ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Nimetatud kohus märgib, et Euroopa Kohtu vastusest esitatud küsimusele sõltub põhikohtuasjas tehtav otsus. Ta täpsustab esiteks, et Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) tunnistas kriminaalmenetluse seadustiku artikli 488bis lõike 2 sätted Rumeenia põhiseadusega kooskõlas olevaks; teiseks, et ajal, mil Delgaz Grid esitas põhikohtuasjas kriminaalmenetluse kestuse vaidlustamise kaebuse, põhines kriminaalmenetlus materiaalsetel asjaoludel (kriminaalmenetlus in rem) ja et sel äriühingul ei olnud kahtlustatava või süüdistatava staatust; kolmandaks, et Rumeenia seadusandja tunnustab põhjendamatult pika kriminaalmenetluse korral riigisiseses õiguses sätestatud kaebuse esitamise võimalust ainult isikute puhul, kellele on esitatud kriminaalsüüdistus ja kes on saanud ametliku teate nende vastu esitatud süüdistusega, s.t isikute puhul, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, ning neljandaks, et liikmesriigi kohtute praktikas on tavaks lükata vastuvõetamatuse tõttu tagasi kaebused, millega vaidlustatakse kriminaalmenetluse kestus niisugustes olukordades nagu see, milles pöörduti Euroopa Kohtusse käesolevas kohtuasjas.
64

Kõigi selliste argumentide eesmärk, mis on seotud kolmanda põhjusega, millele tugineb St. Jude Medical Coordination Center, on sisuliselt tõendada, et tal oli selge huvi astuda kohtuasjas T‑263/16 RENV menetlusse ning et tema huvi ei olnud võimalik eitada, rikkumata tema õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, kaitseõigusi ning poolte võrdsuse ja hea õigusemõistmise põhimõtet.
44

Kõigepealt tuleb märkida, et Üldkohtu kodukorra artikli 156 lõige 4 näeb ette, et ajutiste meetmete kohaldamise taotluses tuleb märkida hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist. Nii võib vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik määrata täitmise peatamise ja muude ajutiste meetmete kohaldamise, kui on tõendatud, et nende määramine on esmapilgul faktiliselt ja õiguslikult põhjendatud (fumus boni iuris), ning kui nad on kiireloomulised, see tähendab, et tõsise ja korvamatu kahju vältimiseks selle poole huvidele, kes neid meetmeid taotleb, on vajalik, et need määratakse ja neid kohaldatakse enne põhimenetluses lahendi tegemist. Kuna need tingimused on kumulatiivsed, tuleb jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata juhul, kui üks neist ei ole täidetud. Kui see on asjakohane, kaalub ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik ka asjasse puutuvaid huve (Euroopa Kohtu asepresidendi 16. septembri 2022. aasta kohtumäärus OT vs. nõukogu, C‑526/22 P(R), ei avaldata, EU:C:2022:701, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
20

Viiendaks leiab EUIPO, et sama küsimust on Üldkohtu praktikas erinevalt käsitletud. Nimelt nähtus kuni viimase ajani Üldkohtu otsustest, muu hulgas 13. septembri 2006. aasta kohtuotsusest MIP Metro vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254, punktid 30–34 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 2. juuni 2021. aasta kohtuotsusest Style & Taste vs. EUIPO – The Polo/Lauren Company (polomängija kujutis) (T‑169/19, EU:T:2021:318, punktid 22–32 ja seal viidatud kohtpraktika) ning Üldkohtu 20. juuli 2021. aasta määrusest Coravin vs. EUIPO – Cora (CORAVIN) (T‑500/19, ei avaldata, EU:T:2021:493, punktid 32–47 ja seal viidatud kohtupraktika), et varasem õigus peab kehtima hetkel, mil EUIPO teeb otsuse vastulause või kehtetuks tunnistamise taotluse kohta. Seevastu kaldus Üldkohus sellest kohtupraktikast kõrvale mitmes kohtuotsuses, mis on tehtud seoses Ühendkuningriigi liidust väljaastumisega, eelkõige 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsuses Grupo Textil Brownie vs. EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, EU:T:2020:22) ja 23. septembri 2020. aasta kohtuotsuses Bauer Radio vs. EUIPO – Weinstein (MUSIKISS) (T‑421/18, EU:T:2020:433), millest nähtub sisuliselt, et asjakohane on üksnes ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäevast varasem õigus. Ent Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsuses tähelepanuta nende erinevate kohtupraktikasuundade olemasolu ega selgitanud selles kohtuotsuses valitud lähenemist, mis iseenesest tõstatab liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse.
5

