ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi – Kohustuse ulatus põhivabaduste valdkonnas – Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga – Viite puudumine asjaolule, millest tulenevalt taotletav tõlgendus on kohtuvaidluse lahendamiseks vajalik – Vastuvõetamatus (ELTL artiklid 45 ja 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94) (vt punktid 21, 23–25, 30 ja resolutsioon)
1.

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 4 lõiget 2 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendes sätetes ette nähtud selges ja arusaadavas keeles koostamise nõudele vastab välisvaluutapõhine krediidileping, milles on tingimus, et vahetuskursi risk lasub tarbijal, ilma et teda otsesõnu hoiatataks asjaolust, et vahetuskursi kõikumisele ei ole sätestatud mingit ülempiiri, ja mis mainivad välisvaluutapõhise laenu summa ja riigi valuutas väljendatud tagasimaksete summa üksnes informatiivselt, kui – esiteks tarbijat mitte üksnes ei informeeritud võimalusest, et selle välisvaluuta väärtus, milles laenuleping sõlmiti, võib tõusta või langeda, vaid ta saab ka hinnata vahetuskursi riski potentsiaalselt märkimisväärseid majanduslikke tagajärgi tema rahalistele kohustustele, ja – teiseks peavad laenuvõtja käsutusse antud kogusumma ja tagasimaksete summa olema selgelt määratletud. Juhul kui need sõltuvad vastavalt vahendite vabastamise kuupäeval kehtinud vahetuskursist ja tagasimaksete kuupäevadel kehtivast vahetuskursist, siis tähendab selges ja arusaadavas keeles koostamise nõue, et nende summade arvutamise mehhanism ja kohaldatav vahetuskurss peavad olema esitatud läbipaistvalt.
Kohtuasi C‑292/18

Petra Breyer

ja

Heiko Breyer

versus

Sundair GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Kassel)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Transport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Õigus saada hüvitist lennu tühistamise korral – Artikli 3 lõige 5 – Kohaldamisala – Artikli 2 punkt a – Mõiste „lennuettevõtja“ – Ettevõtja, kellel ei ole lennu kavandatud toimumisajal veel lennutegevusluba – Küsimusele antav vastus, mis ei tekita põhjendatud kahtlust

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kaheksas koda), 6. detsembri 2018. aasta määrus

Transport – Õhutransport – Määrus nr 261/2004 – Hüvitis ja abi reisijatele – Lennuettevõtja – Mõiste – Ettevõtja, kellel ei ole lennu kavandatud toimumisajal veel lennutegevusluba – Välistamine – Reisijate õigus saada hüvitist – Puudumine – Piirid

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artikli 2 punkt a, artikli 3 lõige 5, artikli 5 lõike 1 punkt c ja artikli 7 lõige 1; nõukogu direktiiv 90/314, artikli 5 lõige 1)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes on taotlenud lennutegevusluba, kuid ei ole seda luba kavandatud lendude kuupäevaks siiski veel saanud, ei saa seda määrust kohaldada, mistõttu asjaomastel reisijatel ei ole õigust saada hüvitist sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 alusel.

Kõnealuse ettevõtja kavandatud lendude teostamata jätmine sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei saa seega kaasa tuua tühistamise tagajärgi, mis on sätestatud määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis c koosmõjus määruse artikli 7 lõikega 1. Põhikohtuasja eripära silmas pidades tuleb lisada, et asjaolu, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõige 5 koosmõjus määruse artikli 2 punktiga a takistab asjaomastel reisijatel saada selle määruse alusel hüvitist, ei välista, et need reisijad võivad proovida saada hüvitist teistel alustel, sealhulgas, nagu on märgitud ka sama määruse artikli 3 lõikes 6, direktiivi 90/314 alusel, mille artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lepingu korraldav ja/või vahendav pool vastutab tarbija ees lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest vaatamata sellele, kas neid kohustusi peab täitma korraldaja ja/või vahendaja või muud teenuste osutajad, ilma et see piiraks korraldaja ja/või vahendaja õigust esitada nõudmisi neile muudele teenuste osutajatele.

