ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) 14. novembril 2018 — WN versus Land Niedersachsen

(kohtuasi C-710/18)

(2019/C 182/03)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Hageja: WN

Kostja: Land Niedersachsen

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikli 45 lõiget 2 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 (1) töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline eeskiri nagu on sätestatud liidumaade avaliku teenistuse kollektiivlepingu (Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst der Länder, edaspidi „TV-L“) § 16 lõikes 2, mille kohaselt on senise tööandja juures omandatud asjakohasel töökogemusel tariifse palgaskeemi palgaastmele määramisel pärast uuesti töölevõtmist eelisseisund, sest vastavalt TV-L § 16 lõike 2 teisele lausele võetakse seda töökogemust täies ulatuses arvesse, samas kui teiste tööandjate juures omandatud asjakohast töökogemust arvestatakse vastavalt TV-L § 16 lõike 2 kolmandale lausele ainult maksimaalselt kolme aasta ulatuses, kui see eelisseisund on liidu õiguses nõutav 18. märtsil 1999. aastal sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, mis on lisatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, klausli 4 punkti 4 alusel?

(1) ELT 2011, L 141, lk 1.
—

Ka grammatiline tõlgendus ei vii järelduseni, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 3 on kohaldatav ainult identsetele kaubamärkidele. Seetõttu on piisav, kui asjaomased tähised ühtivad elementides, millest varasema kaubamärgi eristusvõime peamiselt moodustub. Sellega seoses seisneb vastandatud tähiste määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikest 3 tulenev nõuetekohane kontroll selles, kas ELi kaubamärgi taotluses on kujutatud varasema tähise peamised elemendid nii, et on ilmne, et taotleja on omastamas õiguspärase omaniku õigusi sellele kaubamärgile. Nimelt on ebalojaalsel agendil võimalik mitte üksnes välistada varasema kaubamärgi hilisem registreerimine algse omaniku poolt ELis, vaid lausa selle kasutamist omaniku poolt ELis.
—

tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-672/17: Mamas and Papas Ltd vs. EUIPO;
—

olukorras, kus selle menetlusega on hõlmatud ka need Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) kohtunike ametikohad, mida seni täitnud kohtunike suhtes on kohaldatud uut, madalamat pensioniiga, ilma et madalama pensioniea kasutamise küsimus oleks jäetud vaid huvitatud kohtuniku enda otsustada, on seoses kohtunike ametist tagandamise keelu põhimõttega — olukorras, kus on leitud, et seda põhimõtet on sel viisil kahjustatud — mõjutatud ka eelviidatud ametisse nimetamise menetluse kohtuliku kontrolli ulatus ja tulemus?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Najwyższy (Poola) 27. novembril 2018 — JA versus Skarb Państwa, mida esindab Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

(kohtuasi C-745/18)

(2019/C 164/04)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: JA

Vastustajad: Skarb Państwa, mida esindab Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklit 73 ja artikli 78 punkti a ning sellele eelnevat nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (2) artikli 11 A osa lõike 1 punkti a ja sama artikli lõike 2 punkti a, mida mõistetakse kahju tekitamise korral liikmesriigi vastutust käsitlevate üldpõhimõtete kontekstis, mis on sätestatud Euroopa Kohtu praktikas (seal hulgas eelkõige järgmised Euroopa Kohtu otsused: 19. novembri 1991. aasta kohtuotsus Andrea Francovich ja Danila Bonifaci jt vs. Itaalia Vabariik, C-6/90 ja C-9/90, EU:C:1991:428, ja 5. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Brasserie du Pecheur vs. Bundesrepublik Deutschland ja The Queen versus Secretary of State for Transport ex parte Factortame Ltd jt, C-46/93 ja C-48/93, EU:C:1996:79), tuleb tõlgendada nii, et alates 1. maist 2004 kujutavad need endast kohustust, mille kohaselt peab sel kuupäeval Euroopa Liiduga ühinenud liikmesriik kehtestama eeskirjad, millega nähakse ette pankrotihaldurile tasu määramine, millele on lisatud sellelt tasult arvestatav käibemaks?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.

(2) EÜT 1977, L 145, lk 1; poolakeelne eriväljaanne 09/01, lk 23.
2.