Direktiivi artiklis 59 „Euroopa ühtne hankedokument“ on sätestatud: „1. Osalemistaotluste või pakkumuste esitamise ajal peab avaliku sektori hankija aktsepteerima pakkujate endi ajakohastatud kinnitusi sisaldavat Euroopa ühtset hankedokumenti esialgsete tõenditena ametiasutuste või kolmandate isikute poolt väljastatavate tõendite asemel, milles kinnitatakse, et asjaomane ettevõtja vastab mõnele järgmistest tingimustest: a) ta ei ole üheski artiklis 57 osutatud olukorras, mille puhul nad jäetakse või neid võidakse jätta menetlusest kõrvale; b) ettevõtja vastab artikli 58 kohaselt kehtestatud asjakohastele kvalifitseerimise tingimustele; c) ettevõtja vastab artikli 65 kohaselt kehtestatud objektiivsetele eeskirjadele ja kriteeriumitele, kui see on asjakohane. Kui ettevõtja toetub artikli 63 kohaselt teiste üksuste suutlikkusele, peab Euroopa ühtne hankedokument sisaldama käesoleva lõike esimeses lõigus osutatud teavet ka kõnealuste üksuste kohta. Euroopa ühtne hankedokument sisaldab ettevõtja ametlikku avaldust selle kohta, et asjaomane kõrvaldamise alus ei ole kohaldatav ja/või asjaomane kvalifitseerimise tingimus on täidetud, ning selles esitatakse avaliku sektori hankija nõutav asjakohane teave. Lisaks esitatakse selles ametiasutuse või kolmanda isiku andmed, kes vastutab täiendavate dokumentide koostamise eest, ning see sisaldab ametlikku avaldust selle kohta, et ettevõtja saab taotluse korral need täiendavad dokumendid viivitamata esitada. […] 4. Avaliku sektori hankija võib mis tahes ajal menetluse jooksul paluda taotlejatel ja pakkujatel esitada kõik või mõned täiendavad dokumendid, kui avaliku sektori hankija arvates on see menetluse nõuetekohaseks läbiviimiseks vajalik. Enne lepingu sõlmimist, välja arvatud raamlepingul põhinevate lepingute puhul, kui need lepingud sõlmitakse vastavalt artikli 33 lõikele 3 või artikli 33 lõike 4 punktile a, nõuab avaliku sektori hankija pakkujalt, kellega ta on otsustanud lepingu sõlmida, ajakohaste täiendavate dokumentide esitamist artikli 60 kohaselt ning vajadusel artikli 62 kohaselt. Avaliku sektori hankija võib paluda ettevõtjatel artiklite 60 ja 62 kohaselt esitatud tõendeid ja dokumente täiendada või selgitada. 5. Olenemata lõikest 4 ei nõuta ettevõtjalt täiendavate dokumentide või muude tõendavate dokumentide esitamist selles ulatuses, milles avaliku sektori hankijal on võimalik saada tõendid või asjaomane teave otse Euroopa Liidu liikmesriigis asuva riikliku andmebaasi kaudu, millele on tasuta juurdepääs, nagu riiklik riigihangete register, ettevõtja virtuaaltoimik, elektrooniline dokumentide säilitamise süsteem või eelkvalifitseerimise süsteem. […]“.
2.

