ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 16/14

22. septembril 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

(Kohtuasi C-502/15)

(2016/C 016/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: K. Mifsud-Bonnici ja E. Manhaeve)

Kostja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Hageja nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tuvastada, et kuivõrd Ühendkuningriik ei rakendanud nõuetekohaselt nõukogu direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (1) Gowertoni, Llanelli, Gibraltari ja 11 linnastuga seonduvalt, siis on Ühendkuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 91/271/EMÜ artiklitest 3, 4, 5 ja 10;

— mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon palub Euroopa Kohtul oma hagis tuvastada, et Ühendkuningriik ei ole nõuetekohaselt rakendanud direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta Gowertoni, Llanelli, Gibraltari ja 11 linnastuga seonduvalt.

Komisjon on eeskätt seisukohal, et Ühendkuningriik ei ole taganud seda, et Gowertoni ja Llanelli asulareovee ja vihmavee kombineeritud kogumissüsteemi kogutud vesi hoiustatakse ja juhitakse töötlemisele kooskõlas nõukogu direktiivi 91/271/EMÜ artiklite 3, 4 ja 10 ning I(A) ja I(B) lisa nõuetega.

Lisaks sellele on komisjon seisukohal, et kuivõrd Ühendkuningriik ei rakendanud 3 linnastuga seonduvalt reovee bioloogilist puhastust või sellega võrdväärset puhastust või jättis esitama piisavalt tõendeid selles osas direktiivi 91/271/EMÜ järgimise kohta ning lisaks ei töödelnud üldse asulareovett Gibraltaris, siis on Ühendkuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu direktiivi 91/271/EMÜ artiklist 4, I(B) ja I(D) lisast.

Lõpetuseks väidab komisjon, et kuivõrd Ühendkuningriik ei ole nõuetekohaselt täitnud kohustusi, mis tulenevad nõukogu direktiivi 91/271/EMÜ artiklist 5 ning I(B) ja I(D) lisast, siis on ta jätnud tagamata selle, et 8 linnastust kogumissüsteemi sisenev asulareovesi läbib enne tundlikele aladele juhtimist põhjalikuma puhastuse.

Direktiivi ülevõtmise tähtaeg möödus 30. juunil 1993.

(1) EÜT L 135, lk 40; ELT eriväljaanne 15/02, lk 26.
1.

Direktiivi artikli 13 rikkumine: Direktiivi 2008898 artiklis 13 on sätestatud, et liikmesriigid peavad võtma vajalikud meetmed, et tagada jäätmete käitlemine viisil, mis ei sea ohtu inimese tervist ega kahjusta keskkonda. Komisjonile kättesaadav teave kinnitab, et täiendava põhjendatud arvamuse kuupäeval on endiselt alles 61 õigusvastast prügilat, mida ei ole suletud ega korrastatud. Selle olukorra säilimine pikendatud perioodi vältel tähendab tingimata, et on toimunud keskkonna oluline kahjustamine. Komisjon järeldab seetõttu, et iga prügilaga seoses on Hispaania Kuningriik rikkunud direktiivi 2008/98 artiklist 13 tulenevaid kohustusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 16/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Baden-Württemberg (Saksamaa) 8. septembril 2015 – Peter Radgen, Lilian Radgen versus Finanzamt Ettlingen

(Kohtuasi C-478/15)

(2016/C 016/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Baden-Württemberg

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Peter Radgen, Lilian Radgen

Vastustaja: Finanzamt Ettlingen

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelist 21. juuni 1999. aasta lepingut, mis käsitleb isikute vaba liikumist (EÜT 2002 L 114, lk 6), eelkõige selle preambulit, artikleid 1, 2, 4, 11, 16 ja 21 ning I lisa artikleid 7, 9 ja 15 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt keelatakse asjaomase riigi kodanikul, kellel on selles riigis piiramatu maksukohustus, maha arvata maksuvaba tulu kõrvaltegevuse eest õppejõuna seetõttu, et tegevus ei toimunud sellise avalik-õigusliku juriidilise isiku teenistuses või käsundi alusel, kes asub Euroopa Liidu liikmesriigis või riigis, mille suhtes kohaldatakse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, vaid see toimus Šveitsi Konföderatsiooni territooriumil asuva avalik-õigusliku juriidilise isiku teenistuses või käsundi alusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 16/22

