ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 359/42

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgia) 20. juunil 2022 – JD versus Acerta – Caisse d’assurances sociales ASBL, Institut national d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (Inasti), État belge

(Kohtuasi C-415/22)

(2022/C 359/49)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal du travail francophone de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: JD

Vastustaja: Acerta – Caisse d’assurances sociales ASBL, Institut national d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (Inasti), État belge

Eelotsuse küsimus

Kas liidu õiguse põhimõttega, mille aluseks on ühe sotsiaalkindlustusskeemi kohaldamine tööealiste või pensionäridest töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, on vastuolus, kui elukohaliikmesriik näeb ette, nagu käesoleval juhul, et Euroopa Komisjoni pensionile jäänud ametniku suhtes, kes tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjana, tuleb kohaldada kõnealuse liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi ja ta peab maksma sotsiaalkindlustusmakseid puhtalt „solidaarsuse“ eesmärgil, samal ajal kui selle pensionil oleva ametniku suhtes kohaldatakse liidu kohustuslikku sotsiaalkindlustusskeemi ja ta ei saa riiklikust skeemist, mida tema suhtes sunniviisiliselt kohaldatakse, mitte mingeid hüvesid, ei osamakseliste ega ka mitteosamakseliste hüvitistena?
Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 27. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 27. aprilli 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-750/20: Correia versus EMSK

(Kohtuasi C-423/22 P)

(2022/C 359/51)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EMSK) (esindajad: M. Pascua Mateo, A. Carvajal García-Valdecasas, L. Camarena Januzec ja Rechtsanwalt B. Wägenbaur)

Teine menetlusosaline: Paula Correia

Apellandi nõuded

1. Tühistada Üldkohtu 27. aprilli 2022. aasta otsus osas, milles teenistuskäigu taastamise taotlus vastuvõetavaks tunnistati, ja jätta hageja esimeses astmes esitatud nõuded rahuldamata;

2. mõista kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetluse kohtukulud välja teiselt menetluspoolelt.

Väited ja peamised argumendid

EMSK väidab apellatsioonkaebuses, et eiratud on mõistlikku aega teenistuskäigu taastamise taotluse esitamiseks ja kohtupraktikat asjaolude kohta, mida tuleb arvesse võtta, et hinnata, kas aeg on olnud mõistlik.

Esimene väide puudutab ebaõiget õiguslikku kvalifikatsiooni. Üldkohus moonutas osaliselt kostja vastuse ja vasturepliigi sisu ning kvalifitseeris puudulikult faktilised asjaolud ja andis puuduliku õigusliku kvalifikatsiooni.

Teine väide puudutab õiguskindluse põhimõtte eiramist.
—

Tuvastada et Madalmaade Kuningriik on rikkunud ELTL artiklitest 45, 65 ja 63 tulenevaid kohustusi, kuna ta on vastu võtnud ja säilitanud pensionivara ülekandmise tingimused 1964. aasta tulumaksuseaduse (Wet op de loonbelasting 1964) artikli 19a lõike 1 punktis d ja artikli 19b lõigetes 1 ja 2, maksude sissenõudmise seaduse rakendamise määruse (Uitvoeringsregeling Invorderingswet artikli 40c, 1965. aasta rakendusmääruse töötasult kinnipeetava maksu kohta (Uitvoeringsbesluit Loonbelasting) artikli 10d lõikes 3 ja otsuse DGB2012/7010M IV lisas pensionide rahvusvaheliste aspektide kohta;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Ravensburg (Saksamaa) 8. juulil 2022 – VX ja AT versus Gemeinde Ummendorf

(Kohtuasi C-456/22)

(2022/C 359/57)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Ravensburg

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: VX, AT

Kostja: Gemeinde Ummendorf

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) artikli 82 lõikes 1 sisalduvat mõistet „mittemateriaalne kahju“ tuleb tõlgendada nii, et mittevaralise kahju olemasolu saab eeldada vaid juhul, kui andmesubjektile on tekkinud tuntav negatiivne mõju ja tema isikuga seotud huve on objektiivselt tajutavalt kahjustatud, või piisab sellise kahju tekkimiseks sellest, et andmesubjekt kaotab lühiajaliselt oma andmesuveräänsuse, kuna tema isikuandmed on mõne päeva vältel internetis kättesaadavad, ilma et see oleks tekitanud andmesubjektile tuntavaid või kahjulikke tagajärgi?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 12. mail 2022 – E. versus Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

(Kohtuasi C-322/22)

(2022/C 359/24)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: E.