Direktiivi 2006/112 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui maksuhaldur keeldub lubamast maksukohustuslasel teenuste osutamisega seotud käibemaksu maha arvata, tuginedes tuvastustele, mis põhinevad ütlustel, mille alusel see ametiasutus seadis kahtluse alla selle teenuse tegeliku osutamise või leidis, et see on seotud käibemaksupettusega, kui esimesena nimetatud juhul ei ole maksukohustuslane tõendanud, et see teenuse osutamine on tegelikult aset leidnud, ning teisena nimetatud juhul on maksuhaldur vastavalt liikmesriigi õiguses ette nähtud tõendamisreeglitele tõendanud, et see maksukohustuslane on toime pannud käibemaksupettuse või teadis või oleks pidanud teadma, et tehing, mille alusel mahaarvamisõigust taotletakse, on seotud sellise pettusega.
12

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et nimetatud sätte rumeeniakeelne versioon erineb selle sätte teistest keeleversioonidest teekonna muutmisel väljumisaja kindlaksmääramise osas. Nimelt, kui määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii rumeeniakeelses versioonis on ette nähtud, et teekonna muutmisel tuleb väljumisajaks määrata „mitte hiljem kui“ üks tund enne tühistatud lennu väljumisaega, siis selle sätte ingliskeelses versioonis (no more than one hour before the scheduled time of departure) ja prantsuskeelses versioonis (au plus tôt une heure avant l’heure de départ prévue) on ette nähtud, et teekonna muutmisel ei või väljumisaega tõsta tühistatud lennu väljumisajast rohkem kui ühe tunni võrra ettepoole. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küll rõhutab, et seda määrust käsitlevast Euroopa Kohtu praktikast näib tulenevat, et selle artikli 5 lõike 1 punkti c alapunktis iii ette nähtud erandile tuleb omistada tähendus, mis tuleneb eelkõige selle sätte inglis- ja prantsuskeelsetest versioonidest, kuid peab siiski vajalikuks, et Euroopa Kohus määraks kindlaks selle sätte õige tõlgenduse.
100.

Sellega seoses kerkib küsimus, kas EÜ artikli 86 lõige 1 hõlmab ka selliste õiguste andmist ja mitte üksnes edasisi riiklikke meetmeid ettevõtjate suhtes, kellele liikmesriigid tagavad erilised või ainuõigused. Euroopa Kohtu praktikast on võimalik leida viiteid sellele, et ka ainuõiguste tagamine iseenesest, täpsemalt öeldes turgu valitseva seisundi loomine, on hõlmatud EÜ artikli 86 lõikega 1 koostoimes EÜ artikliga 82. Siiski ei tähenda see veel, et selline tagamine on keelatud. ( 31 ) Seda, kas tagamine, st DCC õigus osutada päästeteenuseid, on kooskõlas ühenduse õigusega, ei tule selgitada EÜ artikli 86 lõike 1, vaid teiste sätete alusel. Vastavate materiaalõiguse sätete alla kuulub ka EÜ artikli 86 lõige 2. Sellega ulatub nimetatud sätte tähtsus kaugemale sellega hõlmatud ettevõtjaid puudutavatest meetmetest, hõlmates ka riiklikke meetmeid.
85.

Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Iirimaa on kohtuvaidluse kaotanud ja komisjon on nõudnud, et Iirimaa tema kohtukulud hüvitaks, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista Iirimaalt.
14.

