Kohtuasi T-38/02

Groupe Danone

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Konkurents – Kartellid – Trahvid – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Koostööteatis

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Juurdepääs toimikule – Ese – Kaitseõiguse tagamine – Ulatus – Süüdistavad tõendid – Teavitamata tõendi väljajätmine

(EÜ artikkel 81, lõige 1)

2. Konkurents – Haldusmenetlus – Juurdepääs toimikule – Dokumendid, mis ei asu uurimistoimikus – Dokumendid, mida saab kasutada poolte kaitseks – Poolte kohustus nõuda neist teavitamist

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguse tagamine – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu

(Nõukogu määrus nr 17)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kaitseõigus – Kohtulik kontroll – Ühenduse kohtu täielik pädevus

(EÜ artikkel 229; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud – Komisjoni kohustus järgida oma varasemat otsustuspraktikat – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguse tagamine – Juurdepääs toimikule – Ulatus – Kolmanda isiku poolt suuliselt edastatud süüdistavad tõendid – Kohustus teha need andmed asjaomasele ettevõtjale vajaduse korral kirjaliku dokumendi koostamisega kättesaadavaks

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kohasus – Kohtulik kontroll – Asjaolud, mida ühenduse kohus võib arvesse võtta – Teave, mis ei sisaldu trahviotsuses ning mis ei ole selle otsuse põhjendamiseks vajalik – Kaasamine

(EÜ artikkel 229, EÜ artikkel 230 ja EÜ artikkel 253; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17)

8. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Otsus trahvide määramise kohta – Nende seisukohtade väljatoomine, mis võimaldasid komisjonil hinnata rikkumise raskust ja kestust – Piisav väljatoomine

(EÜ artikkel 253; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõike 2 teine lõik; komisjoni teatised 96/C 207/04 ja 98/C 9/03)

9. Konkurents – Kartellid – Turu piiritlemine – Ese – Liikmesriikidevahelisele kaubandusele avaldatava mõju kindlaksmääramine

(EÜ artikkel 81, lõige 1)

10. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Trahvid – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvide üldise taseme tõstmine – Lubatavus – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 17)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni suunistes määratletud arvutamismeetod – Komisjoni järgimiskohustus – Tagajärjed – Kohustus põhjendada iga kõrvalekaldumist

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Rikkumised, mis liigitatakse väga rasketeks üksnes nende iseloomu alusel – Vajadus määratleda nende mõju ja geograafiline ulatus – Puudumine

(Määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Asjaomase ettevõtja kogukäibe ning rikkumise esemeks olevate kaupade müügist saadud käibe arvesse võtmine – Piirid

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

14. Konkurents – Kartellid – Osalemine ettevõtjate koosolekutel, millel on konkurentsivastane iseloom – Asjaolu, mis võimaldab tehtud otsustest eemaldumise puudumisel järeldada osalemist nendest tulenevas kartellis – Osalemine väidetava sunni tõttu – Asjaolu, mis ei õigusta ettevõtjat, kes ei kasutanud pädevate ametiasutuste teavitamise võimalust

(EÜ artikkel 81, lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikkel 3)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus, mis on seotud taotletava hoiatava mõjuga

(Määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

16. Konkurents – Haldusmenetlus – Rikkumise tuvastamise otsus, mis on tehtud pärast komisjoni teist otsust sama ettevõtja kohta – Kahe otsuse esemeks olevate rikkumiste vahelise samasuse puudumine – Non bis in idem põhimõtte rikkumine – Puudumine

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Hindamine asjaomase müügi absoluutväärtuse alusel – Lubatavus

(Määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

18. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendid, mis tuleb koguda – Tõendusliku jõu vajalik aste

(EÜ artikkel 81, lõige 1)

19. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Põhiõigused – Süütuse presumptsioon – Menetlus konkurentsiasjades – Kohaldatavus

20. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus ja kestus – Mitme ettevõtja toime pandud rikkumine – Eraldi hindamisele kuuluv raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

21. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Ettevõtja ähvardamine vastumeetmetega teise ettevõtja poolt

22. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Teiste rikkumises osalenud ettevõtjate avalduste kasutamine tõenditena – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikkel 81 ja EÜ artikkel 82)

23. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni poolt suuniste vastuvõtmine – Rikkumise enese raskusest ning kestusest lähtuva arvutusmeetodi kasutamine, arvestades iga ettevõtja käibe alusel määratud ülempiiri – Õiguspärasus

(Nõukogu määrus n 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

24. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud – Korduvus – Mõiste

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

25. Konkurents – Trahvid – Aegumistähtaja määramata jätmine välistab õiguskindluse põhimõtte rikkumise

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03)

26. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Kergendavad asjaolud – Kokkuleppe tegelik elluviimata jätmine – Iga ettevõtja isiklikku käitumist arvesse võttev hindamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

27. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Kergendavad asjaolud – Kartellikokkuleppe elluviimise kontrollimeetmete puudumine – Väljaarvamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

28. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Kergendavad asjaolud – Asjaomase ettevõtja rahaline olukord – Väljaarvamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

29. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Rikkumises süüdistatava ettevõtja koostöö tõttu tema trahvimata jätmine või trahvisumma vähendamine – Komisjonil rikkumise tuvastamise kergemaks muutnud käitumise vajalikkus – Teave toimingute kohta, mille eest ei saa määruse nr 17 alusel trahve määrata – Arvestamata jätmine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 11 lõiked 4 ja 5 ning artikkel 15; komisjoni teatis 96/C 207/04)

30. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Ettevõtja hoiak haldusmenetluses – Kartellis osalenud iga ettevõtja koostöö ulatuse hindamine – Võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine – Koostöö omavahel võrreldamatu ulatus, mis õigustab erinevat kohtlemist

(Nõukogu määrus n 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04)

31. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Rikkumises süüdistatava ettevõtja koostöö tõttu tema trahvimata jätmine või trahvisumma vähendamine – Vähendamine, kuna asjaolusid ei ole vaidlustatud – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, punkt D2)

1. Toimikule juurdepääsu eesmärk konkurentsiasjades on nimelt võimaldada vastuväiteteatise adressaatidel tutvuda komisjoni toimikus asuvate tõenditega, et adressaadid saaksid nende tõendite alusel avaldada tõhusalt arvamust vastuväiteteatises sisalduvate komisjoni seisukohtade kohta. Toimikule juurdepääs kuulub ka menetluslike tagatiste hulka, mille eesmärk on tagada kaitseõigus ning iseäranis garanteerida õiguse olla ära kuulatud tõhus teostamine.

Komisjonil on seega kohustus teha kättesaadavaks EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetlusega seotud ettevõtjatele kõik süüdistavad ja õigustavad dokumendid, mida komisjon kogus uurimise käigus, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladusi sisaldavad dokumendid, institutsioonisisesed dokumendid ja muu konfidentsiaalne informatsioon.

Kui osutub tõeseks, et komisjon tugines vaidlustatud otsuses süüdistavatele dokumentidele, mida ei ole uurimistoimikus ning millest ei teatatud hagejale, tuleb nimetatud dokumendid tõenditena kõrvale jätta.

(vt punktid 33–35, 65)

2. Kui konkurentsiasjade haldusmenetluses dokumendid, mis võivad sisaldada õigustavaid andmeid, asuvad komisjoni uurimistoimikus, ei sõltu kaitseõiguse rikkumise võimalik tuvastamine sellest, kuidas asjaomane ettevõtja käitus haldusmenetluse käigus, ega küsimusest, kas see ettevõtja oli kohustatud nõudma, et komisjon võimaldaks talle juurdepääsu tema toimikule või teeks talle kättesaadavaks määratud dokumendid.

Seevastu on asjaomane ettevõtja kohustatud nende dokumentide osas, mis võivad sisaldada õigustavaid andmeid ja mis ei asu komisjoni uurimistoimikus, sõnaselgelt taotlema institutsioonilt juurdepääsu võimaldamist, sest jättes selle taotluse haldusmenetluse käigus esitamata, kaotatakse selle tulemusel õigus esitada lõpliku otsuse peale võimalik tühistamishagi.

(vt punktid 36, 37, 42, 79)

3. Komisjon täidab oma kohustust kinni pidada ettevõtjate õigusest olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises sõnaselgelt, et ta asub uurima, kas asjaomastele ettevõtjatele võib trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, kas rikkumine pandi toime tahtlikult või hooletusest. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt asjaolusid enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise asjaolu vastu.

(vt punkt 50)

4. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvide summade kindlaksmääramisel on asjaomaste ettevõtjate kaitseõigus tagatud võimalusega esitada komisjonile märkusi rikkumise kestuse, raskusastme ja konkurentsivastase laadi ettenähtavuse kohta. Lisaks sellele on trahvisumma kindlaksmääramise puhul ettevõtjatel täiendavaks tagatiseks see, et Esimese Astme Kohtul on määruse nr 17 artikli 17 alusel EÜ artikli 229 tähenduses täielik pädevus läbi vaadata otsused, millega komisjon on määranud trahvi, ja ta võib määratud trahvi tühistada, seda vähendada või suurendada. Esimese Astme Kohtu pädevuses on tema täieliku pädevuse raames läbiviidava kontrolli käigus hinnata, kas määratud trahvisumma on proportsionaalne rikkumise raskusastme ja kestusega, ning kõrvutada rikkumise raskust ja asjaolusid, millele hageja tugineb.

(vt punktid 51, 136)

5. Ainuüksi asjaolu, et komisjon ei lugenud oma varasemas otsuste tegemise praktikas trahvisumma kindlaksmääramisel teatavaid elemente raskendavateks asjaoludeks, ei tähenda veel, et ta peaks sama hinnangu andma hilisemas otsuses. Teiseks ei tähenda ettevõtjale teise asja raames antud võimalus avaldada arvamust kavatsuse kohta tuvastada tema suhtes korduvus seda, et komisjonil oleks kohustus tegutseda sel viisil kõikide juhtumite puhul, ega ka seda, et sellise võimaluse puudumisel on asjaomasel ettevõtjal täielikult takistatud teostada oma õigust olla ära kuulatud.

(vt punktid 57, 153, 395)

6. Lisaks ei ole komisjonil mingit üldist kohustust koostada aruandeid arutelude kohta, mis tal on toimunud mõnede rikkumises osalenutega nendega peetud koosolekutel asutamislepingu konkurentsieeskirjade kohaldamise raames.

Niisuguse kohustuse puudumine ei ole siiski selline, mis võtaks komisjonilt kohustused, mis tal lasuvad toimikule juurdepääsu valdkonnas. Tegelikult ei tohi lubada, et kolmandate isikutega suulise suhtlemise praktika kasutamine kahjustaks kaitseõigust. Kui komisjon otsustab oma otsuses kasutada süüdistavaid tõendeid, mille teine pool on suuliselt edastanud, peab ta selle asjaomasele ettevõtjale kättesaadavaks tegema, et viimati mainitu saaks tõhusalt avaldada oma arvamust järelduste kohta, milleni komisjon on selle teabe põhjal jõudnud. Vastaval juhul peab komisjon selleks koostama kirjaliku dokumendi, mis on mõeldud tema toimikusse lisamiseks.

(vt punktid 66 ja 67)

7. Hagide puhul, mis on esitatud komisjoni otsuste peale, millega määratakse ettevõtjatele trahve konkurentsieeskirjade rikkumise eest, tuleneb Esimese Astme Kohtu pädevus kahest alusest. Esiteks on kohus EÜ artikli 230 alusel pädev kontrollima nende seaduslikkust. Selle käigus peab ta muu hulgas kontrollima EÜ artiklis 253 ette nähtud põhjendamiskohustuse järgimist, mille rikkumine viib otsuse tühistamiseni. Teiseks on Esimese Astme Kohus pädev talle EÜ artikliga 229 ja määruse nr 17 artikliga 17 antud täieliku pädevuse raames hindama trahvisummade kohasust. Viimati nimetatud hindamine võib õigustada täiendava teabe, mille mainimist vaidlustatud otsuses ei ole sellisena EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustuse alusel nõutud, esitamist ja arvesse võtmist.

(vt punkt 95)

8. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi põhjendamise kohustuse ulatus tuleb kindlaks määrata määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 teise lõigu sätete alusel, mille kohaselt „[t]rahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust”. Niisiis on põhjendamiskohustust puudutava olulise vorminõude tingimused täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamise alused, mis võimaldasid tal mõõta rikkumise raskusastet ja kestust. Lisaks sisaldavad suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ning koostööteatis kartellikokkuleppeid puudutavates asjades hindamise alustele viitavaid eeskirju, millega komisjon peab rikkumise raskusastme ja kestuse mõõtmisel arvestama. Sellisel juhul on põhjendamiskohustust puudutava olulise vorminõude tingimused täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamise alused, millega ta suuniseid ja vastaval juhul koostööteatist kohaldades arvestas ning mis võimaldasid tal trahvisumma väljaarvutamiseks mõõta rikkumise raskusastet ja kestust.

(vt punkt 97)

9. EÜ artikli 81 lõike 1 rakendamise raames tuleb otsustada, kas kokkulepe võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kas selle eesmärk on takistada, piirata või moonutada konkurentsi toimimist ühisturul, mida tuleb määratleda asjaomase turuna. Järelikult kehtib EÜ artikli 81 lõike 1 alusel tehtud otsuse puhul komisjonile kohustus piiritleda asjaomane turg vaid siis, kui piiritlemata jätmisel ei ole võimalik otsustada, kas kokkulepe, ettevõtjate ühenduse otsus või asjaomane kooskõlastatud tegevus võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kas selle eesmärgiks on takistada, piirata või moonutada konkurentsi toimimist ühisturul.