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõikes 3 väljendatud tõhususe ja lojaalse koostöö ning võrdväärsuse põhimõtetega või mistahes muu liidu õiguses ettenähtud põhimõttega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu 29. augusti 1997. aasta maksuseadustiku (Ordynacja podatkowa; konsolideeritud versioon: Dz. U. 2012, 749, muudetud) artikli 78 § 5 punktid 1 ja 2, mis näevad ette, et maksukohustuslasel ei ole õigus saada viivist enammakstud maksusummalt, mille maksu kinnipidaja on kinni pidanud vastuolus liidu õigusega, ajavahemiku eest pärast 30 päeva möödumist sellest, kui Euroopa Liidu Teatajas avaldati Euroopa Liidu Kohtu otsus, milles tuvastati maksu kinnipidamise vastuolu liidu õigusega, juhul kui maksukohustuslane on esitanud enammakse tuvastamise taotluse pärast selle tähtaja möödumist ja maksu sissenõudmist käsitlevad liikmesriigi õigusnormid on vaatamata Euroopa Kohtu 10. aprilli 2014. aasta otsusele C-190/12 (ECLI:EU:C:2014:249) endiselt vastuolus liidu õigusega?
E)

Kas töölepingu muutmine direktiivile 1999/70/EÜ lisatud raamkokkuleppe ja seda kokkulepet tõlgendava Euroopa Kohtu praktika alusel alaliseks töölepinguks on liidu õiguse esimuslikkuse põhimõtte alusel kohustuslik ka siis, kui seda tuleb pidada Hispaania põhiseaduse artikli 23 lõikega 2 ja artikli 103 lõikega 3 vastuolus olevaks, kui neid põhiseaduse norme tõlgendatakse nii, et nendes on ette nähtud, et avalikus teenistuses on võimalik tööle asuda, sealhulgas töölepingu alusel ainult pärast seda, kui kandidaat on edukalt läbinud avaliku konkursi valikumenetluse, milles rakendatakse kõiki võrdõiguslikkuse, teenete, võimekuse ja avalikkuse põhimõtteid? Kuna on võimalik teistsugune tõlgendus, mis on Tribunal Constitucionali (konstitutsioonikohus) järgitud tõlgendus, kas tuleb kohaldada riigi põhiseaduslikele õigusnormidele kooskõlalise tõlgendamise põhimõtet, nii et oleks kohustuslik otsustada niisuguse tõlgenduse kasuks, mis viib need õigusnormid liidu õigusega kooskõlla, käesoleval juhul arvestades, et põhiseaduse artikli 23 lõige 2 ja artikli 103 lõige 3 ei kohusta kohaldama töötajate töölevõtmise protsessides võrdõiguslikkuse, teenete ja võimekuse põhimõtteid?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas see tähendab, et endokriinseid häireid põhjustavaid omadusi käsitlevad teaduslikud ja tehnilised teadmised, mis on näiteks määruse nr 283/2013 (2) ja määruse 2018/605 (3) aluseks, jäetakse taimekaitsevahendi loa hindamisel arvesse võtmata? Kuidas on see seotud määruse nr 1107/2009 artikli 29 lõike 1 punktis e sätestatud nõudega, mille kohaselt tuleb hindamisel silmas pidada olemasolevaid teaduslikke ja tehnilisi teadmisi?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Münster (Saksamaa) 6. juulil 2022 – Michael Schütte versus Finanzamt Brilon

(Kohtuasi C-453/22)

(2022/C 368/25)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Münster

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Michael Schütte

Vastustaja: Finanzamt Brilon

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) sätetest – eelkõige neutraalse maksustamise ja tõhususe põhimõttest – tuleneb põhikohtuasja asjaoludel, et kaebajal on õigus esitada vahetult maksuhalduri vastu nõue tagastada koos viivitusintressiga enammakstud käibemaks, mille tasus kaebaja talle kaubatarneid teinud ettevõtjatele, isegi kui veel on olemas võimalus, et kaebajale kaubatarneid teinud ettevõtjad esitavad arvete korrigeerimisest tulenevalt hiljem maksuasutusele käibemaksu muutmise taotluse, ning maksuasutusel ei pruugi enam olla võimalust kaebajalt käibemaksu tagasi nõuda, mistõttu tekib oht, et maksuasutus peab sama käibemaksu tagasi maksma kaks korda?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
4.