SV Capital OÜ 9. novembril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 9. septembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-660/14: SV Capital OÜ versus Euroopa Pangandusjärelvalve (EBA)

(Kohtuasi C-577/15 P)

(2016/C 016/28)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: SV Capital OÜ (esindaja: advokaat M. Greinoman)

Teised menetlusosalised: Euroopa Pangandusjärelvalve (EBA), Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 9. septembri 2015. aasta otsus kohtuasjas T- 660/14 osas, milles (1) tuvastatakse, et EBA otsuse C 2013 002 peale esitatud hagiavaldus on vastuvõetamatu, ja (2) tühistatakse Euroopa järelevalveasutuste apellatsiooninõukogu 14. juuli 2014. aasta otsus 2014-C1-02 osas, mis puudutab apellandi kaebuse vastuvõetavust, ning (3) otsustatakse kulude jaotus;

— saata kohtuasi tagasi arutamiseks Üldkohtule;

— mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja kostjalt ja jätta menetlusse astuja kohtukulud tema enda kanda.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohtu poolt 9. septembril 2015 kohtuasjas T-660/14 tehtud otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant järgmised väited ja argumendid:

Üldkohus tegi otsuse ultra petita;

Üldkohus rikkus määruse 1093/2010/EL (1) artikli 60 lõiget 1, sest hagi otsuse EBA C 2013 002 peale esitati õigeaegselt, arvestades, et selle suhtes tegi otsuse esiteks ESA apellatsiooninõukogu;

Üldkohus rikkus Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõiget 2 (kehtiv kuni 31. detsember 2014);

Üldkohus rikkus ELTL artiklit 263, sest hagi otsuse EBA C 2013 002 peale esitati õigeaegselt, arvestades haldusmenetlust, mis kestis kuni 14. juulini 2014;

Üldkohus rikkus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 45, sest arvestades ettenägematuid asjaolusid, oli hagi otsuse EBA C 2013 002 peale esitatud õigeaegselt;

Üldkohus rikkus ELTL artiklit 263 ning määruse nr 1093/2010/EL artikli 60 lõiget 1 ja artikli 61 lõiget 1, sest hagi otsuse EBA C 2013 002 peale oli vastuvõetav nii seetõttu, et otsus oli adresseeritud apellandile, kui ka seetõttu, et vaidlus puudutas apellanti otse ja isikulikult;

otsuses EBA C 2013 002 on tehtud faktvigu;

otsuses EBA C 2013 002 on ületatud kaalutlusõiguse piire;

otsuses EBA C 2013 002 on rikutud määruse 1093/2010/EL artikli 39 lõiget 1 ja otsuses EBA C 2013 002 EBA hea haldustava koodeksi artiklit 16;

otsuses EBA C 2013 002 on rikutud EBA siseeeskirjade artikleid 3.3 ja 3.4 ning artiklit 3.5 otsuses EBA C 2013 002;

otsuses EBA C 2013 002 on EBA kuritarvitanud võimu ja tegutsenud ebamõistlikult.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrus (EL) nr 1093/2010, millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Pangandusjärelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/78/EÜ (ELT L 331, lk 12).
—

menetlusvead: Üldkohus lähtus otsustamisel osaliselt valedest asjaoludest ja tegi seetõttu vale lahendi, mis on apellandi suhtes koormav. Üldkohus lähtus ekslikult sellest, et apellant on toiduainete tootja, keda mõjutavad üksnes edasilükatud tervisealased väited määruse (EÜ) nr 1924/2006 (1) tähenduses. Lisaks ei ole Üldkohus oma lahendit teatud osas piisavalt põhjendanud. Üldkohus ei käsitlenud üksikasjalikult komisjoni kirja sisu, mis lõpetas väidetava tegevusetuse, ja tegi nii vale lahendi;
—

liidu õiguse rikkumine: Üldkohus keeldus ekslikult tunnustamast ELTL artikli 265 tingimusi, sest komisjoni tegevusetus ei olnud lõppenud. Peale selle andis Üldkohus eksliku hinnangu määrusele (EÜ) nr 1924/2006 (1), eelkõige selle artiklitele 17 ja 28. Edasilükatud ja lubatud tervisealaseid väiteid ei saa võrdsustada. Üleminekusätetest tulenevaid õiguslikke tagajärgi ei ole võimalik piisaval määral ette näha. Viimasena väidab apellant, et vastupidi Üldkohtu hinnangule on ta komisjoni jätkuvast tegevusetusest vahetult puudutatud ja see mõjub talle kahjulikult.
ET Euroopa Liidu Teataja C 16/23