Komisjon on vastupidisel seisukohal ja viitab Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt on tasud, mida notarid võtavad kapitali suurendamiseks vajalike formaalsuste eest, direktiivi 69/335 artikli 10 punkti c alusel keelatud. ( 5 ) Kuigi komisjon tunnistab, et osade üleandmise notariaalne tõestamine kui selline ei sõltu lepingupoolte õiguslikust vormist, märgib ta seda, et käesolevas kohtuasjas on osade üleandmine ARBmbH kapitali suurendamise vältimatu tingimus. See tuleneb asjaolust, et osade üleandmise leping on lisatud kapitali suurendamise otsusele. Kuna osade üleandmist tuleb käsitada kapitali suurendamise tehingu lahutamatu osana ja tasu võetakse nimetatud tehinguga seotud formaalsuste eest, on see direktiivi 69/335 artikli 10 punkti c alusel keelatud. Komisjon lisab, et vastavalt direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktile e ei või selline tasu olla tegelikest kuludest suurem.
46.

See on mahuti, mis koosneb läbipaistvast ja lahtikäivast korpusest. See on integreeritud tolmuimeja välisstruktuuri ja ühildub tolmuimeja kuju, joonte ja kontuuridega. See paak, mis on mõeldud põrandalt koristatud tolmu ja mustuse kogumiseks, on eelkõige funktsionaalne ja praktiline. Selle tõttu ei ole tarbijal vaja osta tolmuimejakotte ja -filtreid. See võimaldab kasutajal ka näha tolmupaagi täitumise taset. Sellel mahutil võib olla veel esteetiline funktsioon, sest see on osa selle toote välimusest, millesse see on integreeritud.
15.

Esimese Astme Kohus käsitles põhjalikult oma otsuse punktides 81–85 neid väiteid, mis olid esitatud jagamispõhimõtete dokumendi tõendina vastuvõetavuse vastu: „81. Kõigepealt tuleb märkida, et komisjon tugineb vaidlustatud otsuse põhjendustes, milles käsitletakse otsuse artiklis 1 sedastatud rikkumise olemasolu, väga suures ulatuses Verluca 17. septembri 1996. aasta avaldusele […]. Kuigi sellega seoses tugineb komisjon jagamispõhimõtete dokumendile eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 85 ja 86, tuleb järeldada, et viimati nimetatul on vaidlustatud otsuse ülesehituses vähem tähtsust kui Verluca avaldusel. 82. Järelikult tuleb kohe lükata tagasi [apellandi] argument, mille kohaselt komisjon on tuginenud peamiselt asjaomasele dokumendile, et sedastada vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise olemasolu. […] 83. [Selle punkti all kordab Esimese Astme Kohus osaliselt vaidlustatud otsuse punkte 85 ja 86, milles selgitatakse seda, kuidas komisjon sai jaotamispõhimõtete dokumendi oma valdusse ja mis on selle dokumendi põhisisu]. 84. Kõigepealt tuleb märkida seoses jagamispõhimõtete dokumendi vastuvõetavusega vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise tõendina, et ühenduse õiguses on ülekaalus tõendite vaba hindamise põhimõte ja ainus kriteerium esitatud tõendite hindamiseks on nende usaldusväärsus (vt kohtujuristi ülesannetes oleva kohtunik B. Vesterdorfi ettepanek 24. oktoobri 1991. aasta otsusele kohtuasjas T-1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon, EKL 1991, lk II-867, II-869, II-954; vt selle kohta ka 23. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-310/98 ja C-406/98: Met-Trans ja Sagpol, EKL 2000, lk I-1797, punkt 29, ja 7. novembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-141/99, T-142/99, T-150/99 ja T-151/99: Vela ja Tecnagrind vs. komisjon, EKL 2002, lk II-4547, punkt 223). Lisaks võib komisjonil olla vaja teavitajate anonüümsust kaitsta (vt selle kohta […] kohtuotsus Adams vs. komisjon, punkt 34)[ ( 4 )] ja sellest asjaolust ei piisa, et kohustada komisjoni jätma arvestamata tema valduses olev tõend. 85. Kuigi [apellandi] argumendid võivad olla asjakohased jagamispõhimõtete dokumendi usaldusväärsuse ja järelikult tõendusjõu hindamisel, ei tule seega järeldada, et see on vastuvõetamatu tõend, mille peaks toimikust kõrvaldama.”
53.

