ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 1 [lõiget 2] tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus asjaolu, et analüüsitakse sellise lepingutingimuse ebaõiglast laadi, millega on lepingusse üle võetud riigisisene dispositiivne norm, millest lepingupooled võivad teha erandeid, kuid tegelikkuses ei ole nad sellest erandit teinud, kuna läbirääkimisi selle üle ei ole toimunud, millega on tegemist konkreetsel juhul, kus analüüsitakse lepingutingimust, mis nõuab laenu tagastamist samas välisvaluutas, milles see anti?
b.

Kas jaatava vastuse andmiseks esimesele küsimusele koosmõjus kolmanda küsimuse alaküsimusega a on vajalik, et otsuse tegemine vaidlustusmenetluses, mis on algatatud lõpliku otsuse teinud liikmesriigis ja selle liikmesriigi vastu, peatatakse selles liikmesriigis seniks, kuni taotlejal on võimalik esitada kaebus teises liikmesriigis (või teistes liikmesriikides) ja — juhul kui taotleja seda teeb — kuni kõnealuse kaebuse asjas on tehtud (lõplik) otsus?
b)

võib arvesse võtta ka asjaomase üldsuse arusaama? See tähendab, kas võib arvesse võtta, et asjaomane üldsus teab, et kuju, mille registreerimist taotletakse, on vajalik taotletava tehnilise tulemuse saavutamiseks?
4.

Kas põhiõiguste harta artiklit 20 ja sellele järgnevaid artikleid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis rakendavad liidu õigust põhiõiguste harta artikli 51 tähenduses ning diskrimineerivad isikuid, kellel on eraõigusest tulenev õigus tööandjapensionile, võrreldes teiste tööandjapensionile õigust omavate isikutega soo, vanuse, varalise seisundi või muul alusel, näiteks endise tööandja praeguste omandisuhete alusel, ja kas põhiõiguste harta kohaselt on selline diskrimineerimine keelatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Gerechtshof te Amsterdam (Madalmaad) 14. märtsil 2019 — Dexia Nederland BV versus XXX

(kohtuasi C-229/19)

(2019/C 187/49)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Gerechtshof te Amsterdam

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Dexia Nederland BV

Vastustaja: XXX

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 93/13 (1) tuleb tõlgendada nii, et tingimust tuleb lugeda selles direktiivis ette nähtud kriteeriumide aspektist juba siis ebaõiglaseks, kui kõiki lepingu sõlmimisega kaasnevaid asjaolusid arvesse võtval hindamisel selgub, et see tingimus võib kaasa tuua olulise tasakaalustamatuse sõltuvalt asjaoludest, mis võivad lepingu kehtivuse ajal ilmneda eelkõige seetõttu, et tingimus näeb võimaliku eelisena, mis tekib müüjal või teenuste osutajal lepingu ennetähtaegsel lõpetamisel, eelnevalt ette teatud protsendimäära järelejäänud liisingusummast, kaldudes kõrvale kohaldatavatest liikmesriigi õigusnormidest, mille kohaselt ei määrata seda eelist kindlaks eelnevalt, vaid see tuleb kindlaks määrata lepingu lõpetamisega kaasnevate asjaolude, eelkõige intressimäära alusel, mida enneaegselt saadud summa lepingu ülejäänud kehtivuse ajaks investeerimise korral võib teenida?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
5.

Kas seda võib lugeda olukorraks, kus esineb direktiivi 2014/17/EL artiklite 18, 19 ja 20 rikkumine, arvestades, et hea usu ja õigluspõhimõtted on õiguslik standard, s.t et krediidilepingu sõlmimisel rikuti nimetatud direktiivi, kuna krediiti anti tegeliku intressimääraga 9,4%, kui Austria oma kodanikest tarbijatele annab kostja intressimäära 4 % — Austria tsiviilseadustiku (ABGB — Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch) § 1000—, ja kuna see on pealegi muutuvintress, nii et kostja kui krediidiasutus muudab seda ühepoolselt, ja et ta annab krediiti ainult hüpoteegi tagatisel?
Euroopa välisteenistuse 22. veebruaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 13. detsembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-537/17: De Loecker versus Euroopa välisteenistus

(kohtuasi C-187/19 P)

(2019/C 187/43)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa välisteenistus (esindajad: S. Marquart, R. Spac)

