ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Constanța (Rumeenia) 12. aprillil 2019 — Ira Invest SRL versus Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

(kohtuasi C-304/19)

(2019/C 288/19)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Constanța

Põhikohtuasja pooled

Apellant ja kaebaja esimeses kohtuastmes: Ira Invest SRL

Vastustaja ja vastustaja esimeses kohtuastmes: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) nr 1307/2013 (1) artikli 4 lõike 1 punkte b, c, e ja f, artiklit 10, artikli 21 lõiget 1 ning artikli 32 lõikeid 1–5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas toetuste maksmine põllumajandustootjale välistatud põhjusel, et põllumaana kasutatav vesiviljelusrajatistega maa ei kujuta endast „põllumajandusmaad“ selle määruse artikli 4 tähenduses?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1307/201, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT 2013, L 347, lk 608).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Constanța (Rumeenia) 10. aprillil 2019 — Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea versus SC Piscicola Tulcea SA

(kohtuasi C-294/19)

(2019/C 288/16)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Constanța

Põhikohtuasja pooled

Apellant ja vastustaja esimeses kohtuastmes: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

Vastustaja ja kaebaja esimeses kohtuastmes: SC Piscicola Tulcea SA

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (1), artiklit 2 ja artikli 34 lõiget 2 ning komisjoni 29. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1120/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) (2) III jaotises sätestatud ühtse otsetoetuste kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad, artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on põhikohtuasjas esinevatel tingimustel toetusõigused põllumajandusettevõtja puhul välistatud sel põhjusel, et haritava maana kasutatavad vesiviljelusrajatised ei kujuta endast „põllumajandusmaad“ määruse nr 1120/2009 artikli 2 tähenduses, sest neid ei peeta vastavalt määruse nr 73/2009 artikli 34 lõikele 2 toetuskõlblikuks maaks?

(1) ELT 2009, L 30, lk 16.

(2) ELT 2009, L 316, lk 1.
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 1 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 2, nagu neid on tõlgendatud kohtuasjas C-186/16, Andriciuc jt, tuleb tõlgendada nii, et kui leping sisaldab vahetuskursiriskiga seotud lepingutingimust, mis tuleneb liikmesriigi õigusnormist, on liikmesriigi kohus kohustatud analüüsima esmajärjekorras direktiivi artikli 1 lõikes 2 nimetatud keelu asjakohasust või seda, kas müüja või teenuste osutaja on täitnud direktiivi artikli 4 lõikes 2 sätestatud tarbija teavitamise kohustuse, ilma et seda tingimust tuleks eelnevalt hinnata direktiivi artikli 1 lõike 2 alusel?
C 288/31

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Koblenz (Saksamaa) 5. juunil 2019 — Remondis GmbH versus Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

(kohtuasi C-429/19)

(2019/C 288/38)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Koblenz

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Remondis GmbH

Vastustaja: Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

Teine menetlusosaline: Landkreis Neuwied

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜkehtetuks tunnistamise kohta (1) artikli 12 lõike 4 punkti a tuleb tõlgendada nii, et koostööga on tegemist juba siis, kui enda haldusterritooriumil jäätmekäitluse eest vastutav avaliku sektori hankija ei täida riigisisese õigusega ainuisikuliselt talle pandud jäätmekäitlusülesannet, mille täitmiseks läheb vaja mitut tööetappi, täielikult ise, vaid tellib tasu eest ühe tööetapi teiselt temast sõltumatult avaliku sektori hankijalt, kes on samuti vastutav jäätmekäitluse eest enda haldusterritooriumil?

(1) ELT 2014, L 94, lk 65.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Milano (Itaalia) 23. aprillil 2019 — Condominio di Milano versus Eurothermo SpA

(kohtuasi C-329/19)

(2019/C 288/21)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Milano

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Condominio di Milano

Kostja: Eurothermo SpA

Eelotsuse küsimus

Kas mõistega „tarbija“ niisugusena, nagu seda on kasutatud direktiivis 93/13/EMÜ (1), on vastuolus see, kui tarbijaks kvalifitseeritakse (niisugune) isik (nagu ühistu Itaalia õiguskorras), kes ei ole taandatav mõistele „füüsiline isik“ või „juriidiline isik“, olukorras, kus see isik sõlmib lepingu muudel eesmärkidel kui kutsetegevus ja on müüja või teenuseosutaja suhtes nõrgemas positsioonis nii seoses läbirääkimistega kui ka informeerituse poolest?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
3.