Oletame, et artikli 2 punkti 1 tõlgendatakse nii, et see hõlmab iga teenust, mis on mereveoteenuste osutamisega mingil viisil „seotud”, sellega „kaasnev” või sellele „kaasa aitav”. Sellise tõlgenduse korral oleks raske jätta määruse nr 3577/92 kohaldamisalast välja osa või kõigi (näiteks) järgnevate tegevus: hüdrograafialaevad (mille abil kogutakse kaartide täpsustamiseks ja ajakohastamiseks vajalikke andmeid), põhjasüvendajad (mille abil puhastatakse kanaleid, et need oleks kindla sügavusega), lootsilaevad (lootsiteenused on mõnel juhul vabatahtlikud, mõnel juhul kohustuslikud), tulelaevad ja laevad, mis paigaldavad meremärke ja poisid (kõik vajalikud navigeerimiseks), laevad või automaatjaamad, mis edastavad andmeid mereilmateadete jaoks (meteoroloogia on meresõiduohutuse oluline osa) ja päästelaevad (need on tegelikud päästjad hädaolukorras). Kõik nad on seotud teenustega, mis aitavad ühel või teisel viisil kaasa meretranspordile. Nii et kust läheb siin piir? On selge, et selline tõlgendus annaks artikli 2 punktile 1 peaaegu piiritu kohaldamisala ega arvestaks asjaoluga, et selle eesmärk on määratleda mereveoteenused, mis kuuluvad määruse nr 3577/92 kohaldamisalasse.
54.

Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 20 lõige 4 näeb ette eriloa andmise võimaluse, „kui ei ole alust karta, et see võib kahjustada kaitsealust looduslikku taimestikku või loomastikku”. Elupaigadirektiivi artiklis 16 on seevastu erandi tegemise eeldusena nõutud, et see „ei kahjusta” kõnealuste liikide populatsioonide „soodsa kaitsetaseme säilitamist”. Paragrahvi 20 lõige 4 võimaldab arvata, et keelatud kahju ei peeta märkimisväärseks ja seda lubatakse juhul, kui asjaomase populatsiooni kaitsestaatus ei ole soodne. Ebasoodsa kaitsestaatuse korral on selline kahjustamine siiski vastuolus artikliga 16.
71.

Direktiivi 2003/6 artikli 1 lõike 2 punkti a kohaselt aga peetakse „turuga manipuleerimise” all silmas iseäranis tehinguid või kauplemisega seotud korraldusi, mille kaudu üks isik või mitu koostööd tegevat isikut kindlustavad ühe või mitme finantsinstrumendi hinna ebaharilikul või kunstlikul tasemel, välja arvatud juhul, kui tehingud sooritanud või kauplemisega seotud korraldusi andnud isik tõendab, et tema tegevusel on seaduspärased põhjused ning need tehingud ja kauplemisega seotud korraldused on kooskõlas asjaomasel reguleeritud turul tunnustatud tavadega. Seega nähtub, et see määratlus hõlmab selliseid tegevusi nagu nn painting the tape tegevus. ( 11 )
50.

Selles küsimuses meenutan eelkõige, et nõudmata „kaubanduslike riigimonopolide täielikku keelustamist”, kohustatakse EÜ artikli 31 lõikega 1 neid korraldama „selliselt, et […] oleks välistatud igasugune diskrimineerimine liikmesriikide kodanike vahel”. ( 9 ) Eelkõige „müügimonopolide osas” on Euroopa Kohus sedastanud, et „lubatud ei ole monopolid, mille tegevus on korraldatud selliselt, et kauplemine teistest liikmesriikidest pärit toodetega on juriidiliselt või faktiliselt pandud ebasoodsamatesse tingimustesse võrreldes kauplemisega kodumaiste toodetega”. ( 10 ) Euroopa Kohus on lisaks täpsustanud, et müügimonopol on vastuolus asutamislepinguga mitte ainult siis, kui see asetab välismaised tooted „tegelikult […] ebasoodsamatesse tingimustesse”, vaid ka siis, kui „või[b] panna [need potentsiaalselt] ebasoodsamatesse tingimustesse”. ( 11 )
156.

