KOHTUJURISTI ETTEPANEK

NILS WAHL

esitatud 4. mail 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑183/16 P

Tilly-Sabco

versus

Euroopa Komisjon

Apellatsioonkaebus – Põllumajandus – Eksporditoetus – Määrus (EÜ) nr 1234/2007 – Artiklid 162 ja 164 – Komiteemenetlus – Määrus (EL) nr 182/2011 – Artikkel 3 – Kodulinnuliha – Külmutatud kanarümbad – Määrus (EL) nr 689/2013 – Komisjoni praktika toetuste kehtestamisel – Toetuse nullimine – Kohaldatavad tähtajad – Põhjendamiskohustus

1. Oma apellatsioonkaebuses palub Tilly-Sabco Euroopa Kohtul tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T‑397/13. ( 2 ) Nimetatud kohtuotsuses jättis Üldkohus rahuldamata Tilly-Sabco hagi, milles paluti tühistada määrus (EL) nr 689/2013, ( 3 ) millega nulliti teatavatesse riikidesse külmutatud kanarümpade ekspordi puhul makstav toetus. Sellest apellatsioonkaebusest tekib mitmeid õigusküsimusi.

2. Vaidlustatud kohtuotsuses märkis Üldkohus muu hulgas, et komisjoni praegune praktika eksporditoetuste kehtestamisel on kooskõlas komiteemenetluse normidega, eeskätt määruse (EL) nr 182/2011 artikliga 3. ( 4 ) Sisuliselt seisneb see praktika rakendusaktide eelnõude esitamises ja vastuvõtmises väga lühikese aja jooksul, et võimalikult palju vähendada teabelekete ja – nagu komisjon väidab – spekulatsioonide ohtu. Samuti märkis Üldkohus, et komisjon ei rikkunud ELTL artiklist 296 tulenevat põhjendamiskohustust, kui ta vaidlusaluse määruse vastuvõtmise käigus lihtsalt asendas varasema toetussumma nulliga, muutmata seejuures vaidlusalusele määrusele eelnenud määruses avaldatud põhjendusi. Samuti lükkas Üldkohus tagasi mitu muud tühistamisalused, mis apellant oli esitanud.

3. Järgnevatel põhjendustel olen seisukohal, et ükski Tilly-Sabco apellatsioonkaebuse väide ei saa olla edukas. Sellest tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

I. Õiguslik raamistik

A. Määrus (EÜ) nr 1234/2007 ( 5 )

4. Määruse nr 1234/2007 artiklis 162 („Eksporditoetuste ulatus“) on sätestatud: „1. Maailmaturu noteeringutel või hindadel põhineva ekspordi võimaldamiseks vajalikul määral ja [ELTL artikli 218] kohaselt sõlmitud lepingutest tulenevates piirides võib maailmaturu noteeringute või hindade ja [liidu] hindade vahe katta eksporditoetusega järgmiste toodete puhul: a) järgmiste sektorite tooted, mida eksporditakse töötlemata kujul: […] viii) linnuliha.“

5. Määruse nr 1234/2007 artiklis 164 („Eksporditoetuse kindlaksmääramine“) on ette nähtud: „1. Eksporditoetused on kogu [liidus] ühesuurused. Need võivad erineda vastavalt sihtkohale, eriti kui olukord maailmaturul, konkreetsed nõuded teatavatel turgudel või [ELTL artikli 218] kohaselt sõlmitud lepingutest tulenevad kohustused seda tingivad. 2. Toetused määrab kindlaks komisjon. Toetusi võib kindlaks määrata: a) korrapäraste ajavahemike järel; b) pakkumismenetluse kaudu toodete jaoks, mille puhul selline kord oli ette nähtud enne käesoleva määruse kohaldamise kuupäeva vastavalt artikli 204 lõikele 2. Nende toodete loetelu, mille puhul antakse eksporditoetust, ning toetuse suurus määratakse kindlaks vähemalt kord kolme kuu jooksul, kui seda ei määrata pakkumismenetluse kaudu. Toetuse suurus võib jääda muutumatuks rohkem kui kolmeks kuuks ja vajaduse korral võib komisjon seda liikmesriigi taotlusel või omal algatusel ilma artikli 195 lõikes 1 nimetatud komitee abita vahepeal muuta. 3. Teatava toote jaoks toetuse määramisel võetakse arvesse üht või mitut järgmist asjaolu: a) olemasolevat olukorda ja tulevikusuundumusi, pidades silmas: – selle toote hindu ja kättesaadavust [liidu] turul; – selle toote hindu maailmaturul; b) turu ühise korralduse eesmärke, milleks on tasakaalu ning hindade ja kaubanduse loomuliku arengu tagamine turul; c) vajadust vältida häireid, mis võivad põhjustada pikaajalise tasakaalutuse nõudmise ja pakkumise vahel [liidu] turul; d) kavandatava ekspordi majanduslikku aspekti; e) [ELTL artikli 218] kohaselt sõlmitud lepingutest tulenevaid piiranguid; f) vajadust tasakaalustada [liidu] põhiliste põllumajandustoodete kasutamine kolmandatesse riikidesse eksporditavate kaupade tootmisel ning nendest riikidest töötlemiseks sissetoodud toodete kasutamine; g) kõige soodsamaid turustus- ja transpordikulusid [liidu] turgudelt [liidu] sadamatesse või muudesse ekspordikohtadesse, samuti kõnealuse kauba sihtriikidesse saatmise kulusid; h) nõudlust [liidu] turul; i) sealiha-, muna- ja linnulihasektori osas nende sektorite toodete [liidus] tootmiseks vajaliku söödateravilja koguse [liidu] hindade ja maailmaturu hindade erinevust. […]“

6. Määruse nr 1234/2007 artikli 195 („Komitee“) lõigetes 1 ja 2 on sätestatud: „1. Komisjoni abistab põllumajandusturgude ühise korralduse komitee (edaspidi „korralduskomitee“). 2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ[ ( 6 )] artikleid 4 ja 7. Tähtajaks otsuse 1999/468/EÜ artikli 4 lõike 3 tähenduses kehtestatakse üks kuu.“

B. Määrus (EL) nr 182/2011

7. Määrusega nr 182/2011 tunnistati kehtetuks ja asendati otsus 1999/468. Selle määruse artiklis 3 („Üldsätted“) on ette nähtud: „1. Käesolevas artiklis sätestatud üldsätteid kohaldatakse kõigi artiklites 4–8 osutatud menetluste suhtes. 2. Komisjoni abistab komitee, kuhu kuuluvad liikmesriikide esindajad. Komitee eesistujaks on komisjoni esindaja. Eesistuja ei osale komitee hääletamisel. 3. Eesistuja esitab komiteele komisjoni poolt vastuvõetava rakendusakti eelnõu. Eesistuja kutsub koosoleku kokku mitte varem kui 14 päeva pärast rakendusakti eelnõu ja päevakorra projekti esitamist komiteele, välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel. Komitee esitab rakendusakti eelnõu kohta oma arvamuse tähtaja jooksul, mille määrab eesistuja lähtuvalt küsimuse kiireloomulisusest. Tähtajad on proportsionaalsed ning annavad komitee liikmetele varase ja tegeliku võimaluse rakendusakti eelnõu läbi vaadata ning väljendada oma arvamust. […]“

8. Määruse nr 182/2011 artiklis 5 („Kontrollimenetlus“) on sätestatud: „[…] 2. Kui komitee esitab positiivse arvamuse, võtab komisjon rakendusakti eelnõu vastu. 3. Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, ei võta komisjon komitee negatiivse arvamuse korral rakendusakti eelnõu vastu. Kui rakendusakti peetakse vajalikuks, võib eesistuja kas esitada kahe kuu jooksul alates negatiivse arvamuse saamisest rakendusakti eelnõu muudetud versiooni samale komiteele või esitada rakendusakti eelnõu ühe kuu jooksul alates negatiivse arvamuse saamisest apellatsioonikomiteele täiendavaks aruteluks. 4. Kui arvamust ei esitata, võib komisjon rakendusakti eelnõu vastu võtta, välja arvatud teises lõigus sätestatud juhtudel. Kui komisjon rakendusakti eelnõu vastu ei võta, võib eesistuja esitada komiteele rakendusakti eelnõu muudetud versiooni. Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, ei võta komisjon rakendusakti eelnõu vastu, kui: […] c) komitee liikmed on lihthäälteenamusega selle vastu. […]“

9. Määruse nr 182/2011 artiklis 7 („Rakendusaktide vastuvõtmine erandjuhtudel“) on sätestatud: „Erandina artikli 5 lõikest 3 ja artikli 5 lõike 4 teisest lõigust võib komisjon võtta vastu rakendusakti eelnõu, juhul kui see on vaja viivitamata vastu võtta, et vältida märkimisväärseid häireid põllumajandusturgudel või liidu finantshuvide ohustamist ELi toimimise lepingu artikli 325 tähenduses.“

II. Menetluse taust

10. Tilly-Sabco on Prantsuse äriühing, kes tegeleb külmutatud kanarümpade ekspordiga Lähis-Ida riikidesse.

11. Vastavalt määruses nr 1234/2007, konkreetsemalt selle artiklites 162 ja 164 sätestatud põhimõtetele, mida kohaldatakse eksporditoetuste puhul, määras komisjon rakendusmääruste kaudu korrapäraselt kindlaks kodulinnuliha sektori eksporditoetuste summa.

12. Alates määruse (EL) nr 525/2010 ( 7 ) vastuvõtmisest on nende toetuste summa kolme külmutatud kanarümba kategooria osas järk-järgult vähenenud. Kõigepealt vähendati eksporditoetuse summat 40 eurolt 100 kg kohta 32,50 eurole 100 kg kohta. See summa jäi samaks kaheksa järjestikuse rakendusmääruse kehtivusajal ja vähenes siis määruse (EL) nr 962/2012 ( 8 ) kohaselt 21,70 euroni 100 kg kohta.

13. Määrusega (EL) nr 33/2013 ( 9 ) vähendati kolme külmutatud kanarümba kategooria toetuse summat uuesti: 10,85 euroni 100 kg kohta. See summa jäeti seejärel määrusega (EL) nr 360/2013 ( 10 ) kehtima.

14. Vaidlusaluse määrusega määras komisjon eeskätt kolme külmutatud kanarümba kategooria eksporditoetuse summaks null eurot.

15. Vaidlusaluse määruse lisas loetletud ülejäänud kuue toote – peamiselt tibud – toetusi, mille summaks oli määrusega (EL) nr 1056/2011 ( 11 ) määratud null eurot, ei muudetud.

16. Vaidlusaluse määruse lisa kohaselt on sihtkohtadeks, millega seoses eksporditoetused on ette nähtud, eeskätt Lähis-Ida riigid.

