Kohtuasi T-13/03

Nintendo Co., Ltd ja Nintendo of Europe GmbH

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Konkurents — Keelatud kokkulepped — Nintendo videomängukonsoolide ja mängukassettide turg — Otsus EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise kohta — Paralleelse ekspordi piiramine — Trahvid — Hoiatav mõju — Rikkumise kestus — Raskendavad asjaolud — Rikkumise eestvedaja või algataja roll — Kergendavad asjaolud — Koostöö haldusmenetluses”

Esimese Astme Kohtu otsus (kaheksas koda), 30. aprill 2009 II ‐ 956

Kohtuotsuse kokkuvõte

Konkurentsiõiguse rikkumise eest komisjoni poolt määratavate trahvide lähtesummade kindlaksmääramisel on erineva kohtlemise eesmärk arvestada rikkumises osalenud iga ettevõtja täpset osakaalu ja seega ka iga ettevõtja rikkumise tegelikku mõju, eriti kui samalaadseid rikkumisi toimepannud ettevõtjad on väga erineva suurusega. Mis puudutab toodete paralleeleksporti piiravaid vertikaalseid kokkuleppeid ja kooskõlastatud tegevust, siis esindab nende toodete turustamisega tegelenud ettevõtja turuosa tema täpset osakaalu vaidlusaluses turustussüsteemis. Et tagada ettevõtjatele määratavate trahvide algsete summade fikseerimisel erinev kohtlemine, võib komisjon seega tugineda iga ettevõtja osale niisuguste toodete kogumahus, mis olid ostetud nende turustamise eesmärgil Euroopa Majanduspiirkonnas viimasel rikkumise toimepanemise aastal. Viidet iga ettevõtja turuosale nende toodete turustamisel kasutatakse lihtsalt selleks, et määrata kindlaks iga ettevõtja vastutus rikkumises, mille eesmärk on just konkurentsi piiramine nende toodete turustamise faasis; asjaolu, et toodete turgu iseloomustab ka tugev kaubamärkide vaheline ja kaubamärgisisene konkurents, ei ole tegur, mida komisjon on kohustatud arvesse võtma asjassepuutuvatele ettevõtjatele määratud trahvi algse lähtesumma kindlaksmääramisel. (vt punktid 45, 49–51)

Komisjonil on pädevus otsustada trahvisummade taseme suurus nende hoiatava mõju tugevdamiseks, kui teatavat tüüpi rikkumised on vaatamata asjaolule, et ühenduse konkurentsipoliitika on need algusest peale ebaseaduslikuks kuulutanud, suhteliselt sagedased kasu tõttu, mida huvitatud ettevõtjad võivad nendest saada. Kuna trahvil on hoiatav mõju selleks, et suunata ettevõtjate käitumist ühenduses või Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP), tuleb hoiatamise tegurit hinnata mitme asjaolu, mitte ainult asjassepuutuva ettevõtja konkreetse olukorra alusel. Komisjon ei ole ka trahvisumma suurendamise vajaduse hindamisel, et tagada selle hoiatav mõju, kohustatud hindama tõenäosust, kas ettevõtja võib rikkumise uuesti toime panna. Hoiatava mõju eesmärk ei ole puudutada ainult ettevõtjaid, kes on trahvi määrava otsuse adressaadid. Samalaadsetes konkurentsiõiguse rikkumistes osalemisest hoidumises tuleb veenda ka analoogsete vahendite ja suurusega ettevõtjaid. (vt punktid 71–73)

Ühenduse konkurentsiõiguse rikkumise eest karistatavate ettevõtjate võetud ennetavad meetmed, nagu programmi loomine konkurentsiõiguse järgimise tagamiseks, koostöö haldusmenetluses ja kolmandatele isikutele pakutud hüvitis, ei mõjuta rikkumise toimepanemise fakti ning neid ei tule trahvi lähtesumma kindlaksmääramiseks rikkumise raskusastme hindamise staadiumis arvesse võtta. Neid meetmeid võib vajaduse korral arvesse võtta kergendavate asjaolude esinemise uurimisel. (vt punkt 74)

Ühenduse konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvi lähtesumma kindlaksmääramiseks, et hoiatada trahvi suurendamise eest, võib komisjon arvesse võtta asjaolu, et ettevõtjal oli asjassepuutuvate toodete valmistajana vaidlusaluses turustussüsteemis eriline roll. Kuigi on tõsi, et ettevõtja suurus on üldjuhul asjaolu, millega trahvi suuruse kindlaksmääramisel tuleb arvestada, ei ole välistatud, et trahvi piisavalt hoiatava mõju tagamiseks võetakse arvesse ka muid asjaolusid. Asjaolu, et ettevõtja on toodete valmistaja, võib ettevõtja suuruse eeskujul vertikaalse rikkumise korral olla just tegur, mis näitab ettevõtja tegelikku võimet konkurentsile olulist kahju tekitada. Sel juhul peab asjassepuutuvate toodete valmistaja, kellel on nende toodete turustamissüsteemis keskne roll, olema eriti tähelepanelik ja tagama, et tema poolt sõlmitavad turustuslepingud on konkurentsiõigusega kooskõlas. (vt punktid 78–80)