Kas liikmesriik, millelt kolmas riik taotleb liidu kodaniku väljaandmist, on kohtuotsuse Petruhhin alusel kohustatud jätma väljaandmistaotluse rahuldamata ning võtma kriminaalmenetluse läbiviimise ise üle, kui see on kõnealuse liikmesriigi õiguse kohaselt võimalik?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Varhoven administrativen sad (Bulgaaria) 21. mail 2019 — „Unipack“ AD versus Direktor na Teritorialna direktsia „Dunavska“ kam Agentsia „Mitnitsi“, Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

(kohtuasi C-391/19)

(2019/C 280/32)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Varhoven administrativen sad

Põhikohtuasja pooled

Kassaator:„Unipack“ AD

Vastustajad kassatsioonimenetluses: Direktor na Teritorialna direktsia „Dunavska“ kam Agentsia „Mitnitsi“, Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

Eelotsuse küsimus

Kas tegemist on komisjoni 28. juuli 2015. aasta delegeeritud määruse (EL) 2015/2446 (1), millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 952/2013 seoses liidu tolliseadustiku teatavaid sätteid käsitlevate üksikasjalike eeskirjadega, artikli 172 lõikes 2 viidatud erandjuhuga, mille alusel saaks kooskõlas liidu tolliseadustiku artikli 211 lõikega 2 väljastada tagasiulatuva mõjuga loa, et vastavalt liidu tolliseadustiku artiklile 254 kasutada lõppkasutusprotseduuri sellise kauba impordi puhul, mis on imporditud enne kuupäeva, mil loataotlus vastu võeti, ja pärast kuupäeva, mil kõnealuse kaubaga seotud tolliprotseduuri pidaja kasuks tehtud STI-otsuse kehtivusaeg kombineeritud nomenklatuuri muutmisest tulenevalt lõppes, kui (ligikaudu kümne kuu pikkusel) ajavahemikul, mis jääb STI-otsuse kehtivusaja lõppemise ja taotletava lõppkasutusprotseduuri esemeks oleva kauba impordi vahele, toimus mitmel korral (üheksal korral) kauba import, ilma et tolliasutused oleksid kombineeritud nomenklatuuri deklareeritud rubriiki korrigeerinud, ja kaupa kasutati dumpinguvastasest tollimaksust vabastatud otstarbeks?

(1) ELT 2015, L 343, lk 1.
2.

Kui vastus sellele küsimusele on jaatav: Kas Euroopa Liidu esmase ja/või teisese õiguse tõlgendamisega on vastuolus liikmesriigi sellise karistusõiguse sätte kohaldamine, millega karistatakse lapse välismaal varjamist tema hooldaja eest, kui kõnealuses sättes ei eristata, kas tegemist on Euroopa Liidu riigi või kolmanda riigiga?
1.

On eiratud läbipaistvuse põhimõtet, mida esmases õiguses on tunnustatud ELTL artikli 15 lõikega 1, ELL artikli 10 lõikega 3 ja ELTL artikli 298 lõikega 1, samuti Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 42. Vaidlustatu kohtuotsuses on jäetud tähelepanuta, et läbipaistvuse nõude ulatus tuleneb mitte ainult teisesest õigusest, vaid et seoses läbipaistvuse nõudega tuleb teisest õigust tõlgendada kooskõlas esmase õigusega. Seetõttu on Üldkohus vähendanud kohtuliku kontrolli ulatust seoses läbipaistvuse nõudega, eirates õigusriigi põhimõtet.
2.

Kas nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/ÜVJP vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (2) exequatur menetlust käsitlevate sätete — mis sisalduvad selle artikli 8 lõigetes 2–4, samuti artikli 19 lõigetes 1 ja 2, milles sätestatakse, et nii väljaandjariik kui täidesaatev riik võib anda armu või amnestiat (lõige 1); ainult väljaandjariigil on õigus otsustada käesoleva raamotsuse alusel täitmisele pööratavate kohtuotsuste teistmistaotluste üle (lõige 2), ja artikli 17 lõike 1 esimeses lauses, milles sätestatakse, et karistuse täideviimist reguleeritakse täidesaatva riigi õigusega — alusel on võimalik välja anda liitkaristuse määramise otsus, mis hõlmab liitkaristuse määramise raames karistust, mis on määratud ühes Euroopa Liidu liikmesriigis tehtud otsusega ja edastatud täideviimiseks teisele Euroopa Liidu liikmesriigile selles liikmesriigis tehtud otsusega?
2.