17. Vaidlusaluse määruse asjakohastes põhjendustes on märgitud: „(1) Määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 162 lõikes 1 on sätestatud, et kõnealuse määruse I lisa XX osas loetletud toodete maailmaturul kehtivate hindade ja ELi turul kehtivate hindade vahe võib katta eksporditoetusega. (2) Arvestades praegust kodulinnulihaturu olukorda, tuleks seepärast kindlaks määrata eksporditoetused kooskõlas määruse (EÜ) nr 1234/2007 artiklites 162, 163, 164, 167 ja 169 sätestatud eeskirjade ja kriteeriumidega. (3) Määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 164 lõikes 1 on sätestatud, et toetus võib erineda vastavalt sihtkohale, kui olukord maailmaturul, konkreetsed nõuded teatavatel turgudel või [ELTL artikli 218] kohaselt sõlmitud lepingutest tulenevad kohustused seda tingivad. […] (6) Selleks et vältida kõrvalekaldeid valitsevast turuolukorrast, hoida ära turuspekulatsioone ja tagada tõhus haldamine, peaks käesolev määrus jõustuma Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval. (7) Põllumajandusturgude ühise korralduse komitee ei ole eesistuja määratud tähtaja jooksul oma arvamust esitanud.“

18. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 76–82 on märgitud, et vaidlusalune määrus võeti vastu järgmistel asjaoludel.

19. Komisjon saatis 16. juulil 2013 määruse nr 1234/2007 artikli 195 lõikes 1 nimetatud komitee (edaspidi „korralduskomitee“) liikmetele elektronkirja, mis sisaldas dokumenti „EU Market situation for poultry“ („Liidu kodulinnuliha turu olukord“).

20. Korralduskomitee koosolekul, mis toimus 18. juuli 2013. aasta hommikul, andis komisjon ülevaate kodulinnuliha turu olukorrast. Sama päeva pärastlõunal, kui koosolek pärast kella 13.00 jätkus, esitas komisjon vaidlusaluse määruse eelnõu (edaspidi „määruseelnõu“). Määruseelnõu oli varasema eksporditoetusi kindlaks määrava määruse koopia, kus toetuste summat käsitlevad märked olid hariliku pliiatsiga maha tõmmatud.

21. Seejärel pandi määruseelnõu hääletusele. Komisjoni põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi peadirektor täitis samal päeval kell 15.46 isetõendamise formaalsused, et vaidlusaluse määruse saaks avaldada Euroopa Liidu Teatajas järgmisel päeval, et see kohe jõustuks ja oleks kohaldatav.

22. Ükski liikmesriikide esindaja korralduskomitees komisjoni teguviisile ega tähtaegadele vastu ei vaielnud.

III. Menetlus Üldkohtus

23. Üldkohtusse 6. augustil 2013 esitatud hagiavalduses palus Tilly-Sabco vaidlusaluse määruse tühistada. Ta põhjendas oma nõuet viie tühistamisalusega: i) olulise menetlusnõude rikkumine ja menetluse kuritarvitamine; ii) menetlusnormi rikkumine ja pädevuse puudumine; iii) puudulik põhjendatus; iv) õigusnormi rikkumine või ilmne hindamisviga, ja v) õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumine.

24. Samal päeval esitas Tilly-Sabco Üldkohtule taotluse peatada vaidlusaluse määruse kohaldamine kuni tühistamishagi lahendamiseni. Prantsuse Vabariigile anti 29. augusti 2013. aasta kohtumäärusega luba astuda menetlusse selle taotluse toetuseks. Üldkohtu president jättis 26. septembri 2013. aasta kohtumäärusega selle taotluse rahuldamata. ( 12 )

25. Äriühingule Doux SA anti 7. aprilli 2014. aasta kohtumäärusega luba astuda menetlusse Tilly-Sabco tühistamishagis esitatud nõuete toetuseks.

26. Pärast avalikku kohtuistungit, mis peeti 22. aprillil 2015, jättis Üldkohus Tilly-Sabco tühistamishagi rahuldamata ja jättis tema kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kulud tema enda kanda. Samuti jättis Üldkohus komisjoni, Prantsuse Vabariigi ja Doux kohtukulud nende endi kanda.

IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

27. Apellatsioonkaebuses, mis saabus Euroopa Kohtusse 31. märtsil 2016, palub Tilly-Sabco Euroopa Kohtul: – tühistada vaidlustatud kohtuotsus, välja arvatud hagi vastuvõetavuse osas; – teha Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 kohaselt ise asja suhtes lõplik kohtuotsus ja tühistada vaidlusalune määrus; – mõista nii esimese astme kui ka apellatsiooniastme kohtukulud välja komisjonilt.

28. Euroopa Kohtule 17. juunil 2016 saadetud vastuses palub komisjon Euroopa Kohtul: – jätta apellatsioonkaebus rahuldamata; – mõista kohtukulud välja apellandilt.

29. Mõlemad pooled esitasid kohtuistungil, mis peeti 1. märtsil 2017, oma suulised seisukohad.

V. Õiguslik analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

30. Tilly-Sabco on põhjendanud apellatsioonkaebust nelja väitega, mis koosnevad enamjaolt mitmest osast. Sisuliselt väidab apellant, et Üldkohus on vääralt tõlgendanud: i) määruse nr 182/2011 artikli 3 lõiget 3; ii) määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõiget 2; iii) ELTL artiklit 296, ja iv) määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõiget 3 või teinud seda sätet kaaludes ilmse hindamisvea. Käsitlen kõiki neid apellatsioonkaebuse väiteid järjest pärast seda, kui olen poolte seisukohad kokku võtnud.

31. Esimene apellatsioonkaebuse väide näib olevat kõige delikaatsem. See puudutab komisjoni praktika õiguspärasust suhtluses korralduskomiteega eksporditoetuste määra kehtestamisel. Komisjon teatas Üldkohtule (vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 79), et see praktika ulatub aastasse 1962.

32. Selle küsimusega põimuvalt on käesolevas kohtuasjas käsitletava määruse sõnastus peaaegu samasugune nagu sellega kehtetuks tunnistatud ja asendatud määruse oma, millega võrreldes on muudetud ainult teatavaid arve. Niisugused „tüüpmäärused“ tekitavad omakorda küsimusi nii seoses põhjendamiskohustusega kui ka komisjoni võimalusega lakata toetussummat nullides tegelikult määruse nr 1234/2007 kohaselt vastu võtmast nn perioodilisi põllumajandusalaseid õigusakte.

33. Mainida tuleb ka seda, et kahes kohtuotsuses, mis kuulutati samal päeval kui vaidlustatud kohtuotsus, jättis Üldkohus rahuldamata Doux ( 13 ) ja Prantsuse Vabariigi ( 14 ) tühistamishagid vaidlusaluse määruse peale. Need kohtuotsused on jõustunud, sest nende peale ei ole Euroopa Kohtule apellatsioonkaebusi esitatud.

34. Lõpuks asus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28–68 seisukohale, et kõik ELTL artikli 263 neljanda lõigu nõuded on täidetud ja eelkõige nõue, et vaidlusalune määrus ei sisalda rakendusmeetmeid. ( 15 ) Komisjon, kes Üldkohtu menetluses apellandi seisukohaga ei nõustunud, ei ole kohtuotsuse seda osa apellatsioonkaebuses vaidlustanud. ( 16 ) Nendel asjaoludel ei ole Euroopa Kohtul vaja omal algatusel kaaluda, kas vaidlustatud kohtuotsus on selles suhtes korrektne. ( 17 )

B. Esimene apellatsioonkaebuse väide: Üldkohus tõlgendas vääralt määruse nr 182/2011 artikli 3 lõiget 3

1. Poolte argumendid

35. Esimese apellatsioonkaebuse väite esimeses osas väidab apellant, et Üldkohus tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–146 vääralt määruse nr 182/2011 artikli 3 lõikes 3 kasutatud mõistet „proportsionaalne tähtaeg“. Määruseelnõu üleandmine koosolekul, mis algas pärast kella 13.00 ja lõppes kell 15.46, ei tähenda tema arvates proportsionaalsest tähtajast kinnipidamist. Samuti väidab ta repliigis, et eraõiguslike isikute võimalusele tugineda määruse nr 182/2011 rikkumisele ei ole kunagi vastu vaieldud ning selle tunnustamata jätmine rikuks Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47.

36. Sama apellatsioonkaebuse väite teises osas märgib Tilly-Sabco, et Üldkohus tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 86, 110–115 ja 128 kiireloomulisuse kriteeriumi käsitledes vääralt omaenda seisukohti ja/või läks nendega vastuollu. Apellandi väitel ei saanud Üldkohus ühtaegu ühest küljest kinnitada, et küsimus ei ole kiireloomuline, ja teisest küljest toonitada lekete ohtu, mis võib õigustada määruseelnõu esitamist koosoleku ajal – ohtu, mis tema arvates ei põhista igal juhul kiireloomulisust. Repliigis viitab Tilly-Sabco seoses otsusega 1999/468 standardeeskirjadele, ( 18 ) kus on ette nähtud, et küsimus on äärmiselt kiireloomuline „eeskätt siis, kui ohus on inimeste või loomade tervis“ [mitteametlik tõlge].

37. Apellatsioonkaebuse väite kolmandas osas väidab apellant, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 92–108 pidas Üldkohus turuolukorraga seotud dokumentide saatmise tähtaega ekslikult tähtajaks, mida kohaldatakse määruseelnõu edastamise suhtes. Need mõned minutid, mis jäid pärast seda, kui korralduskomitee liikmed olid määruseelnõu kätte saanud, kujutasid endast äärmiselt lühikest tähtaega või isegi tähtaja puudumist, mistõttu nimetatud komitee ei saanud kõiki vajalikke asjaolusid arvesse võtta.

38. Apellatsioonkaebuse väite neljandas osas märgib apellant, et kiites vaidlustatud kohtuotsuse punktides 111–118 heaks komisjoni praktika, mis pärineb aastast 1962, rikkus Üldkohus määruse nr 182/2011 artikli 3 lõiget 3. Tema arvates ei takistanud miski komisjoni seda määrust ümber tegemast sellele praktikale vastavaks.

39. Lõpuks märgib Tilly-Sabco selle apellatsioonkaebuse väite viiendas osas, et Üldkohus läks iseenda sõnadega vastuollu, kui ta märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 149 esiteks, et komisjon on märkinud, et toetuste nullimine põhines hetke turuolukorral, hiljem, punktis 255 aga, et komisjon on märkinud, et kohaldatavate määrade järkjärguline vähendamine oli kujuneva ja seega mitte olemasoleva olukorra tagajärg.

40. Komisjon nende argumentidega ei nõustu.

2. Hinnang

41. Käsitlen seda apellatsioonkaebuse väidet tervikuna, sest sisuliselt puudutavad kõik selle osad (välja arvatud viies) määruse nr 182/2011 artikli 3 lõike 3 väidetavat mitmesugust väärtõlgendamist Üldkohtu poolt.

42. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91 asus Üldkohus seisukohale, et põhimõtteliselt ei ole määruse nr 182/2011 artikli 3 lõikega 3 vastuolus see, kui rakendusakti eelnõu esitatakse komitee koosoleku ajal. Olles analüüsinud vaidlusaluse määruse vastuvõtmiseni viinud menetluse asjaolusid, märkis ta seejärel kohtuotsuse punktis 108, et määruseelnõu esitamise ja hääletamise vahele jäänud ajast piisas, et anda korralduskomitee liikmetele tegelik võimalus eelnõu läbi vaadata ja väljendada oma arvamust. Järgmiseks asus ta kohtuotsuse punktis 114 seisukohale, et küsimuse kiireloomulisuse üle määruse nr 182/2011 artikli 3 lõike 3 teise lõigu tähenduses otsustab komisjon ning et kohtuliku kontrolli ulatus piirdub selle väljaselgitamisega, kas on tehtud ilmne hindamisviga või kuritarvitatud võimu. Kohtuotsuse punktides 119 ja 120 järeldas Üldkohus, et korralduskomitee arvamuse tähtaeg oli proportsionaalne ja komisjoni hinnangus küsimuse kiireloomulisuse kohta ei olnud ilmset hindamisviga ega võimu kuritarvitamist ning seega komisjon nimetatud sätet ei rikkunud. Seejärel märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 123 ja 124, et kui apellant soovis taotleda tühistamist põhjendusel, et korralduskomitee töökorda on rikutud, ( 19 ) ei saa eraõiguslikud isikud niisuguse töökorra rikkumisele tugineda. Lõpuks asus ta punktides 125–129 ammendavuse huvides seisukohale, et isegi kui komisjon oleks selle määruse artikli 3 lõiget 3 rikkunud, on tõendatud, et tähtaeg oli piisav, ning seetõttu ei viiks võimalik rikkumine vaidlusaluse määruse tühistamiseni.

43. Juhin tähelepanu sellele, et Tilly-Sabco on küll apellatsioonkaebuses märkinud, et käesoleval juhul ei põhjendatud kiiret menetlemist küsimuse kiireloomulisusega, kuid tema konkreetset argumenti seoses mõistega „kiireloomulisus“ standardeeskirjade tähenduses (vt käesoleva ettepaneku punkt 36) ei ole apellatsioonkaebuses esitatud, mistõttu on see esitatud hilinenult, kuna komisjoni vastus ei andnud alust selle argumendi esitamiseks apellandi repliigis. ( 20 ) Kui siiski eeldada, et see konkreetne argument on vastuvõetav, peaks see siiski jääma edutuks, sest nagu edaspidi selgitan, ei saa eraõiguslikud isikud niisugustele eeskirjadele tugineda.

44. Asun nüüd käsitlema määruse nr 182/2011 artikli 3 lõiget 3. Selles on kolm eri reeglit.

45. Esiteks on selles sätestatud, et komisjon peab kutsuma kokku koosoleku mitte varem kui 14 päeva pärast rakendusakti eelnõu ja päevakorra projekti esitamist korralduskomiteele, „välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel“ (edaspidi „esimene reegel“).

46. Järgmiseks kohustab see korralduskomiteed esitama rakendusakti eelnõu kohta oma arvamuse tähtaja jooksul, mille määrab komisjon „lähtuvalt küsimuse kiireloomulisusest“ (edaspidi „teine reegel“).

47. Lõpuks on selles ette nähtud, et tähtajad peavad olema „proportsionaalsed“ ning andma komitee liikmetele „varase ja tegeliku võimaluse“ rakendusakti eelnõu läbi vaadata ning väljendada oma arvamust (edaspidi „kolmas reegel“).

48. Määruse nr 182/2011 artikli 3 lõike 3 sõnastusest nähtub vahetult, et absoluutset tähtaega ei ole. Ka siis, kui on mainitud kindla pikkusega tähtaega – nagu esimeses reeglis –, on võimalik seda kohandada. Sellepärast nõustun Üldkohtuga, et määruse nr 182/2011 artikli 3 lõikega 3 ei ole põhimõtteliselt vastuolus rakendusakti eelnõu esitamine komitee koosoleku ajal.

49. Tuleb tunnistada, et esimesed kaks reeglit, kus on vastavalt komisjonile ja korralduskomiteele ette nähtud konkreetsed tegutsemiskohustused ja nende suhtes kohaldatavad tähtajad, näivad piiravat võimalust seada lühikesi tähtaegu. Sama saab öelda kolmanda reegli kohta, mis on üldsäte.

50. Kõik kolm reeglit on aga puudulikud: määruses nr 182/2011 ei ole kuskil selgitatud, mida tähendavad „nõuetekohaselt põhjendatud juhud“, „kiireloomulisus“, „proportsionaalne“ ning „varane ja tegelik võimalus“. Seetõttu tunduvad need reeglid pigem suunanäitajate kui kohustuslike normide sarnased. Eeskätt näib mulle, et see, kas rakendusakti eelnõu ja päevakorra projekti korralduskomiteele esitamise tähtaja lühendamine on „nõuetekohaselt põhjendatud“ ja kas komiteele arvamuse avaldamiseks antav tähtaeg on kolmanda reegli tähenduses „proportsionaalne“, oleneb täiesti asjaoludest.

51. Teise reegli osas tuleb märkida, et selles sättes ei ole tegelikult isegi viidatud kiireloomulistele juhtumitele, vaid kasutatud väljendit „lähtuvalt küsimuse kiireloomulisusest“, mis on hoopis teine asi. Selline sõnastus ei välista koguni võimalust seada kiireloomulistel juhtudel pikk tähtaeg ja väheolulistel juhtudel lühike. Igal juhul ei ole teises reeglis nõutud kiireloomuliste juhtumite kiiret menetlemist. Seda kinnitavad teisedki määruse nr 182/2011 sätted.

52. Konteksti seisukohast on võimalust tegutseda kiireloomulistel – õieti äärmiselt kiireloomulistel – juhtudel kiiresti mainitud ühes teises sättes, nimelt määruse nr 182/2011 artikli 8 lõikes 5. ( 21 ) On kõnekas, et selles sättes ette nähtud tähtaegade puhul ei ole mainitud pikendamise võimalust.

53. Samamoodi on määruse nr 182/2011 artiklis 7, millega on tehtud erand sama määruse artikli 5 lõigetest 3 ja 4, ette nähtud erimenetlus, mille kaudu võib komisjon vastu võtta rakendusakti eelnõu, kui „see on vaja viivitamata vastu võtta“, et vältida märkimisväärseid häireid põllumajandusturgudel või liidu finantshuvide ohustamist. Selle sätte kasulikkus väheneks või kaoks sootuks, kui teise reegli kohaselt tohiks komisjon paluda korralduskomiteelt rakendusakti eelnõu kohta väga lühikese aja jooksul arvamuse avaldamist ainult kiireloomulistel juhtudel.

54. Samuti toetab määruse nr 1234/2007 artikli 196 („Komitee töökorraldus“) pürgimuslik sõnastus, mille kohaselt „[…] komitee koosolekute korraldamisel võetakse eelkõige arvesse komitee vastutusala ulatust, käsitletavate küsimuste eripära ja vajadust kaasata asjakohaseid eksperte“, arusaama, et määruse nr 182/2001 artikli 3 lõikes 3 ette nähtud tähtajad on paindlikud ja et komisjonil on nende määramisel kaalutlusõigus.

55. Teleoloogiliselt on lisaks määruse nr 182/2011 eesmärk tagada, et menetlused, mille abil liikmesriigid kontrollivad komisjoni rakendamisvolituste teostamist, on selged, tõhusad ja proportsionaalsed rakendusaktide iseloomuga ning et nende puhul võetakse arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu institutsioonilisi nõudeid ja otsuse 1999/468 rakendamisel saadud kogemusi ning järgitud ühist tava. Konkreetselt on kontrollimenetluse eesmärk tagada, et komisjon ei saa vastu võtta rakendusakte, kui need ei ole korralduskomitee arvamusega kooskõlas. ( 22 ) Selle menetluse eesmärk ei ole aga vastupidi tagada, et komisjon ei saa vastu võtta rakendusakte, kui eraettevõtjad on nende vastu.

56. Siinkohal söandaksin tõmmata paralleeli. Euroopa Kohus on nimelt lubanud liikmesriikidel tugineda kodukorra rikkumisele ( 23 ) ja samuti märkinud, et institutsioonid ei tohi oma kodukorrast kõrvale kalduda ilma seda muutmata. ( 24 ) Ent samuti on Euroopa Kohus korduvalt märkinud, et institutsiooni kodukorra eesmärk on korraldada tema talituste sisemist toimimist hea halduse huvides. Seetõttu ei saa eraõiguslikud isikud kodukorra väidetavale rikkumisele tugineda, sest see ei ole mõeldud nendele kaitse tagamiseks. ( 25 ) Ainult juhul, kui niisuguses kodukorras sisalduv norm kujutab endast olulist menetlusnormi, mille eesmärk on tagada õiguskindlus – nagu õigusaktide autentimise korral –, võib selle rikkumine anda alust tühistamishagiks. ( 26 ) Käesolevas apellatsiooniasjas olukord selline ei ole.

57. Nagu eespool punktis 50 mainitud, on kõikides määruse nr 182/2011 artikli 3 lõike 3 kolmes reeglis kasutatud mõisteid ebatäpsed. Sellepärast on vaja neid mõisteid konkreetsetes töökordades piisavalt täpsustada. ( 27 ) Korralduskomitee töökorras on seda tehtud. Sellest tulenevalt näib mulle, et on olemas eelmises punktis viidatud kohtupraktika suunast kõrvalekaldumise oht, kui nõustuda arusaamaga, et eraõiguslikud isikud võivad tuletada kohustuslikke norme kõrgema tasandi sätetest, nagu määruse nr 182/2011 artikli 3 lõige 3, mis näivad olevat liidu seadusandja poolt – eeldatavasti meelega – ebamääraselt ja paindlikult sõnastatud.

58. See ei sea kahtluse alla määruses nr 182/2011 sätestatud õigusnormide siduvust ja vahetut kohaldatavust vastavalt ELTL artiklile 288 ega seda, et niisugused eraõiguslikud isikud nagu apellant võivad sellepärast põhimõtteliselt nendele õigusnormidele liidu kohtutes tugineda, et vaidlustada määruse sätteid, rikkudes vastuvõetud aktide õiguspärasust. Näiteks võivad nad ette heita seda, et koosolekut üldse ei peetud. See aga ei muuda tõsiasja, et harilikult ei teki komiteemenetluse normidest õigusi eraõiguslikele isikutele, kui erisätetega ei ole ette nähtud teisiti. ( 28 ) Käesolevas asjas on selle määruse artikli 3 lõikes 3 ette nähtud tähtajad liiga ebatäpsed, et nendest tuleneks eraõiguslikele isikutele õigus, millele saaks kohtus tugineda. ( 29 ) Selle tunnistamine ei kujuta endast apellandi õiguste rikkumist harta artikli 47 tähenduses.

59. Üldkohtu teostatud kontrolli osas nõustun nimetatud kohtuga, et Euroopa Kohus on kohtuasjas Saksamaa vs. komisjon märkinud, et komiteemenetluses otsustab konkreetse juhtumi menetlemise kiireloomulisuse üle komisjon ning kohtuliku kontrolli ulatus piirdub ilmsete hindamisvigade või võimu kuritarvitamise kindlakstegemisega. ( 30 ) See otsus aga olenes nimetatud kohtuasjas kõne all oleva konkreetse komitee töökorra tõlgendamisest; selles kohtuasjas ei nõustunud liikmesriik – mitte eraõiguslik isik – komisjoni seisukohaga küsimuse kiireloomulisuse kohta. Seetõttu ei ole nimetatud kohtuotsus käesolevas apellatsiooniasjas otseselt asjakohane, kuigi võinuks olla asjakohane seoses Prantsuse Vabariigi esitatud tühistamishagiga. On igal juhul kõnekas, et nimetatud liikmesriik ei vaidlustanud vaidlusalust määrust määruse nr 182/2011 artikli 3 lõike 3 rikkumise ega ka korralduskomitee töökorra rikkumise alusel. ( 31 )

60. Niisiis olen seisukohal, et Üldkohus otsustas õigesti, et komisjon ei rikkunud määruse nr182/2011 artikli 3 lõiget 3. Seda ei sea kahtluse alla ükski apellandi esitatud argument.