Ameerika Ühendriikide Haagis asuva saatkonna Madalmaade välisministeeriumile 14. oktoobril 1992 saadetud vastunoodi viimane lõik on sõnastatud omakorda järgmiselt: „I have the honour to inform Your Excellency, on behalf of the Government of the United States of America, that it accepts the above proposal of the Government of the Kingdom of the Netherlands and to confirm that Your Excellency’s note and this reply shall constitute an agreement between our two governments, the terms of which shall be applied provisionally from the date of this note and which shall enter into force upon a subsequent exchange of notes following the completion of all necessary internal procedures of the Government of the Kingdom of the Netherlands.”
35.

Hiljuti käsitles ka kohtujurist Geelhoed oma ettepanekus kohtuasjas Test Claimants in the FII Group Litigation ( 33 ) liikmesriigi tõendamiskohustuse nõudeid seoses tehtava kohtuotsuse ajalise kehtivuse piiramisega. Ta rõhutas, et kui menetlusosaline esitab Euroopa Kohtu menetluses väite, on selle menetlusosalise ülesanne tagada, et tema argumendid on piisavalt selgelt väljendatud ja Euroopa Kohtul on piisavalt teavet küsimuses otsusele jõudmiseks. Ta väitis, et see on vajalik selleks, et vältida Euroopa Kohtu otsuste tegemist täiesti hüpoteetilistes küsimustes või pelgalt selliste eelduste põhjal, mis võivad osutuda ebatäpseks. ( 34 ) Seetõttu tegi kohtujurist Geelhoed Euroopa Kohtule ettepaneku jätta asjaomase liikmesriigi poolt kohtumenetluses esitatud kohtuotsuse ajalise kehtivuse piiramise taotlus rahuldamata seda edasi käsitlemata juba ainuüksi seetõttu, et erandi tegemiseks vajalike tingimuste olemasolu ei olnud piisavalt põhjendatud. ( 35 )
42.

Selle kohta võiks veel lisada mõned üldisemat laadi kaalutlused, mis tulenevad teatud viisil viidatud Euroopa Kohtu praktikas nimetatud samadest kriteeriumitest. Selle kohtupraktika kohaselt võib kohtuotsuse ajalist kehtivust tõesti piirata üksnes erandkorras. Sama kohtupraktika põhjal võib siiski ka järeldada, et sellise otsuse tegemisel peab võtma arvesse vajadust mitte raskendada liikmesriikide olukorda rohkem kui tingimata vajalik. Tuleb tagada õiguskorra eesmärkide saavutamine ja prioriteetsete huvide kaitse ning võimaluse korral taastada õiguse järgimine. Kui need eesmärgid saab tõhusalt saavutada, ei ole mingit põhjust tuua mängu kitsendavamaid tõlgendamiskriteeriumeid, mis väljendaksid selles etapis ainult repressiivseid kavatsusi, st kavatsust „karistada süüdlast” selle eest, et ta söandas ühenduse õigust rikkuda (midagi niisugust võib leida uuest EÜ artiklist 228, kuid hoopis teistel eesmärkidel ja tingimustel). Sellised eesmärgid – kuigi see ei ole praktikas alati ilmne – on süsteemile aga täiesti võõrad, kui selle süsteemiga (ja viidatud Euroopa Kohtu praktikaga) on kooskõlas vältida negatiivseid tagajärgi liikmesriikidele, kus vastupidine ei ole tingimata vajalik. Pealegi on teada, et liikmesriikidel kui äärmiselt keerukatel ja liigendatud struktuuridel on tavaliselt igasuguseid raskusi sellega, et järgida ühenduse õigusnorme, mis on pidevas muutumises ega ole alati läbipaistvad: jõupingutused, mida nad teevad – ja mida enamasti kroonib edu – et neid järgida, on niisiis kiiduväärt. On põhjendatud, et kui seda ei toimu, ei lase komisjon ja Euroopa Kohus ennast nendest raskustest kõigutada nii, et võimalikud rikkumised jäetakse tähelepanuta või veelgi hullem, neid õigustatakse; siiski ei ole õige jätta need raskused arvesse võtmata, kui õiguskorra eesmärke saab saavutada loomata tagajärgi karistuste näol või igal juhul raskendamata mõttetult riigi olukorda, mis ei ole juba ennegi kerge (ning seda võib teisalt öelda ka täiesti vormiliste või vähemalt äärmiselt tühiste rikkumiste kohta).
7.