LG Electronics, Inc.’i 12. novembril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 9. septembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-91/13: LG Electronics, Inc. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-588/15 P)

(2016/C 016/29)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: LG Electronics, Inc. (esindajad: advocaat G. van Gerven, advocaat T. Franchoo)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— tühistada tervikuna või osaliselt komisjoni 5. detsembri 2012. aasta otsuse C(2012) 8839 artikli 1 lõike 1 punkt d ja lõike 2 punkt g, artikli 2 lõike 1 punktid d ja e ning artikli 2 lõike 2 punktid d ja e apellanti puudutavas osas; ja/või

— vähendada apellandile artikli 2 lõike 1 punktides d ja e ning artikli 2 lõike 2 punktides d ja e määratud trahve;

— mõista esimese astme menetluse ja apellatsioonimenetluse kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab neli väidet.

Esimene väide: Üldkohus on rikkunud apellandi kaitseõigusi, sest ta kinnitas komisjoni otsust jätta LPD kostjana haldusmenetlusest kõrvale, ja eelkõige jätta LPD-le edastamata vastuväited. Lükates tagasi LGE väite, rikkus Üldkohus LGE hoolsuskohustust määratledes ka proportsionaalsuse põhimõtet.

Teine väide: Üldkohus on rikkunud ELTL artiklit 101 ja määruse nr 1/2003 (1) artikli 23 lõiget 2, sest ta leidis, et komisjonil oli õigus võtta LGE trahvi aluseks LGE enda ja Philipsi – mis on LPD-st erinevad ettevõtjad – otsemüük EMP-s töödeldud toodete kaudu.

Kolmas väide: teise võimalusena on Üldkohus rikkunud ELTL artiklit 101, määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2 ja isikliku vastutuse põhimõtet, sest ta leidis, et komisjonil oli õigus võtta LGE trahvi aluseks Philipsi otsemüük EMP-s töödeldud toodete kaudu.

Neljas väide: Üldkohus on rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, sest ta otsustas, et komisjonil oli õigus kohaldada EMP-s töödeldud toodete kaudu otsemüügi metoodikat LGE suhtes, kuid mitte Samsung SDI suhtes.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT L 1, lk 1, ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 2 punkti b tuleb mõiste „tarbija” määratluse osas tõlgendada nii, et see hõlmab füüsilisi isikuid, kes on käendajana alla kirjutanud sellise krediidilepingu lepingulisadele ja lisalepingutele (käenduslepingud ja kinnisvaratagatise lepingud), mille on sõlminud äriühing oma majandustegevuses, kui neil füüsilistel isikutel ei olnud mingit seost äriühingu tegevusega ja nad tegutsesid väljaspool oma kutsealase tegevuse eesmärke, võttes arvesse, et esialgu olid hagejad füüsilised isikud, kes käendasid põhivõlgnikku – juriidilist isikut, kelle juhataja hageja oli – võlausaldajast kostjaga sõlmitud krediidilepingu raames, kuid hiljem seda lepingut muudeti ja esialgne võlgnik, kelle juhataja hageja oli, uuendas võlausaldajast kostja nõusolekul laenu, muutes selle ühe teise juriidilise isiku laenuks, kelle juhatajaks ei ole kumbki hagejatest, kes on aga võtnud käendajatena uue juriidilisest isikust võlgniku kasuks kohustuse, mida uuendati selle uue võlgniku suhtes, või vastupidi, sellega on välistatud nende füüsiliste isikute kuulumine selle mõiste alla?
a)

kas hoolimata sellest, et mehhanismi kohaselt tasutakse võimsuste eest ainult nende võimaliku kasutatavuse, mitte tegeliku tootmismahu järgi, ja pidades silmas ühenduste mõju arvessevõtmist tarnijate kohustuste kindlaksmääramisel, mis võib nõrgendada põhjuslikku seost mehhanismist välismaiste võimsuste väljajätmise – mida näeb ette dekreet – ja piirava mõju vahel, mida see võib investorite rahapaigutusotsuste ja tarnijate varustamisotsuste kaudu avaldada piiriülesele elektrikaubandusele, tuleb ELTL artiklit 34 tõlgendada nii, et selline välistav meede on sellega vastuolus?
1.