Kas selle otsuse artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikuva kosmoseside süsteem peab peamiselt rajanema satelliitkomponentidel, või võimaldab see leida, et ei ole tähtsust, milline on vastavalt satelliit- ja maakomponentide roll, sealhulgas struktuuris, kus satelliitkomponent on vajalik üksnes juhul, kui sidet maakomponentidega ei ole võimalik tagada? Kas komplementaarseid maakomponente saab paigaldada nii, et need katavad kogu Euroopa Liidu territooriumi, põhjendusel, et satelliidid ei võimalda kusagil tagada nõuetekohase kvaliteediga sidet selle artikli lõike 2 punkti b tähenduses?
C 295/7

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta förvaltningsdomstolen (Rootsi) 25. juunil 2019 — Lexel

(kohtuasi C-484/19)

(2019/C 295/11)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Högsta förvaltningsdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Lexel AB

Vastustaja: Skatteverket

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikliga 49 on kooskõlas Rootsi äriühingu puhul niisuguse intressi mahaarvamisest keeldumine, mis on tasutud samasse sidusettevõtjate kontserni kuuluvale, kuid teise liikmesriigi residendist äriühingule, kuna võla tekkimise peamiseks põhjuseks leitakse olevat asjaolu, et kõnesolev sidusettevõtjate kontsern saab olulise maksusoodustuse, samas kui niisugust maksusoodustust ei tekiks, kui mõlemad äriühingud oleksid Rootsi residendid, sest sellisel juhul kehtiksid nende suhtes kontsernisiseseid ülekandeid käsitlevad sätted?
2.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et lubamatu on liikmesriigi regulatsioon, nagu seda on [Bulgaaria Vabariigi] karistusseadustiku (Nakazatelen kodeks) artikli 242 lõikes 8 sätestatu, mille kohaselt võib konfiskeerida transpordivahendi, mille omanik on isik, kes ei ole süüteo toimepannud isik, ilma et oleks tagatud omaniku võimalus pöörduda kohtusse oma seisukoha esitamiseks?
2.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus asjaolu, et kohtusüsteemist väljapoole jääv organ annab riigisisese õiguse kohaselt siduva hinnangu kohtukoosseisule, tuvastades, et kohtukoosseis, millesse kuulub kohtunik, kellel on juhtimisülesanded, keda ei ole määratud juhuslikult, vaid menetlusosalistele teada oleva ja nende poolt vaidlustamata läbipaistva eeskirja alusel, mida kohaldatakse kõigi selle koosseisu menetletavate kohtuasjade puhul, ei ole sõltumatu ega erapooletu?
4.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid on kohustatud võtma meetmed, mis on vajalikud, et tagada tõhus kohtulik kaitse valdkondades, mida reguleerib liidu õigus, kõrvaldades igasuguse ohu, et kohtunike suhtes algatatud kriminaalmenetlusi mõjutatakse poliitiliselt, juhul kui kiireloomuliselt luuakse eriprokuratuur, mille ülesanne on uurida ainult kohtunike poolt toime pandud rikkumisi, sest see tekitab seoses korruptsioonivastase võitlusega konkreetse probleemi, kuna seda on võimalik kasutada täiendava vahendina, millega mõjutada ja survestada kohtunikke?
5.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikliga 2 koostoimes artikli 4 lõikega 3 ja eelkõige kohustusega austada õigusriigi väärtusi on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu seaduse nr 303/2004 kohtute ja prokuratuuride staatuse kohta artikli 96 lõike 3 punkt b, milles on kohtuviga määratletud nii, et see on sellise jõustunud kohtuotsuse tegemine, mis on ilmselgelt vastuolus seadusega või menetluses kogutud tõenditest tuleneva faktilise olukorraga, ilma et oleks ära näidatud menetlust, mille kohaselt see vastuolu tuvastatakse, ja ilma et oleks konkreetselt ära näidatud, missugune tähendus on kohtuotsuse niisugusel vastuolul kohaldatavate õigusnormide ja faktilise olukorraga, nii et tekib võimalus takistada kohtuametnikul (kohtul ja prokuratuuril) seadust ja tõendeid tõlgendada?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (1) artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi tava, mille kohaselt hõlmab keeld üksnes neid liike, mis on loetletud direktiivi 2009/147 I lisas või on mingil tasandil ohustatud või mille populatsioon juba pikemat aega väheneb?
1.