Kas 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (2), eelkõige selle artikli 1 lõiget 2, artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1, tuleb tõlgendada nii, et need ei võimalda kontrollida tarbijakrediidi lepinguid ülaltoodud direktiivi artiklis 3 kirjeldatud eelduste valdkonnas, osas, mis käsitleb muid kui intressiga seotud krediidikulusid, mille kindlaksmääramise kriteeriumid on piiritletud tarbijakrediidiseaduse artiklis 36a (12. mai 2011. aasta tarbijakrediidi seadus, Ustawa o kredycie konsumenckim, Dz. U. 2018, nr 993, konsolideeritud redaktsioon)?
3.

Määruse nr 715/2007 artikli 3 punkti 10 tuleb tõlgendada nii, et „katkestusseade“ selle sätte tähenduses on seade, mille abil tuvastatakse kõik parameetrid, mis on seotud selles määruses ette nähtud tüübikinnitusmenetluse kulgemisega, ja mille eesmärk on aktiveerida või suurendada saastekontrollisüsteemi iga osa toimimist nimetatud menetluse ajal ning seega saada sõiduki tüübikinnitus, isegi kui niisugune parendus saastekontrollisüsteemi toimimisel võib samuti olla kohati täheldatav sõiduki kasutamise tavatingimustel.
—

tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 8. mai 2018. aasta määrus kohtuasjas T-92/18: Spieker vs. EUIPO (Science for a better skin), milles Üldkohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) neljanda apellatsioonikoja 12. detsembri 2017. aasta otsus (R 1067/2017-4), millega jäeti rahuldamata apellandi kaebus tühistada EUIPO kontrollija 20. märtsi 2017. aasta otsus;
1.

Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 lõike 3 (koosmõjus Üldkohtu kodukorra artikli 51 lõikega 1) rikkumine Üldkohus on rikkunud on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 lõiget 3 (koosmõjus Üldkohtu kodukorra artikli 51 lõikega 1), kuna ta kohaldas vääralt viidatud õigusnormis sätestatud nõuet „pooli peab esindama advokaat“. Üldkohus on laiendanud advokaadi sõltumatusele esitatavaid nõudeid. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 lõike 3 sõnastus ja tähendus ei põhjenda Üldkohtu antud tõlgendust. Üldkohtu tõlgendust ei toeta ka Euroopa Kohtu praktika. See tõlgendus ei olnud prognoositav ja rikub õiguskindluse põhimõtet.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poola) 27. juulil 2018 – Mennica Wrocławska sp. z o.o. versus Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

(kohtuasi C-491/18)

(2020/C 19/07)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Mennica Wrocławska sp. z o.o.

Vastustaja: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

Eelotsuse küsimus

Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustas 13. detsembri 2018. aasta määruses, et nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, (muudetud direktiiviga 2010/45/EL), artiklit 168, artikli 178 punkti a ja artiklit 226 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigi maksuhaldur keelab maksukohustuslasel võlgnetava käibemaksu või sisendkäibemaksu maha arvata vaid põhjusel, et koostatud arvel on asjaomase tehingu esemeks oleva kauba liigi tuvastamisel tehtud viga, ja isegi hoolimata sellest, et maksukohustuslane esitas enne tema suhtes maksuhalduri tehtavat otsust viimasele dokumendid ja selgitused, mis on vajalikud tehingu tegeliku eseme kindlakstegemiseks ja mis kinnitavad tegelikku tehingut.
C 295/2

ET

Haskovo Chamber of Commerce and Industry 19. detsembril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 25. oktoobri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-122/17: Devin versus EUIPO — Haskovo

(kohtuasi C-800/18 P)

(2019/C 295/03)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (esindajad: advokat I. Pakidanska ja advokat D. Dimitrova)

Teised menetlusosalised: Devin AD, Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Euroopa Kohus (üheksas koda) jättis 11. juuli 2019. aasta määrusega apellatsioonkaebuse osaliselt ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja osaliselt ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning määras, et Haskovo Chamber of Commerce and Industry kannab ise oma kohtukulud.
Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. 25. jaanuaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 15. novembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-406/11: Prosegur Compañía de Seguridad versus komisjon

(Kohtuasi C-55/19 P)

(2019/C 112/40)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (esindajad: advokaadid J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, ja A. Lamadrid de Pablo)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus;

— Rahuldada tühistamishagi ja tühistada lõplikult vaidlusalune otsus; ja

— Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

15. novembril 2018 tegi Üldkohtu kohtuotsuse asjas T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. vs. Euroopa Komisjon (1), mille peale on esitatud käesolev apellatsioonkaebus. Kohtuotsusega jäetakse rahuldamata apellandi hagi Euroopa Komisjoni 28. oktoobri 2009. aasta otsuse (2) peale, mis käsitleb „firmaväärtust“, mida reguleeritakse Hispaania äriühingu tulumaksu seaduse artikli 12 lõikes 5.