(vt punktid 25, 26, 28 ja resolutsioon)
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 4. juuni 2019. aasta määrus – Pólus Vegas

(kohtuasi C‑665/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 99 – Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Mängukoha mänguautomaadilt võetav siseriiklik maks – Liikmesriigi õigusnormid, millega viiekordistatakse maksu summa ja kehtestatakse täiendav maks

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga – Pädevus seoses võimaliku mõjuga teistest liikmesriikidest pärit isikutele – Mänguautomaatide käitamine – Liikmesriigi kohtu kohustus esitada tõendid, mis näitavad, et pakutud mänguvõimalusi kasutavad teistest liikmesriikidest pärit kliendid

(ELTL artiklid 56 ja 267)

(vt punktid 17–19 ja 24 ning resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artiklit 56 koostoimes 11. juuni 2015. aasta kohtuotsusega Berlington Hungary jt (C‑98/14, EU:C:2015:386) tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigis mänguautomaatide kasutamisega seoses ei saa piiriülest olukorda eeldada pelgalt seetõttu, et muudest liikmesriikidest pärit liidu kodanikud võivad kasutada pakutud hasartmänguvõimalusi.

( 1 ) ELT C 122, 1.4.2019.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 7. märtsi 2019. aasta määrus – Elliniko Dimosio

(kohtuasi C-689/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Riigimaks – Diskrimineerivate maksude keeld – Luksuskaubamaks – Mootorsõidukid – Maksuvabastus olenevalt sõiduki esmase kasutuselevõtu kuupäevast maksustavas liikmesriigis – Teises liikmesriigis esmase kasutuselevõtu kuupäeva arvesse võtmata jätmine

Maksusätted – Riigimaks – Keeld diskrimineerida imporditud tooteid võrreldes samasuguste kodumaiste toodetega – Luksuskaubamaks – Maks erakasutuses olevatelt suure töömahuga mootoriga varustatud sõidukitelt – Maksuvabastus, mida kohaldatakse ainult sõidukitele, mis on vanemad kui 10 aastat, arvestades nende esmase kasutuselevõtu kuupäevast – Teises liikmesriigis esmase kasutuselevõtu kuupäeva arvesse võtmata jätmine – Lubamatus

(ELTL artikkel 110)

(vt punkt 26 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi sellised õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas ja mille kohaselt selliste erakasutuses olevate suure töömahuga mootoriga varustatud sõidukite omanikud või valdajad, mis on vanemad kui 10 aastat, arvestades nende esmase kasutuselevõtu kuupäevast selles liikmesriigis, on luksuskaubamaksust vabastatud, ilma et võetaks arvesse sõiduki võimalikku esmast kasutuselevõttu mõnes teises liikmesriigis.

( 1 ) ELT C 25, 21.1.2019.
2.

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Küsimus, mis on esitatud niisuguses kontekstis, et tarviliku vastuse andmine on välistatud – Küsimused, mis on esitatud ilma piisavalt täpse faktilise ja õigusliku raamistiku kirjelduseta – Vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94) (vt punkt 17 ja resolutsioon)
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 11. juuli 2019. aasta määrus – Jadransko osiguranje

(kohtuasi C‑651/18)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 – Piisavate andmete puudumine põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Küsimused, mis on esitatud kontekstis, mis välistab tarviliku vastuse – Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94)

(vt punktid 8–14, 19, 23 ja 28–30 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Općinski građanski sud u Zagrebu (Zagrebi linna tsiviilkohus, Horvaatia) 20. juuli 2018. aasta ja 15. jaanuari 2019. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
1.

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Tõlgendus, mida taotletakse põhjusel, et riigisiseses olukorras on kohaldatav liidu õigusnorm, mille kohaldamine on siseriikliku õigusega ette nähtud – Selle tõlgenduse andmise pädevus (ELTL artikkel 267; nõukogu direktiiv 90/434; nõukogu direktiiv 2009/133) (vt punktid 38–41)
1.