(vt punkt 99)

10. Komisjonil on määruse nr 17 raames kaalutlusõigus trahvisummade kindlaksmääramisel, et suunata ettevõtjate tegevust konkurentsireeglitest kinnipidamisele.

Lisaks ei saa asjaolu, et minevikus kohaldas komisjon teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks. Ühenduse konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine eeldab vastupidi, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.

(vt punktid 134, 135, 154, 395, 407, 415)

11. Kuna komisjon võttis vastu suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta, milles täpsustatakse asutamislepingut silmas pidades kriteeriumid, mida komisjon kavatseb oma kaalutlusõigust teostades kasutada, tuleneb sellest võimu enesepiiramine, niivõrd kui komisjon peab järgima neid suunavaid eeskirju, mille ta on ise vastu võtnud. Rikkumiste raskusastme kindlaksmääramiseks on komisjon seega edaspidi kohustatud arvesse võtma erinevate asjaolude hulgast neid, mis sisalduvad suunistes, selgitades konkreetselt selgesõnaliselt põhjuseid, mis õigustavad vajadusel sellest konkreetses küsimuses kõrvale kalduda.

(vt punkt 138)

12. Komisjon viitas suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta, et kõige sagedamini loetakse väga rasketeks horisontaalseid piiranguid, näiteks „hinnakartelle” ja turujagamiskvoote või muid meetmeid, mis ohustavad siseturu nõuetekohast toimimist. Sellest näidiskirjeldusest tuleneb, et kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on eeskätt hindade kehtestamine ja klientuuri jagamine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa sellise kvalifitseerimise, ilma et oleks vaja, et sellist kõnealust tegevust iseloomustaks konkreetne mõju või geograafiline ulatus. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi rasketeks loetud rikkumiste näidiskirjelduses on mainitud, et need on sama liiki kui vähem raskemad piirangud, „kuid mida kohaldatakse karmimalt ja mille mõju turule on laiem, mõjutades suurt osa ühisturust”, ei mainita väga raskete rikkumiste kirjelduses ei konkreetset mõju ega teatava geograafilise ala mõjutamist.

(vt punktid 150 ja 151)

13. Rikkumise raskusastme hindamiselementide hulka kuuluvad vastavalt asjaoludele rikkumise esemeks olnud kaupade kogus ja väärtus, ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus ja seega selle ettevõtja mõju turule. Ühest küljest tuleneb sellest, et trahvi kindlaksmääramisel on mõistlik arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üheks, olgugi ligikaudseks ja ebatäiuslikuks näitajaks ettevõtja suurusest ja majanduslikust võimsusest, kui ka käibe seda osa, mis tuleneb rikkumise esemeks olnud kaupade müügist ja võib seega näidata selle rikkumise ulatust. Teisest küljest tuleneb sellest, et ei ühele ega teisele käibele maksa omistada tähtsust, mis teiste hinnanguelementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne, ja seega et sobiva trahvi kindlaksmääramine ei saa toimuda üksnes kogukäibe põhjal arvutades.

(vt punktid 158, 367)

14. Juhul, kui on tuvastatud, et ettevõtja osaleb ettevõtjate koosolekutel, millel on ilmselgelt konkurentsivastane iseloom, on asjaomasel ettevõtjal kohustus esitada tõendeid selle kohta, et tema koosolekutel osalemisel puudub igasugune konkurentsivastane iseloom, tõendades, et ta on oma konkurente informeerinud, et ta osales neist erinevast seisukohast lähtudes. Kui tõend sellise erineva seisukoha suhtes puudub, võib nimetatud koosolekutel – kasvõi passiivse – osalemise alusel leida, et ettevõtja osaleb järelikult kartellis. Lisaks ei vabasta asjaolu, et ettevõtja ei nõustu koosolekul kokkulepituga, teda vastutusest kartellikokkuleppes osalemise eest. Lõpuks ei saa ettevõtja, kes osales sellistel koosolekutel, tugineda asjaolule, et osales seal teiste suuremat majanduslikku võimu omavate osalejate sunnil. Tegelikult oleks ta võinud pädevatele asutustele teatada talle avaldatavast survest ja esitada komisjonile taotluse määruse nr 17 artikli 3 alusel, selle asemel, et kõnealuses tegevuses osaleda.

(vt punktid 164, 245, 423)

15. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvide hoiatava mõju uurimine on trahvide kaalumise koostisosa, pidades silmas rikkumise raskusastet, ulatuses, milles uurimine püüab takistada, et arvutamismeetod viiks trahvisummadeni, mis mõne ettevõtete puhul ei ulatuks kohase tasemeni, mis tagaks trahvile piisavalt hoiatava iseloomu.

(vt punkt 170)

16. Ne bis in idem põhimõte, mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4, kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mille järgimist peab kohus tagama.

See põhimõte keelab ühenduse konkurentsiõiguse valdkonnas komisjonil teistkordselt ettevõtjat süüdi mõista või ettevõtja üle kohut mõista konkurentsivastase teo eest, mille eest ta on komisjoni varasema otsusega lõplikult õigeks või süüdi mõistetud. Ne bis in idem põhimõtte kohaldamine sõltub asjaolude, rikkumise toimepannud isiku ning kaitstava õigushüve samasuse kolmekordsest tingimusest.

(vt punktid 184 ja 185)

17. Konkurentsieeskirjade rikkumise raskusaste ei saa sõltuda üksnes rikkumise geograafilisest ulatusest ega ka rikkumise esemeks olnud müügi ja terves Euroopa Liidus toimunud müügi vahekorrast. Sõltumatult eespool mainitud kriteeriumidest on asjaomase müügi absoluutväärtus samuti rikkumise raskusastme asjassepuutuv näitaja, kuna see peegeldab tõetruult nende tehingute suurt majanduslikku mahtu, mida rikkumine püüdis normaalsest konkurentsist kõrvaldada.

(vt punkt 191)

18. EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tõendite hindamisel tuleb komisjonil osutada enda sedastatud rikkumise tõenditele ja teha kindlaks sobivad tõendid, et tõendada õiguslikult piisavalt endast rikkumist kujutavate asjaolude olemasolu. Kohtu kahtluse korral antakse eelis ettevõtjale, kes on rikkumist sedastava otsuse adressaat. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud asjaomase rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti trahvi määrava otsuse tühistamist taotleva hagi puhul.

Seega tuleb komisjonil esitada piisavalt täpseid ja ühtseid tõendeid, mille põhjal saaks veenduda, et rikkumine on toime pandud.

Tuleb siiski rõhutada, et kõik komisjoni esitatud tõendid ei pea ilmtingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tegurite suhtes. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab tervikuna hinnatult neile nõuetele.

(vt punktid 215, 217, 218)

19. Süütuse presumptsiooni põhimõte, nagu see tuleneb muu hulgas Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikest 2, on üks neist põhiõigustest, mida ühenduse kohtud – nagu kinnitavad ka ühtse Euroopa akti põhjendused ja Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – väljakujunenud kohtupraktika alusel ühenduse õiguses kaitsevad. Kui arvestatakse asjaomaste rikkumiste laadi ning nendega seotud tagajärgede laadi ja raskusastet, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatega seotud konkurentsieeskirjade rikkumiste suhtes, mille tagajärjeks võib olla trahvide või karistusmaksete määramine.

(vt punkt 216)

20. Kui rikkumise panevad toime mitu ettevõtjat, tuleb uurida trahvisummade kindlaksmääramise raames iga ettevõtja osalemise suhtelist raskusastet, kusjuures eelkõige tuleb välja selgitada, milline oli ettevõtjate vastav roll nende rikkumises osalemise kestuse jooksul.

See järeldus tuleneb loogiliselt karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõttest, mille kohaselt ettevõtjat tohib karistada üksnes asjaolude eest, mida talle individuaalselt ette heidetakse; seda põhimõtet kohaldatakse kõigis haldusmenetlustes, mis võivad lõppeda sanktsioonidega ühenduse konkurentsinormide alusel.

(vt punktid 277 ja 278)

21. Raskendavaks võib lugeda asjaolu, kus kartellikokkuleppes osalev ettevõtja sunnib teist nimetatud kartelli osalist laiendama kartelli ulatust, ähvardades keeldumise korral vastumeetmetega. Nimelt mõjutab selline tegevus otseselt kartellist põhjustatud kahjude suurenemist ning selliselt käitunud ettevõtja peab kandma erilist vastutust.

(vt punkt 281)

22. Mitte ükski säte või ühenduse õiguse üldpõhimõte ei keela komisjonil tugineda teiste süüdistatavate ettevõtjate avaldustele ühe ettevõtja vastu. Vastasel korral oleks komisjonil lasuv EÜ artikli 81 ja EÜ artikli 82 vastase tegevuse tõendamiskohustus talumatu ja kokkusobimatu EÜ asutamislepinguga talle antud järelevalveülesandega seoses asjaomaste sätete nõuetekohase kohaldamisega. Siiski ei või kartellikokkuleppes osalemises süüdistatud ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud kartellis osalemises süüdistatud ettevõtjad, pidada piisavaks tõendiks kõnealuste asjaolude kohta, kui nende asjaolude toetuseks puuduvad muud tõendid. Kui kartellikokkuleppel on vaid kaks osalist, on neist ühe avalduse sisu vaidlustamine teise poolt piisav, et nõutaks muude tõendite esitamist nende avalduste kinnitamiseks. Eriti tuleb seda siis teha, kui tegemist on avaldusega, mis vähendab avalduse teinud ettevõtja vastutust nii, et esiplaanile tuleb teise ettevõtja vastutus.

Lisaks tuleb dokumendi puhul, mis tuvastab ühe ettevõtja ähvardamise teise poolt ning mille tõendusjõu viimane samuti vaidlustab, dokumendi tõendusjõu hindamiseks esiteks kontrollida dokumendis sisalduvate andmete tõepärasust. Seega tuleb arvesse võtta eriti dokumendi päritolu, dokumendi koostamise asjaolusid, dokumendi adressaati ja seda, kas dokumendi sisu arvestades näib ta mõistlik ja usutav.

(vt punktid 285 ja 286)

23. Vastavalt suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta kirjeldatud meetodile arvutatakse trahvisummad määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud kahe kriteeriumi, nimelt rikkumise raskusastme ning rikkumise kestuse alusel, arvestades samas sättes kehtestatud ülempiiri, mis lähtub iga ettevõtja käibest.

Järelikult ei saa lugeda, et suunised väljuvad selles sättes määratletud karistuste õiguslikust raamistikust.

(vt punktid 343, 344)

24. Komisjon peab trahvisumma määramiseks rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel arvesse võtma mitte üksnes konkreetse juhtumi asjaolusid, vaid ka rikkumise konteksti ja tagama, et tema tegevusel oleks vajalik hoiatav iseloom eelkõige selliste rikkumiste puhul, mis eriti takistavad ühenduse eesmärkide saavutamist.

Selles suhtes tuleb toimepandud rikkumise raskuse analüüsimisel arvesse võtta ka võimalikku korduvust. Hoiatamise vaatenurgast on korduvus tegelikult asjaolu, mis õigustab trahvi põhisumma märgatavat tõstmist. Korduvus tõendab tegelikult, et varem määratud karistus ei olnud piisavalt hoiatav.

Lisaks on korduvuse asjaolu – vaatamata sellele, et see vastab rikkumise toimepanija iseloomule, nimelt tema kalduvusele selliseid rikkumisi toime panna – just nimelt sel samal põhjusel väga tähtis tunnus kõnealuse tegevuse raskusastme kohta ning järelikult ka vajaduse kohta tegeliku hoiatamise eesmärgil karmistada karistust.

Korduvuse mõiste teatavates siseriiklikes õiguskordades tähendab, et isik pani toime uusi rikkumisi pärast seda, kui teda karistati sarnaste rikkumiste eest.

Sellegipoolest tuleb täpsustada, et korduvuse mõiste ei hõlma oma eesmärgi poolest ilmtingimata varasema karistuse, vaid üksnes varasema rikkumise tuvastamist. Tegelikult on korduvuse arvesse võtmise eesmärgiks karistada kõnealuse rikkumise eest palju karmimalt rikkumise asjaoludes süüdi olevat ettevõtjat, kui ilmneb, et tema rikkumise varasemast tuvastamisest ei piisanud, et ära hoida õigusvastase teo kordumist. Sellest vaatenurgast ei ole korduvuse määravaks teguriks karistuse eelnev määramine, vaid tema õigusvastase teo varasem tuvastamine.

(vt punktid 347–349, 362, 363)

25. Aegumistähtaeg täidab õiguskindluse põhimõtte tagamise eesmärki ja selle aegumistähtaja rikkumine kujutab nimetatud põhimõtte järgimata jätmist üksnes siis, kui nimetatud aegumistähtaeg oli eelnevalt kindlaks määratud, mida ei ole ettevõtja suhtes korduvuse tuvastamiseks sätestatud ei määruse nr 17 artiklis 15, mis loob õigusliku raamistiku karistustele, mida komisjon võib määrata ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, ega ka suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta.

(vt punktid 352 ja 353)

26. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktis 3 toodud kergendavad asjaolud põhinevad kõik iga ettevõtja enda käitumisel.

Eeltoodust tuleneb, et kergendavate asjaolude, sh kokkulepete rakendamata jätmise hindamiseks ei tohi arvestada rikkumisest kui tervikust tulenevat mõju, mida tuleb arvesse võtta rikkumise tegeliku mõju turule hindamisel, selleks et hinnata rikkumise raskust (suuniste punkti 1 A esimene taane), vaid iga ettevõtja enda tegevust, selleks et uurida iga ettevõtja rikkumises osalemise vastavat raskusastet.