Kas kindlustusseadustiku (Kodeks za zastrahovaneto) artikli 630 tõlgendamisel tuleb arvestades Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/138/EÜ (1) kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II) artiklit 274, lähtuda sellest, et liikmesriigi asutuse otsus, millega tunnistatakse kindlustusandja tegevusluba kehtetuks ja kindlustusandjale määratakse ajutine lõpetamishaldur, ilma et oleks algatatud kohtulikku lõpetamismenetlust, on „lõpetamismenetluse algatamise otsus“?
1.

Kas ainupädevus rahapoliitika valdkonnas, mis on liidul vastavalt ELTL artikli 2 lõikele 1 koostoimes artikli 3 lõike 1 punktiga c, on nende liikmesriikide puhul, kelle rahaühik on euro, vastuolus nendest ühe liikmesriigi õigusaktiga, millega nähakse ette liikmesriigi avaliku sektori asutuste kohustus võtta neile riigi poolt pandud rahaliste maksete teostamise kohustuse täitmisel vastu euro pangatähti?
3.

Üldkohus on rikkunud õigusnorme, sest kui on märgitud, et „kütus“ hõlmab ka mootorkütuseid, on selge, et mõistet „kütus“ tuleb tõlgendada niivõrd laialt, et see hõlmab ka tooteid — nagu just nimelt elekter —, mis ei tingi mootori töölehakkamist ise põledes.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 11. aprillil 2019 — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale versus WS

(kohtuasi C-302/19)

(2019/C 288/17)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

Vastustaja: WS

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/98/EL (1) artikli 12 lõike 1 punkti e ning põhimõtet, et ühtse elamis- ja tööloaga isikuid ning liikmesriigi enda kodanikke peab kohtlema võrdselt, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt jäetakse erinevalt sellest, mis on ette nähtud liikmesriigi kodanikele, kolmanda riigi kodanikust ühtse loaga töötaja pereliikmed majapidamistoetuse arvutamisel leibkonna liikmete arvestusest välja, kui nad elavad oma kodumaal kolmandas riigis?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/98/EL kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse ning liikmesriigis seaduslikult elavate kolmandatest riikidest pärit töötajate ühiste õiguste kohta (ELT 2011, L 343, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 11. aprillil 2019 — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale versus VR

(kohtuasi C-303/19)

(2019/C 288/18)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

Vastustaja: VR

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ (1) artikli 11 lõike 1 punkti d ning põhimõtet, et pikaajalisi elanikke ning liikmesriigi enda kodanikke peab kohtlema võrdselt, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt jäetakse erinevalt sellest, mis on ette nähtud liikmesriigi kodanikele, kolmanda riigi kodanikust pikaajalise elaniku pereliikmed majapidamistoetuse arvestamisel leibkonna liikmete arvestusest välja, kui nad elavad oma kodumaal kolmandas riigis?

(1) Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (ELT 2004, L 16, lk 44).
1.

Kas direktiivi 77/388/EMÜ (1) artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et kantud kuludest saab kasu ka kolmas isik — nagu see on juhul, kui arendaja kannab kortereid müües reklaami- ja halduskulud ning maakleritasud, millest saavad kasu ka kinnistute omanikud —, ei takista nendelt kuludelt tasutud käibemaksu täies ulatuses maha arvamast, kui tuvastatakse, et maksukohustuslase kulude ja majandustegevuse vahel on otsene ja vahetu seos ning kolmandal isikul tekkinud eelis on maksukohustuslase ettevõtte vajadusega võrreldes kõrvaline?
2.

Kas liidu õiguse esimuse põhimõte võimaldab teha hilisemas menetluses erandi kohtuotsuse seadusjõust, mis on jõustunud kohtuotsusel, milles on sisuliselt leitud, et kui kohaldada ja tõlgendada riigisiseseid käibemaksunorme, ei võõranda advokaat vara, ei tegele majandustegevusega ega sõlmi teenuste osutamise lepinguid, vaid õigusabilepinguid?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Kammarrätten i Göteborg (Rootsi) 19. juunil 2019 — Allmänna ombudet hos Tullverket versus Combinova AB

(kohtuasi C-476/19)

(2019/C 288/42)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Kammarrätten i Göteborg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Allmänna ombudet hos Tullverket

Vastustaja: Combinova AB

Eelotsuse küsimus

Artikli 79 alusel impordil või ekspordil tekkinud tollivõlg loetakse kooskõlas artikli 124 lõike 1 punktiga k (1) lõppenuks, kui tollile esitatakse piisav tõend, et kaupa ei ole kasutatud või tarbitud ja et kaup on liidu tolliterritooriumilt välja viidud. Kas termin „kasutatud“ tähendab, et kaupa on töödeldud või rafineeritud sellel eesmärgil, milleks äriühing selle kauba puhul loa sai, või mõeldakse selle termini puhul sellist kasutust, mis ulatub töötlemisest või rafineerimisest kaugemale? Kas on tähtis, kas kasutamine leiab aset enne või pärast tollivõla tekkimist?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrus (EL) 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT 2013, L 269, lk 1).
2.