Kas [ELTL] artikleid 49 ja [56] ning võrdse kohtlemise põhimõtet ja tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi hasartmängualased õigusnormid, mis näevad kontsessioonide andmiseks ette uue hanke korraldamise (nagu on ette nähtud 26. aprilli 2012. aasta seaduse nr 44 [artikli 10 lõikes 9-octies) ning milles on sätestatud hankest majandusliku ja finantsseisundiga seotud nõuetele mittevastavuse tõttu kõrvaldamise tingimus, kuna nõuetele vastavuse tõendamiseks ei ole ette nähtud muud alternatiivi kui kahe eri finantsasutuse antud õiendi esitamine?
2.

Kas maksumaksjat, kellel on siseriiklike õigusaktide kohaselt õigus tegutseda alternatiivravi tegevusalal (füsioteraapia), kuid kes kasutab raviteenuste osutamisel vahet tegemata või täiendavalt nii füsioteraapiale kui ka osteopaatiale eriomast ravi, tuleb käsitada nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artikli 13[2] lõike 1 punkti c ja seega käibemaksuseadustiku (Código do IVA) artikli 9 kohaldamisel kutseala esindajana, kes tegutseb üldiselt alternatiivravi tegevusalal, ning tema suhtes tuleb seega kohaldada maksuvabastust?
2.

Direktiivi 2012/27/EL artikli 28 alusel on liikmesriigid kohustatud jõustama direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 5. juuniks 2014 ning teatavate artiklis 28 viidatud kohustuste puhul viidatud sätetes osutatud kuupäevadeks, samuti on nad kohustatud komisjonile võetud meetmetest teatama. Teatamine, millele on viidatud ka ELTL artikli 260 lõikes 3, on Euroopa Liidu direktiivide liikmesriigi õigusesse ülevõtmise kohustuse, nagu ka lojaalse koostöö kohustuse lahutamatu osa.
ET Euroopa Liidu Teataja C 7/11

30. oktoobril 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Malta Vabariik

(Kohtuasi C-557/15)

(2016/C 007/18)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: C. Hermes, K. Mifsud-Bonnici)

Kostja: Malta Vabariik

Nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Malta Vabariik võttis vastu erandeid lubava korra, mis võimaldab püüda loodusest seitset liiki värvulisi [metsvint (Fringilla coelebs), kanepilind (Carduelis cannabina), ohakalind (Carduelis carduelis), rohevint (Carduelis chloris), suurnokk-vint (Coccothraustes coccothraustes), koldvint (Serinus serinus) ja siisike (Carduelis spinus)], siis on Malta Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (1) artikli 5 punktidest a ja e ning artikli 8 lõikest 1 koostoimes IV lisa punktiga a ja artikli 9 lõikega 1;

— mõista kohtukulud välja Malta Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Malta kehtestas 2014. aastal korra, mis lubab teha 2014. ja 2015. aasta püügihooajal seitset liiki metsiku värvulise püüdmiseks loa andmisel erandeid.

Direktiiv 2009/147 kohustab liikmesriike keelustama direktiivi II lisas nimetamata metslindude nagu kõnealused värvulised, püüdmise ja pidamise, ning metslindude püüdmise mis tahes mittevalikuliste vahendite abil nagu võrgud või püünised. Nimetatud keeldudest tehtavate erandite puhul tuleb rangelt järgida direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimusi.

Komisjon leiab, et Malta erandeid lubav kord, mis võimaldab püüda seitset liiki värvulisi, ei ole kooskõlas direktiivi artiklit 5 punktidega a ja e ning artikli 8 lõikega 1 koostoimes IV lisa punktiga a.