Nõukogu 21. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 3699/93, millega kehtestatakse ühenduse poolt kalandus- ja akvakultuurisektorile ning samuti nende saaduste töötlemiseks ja turustamiseks antava struktuuriabi kriteeriumid ja kord ( 7 ) (edaspidi „struktuurimeetmete määrus”), sisaldab sätteid nende eesmärkide saavutamiseks võetavate meetmete kohta. Käesolevates asjades on olulised artiklid 7 ja 8. „Artikkel 7 Üldsätted 1. Juhul kui ainult avalikest toetustest rahastatud püügivõimsuse vähendamine toob endaga kaasa olukorra, et vähendamine ületab mitmeaastase arendusprogrammi lõpus ühe liikmesriigi teatud laevastiku osa jaoks kehtestatud eesmärgid, ei õigusta uus olukord, juhul kui see on saavutatud ainult selliste toetustega, uute võimsuste kasutuselevõttu. […] 2. […] Artikkel 8 Püügikoormuse korrigeerimine 1. Liikmesriigid võtavad meetmeid püügikoormuse korrigeerimiseks, et saavutada vähemalt artiklis 5 nimetatud mitmeaastaste arendusprogrammide eesmärgid. Vajaduse korral võtavad liikmesriigid meetmeid selleks, et laevad lõplikult püügitegevusest kõrvaldada või nende tegevust piirata. 2. Laevade püügitegevusest lõpliku kõrvaldamise meetmete hulka võivad kuuluda: — lammutamine; — laeva lõplik üleminek kolmandale riigile tingimusel, et see ei riku rahvusvahelist õigust ega mõjuta kalavarude kaitsmist ja majandamist; — kõnealuse laeva suunamine lõplikult mingile muule tegevusalale kui kalapüük ühenduse vetes. […] Liikmesriigid tagavad, et laevad, mis on seotud asjaomaste meetmetega, kustutatakse kalalaevade registrist ja ühenduse kalalaevade registrist. Samuti tagavad nad, et registrist kustutatud laevad kõrvaldatakse lõplikult kalapüügilt ühenduse vetes. (3) […]” [mitteametlik tõlge]
62.

Neist asjaoludest lähtudes leian, et kuigi asutamislepingu artikkel 59 ei takista iseenesest mitteresidendist teenuseosutaja suhtes sellise tingimuse kohaldamist, mis puudutab ettevõtlusega seotud kulude, mille mahaarvamist taotletakse, ja maksustatavate tulude vahelist majanduslikku seost, tuleb seda artiklit vastupidi tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi maksuõiguse normid, mille kohaselt võib teises liikmesriigis asuva äriühingu puhul selles liikmesriigis osutatud teenustelt saadud tulult eelnevalt kinnipeetud maksu tagasimaksmise menetluse käigus võtta arvesse selle teenuse osutamiseks kantud ettevõtlusega seotud kulusid üksnes tingimusel, et viimastel on nende tuludega otsene majanduslik seos, samas kui selles liikmesriigis asuva äriühingu puhul see tingimus kohaldamisele ei kuulu.