Liikmesriigi vastutuse suhtes kahju eest, mis on tekkinud viimases astmes asja lahendava liikmesriigi kohtu lahendi tõttu, mis rikub liidu õigusnormi, kehtivad tingimused, mis Euroopa Kohus on välja töötanud eelkõige 30. septembri 2003. aasta kohtuotsuse Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513) punktis 51, ilma et oleks siiski välistatud, et selle riigi vastutus võiks riigisisese õiguse kohaselt tekkida vähem piiravatel tingimustel. Seda vastutust ei välista asjaolu, et kohtulahend on jõustunud. Vastutuse kohaldamisel peab hüvitisnõuet lahendav liikmesriigi kohus kõiki asjaomasele olukorrale iseloomulikke asjaolusid arvesse võttes hindama, kas viimases astmes asja lahendav liikmesriigi kohus on toime pannud liidu õiguse piisavalt selge rikkumise, ilmselgelt eirates kohaldatavat liidu õigust, sealhulgas asjakohast Euroopa Kohtu praktikat. Samas on liidu õigusega vastuolus riigisisene õigusnorm, mis niisugusel juhul jätab hüvitamisele kuuluvast kahjust üldiselt välja kulud, mis on poolele tekkinud riigisisese kohtu tehtud kahjustava lahendi tõttu.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 6. veebruari 2020. aasta määrus – hapeg dresden

(kohtuasi C‑137/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Teenuste osutamise vabadus – Direktiiv 2006/123/EÜ – Liikmesriigi õigusnormid, millega nähakse ette inseneride ja arhitektide tasude miinimummäär

Asutamisvabadus – Teenuste osutamise vabadus – Teenused siseturul – Direktiiv 2006/123 – Hindamisele kuuluvad nõuded – Riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse arhitektide ja inseneride projekteerimisteenuste jaoks miinimum- ja maksimummäärade süsteem – Lubamatus – Põhjendatus – Teenuste kvaliteedi tagamine ja tarbijate kaitse – Puudumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/123, artikli 15 lõige 1, lõike 2 punkt g ja lõige 3)

(vt punktid 15–22 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul artikli 15 lõiget 1, lõike 2 punkti g ja lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikliga on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole arhitekti või inseneriga sõlmitavas lepingus lubatud kokku leppida tasus, mis on väiksem, kui neis õigusnormides ette nähtud arhitekti- ja inseneriteenuste tasu määrade alusel kindlaks määratud miinimumtasu.

( 1 ) ELT C 268, 30.7.2018.
2.

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Euroopa Kohtu võimatus hinnata esitatud liidu õiguse sätete kohaldatavust ja asjakohasust – Ilmselge vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 53 lõige 2 ja artikkel 94; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2015/848, artiklid 8 ja 9) (vt punktid 26–36, 42, 46 ja resolutsioon)
Euroopa Kohtu (kuues koda) 19. detsembri 2019. aasta määrus –

Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

(kohtuasi C‑645/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Teenuste osutamise vabadus – Töötajate lähetamine –ELTL artikkel 56 – Direktiiv 2014/67/EL – Artiklid 9 ja 20 – Töötajate deklareerimine – Palgadokumentide säilitamine – Sanktsioonid – Proportsionaalsus – Kindlaksmääratud miinimumtrahvid – Kumulatsioon – Ülempiiri puudumine – Menetluskulud

Teenuste osutamise vabadus – Töötajate lähetamine seoses teenuste osutamisega – Direktiiv 2014/67 – Haldusnõuded ja kontrollimeetmed – Töötajate deklareerimist ja palgadokumentide säilitamist puudutavad kohustused tööõiguses – Sanktsioonid rikkumise korral – Eelnevalt kindlaks määratud summas trahvide määramine – Trahvide kumulatsioon – Ülempiiri puudumine – Menetluskulud 20% trahvi summast, kui trahvi määramise otsuse peale esitatud kaebus jäetakse rahuldamata – Lubamatus – Põhjendatus – Puudumine – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/67)

(vt punktid 21, 28, 29, 32–41, 43 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/67/EL, mis käsitleb direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamist ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd („IMI määrus“), artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud, et tööõigusest tulenevate kohustuste rikkumise korral – näiteks seoses töötajate deklareerimise ja palgadokumentide säilitamisega – kohaldatakse kõrgeid rahatrahve:

– mis ei või olla madalamad eelnevalt kindlaksmääratud summast;

– mis määratakse kumulatiivselt iga asjaomase töötaja kohta ja millel puudub ülempiir ning

– millele lisanduvad menetluskulud 20% trahvi summast, kui trahvi määramise otsuse peale esitatud kaebus jäetakse rahuldamata.