Komisjoni hinnangul ei ole Malta tõendanud, et direktiivi artikli 9 lõikes 1 sätestatud tingimused olid täidetud. Esiteks, Malta ei ole tõendanud, et puudus teine rahuldav lahendus, mida nõuab direktiivi artikli 9 lõike 1 sissejuhatav lause. Teiseks, Malta erandeid lubav kord ei esita ühtki põhjendust väidetava teistsuguse rahuldava lahenduse puudumise kohta. Kolmandaks, Malta ei ole tõendanud, et lubatud tegevus kujutab endast „mõistlikku kasutamist” direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c mõttes. Neljandaks, Malta ei ole tõendanud kooskõla direktiivi artikli 9 lõike 1 punktiga c, et erand puudutab vaid „vähesel arvul” linde. Viiendaks, Malta ei ole tõendanud, et luba antakse „range järelevalve tingimustes”, mida nõuab direktiivi artikli 9 lõike 1 punkt c.

(1) ELT L 20, lk 7.
ET Euroopa Liidu Teataja C 27/26

Toshiba Corp.’i 20. novembril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 9. septembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-104/13: Toshiba Corp. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-623/15 P)

(2016/C 027/30)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Toshiba Corp. (esindajad: solicitor J. F. MacLennan, Rechtsanwalt A. Schulz, avocat J. Jourdan ja solicitor A. Kadri)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-104/13 osas, milles jäeti jõusse Euroopa Komisjoni järeldus, et Toshiba on solidaarselt vastutav MTPD tegevuse eest;

— tühistada Euroopa Komisjoni otsus asjas COMP/39.437 – Telerite ja arvutikuvarite kineskoobid osas, milles tuvastati, et Toshiba rikkus ELTL artiklit 101, ja milles Toshiba loeti solidaarselt vastutavaks MTPD tegevuse eest;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant ühe väite:

Üldkohus kohaldas valesti ettevõtja mõistet, leides ekslikult, et teatud elemendid kinnitavad, et Toshiba suutis avaldada või tegelikult avaldas olulist mõju MTPD-le, ning jõudes järeldusele, et kõigist neist elementidest piisab, et järeldada, et Toshiba avaldas MTPD-le sellist mõju.
—

tühistada täielikult või osaliselt komisjoni 5. detsembri 2012. aasta otsuse (juhtum COMP/39437 – telerite ja arvutikuvarite kineskoobid (edaspidi „otsus”)) artikli 1 lõike 1 punkt c ja lõike 2 punkt f ning artikli 2 lõike 1 punktid c ja e ja artikli 2 lõike 2 punktid c ja e osas, milles need puudutavad KPNV-d; ja/või vähendada otsuse artikli 2 lõike 1 punktides c ja e ning artikli 2 lõike 2 punktides c ja e KPNV-le määratud trahvi;
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/62/EÜ (1) raskete kaubaveokite maksustamise kohta teatavate infrastruktuuride kasutamise eest (edaspidi „Eurovignette'i direktiiv”) artiklis 9a esitatud proportsionaalsuse nõuet tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline sanktsioonide süsteem, nagu on kehtestatud valitsuse määruse nr 410/2007. (XII. 29.), mis käsitleb liiklusnõuete rikkumisi, mille eest võib määrata trahvi, liiklusnõuete rikkumise eest määratavate trahvide summat, liiklusnõuete kohaldamise korda ning kontrolli käigus koostöö tegemise tingimusi (a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet) (edaspidi „trahvimäärus”), 9. lisas, mis näeb ette maksukohustusliku teelõigu kasutamise pileti soetamisega seotud nõuete rikkumise eest kindla suurusega trahvi määramise, olenemata rikkumise raskusest?
1.

Kas põhiõiguste harta artiklit 21 koostoimes direktiivi 2000/78/EÜ (1) artikli 2 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 6 lõikega 1 – võttes arvesse ka põhiõiguste harta artiklit 28 – tuleb tõlgendada nii, et a) kollektiivlepinguga sätestatud kord, mis näeb töötamise algusaastatel ette pikema järgmisse palgajärku tõusmise tähtaja ja raskendab seega järgmisse palgajärku liikumist, on kaudne vanuseline diskrimineerimine, b) ja kui küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas selline kord on eelkõige väheseid töökogemusi töötamise algusaastatel arvestades asjakohane ja vajalik?
4.

