22.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituse kohaselt peab tarbijakrediidileping olema vastavalt riigisisestele õigusnormidele kirjalikus vormis ning sisaldama teatavat teavet, sealhulgas tagasimakstava krediidisumma, intressi ja lisatasude suurus, arv ja maksetähtajad ning vajaduse korral tagasimakseteave. ( 21 ) Poolte allkirjastamata krediidileping ei vasta riigisisestele õigusnormidele ja on seega kehtetu. ( 22 ) Põhikohtuasjas on see teave (kohustusliku teabe osa) esitatud allkirjastamata tehingu üldtingimuste all. Seega kerkib küsimus, kas 29. juunil 2011 sõlmitud tarbijakrediidileping on kehtiv? Eelöeldut arvestades taotleb eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsust seitsme küsimuse kohta, mis on vahest lihtsamini mõistetavad kokkuvõtlikul kujul esitatuna. Esimene ja teine küsimus — Mida tähendab direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikes 1 kasutatud väljend „paberil või mõnel muul püsival andmekandjal“ koosmõjus artikli 3 punktiga m? – Kas see väljend hõlmab ainult krediidilepingu poolte allkirjastatud füüsilist dokumenti? – Kas see dokument peab sisaldama artikli 10 lõikes 2 sätestatud kohustuslikku teavet? – Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikes 1 sätestatud nõuetega on kooskõlas, kui kohustuslik teave on eraldi dokumendis, nagu tehingu üldtingimustes, mis ei ole krediidilepingu poolte allkirjastatud, ja kui krediidilepingus viidatakse sellele dokumendile? — Mil määral ühtlustab direktiiv 2008/48 selle artikli 10 lõigete 1 ja 2 kohaldamiseks täielikult õigusnormid krediidilepingusse lisatava teabe kohta, nii et riigisisesed õigusnormid on vastuolus nende sätetega, kuna need: i) nõuavad, et kohustuslik teave oleks esitatud ühes dokumendis, mille krediidilepingu pooled on allkirjastanud, või ii) tähendavad, et krediidilepingul ei saa olla täit õigusjõudu, sest osa kohustuslikust teabest on eraldi dokumendis, nagu tehingu üldtingimustes? Kolmas ja neljas küsimus — Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punktis h kasutatud väljendit „maksete sagedus“ tuleb tõlgendada nii, et laenuandja on kohustatud täpsustama krediidilepingus iga makse täpse tähtpäeva, või piisab, kui leping sisaldab iga makse tähtpäevale osutamiseks viidet objektiivselt kindlaksmääratavatele kriteeriumidele? – Kas viimasel juhul võib selle teabe esitada eraldi dokumendis, millele krediidilepingus viidatakse, näiteks „tehingu üldtingimustes“, mida pooled ei ole allkirjastanud? Viies ja kuues küsimus — Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti h koosmõjus punktiga i tuleb tõlgendada nii, et tähtajaline krediidileping, mille puhul toimub krediidi põhiosa tagasimaksmine üksikute osamaksetena, ei pea sisaldama tagasimaksetabelit ning laenuandja võib selle asemel esitada asjaomase teabe laenuvõtjale viimase taotlusel? Või on laenuandja kohustatud esitama tagasimaksetabeli krediidilepingus lepingu kehtivuse alguskuupäevast alates ja kas laenuvõtjal on ka õigus taotleda krediidilepingu kehtivusajal tagasimaksetabelit, mis sisaldab maksegraafikut alates selle taotluse esitamise kuupäevast? Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punktis h sätestatud teabenõuded on täielikult ühtlustatud kooskõlas selle direktiivi artikli 22 lõikega 1, nii et liikmesriikidel on keelatud nõuda tagasimaksetabeli lisamist krediidilepingusse? Seitsmes küsimus — Kas juhul, kui laenuandja jätab esitamata enamiku direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikes 2 ette nähtud teabest, on karistus, mis määratakse riigisisese õigusnormi kohaselt, mille alusel leitakse, et krediidileping on sõlmitud ilma intressi ja lisatasudeta (st et laenuvõtja on kohustatud tagasi maksma üksnes krediidi põhisumma), proportsionaalne selle direktiivi artiklite 1 ja 23 eesmärgiga?