Kas nõukogu 14. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/119/EÜ, millega kohustatakse liikmesriike säilitama toornafta ja/või naftatoodete miinimumvarusid, põhjendust 33, artiklit 1, artiklit 3, artiklit 8 ning artikli 2 punkte i ja j tuleb tõlgendada nii – arvestades direktiivi eesmärki ja proportsionaalsuse põhimõtet vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 52 lõikele 1 koostoimes artikliga 17 –, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt isik on kohustatud looma ja säilitama sellise toote kriisivaru, mida ta oma majandustegevuse raames ei kasuta ning mis ei ole selle tegevusega seotud, kusjuures see kohustus toob lisaks kaasa märkimisväärse rahalise kulu (mistõttu kohustuse täitmine muutub praktiliselt võimatuks), kuna isikul ei ole seda toodet ning ta ei ole ka selle toote importija ega valdaja?
2.

Kas liidu õiguse esimusega on kooskõlas asjaolu, et Saksamaa seadusandja on rahvusvahelist õigusabi kriminaalasjades käsitleva seaduse (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen, IRG) § 83 lõike 1 punktis 3 käsitlenud tagaselja süüdimõistmist üleandmise absoluutse takistusena, kuigi raamotsusega 2009/299/JSK muudetud redaktsioonis raamotsuse 2002/584/JSK artikli 4a lõikes 1 on selles osas ette nähtud ainult vabatahtlik keeldumise põhjus?
1.

Kas direktiivi (EL) 2015/2302 (1) artikli 12 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et reisijal on igal juhul – olenemata taganemisavalduse esitamise ajast – õigus reisilepingust tasuta taganeda, kui vältimatud ja erakorralised asjaolud, mis pakettreisi teenuste osutamist märkimisväärselt mõjutavad, on reisi (kavandatud) alguses tõepoolest ilmnenud?
1.

Kas komisjoni 26. veebruari 2016. aasta rakendusmääruse (EL) 2016/278 (1) artiklit 2 võib tõlgendada nii, et dumpinguvastaste tollimaksude kehtetuks tunnistamine – lisaks sellele, et sellel on mõju alates 28. veebruarist 2016 – mõjutab ka kinnitusdetailide importi, mis on tehtud kuni 27. veebruarini 2016, kuid mille (dumpinguvastaste tollimaksudega ja muude tollimaksudega) maksustamine toimub pärast 28. veebruari 2016 (tollivormistusjärgne maksude sissenõudmine)?
1.

Kas tuleb jääda selle juurde, et kohtukutse kättetoimetamisel asjaomase isikuga koos elavale täiskasvanud isikule tuleb raamotsusega 2009/299/JSK (1) muudetud redaktsioonis raamotsuse 2002/584/JSK (2) artikli 4a lõike 1 punkti a alapunkti i tõlgendada nii, et vahistamismääruse teinud õigusasutus peab tõendama, et asjaomane isik sai kohtukutse tegelikult kätte, või tuleb raamotsusega 2009/299/JSK muudetud redaktsioonis raamotsuse 2002/584/JSK artikli 4a lõike 1 punkti a alapunkti i tõlgendada nii, et kättetoimetamine asjaomase isikuga koos elavale täiskasvanud isikule tõendab tegelikku teadmist, kui asjaomane isik usutavalt ei selgita, et ja miks ta ei saanud kohtukutsest teada?
2.

Kas [direktiivi] artikleid 36 ja 37 tuleb tõlgendada nii, et need ei võimalda liikmesriigil tunnistada kolmas riik turvaliseks päritoluriigiks ainult osaliselt, teatavate territoriaalsete erisustega, mille puhul ei kohaldata eeldust, et riigi see osa on taotleja jaoks turvaline, või kui liikmesriik tunnistab kõnealuse riigi turvaliseks selliste territoriaalsete eranditega, siis kõnealuse direktiivi kohaselt ei saa seda riiki tervikuna pidada turvaliseks?
3.