61. Esimese apellatsioonkaebuse väite esimeses kolmes osas esitatud argumentidega ei saa poole nõudeid põhjendada, sest eksportijatel ei ole määruse nr 182/2011 artikli 3 lõikest 3 tulenevat õigust, millele saaks käesoleva kohtuasja asjaoludel kohtus tugineda vaidlustamaks seda, kuidas komisjon korralduskomiteega suhtleb.

62. Samuti eksib apellant selle apellatsioonkaebuse väite kolmandas osas, kui ta väidab, et Üldkohtul oli piisavalt tõendeid otsustamaks, et korralduskomiteel ei olnud kogu otsuse tegemiseks vajalikke teavet. Määruse nr 182/2011 artikli 3 lõige 3 kohustab komisjoni esitama nimetatud komiteele üksnes rakendusakti eelnõu ja päevakorra projekti, mitte muid dokumente. Seega ei olnud komisjon rangelt võttes kohustatud avaldama korralduskomiteele oma eksporditoetuste summa teoreetilist arvutust, mis põhines liidu turu ja maailmaturu hindade erinevusel (edaspidi „teoreetiline arvutus“). ( 32 ) Nagu ilmneb ka käesoleva ettepaneku punktidest 107 ja 108, ei pea paika apellandi väide, et eksporditoetuste eesmärk on korvata tasakaalutust liidu turu ja maailmaturu vahel ettevõtjatele ekspordivõimaluste loomisega, mis eeldab, et komisjon ja komitee võtavad arvesse eksportijate olukorda.

63. Esimese apellatsioonkaebuse väite neljas osa on samamoodi puudulik, sest see kehtib kahtepidi: nagu komisjon kohtuistungil märkis, pidas ta oma praktikat õiguspäraseks ega näinud vajadust komiteemenetluse norme muuta, olenemata selle praktika kestusest.

64. Esimese apellatsioonkaebuse väite viies osa ei puuduta seda, kas korralduskomiteel oli piisavalt aega määruseelnõu üle mõelda, vaid käsitleb hoopis väidetavat vasturääkivust valitud menetluse ja vaidlusaluse määruse põhjenduste vahel. See küsimus seostub pigem kolmanda apellatsioonkaebuse väitega, mida käsitlen punktis 78 jj. Olgu sellega, kuidas on, vaidlustatud kohtuotsuse punktis 149 ei väljendanud Üldkohus enda seisukohta, vaid hoopis komisjoni oma. Nii ei saanud Üldkohus komisjoni seisukohta omaks võttes iseendale vastu rääkida. Igal juhul saab turu olukord olla ühtaegu nii praegune (olemasolev) kui ka kujunev ning seetõttu ei näe ma sõnastuses vasturääkivust.

65. Kokkuvõttes, kuna apellandi esimese apellatsioonkaebuse väite viiest osast ei ole ükski edukas, tuleb see väide tervikuna tagasi lükata.

66. Seda järeldust arvesse võttes ei pea ma ka vajalikuks kaaluda, kas korralduskomiteele pikema tähtaja andmine määruseelnõu kaalumiseks oleks võinud lõppeda kehtestatud eksporditoetuste summade poolest kuidagi teisiti. ( 33 )

C. Teine apellatsioonkaebuse väide: Üldkohus tõlgendas vääralt määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõiget 2 ning tema põhjendused on vasturääkivad

1. Poolte argumendid

67. Tilly-Sabco väidab, et olles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 200 tagasi lükanud tema seisukoha, mille kohaselt vaidlusalune määrus ei ole „perioodiline põllumajandusalane õigusakt“, ei analüüsinud Üldkohus seda mõistet, kuigi kõnealused peadirektorile edasi delegeeritud volitused puudutasid niisuguseid õigusakte. Kuna vaidlusalust määrust uuega ei asendatud, ei saanud see olla edasi delegeeritud volitustega hõlmatud perioodiline põllumajandusalane õigusakt – olenemata selle põhjusest – ja niisiis eksis Üldkohus apellandi arvates oma seisukohas, et see oli niisugune õigusakt. Repliigis märgib ta, et uuendamata jätmine oli ette otsustatud suundumuse tagajärg ning et Üldkohus ei kritiseerinud komisjoni selle eest, et too ei võtnud arvesse „tulevikusuundumusi“, millele on viidatud määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 punktis a, olgu komitee 18. juuli 2013. aasta koosolekul või sellega, et ta ei kutsunud eksporditoetuste taseme uuesti hindamiseks oktoobris 2013 kokku koosolekut.

68. Komisjon nende argumentidega ei nõustu.

2. Hinnang

69. See apellatsioonkaebuse väide tuleb tagasi lükata.

70. Tuleb kohe märkida, et olen komisjoniga nõus, et selle apellatsioonkaebuse väite täpne ulatus ei ole selge. Üldiselt on apellandi argumendid kohati tervikuna suunatud rohkem vaidlusaluse määruse kui vaidlustatud kohtuotsuse vastu.

71. Olgu sellega, kuidas on, kuid niivõrd, kui see apellatsioonkaebuse väide põhineb määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 2 rikkumisel, kuna Tilly-Sabco väidab, et Üldkohus jättis kaalumata, kas vaidlusalune määrus oli edasi delegeeritud asjassepuutuvate volitustega hõlmatud „perioodiline põllumajandusalane õigusakt“ ja selle liigituse tagajärgi, piisab märkimisest, et nimetatud määruse artikli 164 lõikes 2 ei ole seda mõistet mainitudki. See, et määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 punktis a on viidatud „tulevikusuundumustele“, seda ei muuda. Seetõttu ei ole oluline, kas Üldkohus jättis selle mõiste analüüsimata.

72. Pealegi ei liigitanud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 200, lükates tagasi apellandi argumendi, et vaidlusalune määrus ei ole „perioodiline põllumajandusalane õigusakt“, seda meedet a contrario niisuguseks ega tunnustanud selle mõiste õiguslikku tähtsust. Üldkohus lihtsalt lükkas tagasi argumendi, et vaidlusalune määrus ei ole „perioodiline põllumajandusalane õigusakt“, sest seda ei ole uuendatud.

73. Igal juhul tõlgendab apellant määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõiget 2 vääralt. Selle lõike esimeses lauses on küll ette nähtud, et „[t]oetused määrab kindlaks komisjon“, kuid teises lauses on sätestatud, et „[t]oetusi võib kindlaks määrata“ kas „korrapäraste ajavahemike järel“ või „pakkumismenetluse kaudu“. Esimesena nimetatud olukorra suhtes on kolmandas lauses ette nähtud, et toetuse summa „määratakse kindlaks vähemalt kord kolme kuu jooksul“, kuid see „võib jääda muutumatuks rohkem kui kolmeks kuuks“. Seega oli komisjonil õigus hoida summat muutumatuna üle kolme kuu. Selles suhtes ei ole määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõikes 2 ette nähtud, kuidas muutumatuks jäämine peab toimuma. Niisiis, ehkki vaidlusaluses määruses oleks võidud määrata aegumiskuupäev, ei olnud see nimetatud sätte kohaselt kohustuslik, kuna ilma niisuguse kuupäevata jäi vaidlusalune määrus lihtsalt kohaldatavaks ja summa seega samaks. ( 34 )

74. Mis puudutab argumenti, et uuendamata jätmine oli ette otsustatud suundumuse tagajärg, täpsustas apellant kohtuistungil, et sisuliselt põhineb tema seisukoht kahel asjaolul. Esiteks väidab ta, et korralduskomitee ei arutanud 2013. aasta oktoobri koosolekul, kas jätta vaidlusalune määrus kehtima või seda uuendada. Teiseks väidab ta, et komitee 18. juuli 2013. aasta koosoleku protokollist nähtuvalt eksporditoetuste kindlaks määramine lõpetati.

75. Kõigepealt ei saa komisjoni suhtlus korralduskomiteega pärast vaidlusaluse määruse vastuvõtmist muuta küsitavaks selle määruse kehtivust, mida tuleb hinnata selle määruse vastuvõtmise ajal olemas olnud faktiliste ja õiguslike asjaolude põhjal. ( 35 ) Järgmiseks eeldavad asjaolud, millele apellant tugineb, juhtumi faktiliste asjaolude kaalumist, mis ei ole apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu ülesanne. Lõpuks ja igal juhul eksib apellant mõlemas asjaolus: komisjon väitis kohtuistungil, ilma et talle oleks vastu vaieldud, et komitee 2013. aasta oktoobri koosoleku päevakord sisaldas punkti, et korralduskomiteelt võidakse paluda arvamust kodulinnuliha sektoris eksporditoetusi kehtestava määruse eelnõu kohta. Seda kinnitab sellesama, 17. oktoobri 2013. aasta koosoleku protokoll. ( 36 ) Samuti – olenemata sellest, milline on komitee koosoleku protokolli tõlgendusväärtus sellel koosolekul tehtud otsuste kehtivuse suhtes – ei ole 18. juulil 2013 peetud komitee koosoleku protokollis apellandi väidetud „lõpetamisele“ ega „peatamisele“ viidatud. Seal on hoopis pelgalt märgitud, et „komisjon tegi ettepaneku nullida ülejäänud toetused“. Apellant esitas esimeses astmes oma hagiavalduse lisas selle protokolli mitteametliku tõlke prantsuse keelde, kus on ekslikult märgitud: „la Commission a proposé de supprimer les restitutions“ („komisjon tegi ettepaneku toetused lõpetada“).

76. Lõpuks ei ole apellant apellatsioonkaebuses väitnud, et Üldkohus jättis märkimata, et eksporditoetuste kindlaksmääramise de facto peatamise otsuse võis vastu võtta üksnes määruse nr 1234/2007 artikli 162 alusel ning et vaidlusalune volituste edasidelegeerimine ei saanud vaidlusalust määrust hõlmata. ( 37 ) Samuti tunnistas apellandi esindaja kohtuistungil, et tema argumentatsioon selle kohta, et vaidlusalune määrus ei ole „perioodiline põllumajandusalane õigusakt“, seisab eraldi küsimusest, kas komisjon sai vaidlusaluse määruse vastu võtta selle artikli 164 lõigete 2 ja 3 alusel, ja on selle küsimuse suhtes alternatiivne. Seega on kaheldav, kas apellant on esitanud õigel ajal argumendi, mis tugineb määruse nr 1234/2007 artikli 162 rikkumisele, kui arvestada, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole omal algatusel kaaluda vaidlusaluse määruse õiguslikku alust. ( 38 )

77. Kui Euroopa Kohus siiski peab seda argumenti teise apellatsioonkaebuse väite alla kuuluvaks, tuleb see minu arvates tagasi lükata. Määruse nr 1234/2007 artikli 162 lõige 1 ju ei anna ühelegi liidu organile võimu luua, reguleerida või lõpetada eksporditoetuste süsteemi. Igal juhul ei ole otsus nullida eksporditoetuste summa iseenesest sama mis lõpetamine. Nende nullimine on pelgalt teatavas olukorras toetuse summa konkreetne muutmine või kohandamine. See, et komisjon otsustas teataval ajavahemikul toetuse nullida, ei muuda küsitavaks tema volitusi eksporditoetuste summa (uuesti) kindlaks määrata ega tähenda hoopiski, et komisjon eksporditoetuste süsteemi õigusvastaselt kaotas. Kohtupraktikast nähtuvalt on Euroopa Kohus varemgi märkinud, et komisjoni ei saa kritiseerida selle eest, et ta loomasöödaks mõeldud suhkru denatureerimise lisatasu maksmise peatamise asemel selle „maksuõiguses tavalisel ja [liidu] õiguses kasutataval meetodil“ nullis. ( 39 )

D. Kolmas apellatsioonkaebuse väide: Üldkohtu hindamisviga vaidlusaluse määruse põhjendamatuse või puuduliku põhjendatuse suhtes

1. Poolte argumendid

78. Kolmanda apellatsioonkaebuse väite esimeses osas märgib apellant, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 245 ELTL artiklit 296 ja tõlgendas oma otsuse punktides 226–231 asjakohast kohtupraktikat vääralt. Apellandi arvates ei saa eksporditoetusi kehtestava määruse põhjendused olla samad, kui summad muutuvad, ja eriti veel, kui summad nullitakse.