Teine menetlusosaline: Stéphane De Loecker

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata osas, mis puudutab nõuet tühistada 10. oktoobri 2016. aasta otsus jätta rahuldamata psühholoogilise ahistamise kaebus tol ajal ametis olnud Euroopa välisteenistuse Chief Operating Officeri vastu;

— mõista kohtukulud välja hagejalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebus on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 57, 58 ja 65 vastu. Euroopa välisteenistuse väitel rikkus Üldkhus õigusnormi, asudes tehtud kohtuotsuse punktis 65 seisukohale, et Euroopa välisteenistus ei ole nõuetekohaselt täitnud 16. detsembri 2015. aasta kohtuotsust De Loecker vs. Euroopa välisteenistus (F-34/15) ja on rikkunud hageja õigust olla ära kuulatud, sest ta ei kuulanud teda ära enne haldusuurimisele alustamist toimunud esialgse analüüsi käigus.

Euroopa välisteenistus leiab selles kontekstis, et Üldkohus rikkus faktiliste asjaolude hindamisel õigusnormi, sest ta moonutas toimunud menetlust ega pööranud tähelepanu asjaolule, et Euroopa välisteenistus kuulas hageja ära, andes talle võimaluse esitada lisaks oma algsele kaebusele mis tahes täiendavaid asjaolusid, ja see toimus enne, kui ta edastas toimiku komisjoni teenistustele esialgse uurimise läbiviimiseks.

Lisaks tõlgendati kohtuotsust De Loecker vs. Euroopa välisteenistus ekslikult nii, nagu see oleks pannud Euroopa välisteenistusele kohustuse kuulata hageja ära juba esialgse menetluse etapis (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 55–57).

Viimaks väidab Euroopa välisteenistus, et Üldkohus tegi hindamisvea seoses menetlusega, kandes käesolevale kohtuasjale üle 14. veebruari 2017. aasta kohtuotsuse Kerstens vs. komisjon (T-270/16 P, viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58) järeldused. Üldkohusei võta arvesse asjaolu, et käesolevas kohtuasjas on tegemist ainult esialgse uurimisega, mitte haldusuurimisega.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 11. veebruaril 2019 — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus versus Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

(kohtuasi C-109/19)

(2019/C 182/15)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

Vastustajad apellatsioonimenetluses: Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi õigusnormid (nagu Itaalia riigihangete seadustiku (Codice dei contratti pubblici) artikli 83 lõige 9, artikli 95 lõige 10 ja artikli 97 lõige 5), mille kohaselt toob see, kui avalikus hankemenetluses osalev pakkuja jätab tööjõukulud ja tööohutuskulud märkimata, igal juhul kaasa tema hankemenetlusest kõrvalejätmise, ilma et sellel pakkujal lubataks hiljem kasutada nn „selgitamise ja täiendamise“ võimalust, on Euroopa Liidu õigusnormidega (eriti õiguspärase ootuse põhimõtte, õiguskindluse põhimõtte, liikumisvabaduse põhimõtte, asutamisvabaduse põhimõtte ja teenuste osutamise vabaduse põhimõttega) vastuolus ka juhul, kui selle teabe esitamise kohustus tuleneb piisavalt selgetest ja arusaadavatest sätetest, olenemata asjaolust, et hanketeates ei ole täpse teabe andmise kohustusele, mis eelnimetatud seadusest tuleneb, teavet sõnaselgelt viidatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 11. veebruaril 2019 — Industria Italiana Autobus SpA versus Comune di Palermo

(kohtuasi C-111/19)

(2019/C 182/17)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Industria Italiana Autobus SpA

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Comune di Palermo

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi õigusnormid (nagu Itaalia riigihangete seadustiku (Codice dei contratti pubblici) artikli 83 lõige 9, artikli 95 lõige 10 ja artikli 97 lõige 5), mille kohaselt toob see, kui avalikus hankemenetluses osalev pakkuja jätab tööjõukulud ja tööohutuskulud märkimata, igal juhul kaasa tema hankemenetlusest kõrvalejätmise, ilma et sellel pakkujal lubataks hiljem kasutada nn „selgitamise ja täiendamise“ võimalust, on Euroopa Liidu õigusnormidega (eriti õiguspärase ootuse põhimõtte, õiguskindluse põhimõtte, liikumisvabaduse põhimõtte, asutamisvabaduse põhimõtte ja teenuste osutamise vabaduse põhimõttega) vastuolus ka juhul, kui selle teabe esitamise kohustus tuleneb piisavalt selgetest ja arusaadavatest sätetest, olenemata asjaolust, et hanketeates ei ole täpse teabe andmise kohustusele, mis eelnimetatud seadusest tuleneb, teavet sõnaselgelt viidatud?
1.