Kas liikmesriigi kohus saab eeldada, kui makseinstrument (ka see, mis annab kolmandale isikule õiguse anda maksja nimel korraldusi) on formaalselt (väliselt) nõuetekohane, et maksetehing on autoriseeritud, st et maksja nõustus selle sooritamisega?
2.

Kas ELTL artiklit 45 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 (2) töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt makstakse COVID-19-sse haigestumise, haigestumise kahtluse või nakatumise kahtluse tõttu terviseasutuse korraldusega eneseisolatsiooni määratud isikutele hüvitist saamata jäänud töötasu eest (kusjuures kõigepealt maksab hüvitise töötajatele välja tööandja, millega läheb hüvitise nõue riigi vastu üle tööandjale) üksnes juhul, kui eneseisolatsiooni jäämise korralduse on teinud töökohaliikmesriigi asutus riigisisese epideemiaseaduse alusel, millest tulenevalt ei maksta kõnealust hüvitist piirialatöötajatele, kelle elukoht on muus liikmesriigis ja kelle suhtes teeb eneseisolatsiooni (karantiin) jäämise korralduse nende elukohariigi terviseasutus?
5.

Kas direktiivi 2009/28 artikli 18 lõikega 3 on vastuolus riiklik säästlikkuse kriteeriumide kontrollimise süsteem, mis – vaatamata sellele, et selles on ette nähtud kontrolliasutuste akrediteerimine, et viia läbi säästlikkuse kriteeriumide täitmise sõltumatuid kontrolle (vastavalt direktiivi artikli 18 lõikele 3) – ei võimaldanud praktikas neid asutusi hankekonkursi puudumise tõttu välja valida, nõudes samas, et ettevõtjad tõendaksid, et nad vastavad nimetatud kriteeriumidele, ilma et sellega kaasneks sõltumatu audit?
4.

Kas direktiivi põhjendust 33, artiklit 1, artiklit 3, artiklit 8 ning artikli 2 punkte i ja j tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt isik on kohustatud looma ja säilitama sellise toote kriisivaru, mida ta oma majandustegevuse raames ei kasuta ning mis ei ole selle tegevusega seotud, kusjuures see kohustus toob lisaks kaasa märkimisväärse rahalise kulu (mistõttu kohustuse täitmine muutub praktiliselt võimatuks), kuna isikul ei ole seda toodet ning ta ei ole ka selle toote importija ega valdaja?
3.

Kas nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/7/EÜ artikli 5 lõike 2 punkti b võib tõlgendada nii, et sellega on vastuolus maksustada tempelmaksuga vahendustasusid, mida saadakse finantsvahendusteenuste eest, mida pank osutab seoses i) võlainstrumentide tagasiostuga, ii) kaubeldavate väärtpaberite emiteerimise ja turul investeerimisega ning iii) emiteeritud aktsiate avaliku märkimise teel kapitali suurendamisega, kui nende teenuste hulgas on kohustus teha kindlaks investorid ja võtta nendega ühendust väärtpaberite jaotamiseks, märkimis- või ostukorralduste vastuvõtmiseks ja mõnel juhul pakutavate väärtpaberite ostmiseks?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Belgia) 7. juunil 2022 – IT versus État belge

(Kohtuasi C-365/22)

(2022/C 380/02)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: IT

Vastustaja kassatsioonimenetluses: État belge

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 311 lõike 1 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et kasutuselt kõrvaldatud mootorsõidukid, mille on soetanud direktiivi artiklis 314 nimetatud isikutelt kasutatud sõidukite ja sõidukiromude müügiga tegelev ettevõtja ning mis on mõeldud „varuosadeks“ müümiseks, ilma et osi oleks nende küljest eemaldatud, on selle sätte tähenduses kasutatud kaubad?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
2.

Kas määruse nr 376/2014 artikli 15 lõiget 1 tuleb põhiõiguste harta artiklis 11 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 10 sätestatud sõna- ja teabevabadust silmas pidades tõlgendada nii, et see on kooskõlas sellise riigisisese korraga, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt ei tohi avalikustada mitte mingit teavet teatatud juhtumite kohta?
1.