79. Selle apellatsioonkaebuse väite teises osas märgib Tilly-Sabco, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 241, 291, 293, 300 ja 398–401 nähtuvalt rikkus Üldkohus õigusnorme, kui ta kohaldas komisjoni arvutusmeetodit nii, et oli välistatud selle kohtulik kontroll, sealhulgas ilmseid hindamisvigu puudutavas. Samuti väidab apellant, et Üldkohus tõlgendas sama otsuse punktides 320 ja 321 vääralt teatavaid korralduskomiteele esitatud dokumente, mistõttu apellant on asunud seisukohale, et see kohtuotsus on vasturääkiv, piirab õigust kohtulikule kontrollile ja moonutab faktilisi asjaolusid.

80. Sama apellatsioonkaebuse väite kolmandas osas märgib apellant, et Üldkohus läks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 253–255 iseenda sõnadega vastuollu, kui ta märkis, et vaidlusaluse määrusega tehtud muudatus varasematest muudatustest struktuuriliselt ei erine, ent samal ajal ka seda, et see on eksporditoetuste summa järkjärgulise vähendamise etapp. Samuti väidab Tilly-Sabco, et Üldkohus eksis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 259, kui ta märkis, et komisjon ei ole väitnud, et ta nullis toetuste summa rahvusvahelisest kohustusest tulenevalt.

81. Kolmanda apellatsioonkaebuse väite neljandas osas märgib Tilly-Sabco, et vaidlustatud kohtuotsus sisaldab vasturääkivust, sest ühelt poolt on punktides 53 ja 54 tunnistatud, et eksportijad ei taotle eksporditoetust, kui kohaldatavaks määraks on kehtestatud 0 eurot, ja teiselt poolt ei ole punktides 267 ja 268 välistatud võimalust, et riigisisesed ametiasutused annavad eksporditoetust summas 0 eurot, ehkki väga tõenäoliselt selleks taotlusi ei esitata.

82. Komisjon nende argumentidega ei nõustu.

2. Hinnang

83. Kolmanda apellatsioonkaebuse väite eri osade ulatus on ebamäärane. Minu arusaama järgi väidab Tilly-Sabco sisuliselt seda, et Üldkohus jättis komisjoni põhjendamiskohustuse rikkumise eest karistamata (esimene ja kolmas osa), läks vastuollu omaenda sõnadega ja/või eksis mitmes vaidlustatud kohtuotsuse punktis (teine, kolmas ja neljas osa) ning piiras õigusvastaselt kohtuliku kontrolli ulatust (teine osa). Käsitlen neid kolme teemat järjest.

a) Põhjendamiskohustus

84. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ELTL artiklis 296 nõutud põhjendused olema kohandatud asjassepuutuva õigusakti laadiga ning sellest peab selgelt ja üheselt mõistetavalt ilmnema õigusakti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik selliselt, et huvitatud isikutel oleks võimalik mõista võetud meetme põhjendusi ja pädeval liidu kohtul oleks võimalik teostada kontrolli. Põhjendamiskohustuse hindamisel tuleb arvesse võtta juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, toodud põhjenduste olemust ning huvi, mis võib akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab, olla selgituste saamiseks. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad ELTL artikli 296 nõuetele, tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades. ( 40 )

85. Kui õigusakt on üldkohaldatav, võib põhjendustes piirduda viitega ühelt poolt selle vastuvõtmise tinginud olukorrale tervikuna ja teiselt poolt akti üldistele eesmärkidele. ( 41 ) Eeskätt ei saa nõuda, et määruste põhjendustes oleksid täpsustatud määruse esemeks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis sageli on väga arvukad ja keerukad, kui määrus asetub selle terviku süstemaatilisse raamistikku, mille osa see on. Seega, kui määruses on selgelt avaldatud institutsiooni taotletav sisuline eesmärk, oleks liigne nõuda konkreetset põhjendust iga tehnilise valiku kohta, mille institutsioon on teinud. ( 42 )

86. Euroopa Kohtul on tulnud konkreetselt käsitleda põhjendamiskohustust seoses rea järjepidevate otsuste või muude meetmetega (see tähendab halduspraktikaga). Ta on tõdenud, et konkreetse meetme põhjenduste täpsust kaaludes tuleb lähtuda materiaalsetest võimalustest ning selle meetme võtmiseks saadaval olevast ajast ja tehnilistest võimalustest. ( 43 ) Sellepärast on Euroopa Kohus nõustunud, et kuigi halduspraktikasse kuuluva meetme põhjendused võivad olla esitatud kokkuvõtlikult, näiteks viidates varasematele otsustele või muudele meetmetele, peab liidu ametiasutus sõnaselgelt avaldama oma põhjendused, kui konkreetne meede läheb eelnenud meetmetest oluliselt kaugemale. ( 44 )

87. Apellandi väljendatud etteheide puudutab just sedasama. Tilly-Sabco väidab, et eksporditoetuste summat nullides ei saanud komisjon lihtsalt „taaskasutada“ varasemas määruses näidatud põhjendusi, sest vaidlusalune määrus läks eelnenutest oluliselt kaugemale, mida Üldkohus aga arvesse ei võtnud. Apellandi väitel kohaldas Üldkohus eelmises punktis viidatud kohtupraktika suundumust vääralt.

88. Üldkohus siiski midagi sellist ei teinud.

89. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 223–231 meenutas Üldkohus õigesti käesoleva ettepaneku punktis 86 viidatud kohtupraktikat. Olles kõigepealt palunud komisjonil tema praktikat asjaomasel ajal üksikasjalikult kirjeldada (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 235–241), millest selguvalt lähtus komisjon toetuse summa kindlaks määramisel kahest sõltumatust meetodist, nimelt i) teoreetilisest arvutusest ja ii) turu olukorra analüüsist (edaspidi „turuanalüüs“), lükkas Üldkohus seejärel tagasi apellandi argumendid, et komisjon on oma sellisest praktikast hälbinud (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 242–262).

90. Ja seda tegi Üldkohus õigesti.

91. Esimeses astmes ei väitnud apellant ju, et komisjon ei ole menetluslikult järginud oma tavapärast praktikat (vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 242). ( 45 ) Vaidlusalusest määrusest põhjustatud sisuline muudatus oli see, mida apellant pidas hälbivaks komisjoni praktikast asjaomasel ajal.

92. On siiski selge, et Üldkohus lükkas selle seisukoha tagasi põhjendatult, sest ilmselgelt puuduvad käesolevas kohtuasjas need põhjused, miks Euroopa Kohus oma otsuses Silos selles kohtuasjas vaidluse all olnud määruse kehtetuks tunnistas. Nimetatud kohtuotsuses osutas Euroopa Kohus kolmele eri alusele, mis üheskoos viisid ta järeldusele, et komisjon oli oma tavapärasest praktikast kõrvale kaldunud ja seetõttu ei olnud põhjendused piisavad. ( 46 )

93. Esiteks oli selles kohtuasjas vaidlustatud määrusele eelnenud määrusega suurendatud vaidlusaluste söötade puhul makstavate toetuste summat, vaidlustatud määruses seda aga vähendatud.

94. Teiseks vähendati toetuste summa 74,93 eküült tonni kohta – hoobilt – nullini.

95. Kolmandaks võeti nimetatud kohtuasjas vaidluse all olnud määrus vastu kõigest nädal pärast eelmist kohaldatavat määrust.

96. Seevastu, nagu on märgitud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 8–11, vähendati külmutatud kodulinnulihatoodete puhul makstavat toetust järk-järgult – ilma seda ajutiselt suurendamata – kolme aasta jooksul algselt 40 eurolt 100 kg kohta 17. juunil 2010 kõigepealt 32,50 eurole 100 kg kohta, seejärel 21,70 eurole 100 kg kohta, siis 10,85 eurole 100 kg kohta ja lõpuks vaidlusaluse määrusega 18. juulil 2013 nullile. Vaidlusalune määrus võeti vastu kolm kuud pärast eelmist kohaldatavat määrust – see ajavahemik on määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõikes 2 sõnaselgelt ette nähtud. Nende faktiliste asjaolude vastu ei ole vaieldud.

97. Sellepärast on selge, et vaidlusalune määrus oli määruste nr 1234/2007 ja nr 182/2011 raamistikus osa ühetaolisest, järjepidevalt korratud menetlusest, milles antavad määrused võeti vastu määruses nr 1234/2007 nimetatud selgete kriteeriumide põhjal ja millest kaubandusringkonnad olid täiesti teadlikud. Pealegi ei erine vaidlusalune määrus sisult eelnenud määrustest oluliselt. See olukord sarnaneb olukorraga kohtuasjas Delacre. ( 47 )

98. Olukorda ei muuda see, et vaidlusaluse määrusega nulliti toetuse summa, avaldamata selle kohta põhjendusi, mis oleksid eelnenud määruse omadest erinenud. Peale selle, mida olen märkinud käesoleva ettepaneku punktis 77 komisjoni poolt eksporditoetuste summa nullimise võimaluse õiguspärasuse kohta, vastas vaidlusalusest määrusest tulenev vähendamine lihtsalt samale eksporditoetuste summa vähendamise suundumusele. Teistsugune otsus viiks absurdsele järeldusele, et põhjendamiskohustus olnuks täidetud, kui komisjon oleks teinud hoopis ettepaneku määrata toetuste summaks 0,01 eurot 100 kg kohta. Niisiis ei eksinud Üldkohus, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 245 märkis, et eksporditoetuste nullimine üksi ei tähenda automaatselt komisjoni lahkulöömist tema senisest praktikast ja et nende summade muutmine on nende summade perioodilise kindlaks määramise süsteemile olemuslik, nii et samasugused põhjendused võivad kehtida väga erinevate summade ja samuti summa nullimise puhul. Apellandi viitest kohtuotsusele National Iranian Oil Company ( 48 ), mis sisuliselt kordab käesoleva ettepaneku punktis 86 viidatud kohtupraktikat varade külmutamise meetmete valdkonnas, ei nähtu, et vaidlusalune määrus läks eelmistest oluliselt kaugemale.