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant ühe väite, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuses tehtud õigusnormi rikkumisi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tõlgendamisel seoses „valikulisuse“ mõistega.

Eelkõige on kassatsioonkaebuses väidetud, et vaidlustatud kohtuotsuses on tehtud viga:

— kui määrati kindlaks valikulisuse analüüsi esimese faasi võrdlussüsteemi;

— kui määrati kindlaks eesmärk, millest lähtuvalt võrrelda erinevaid faktilisi ja õiguslikke olukordi valikulisuse analüüsi teises faasis;

— seetõttu on tehtud viga ka tõendamiskoormise määramisel ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisel;

— teise võimalusena analüüsis, mis puudutas väidetavat tõendi puudumist põhjusliku seose kohta ühelt poolt selle, et ettevõtjad ei saa välismaal ühineda, ja teiselt poolt välismaal osaluse omandamise vahel; ja

— kolmanda võimalusena, kuna lükati tagasi võimalus eraldada meede seoses kontrolliprotsendiga.

Peale õiguslikult väära arutluskäigu kasutamise on vaidlustatud kohtuotsuses ka asendatud vaidlusaluse otsuse arutluskäigu mitu punkti kohtu enda omadega, mis on erinevad, pannes nii toime täiendavad õigusnormi rikkumised.

(1) 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus Prosegur Compañía de Seguridad vs. komisjon (T-406/11, avaldamata, EU:T:2018:793).

(2) Komisjoni 12. jaanuari 2011. aasta otsus firmaväärtuse amortiseerimise kohta välismaises äriühingus osaluse omandamisel C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), mida Hispaania rakendas (teatavaks tehtud numbri K(2010) 9566 all) (ELT 2011, L 135, lk 1).
Banco Santander, S.A. ja Santusa Holding, S.L.-i 25. jaanuaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda laiendatud koosseisus) 15. novembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-399/2011 RENV: Banco Santander ja Santusa versus komisjon

(Kohtuasi C-53/19 P)

(2019/C 112/38)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellandid: Banco Santander, S.A. ja Santusa Holding, S.L. (esindajad: advokaadid J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, ja A. Lamadrid de Pablo)

Esimeses astmes hageja toetuseks menetlusse astujad: Hispaania Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik ja Iirimaa

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— Tühistada Üldkohtu 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus;

— Rahuldada tühistamishagi ja tühistada lõplikult vaidlusalune otsus; ja

— Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

15. novembril 2018 tegi Üldkohtu kohtuotsuse asjas T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A.ja Santusa Holding, S.L. vs. Euroopa Komisjon, (1) mille peale on esitatud käesolev apellatsioonkaebus. Kohtuotsusega jäetakse rahuldamata apellandi hagi Euroopa Komisjoni 28. oktoobri 2009. aasta otsuse (2) peale, mis käsitleb „firmaväärtust“, mida reguleeritakse Hispaania äriühingu tulumaksu seaduse artikli 12 lõikes 5.

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant ühe väite, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuses tehtud õigusnormi rikkumisi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tõlgendamisel seoses „valikulisuse“ mõistega.

Eelkõige on kassatsioonkaebuses väidetud, et vaidlustatud kohtuotsuses on tehtud viga:

— kui määrati kindlaks valikulisuse analüüsi esimese faasi võrdlussüsteemi;

— kui määrati kindlaks eesmärk, millest lähtuvalt võrrelda erinevaid faktilisi ja õiguslikke olukordi valikulisuse analüüsi teises faasis;

— seetõttu on tehtud viga ka tõendamiskoormise määramisel ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisel;

— teise võimalusena analüüsis, mis puudutas väidetavat tõendi puudumist põhjusliku seose kohta ühelt poolt selle, et ettevõtjad ei saa välismaal ühineda, ja teiselt poolt välismaal osaluse omandamise vahel; ja

— kolmanda võimalusena, kuna lükati tagasi võimalus eraldada meede seoses kontrolliprotsendiga.