(vt punktid 383 ja 384)

27. Kartellikokkuleppe rakendamise kontrollimeetmete puudumine ei kujuta iseenesest kergendavat asjaolu.

(vt punkt 393)

28. Komisjon ei saa ühenduse konkurentsieeskirjade eest määratud trahvi summa määramisel olla kohustatud arvesse võtma ettevõtja rahalisi raskusi, kuna see viiks turutingimustega halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise andmiseni.

(vt punkt 413)

29. Trahvisumma vähendamine on haldusmenetluse raames tehtud koostöö tõttu õigustatud vaid siis, kui asjaomase ettevõtja tegevus võimaldas komisjonil raskusteta tuvastada rikkumise olemasolu ja vajadusel selle lõpetada.

Selles osas ei anna ettevõtja koostöö uurimisel õigust mingisugusele trahvisumma vähendamisele, kui see koostöö ei olnud midagi enamat kui määruse nr 17 artikli 11 lõigetest 4 ja 5 tulenevate kohustuste täitmine. Seevastu juhul, kui ettevõtja esitab määruse nr 17 artikli 11 alusel esitatud infonõude vastuseks informatsiooni, mis on enam kui see, mille esitamist komisjon nimetatud artikli kohaselt võis nõuda, võib kõnealuse ettevõtja trahvi vähendada.

Samuti asjaolu, et ettevõtja annab komisjoni käsutusse kartelli suhtes läbiviidava uurimise käigus informatsiooni, mis puudutab tegusid, mille eest komisjon ei oleks igal juhul saanud määruse nr 17 alusel trahvi määrata, ei kujuta endast koostööd, mis kuuluks koostööteatise või seda enam selle punkti D kohaldamisalasse.

(vt punktid 449, 451, 452, 471)

30. Komisjon ei saa ettevõtjate osutatud koostöö hindamisel keelatud kartellikokkuleppe tõttu algatatud haldusmenetluse raames jätta arvestamata ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluvat võrdse kohtlemise põhimõtet, mida rikutakse üksnes siis, kui sarnaseid olukordi koheldakse erinevalt või kui erinevaid olukordi koheldakse ühetaoliselt, kui selline kohtlemine ei ole objektiivselt põhjendatud.

Ettevõtjate koostöö mahu hindamine ei tohi sõltuda täiesti juhuslikest teguritest. Kõnealuste ettevõtjate erinev kohtlemine peab seega lähtuma võrreldamatust koostöö mahust, eelkõige kui see seisnes erineva informatsiooni edastamises või selle edastamises haldusmenetluse erinevates etappides või mitteanaloogsetes tingimustes.

Lisaks ei saa juhul, kui ettevõtja koostööna üksnes kinnitab vähem täpsel ja otsesel viisil informatsiooni, mida teine ettevõtja on koostöö käigus juba andnud, selle ettevõtja koostööd – kuigi see ei pruugi olla komisjoni jaoks täiesti kasutu – pidada võrreldavaks koostööga, mida tegi esimesena nimetatud informatsiooni esitanud ettevõtja. Avaldus, mis piirdub juba komisjoni käsutuses oleva avalduse teataval määral kinnitamisega ei lihtsusta tegelikult komisjoni ülesannet märkimisväärselt ega seega piisavalt, et õigustada trahvisumma vähendamist koostöö alusel.

(vt punktid 453–455)

31. Selleks, et kartellikokkuleppeid puudutavates asjades vähendataks trahvisummat faktide vaidlustamata jätmise alusel vastavalt koostööteatise punkti D2 teisele taandele, tuleb ettevõtjal pärast vastuväiteteatisega tutvumist teavitada komisjoni selgelt, et ta ei kavatse vaidlustada faktiliste asjaolude õigsust.

Sellegipoolest ei piisa ettevõtja üldsõnalisest kinnitusest, et ta ei vaidlusta osundatud fakte vastavalt koostööteatisele, kui sellest kinnitusest antud asjaoludel komisjonile mingit kasu ei tõuse. Tegelikult selleks, et ettevõtja trahvi vähendataks tema haldusmenetluse käigus tehtud koostöö alusel, peab tema tegevus lihtsustama komisjoni ülesannet, mis seisneb ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste tuvastamises ja nende eest karistamises.

(vt punktid 504 ja 505)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (viies koda)

25. oktoober 2005 ( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Trahvid – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Koostööteatis

Kohtuasjas T‑38/02,

Groupe Danone, asukoht Pariis (Prantsusmaa), esindajad: advokaadid A. Winckler ja M. Waha,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: A. Bouquet ja W. Wils, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

mille esemeks on komisjoni 5. detsembri 2001. aasta otsuse 2003/569/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust (juhtum IV/37.614/F3 PO/Interbrew ja Alken-Maes) (EÜT 2003, L 200, lk 1), tühistamise taotlus ja teise võimalusena nimetatud otsuse artikliga 2 hagejale määratud trahvi vähendamise taotlus,

EUROOPA ÜHENDUSTE

ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda),

koosseisus: koja esimees M. Vilaras, kohtunikud E. Martins Ribeiro ja K. Jürimäe,

kohtusekretär: ametnik J. Plingers,

arvestades kirjalikus menetluses ja 8. detsembri 2004. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Õiguslik raamistik

1 Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta esimeses määruses asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 17, lk 204) artikli 15 lõikes 2 on sätestatud:

„Komisjon võib otsusega määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi 1000–1 000 000 [euro] või sellest suurema summa ulatuses, mis ei ületa 10% iga rikkumises osalenud ettevõtja eelneva aasta käibest, kui need tahtlikult või hooletusest:

a) rikuvad [EÜ] asutamislepingu artikli [81] lõiget 1 või artiklit [82] või

b) rikuvad [määruse] artikli 8 lõike 1 alusel määratud kohustusi.

Trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.”

2 Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; edaspidi „suunised”) kehtestatakse nimetatud trahvide summa kindlaksmääramise meetod, mis „põhineb järgmistel eeskirjadel, kusjuures lähtutakse põhisummast, mida suurendatakse raskendavate või vähendatakse kergendavate asjaolude arvessevõtmiseks” (suuniste teine lõik). Nimetatud suuniste kohaselt „põhisumma määratakse kindlaks rikkumise raskusastme ja kestuse põhjal, mis on ainsad määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 osutatud kriteeriumid” (suuniste punkt 1).

3 Trahvide määramatajätmist või vähendamist kartellide puhul käsitlev komisjoni teatis (EÜT 1996, C 207, lk 4, „edaspidi „koostööteatis”), „määratleb, millistel tingimustel võib komisjoni poolt kartelli suhtes läbiviidava uurimise käigus temaga koostööd tegevaid ettevõtjaid neil muidu tasumisele kuuluvast trahvist vabastada või seda vähendada” (teatise punkt A3).

4 Koostööteatise punkt D on sõnastatud järgnevalt:

„D. Trahvisumma oluline vähendamine

1. Kui ettevõtja teeb koostööd ilma, et oleksid täidetud kõik [punktides] B ja C nimetatud tingimused, vähendatakse trahvisummat, mis oleks talle ilma koostööta määratud, 10–50% võrra.

2. Selline olukord võib esineda eelkõige, kui:

– ettevõtja esitab komisjonile enne vastuväiteteatise saatmist informatsiooni, dokumente või teisi tõendeid, mis aitavad toimunud rikkumise olemasolu kinnitada,

– ettevõtja teatab komisjonile pärast vastuväiteteatise saamist, et ta ei vaidle vastu komisjoni süüdistuste aluseks olevate faktide sisulisele õigsusele.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

5 Asjaolude toimumise ajal olid Interbrew NV (edaspidi „Interbrew”) ja Brouwerijen Alken-Maes NV (edaspidi „Alken-Maes”) vastavalt esimesel ja teisel kohal Belgia õlleturul. Alken-Maes oli tütarettevõtjaks Groupe Danone SA-le (edaspidi „hageja”), kes tegutses ka Prantsuse õlleturul teise tütarettevõtja, Brasseries Kronenbourg SA (edaspidi „Kronenbourg”) kaudu. Hageja lõpetas oma tegevuse õlle valdkonnas 2000. aastal.

6 Komisjon alustas juhtumi IV/37.614/F3 uurimist, millega püüti välja selgitada võimalikud ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumised Belgia õlletootmise sektoris.

7 Komisjon algatas 29. septembril 2000 nimetatud uurimise raames menetluse ning koostas hageja ja ettevõtjate Interbrew’, Alken-Maesi, NV Brouwerij Haachti (edaspidi „Haacht”) ja NV Brouwerij Martensi (edaspidi „Martens”) suhtes vastuväiteteatise. Hageja suhtes algatatud menetlus ja talle saadetud vastuväiteteatis käsitlevad vaid tema oletatavat osavõttu Belgia õlleturgu puudutavas kartellikokkuleppes nimega „Interbrew/Alken-Maes”.

8 Komisjon võttis 5. detsembril 2001 vastu otsuse 2003/569/EÜ, mis käsitleb EÜ artikli 81 kohaldamise menetlust (juhtum IV/37.614/F3 PO/Interbrew ja Alken-Maes) (ELT 2003, L 200, lk 1) ning puudutab hagejat ja ettevõtjaid Interbrew, Alken-Maes, Haacht ja Martens (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

9 Vaidlustatud otsuses tuvastati kaks eraldiseisvat konkurentsieeskirjade rikkumist – esiteks keeruline kokkulepete kogum ja/või kooskõlastatud tegevus Belgias müüdava õlle valdkonnas (edaspidi „Interbrew’/Alken-Maesi kartellikokkulepe”) ja teiseks kooskõlastatud tegevus turustaja kaubamärgi all müüdava õlle valdkonnas. Vaidlustatud otsuses tõdetakse, et hageja, Interbrew ja Alken-Maes osalesid esimeses ning Interbrew, Alken-Maes, Haacht ja Martens teises rikkumises.

10 Kuigi hageja oli asjaolude toimumise ajal Alken-Maesi emaettevõtja, tuvastatakse vaidlustatud otsuses üksnes üks hageja rikkumise toimepanemine. Arvestades hageja aktiivset tegevust Interbrew’/Alken-Maesi kartellikokkuleppes, võeti ta tegelikult vastutusele nii tema vastava osalemise kui ka Alken-Maesi osalemise eest nimetatud kartellis. Seevastu leidis komisjon, et hageja ei vastuta oma tütarettevõtja osalemise eest kooskõlastatud tegevuses turustaja kaubamärgi all müüdava õlle valdkonnas, võttes arvesse, et hageja ise ei olnud seotud selle kartellikokkuleppega.

11 Hagejale ette heidetud rikkumine seisneb nii tema vahetult kui ka oma tütarettevõtja Alken-Maesi kaudu osalemises keerulises kokkulepete kogumis ja/või kooskõlastatud tegevuses, mis puudutasid mittekallaletungi üldpakti, hindasid ja sooduskampaaniaid jaekaubanduses, klientide, sh nn siseriiklike klientide jagamist sektoris „hotellid, restoranid, kohvikud” (edaspidi „horeko”), horeko turul investeeringute ja reklaami piiramist, horeko sektoris ja jaekaubanduses kohaldatavat uut hinnastruktuuri ning müügiinformatsiooni vahetamist horeko sektoris ning jaekaubanduses.

12 Vaidlustatud otsuses leitakse, et kõnealune rikkumine kestis ajavahemikus 28. jaanuarist 1993 kuni 28. jaanuarini 1998.

13 Järeldades asjaolude kogumi alusel, et rikkumine on lõppenud, ei pidanud komisjon vajalikuks määruse nr 17 artikli 3 alusel nõuda asjaomastelt ettevõtjatelt rikkumise lõpetamist.

14 Samas leidis komisjon, et määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt tuleb Interbrew’le ja hagejale määrata trahv Interbrew’/Alken-Maesi kartellikokkuleppes osalemise eest.

15 Siinkohal märkis komisjon vaidlustatud otsuses, et kõik Interbrew’/Alken-Maesi kartellikokkuleppes osalejad panid toime tahtliku rikkumise.

16 Määratud trahvisummade arvutamisel järgis komisjon vaidlustatud otsuses suunistes ja koostööteatises sätestatud meetodit.

17 Vaidlustatud otsuse resolutiivosa on sõnastatud järgmiselt:

„Artikkel 1

[Interbrew], [Alken-Maes] ja [hageja] rikkusid [EÜ] artikli 81 lõiget 1, osaledes keerulises kokkulepete kogumis ja/või kooskõlastatud tegevuses, mis puudutasid mittekallaletungi üldpakti, hindasid ja sooduskampaaniaid jaekaubanduses, klientuuri jagamist horeko sektoris (sisaldades „klassikalist” horekot ning siseriiklikke kliente), horeko turul investeeringute ja reklaami piiramist, horeko sektoris ja jaekaubanduses kohaldatavat uut hinnastruktuuri ning müügiinformatsiooni vahetamist horeko sektoris ning jaekaubanduses, ning seda ajavahemikus 28. jaanuarist 1993 kuni 28. jaanuarini 1998.

Artikkel 2

[Interbrew’le] ja [hagejale] määratakse artiklis 1 tuvastatud rikkumiste eest järgmised trahvid:

a) [Interbrew’le]: trahv 45,675 miljonit eurot;

b) [hagejale]: trahv 44,043 miljonit eurot.