Kas liikmesriigi asutus, kes on välja andnud A1-tõendi ja kes kavatseb omal algatusel, ilma asjaomase liikmesriigi pädeva asutuse taotluseta, väljastatud tõendi tühistada või kehtetuks tunnistada, on kohustatud kooskõlastama selle teise liikmesriigi pädeva asutusega analoogsete põhimõtete alusel, nagu on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (1)) rakendamise kord, artiklites 6 ja 16?
2.

Kas selleks, et vastata küsimusele, kes tuleks nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artikli 203 tähenduses lugeda isikuks, kes märgib arvele käibemaksu ja on kohustatud punktis 1 kirjeldatud asjaoludel käibemaksu tasuma, on oluline, kas käibemaksukohustuslasele, kes on selle töötaja tööandja, kes on käibemaksuarvele seadusvastaselt märkinud oma tööandja andmed, saab heita ette ebapiisavat hoolsust töötaja juhendamisel.
C 380/5

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 20. juulil 2022 – Bundesrepublik Deutschland versus GS, keda esindavad tema vanemad

(Kohtuasi C-484/22)

(2022/C 380/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Bundesrepublik Deutschland

Vastustaja: GS, keda esindavad tema vanemad

Menetluses osales: Die Vertreterin des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi huvide esindaja Bundesverwaltungsgerichti juures)

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2008/115/EÜ (1) artikli 5 esimese lauseosa punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et alaealise kolmanda riigi kodaniku suhtes tehtud tagasisaatmisotsus, millega koos jäetakse rahuldamata alaealise rahvusvahelise kaitse taotlus ja kohustatakse teda 30 päeva jooksul alates otsuse jõustumisest riigist lahkuma, on viidatud sätteid arvestades igal juhul õigusvastane, kui õiguslikel kaalutlustel ei saa kumbagi vanemat määramata aja jooksul direktiivi 2008/115/EÜ artikli 3 punktis 3 nimetatud riiki tagasi saata ja seega ei saa ka alaealiselt tema kaitstavast perekonnaelust tulenevalt (Euroopa Liidu põhiõiguste harta (2) artikkel 7 ja artikli 24 lõige 2, Euroopa Inimõiguste Konventsiooni artikkel 8) oodata liikmesriigist lahkumist, või piisab sellest, et pärast tagasisaatmisotsuse tegemist tuleb riigisiseste õigusnormide alusel arvesse võtta lapse parimaid huve ja perekonnaelu direktiivi 2008/115/EÜ artikli 5 esimese lause punktide a ja b tähenduses ning väljasaatmine peatada?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98).

(2) ELT 2000, C 364, lk 1.
C 368/11

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Judecătoria Lehliu-Gară (Rumeenia) 29. märtsil 2022 – Kriminaalmenetlus, milles süüdistatavad on KN, LY, OC ja DW

(Kohtuasi C-230/22)

(2022/C 368/15)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Judecătoria Lehliu-Gară

Põhikohtuasja pooled

Süüdistatavad: KN, LY, OC ja DW

Eelotsuse küsimused

Kas ELL artikliga 2 (õigusriigi põhimõtete ja inimõiguste austamise kohta) koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 48 kaitseõigust käsitleva lõikega 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 49 kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte kohta, on vastuolus see, kui riigi tasandil kvalifitseeritakse kuriteoks mis tahes seadust rikkuv tegu, ilma et oleks sõnaselgelt märgitud seadusi või seadusesätteid, mille rikkumine toob kaasa kriminaalvastutuse?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Madalmaad) 20. juunil 2022 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid; teine menetlusosaline: M.A.

(Kohtuasi C-402/22)

(2022/C 368/24)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad van State

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Teine menetlusosaline: M.A.

Eelotsuse küsimused

Esimese küsimuse alaküsimus a

Millal on kuritegu sedavõrd „eriti raske“ direktiivi 2011/95 (1) artikli 14 lõike 4 punkti b tähenduses, et liikmesriik võib jätta rahvusvahelist kaitset vajavale isikule pagulasseisundi andmata?

