ET Euroopa Liidu Teataja C 282/17

Lidl Stiftung & Co. KG 7. mail 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 27. veebruari 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-226/12: Lidl Stiftung & Co. KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-224/14 P)

2014/C 282/23

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Lidl Stiftung & Co. KG (esindajad: advokaadid M. Wolter, M. Kefferpütz ja A. K. Marx)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 27. veebruari 2014. aasta otsus kohtuasjas T-226/12;

— juhul kui apellatsioonkaebus tunnistatakse põhjendatuks, tühistada esimese apellatsioonikoja 21. märtsi 2012. aasta otsus (R 2380/2010-1), nagu paluti Üldkohtu menetluses;

— mõista Üldkohtu menetluse ja apellatsioonimenetluse kulud välja ühtlustamisametilt kui Üldkohtu menetluse kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Lidl Stiftung & Co. KG esitab oma apellatsioonkaebuses vaidlustatud kohtuotsuse kohta kolm väidet:

1) rikutud on ühenduse kaubamärgi määruse (1) artikli 42 lõikeid 2 ja 3 ning ühenduse kaubamärgi määruse rakendamise määruse (2) eeskirja 22 lõikeid 3 ja 4 koostoimes ühenduse kaubamärgi määruse artikli 15 lõikega 1, kuna Üldkohus tõlgendas vääralt vastulause aluseks oleva kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamise nõudeid nende sätete tähenduses;

2) rikutud on ühenduse kaubamärgi määruse artikli 15 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 42 lõigetega 2 ja 3, kuna Üldkohus tõlgendas vääralt nõudeid, mis kehtivad vastulause aluseks oleva kaubamärgi muus vormis kui registreeritud kujul kasutamise käsitamisele tegeliku kasutamisena ühenduse kaubamärgi määruse artikli 15 lõike 1 tähenduses;

3) rikutud on ühenduse kaubamärgi määruse artikli 8 lõike 1 punkti b, kuna Üldkohus tõlgendas segiajamise tõenäosuse hindamise nõudeid vääralt.

Peamised argumendid võib kokku võtta järgmiselt:

Mis puudutab esimest väidet, siis rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et apellatsioonikoda pidas kolme kuupäevastamata fotot koos mõne arvega õigesti kindlaks ja objektiivseks tõendiks vastulause aluseks oleva kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta, eriti seoses kasutamise laadiga.

Mis puudutab teist väidet, siis eiras Üldkohus ühenduse kaubamärgi määruse artikli 15 lõike 1 punkti a erandlikkust, kuivõrd see säte nõuab õiguskindluse ja ootuspärasusega seotud põhjustel ranget ja kitsast tõlgendamist ning kaubamärgi kõikide osade hindamist selle registreeritud kujul. Üldkohus rikkus seega õigusnormi, kui ta kinnitas apellatsioonikoja järeldust, mille kohaselt kaubamärgi kasutatud kuju oli käsitatav tegeliku kasutamisena, kuivõrd see ei muutnud vastulause aluseks oleva kaubamärgi eristusvõimet selle registreeritud kujul, kuna apellatsioonikoda ei võtnud arvesse kõiki vastulause aluseks oleva kaubamärgi osi.

Mis puudutab kolmandat väidet, siis tõlgendas Üldkohus ühenduse kaubamärgi määruse artikli 8 lõike 1 punkti b vääralt, kuna hinnates apellatsioonikoja järeldusi tähiste sarnasuse ja segiajamise tõenäosuse kohta, ei võtnud Üldkohus piisavalt arvesse, et esiteks on asjaomase avalikkuse tähelepanelikkuse tase käesolevas asjas küllaltki kõrge, teiseks tajub keskmine tarbija tavaliselt kaubamärki tervikuna ja tal ei ole kalduvust selle erinevaid üksikasju analüüsida ning kolmandaks võib tähiste sarnasust ainult domineeriva osa põhjal analüüsida üksnes juhul, kui kaubamärki kõik muud koostisosad on tähtsusetud. Kui neid asjaolusid oleks nõuetekohaselt arvesse võetud, ei oleks segiajamise tõenäosust saanud tuvastada.

Kuna vaidlustatud kohtuotsus ei ole seega ühenduse kaubamärgi määruse sätetega kooskõlas, palub Lidl Stiftung & Co. KG selle tühistada.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009 aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).

(2) Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189).