[…]”

Menetlus ja poolte nõuded

18 Esimese Astme Kohtusse 22. veebruaril 2002 saabunud hagiavaldusega esitas hageja käesoleva hagi.

19 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (viies koda) alustada suulise menetluse. Esimese Astme Kohus tegi oma kodukorra artikli 64 alusel pooltele ettepaneku esitada teatavaid dokumente ja vastata kirjalikele küsimustele. Pooled täitsid need nõuded tähtajaks.

20 Hageja taotles Esimese Astme Kohtult oma 30. novembri 2004. aasta kirjaga esiteks võtta toimikusse komisjoni 29. septembri 2004. aasta otsus, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust (asi COMP/C.37750/B2 – Brasseries Kronenbourg, Brasseries Heineken), teatavaks tehtud numbri all C (2004) 3597 lõplik (edaspidi „Kronenbourg/Heinekeni otsus”), ning teiseks tegi kodukorra artikli 64 lõikes 4 sätestatud menetluse korraldamise meetmete raames komisjonile ettepaneku esitada enne kohtuistungit või kohtuistungil tulemused tema uurimise kohta, mis puudutab Interbrew’ turgu valitseva seisundi võimalikku kuritarvitamist Belgia õlleturul.

21 Esimese Astme Kohus võttis 3. detsembri 2004. aasta otsusega esiteks eespool nimetatud kirja toimikusse ning teatas komisjonile, et viimasel on õigus esitada oma seisukohad hageja taotluse kohta Kronenbourg/Heinekeni otsuse toimikusse võtmise suhtes. Teiseks lükkas Esimese Astme Kohus tagasi menetlust korraldava meetme taotluse, viidates asjaolule, et komisjon on esitanud tulemused oma uurimise kohta, mis puudutab Interbrew’ turgu valitseva seisundi võimalikku kuritarvitamist Belgia õlleturul.

22 Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele kuulati ära 8. detsembri 2004. aasta avalikul kohtuistungil. Komisjon kinnitas kohtuistungil, et ta ei vaidle vastu hageja taotlusele võtta kohtutoimikusse Kronenbourg/Heinekeni otsus, mida ka Esimese Astme Kohus oma otsusega tegi.

23 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus EÜ artikli 230 alusel ja teise võimalusena vähendada nimetatud otsuse artiklis 2 määratud trahvi EÜ artikli 229 alusel;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

24 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

25 Oma hagi toetuseks esitab hageja kaheksa väidet. Esimesena esitatud kaks väidet puudutavad vaidlustatud otsuse tühistamist ning põhinevad kaitseõiguse ja hea halduse põhimõtte rikkumisel (esimene väide) ning põhjendamiskohustuse rikkumisel (teine väide). Teise võimalusena välja toodud kuus muud väidet puudutavad määratud trahvi summa vähendamist. Need põhinevad vastavalt trahvi põhisumma kindlaksmääramiseks rikkumise raskusastme vääral hindamisel, rikkudes proportsionaalsuse, võrdse kohtlemise ning ne bis in idem põhimõtteid (kolmas väide), rikkumise kestuse vääral hindamisel (neljas väide), Interbrew’ suhtes piirangu kohaldamisel arvesse võetud raskendava asjaolu põhjendamatusel (viies väide), hageja suhtes korduvuse raskendava asjaoluna põhjendamatul arvestamisel (kuues väide), kohaldamisele kuuluvate kergendavate asjaolude ebapiisaval arvestamisel (seitsmes väide) ja hageja koostöö ulatuse ning koostööteatise vääral hindamisel, mis rikub võrdse kohtlemise põhimõtet (kaheksas väide).

A – Nõuded, mis puudutavad vaidlustatud otsuse tühistamist

1. Väide, mis põhineb kaitseõiguse ja hea halduse põhimõtete rikkumisel

26 Väide koosneb kolmest osast. Esimeses osas väidab hageja, et tal ei olnud võimalik uurida konteksti, milles komisjon koostas hageja suhtes süüdistava tõendina kasutatud dokumendi. Teises osas märgib hageja, et komisjon ei tutvustanud talle enne vaidlustatud otsuse tegemist asjaolusid, mida võeti arvesse trahvi arvutamisel. Lõpuks, kolmandas osas väidab hageja, et komisjoni ja Interbrew’ koosolekute dokumenteerimata jätmine ning komisjoni keeldumine hagejale teatada Interbrew’ esitatud vastusest vastuväiteteatisele ei kujuta endast mitte ainult kaitseõiguse, vaid ka hea halduse põhimõtte rikkumist.

a) Väite esimene osa, mis põhineb asjaolul, et hagejal ei olnud võimalik uurida konteksti, milles komisjoni koostas hagejale etteheidete tegemiseks kasutatud dokumendi

Poolte argumendid

27 Hageja leiab, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada põhjusel, et tal ei olnud võimalik selgitada ja vaielda vastu selle dokumendi väljavõttele, mille koopia sai algselt komisjon ettevõtjalt Heineken NV (edaspidi „Heineken”) Madalmaades läbiviidud seotud uurimise käigus (edaspidi „Heinekeni dokument”). Komisjon viitas sellele dokumendile vaidlustatud otsuse 55. põhjenduses, et toetada järeldust, mille kohaselt hageja piiras Interbrew’ tegevust, ähvardades viimast Prantsuse turul vastumeetmetega, et sundida teda laiendama kartelli ulatusala. Selle järelduse toetuseks arvesse võetud teised asjaolud, mida mainiti vaidlustatud otsuse 54. põhjenduses, piirdusid Interbrew’ ühepoolsete avaldustega.

28 Hageja möönab, et Heinekeni dokumendile viidati vastuväiteteatises ning et ta tutvus sellega toimikuga tutvumise käigus. Komisjon piirdus vaidlustatud otsuses Heinekeni dokumendi saamise koha ja asjaolude märkimisega, pidades seda dokumenti autentseks ilma muude formaalsusteta, ega andnud hagejale võimalust uurida konteksti, milles dokument koostati.

29 Kuna sellele dokumendile eelnenud või järgnenud asutusesisesed kirjad või teated ei kuulunud toimikusse, siis puudus hagejal neile seega juurdepääs. Mitte ühtegi selle dokumendiga seotud tõendit, mida oli võimalik koguda uurimise käigus Madalmaades, ei lisatud toimikusse, vaatamata hageja esitatud sellekohasele taotlusele. Heinekeni ja Interbrew’ võimalikud selgitused, mida enam ei lisatud toimikusse, puudutavad nimetatud dokumendi tähendust. Peale selle ei sisaldanud komisjoni ja Heinekeni kirjavahetus Heinekeni dokumendi konfidentsiaalsuse kohta, mille komisjon edastas, mingisugust täiendavat informatsiooni ega ka tõendanud, et komisjonil endal olid vajalikud materjalid selle dokumendi tõlgendamiseks.

30 Hageja esitab selle kohta kaks alternatiivset etteheidet. Kas need tõlgendamise materjalid olid olemas, kuid neid ei olnud toimikusse lisatud, ning toimikule juurdepääs oli piiratud, rikkudes kaitseõigust, või neid materjale ei olnud olemas ning komisjon pidi tulenevalt oma kohustusest uurida ka õigustavaid asjaolusid kontrollima Heinekeni dokumendis sisalduva informatsiooni õigsust, püüdmaks teada saada dokumendi koostamise konteksti.

31 Hageja leiab, et igal juhul oleks ta teadmisega Heinekeni dokumendi koostaja isiku ja koostamise konteksti kohta suutnud viia haldusmenetluse teistsuguse tulemuseni, kuna ta oleks vastava võimaluse olemasolul saanud tõendada nimetatud dokumendi ehtsuse või tõelevastavuse puudumist. Sel juhul ei oleks Interbrew’ isiklikud avaldused olnud piisavad, et tõendada tema tegevuse väidetavat piiramist. Seega on Esimese Astme Kohtu praktikast tulenevalt rikutud kaitseõigust (Esimese Astme Kohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95–T‑104/95: Cimenteries CBR jt v. komisjon, edaspidi „Tsemendi kohtuotsus”, EKL 2000, lk II‑491, punkt 247).

32 Komisjon märgib, et hagejal oli juurdepääs Heinekeni dokumendile, mille „kontekstist” võis ta täielikult aru saada, ning et lisaks ei ole hageja haldusmenetluse käigus mitte kunagi viidanud kaitseõiguse rikkumisele. Igal juhul ei ole Heinekeni dokument ainus tõend, mis kinnitab hageja poolt Interbrew’ suhtes tehtud ähvardusi.

Esimese Astme Kohtu hinnang

33 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on konkurentsiasjades toimikule juurdepääsu eesmärgiks võimaldada vastuväiteteatise adressaatidel tutvuda komisjoni toimikus asuvate tõenditega, et adressaadid saaksid nende tõendite alusel avaldada tõhusalt arvamust vastuväiteteatises sisalduvate komisjoni seisukohtade suhtes (vt Esimese Astme Kohtu 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑191/98 ja T‑212/98–T‑214/98: Atlantic Container Line jt v. komisjon, EKL 2003, lk II‑3275, punkt 334 ja viidatud kohtupraktika). Toimikule juurdepääs kuulub ka menetluslike tagatiste hulka, mille eesmärgiks on tagada kaitseõigus ning iseäranis garanteerida õiguse olla ära kuulatud tõhus teostamine (vt eespool viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 334 ja viidatud kohtupraktika).

34 Komisjonil on seega kohustus teha kättesaadavaks EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetlusega seotud ettevõtjatele kõik süüdistavad ja õigustavad dokumendid, mida komisjon kogus uurimise käigus, v.a teiste ettevõtjate ärisaladusi sisaldavad dokumendid, institutsioonisisesed dokumendid ja muu konfidentsiaalne informatsioon (vt eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 335 ja viidatud kohtupraktika).

35 Kui osutub tõeseks, et komisjon tugines vaidlustatud otsuses süüdistavatele dokumentidele, mida ei ole uurimistoimikus ning millest ei teatatud hagejale, tuleb nimetatud dokumendid tõenditena kõrvale jätta (vt selle kohta Euroopa Kohtu 25. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 107/82: AEG v. komisjon, EKL 1983, lk 3151, punktid 24–30; eespool punktis 31 viidatud Tsemendi kohtuotsus, punkt 382 ja eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 338).

36 Dokumentide osas, mis võivad sisaldada õigustavaid andmeid, tuleb märkida, et kui need dokumendid asuvad komisjoni uurimistoimikus, siis kaitseõiguse rikkumise võimalik tuvastamine ei sõltu sellest, kuidas asjaomane ettevõtja käitus haldusmenetluse käigus, ega küsimusest, kas see ettevõtja oli kohustatud nõudma, et komisjon võimaldaks talle juurdepääsu tema toimikule või teeks talle kättesaadavaks määratud dokumendid (Esimese Astme Kohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑30/91: Solvay v. komisjon,EKL 1995, lk II‑1775, punkt 96 ja eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 340).

37 Seevastu on hageja kohustatud nende dokumentide osas, mis võivad sisaldada õigustavaid andmeid ja mis ei asu komisjoni uurimistoimikus, sõnaselgelt taotlema institutsioonilt juurdepääsu võimaldamist, sest jättes selle taotluse haldusmenetluse käigus esitamata, kaotatakse selle tulemusel õigus esitada lõpliku otsuse peale võimalik tühistamishagi (eespool punktis 31 viidatud Tsemendi kohtuotsus, punkt 383 ja eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 340).

38 Nende põhimõtete alusel tuleb uurida hageja etteheidete põhjendatust.

39 Esmalt tuleb märkida, et puudub igasugune vaidlus selle üle, et Heinekeni dokument sattus algselt komisjoni valdusesse viimase poolt määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 alusel Heinekeni äriruumides Madalmaades 22. ja 23. märtsil 2000 läbiviidud kontrolli käigus käesolevast asjast eraldiseisva asja kontekstis. Seejärel, 14. aprillil 2000 nõudis komisjon käesoleva asjaga seotud haldusmenetluse käigus informatsiooninõude teel vastavalt määruse nr 17 artiklile 11 Heinekenilt dokumendi uue koopia esitamist, mis lisati toimikusse.

40 Samuti tuleb märkida, et hageja möönab, et Heinekeni dokumendile viidati vastuväiteteatises ning et ta tutvus selle dokumendiga haldusmenetluse käigus toimikuga tutvumisel. Seega võis hageja konkreetselt selle dokumendi osas tegelikult teostada oma õigust olla ära kuulatud.

41 Hageja väidab siiski, et tal puudus juurdepääs võimalikele asutusesisestele kirjadele või teadetele, mis võisid eelneda Heinekeni dokumendi koostamisele või sellele järgneda ning võisid sisaldada õigustavaid asjaolusid.

42 Arvesse ei saa võtta hageja esitatud etteheidet, mille kohaselt komisjon keeldus hagejat teavitamast sellistest komisjoni valduses olevatest asutusesisestest kirjadest või teadetest. Siiski tuleb märkida, et tulenevalt kohtupraktikast saaks hageja tugineda kaitseõiguse rikkumisele vaid siis, kui ta oleks komisjonilt haldusmenetluse käigus sõnaselgelt taotlenud kõnealustele dokumentidele juurdepääsu võimaldamist (vt eespool punkt 37).