Kas neutraalsuse, proportsionaalsuse ja võrdväärsuse põhimõtetega on vastuolus see, kui sisendkäibemaksu ja äriühingu tulumaksu mahaarvamise õiguse teostamisel ei lubata äriühingul, mille maksualane käitumine on laitmatu, äriühingu tulumaksu maha arvata tarnijate maksukäitumise pärast, mida peetakse sobimatuks selliste tegurite alusel, nagu inimressursside puudumine ja transpordivahendite puudumine, millele lisandub asjaolu, et maksuhaldur ei tõenda tegevust, millest tuleneb vastavate tarnijate maksuõiguslik/kriminaalvastutus?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 6. mail 2019 — Telecom Italia SpA jt versus Roma Capitale jt

(kohtuasi C-368/19)

(2019/C 312/03)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

Vastustajad: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi õigusnormid (nagu need, mis on sätestatud 22. veebruari 2001. aasta seaduse nr 36 artikli 8 lõikes 6), mida tõlgendatakse ja kohaldatakse nii, et konkreetsetel kohalikel asutustel on lubatud kehtestada mobiiltelefonside seadmete paigutuskriteeriume, sealhulgas keelu vormis, näiteks keeluna paigutada antenne teatud piirkondadesse või teatud kaugusele kindlat tüüpi ehitistest, on Euroopa Liidu õigusega vastuolus?
1.

Vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, kuna esiteks on selle põhjendused järjekindlusetud ja ebaselged seoses õigusliku kriteeriumiga, mis kehtib osalise kaitse suhtes trahvide eest, ja teiseks on vaidlustatud kohtuotsuses õigusliku kriteeriumi kohaldamisel ilmselgelt tõendeid moonutatud ja tõendamiskoormist reguleerivaid eeskirju eiratud.
C 312/4

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 13. mail 2019 — Benedetti Pietro e Angelo S.S. jt versus Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

(kohtuasi C-377/19)

(2019/C 312/05)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Benedetti Pietro e Angelo S.S., Capparotto Giampaolo e Lorenzino S.S., Gonzo Dino S.S., Soc. Agr. Semplice F.Lli Isolan, Mantovani Giuseppe e Giorgio S.S., Azienda Agricola Padovani Luigi, Az. Agr. La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. S.S., Azienda Agricola Mastrotto Giuseppe

Vastustaja: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

Eelotsuse küsimus

Kas niisugusel juhul nagu kirjeldatud juhtum on määruse nr 595/2004 (1) artikliga 16 vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu dekreet-seaduse nr 49/2003 artikkel 9 koostoimes 24. juuni 2004. aasta dekreetseaduse nr 157 artikli 2 lõikega 3, milles on selle prioriteetse kategooria kindlaksmääramise kriteeriumina, kellele tagastatakse alusetult kinni peetud maks esmajärjekorras, ette nähtud kriteerium, et ostja tasub korrapäraselt kuumakset?

(1) Komisjoni 30. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 595/2004, milles sätestatakse piima- ja piimatootesektoris makse kehtestamist käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 1788/2003 rakenduseeskirjad (ELT 2004, L 94, lk 22; ELT eriväljaanne 03/43, lk 333).
1.

Kas 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999/EÜ (1) artiklit 16, mis on ratione temporis kohaldatav ja milles on sätestatud, et „[i]lma et see piiraks artikli 23 kohaldamist, võib komisjon abi kuritarvitamise korral algatada ametliku uurimismenetluse vastavalt artikli 4 lõikele 4. Artikleid 6, 7, 9 ja 10, artikli 11 lõiget 1, artikleid 12, 13, 14 ja 15 kohaldatakse mutatis mutandis“, tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Komisjon peab olema teinud eelneva tagasinõudmisotsuse ka abi kuritarvitamise juhtudel (ilma et see piiraks komisjoni võimalust pöörduda määruse nr 659/1999/EÜ artikli 23 alusel otse Euroopa Liidu Kohtu poole)?