Kuna Portugali riik ei teavitanud Euroopa Komisjoni 2. detsembri 1989. aasta seadusandlikus dekreedis 442/89 sätestatud tehnilistest eeskirjadest, siis kas need õigusnormid, eelkõige artiklid 3 [nimetatud redaktsioonis] ja 9 ei ole kohaldatavad, mistõttu üksikisikud saavad tugineda sellele, et need ei ole kohaldatavad?
1.

Kas erinev kohtlemine, mis on ette nähtud ainult katoliku usuõpetuse õpetajatele, nagu seda on hagejad, on Nice’i harta artikli 21 ja direktiivi 2000/78/EÜ (1) tähenduses diskrimineerimine usutunnistuse alusel või kas asjaolu, et töötaja varasemat sobivaks tunnistamist saab tühistada, on alus, mis õigustab seda, et teistest õpetajatest erinevalt koheldakse ainult katoliku usuõpetuse õpetajaid, nagu seda on hagejad, ilma et saaks kohaldada ainsatki takistavat meedet, mis on ette nähtud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta — mis on lisatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (2) — klauslis 5?
C 206/31

ET

26. märtsil 2019 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Iirimaa

(kohtuasi C-257/19)

(2019/C 206/36)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: S. L. Kalėda, N. Yerrell)

Kostja: Iirimaa

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Iirimaa ei ole näinud ette juurdlusorganit, mis oleks organisatsiooniliselt, õigusliku struktuuri poolest ning otsustusprotsessis sõltumatu mis tahes osapoolest, kelle huvid võiksid olla vastuolus talle usaldatud ülesandega, siis on Iirimaa rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/18/EC, millega kehtestatakse meretranspordi sektoris toimunud õnnetusjuhtumite juurdluse põhimõtted ning muudetakse nõukogu direktiivi 1999/35/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2002/59/EÜ (1), artikli 8 lõigest 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2009/18/EÜ artikli 8 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et väga raskete laevaõnnetuste ohutusjuurdluse eest vastutavad erapooletud alalised juurdlusorganid. Ohutusjuurdluse erapooletuks läbiviimiseks nõutakse artikli 8 lõikes 1, et juurdlusorgan oleks organisatsiooniliselt, õigusliku struktuuri poolest ning otsustusprotsessis sõltumatu mis tahes osapoolest, kelle huvid võiksid olla vastuolus talle usaldatud ülesandega.

Komisjon leiab, et Iirimaal asutatud Marine Casualty Investigation Board ei täida seda nõuet, kuna selle viiest liikmest kahel on ka üldised seadusandliku ja täitevvõimu ülesanded seoses Iiri lipu all sõitvate laevade mereohutusega ning ohutuse hindamisega Iiri vetes.

(1) ELT 2009, L 131, lk 114.
1.

Esimene küsimus — Kas spordikorraldust käsitlevate riigisiseste õigusnormide omaduste põhjal on Federazione calcistica italiana (Itaalia jalgpalliföderatsioon) kvalifitseeritav avalik-õiguslikuks isikuks, sest see on moodustatud konkreetse eesmärgiga rahuldada vajadusi üldistes huvides ning sellel ei ole tööstuslikku ega ärilist iseloomu? — Kas föderatsiooni puhul on konkreetselt täidetud avalik-õigusliku isiku teleoloogiline nõue — hoolimata sellest, et puudub haldusasutuse formaalne asutamisotsus ja tegemist on ühinguga, — ning seda seepärast, et ta asetub sektori (sport) süsteemi, mis on korraldatud avalik-õiguslike tüüpmudelite põhjal ning järgib Comitato olimpico nazionale italiano (Itaalia riiklik olümpiakomitee, edaspidi „C.O.N.I.“) ja rahvusvaheliste spordiorganite välja töötatud põhimõtteid ja nõudeid seeläbi, et riiklik avalik-õiguslik asutus on ta spordi valdkonnas tunnustanud? — Kas lisaks võib see nõue olla täidetud niisuguse spordiföderatsiooni puhul nagu Itaalia jalgpalliföderatsioon (edaspidi „F.I.G.C.“), kes suudab end ise rahastada, seoses tegevusega, mis ei ole avalik-õiguslikku laadi nagu kõnesolev tegevus, või tuleb vastupidi pidada ülimuslikuks nõuet tagada selle üksuse ükskõik missugust liiki lepingu sõlmimisel kolmandate isikutega igal juhul see, et kohaldataks õigusnorme, mille järgi tuleb avaldada hanketeade?
3.