43 Hageja ei ole siiski ühtegi sellist taotlust esitanud. Esiteks piirdus hageja oma vastuses vastuväiteteatisele Heinekeni dokumendi sisu osas kinnitusega, et „selle dokumendi tõendusväärtus näib kahtlane [ning et] [ü]kski asjaolu [vastuväiteteatises] või dokumendis ei võimalda [hagejal] tuvastada selle koostajat või uurida selle konteksti”. Sellist kinnitust ei saa käsitleda sõnaselge taotlusena kõnealustele asutusesisestele kirjadele või teadetele juurdepääsu võimaldamiseks. Kohtuistungil Esimese Astme Kohtu selle kohta esitatud küsimusele vastates kinnitas hageja muu hulgas, et haldusmenetluse käigus tema esitatud taotlus toimikuga tutvumiseks oli üldise iseloomuga. Teiseks piirdub hageja oma 24. ja 28. jaanuari 2002. aasta kirjas sellega, et sõnastab toimikuga tutvumise teise taotluse väga üldsõnaliselt ning ilma ühegi otsese viiteta kõnealustele dokumentidele, kusjuures see taotlus esitati igal juhul pärast haldusmenetluse lõppu.

44 Mis puutub hageja etteheidet, et juhul, kui komisjoni valduses ei olnud ühtegi sellist sisekirja ega -teadet, mis eelnesid või järgnesid Heinekeni dokumendi koostamisele, ja ta jättis kontrollimata nimetatud dokumendi õigsuse, rikkus komisjon oma kohustust olla erapooletu, siis tuleb märkida, et see etteheide ei puuduta kaitseõiguse küsimust. Tegelikult taotleb hageja, et tuleb võtta seisukoht, kas komisjon on piisavalt selgitanud, mida ta tahtis Heinekeni dokumendiga tõendada, ning kas – kuna nimetatud dokument oli vajalik selle tõendi esitamisel – tema käsitletud küsimused on piisavalt tõendatud. Hageja seab siiski kahtluse alla Heinekeni dokumendi tõendusliku iseloomu, mis on aga asjakohatu küsimus, uurides käesolevat väidet, mis tuleneb kaitseõiguse rikkumisest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑37/91: ICI v. komisjon, EKL 1995, lk II‑1901, punkt 72), mida analüüsitakse allpool punktides 260, 261, 271–273 ja 284–290.

45 Seega tuleb väite esimene osa lükata tagasi.

b) Väite teine osa, mis põhineb asjaolul, et komisjon ei tutvustanud hagejale enne vaidlustatud otsuse tegemist asjaolusid, mida võeti arvesse trahvi arvutamisel

Poolte argumendid

46 Hageja viitab kaitseõiguse rikkumisele, mis põhineb faktil, et komisjon ei võimaldanud kordagi hagejal komisjoni trahvisumma määramisel aluseks võetud asjaoludega tutvuda ega neid kommenteerida. Komisjon piirdus vastuväiteteatises mõnerealise kokkuvõttega suunistes soovitatud meetodist ning miski nimetatud teatises ei võimaldanud hagejal ette näha eriti ebasoodsat kohtlemist, mida komisjon tema suhtes kavandas, ja sellest tulenevat ebavõrdset kohtlemist, võrreldes Interbrew’ga.

47 Vastuväiteteatises puudusid iseäranis asjaolud, millest ta oleks võinud järeldada, et komisjon kavatses tema puhul arvesse võtta korduvust, samas kui seda raskendavat asjaolu võetakse komisjoni otsuste tegemise praktikas arvesse üksnes üksikutel juhtudel. Nii mõistis komisjon 2001. aasta jooksul mitmel juhul süüdi korduva rikkumise toime pannud ettevõtjaid, ilma et ta oleks nendele ettevõtjatele trahvi kindlaksmääramise käigus siiski sellele raskendavale asjaolule viidanud. Nõnda oli see ettevõtja F. Hoffmann-La Roche AG suhtes (edaspidi „Hoffmann-La Roche”) komisjoni 21. novembri 2001. aasta otsuses 2003/2/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetlust (juhtum COMP/E‑1/37.512 – Vitamiinid) (ELT 2003, L 6, lk 1, edaspidi „Vitamiinide otsus”) ja komisjoni 5. detsembri 2001. aasta otsuses 2002/742/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetlust (juhtum COMP/E‑1/36.604 – Sidrunhape) (EÜT 2002, L 239, lk 18, edaspidi „Sidrunhappe otsus”), samuti ettevõtja Stora Kopparbergs Bergslags AB (edaspidi „Stora”) – kuigi otsuse adressaat teise nime all – suhtes asjas, mis oli aluseks komisjoni 20. detsembri 2001. aasta otsusele 2004/337/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetlust (juhtum COMP/E‑1/36.212 – Isekopeeruv paber) (EÜT 2004, L 115, lk 1, edaspidi „Isekopeeruva paberi otsus”) või ettevõtja Volkswagen AG (edaspidi „Volkswagen”) suhtes komisjoni 29. juuni 2001. aasta otsuses 2001/711/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust (juhtum COMP/F‑2/36.693 – Volkswagen) (EÜT 2001, L 262, lk 14, edaspidi „II Volkswageni otsus”). Samas ei ole see kohtlemise erinevus õigustatud.

48 Sellise näitaja arvesse võtmata jätmine on eriti kahjustav seetõttu, et asjas, mis oli aluseks komisjoni 20. juuni 2001. aasta otsusele 2002/405/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust (juhtum COMP/E-2/36.041/PO – Michelin) (EÜT 2002, L 143, lk 1, edaspidi „II Michelini otsus”), kus komisjon võttis raskendava asjaoluna samuti arvesse korduvust, oli kõnealusel ettevõtjal võimaldatud esitada oma argumendid selle küsimuse kohta enne otsuse tegemist.

49 Komisjon väidab, et tal on trahvisumma kindlaksmääramisel kaalutlusõigus ning et ta nimetas vastuväiteteatises kõik need asjaolud, mida ta kavatses võtta arvesse sel eesmärgil ning mis on nõutavad põhjendamiskohustuse alusel. Lisaks ei olnud komisjonil kohustust teatada oma kavatsusest võtta raskendava asjaoluna arvesse korduvust. Igal juhul ei saanud hagejale olla teadmata see, et suunistes mainitakse sõnaselgelt korduvust raskendava asjaoluna, ega ka see, et tema puhul oli rikkumine juba kaks korda tuvastatud.

Esimese Astme Kohtu hinnang

50 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt täidab komisjon oma kohustust kinni pidada ettevõtjate õigusest olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises sõnaselgelt, et ta asub uurima, kas asjaomastele ettevõtjatele võib trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime tahtlikult või hooletusest. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt asjaolusid enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise asjaolu vastu (Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique diffusion française jt v. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 21 ja Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑31/99: ABB Asea Brown Boveri v komisjon, EKL 2002, lk II‑1881, punkt 78).

51 Trahvisummade kindlaksmääramisel on asjaomaste ettevõtjate kaitseõigus tagatud võimalusega esitada komisjonile märkusi rikkumise kestuse, raskusastme ja konkurentsivastase laadi ettenähtavuse kohta. Lisaks sellele on trahvisumma kindlaksmääramise puhul ettevõtjatel täiendavaks tagatiseks see, et Esimese Astme Kohtul on täielik pädevus läbi vaadata otsused ning tühistada või vähendada trahvi määruse nr 17 artikli 17 alusel (Esimese Astme Kohtu 6. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑83/91: Tetra Pak v. komisjon, EKL 1994, lk II‑755, punkt 235 ja selle kohta eespool punktis 50 viidatud kohtuotsus ABB Asea Brown Boveri v. komisjon, punkt 79).

52 Käesolevas asjas tuleb esiteks märkida, et komisjon viitas vastuväiteteatise punktis 213 etteheidetavaid asjaolusid silmas pidades oma kavatsusele määrata trahve adressaatidest ettevõtjatele, sh hagejale. Komisjon lisas vastuväiteteatise punktis 214, et määratavate trahvisummade kindlaksmääramiseks peab ta arvesse võtma kõiki käesoleva asjaga seotud asjaolusid, eelkõige rikkumise raskusastet ja kestust. Lisaks sellele viitas komisjon selle teatise punktis 216, et vastuväiteteatises toodud asjaolude hulgast võttis ta eelkõige arvesse asjaolu, et viidatud kartellid kujutavad endast EÜ artikli 81 lõike 1 tahtlikku rikkumist.

53 Komisjon viitas samuti samas punktis 216, et vastuväiteteatises kirjeldatud turgude jagamise ja hindade kindlaksmääramise kokkulepped kujutavad oma iseloomu poolest EÜ artikli 81 lõike 1 kõige raskemat rikkumist. Komisjon täpsustas vastuväiteteatise punktis 215, et ta võttis rikkumise raskusastme hindamisel arvesse rikkumise iseloomu, rikkumise tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurust. Lisaks sellele märkis komisjon nimetatud teatise punktis 216, et iga rikkumisest osa võtnud ettevõtja rolli kindlaksmääramisel võttis komisjon muuhulgas arvesse igaühe täidetud rolli viidatud salakokkulepetes ning igaühe rikkumises osalemise kestust.

54 Komisjon täpsustas samuti vastuväiteteatise punktis 217, et igale ettevõtjale määratud trahvi summa peegeldas võimalikke raskendavaid või kergendavaid asjaolusid ning et komisjon kohaldas vastava põhjuse olemasolul koostööteatist. Lõpuks viitas komisjon punktile 218, millega ta kavatses määrata sellise suurusega trahvisumma, millel oleks piisavalt hoiatav mõju.

55 Eeltoodust tuleneb, et kooskõlas eelpool nimetatud kohtupraktikaga viitas komisjon oma vastuväiteteatises (punktid 213–218) otseselt iseenda kavatsusele määrata trahve adressaatidest ettevõtjatele ning märkis ära peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mida ta pidi arvesse võtma hagejale määratava trahvi summa kindlaksmääramisel, millega on selles osas hageja õigusest olla ära kuulatud kinni peetud.

56 Teiseks tuleb täpsemalt hageja suhtes arvesse võetud korduvuse raskendava asjaolu osas märkida, et esiteks toovad suunised raskendava asjaolu näitena esile sama ettevõtja samaliigilise rikkumise korduvuse ning teiseks viitas komisjon vastuväiteteatises, et ta võttis arvesse iga ettevõtja isiklikku rolli salakokkulepetes ning et trahvisumma peegeldas võimalikke raskendavaid või kergendavaid asjaolusid. Seega pidi hageja tähele panema, et komisjon võttis arvesse seda raskendavat asjaolu, jõudes järeldusele, et kohaldamistingimused olid täidetud.

57 Kolmandaks tuleb täpsemalt hageja argumendi osas, mille kohaselt koheldi hagejat diskrimineerivalt võrreldes teiste korduva rikkumise toimepannud ettevõtjatega, kelle suhtes seda raskendavat asjaolu ei võetud arvesse, rõhutada, et ainuüksi asjaolu, et komisjon ei lugenud oma varasemas otsuste tegemise praktikas trahvisumma kindlaksmääramisel teatavaid elemente raskendavateks asjaoludeks, ei tähenda veel, et ta peaks sama hinnangu andma hilisemas otsuses (vt analoogia alusel eelkõige Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑7/89: Hercules Chemicals v. komisjon, EKL 1991, lk II‑1711, punkt 357; 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑347/94: Mayr-Melnhof v. komisjon, EKL 1998, lk II‑1751, punkt 368, ja 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑23/99: LR AF 1998 v. komisjon, EKL 2002, lk II‑1705, punktid 234 ja 337). Teiseks, nagu tuleneb eespool punktis 56 toodud põhjendustest, ei tähenda ettevõtjale teise asja raames antud võimalus avaldada arvamust kavatsuse kohta tuvastada tema suhtes korduvus seda, et komisjonil oleks kohustus tegutseda sel viisil kõikide juhtumite puhul, ega ka seda, et sellise võimaluse puudumisel on hagejal täielikult takistatud teostada oma õigust olla ära kuulatud.

58 Neil asjaoludel tuleb väite teine osa tagasi lükata.

c) Väite kolmas osa, mis põhineb komisjoni ja Interbrew’ vahel peetud koosolekute dokumenteerimata jätmisel ning komisjoni keeldumisel teatada hagejale Interbrew’ esitatud vastusest vastuväiteteatisele

Poolte argumendid

59 Hageja väidab, et esiteks ei sisalda ei vastuväiteteatis ega vaidlustatud otsus täpseid andmeid, mis võimaldaksid hagejal hinnata vaidlustatud otsuse 34. põhjenduses nimetatud ning komisjoni esindajate ja Interbrew’ esindajate koosolekute sisu ja tähendust. Enne vaidlustatud otsuse tegemist ei olnud käesoleval juhul mitte ühtegi nende koosolekute protokolli esitatud hagejale tutvumiseks ega ka lisatud komisjoni toimikusse. Teiseks, keeldudes 7. veebruari 2002. aasta kirjaga võimaldamast hagejal tutvuda Interbrew’ vastusega vastuväiteteatisele, rikkus komisjon hageja kaitseõigust ning hea halduse põhimõtet.

60 Esiteks leiab hageja, et tal ei olnud võimalik kontrollida ja vajaduse korral vaielda vastu Interbrew’ võimalikele avaldustele eespool nimetatud koosolekute käigus, millel oleks võinud olla oluline mõju komisjoni hinnangule asjaomaste asjaolude ja uurimisaluste ettevõtjate koostöö kohta.