( 1 ) ELT C 122, 1.4.2019.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 21. jaanuari 2020. aasta määrus – Estado do Canadá

(kohtuasi C-613/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Kapitali kolmandatesse riikidesse või kolmandatest riikidest liikumise piirangud – Otsesed maksud – Juriidiliste isikute tulumaks – Portugali residentidest äriühingute poolt jaotatud kasum – Maksubaasi vähendamine

Kapitali vaba liikumine ja maksete vabadus – Piirangud – Maksuõigusnormid – Dividendide maksustamine – Liikmesriigi õigusnormid, millega on kehtestatud residendist ja mitteresidendist maksumaksjatele väljamakstud dividendilt kinnipeetav maks ning milles on maksubaasi vähendamine ette nähtud üksnes residentide puhul – Lubamatus – Põhjendused – Puudumine – Topeltmaksustamise vältimise leping, mis on sõlmitud teise riigiga – Mõju – Liikmesriigi kohtu hinnang

(ELTL artiklid 63 ja 65)

(vt punktid 28–37 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt maksustatakse residendist äriühingu väljamakstud dividendi maksuga, mille tegelik määr on juhul, kui dividendi saab kolmanda riigi residendist juriidiline isik, kelle põhitegevusala ei ole kaubandus, tööstus ega põllumajandus, kõrgem kui juhul, kui sellist dividendi saab selle liikmesriigi residendist juriidiline isik. See on teisiti üksnes juhul, kui 14. juunil 1999 allakirjutatud Kanada ja Portugali Vabariigi vahelise topeltmaksustamise vältimise ja maksudest hoidumise tõkestamise lepingu kohaldamine võimaldab neutraliseerida selle liikmesriigi õigusnormidest tuleneva erineva kohtlemise tagajärjed, ning seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

( 1 ) ELT C 445, 10.12.2018.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 20. novembri 2019. aasta määrus – Indaco Service

(kohtuasi C‑552/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Riigihanked – Direktiiv 2014/24/EL – Artikli 57 lõike 4 punktid c ja g – Teenuste riigihanked – Fakultatiivseid kõrvalejätmise põhjused – Raske ametialane eksimus – Ettevõtja aususe küsitavaks muutumine – Eelnev leping – Täitmine – Kohustuste rikkumine – Ülesütlemine – Kohtule esitatav kaebus – Lepingu rikkumise hindamine hankija poolt – Takistus kuni kohtumenetluse lõpuni

Õigusaktide ühtlustamine – Ehitustööde, asjade ja teenuste hankemenetlused – Direktiiv 2014/24 – Lepingute sõlmimine – Hankemenetlusest kõrvaldamise põhjused – Raske ametialane eksimus, mis võib muuta ettevõtja usaldusvääruse küsitavaks – Eelneva lepingu lõpetamine sellise eksimuse tõttu – Nimetatud ülesütlemise vaidlustamine tsiviilkohtus – Liikmesriigi õigusnorm, mis ei luba hankijal jätta asjaomast ettevõtjat tema usaldusväärsuse kontrolli tulemusel kuni kohtumenetluse lõppemiseni hankemenetlusest kõrvale – Lubamatus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/24, artikli 57 lõike 4 punktid c ja g)

(vt punkt 28 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 57 lõike 4 punkte c ja g tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt takistab see, kui ühe hankija poolt lepingu täitmise ajal tehtud otsus öelda hankeleping „raske ametialase eksimuse tõttu“ üles on kohtus vaidlustatud, jätta hankijal, kes korraldab uue hankemenetluse, pakkujate valimise staadiumis ettevõtja usaldusväärsusele antava hinnangu alusel see ettevõtja kõrvale.