Kui esimesele küsimusele ja teise küsimuse punktile b vastatakse eitavalt: kas liikmesriik võib võtta raamotsuse 2002/584/JSK artikli 4 punkti 6 enda siseriiklikusse õigusesse üle nii, et keeldumine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis elava isiku, kes on teise liikmesriigi kodanik, üleandmisest kriminaalasjas mõistetud karistuse täideviimiseks sõltub tingimusest, et vahistamismäärust täitval liikmesriigil on jurisdiktsioon Euroopa vahistamismääruse aluseks olevate tegude osas ja puuduvad tegelikud takistused (võimaliku) kriminaalmenetluse läbiviimiseks vahistamismäärust täitvas riigis selles elava isiku suhtes nimetatud tegude osas (nagu näiteks vahistamismääruse teinud liikmesriigi keeldumine saata vahistamismäärust täitvale liikmesriigile kriminaalasja toimik), samas kui sellist tingimust ei ole ette nähtud vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodaniku üleandmisest keeldumisele kriminaalasjas mõistetud karistuse täideviimiseks?
—

tühistada Üldkohtu otsus ja määrus: i) selles osas, milles kohtuotsuses leiti, et komisjoni 5. detsembri 2012. aasta otsus C (2012) 8839 (final) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/39.437 – Telerite ja arvutikuvarite kineskoobid) ei rikkunud Panasonicu kaitseõigusi ja õigust olla ära kuulatud 10. veebruarile 2003 eelneval ajavahemikul; ja/või ii) selles osas, milles sellega jäeti tervikuna ja osaliselt tühistamata otsuse artikli 1 lõike 1 punktides c ja e tehtud järeldus, et Panasonic ja MTPD osalesid rikkumises ajavahemikul 1. aprill 2003–12. juuni 2006;
4.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) artiklitega 6 ja 7 on kooskõlas, kui olukorras, kus võlgnikust tarbija esitab täitmisele vastuväite, tuginedes tarbijalepingusse lisatud sellise tingimuse ebaõiglusele, mis on täitmise aluseks või mis määrab kindlaks nõutava summa, eeldatakse oluliste häirete ohtu, mis mõjutaksid avalikku majanduslikku korda, või tuleb see tuvastada ja seda hinnata, lähtudes konkreetsetest majandusandmetest, millest tuletatakse, millised on ebaõiglase lepingutingimuse tühisusele tagasiulatuva jõu andmise makromajanduslikud tagajärjed?
1.

Kas direktiivi 2009/103 (1) artiklit 2, artikli 10 lõikeid 1 ja 4 ning artikli 24 lõiget 2, sise-eeskirjade (2) artikli 3 lõiget 4, artikli 5 lõikeid 1 ja 4 ning artikli 6 lõikeid 1 ja 10 ning harta artiklit 47 (koos või eraldi, kuid nimetatud sätteid piiramata) tuleb kohtuasjas, kus: — ühe riigi kindlustusbüroo (büroo A) maksab hüvitist selles riigis toimunud liiklusõnnetuses kannatanule, kuna kahju põhjustajal, kes on teise liikmesriigi kodanik, ei olnud tsiviilvastutuskindlustust; — hüvitise maksmise tõttu läheb kannatanu nõudeõigus üle büroole A, kes nõuab nõude lahendamisel tekkinud kulude hüvitamist kahju põhjustaja riigi kindlustusbüroolt (büroo B); — büroo B rahuldab büroo A hüvitamisnõude ilma ise asja uurimata või lisateavet nõudmata; — büroo B algatab kohtumenetluse vastustajate (kahju põhjustaja ja sõiduki omaniku) vastu nendelt tekkinud kulude väljanõudmiseks, tõlgendada nii, et selle menetluse kassatsioonkaebuse esitaja (büroo B) võib oma nõuet vastustajate (kahju põhjustaja ja sõiduki omaniku) vastu põhjendada pelgalt sellega, et ta on hüvitanud büroole A selle kulud ja tal (s.o kassatsioonkaebuse esitajal) ei ole kohustust veenduda, et vastustaja või kahju põhjustaja tsiviilvastutust reguleerivad tingimused (tema süü, ebaseaduslik tegevus, põhjuslik seos ja kahjusumma) olid täidetud, ning et kannatanule hüvitise maksmisel kohaldati teise riigi õigust õigesti?