61 Selle küsimuse kohta väidab hageja eelkõige, et komisjonil oli Interbrew’ suhtes üldiselt heatahtlik hoiak, mis vastandus hageja karmi kohtlemisega. Seega võib Interbrew’ turgu valitsevale seisundile, mis oli siiski uurimise esemeks, menetluse käigus viitamata jätmist selgitada kõnealuste mitteametlike koosolekute valguses. Lisaks sellele ei kinnita toimik vaidlustatud otsuses mainitud 9. detsembri 1999. aasta telefonivestlust L. B. (Alken-Maes) ja A. B. (Interbrew) vahel. Sama kehtib Interbrew’s 5. mail 1994 toimunud sisekoosoleku sisu suhtes, mille käigus Interbrew’ Chief Executive Officer (edaspidi „CEO”) (M.), st tema kõrgeim juhataja paljastas stsenaariumi, mis väidetavalt vastas hageja nõudele, mille kohaselt kohustus Interbrew 500 000 hektoliitrit õlut Alken-Maesile üle kandma.

62 Teiseks väidab hageja, et tal ei olnud võimalik tutvuda Interbrew’ esitatud vastusega vastuväiteteatisele, kuna komisjon keeldus juurdepääsu võimaldamisest. Tegelikult taotles hageja sõnaselgelt 24. ja 28. jaanuari 2002. aasta kirjaga komisjonilt toimikule uut juurdepääsu, eelkõige juurdepääsu Interbrew’ esitatud vastusele vastuväiteteatise peale, millest komisjon keeldus 7. veebruari 2002. aasta kirjaga.

63 Komisjon väidab, et hageja oli teadlik mitteametlikest koosolekutest ning et ta ei nõudnud haldusmenetluse käigus kordagi juurdepääsu nende koosolekute võimalikele aruannetele, mida antud juhul ei olnud olemas ning mis oleksid igal juhul kasutud olnud. Kõik vaidlustatud otsuses sisalduvad faktilised asjaolud rajanevad dokumentidel, mis sisalduvad toimikus, millele juurdepääsu olemasolu ei ole hageja kunagi vaidlustanud. Mis puutub Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) alusel esitatud dokumentidele juurdepääsu taotlusesse, siis see võeti tagasi.

Esimese Astme Kohtu hinnang

64 Esmalt tuleb pooltega peetud mitteametlike koosolekute osas märkida, et ei hageja ega komisjon ei vaidlusta oma kirjalikult esitatud dokumentides asjaolu, et selliste koosolekute kohta ei koostatud aruandeid. Esimese väite käesoleva osaga, mis puudutab neid koosolekuid, väidetakse, et konkurentsiasjades toimikule juurdepääsu õiguse järgimine komisjoni poolt kohustab teda selliseid aruandeid koostama ja pooltele kättesaadavaks tegema.

65 Selles suhtes tuleb meenutada, et eespool punktides 33 ja 34 tsiteeritud kohtupraktika kohaselt on konkurentsiasjades toimikule juurdepääsu õiguse eesmärk võimaldada vastuväiteteatise adressaatidel tutvuda komisjoni toimikus sisalduvate tõenditega, et saaks tõhusalt teostada õigust olla ära kuulatud. Komisjon on seega kohustatud tegema asjaomastele ettevõtjatele kättesaadavaks kõik uurimise käigus kogutud süüdistavad või õigustavad dokumendid, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muu konfidentsiaalne informatsioon.

66 Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et komisjonil ei ole seevastu mingit üldist kohustust koostada aruandeid arutelude kohta, mis tal on toimunud teiste pooltega nendega peetud koosolekutel asutamislepingu konkurentsieeskirjade kohaldamise raames (vt selle kohta eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 351).

67 Niisuguse kohustuse puudumine ei ole siiski selline, mis võtaks komisjonilt kohustused, mis tal lasuvad toimikule juurdepääsu valdkonnas. Tegelikult ei tohi lubada, et kolmandate isikutega suulise suhtlemise praktika kasutamine kahjustaks kaitseõigust. Kui komisjon otsustab oma otsuses kasutada süüdistavat teavet, mille teine pool on suuliselt edastanud, peab ta selle asjaomasele ettevõtjale kättesaadavaks tegema, et viimati mainitu saaks tõhusalt avaldada oma arvamust järelduste kohta, milleni komisjon on selle teabe põhjal jõudnud. Vastaval juhul peab komisjon selleks koostama kirjaliku dokumendi, mis on mõeldud tema toimikusse lisamiseks (vt selle kohta eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punkt 352).

68 Käesolevas asjas tuleb sedastada, et peale kahe konkreetse argumendi seisnevad hageja argumendid üldises kinnitamises kõigepealt, et mitteametlikud koosolekud võisid oluliselt mõjutada asjaolude ja uurimisaluste ettevõtjate koostöö hindamist, seejärel, et komisjonil oli Interbrew’ suhtes menetluse vältel üldiselt heatahtlik hoiak, mis vastandus hageja karmusega, millega vaidlustatud otsus hagejat kohtles, ja lõpuks, et kuigi ametlikel koosolekutel edastatud teave oli kasulik Interbrew’le, ei saanud see mõjutada hageja olukorda.

69 Need üldised argumendid, mis ei täpsusta, millises osas rajaneb vaidlustatud otsuses komisjoni poolt aluseks võetud süüdistav teave mitteametlikel koosolekutel edastatud teabel, ei ole sellised, mis tõendaksid kaitseõiguse rikkumise olemasolu, mida tuleb uurida vastavalt iga juhtumi spetsiifilistele asjaoludele (vt selle kohta eespool punktis 36 viidatud kohtuotsus Solvay v. komisjon, punkt 60). Nagu eespool punktis 33 mainitud, on konkurentsiasjades toimikule juurdepääsu õigus antud üksnes selleks, et võimaldada asjaomastel ettevõtjatel avaldada tõhusalt oma arvamust järelduste kohta, milleni komisjon on vastuväiteteatises jõudnud. Seega, kuna hageja ei toonud esile – peale kahe konkreetse väite, mida uuritakse allpool – ühtki vastuväiteteatises ning hiljem vaidlustatud otsuses aluseks võetud etteheidet, mis oleks rajanenud mitteametlikel koosolekutel suuliselt edastatud teabel, millele tal ei oleks olnud juurdepääsu, ei saa ta selles küsimuses komisjonile kaitseõiguse rikkumist ette heita (vt selle kohta eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Atlantic Container Line jt v. komisjon, punktid 353–354).

70 Mis puudutab eespool viidatud kahte konkreetset argumenti, mille kohaselt võivad vaidlustatud otsuses sisalduvad viited 9. detsembri 1996. aasta telefonivestlusele ja 5. mai 1994. aasta sisekoosoleku sisule pärineda üksnes mitteametlikelt koosolekutelt, siis tuleb uurida, kas kõnealused asjaolud tuginevad toimikus sisalduvale täpsele teabele.

71 Mis puudutab kõigepealt 9. detsembri 1996. aasta telefonivestlust, mida on mainitud vaidlustatud otsuse 91. põhjenduses, siis tuleb sedastada, et vastuväiteteatise punktis 93 on märgitud, et „19. septembril toimunud koosoleku järel pidas L. B. (Alken-Maes) 9. detsembril 1996 telefonivestluse A. B.-ga (Interbrew)”. Sellele lausele on lisatud 116. joonealune märkus, milles märgitakse: „Alken-Maesi 7. märtsi 2000. aasta kiri ja selle lisad 42 ja 44 ([komisjoni toimiku leheküljed] 7884, 8513 ja 8528–8530), mis sisaldavad viiteid järgmistele dokumentidele: Alken-Maesi juures läbiviidud uurimine, dokument AvW19 ([komisjoni toimiku leheküljed] 150–153) ja dokument MV17 ([komisjoni toimiku leheküljed] 532–541)”. Samad viited sisalduvad vaidlustatud otsuse 123. joonealuses märkuses, mis vastab 91. põhjendusele.

72 Vastuses Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele, millega paluti komisjonil täpsustada dokumente, mille alusel ta järeldas, et L. B. (Alken-Maes) ja A. B. (Interbrew) vaheline Interbrew’ hindade teemaline telefonivestlus leidis aset 9. detsembril 1996, vastas komisjon, et ta jõudis sellele järeldusele komisjoni toimiku lehekülje 8513 alusel, mis kujutab endast Alken-Maesi 7. märtsi 2000. aasta kirja komisjonile lisa 42 viimast lehekülge.

73 Selle dokumendi, mis seisneb L. B. (Alken-Maes) käsikirjalistes märkmetes, analüüsist tuleneb, et kuigi ühtegi 9. detsembril 1996 peetud telefonikõnet ei ole seal mainitud, võib sellest dokumendist leida seevastu mitu algsele versioonile hiljem nähtavalt juurde lisatud tähelepanekut, mis kujutavad endast ilmselt vastust algselt Interbrew’ hinnatingimuste kohta sõnastatud küsimustele. Nendest tähelepanekutest kolm sisaldavad kuupäeva „(9/12/96)” ja nende hulgast kaks lühendit „IB” (Interbrew), üks sisaldab lisaks nimetähti A. B. (Interbrew).

74 Seega tuleb järeldada esiteks, et 9. detsembril 1996 Interbrew’ ja Alken-Maesi vahelist suhtlemist Alken-Maesi hinnatingimuste kohta oli siiski mainitud vastuväiteteatises ning et komisjoni viidatud suhtlemise olemasolu kinnitas dokument, mis asus toimikus ja oli hagejale kättesaadav, kuna hageja endine tütarettevõtja Alken-Maes oli ise selle komisjonile esitanud. Küsimusel, kas suhtlemine toimus telefoni teel või mitte, puudub õiguse olla ära kuulatud teostamise seisukohast tähtsus, kuna olgugi et on kahetsusväärne, et komisjoni kinnitus selles punktis on toetuseta, saab hageja kasutada õigust olla ära kuulatud tulenevalt suhtlemise toimumisest ning käesoleval juhul selle sisust, mitte aga tulenevalt sellest, kas suhtlemine toimus telefoni teel või mitte, kuna see küsimus ei mõjuta selle õigusvastase või õiguspärase laadi kindlaksmääramist.

75 Edasi tuleb vaidlustatud otsuse 53. põhjenduses sisalduva kinnituse – nimelt paljastas Interbrew CEO 5. mai 1994. aasta sisekoosolekul „stsenaariumi”, mis „vastas Danone/Kronenbourgi nõudele”, mille kohaselt kohustus Interbrew 500 000 hektoliitrit õlut Alken-Maesile üle kandma – osas sedastada, et vastuväiteteatise punkt 55 viitab, et „Interbrew’s toimunud sisekoosolekul paljastas [M.] järgmise stsenaariumi, mis vastas Danone/Kronenbourgi nõudele. Interbrew kohustus 500 000 hektoliitrit Alken-Maesile üle kandma (täpsemalt jaekaubanduses) ja et kui „Interbrew ei nõustu selle nõudmisega, hävitavad nad Heinekeni kaasosalusel Interbrew France ning ründavad Belgia Interbrew’d väga madalate hindadega”. Järgnev punkt 56 täpsustab, et „Kronenbourgi stsenaariumi uuriti Interbrew 5. mai 1994. aasta sisekoosolekul”. Vastuväiteteatise punkti 55 35. ja 36. joonealune märkus viitavad Interbrew’ 28. veebruari 2000. aasta kirjale ja selle lisale 18 (komisjoni toimiku lk 7683). Samad viited dokumentidele asuvad vaidlustatud otsuse 53. põhjenduses.

76 Selles suhtes tuleb märkida, et Interbrew’ 28. veebruari 2000. aasta kirja lisa 18, mis kujutab endast Interbrew’ M. C. avaldust, sisaldab nimetatud avalduse teisel leheküljel järgnevat lõiku:

„[M.] meenutas koos meiega sisekoosolekul (5. mail 1994) stsenaariumi, mida nõudis Kronenbourg. Sisuliselt pressis KRO välja, et ITW kannaks üle 500 000 [hektoliitrit] AM-ile (eelkõige „Food’is”). Vastasel juhul hävitavad nad Heinekeni kaasosalusel ITW-France’i ja nad ründavad ITW-Belgiat väga madalate hindadega.”

77 Seega tuleb sedastada, et vaidlustatud otsuse 53. põhjenduses ning vastuväiteteatise punktides 55 ja 56 sisalduv kinnitus vastab sisuliselt Interbrew’ kirjalikult esitatud sellise informatsiooni sisule, mis asub toimikus ja oli hagejale sellisena kättesaadav. Hageja ei saa siiski toetuda asjaolule, et vaidlustatud otsuse 53. põhjenduses sisalduva kinnituse osas ei saa ta tõhusalt teostada oma õigust olla ära kuulatud.

78 Eelnevast tuleneb esiteks, et Interbrew’ga peetud mitteametlikelt koosolekutelt väidetavalt pärinevad kinnitused asuvad vastuväiteteatises, ja teiseks, et igal juhul on nende kinnituste aluseks osas, mis puudutab nende vajalikkust, et tõendada EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumist, sellised dokumendid, millele hagejal oli juurdepääs. Seega tuleb järeldada, et hagejal oli võimalik tõhusalt arvamust avaldada nende kinnituste kohta ning et järgiti tema õigust olla ära kuulatud.

79 Teiseks, mis puudutab argumenti, et pärast seda, kui hageja tutvus 5. oktoobril 2002 toimikuga, ei võimaldatud hagejale tema kaitseõigust rikkudes juurdepääsu toimikusse lisatud dokumentidele, nimelt Interbrew’ vastusele vastuväiteteatisele, mis oleks võinud sisaldada õigustavaid andmeid, on piisav märkida, et toimiku lisadokumentidega tutvumise taotlus esitati 24. ja 28. jaanuari 2002. aasta kirjadega pärast haldusmenetluse lõppu. Haldusmenetluse käigus sellise taotluse esitamata jätmisel kaotatakse selles küsimuses õigus esitada edaspidi tühistamishagi (vt selle kohta eespool punktis 31 viidatud Tsemendi kohtuotsus, punkt 383). Seega tuleb see argument tagasi lükata.