( 1 ) ELT C 436, 3.12.2018.
51

Euroopa Kohtul on selles osas juba olnud võimalus rõhutada, et määruse nr 2201/2003 eesmärk on takistada laste ebaseaduslikke viimisi ühest liikmesriigist teise ning et lapse ebaseaduslik äraviimine – nagu põhikohtuasjas – ei peaks põhimõtteliselt tooma kaasa seda, et selle liikmesriigi kohtute pädevus, kus lapsel oli harilik viibimiskoht vahetult enne tema ebaseaduslikku äraviimist, läheb üle selle liikmesriigi kohtutele, kuhu ta viidi, ning seda ka mitte juhul, kui laps sai ebaseadusliku äraviimise järel viimati mainitud riigis hariliku viibimiskoha. Seega leidis ta, et määruse nr 2201/2003 artikli 10 punktides a ja b toodud tingimusi tuleb tõlgendada kitsendavalt (1. juuli 2010. aasta kohtuotsus Povse, C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, punktid 43–45).
3.

Määruse nr 715/2007 artikli 3 punkti 10 tuleb tõlgendada nii, et „katkestusseade“ selle sätte tähenduses on seade, mis tuvastab kõik selles määruses ette nähtud tüübikinnitusmenetluste kulgemisega seotud parameetrid, selleks et parandada nende menetluste käigus saastekontrollisüsteemi toimivust ja seega saada sõidukile tüübikinnitus, isegi kui niisugust paranemist on võimalik pisteliselt märgata ka sõiduki tavapärase kasutamise tingimustes.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 3. oktoobri 2019. aasta määrus – Mitnitsa Burgas

(kohtuasi C-652/18) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Kontroll Euroopa Liitu sisse toodava või Euroopa Liidust välja viidava sularaha üle – Määrus (EÜ) nr°1889/2005 – Artikli 3 lõige 1 – Deklareerimiskohustuse rikkumine – Artikli 9 lõige 1 – Liikmesriigi õiguses ette nähtud karistused – Riigisisesed õigusnormid – Trahv ja deklareerimata summa konfiskeerimine riigi omandisse – Proportsionaalsus

Kapitali vaba liikumine ja maksete vabadus – Euroopa Liitu sisse toodava või liidust välja viidava sularaha kontrollimine – Määrus nr 1889/2005 – Deklareerimiskohustus – Rikkumine – Sanktsioonid – Riigisisesed õigusnormid, millega nähakse ette haldustrahv ja deklareerimata summa konfiskeerimine riigi omandisse – Lubamatus – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1889/2005, artikkel 3, artikli 4 lõige 2 ja artikli 9 lõige 1)

(vt punktid 29, 31–34, 36 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1889/2005 ühendusse sisse toodava või ühendusest välja viidava sularaha kontrollimise kohta artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt on määruse artiklis 3 sätestatud deklareerimiskohustuse rikkumise eest karistamiseks ette nähtud, et lisaks haldustrahvi määramisele konfiskeeritakse deklareerimata summa riigi omandisse.

( 1 ) ELT C 4, 7.1.2019.
8

Direktiivi 2008/115 artiklis 15 on ette nähtud: „1. Kui muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid ei ole konkreetsel juhul võimalik tulemuslikult kohaldada, võivad liikmesriigid kinni pidada ainult kolmanda riigi kodaniku, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust tagasisaatmise ettevalmistamiseks ja/või väljasaatmise läbiviimiseks, eelkõige kui: a) on olemas põgenemise oht või b) asjaomane kolmanda riigi kodanik hoiab kõrvale tagasisaatmise ettevalmistamisest või väljasaatmisest või takistab neid. Iga kinnipidamine on võimalikult lühike ja see kestab ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, ning see viiakse ellu nõuetekohase hoolsusega. […] 5. Kinnipidamine kestab seni, kuni on täidetud lõikes 1 sätestatud tingimused ning kuni see on vajalik eduka väljasaatmise tagamiseks. Iga liikmesriik sätestab kinnipidamise piiratud kestuse, mis ei tohi ületada kuut kuud. 6. Liikmesriigid ei tohi lõikes 5 osutatud ajavahemikku pikendada, välja arvatud piiratud ajavahemiku puhul, mis ei ületa siseriikliku õiguse kohaselt veel kahteteist kuud, kui hoolimata nende mõistlikest jõupingutustest on tõenäoline, et väljasaatmise viibimise põhjuseks on: a) asjaomase kolmanda riigi kodaniku koostöö puudumine või b) kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise viibimine.“
34