Ühenduse konkurentsiõiguse vertikaalse rikkumise eest trahvi kindlaksmääramisel võib komisjon raskendava asjaoluna arvesse võtta asjaolu, et asjassepuutuvate toodete valmistajal on rikkumise eestvedaja või sellele kihutaja roll. Selles osas võib komisjon viidata asjaolule, et see ettevõtja kontrollib ja viib täide teatud arvu paralleelkaubandust piiravaid meetmeid ning tagab nende järgimise. Nõustuda ei saa argumentatsiooniga, et rikkumise eestvedaja või sellele kihutaja rolli saab eristada ainult horisontaalsetes kartellides, mitte vertikaalsetes kokkulepetes. Asjaolu, et vertikaalsete kokkulepete puhul ühtib see roll asjassepuutuvate toodete valmistaja rolliga, ei välista trahvisumma arvutamisel rikkumise eestvedajaks või sellele kihutajaks olemise arvessevõtmist raskendava asjaoluna. Lisaks ei pruugi rikkumise eestvedaja kindlasti olla asjassepuutuvate toodete valmistaja – miski ei välista, et vertikaalse rikkumise eestvedaja on ettevõtja, kes on vaid turustaja, mitte toodete valmistaja. (vt punktid 83, 128, 129, 131)

Ühenduse konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvi kindlaksmääramisel ei riku komisjon võrdse kohtlemise põhimõtet, kui ta kohaldab hoiatava mõju tagamiseks erinevaid kordajaid keelatud kokkuleppe pooleks olnud kahe ettevõtja suhtes, kes ei ole võrreldavates olukordades. Võttes arvesse ettevõtjate erinevaid turuosasid asjassepuutuvate toodete müügis ja nende positsiooni turustussüsteemis, võib komisjon vertikaalse rikkumise korral asuda seisukohale, et ettevõtjad ei ole võrreldavates olukordades. (vt punktid 95 ja 96)

Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta viidatakse hoiatamise eesmärgile punktis 1 A, mille kohaselt on vaja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju. Selle mõju tagamise vajadus on üldine nõue, millest komisjon peab juhinduma kogu trahvi arvutamise ajal ja see ei eelda ilmtingimata, et nimetatud arvutuse üks osa on konkreetne etapp, milles hinnatakse tervikuna kõiki asjaolusid, mis on selle eesmärgi saavutamiseks kohased. Seega ei saa nõustuda argumendiga, et hoiatava mõju tagamiseks tuleb trahvi suurendada alles trahvisumma kindlaksmääramise lõppfaasis. (vt punktid 98 ja 99)

Vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktile 1B võib komisjon pikaajaliste rikkumiste korral rikkumise raskusastme põhjal määratud trahvisummat suurendada kuni 10% iga rikkumise aasta kohta. Asjaolu, et komisjon on jätnud endale õiguse suurendada trahvi kuni 10% iga rikkumise aasta eest, ei kohusta teda seda määra kohaldama rikkumises osalemise aktiivsuse alusel või ka rikkumist osavõtjate osaluse erinevate määrade alusel. Järelikult ei saa nõustuda argumendiga, et kui rikkumine on väga varieeruva aktiivsuse ja raskusega, peab komisjon trahvi suurendama – vähemalt teatud rikkumise perioodi osas – palju väiksemal määral. Trahvi suurendamine rikkumise kestuse alusel ei ole piiratud olukorraga, kus rikkumise kestuse ja konkurentsieeskirjades sätestatud ühenduse eesmärgile põhjustatud suure kahju vahel esineb otsene seos. (vt punktid 110, 112 ja 113)

Kui konkurentsiõiguse rikkumise on toime pannud mitu ettevõtjat, siis tuleb trahvisummade kindlaksmääramisel uurida iga ettevõtja osaluse suhtelist raskusastet, mis tähendab eelkõige seda, et kindlaks tuleb teha nende roll rikkumises ajal, mil nad sellest osa võtsid. Sellest järeldub eelkõige, et ühe või mitme ettevõtja tegutsemist keelatud kokkuleppe „juhina” (chef de file) tuleb trahvisumma arvutamisel arvesse võtta, kuna sellise rolliga ettevõtjad peavad võrreldes teiste ettevõtjatega kandma selle eest erilist vastutust. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktis 2, mille pealkiri on „Raskendavad asjaolud”, on kehtestatud mitteammendav loetelu asjaoludest, mille alusel võib trahvi põhisummat suurendada ja sinna kuulub ka „rikkumise eestvedamine või algatamine”. (vt punktid 126 ja 127)