— Peale õiguslikult väära arutluskäigu kasutamise on vaidlustatud kohtuotsuses ka asendatud vaidlusaluse otsuse arutluskäigu mitu punkti kohtu enda omadega, mis on erinevad, pannes nii toime täiendavad õigusnormi rikkumised.

(1) 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus Banco Santander ja Santusa vs. komisjon (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

(2) Komisjoni 12. jaanuari 2011. aasta otsus firmaväärtuse amortiseerimise kohta välismaises äriühingus osaluse omandamisel C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), mida Hispaania rakendas (teatavaks tehtud numbri K(2010) 9566 all) (ELT 2011, L 135, lk 1).
Axa Mediterranean Holding, S.A. 25. jaanuaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 15. novembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-405/11: Axa Mediterranean versus komisjon

(Kohtuasi C-54/19 P)

(2019/C 112/39)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Axa Mediterranean Holding, S.A. (esindajad: advokaadid J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, ja A. Lamadrid de Pablo)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus;

— Rahuldada tühistamishagi ja tühistada lõplikult vaidlusalune otsus; ja

— Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

15. novembril 2018 tegi Üldkohtu kohtuotsuse asjas Axa Mediterranean Holding, S.A. vs. Euroopa Komisjon (1), mille peale on esitatud käesolev apellatsioonkaebus. Kohtuotsusega jäetakse rahuldamata apellandi hagi Euroopa Komisjoni 12.jaanuari 2011. aasta otsuse (2) peale, mis käsitleb „firmaväärtust“, mida reguleeritakse Hispaania äriühingu tulumaksu seaduse artikli 12 lõikes 5.

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant ühe väite, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuses tehtud õigusnormi rikkumisi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tõlgendamisel seoses „valikulisuse“ mõistega.

Eelkõige on kassatsioonkaebuses väidetud, et vaidlustatud kohtuotsuses on tehtud viga:

— kui määrati kindlaks valikulisuse analüüsi esimese faasi võrdlussüsteemi;

— kui määrati kindlaks eesmärk, millest lähtuvalt võrrelda erinevaid faktilisi ja õiguslikke olukordi valikulisuse analüüsi teises faasis;

— seetõttu on tehtud viga ka tõendamiskoormise määramisel ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisel;

— teise võimalusena analüüsis, mis puudutas väidetavat tõendi puudumist põhjusliku seose kohta ühelt poolt selle, et ettevõtjad ei saa välismaal ühineda, ja teiselt poolt välismaal osaluse omandamise vahel; ja

— kolmanda võimalusena, kuna lükati tagasi võimalus eraldada meede seoses kontrolliprotsendiga.

— Peale õiguslikult väära arutluskäigu kasutamise on vaidlustatud kohtuotsuses ka asendatud vaidlusaluse otsuse arutluskäigu mitu punkti kohtu enda omadega, mis on erinevad, pannes nii toime täiendavad õigusnormi rikkumised.

(1) 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus Axa Mediterranean vs. komisjon (T-405/11, ei avaldata, EU:T:2018:780).

(2) Komisjoni 12. jaanuari 2011. aasta otsus firmaväärtuse amortiseerimise kohta välismaises äriühingus osaluse omandamisel C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), mida Hispaania rakendas (teatavaks tehtud numbri K(2010) 9566 all) (ELT 2011, L 135, lk 1).
—

Tühistada vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 1, kuna komisjoni 28. oktoobri 2009. aasta otsuses 2011/5/EÜ firmaväärtuse amortiseerimise kohta välismaises äriühingus osaluse omandamisel C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), mida Hispaania rakendas, (2) järeldatakse, et kõnealune maksumeede on riigiabi, ja
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 21. jaanuaril 2019 – BU versus État belge

(Kohtuasi C-35/19)

(2019/C 103/17)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Hageja: BU

Kostja: État belge

Eelotsuse küsimus

Kas C.I.R./92 artikli 38 lõike 1 punkt 4 rikub Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 45 ja sellele järgnevaid artikleid (töötajate vaba liikumise põhimõte) ning artiklit 56 ja sellele järgnevaid artikleid (teenuste osutamise vabaduse põhimõte) selle tõttu, et nimetatud õigusnormiga on puudega inimese toetused maksust vabastatud üksnes juhul, kui neid toetusi maksab riigikassa, see tähendab Belgia riik, Belgia õigusnormide alusel, diskrimineerides nõnda Belgia residendist maksumaksjat, kes saab puude hüvitamiseks toetust, mida maksab teine Euroopa Liidu liikmesriik ja mis ei ole maksust vabastatud, võrreldes Belgia residendist maksumaksjaga, kes saab Belgia õigusnormide kohaselt Belgia riigi makstavat puudega inimese toetust, mis on maksust vabastatud?
—