Vaidlustatud kohtumääruses meenutas Üldkohtu president eelkõige punktis 28, et ajutisi meetmeid kohaldav kohtunik võib kohaldamise peatamist ja muid ajutisi meetmeid määrata juhul, kui on tõendatud, et nende kohaldamine on esmapilgul õigustatud (fumus boni juris), ja et nad on kiireloomulised, see tähendab, et vältimaks tõsist ja korvamatut kahju selle poole huvidele, kes ajutiste meetmete kohaldamist taotleb, on vajalik, et ajutiste meetmete kohaldamine määratakse ja neid kohaldatakse enne põhimenetluses lahendi tegemist; ja teiseks, et need tingimused on kumuleeruvad, mis tähendab, et ajutiste meetmete kohaldamise taotlused tuleb jätta rahuldamata nii pea, kui üks tingimustest ei ole täidetud. Ta rõhutas ka vaidlustatud kohtumääruse punktis 38, et ajutisi meetmeid kohaldaval kohtunikul peab olema konkreetne ja täpne teave, mida kinnitavad üksikasjalikud ja tõendatud dokumendid, mis näitavad ajutisi meetmeid taotleva poole olukorda ja võimaldavad hinnata tagajärgi, mis tõenäoliselt järgnevad, kui taotletud meetmeid ei määrata, mis tähendab põhimõtteliselt, et eriti kui see pool viitab finantskahju tekkimisele, peab ta esitama põhjenduseks tõendid, mis näitavad usaldusväärset ja kõikehõlmavat pilti tema finantsolukorrast.
32

Vaidlustatud kohtumääruse punktis 34 meenutati esiteks, et ajutisi meetmeid kohaldav kohtunik võib kohaldamise peatamist ja muid ajutisi meetmeid määrata juhul, kui on tõendatud, et nende kohaldamine on esmapilgul õigustatud (fumus boni juris), ja et nad on kiireloomulised, see tähendab, et tõsise ja korvamatu kahju vältimiseks selle poole huvidele, kes ajutiste meetmete kohaldamist taotleb, on vajalik, et ajutiste meetmete kohaldamine määratakse ja neid kohaldatakse enne põhimenetluses lahendi tegemist; ja teiseks, et need tingimused on kumuleeruvad, mis tähendab, et ajutiste meetmete kohaldamise taotlused tuleb jätta rahuldamata nii pea, kui üks tingimustest ei ole täidetud; ning seejärel analüüsis Üldkohtu president alustuseks, kas kiireloomulisust puudutav tingimus on täidetud.
17

Poola valitsus on omakorda arvamusel, et komisjoni esitatud kiirendatud menetluse taotluse rahuldamine piiraks lubamatult tema kaitseõiguseid. Nimelt, kuna esmalt tõstatab kohtuasi olulisi põhimõttelisi küsimusi ja tekitab ka vastuvõetavuse osas vastuväiteid, ei ole mõeldav, et kostjaks olev riik saab esitada kõik argumendid, mida erinevates aspektides nõutakse, ainult ühes menetlusdokumendis ning et menetluses ei esitata repliiki ega vasturepliiki. Peale selle on oluline, et võimalikud menetlusse astujad saaksid esitada niisuguste põhimõtteliste küsimuste kohta oma seisukohad. Viimaseks leiab Poola valitsus, et komisjon on Euroopa Kohtu poole pöördumisega viivitanud ja sellist viivitust ei saa nüüd kostjaks oleva riigi niisuguse menetlusõiguste piiramisega heastada.