99. Sellest järelduvalt tuleb tagasi lükata Tilly-Sabco argumendid selle kohta, et Üldkohus tõlgendas ELTL artiklit 296 vääralt.

b) Vasturääkivad märkused ja muud argumendid

100. Esiteks ei ole apellandi väide vasturääkivuse ja tõendite moonutamise kohta, mis avalduvat vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320 ja 321, põhjendatud. See, et Üldkohus märkis ühelt poolt seda, et import kasvas ekspordist kiiremini, ja teiselt poolt seda, et impordi väärtus kahanes, ei ole omavahel vasturääkivuses ega kujuta endast ka mingilgi viisil tõendite moonutamist. Selles suhtes ei ole apellant suutnud täpselt näidata, milliseid tõendeid on Üldkohus väidetavalt moonutanud, ega tõendada sellise moonutamiseni viinud hindamisvigu. ( 49 )

101. Teiseks, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 253–255, mis on Tilly-Sabco väitel vasturääkivad, kui arvestada poliitikast ajendatud järkjärgulist eksporditoetuste summa vähendamist, ei teki nende kahe avalduse vahel ühegi tõlgenduse juures vastuolusid, olenemata Tilly-Sabco teooria põhjendatusest.

102. Kolmandaks heidab apellant Üldkohtule ekslikult ette seda, et too jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 259 tuvastamata, et eksporditoetuste summa määrati kindlaks rahvusvahelisel tasandil võetud kohustusest tulenevalt. See, et komisjon märkis Üldkohtu menetluses enda kaitseks, et „[ühise põllumajanduspoliitika] arengus on arvesse võetud pooleliolevaid läbirääkimisi Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) Doha voorus ja liidu poolt selles kontekstis seoses toetustega võetud seisukohta“, ei viita kuidagi ühelegi konkreetsele rahvusvahelisele kohustusele.

103. Lõpuks ei leia ma vastuolu ühest küljest vaidlustatud kohtuotsuse punktide 53 ja 54 – kus on tunnistatud, et eksportijad ei taotle eksporditoetust, kui kohaldatavaks määraks on kehtestatud 0 eurot – ja teiselt poolt punktide 267 ja 268 vahel, kus ei ole välistatud võimalust, et riigisisesed ametiasutused annavad eksporditoetust summas 0 eurot, ehkki väga tõenäoliselt selleks taotlusi ei esitata. Tilly-Sabco ei ole neid punkte lugedes arvesse võtnud nende konteksti: punktides 53 ja 54 kaalus Üldkohus seda, kas vaidlusalune määrus „vajab“ rakendusmeetmeid, et teha kindlaks, kas apellandil on õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel. Punktides 267 ja 268 aga analüüsis ta hoopis muud, nimelt seda, kas määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõige 2 võimaldab eksporditoetusi nullida. Kui need kaks küsimust oleksid omavahel nii põimunud, nagu apellant väidab, oleks kaheldav, kas apellandil oleks olnud õigus esitada selle menetluse aluseks olev hagi.

104. Kõigest sellest tulenevalt tuleb apellandi argumendid, et Üldkohus läks omaenda sõnadega vastuollu, moonutas faktilisi asjaolusid ja tõlgendas komisjoni kirjalikke seisukohti vääralt, tagasi lükata.

c) Kohtuliku kontrolli ulatuse õigusvastane piiramine

105. Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 276 õigesti kohtuliku kontrolli ulatuse, mida tuleb kohaldada: nimelt et liidu seadusandjal on põllumajanduse valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus. Nii on see valiku puhul, kas muuta või mitte muuta külmutatud kanade kohta kehtivaid õigusnorme. Seetõttu peab kohtulik kontroll piirduma selle tuvastamisega, et kõnealuse meetme puhul ei esine ilmselget viga ega võimu kuritarvitamist ning et asjaomane ametiasutus ei ole ilmselgelt oma kaalutlusõiguse piire ületanud. ( 50 )

106. Apellant ei ole vaidlustanud vaidlustatud kohtuotsust kohtuliku kontrolli õige ulatuse tuvastamata jätmise tõttu. Ta ei ole vaidlustanud seda kohtuotsust ka seetõttu, et selles on varjatult kohaldatud tema jaoks ebasoodsamat ulatust, ( 51 ) ega seetõttu, et kohaldatud ulatus rikub harta artiklit 47. Näib hoopis, et Tilly-Sabco on sisuliselt vaidlustanud selle, kuidas Üldkohus tõlgendas komisjoni kaalutlusõiguse ulatust määruse nr 1234/2007 artikli 164 alusel. Nagu komisjon märgib, näib kolmanda apellatsioonkaebuse väite see osa tulenevat üldisest pooltevahelisest lahkarvamusest eksporditoetuste eesmärgi suhtes.

107. Selles suhtes meenutaksin, et eksporditoetuste süsteem on mõeldud looma stabiilsust ühisturul ja tagama, et põllumajandustooteid saab müüa kolmandatesse riikidesse. ( 52 ) Eeskätt ei ole eksporditoetuste eesmärk tagada eksportijatele rahuldav sissetulek. Nende eesmärk on hoopis võimaldada kiiret ja tõhusat ennetavat sekkumist kiiresti muutuval turul. Samuti on sage muutumine üks liidu põllumajandussüsteemi keskseid omadusi ning õigusakte tuleb pidevalt kohandada muutuvate majandusolude ja poliitiliste prioriteetidega. ( 53 )

108. Minu arvates märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 293 õigesti, et arvestades määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõikes 3 kasutatud sõnu „üht või mitut“, võib komisjon asetada rõhu ühele selles sättes loetletud asjaolule. Komisjon võib õiguspäraselt piirdudagi ainult ühe asjaoluga. Käesolevas kohtuasjas märkis Üldkohus oma otsuse punktis 291, et komisjon asetas rõhu vajadusele tagada tasakaal ning hindade ja kaubanduse loomulik areng turul, mida on mainitud selle määruse artikli 164 lõike 3 punktis b. ( 54 )

109. Erinevalt apellandi väidetust ei ole see märkus vaidlustatud kohtuotsuse punktiga 401 ( 55 ) vastuolus. Üldkohus ju ei märkinud seal, et määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõikes 3 loetletud asjaolud on võrdse kaaluga. Üldkohus hoopis vastas apellandi argumendile, et komisjon läks omaenda sõnadega vastuollu, kui ta väitis, et omistas võrdse tähtsuse teoreetilise arvutuse meetodile ja turuanalüüsi meetodile, ent asetas lõppkokkuvõttes suurema rõhu viimati nimetatule. Need kaks meetodit ei ole siiski määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 tähenduses „asjaolud“, vaid on hoopis vahendid asjakohase eksporditoetuste summa kindlaksmääramiseks. Seetõttu on apellant vaidlustatud kohtuotsust vääralt käsitanud.

110. Ülejäänud argumendid kolmanda apellatsioonkaebuse väite selles osas põhinevad, niivõrd kui need on arusaadavad ja vastuvõetavad, real selle kohtuotsuse väärkäsitustel ja/või vääresitustel.

111. Esiteks ei käsitlenud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 401 sama kohtuotsuse punktis 400 mainitud apellandi argumenti. Selles punktis sisalduv järeldus kajastab Üldkohtu seisukohta ja seega ei saa kujutada endast poolte seisukohtade moonutamist. Igal juhul ei ole apellant väitnud, et Üldkohus tegi otsuse ultra petita.

112. Teiseks apellant lihtsalt eksib, kui ta märgib, et Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 300, et „korralduskomiteele esitatud dokumentides ei ole selgitatud toetuste summa teoreetilist arvutust“ ( 56 ).

113. Lõpuks on väär väide, et Üldkohus eksis, kui ta ei kohustanud komisjoni esitama talle teoreetilist arvutust, ega saanud seega kaaluda, kas komisjoni teoreetilise arvutuse ja tema turuanalüüsi vaheline tasakaal kujutas endast ilmset hindamisviga. Esiteks on menetlust korraldavate meetmete võtmise ja/või menetlustoimingute tegemise üle otsustamine mitte poolte, vaid Üldkohtu pädevuses, kui ta peab seda vajalikuks. ( 57 ) Teiseks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 398, et nagu komisjon on tunnistanud, võis ta hoolimata sellest, et teoreetiline arvutus oli andnud positiivse tulemuse, ikkagi eksporditoetuse nullida, võttes arvesse sama kohtuotsuse punktis 292 osutatud tegureid. ( 58 ) Seega sai Üldkohus ka teoreetilise arvutuse üksikasju teadmata kaaluda nende kahe meetodi vahelist erinevust. Lõpuks võrdub apellandi seisukoht sisuliselt palvega, et Üldkohus teostaks kaalutlusõigust, mis on antud määrusega nr 1234/2007 hoopis komisjonile.

114. Sellest tulenevalt tuleb apellatsioonkaebuse kolmanda väite see osa ja niisiis kogu see väide tervikuna tagasi lükata.

E. Neljas apellatsioonkaebuse väide: määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 rikkumine või ilmne hindamisviga

1. Poolte argumendid

115. Tilly-Sabco märgib neljanda apellatsioonkaebuse väite esimeses osas, et Üldkohus läks omaenda sõnadega vastuollu, kui ta kontrollis, kas komisjon on nõuetekohaselt arvesse võtnud määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõikes 3 loetletud asjaolusid, kuna Üldkohus võrdles Ameerika Ühendriikide 2013. aasta hinnalangust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 301 Brasiilia aastate 2009–2013 turuolukorraga vaidlustatud kohtuotsuse punktis 302 ning et Üldkohus oleks pidanud arvesse võtma uusimaid saadaval olevaid andmeid.

116. Neljanda apellatsioonkaebuse väite teises osas märgib apellant, et Üldkohus rikkus määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 punkti b sellega, et ta nõustus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 289 komisjoni hinnanguga, et Brasiiliast pärit kodulinnulihaga võrreldes esinev hinnavahe ei nõua eksporditoetuste maksmist. Samuti rikkus Üldkohus apellandi arvates seda sätet sellega, et piirdus kontrollimisel maailmaturuga ega võtnud arvesse liidu turgu.

117. Selle apellatsioonkaebuse väite kolmandas osas märgib Tilly-Sabco, et Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 366 komisjonile ette heitmata, et too ei võtnud arvesse kanarümpade järele valitseva nõudluse täpset olukorda, ja läks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 368 enda sõnadega vastuollu. Tilly-Sabco väidab samuti, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 350 jj jättis Üldkohus tegemata järeldused loomasööda hinnatõusu mõjust tootjate kasumimarginaalidele. Ta heidab Üldkohtule ette, et samamoodi ei teinud too järeldusi komisjoni vigadest, mis on tuvastatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 350–356, 360 ja 361, ja moonutas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 369 tõendeid, millest tema väitel nähtus kodulinnuliha järele valitseva nõudluse langus aastal 2013.

118. Komisjon ei ole nende argumentidega nõus.

2. Hinnang

119. Selle apellatsioonkaebuse väite kolm osa sisaldavad sisuliselt rida eri etteheiteid selle kohta, kuidas Üldkohus kontrollis komisjoni kaalutlusõiguse teostamist vastavalt määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõikele 3. Ma ei pea ühtegi nendest etteheidetest põhjendatuks ja käsitlen neid järjest.