Kui teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas määruse (EL) nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punktis b sätestatud määratlust „maa, mis andis õiguse saada toetust 2008. aastal vastavalt määruse (EÜ) nr 1782/2003 III ja IVA jaotises sätestatud ühtse otsemakse kava või ühtse pindalatoetuse kava kohaselt“ tuleb tõlgendada nii, et määruse (EÜ) nr 1257/1999 (3) artikli 31 kohaselt metsastatud ala liigitamiseks toetuskõlblikuks hektariks määruse (EL) nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punkti b alapunkti ii tähenduses on nõutav, et selle ala suhtes on kasutatud maa tootmisest kõrvale jätmise õigust või muud toetusõigust määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 44 lõike 1 või artikli 54 lõike 1 tähenduses?
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikega 1 ja artikliga 47 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL (1) (riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta) põhjendustega 10, 29, 107, 109 ja 111 ning artikli 1 lõikega 2 ja artikliga 72 on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm või selle õigusnormi tõlgendamise ja kohaldamise tava, mis näeb lepingupoolte vahelist õigussuhet arvesse võttes ette, et õigusrikkumist ei ole toime pannud mitte ainult hankija, kui ta on riigihanke õigusvastaselt korraldamata jätnud, rikkudes väidetavalt lepingute muutmist käsitlevaid õigusnorme, ja eiranud lepingute muutmist reguleerivaid sätteid, vaid õigusrikkumise on toime pannud ka edukas pakkuja, kes on hankijaga lepingu sõlminud, kuna lepingute ebaseaduslik muutmine nõuab poolte ühist tegevust[?]
5)

Kas, ja kui siis mil määral on liikmesriigi kohtul kohustus tõlgendada õigusakte niipalju kui võimalik kooskõlas elupaikade direktiivi ja Århusi konventsiooni nõudega, et kohtumenetluse pooled peavad olema need tõlgendusküsimused sõnaselgelt esitanud? Täpsemalt, kui liikmesriigi õiguses on ette nähtud kaks otsustusmenetlust, millest vaid üks tagab kooskõla elupaikade direktiiviga, siis kas liikmesriigi kohus on kohustatud tõlgendama liikmesriigi õigusakte nii, et kohaldada saab üksnes [liidu õigusega] kooskõlas olevat otsustusmenetlust, kuigi sellist konkreetset tõlgendust ei ole tema menetluses oleva kohtuasja pooled sõnaselgelt esitanud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Itaalia) 25. veebruaril 2019 — IC versus Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

(kohtuasi C-169/19)

(2019/C 206/25)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: IC

Vastustaja: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigi õigusnormidega ette näha, et teises liikmesriigis elaval isikul, kes on saanud kogu oma tulu esimesest liikmesriigist, kuid kellel ei ole teise riigi kodakondsust, maksustatakse tulu ilma viimase poolt kohaldatavate maksusoodustusteta?
1.

Kas kaubaaluste vedamist ühest liikmesriigist teise liikmesriiki, et rentida need seejärel viimases liikmesriigis välja maksukohustuslasele, kelle asukoht on Rumeenias ning kes on seal käibemaksukohustuslasena registreeritud, ei loeta direktiivi [2006/112/EÜ] (1) artikli 17 lõike 2 kohaselt üleviimiseks?
2.

