Seega asjaolu, et partnerettevõte on nõus jääma ilma summast, mis vastab soodustingimuste kohaselt saadavale hinnaalandusele, kujutab endast hinnaalandust kuuenda direktiivi artikli 11 A osa lõike 3 punkti b mõttes. Selline hinnaalandus, mis ei kuulu asjaomase tehingu maksustatava summa hulka, puudutab eelkõige hariliku jaemüügihinna ja jaemüüja poolt tegelikult saadud rahasumma vahelist erinevust.

Lisaks asjaolule, et nimetatud kaardi omaniku ja partnerettevõtete vahel ei ole sõlmitud ühtki kokkulepet ning et kaardi väljastanud ettevõtja kaartide müügist saadud tulust partnerettevõtetele midagi ei maksa, ei ole kaardi väljastanud ettevõtjale tarbija poolt selle kaardi ostmisel makstava tasu ja viimase poolt partnerettevõtete pakutavate võimalike allahindluste väärtuse vahel tingimata seost. Võimalike allahindluste summa, mis sõltub eelkõige nimetatud kaardi kasutamisest ning partnerettevõtte pakkumiste olemasolust, on juhuslik ja seda on praktiliselt võimatu ette näha.

Summasid, mille tarbijad tasuvad eespool viidatud ettevõtjale kaardi ostmisel, ei saa pidada selliste teenuste eest makstavaks kaudseks tasuks, või kaudse tasu üheks osaks, mida nimetatud tarbijatel on partnerettevõtetelt edaspidi võimalik saada. Tarbijate poolt selle kaardi omandamiseks makstud summa ja kaupade või teenuste, mida neil on võimalik partnerettevõtetelt selle eest saada, vahel ei ole piisavalt otsest seost.

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 13 B osa punkti d tuleb tõlgendada nii, et sellise sooduskaardi, mis võimaldab saada kaupu või teenuseid, mida pakuvad partnerettevõtted nende ettevõtjate ja kaardi väljastanud ettevõtja vahel kokku lepitud soodustingimustel, müük ei kujuta endast „teiste väärtpaberite” või „muude vabalt kaubeldavate maksevahenditega” seotud tehingut selle sätte vastavate punktide 5 ja 3 mõttes, mis käsitlevad teatavaid tehinguid, mille liikmesriigid võivad käibemaksust vabastada.

Neid termineid tuleb tõlgendada kitsalt, arvestades seda, et need maksuvabastused on erandid üldpõhimõttest, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga iga teenus, mille maksukohustuslane on tasu eest osutanud.

Kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti d alusel käibemaksust vabastatud tehingud on sisuliselt finantstehingud. Kuigi need tehingud on määratletud teenuste sisu põhjal ja nende teostajaks ei pea tingimata olema pangad või krediidiasutused, kuuluvad need kõik siiski finantstehingute valdkonda.

Seda kaarti iseloomustab nimelt asjaolu, et see annab selle omanikule üksnes õiguse saada partnerettevõtte pakutavate kaupade ja teenuste hinnast allahindlust.

Esiteks, sellel puudub nominaalväärtus ja partnerettevõtted ei vaheta seda raha või kaupade vastu.

Teiseks, kuigi nimetatud kaart annab õiguse saada hinnaalandust, ei kujuta see endast maksevahendit nimetatud direktiivi mõttes. Isegi kui sellised kaardid on üleantavad ja neid võib teatud hinnaga müüa, ei kaasne nende kasutusviisiga rahaülekannet, erinevalt maksetest, ülekannetest ja tšekkidest.

Neil asjaoludel ei kujuta sellise kaardi müük tarbijatele endast finantstehingut.

(vt punktid 18, 25, 29, 31, 32, 37, 39 ja resolutsioon)