80 Mis puutub määruse nr 1049/2001 alusel 4. märtsil 2002 esitatud dokumentidele juurdepääsu taotlusesse, siis on piisav sedastada, et nimetatud määruse artikli 7 lõige 2 sätestab, et „[o]salise või täieliku keeldumise korral võib taotleja 15 tööpäeva jooksul institutsiooni vastuse saamisest arvates teha kordustaotluse, milles palub institutsioonil oma seisukoht läbi vaadata”. Hageja esitatud dokumentidele juurdepääsu taotlusele soovitud käigu andmisest komisjoni 26. märtsi 2002. aasta keeldumise tagajärjel tuleb sedastada, et hageja ei esitanud ettenähtud tähtaja jooksul kordustaotlust ja nii nagu ta kinnitas kohtuistungil Esimese Astme Kohtu küsimusele vastates, võttis hageja oma taotluse 4. märtsil 2002 tagasi.

81 Sellest järeldub, et väite kolmas osa ning järelikult esimene väide tervikuna tuleb tagasi lükata.

2. Väide, mis rajaneb põhjendamiskohustuse rikkumisel

a) Poolte argumendid

82 Hageja väidab, et vaidlustatud otsust on ebapiisavalt põhjendatud, kuna esiteks puudub sealt asjassepuutuvate lepingute mõiste, mis on vajalik ja konkurentsivastase tegevuse igasugusele hindamisele eelnev tingimus, ja teiseks piirdub otsus trahvisumma arvutamisel lihtsa viitega suunistele, viitamata temale määratud trahvi summa kindlaksmääramisel kasutatud kriteeriumide täpsele tähendusele.

83 Esiteks on hageja sõnul vaidlustatud otsust ebapiisavalt põhjendatud, kuna vastupidi Esimese Astme Kohtu praktikas tunnustatud nõudele (Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑68/89, T‑77/89 ja T‑78/89: SIV jt v. komisjon, „Lehtklaas”, EKL 1992, lk II‑1403, punkt 159) ei ole otsus käesolevas asjas rajatud asjassepuutuva turu vastavale mõistele, vaid üksnes „Belgia õlleturu” olemasolu sedastamisele. Komisjon tegi vea, kui jättis analüüsimata kõnealuse turu või kõnealuste turgude täpse geograafilise ulatuse ning erinevate õlletoodete võimaliku asendamise. Asjaolu, et komisjon vahetas kostja vastuses väljendi „Belgia õllesektor” väljendiga „Belgia õlleturg”, ei lükka ümber hageja vastuväidet, et käesolevas asjas oli turu määratlemine rikkumise määratlemisest lahutamatu. Mainitud geograafilised turud, st Belgia ja Prantsuse turg olid vaidlustatud otsuses määratletud ebapiisavalt dokumenteeritud viisil.

84 Lisaks sellele oli komisjon hageja arvates arvestanud Prantsuse turuga seotud asjaolusid, ilma et nende tähenduse analüüsimist selle turu spetsiifiliste tunnusjoonte valguses oleks peetud vajalikuks. Komisjon tugineb iseäranis argumendile, mis puudutab väidetavalt hageja Prantsuse turul Interbrew’le tehtud ähvardust, samas kui sellise konkurentsi piirava tegevuse olemasolu saab tuvastada üksnes õigesti määratletud turul teatava võimsuse tuvastamise korral.

85 Käesoleval juhul oli mõnel vaidlustatud otsuse esemeks oleva rikkumise tuvastamise toetuseks kasutatud faktil, sh 11. mai 1994. aasta koosolek, 6. juuli 1994. aasta telefonivestlus ja 17. aprilli 1997. aasta koosolek, komisjoni arvates Belgiast laiem ese. Lisaks olid Prantsusmaa ja Belgia omavaheline sõltuvus ja nendes kahes riigis toimunud tegevuse sarnasus komisjoni meelest rikkumise olulised elemendid, eriti mis puudutab väidetavat ähvardust.

86 Hageja leiab, et selles osas kaldus komisjoni otsustus käsitleda samalaadseid tegevusi eraldiseisvalt kõrvale tema tavapärasest praktikast, mis seisneb erinevate õigusvastaste tegude tuvastamises ühes otsuses, kui need tegevused on omavahel seotud seeläbi, et kartellikokkuleppe pooled on samad, kartellikokkuleppe mehhanismid on erinevates maades sarnased või erinevad territooriumid või kaubad on omavahel sõltuvuses (vt näiteks komisjoni 10. jaanuari 1996. aasta otsus 96/478/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetlust (IV/34.279/F3 – ADALAT) (EÜT L 201, punkt 1, edaspidi „ADALAT-i otsus”) ja Vitamiinide ning Isekopeeruva paberi otsused).

87 Hageja arvates paneb otsustus võtta vastu otsust teda õiguslikult ebakindlasse olukorda ja selle tagajärjena on komisjonil lähtesummade ja võimalike koefitsentide korduva kohaldamise kaudu võimalik kunstlikult paisutada trahvide kogusummat, mis määratakse asjaolude teatava kogumi suhtes, ilma et kõnealustel ettevõtjatel oleks võimalik aru saada, mille poolest on tegevused eraldiseisvad ning mis põhjustel kujutavad nad eraldiseisvaid rikkumisi.

88 Teiseks on hageja sõnul vaidlustatud otsust ebapiisavalt põhjendatud samuti trahvi summa arvutamise osas. Sisaldades vaidlustatud otsuse 294. põhjenduses lihtsat viidet suunistes määratletud meetodile, samal ajal kui suunised „peaksid tagama komisjoni otsuste läbipaistvuse ja erapooletuse nii ettevõtjate kui ka Euroopa Ühenduste Kohtu silmis”, ei ole komisjon täitnud tal lasuvat põhjendamiskohustust ning on rikkunud õiguskindluse põhimõtet.

89 Trahvisumma põhjendamine põhineb meetodil, mis seisneb selles, et võttes aluseks numbrilise lähtepunkti ning tehes sellesse parandusi, on oluline, et komisjon täpsustaks piisavalt üksikasjalikult trahvisumma arvutamisel kasutatavate kriteeriumide tähendust, et jõuda põhjendamiskohustuse eesmärgi täitmiseni, st võimaldada hagejal oma õiguste kaitseks hinnata trahvi summa määramise vastavust ning õiguspärasust, Esimese Astme Kohtul ja Euroopa Kohtul teostada kontrolli ning kõikidel huvitatud isikutel saada teada, kuidas komisjon kohaldab EÜ asutamislepingut.

90 Kuigi komisjon ei pidanud oluliseks aritmeetilist valemit, ei viita hageja sõnul käesolevas asjas vaidlustatud otsus määratud trahvi arvutamisele ega selle summa kindlaksmääramiseks mõeldud kummagi kriteeriumi täpsele tähendusele. Erinevalt tegutsemisviisile, mida järgitakse kartelli valdkonnas tehtud teistes otsustes nagu Vitamiinide ja Isekopeeruva paberi otsused, ei ole 25 miljoni euro suuruse kindla summa suvaline määramine ega trahvisumma hoiatava mõju uurimise ulatus, millele viidatakse vaidlustatud otsuse 305. põhjenduses, põhjendatud mõõdetavate kriteeriumidega. Asjassepuutuva turu vastava mõiste puudumine viitab samuti trahvi summa arvutamise ebapiisavale põhjendamisele, kuna suuniste kohaselt on lähtesumma valik seotud selliste asjaoludega nagu kõnealuse geograafilise turu suurus, kartelli mõju sellele turule ning käive turul.

91 Täpsemalt oli komisjon hageja sõnul kohaldanud hageja suhtes arvesse võetud kahe raskendava asjaolu, st Interbrew’ suhtes piirangu kohaldamise ning korduvuse alusel ainult ühekordset trahvi suurendavat 50-protsendilist protsendimäära, viitamata mõlema arvesse võetud raskendava asjaolu vastavale ulatusele. Trahvi summa arvutamisel kasutatud erinevate kriteeriumide vastavat tähtsust puudutava täpsustuse puudumine ei võimalda hagejal hinnata, mil määral tuleks määratud trahvi vähendada.

92 Hageja arvates on selline selgete ja asjassepuutuvate elementide puudumine veelgi enam andestamatu, kuna komisjon tunnistab trahvisumma arvutamist puudutavate sisenõupidamiste ja -arutelude tarbeks tema teenistuste koostatud dokumentide olemasolu ja kuna need dokumendid ei olnud kättesaadavad. Selline asjaolu annab mõista, et komisjon võttis vaidlustatud otsuses arvesse muid elemente kui need, mis olid talle kättesaadavad, ilma et ta neid siiski oleks vaidlustatud otsuses maininud.

93 Hageja väidab täpsemalt, et komisjon ei ole piisavalt põhjendanud, miks hageja suhtes võeti korduvust arvesse raskendava asjaoluna. Selline põhjendamata jätmine on hagejat eriliselt kahjustav, kuna komisjon ei suurenda süstemaatiliselt trahvisummat korduvuse alusel, vaid jätab oma otsustuspraktikas mulje kahtlustest selle osas, millised peaksid olema tema roll ja tähtsus trahvisumma kindlaksmääramisel, kusjuures suuniste vastuvõtmine ei ole olnud piisav sellest tuleneva ebakindluse kõrvaldamiseks.

94 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

95 Hagide puhul, mis on esitatud komisjoni otsuste peale, millega määratakse ettevõtjatele trahve konkurentsieeskirjade rikkumise eest, tuleneb Esimese Astme Kohtu pädevus kahest alusest. Esiteks on kohus EÜ artikli 230 alusel pädev kontrollima nende seaduslikkust. Selle käigus peab ta muu hulgas kontrollima EÜ artiklis 253 ette nähtud põhjendamiskohustuse järgimist, mille rikkumine viib otsuse tühistamiseni. Teiseks on Esimese Astme Kohus pädev talle EÜ artikliga 229 ja määruse nr 17 artikliga 17 antud täieliku pädevuse raames hindama trahvisummade kohasust. Viimati nimetatud hindamine võib õigustada täiendava teabe, mille mainimist vaidlustatud otsuses ei ole sellisena EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustuse alusel nõutud, esitamist ja arvesse võtmist (Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑248/98 P: KNP BT v. komisjon, EKL 2000, lk I‑9641, punktid 38–40 ja Esimese Astme Kohtu 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑220/00: Cheil Jedang v. komisjon,EKL 2003, lk II‑2473, punkt 215).

96 Mis puudutab põhjendamiskohustuse täitmise kontrollimist, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutud põhjendustest selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtuasutusel järelevalvet teostada. Põhjendamisnõuet tuleb hinnata koostoimes asjaoludega, nimelt akti sisu, esitatud põhjenduste olemuse ja huviga, mis võib olla akti adressaatidel või teistel otseselt ja isiklikult aktiga seotud isikutel selgituste saamiseks. Ei ole nõutud, et põhjendused täpsustaksid kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna otsuse põhjenduste vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades (Euroopa Kohtu 13. märtsi 1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 296/82 ja 318/82: Madalmaad ja Leeuwarder Papierwarenfabriek v. komisjon, EKL 1985, lk 809, punkt 19; 29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑56/93: Belgia v. komisjon, EKL 1996, lk I‑723, punkt 86; ja 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon v. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63, ja eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Cheil Jedang v. komisjon, punkt 216).

97 Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi põhjendamise kohustuse ulatuse osas tuleb esiteks meenutada, et see tuleb kindlaks määrata määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 teise lõigu sätete alusel, mille kohaselt „[t]rahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust”. Niisiis on põhjendamiskohustust puudutava olulise vorminõude tingimused täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamise alused, mis võimaldasid tal mõõta rikkumise raskusastet ja kestust (Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑291/98 P: Sarrió v. komisjon, EKL 2000, lk I‑9991, punkt 73 ja 15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt v. komisjon, EKL 2002, lk I‑8375, punkt 463). Teiseks sisaldavad suunised ja koostööteatis hindamise alustele viitavaid eeskirju, millega komisjon peab rikkumise raskusastme ja kestuse mõõtmisel arvestama (eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Cheil Jedang v. komisjon, punkt 217). Sellisel juhul on põhjendamiskohustust puudutava olulise vorminõude tingimused täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamise alused, millega ta suuniseid ja vastaval juhul koostööteatist kohaldades arvestas ning mis võimaldasid tal trahvisumma väljaarvutamiseks mõõta rikkumise raskusastet ja kestust (eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Cheil Jedang v. komisjon, punkt 218).

98 Antud juhul on komisjon need nõuded täitnud.

99 Esiteks tuleb argumendi osas, et komisjon ei määratlenud eelnevalt asjassepuutuvat turgu, sedastada, et komisjonil puudusid käesolevas asjas igasugused kohustused piiritleda kõnealune turg. Tegelikult tuleneb kohtupraktikast, et EÜ artikli 81 lõike 1 rakendamise raames tuleb otsustada, kas kokkulepe võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kas selle eesmärk on takistada, piirata või moonutada konkurentsi toimimist ühisturul, mida tuleb määratleda asjaomase turuna (Esimese Astme Kohtu 21. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑29/92: SPO jt v. komisjon, EKL 1995, lk II‑289, punkt 74; eespool punktis 31 viidatud Tsemendi kohtuotsus, punkt 1093 ja 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen v. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punkt 230). Järelikult kehtib EÜ artikli 81 lõike 1 alusel tehtud otsuse puhul komisjonile kohustus piiritleda asjaomane turg vaid siis, kui piiritlemata jätmisel ei ole võimalik otsustada, kas kokkulepe, ettevõtjate ühenduse otsus või asjaomane kooskõlastatud tegevus võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kas selle eesmärgiks on takistada, piirata või moonutada konkurentsi toimimist ühisturul (Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ja T‑388/94: European Night Services jt v. komisjon, EKL 1988, lk II‑3141, punktid 93–95 ja 105, ja eespool viidatud kohtuotsus Volkswagen v. komisjon, punkt 230). Hageja ei ole vastu vaielnud, et kokkulepped või asjaomased kooskõlastatud tegevused ei mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust ning et nende eesmärgiks oli piirata või moonutada konkurentsi toimimist ühisturul. Järelikult ei nõua komisjoni EÜ artikli 81 kohaldamine käesolevas asjas asjassepuutuva turu eelnevat mõistet, mistõttu ei ole selles küsimuses tuvastatud ühtegi põhjendamiskohustuse rikkumist.