„Registreerimisele ilmumise“ tõendamise kohustus Kui vastus küsimusele 1a on jaatav ehk selle hüvitise suhtes, mida nõuab reisija, kelle lend hilines, on kohaldatav määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punkt a, siis: a) Kas artikli 3 lõike 2 punktis a sätestatud tingimuste näol on tegu selle määruse kohaldamise eeltingimustega, mille täitmise peab tõendama tarbija, või lennukompanii vastutust välistava asjaoluga, misjuhul saab ta esitada reisijate registri, näitamaks, et tarbija ei ilmunud registreerimisele „sätestatud korras ning ajaks, mille lennuettevõtja, reisikorraldaja või volitatud reisiagent on kirjalikult (sealhulgas elektrooniliselt) ette teatanud või kui aega ei ole märgitud, mitte hiljem kui 45 minutit enne teatavaks tehtud väljumisaega“, nagu on ette nähtud 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punktis a, võttes arvesse füüsilise kujuta pardakaartide elektroonilist koostamist võimaldava tehnoloogia arengut, paberist pardakaartidel ajatemplite puudumist, sellega seonduvalt füüsiliselt registreerimislaua juurde ilmumise kohustuse puudumist ning seda, et ainult lennukompaniidel on kogu reisijate registreerimisega seotud teave kuni registreerimistoimingute lõpetamiseni? b) Kas soovitava toime põhimõtte, 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004 eesmärkide ning 11. veebruari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 261/2004 tagatud reisijate ning üldisemalt tarbijate kaitstuse kõrge taseme või muude ühenduse õiguse sätete või normidega on vastuolus see, et üksnes reisijal lasub kohustus tõendada, et ta ilmus registreerimisele „sätestatud korras ning ajaks, mille lennuettevõtja, reisikorraldaja või volitatud reisiagent on kirjalikult (sealhulgas elektrooniliselt) ette teatanud või kui aega ei ole märgitud, mitte hiljem kui 45 minutit enne teatavaks tehtud väljumisaega“, nagu on ette nähtud 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punktis a, võttes arvesse füüsilise kujuta pardakaartide elektroonilist koostamist võimaldava tehnoloogia arengut, paberist pardakaartidel ajatemplite puudumist, sellega seonduvalt füüsiliselt registreerimislaua juurde ilmumise kohustuse puudumist ning seda, et ainult lennukompaniidel on kogu reisijate registreerimisega seotud teave kuni registreerimistoimingute lõpetamiseni?
1.

Kas seaduse nr 4235/2014 artikli 70 lõiget 1, milles on sätestatud, et „[…] Mis puudutab hüpoteeki ning hüpoteegi märget, mis on kantud asjakohasesse kinnistusraamatusse ja vajadusel katastrisse juba likvideerimisel oleva panga ΑGROTIKI TRAPEZA TIS ELLADOS Α.Ε. (edaspidi „pank“) kasuks füüsilisest isikust põllumajandustootja või kolmandaks isikuks oleva füüsilisest isikust põllumajandustootja suhtes, st hüpoteeki, millega koormatakse tema põllumajanduslik kinnisasi või põllumajanduslikud tootmisvahendid, et tagada pangalt võetud laenudest, mida antakse panga poolt lühikese ja keskmise tähtajaga füüsilisest isikust põllumajandustootjate tegevuse, kuid ainult põllumajandusliku tegevuse rahastamiseks, tulenev kogu võlg — põhisumma, intress, viivis, sh intress sissenõutavaks muutunud intressilt ja viiviselt, maksed, kulud või tasud ja muud vastavas rahastamislepingus näidatud kulutused —, mida ei tasuta täielikult või osaliselt tähtpäeval, siis on võla summa, mille suhtes seatakse hüpoteek või mille kohta tehakse märge, maksimaalselt sada kakskümmend protsenti (120 %) põhisummast, tingimusel et rahastamisest tulenevad panga kõik nõuded ei ületa (koos juba tasutud summadega) algse laenu kahekordset summat, olles piiratud saadud finantseeringu põhisumma kahekordse summaga, kui kõik need võlad ületavad käesoleva artikli jõustumise hetkel algse põhisumma kaks korda ja finantseeringu tagasimakse tähtaeg saabub ja võlg muutub sel hetkel sissenõutavaks või on selleks hetkeks juba saabunud ja sissenõutavaks muutunud. Kui registreeritud on niisugune hüpoteek või hüpoteegi märge, mis koormab rohkem kui ühte füüsilisest isikust põllumajandustootja või kolmandaks isikuks oleva füüsilise isiku põllumajanduslikku kinnisasja, piirab pank tema nõuet tagava(te)le kinnisasja(de)le seatud hüpoteeki või hüpoteegi märget selle ülempiiriga, ning esmajärjekorras koormab see seda kinnisasja või neid kinnisasju, mis ei kujuta endast põllumajandustootja või kolmanda isiku põhilist elukohta ja/või põhilist põllumajandustoodete ladu“, tuleb tõlgendada nii, et see kuulub mõiste „riigiabi“ alla Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
3.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike kehtestama vajalikud meetmed selleks, et tagada liidu õigusega hõlmatud valdkondades tõhus kohtulik kaitse, nimelt sõltumatu distsiplinaarmenetluse tagatised Rumeenia kohtunike jaoks, kõrvaldades kõik niisuguste menetluste käigu poliitiliselt mõjutamise riskid, näiteks selle, et Inspecția Judiciară (kohtuinspektsioon, Rumeenia) juhtkonna nimetab kasvõi ajutiselt ametisse otseselt valitsus?
2.