Ettevõtja „eestvedajaks” kvalifitseerimiseks ja talle ühenduse konkurentsiõiguse rikkumise eest määratud trahvisumma suurendamiseks ei ole vaja tõendada, et kui ettevõtjal ei oleks teatud rolli olnud, oleks toimepandud rikkumine olnud kergem, sest sellises argumentatsioonis aetakse segamini rikkumise kui terviku raskuse hindamine ja kergendavate ja raskendavate asjaolude uurimise käigus teostatav iga ettevõtja suhtelise osaluse raskusastme hindamine. (vt punkt 130)

Komisjonil on õigus võtta raskendava asjaoluna arvesse asjaolu, et ettevõtja jätkas konkurentsiõiguse rikkumise toimepanemist ka pärast uurimise algust, kuna selline tegutsemine annab tunnistust keelatud kokkuleppe poolte erilisest sihikindlusest rikkumist jätkata hoolimata sellest, et neid võidakse selle eest karistada. (vt punkt 142)

Komisjoni 1996. aasta teatisest, mis käsitleb trahvide määramata jätmist või nende vähendamist kartellidega seotud juhtumite puhul ja mille eesmärk on julgustada ettevõtjaid üles andma kartelle, mida on eriti raske tuvastada, tuleneb selgelt, et seda kohaldatakse ainult horisontaalsetele rikkumistele, nagu kartellid. Vastavalt selle teatise punkti A lõike 1 esimesele lõigule kohaldatakse teatist „salajastele kartellidele, mille eesmärk on kehtestada hinnad, jaotada tootmis- või müügikvoodid, jagada omavahel turud või keelata import või eksport”. Seda teatist ei tule seega kohaldada, kui ettevõtjad osalesid paralleeleksporti piiravas vertikaalses rikkumises. Lisaks, isegi kui asjassepuutuvat rikkumist käsitletakse karistuse seisukohast kartellikokkuleppena, ei saa nimetatud teatist kohaldada analoogia alusel. Nimelt puudub otsene seos rikkumise väga raskeks kvalifitseerimise ja haldusmenetluses tehtud koostöö hindamise vahel. (vt punktid 157 ja 158)

Kuigi komisjon ei saa keelatud kokkuleppe uurimiseks algatatud menetluses ettevõtjate osutatud koostöö hindamisel jätta arvestamata võrdse kohtlemise põhimõtet, on tal lai kaalutlusõigus keelatud kokkuleppe erinevate poolte koostöö kvaliteedi ja kasulikkuse hindamisel, mistõttu ei ole lubatud üksnes ilmne hindamisviga. Ettevõtjate koostöö mahu hindamine ei tohi sõltuda täiesti juhuslikest teguritest. Ettevõtjate erinev kohtlemine peab seega tulenema võrreldamatust koostöö mahust, eelkõige kui see seisnes erineva informatsiooni edastamises või selle edastamises haldusmenetluse erinevates staadiumides või mitteanaloogsetes tingimustes. Samuti, kui ettevõtjad esitavad komisjonile haldusmenetluse samas staadiumis ja analoogses olukorras sarnast teavet faktiliste asjaolude kohta, mida neile ette heidetakse, tuleb nendepoolset koostöö taset pidada võrreldavaks ja neid ettevõtjaid tuleb määratavate trahvisummade kindlaksmääramisel kohelda võrdselt. Seega tuleb võrrelda koostöö ulatust nii ajalisest seisukohast, mis tähendab, et esiteks uuritakse, millises staadiumis koostööd tehti, kui ka kvaliteedi seisukohast, mis tähendab, et edasi võrreldakse ettevõtjate koostöö tegemise tingimusi ja selle koostöö raames iga ettevõtja poolt edastatud teabe asjassepuutuvust. Koostöö väärtuse võrdlevaks hindamiseks ajalisest seisukohast peavad selleks, et koostööd oleksid käsitletavad võrreldavatena, ettevõtjad seda olema kindlasti teinud mitte samal päeval, vaid samas menetluse staadiumis. (vt punktid 161, 171, 172, 176, 178)

Määruse nr 17 artikli 19 lõikes 1 ja määruse nr 2842/98 poolte ärakuulamise kohta teatavates EÜ artiklite 81 ja 82 alusel algatatud menetlustes artiklis 7 on selgelt märgitud, et kui komisjon kavatseb trahvi määrata, peab ta andma asjassepuutuvatele ettevõtjatele võimaluse esitada oma seisukoht küsimustes, mis on kutsunud esile komisjoni vastuväited. Seega tagab komisjon trahvisummade kindlaksmääramisel asjassepuutuvate ettevõtjate kaitseõiguse sellega, et ta annab neile võimaluse esitada oma seisukoht rikkumise kestuse, raskusastme, ettenähtavuse ja konkurentsivastase laadi kohta. (vt punkt 194)