120. Kõigepealt ei ole vaidlustatud kohtuotsuse punktide 300 ja 301 vahel vastuolu, mida Tilly-Sabco väidab olevat: see, et Üldkohus võttis värske kana hindade arengut kaaludes arvesse üksnes aastat 2013 seoses Ameerika Ühendriikidega, ei tähenda, et ta läks Brasiilia osas pikemat ajavahemikku arvesse võttes enda sõnadega vastuollu. Miski määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 sõnastuses ei kohusta komisjoni piirduma hinnadünaamika võrdleval hindamisel konkreetsete ajavahemikega (ehkki võib väita, et seda mitte teha on vastuolus võrdluse eesmärgiga). Apellant osutab küll õigesti, et nimetatud määruse artikli 164 lõike 3 punkt a viitab „olemasolevale olukorrale“ liidu turul ja maailmaturul, siis nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 108 võib komisjon asetada erilist rõhku muudele artikli 164 lõikes 3 loetletud asjaoludele ning käesolevas asjas järeldas Üldkohus, et komisjon on seda ka teinud. Igal juhul ei ole vaidlustatud kohtuotsuse punktid 300 ja 301 vasturääkivad, kuna Üldkohus märkis mõlemas punktis, et nendes riikides toimus hinnalangus alles 2013. aasta lõpul.

121. Järgmiseks tuleb tagasi lükata Tilly-Sabco argument, et Üldkohus jättis tuvastamata, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta ei võtnud eksporditoetuste kindlaks määramisel arvesse vaidlustatud kohtuotsuse punktis 289 tunnistatud hinnangulist 100 kilo kohta 44,73 euro suurust erinevust siseturul müüdava kanaliha ja Brasiiliast pärit kodulinnuliha hindade vahel. See hinnavahe võis tuleneda sellest, et võrreldi mitte mõlemast piirkonnast pärit kodulinnuliha, vaid kanaliha ja kodulinnuliha. Samuti on Tilly-Sabco jätnud märkimata, et samas punktis osutas komisjon, et kanaliha hinnad siseturul olid kõrged. ( 59 ) Sellest lähtudes järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 292, et komisjon võis asuda õiguspäraselt seisukohale, et turu stabiilsuse tagamiseks ei ole vaja kehtestada positiivses summas eksporditoetusi – seda punkti ei ole apellant vaidlustanud. Ja see on ka põhjendatud: nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 107, ei ole eksporditoetuste eesmärk tagada eksportijatele rahuldav sissetulek. Seega ei saa ettevõtjad nõuda, et komisjon kehtestaks toetuste taseme teatavale summale.

122. Mis puudutab argumenti, et Üldkohus rikkus määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 punkti b sellega, et piirdus oma hinnangus ühe turuga, olgu siseturu või maailmaturuga, ( 60 ) siis on neid kahte turgu mainitud ainult selle sätte punktides a ja i. Küll aga märkis Üldkohus, et komisjon omistas erilist kaalu punktile b, milles ei ole neile kahele turule viidatud. ( 61 )

123. Neljanda apellatsioonkaebuse väite kolmanda osa juurde asudes pean ekslikuks apellandi argumenti, et Üldkohus ei saanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 366 aru, et määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõige 3 kohustab komisjoni teadma kanaliha järele valitseva nõudluse dünaamika täpset olukorda liidu turul ja maailmaturul. Vastupidi, Üldkohus märkis õigesti, et hind on pakkumise ja nõudluse kokkupuutepunkt ning hinnadünaamika analüüsis tuleb nõudlust igal juhul arvesse võtta. Samuti – mis puudutab apellandi vastuargumenti, et hinnatõus kajastab tasakaalutust pakkumise ja/või nõudluse dünaamikas – võivad hinnad väga hästi sisaldada eeldatavat pakkumise ja nõudluse arengut. See argument tuleb seetõttu tagasi lükata, nagu ka väide vastuolu kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktide 366 ja 368 vahel, mis tekib ainult siis, kui nõustuda apellandi seisukohaga hinna ja nõudluse vahelise korrelatsiooni kohta.

124. Alusetu on ka apellandi väide, et Üldkohus ei teinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 350 jj asjakohaseid järeldusi loomasöötade hinnatõusu mõjust tootjate kasumimarginaalidele: punktis 351 on Üldkohus just seda teinud.

125. Eelviimaseks ei saa apellandi argument, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 350–356, 360 ja 361 nähtuvalt esitas komisjon Üldkohtule teistsugust infot kui korralduskomiteele, mõjutada vaidlusaluse määruse õiguspärasust, mida tuleb hinnata mitte selle põhjal, mida komisjon Üldkohtule esitas, vaid faktiliste ja õiguslike asjaolude põhjal määruse vastuvõtmise aja seisuga. Seetõttu jääb see argument edutuks. Sama kehtib ka selle kohta, et Üldkohus pidas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 360 vajalikuks nüansseerida komisjoni esitatud kostja vastuses väljendatud seisukohti seoses sööda hindadega. Igal juhul kinnitab nende asjaolude ebaolulisust see, et nagu komisjon osutab, ei ole apellant vaidlustanud kõnealuse kohtuotsuse punkti 361 teist ja kolmandat lauset, kus on muu hulgas märgitud, et küsimus, millal sööt kallines, ei ole määrava tähtsusega.

126. Lõpuks, mis puudutab väidet, et Üldkohus moonutas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 369 tõendeid, kui ta asus seisukohale, et komisjon on võtnud arvesse eeskätt kanarümpade järele valitseva nõudluse kasvu, on selles punktis pelgalt kajastatud apellandi seisukohta, mitte püütud tuvastada faktilisi asjaolusid. Seega ei saa nimetatud punkt väidetavat moonutust sisaldada. Mis puudutab apellandi kriitikat vaidlustatud kohtuotsuse punkti 371 aadressil, mida apellant seostab oma väitega tõendite moonutamise kohta punktis 369, ei ole apellant suutnud tõendada, et Üldkohus selles punktis neid tõendeid moonutas või õigusnormi rikkus. Nagu komisjon õigesti märgib, ei ole apellant vaidlustanud vaidlustatud kohtuotsuse punkti 370, kus Üldkohus märkis, et apellandi väited kodulinnuliha tootmise ja tarbimise kasvu aeglustumise kohta tähendavad tootmise ja nõudluse kasvu, nagu ka eeldatava tootmise kasvu jätkumist, kuigi varasemast aeglasemalt.

127. See viimane apellatsioonkaebuse väide on alusetu ja tuleb seetõttu tagasi lükata. Selle tagajärjel tuleb tagasi lükata ka apellatsioonkaebus tervikuna.

VI. Ettepanek

128. Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku apellatsioonkaebus tagasi lükata ning mõista kohtukulud välja apellandilt.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Kohtuotsus, 14.1.2016, Tilly-Sabco vs. komisjon (T‑397/13, EU:T:2016:8; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).

( 3 ) Komisjoni 18. juuli 2013. aasta rakendusmäärus, millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT 2013, L 196, lk 13; edaspidi „vaidlusalune määrus“).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrus, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes (ELT 2011, L 55, lk 13).

( 5 ) Nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrus, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (ELT 2007, L 299, lk 1), muudetud redaktsioonis.

( 6 ) Nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsus, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT 1999, L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124).

( 7 ) Komisjoni 17. juuni 2010. aasta määrus, millega kehtestatakse kodulinnulihasektori eksporditoetused (ELT 2010, L 152, lk 5).

( 8 ) Komisjoni 18. oktoobri 2012. aasta rakendusmäärus, millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT 2012, L 288, lk 6).

( 9 ) Komisjoni 17. jaanuari 2013. aasta rakendusmäärus, millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT 2013, L 14, lk 15).

( 10 ) Komisjoni 18. aprilli 2013. aasta rakendusmäärus, millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT 2013, L 109, lk 27).

( 11 ) Komisjoni 20. oktoobri 2011. aasta rakendusmäärus, millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT 2011, L 276, lk 31).

( 12 ) Kohtumäärus, 26.9.2013, Tilly-Sabco vs. komisjon (T‑397/13 R, ei avaldata, EU:T:2013:502).

( 13 ) Kohtuotsus, 14.1.2016, Doux vs. komisjon (T‑434/13, ei avaldata, EU:T:2016:7).

( 14 ) Kohtuotsus, 14.1.2016, Prantsusmaa vs. komisjon (T‑549/13, EU:T:2016:6).

( 15 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 39–68.

( 16 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 27. Konkreetselt ei vaielnud komisjon vastu arusaamale, et vaidlusalune määrus on halduse üldakt, ega sellele, et see apellanti otseselt puudutab; vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 33 ja 38.

( 17 ) Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 150, mida kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel vastavalt artikli 190 lõikele 1, on ette nähtud, et „Euroopa Kohus võib igal ajal […] omal algatusel […] otsustada põhistatud määrusega, et asja läbivaatamist takistab avalikust huvist tulenev asjaolu“ (kohtujuristi kursiiv); vt samuti kohtuotsus, 27.2.2014, Stichting Woonlinie jt vs. komisjon (C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 32). Küsimus, kas vaidlustatud meede „vajab“ ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses rakendusmeetmeid, on praegu käsitluse all apellatsioonkaebustes, mida lahendab Euroopa Kohtu suurkoda: vt kohtuasjad C‑244/16: Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon ja C‑384/16 P: European Union Copper Task Force vs. komisjon.

( 18 ) Standardeeskirjad – nõukogu otsus 1999/468/EÜ – […] komitee töökord (EÜT 2001, C 38, lk 3, 6. joonealune märkus).

( 19 ) Korralduskomitee töökorra esitas komisjon esimese astme menetluses kostja vastuse lisana.

( 20 ) Euroopa Kohtu kodukorra artikli 127 lõige 1, mida kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel vastavalt artikli 190 lõikele 1. Igal juhul ei ole standardeeskirjad asjakohased, kui asjaomane komitee on võtnud vastu omaenda töökorra, nagu käesoleval juhul, vt kohtuotsus, 25.10.2005, Saksamaa ja Taani vs. komisjon (C‑465/02 ja C‑466/02, EU:C:2005:636, punkt 31).

( 21 ) Määruse nr 182/2011 artikli 8 („Viivitamata kohaldatavad rakendusaktid“) lõikes 5 on sätestatud: „Kui komisjon võtab vastu ajutised dumpinguvastased meetmed või tasakaalustusmeetmed, kohaldatakse käesolevas artiklis sätestatud menetlust. Komisjon võtab sellised meetmed pärast liikmesriikidega konsulteerimist või äärmiselt kiireloomulistel juhtudel pärast liikmesriikidele teatamist. Viimasel juhul toimub konsulteerimine hiljemalt 10 päeva jooksul pärast liikmesriikidele komisjoni võetud meetmetest teatamist“ (kohtujuristi kursiiv). Vt samuti sama määruse põhjendus 16.

( 22 ) Vt määruse nr 182/2011 põhjendused 5 ja 11.

( 23 ) Vt näidetena sellest kohtuotsused, 14.1.1987, Saksamaa vs. komisjon (278/84, EU:C:1987:2, punktid 12–16), ja 10.2.1998, Saksamaa vs. komisjon (C‑263/95, EU:C:1998:47, punktid 26–32).

( 24 ) Kohtuotsus, 23.2.1988, Ühendkuningriik vs. nõukogu (68/86, EU:C:1988:85, punkt 48).