Kas ELTL artikli 67 lõikega 1, samuti ELL artikli 2 esimese lausega ja artikli 9 esimese lausega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, millega asutatakse prokuratuuri sektsioon, mis on ainupädev uurima igat tüüpi rikkumisi, mille on toime pannud kohtunikud või prokurörid?
George Haswani 18. märtsil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 16. jaanuari 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-477/17: Haswani versus nõukogu

(kohtuasi C-241/19 P)

(2019/C 187/51)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: George Haswani (esindaja: advokaat G. Karouni)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada terves ulatuses 16. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus kohtuasjas T-477/17;

— määrata, et Georges Haswani nimi tuleb kustutada lisadest, mis olid lisatud Üldkohus vaidlustatud aktidele;

— vaadata kohtuasi uuesti läbi ja: — tühistada otsus 2015/1836 ja määrus 2015/1828; — kohustada nõukogu maksma G. Haswanile 100 000 eurot hüvitisena tekitatud mittevaralise kahju eest;

— kohustada nõukogu kandma tema enda kohtukulud ja mõista talt välja apellandi kohtukulud nii Üldkohtu kui Euroopa Kohtu menetluses.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et rikutud on õigusnormi, otsust 2015/1836 (põhjendus 6) ning otsust 2013/255 (põhjendus 5), mida on muudetud otsusega 2015/1836; samuti on ümber pööratud põhjendamiskohustus ja rikutud süütuse presumptsiooni põhimõtet.

Teine väide, et rikutud on põhjendamiskohustust ja et põhjendused on puudu.

Kolmas väide, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet ja et põhjendused on puudu.
C 187/50

ET

Cham Holding Co. SA 26. märtsil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 16. jaanuari 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-413/16: Cham versus nõukogu

(kohtuasi C-261/19 P)

(2019/C 187/54)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Cham Holding Co. SA (esindaja: advokaat E. Ruchat)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— seetõttu tühistada 16. jaanuari 2019. aasta otsus kohtuasjas T-413/16: Cham vs. nõukogu;

teha uus otsus, millega:

— tühistatakse 27. mai 2016. aasta otsus (ÜVJP) 2016/850 ja selle hilisemad rakendusaktid apellanti puudutavas osas;

— mõistetakse kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et rikutud on õigusnormi, kuna Üldkohus on jätnud tähelepanuta põhiõiguste harta artiklist 41 tuleneva apellandi õiguse olla enne uute piiravate meetmete võtmist ära kuulatud.

Teine väide, et rikutud on õigusnormi ja moonutatud fakte, sest Üldkohus ei võtnud arvesse apellandi poolt tema tühistamishagi põhjendamiseks esitatud artikleid, millega ta soovis tõendada, et ta ei toeta Süüria režiimi.

Kolmas väide, et rikutud on õigusnormi, kuna Üldkohus ei pidanud õigusvastaseks otsuse 2013/255/ÜVJP artikleid 27 ja 28, mille kohaselt Al-Assadi või Makhloufi perekonda kuulumine on iseseisev kriteerium, mis õigustab sanktsioonide kehtestamist, pöörates nii ümber tõendamiskoormise.