Esimese küsimuse alaküsimus b

Kas direktiivi 2011/95 artikli 17 lõike 1 punktis b viidatud „raske kuriteo“ suhtes kehtivad kriteeriumid, mis on loetletud Euroopa Kohtu 13. septembri 2018. aasta otsuses Ahmed (C-369/17, EU:C:2018:713, punkt 56), on olulised hindamisel, kas tegemist on „eriti raske kuriteoga“? Kas juhul, kui vastus on jaatav, leidub veel lisakriteeriume, mis annavad alust liigitada kuritegu „eriti“ raskeks?

Teine küsimus

Kas direktiivi 2011/95 artikli 14 lõike 4 punkti b tuleb tõlgendada nii, et oht ühiskonnale tuleneb üksnes sellest, et pagulasseisundi saaja on lõplikult jõustunud kohtuotsusega süüdi mõistetud eriti raskes kuriteos, või tuleb seda tõlgendada nii, et ainuüksi sellest, et ta on lõplikult jõustunud kohtuotsusega süüdi mõistetud eriti raskes kuriteos, ei piisa, et tuvastada ohtu ühiskonnale?

Kolmas küsimus

Kas juhul, kui ainuüksi lõplikult jõustunud kohtuotsusega süüdimõistmine eriti raske kuriteo eest ei ole piisav, et tuvastada ohtu ühiskonnale, tuleb direktiivi 2011/95/EL artikli 14 lõike 4 punkti b tõlgendada nii, et liikmesriik peab tõendama, et pärast süüdimõistmist kujutab taotleja endast jätkuvalt ohtu ühiskonnale? Kas liikmesriik peab tõendama, et see oht on reaalne ja aktuaalne või piisab potentsiaalse ohu olemasolust? Kas direktiivi 2011/95/EL artikli 14 lõike 4 punkti b, tõlgendatuna eraldi või koostoimes proportsionaalsuse põhimõttega, tuleb tõlgendada nii, et see lubab pagulasseisundi äravõtmist üksnes juhul, kui see on proportsionaalne ja kui kõnealuse staatuse saanud isikust lähtuv oht on piisavalt tõsine, et selline äravõtmine oleks õigustatud?

Neljas küsimus

Kas juhul, kui liikmesriik ei pea tõendama, et pärast süüdimõistmist kujutab taotleja endast jätkuvalt ohtu ühiskonnale ja et see oht on reaalne, aktuaalne ja piisavalt tõsine, et õigustada pagulasseisundi äravõtmist, tuleb direktiivi 2011/95/EL artikli 14 lõike 4 punkti b tõlgendada nii, et oht ühiskonnale tuleneb põhimõtteliselt sellest, et pagulasseisundi saaja on lõplikult jõustunud kohtuotsusega süüdi mõistetud eriti raskes kuriteos, kuid ta võib tõendada, et ta ei kujuta või ei kujuta enam endast sellist ohtu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT 2011, L 337, lk 9).
C 368/14

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo (Hispaania) 3. juunil 2022 – Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) versus Buongiorno Myalert SA

(Kohtuasi C-361/22)

(2022/C 368/21)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex)

Vastustaja: Buongiorno Myalert SA

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 89/104/EMÜ (1) artikli 6 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et direktiivi (EL) 2015/2436 (2) artikli 14 lõike 1 punktis c üldisemalt määratletud toiming kasutada „kaubamärki kaubamärgiomaniku kaupade või teenuste identifitseerimiseks või neile osutamiseks“ kuulub kaudselt kaubamärgiõigusele seatud piiride sisse?

(1) 17/01, lk 92).

(2) 2015, L 336, lk 1).
1.

Kas raamotsuse 2002/584/JSK (1) artikliga 12 ja artikli 24 lõikega 1 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 6 on vastuolus olukord, kus tagaotsitavat, kelle üleandmiseks on lõplikult jõustunud otsusega vabadusekaotusliku karistuse täideviimise eesmärgil luba antud, kuid kelle üleandmine on edasi lükatud, „et teda saaks vahistamismäärust täitvas liikmesriigis kohtu alla anda teo eest, millele ei ole osutatud Euroopa vahistamismääruses“, peetakse Euroopa vahistamismääruse täitmiseks läbiviidava kriminaalmenetluse ajal vahi all?