?

133. Kui liikmesriigi kohtud jäävad sellise tõlgenduse juurde, siis oleks minu hinnangul tegemist olukorraga, milles riigisisese õiguse nimetatud tahud lähevad ELTL artikli 325 lõike 1 nõuetega vastuollu.

a) Vahejäreldus

134. Eeltoodust tulenevalt tuleb kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 esimesele küsimusele, niivõrd kui need puudutavad ELTL artikli 325 lõiget 1, vastata selliselt, et nimetatud sätet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi konstitutsioonikohtu otsus, millega tunnistatakse põhiseadusevastaseks kõrgeima kohtu koosseisud, kes lahendavad esimeses astmes korruptsioonisüütegusid, seetõttu, et need koosseisud ei ole korruptsioonile spetsialiseerunud, kuigi nendes koosseisudes tegutsevate kohtunike puhul on leitud, et nad on piisavalt spetsialiseerunud, kui sellise järeldusega võib tekkida süsteemne karistamatuse oht seoses Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate süütegudega.

4. Kohtute sõltumatuse põhimõte

135. Kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 esimese küsimusega osas, milles need viitavad ELL artikli 19 lõikele 1, ja kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 teise küsimusega soovitakse teada, kas ELL artiklit 2 ja artikli 19 lõiget 1 ning harta artikli 47 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui konstitutsioonikohus, mida on määratletud kui „kohtusüsteemist väljapoole jäävat organit“, võtab vastu sellise otsuse nagu otsus nr 417/2019. Selles mõõtmes (või arutelu tasemel) puudutavad nõndaviisi sõnastatud küsimused eelkõige konstitutsioonikohtu institutsionaalset ülesehitust ja ülesandeid ning tema otsuste mõju kohtuasjadele, mida lahendab ICCJ.

136. Kuigi välja on valitud teistsugune konstitutsioonikohtu otsus, kattuvad need küsimused laiemal, institutsionaalsel tasandil küsimustega, mida on juba analüüsitud Euro Box Promotion ettepanekus. Sarnaselt minu selgitustega nimetatud ettepanekus ei arva ma, et Euroopa Kohtu ülesanne on võtta in abstracto osa aruteludest seoses institutsionaalsete valikutega, mida liikmesriik on riigisisese konstitutsioonikohtu koosseisu või pädevuse suhtes teinud, välja arvatud juhul, kui on viiteid sellele, et selline kohus ei täida enam struktuuriliselt nõudeid, et olla sõltumatu kohus selle mõiste autonoomses liidu õigusest tulenevas tähenduses.( )

137. Vastupidi riigi konstitutsioonikohtu otsusele, mida käsitleti kohtuasjas Euro Box Promotion jt (C‑357/19 ja C‑547/19), ei vasta käesolevas kohtuasjas konstitutsioonikohtu otsusega nr 417/2019 kaasnevad riigisisese õiguse tahud – vähemalt minu hinnangul – ELTL artikli 325 lõike 1 nõuetele.

138. Sellest kombineeritud kontekstist tulenevalt leian, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatud küsimuste uuesti analüüsimine käesolevate kohtuasjade kontekstis ei ole vajalik.

5. Esimuse põhimõte

139. Kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õiguse esimuse põhimõte võimaldab liikmesriigi kohtul jätta konstitutsioonikohtu otsuse nr 417/2019 kohaldamata. Nimetatud küsimused näivad osaliselt olevat ajendatud asjaolust, et seaduse nr 303/2004 artikli 99 punkti ș kohaselt on see, kui kohtunik jätab konstitutsioonikohtu otsusega arvestamata, distsiplinaarsüütegu.

140. Käsitlesin neid küsimusi põhjalikult oma paralleelses ettepanekus kohtuasjas Euro Box Promotion jt (liidetud kohtuasjad C‑357/19 ja C‑547/19), järeldades, et liidu õigus annab liikmesriigile tõepoolest õiguse mitte järgida kõrgeima kohtu (muus osas siduvat) õiguslikku arvamust, kui ta leiab, et selline õiguslik tõlgendus on vastuolus liidu õigusega. Euroopa Liidu õiguse lähtepunktist vaadatuna peab sama olema seega kohaldatav ka igasuguse potentsiaalse riigisisese karistuse puhul sellise käitumise eest: kui selline käitumine on liidu õiguse vaatenurgast õige, siis ei ole lubatud seda karistada.( )

141. Seega peaks käesoleva kohtuasja kontekstis kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 kolmandale küsimusele vastama jaatavalt: esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt on liikmesriigi kohtul lubatud jätta kohaldamata riigisisese õiguse kohaselt siduv riigi konstitutsioonikohtu otsus, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et see on vajalik selleks, et täita liidu õiguse vahetult kohaldatavatest sätetest tulenevaid kohustusi.

142. Järelduse asemel tuleb nimetada kaht asja. Esiteks ELTL artikli 325 lõikel 1 on tõepoolest vahetu õigusmõju.( ) Teiseks, kui liikmesriigi kohus jätab potentsiaalselt kõrvale riigisisese õiguse ja riigisisesed normid, sest need on vastuolus liidu õigusnormidega, millel on vahetu õigusmõju, tegutseb liikmesriigi kohus liidu õiguse raames. Seega peab ta ka riigisiseste liidu õigusega vastuolus olevate normide kõrvale jätmise tagajärgede kontekstis arvestama hartaga tagatud liidu põhiõiguste standardeid.( )

V. Ettepanek

143. Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia kassatsioonikohus) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

– Kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 teisele küsimusele ning kohtuasja C‑811/19 neljandale küsimusele tuleks vastata selliselt, et harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma kohtukoosseisude spetsialiseerumise nõuet. Küll aga ei ole harta artikli 47 teise lõiguga vastuolus riigi konstitutsioonikohtu otsus, milles riigisisese tegeliku ja mõistliku tõhusa kohtuliku kaitse õiguse kaitsestandardi kohaldamisel ja kohaldatavate riigisiseste õigusnormide tõlgendamise tulemusel tuvastatakse, et kohtukoosseis on ebaseaduslik, sest on rikutud riigisisesest õigusest tulenevat kohtukoosseisude spetsialiseerumise nõuet.

– Kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 esimesele küsimusele tuleb vastata selliselt, et ELTL artikli 325 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi konstitutsioonikohtu otsus, millega tunnistatakse põhiseadusevastaseks kõrgeima kohtu koosseisud, kes lahendavad esimeses astmes korruptsioonisüütegusid, seetõttu, et need koosseisud ei ole korruptsioonile spetsialiseerunud, kuigi nendes koosseisudes tegutsevate kohtunike puhul on leitud, et need on piisavalt spetsialiseerunud, kui sellise järeldusega võib tekkida süsteemne karistamatuse oht seoses Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate süütegudega.

– Kohtuasjade C‑811/19 ja C‑840/19 kolmandale küsimusele tuleks vastata selliselt, et esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt on liikmesriigi kohtul lubatud jätta kohaldamata riigisisese õiguse kohaselt siduv riigi konstitutsioonikohtu otsus, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et see on vajalik selleks, et täita liidu õiguse vahetult kohaldatavatest sätetest tulenevaid kohustusi