100 Samadel põhjustel ei pea suuniste kohaldamise eesmärgil komisjoni tehtud sedastusele hageja tehtud ähvardusest, kuigi see peab EÜ artikli 253 nõuetele vastamiseks selgelt ja üheselt väljendama järgitava arutluskäigu, eelnema möödapääsmatult kõnealuse turu piiritlemine. Hageja vastupidine väide tuleb seega tagasi lükata.

101 Sama kehtib geograafilise turu ulatuse arvesse võtmise arutluskäigu kohta. Hageja arvamuse kohta, et turu siseriikliku iseloomu ebapiisav põhjendamine võimaldab komisjonil põhjendamatult arvesse võtta eraldiseisvate rikkumiste asjaolu, mille tagajärjel suurenevad hagejale määratud trahvisummad, tuleb märkida, et see väide põhineb pelgalt oletustel, kuna seda ei kinnita mitte ükski tõend. Seega tuleb see argument tagasi lükata.

102 Teiseks on etteheite osas, mis rajaneb trahvisumma arvutamise ebapiisaval põhjendamisel, vajalik märkida, et komisjon esitas vaidlustatud otsuse 296.–328. põhjenduses asjaolud, mida ta arvestas iga asjaomase ettevõtja trahvide summa arvutamisel. Vaidlustatud otsuse eespool mainitud põhjendustest tuleneb, et komisjon esitas selgelt ja üksikasjalikult oma järgitud arutluskäigu, mis võimaldab seega hagejal mõista hindamise aluseid, mida võeti arvesse trahvi summa arvutamise eesmärgil rikkumise raskuse ja kestuse mõõtmisel, ning võimaldab Esimese Astme Kohtul teostada järelevalvet. Seega tuleb järeldada, et vaidlustatud otsuses on täidetud EÜ artikli 253 alusel komisjonil lasuv põhjendamiskohustus.

103 Seega tuleb käesolev väide ja seetõttu ka kõik vaidlustatud otsuse tühistamiseks esitatud nõuded tagasi lükata.

B – Teise võimalusena esitatud nõuded, mis puudutavad määratud trahvi summa vähendamist

104 Hageja esitab kuus väidet, mis viitavad määratud trahvi summa vähendamisele. Väited puudutavad vastavalt, trahvi lähtesumma määramiseks läbiviidud rikkumise raskusastme ekslikku hindamist, rikkudes proportsionaalsuse, võrdse kohtlemise ning ne bis in idem põhimõtteid, rikkumise kestuse ekslikku hindamist, Interbrew’ suhtes piirangu kohaldamisel arvesse võetud raskendava asjaolu põhjendamatust, hageja suhtes korduvuse kui raskendava asjaolu põhjendamatut arvestamist, kohaldamisele kuuluvate kergendavate asjaolude ebapiisavat arvestamist ja lõpuks hageja koostöö ulatuse ning koostööteatise väära hindamist, mis rikub võrdse kohtlemise põhimõtet.

1. Väide, mis põhineb trahvi lähtesumma määramiseks läbiviidud rikkumise raskusastme ekslikul hindamisel, rikkudes proportsionaalsuse, võrdse kohtlemise ning ne bis in idem põhimõtteid

a) Poolte argumendid

Hageja argumendid

105 Hageja vaidleb vastu selle konkreetse lähtesumma põhjendatusele, mille on komisjon määranud vastavalt rikkumise raskusastmele nelja üksteisele järgneva argumendi alusel, st et rikkudes suuniseid ning ühenduse õiguse teatavaid üldprintsiipe, on komisjon hinnanud vääralt esiteks rikkumise raskusastet, teiseks hageja tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju teistele turuosalistele, eriti tarbijatele, kolmandaks trahvi piisavalt hoiatava laadi tagamise taset ja neljandaks sellise asjaolu arvestamist, mille kohaselt oli hagejal õigus- ja majandusalaseid teadmisi ning infrastruktuure, mis võimaldasid tal paremini hinnata oma tegevuse õigusvastasust ja sellest tulenevaid tagajärgi konkurentsiõiguses.

106 Hageja leiab, et võttes arvesse eelkõige kartellikokkuleppega seotud kauba väga piiratud kvantitatiivset tähtsust võrreldes kogutarbimise mahuga Euroopa Liidus, selle kartellikokkuleppe väga piiratud geograafilist suurust ning viidatud kauba väga tagasihoidlikku käivet, ei oleks hagejat puudutav lähtesumma tohtinud igal juhul ületada kaheksat miljonit eurot.

– Rikkumise raskusastme hindamine: võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtete rikkumine

107 Mis puudutab komisjoni hinnangut rikkumise raskusastmele suuniste punkti 1 A esimese lõike tähenduses, siis hageja ei vaidle vastu vaidlustatud otsuse 297. põhjenduses viidatud rikkumise iseloomulikele tunnustele, mida ta koos Alken-Maesiga omaks võttis ning millest ta koos Alken-Maesiga komisjoni teavitas, vaid üksnes ulatusele, mille komisjon omistas asjaolude kogumile, mida mainitakse vaidlustatud otsuses rikkumise raskusastmele ning sellest tuleneva väga raske rikkumise lõplikule kvalifikatsioonile pühendatud osas. Hageja leiab, et sellisena kvalifitseerides – kuigi komisjon ei ole kunagi kvalifitseerinud võrreldavaid rikkumisi väga rasketeks – on komisjon rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, käsitledes võrreldavaid olukordi erinevalt (eespool punktis 57 viidatud kohtuotsus Hercules Chemicals v. komisjon, punkt 295).

108 Hageja väidab esmalt, et kuigi komisjon tugines suunistes viidatud rikkumiste raskusastme kindlaksmääramise meetodile, ei ole komisjon uurinud küsimust, mis puudutab kõnealuse kartellikokkuleppe tegelikku mõju turule.

109 Edasi väidab hageja, et komisjoni järeldus rikkumise väga raske laadi kohta on vastuolus nii näidetega, millele ta viitas suunistes, kui ka suunistele järgnenud otsustamispraktikaga. Väga rasketeks liigitatakse üldjuhul selliseid kartellikokkuleppeid, mis on organiseeritud, isegi institutsionaliseeritud, mis sisaldavad kõrgetasemelisi kontrolli-, organisatsiooni- ja järelevalvemehhanisme – mis ei ole mahult võrreldav käesolevas asjas etteheidetud tegevusega – ning mis tegutsevad ülemaailmselt või mitmes suures liikmesriigis, kusjuures kõige piiratum territoorium, mida väga raskeks peetud rikkumised on puudutanud, hõlmas ühenduse suurematest liikmesriikidest nelja (komisjoni 8. detsembri 1999. aasta otsus 2003/382/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/E‑1/35.860‑B – õmblusteta terastorud) (EÜT 2003, L 140, lk 1, edaspidi „Õmblusteta terastorude otsus”)).

110 Hageja leiab esiteks, et arvestades rikkumise vähest formaalset laadi, oleks rikkumine tulnud liigitada raskeks ning mitte väga raskeks eriti seetõttu, et komisjon liigitas rasketeks sellised rikkumised, mille keerukuse määr oli võrdne vähemalt käesolevas asjas viidatud rikkumise määraga (komisjoni 11. detsembri 2001. aasta otsus 2003/25/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust – juhtum COMP/E‑1/37.919 (varem 37.391) – Panga teenustasud eurotsooni vääringute ümberarvestamiseks – Saksamaa (EÜT 2003, L 15, lk 1, edaspidi „Saksa pankade otsus”); komisjoni 9. detsembri 1998. aasta otsus 1999/271/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetlust (IV/34.466 – Kreeka praamid) (EÜT 1999, L 109, lk 24, edaspidi „Kreeka praamide otsus”) ja komisjoni 14. oktoobri 1998. aasta otsus 1999/210/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetlust (juhtum IV/F‑3/33.708 – British Sugar plc, juhtum IV/F‑3/33.709 – Tate & Lyle plc, juhtum IV/F‑3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd ja juhtum IV/F‑3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (EÜT 1999, L 76, lk 1, edaspidi „British Sugari otsus”).

111 Teiseks märgib hageja seoses Belgia territooriumi piiratud ulatusega, et komisjon on olnud proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid rikkudes käesolevas asjas liiga karm, kuna tema otsuste tegemise praktikast ilmneb, et ta on rikkumise liigitamisel raskeks ja mitte väga raskeks korduvalt võtnud arvesse asjaolu, et rikkumine puudutab vaid tagasihoidliku tähtsusega või geograafiliselt piiratud ulatusega turgu (Kreeka praamide, British Sugari ja Saksa pankade otsused).

112 Kolmandaks puudus alus komisjoni argumendil, mille kohaselt oli üks rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võetud kriteeriumidest rikkumise otsene mõju tarbijatele. Hageja leiab, et esiteks olid Saksa pankade ja British Sugari otsustes viidatud kartellikokkulepped samasugused, ilma et komisjon oleks neid liigitanud võrdselt väga rasketeks, ja teiseks mängis kõnealuste kaupade turustamise struktuur käesolevas asjas, nii hulgimüügi kui ka horeko sektori osas – pidades silmas ladude suurust – kartellikokkuleppe suhtes mõjukat tasakaalustavat rolli, võimaldades osaliselt leevendada oma negatiivseid mõjusid tarbijatele.

113 Hageja järeldab, et komisjon ei saa võrdse kohtlemise põhimõtet rikkumata kvalifitseerida vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumist väga raskeks, sest rikkumine ei olnud võtnud sellise organiseeritud kartellikokkuleppe vormi, millel on kõrgetasemelised struktuurid või mehhanismid, mis tagavad kohustuste täitmise ettevõtjate vahel, ning kuna rikkumine puudutas vaid piiratud territooriumi ja õlletootmise tagasihoidlikku ulatust Euroopa Ühenduses. Trahvisummat tuleb seega oluliselt vähendada.

114 Igal juhul, isegi kui komisjon ei ole rikkumist väga raskeks liigitamisel rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, tuleb sellegipoolest sarnaselt komisjoni Õmblusteta terastorude otsuses tehtule vähendada trahvi lähtesummat, võttes arvesse rikkumise väga nõrka mõju ühisturule ning kartellikokkuleppe esemeks olnud kaupade väikest müügimahtu. Tegelikult võttis komisjon selles otsuses, muutmata rikkumise kvalifikatsiooni, arvesse lähtesumma, mis on poole madalam sellest, mida suunistes on ette nähtud väga raskete rikkumiste puhul, põhjusel, et kõnealuste kaupade müük kartelliosaliste poolt neljas asjaomases liikmesriigis moodustas vaid umbes 19% ühenduse tarbimisest. Käesolevas asjas moodustasid kartellikokkuleppega seotud kaubad vähem kui 2,5% kogutarbimisest Euroopa Ühenduses. Komisjoni arvesse võetud konkreetne lähtesumma oli seega ebaproportsionaalne, võrreldes nende kaupade mahtu ja väärtust, ning summat tuleb järelikult vähendada.

– Hinnang hageja tegelikule majanduslikule suutlikkusele põhjustada olulist kahju teistele turuosalistele: proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

115 Hageja väidab komisjoni hinnangu osas hageja majandusliku suutlikkuse kohta kahjustada konkurentsi, et komisjon peab lähtuma turust, kus rikkumine toimus, kuna trahvisumma peab kujutama mõistlikku suhet sel turul saadud käibega (Esimese Astme Kohtu 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑77/92: Parker Pen v. komisjon,EKL lk II‑549, punkt 94).

116 Lisaks tuleb kõnealuse ettevõtja konkurentsi mõjutamise suutlikkuse hindamisel arvestada tema positsiooni viidatud turul.

117 Neid kahte põhimõtet, mida on küll kirjeldatud vaidlustatud otsuses, ei ole komisjon järginud. Samal ajal kui Interbrew’ müügikäive oli kõnealuse perioodi jooksul neli korda kõrgem kui hageja käive, oli Interbrew’le määratud konkreetne lähtesumma vähem kui kaks korda kõrgem kui hagejale määratud summa. Proportsionaalsuse puudumine on vastuolus komisjoni äsjase praktikaga, mida kirjeldab komisjoni 2. juuli 2002. aasta otsus 2003/674/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust (juhtum C.37.519 – Metioniin) (EÜT 2003, L 255, lk 1, edaspidi „Metioniini otsus”), milles komisjon leidis, et kõnealuste trahvide erinevus peab kajastama turul maailma esimesest tootjast turuosalise ning ühe tema konkurendi, kelle turuosa oli viis korda väiksem, vahelist erinevat suurust.

118 Lisaks jättis komisjon arvestamata Interbrew’ turgu valitseva seisundi Belgia õl