( 25 ) Kohtuotsused, 7.5.1991, Nakajima vs. nõukogu (C‑69/89, EU:C:1991:186, punktid 49 ja 50) ning 13.9.2007, Common Market Fertilizers vs. komisjon (C‑443/05 P, EU:C:2007:511, punkt 145).

( 26 ) Kohtuotsused, 15.6.1994, komisjon vs. BASF jt (C‑137/92 P, EU:C:1994:247, punktid 76 ja 77) ning 13.9.2007, Common Market Fertilizers vs. komisjon (C‑443/05 P, EU:C:2007:511, punktid 147 ja 148).

( 27 ) Vrd selles osas kohtuotsusega, 15.6.1995, komisjon vs. BASF jt (C‑137/92 P, EU:C:1994:247, punkt 72).

( 28 ) Kriitikat seoses eraõiguslike isikute õiguste puudumisega komiteemenetluses vt kohtujuristi ettepanek, Geelhoed, liidetud kohtuasjad Alliance for Natural Health jt (C‑154/04 ja C‑155/04, EU:C:2005:199, punktid 80–85). Euroopa Kohus ei tunnistanud nimetatud kohtuasjas vaidluse all olnud meedet kehtetuks; vt kohtuotsus, 12.7.2005, Alliance for Natural Health jt (C‑154/04 ja C‑155/04, EU:C:2005:449, punktid 81 ja 82).

( 29 ) Vt analoogia alusel kohtuotsus, 11.1.2001, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, punktid 26 ja 28).

( 30 ) Vt kohtuotsus, 14.1.1987, Saksamaa vs. komisjon (278/84, EU:C:1987:2, punkt 13). Seoses kohtuliku kontrolliga, mis puudutab häirete ohu olemasolu põllumajandussaadustega kauplemisel, vt samuti kohtuotsus, 25.1.1979, Racke (98/78, EU:C:1979:14, punktid 4 ja 5).

( 31 ) Vt kohtuotsus, 14.1.2016, Prantsusmaa vs. komisjon (T‑549/13, EU:T:2016:6, punkt 18).

( 32 ) Vt analoogia alusel kohtuotsus, 15.3.2006, Itaalia vs. komisjon (T‑226/04, ei avaldata, EU:T:2006:85, punktid 38–41).

( 33 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 25.10.2005, Saksamaa ja Taani vs. komisjon (C‑465/02 ja C‑466/02, EU:C:2005:636, punktid 36, 38 ja 40), kus Euroopa Kohus märkis, et see, et komitee koosoleku kutse saadeti vähem kui 14 päeva enne koosoleku toimumist ja et kahest koosolekul arutusele tulevast dokumendist ei olnud saksakeelset versiooni, ei saanud lõpuks vastu võetud meetmele mingit mõju avaldada.

( 34 ) Institutsiooni akti tühistamine on erakorraline meede, millel on tagasiulatuv mõju ja mis seega saab olla ainult sõnaselge; vt selle kohta kohtuotsus, 8.11.2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, punkt 19).

( 35 ) Kohtuotsus, 22.9.2016, parlament vs. nõukogu (C‑14/15 ja C‑116/15, EU:C:2016:715, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 36 ) Põllumajandusturgude ühise korralduse komitee 17. oktoobri 2013. aasta 435. koosoleku kokkuvõte, koostatud 22. oktoobril 2013, dokument nr ARES REG agri.ddg2.c.4 (2013) 3316233, punkt 9.1.1 (ingliskeelsena veebis: https://ec.europa.eu/agriculture/sites/agriculture/files/committees/cmo-management/2013/435.pdf).

( 37 ) Õieti ei ole määruse nr 1234/2007 artikli 162 lõiget 1 peale selle sätte mainimist apellatsioonkaebuse algusosas nimetatud üheski sama kaebuse õiguslikke argumente sisaldava osa punktis. Apellandi repliigis on sellele sättele küll viidatud, kuid kõigest vastuseks sissejuhatavale märkusele, mille esitas komisjon oma vastuses eksporditoetuste süsteemi eesmärgi kohta.

( 38 ) Kohtuotsus, 10.12.2013, komisjon vs. Iirimaa jt (C‑272/12 P, EU:C:2013:812, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 39 ) Kohtuotsus, 14.3.1973, Westzucker (57/72, EU:C:1973:30, punkt 8). Eksporditoetustel ja suhkru denatureerimisel on turu ühises korralduses mõneti ühesugune funktsioon; vt kohtujuristi ettepanek, Mayras, kohtuasi Westzucker (57/72, EU:C:1973:20, punkt 2).

( 40 ) Kohtuotsused, 2.4.1998, komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punkt 63) ja 10.3.2016, HeidelbergCement vs. komisjon (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, punkt 16).

( 41 ) Kohtuotsused, 9.9.2004, Hispaania vs. komisjon (C‑304/01, EU:C:2004:495, punkt 51) ja 9.6.2016, Pesce jt (C‑78/16 ja C‑79/16, EU:C:2016:428, punkt 89).

( 42 ) Kohtuotsused, 28.10.1982, Lion jt (292/81 ja 293/81, EU:C:1982:375, punkt 19); 22.1.1986, Eridania zuccherifici nazionali jt (250/84, EU:C:1986:22, punkt 38), ja 6.7.2000, Eridania (C‑289/97, EU:C:2000:363, punkt 40).

( 43 ) Kohtuotsused, 1.12.1965, Schwarze (16/65, EU:C:1965:117, lk 888) ja 4.2.1990, Declare jt vs. komisjon (C‑350/88, EU:C:1990:71, punkt 16).

( 44 ) Vt selle kohta kohtuotsused, 26.11.1975, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique jt vs. komisjon (73/74, EU:C:1975:160, punkt 31); 4.2.1990, Declare jt vs. komisjon (C‑350/88, EU:C:1990:71, punkt 15), ja 8.11.2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, punkt 28).

( 45 ) Seda seisukohta ei mõjuta see, et apellatsioonkaebuses väidab apellant seoses kolmanda apellatsioonkaebuse väite teise osa selle osaga, mis puudutab väidetavat kohtuliku kontrolli ulatuse piiramist, et ta oli selgitanud, et temal ega ka Üldkohtul ei ole olnud võimalust kontrollida või vaidlustada komisjoni tavapärase praktika konkreetseid aspekte.

( 46 ) Kohtuotsus, 8.11.2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, punkt 29).

( 47 ) Kohtuotsus, 14.2.1990, Delacre jt vs. komisjon (C‑350/88, EU:C:1990:71, punktid 17–19).

( 48 ) Kohtuotsus, 1.3.2016, National Iranian Oil Company vs. nõukogu (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, punkt 60 jj).

( 49 ) Vt muu hulgas kohtuotsus, 30.11.2016, komisjon vs. Prantsusmaa ja Orange (C‑486/15 P, EU:C:2016:912, punkt 99 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 50 ) Kohtuotsus, 30.6.2016, Lidl (C‑134/15, EU:C:2016:498, punkt 47) ja selle kohta ka kohtuotsus, 9.3.2017, Doux (C‑141/15, EU:C:2017:188, punkt 26).

( 51 ) Nagu juhtumis, mille kohta kohtujurist Sharpston esitas ettepaneku kohtuasjas KME Germany jt vs. komisjon (C‑272/09 P, EU:C:2011:63, vt punktid 71–73).

( 52 ) Määruse nr 1234/2007 põhjenduses 65 on märgitud, et „[liidu] ühtne turg sisaldab kauplemissüsteemi [liidu] välispiiridel. Kauplemissüsteem peaks hõlmama imporditollimakse ja eksporditoetusi ning peaks põhimõtteliselt [liidu] turgu stabiliseerima. Kauplemissüsteem peaks põhinema mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus võetud kohustustel“, põhjenduses 77 aga, et „[k]olmandatesse riikidesse ekspordil selliste toetuste määramine, mis põhinevad [liidu] ja maailmaturuhinna vahel ning mille puhul piirdutakse [liidu] WTO kohustustega, peaks kaitsma [liidu] osalemist käesoleva määruse reguleerimisalasse jäävate teatavate toodete rahvusvahelises kaubanduses. Subsideeritud ekspordi suhtes tuleks rakendada väärtuselisi ja koguselisi piiranguid“.

( 53 ) Vt kohtujuristi ettepanek, Geelhoed, kohtuasi Silos (C‑228/99, EU:C:2001:196, punkt 32), kus on viidatud kohtuotsusele, 8.4.1992, Wagner (C‑94/91, EU:C:1992:181, punkt 18). Vt selle kohta ka kohtuotsused, 14.3.1973, Westzucker (57/72, EU:C:1973:30, punktid 6 ja 8); 26.1.1978, Union Malt jt vs. komisjon (44/77–51/77, EU:C:1978:14, punktid 23 ja 28) (seoses toetust ennetavalt kindlaks määravate ekspordilitsentside erilise olukorraga); 28.10.1982, Lion jt (292/81 ja 293/81, EU:C:1982:375, punkt 14), ja 9.3.2017, Doux (C‑141/15, EU:C:2017:188, punkt 36).

( 54 ) Ehkki komisjon märkis kohtuistungil, et ta kaalus mõlemaid määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 punktides a ja b mainitud asjaolusid, ei vaielnud ta vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktis 291 tuvastatule.

( 55 ) Apellatsioonkaebuse viide vaidlustatud kohtuotsuse punktile 400 näib ekslik, sest see punkt kajastab apellandi seisukohta.

( 56 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 300 märkis Üldkohus, et „korralduskomiteele esitatud dokument on koostatud mitte selleks, et selgitada eksporditoetuste summa teoreetilist arvutust, vaid eeskätt üldise turuolukorra tutvustamiseks“.

( 57 ) Vt selle kohta kohtumäärus, 31.1.2017, Universal Protein Supplements vs. EUIPO (C‑485/16 P, ei avaldata, EU:C:2017:72, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 58 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 292 on märgitud, et hinna tõus liidu turul, liidu tootjate ajaloolisest keskmisest suuremad kasumimarginaalid ja ekspordi kasv on kõik niisugused asjaolud, mille põhjal võib komisjon põhimõtteliselt, ilmset hindamisviga tegemata asuda seisukohale, et olukord liidu turul on stabiilne ja et turu stabiilsuse tagamiseks ei ole vaja määrata eksporditoetusi kindlaks positiivses summas.

( 59 ) Samamoodi, nagu komisjon märkis, ei ole apellant vaidlustanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 306 väljendatud järeldust, et korralduskomiteele esitatud dokumendist nähtus nii pika- kui ka lühiajaliselt selge tõusev hinnatrend liidu turul.

( 60 ) Apellatsioonkaebus ei ole selles küsimuses sidus: seal on märgitud, et „Üldkohus võttis arvesse üksnes hindu siseturul, sööda suurt maksumust ja Brasiilia reaali devalveerimist; seetõttu lähtus ta ainult maailmaturust“.

( 61 ) Seda kinnitavad sama sätte muukeelsed versioonid. Määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 punkti b prantsuskeelses sõnastuses ei ole mitmusvormi („marchés“) eesmärk viidata eespool sama lõike punktides a ja i viidatud liidu turule ja maailmaturule, vaid hoopis ühisele turu korraldusele, mille puhul sõna „turg“ on nimetatud keeles mitmusvormis („organisation commune des marchés“).