Selleks tuleb Euroopa Kohtul kontrollida esiteks seda, kas artikli 48 lõikes 6 kehtestatud eeskirju on järgitud ja teiseks seda, et kokkulepitud muudatused käsitlevad üksnes EL toimimise lepingu kolmandat osa, mis tähendab, et muudatused ei too endaga kaasa Euroopa Liidu aluseks olevate lepingute ühegi muu osa muutmist ega suurenda viimasele antud pädevust.

Lissaboni leping kehtestas lisaks EL toimimise lepingus sätestatud tavalisele läbivaatamismenetlusele ELL artikli 48 lõike 6 alusel lihtsustatud läbivaatamismenetluse, mille kohaldamisele kehtib mitu tingimust. Kuna nende tingimuste täitmise kontrollimine on vajalik selleks, et teha kindlaks, kas lihtsustatud läbivaatamismenetlust võib rakendada, tuleb Euroopa Kohtul institutsioonina, kes ELL artikli 19 lõike 1 esimese lõigu kohaselt tagab, et aluslepingute tõlgendamisel ja kohaldamisel austatakse õigust, kontrollida, kas Euroopa Ülemkogu poolt ELL artikli 48 lõike 6 alusel vastu võetud otsus on kehtiv.

Euroopa Ülemkogu otsus 2011/199, millega muudetakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 136 seoses stabiilsusmehhanismiga liikmesriikide jaoks, mille rahaühik on euro, vastab ELL artikli 48 lõike 6 esimeses ja teises lõigus sätestatud tingimusele, mille kohaselt võib lihtsustatud läbivaatamismenetluses muuta üksnes EL toimimise lepingu kolmandat osa.

Esiteks ei mõjuta otsuse 2011/199 artikkel 1, mis ELTL artiklile 136 lõike 3 lisamisega näeb ette stabiilsusmehhanismi loomise, liidule ELTL artikli 3 lõike 1 punktis c antud ainupädevust nende liikmesriikide rahapoliitika valdkonnas, mille rahaühik on euro. Nimelt, võttes arvesse stabiilsusmehhanismi eesmärke, nende eesmärkide saavutamiseks ette nähtud vahendeid ning vahetut seost selle mehhanismi ja EL toimimise lepingu majanduspoliitikat käsitlevate sätete ning liidu majandusliku juhtimise tugevdamiseks kehtestatud regulatiivse raamistiku sätete vahel, siis kuulub nimetatud mehhanismi loomine majanduspoliitika valdkonda. Mis puudutab esiteks stabiilsusmehhanismi eesmärki säilitada kogu euroala stabiilsus, siis eristub see selgelt eesmärgist säilitada hindade stabiilsus, mis on liidu rahapoliitika esmane eesmärk. Teiseks, mis puudutab taotletava eesmärgi saavutamise vahendeid, siis täpsustab otsus 2011/199 üksnes seda, et stabiilsusmehhanismiga antakse mis tahes vajalikku finantsabi ning see ei sisalda ühtegi muud viidet selle mehhanismi toimimisele. Ent liikmesriigile finantsabi andmine ei kuulu ilmselgelt rahapoliitika valdkonda.

Teiseks ei mõjuta otsus 2011/199 liidu pädevust liikmesriikide majanduspoliitika koordineerimisel. Nimelt, kuna ELTL artikli 2 lõige 3 ja artikli 5 lõige 1 piiravad liidu rolli majanduspoliitika valdkonnas koordineerivate meetmete võtmisega, ei anna EL lepingu ega EL toimimise lepingu sätted liidule eripädevust asutada sellist stabiilsusmehhanismi, nagu näeb ette nimetatud otsus. Seega, võttes arvesse ELL artikli 4 lõiget 1 ja ELL artikli 5 lõiget 2, on liikmesriigid, mille rahaühik on euro, pädevad sõlmima omavahel lepingu niisuguse lepingu stabiilsusmehhanismi asutamiseks nagu see, mille näeb ette otsuse 2011/199 artikkel 1. Siiski ei või need liikmesriigid selles valdkonnas oma pädevuse teostamisel vabastada end liidu õiguse järgimisest. ELTL artikli 136 lõikes 3 nimetatud selliste rangete tingimuste eesmärk, millest lähtudes stabiilsusmehhanismi alusel finantsabi antakse, on tagada, et mehhanismi toimimisel järgitakse liidu õigust, sealhulgas meetmeid, mida liit on võtnud liikmesriikide majanduspoliitika koordineerimisel.

(vt punktid 56, 57, 60, 63, 64, 68–70, 72 ja resolutsiooni punkt 1)