Kas sätet, mille kohaselt tuleb nõuet, mille kohta on esitatud sissenõudmistaotlus, „käsitleda selle liikmesriigi nõudena, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse“, nagu see on ette nähtud nõukogu 26. mai 2008. aasta direktiivi 2008/55/EÜ vastastikuse abi kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel (1) artikli 6 lõikes 2, millega asendati nõukogu 15. märtsi 1976. aasta direktiiv 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel (2) artikli 6 lõige 2, tuleb tõlgendada selliselt, et taotleva riigi nõue on samastatud taotluse saanud riigi nõudega, mistõttu taotleva riigi nõue omandab taotluse saanud riigi nõude staatuse?
2.3.

Kas liikmesriigi kohus rikub direktiivi [2016/343] artiklit 4 koostoimes direktiivi artikliga 3, mida on tõlgendatud kohtuotsuses Milev (C-310/18 PPU), kui ta põhjendab vahi all pidamise tähtaja pikendamise otsust vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale, mis käsitleb EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti c, ja leiab, et on olemas süüstavad tõendid, mis „veenaksid objektiivset kõrvalseisjat selles, et asjaomane isik on kuriteo tõenäoliselt toime pannud“, ning vastavalt EIÕK artikli 5 lõikele 4, eelkõige kui ta võtab tegelikult ja tulemuslikult seisukoha vahistamise seaduslikkust puudutavate kahtlustatava või süüdistatava kaitsja vastuväidete kohta?
—

Juhtumi faktilisi asjaolusid on moonutatud, kuna Üldkohus, olles tuvastanud, et parlamendi juhatus ei olnud tutvunud väidetega, mille MENL oli enda kaitseks esitanud, järeldas siiski, et ta sai end kaitsta, kuna need väited olid edastatud ühele juhatuse liikme assistendile;
Eelotsusetaotlus, mille esitas Riigikohus (Eesti) 4. jaanuaril 2019 – A. P. versus Riigiprokuratuur

(Kohtuasi C-2/19)

(2019/C 93/44)

Kohtumenetluse keel: eesti keel

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Riigikohus

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: A. P.

Vastustaja: Riigiprokuratuur

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu Nõukogu 27. novembri 2008. a raamotsusega nr 2008/947/JSK (1) vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet, on kooskõlas liikmesriigi kohtuotsuse tunnustamine ning selle täitmise üle valvamine ka juhul, kui süüdimõistetu on selle otsusega vangistusest tingimisi vabastatud ilma mingeid lisakohustusi panemata nii, et isiku ainuke kohustus on hoiduda katseajal uue tahtliku kuriteo toimepanemisest (tegemist on karistusest tingimisi vabastamisega Eesti karistusseadustiku § 73 tähenduses)?

(1) Nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus 2008/947/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet (ELT 2008, L 337, lk 102).
1.

Kas käesolevas asjas kõne all olev liikmesriigi meede, mis on sätestatud energiaseaduse (Zakon za energetikata) artiklis 35 ja mida on täpsustatud riikliku elektrienergia- ja veesektori reguleerimise komitee (Darzhavnata Komisia za energiyno i vodno regulirane, edaspidi „KEVR“) 19. märtsi 2013. aasta maagaasihindade reguleerimise määruse nr 2 (Naredba no 2 za regulirane na tsenite na prirodnia gaz) artiklis 11, mis näeb ette, et energiaettevõtjatele pandud avaliku teenuse osutamise kohustustest tuleneva rahalise koormuse peavad täies ulatuses kandma nende kliendid, on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 36 ja 38 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ (1), mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ, artikliga 3, võttes arvesse, et: a) avaliku teenuse osutamise kohustustest tulenev majanduslik koormus ei lasu kõikidel energiaettevõtjatel; b) avaliku teenuse osutamise kohustustest tulenevad kulud jäävad peamiselt lõpptarbijate kanda, kes ei saa neid vaidlustada, kuigi nad ostavad lõpptarnijatelt maagaasi vabalt kujunenud hindadega; c) avaliku teenuse osutamise kohustustest tulenevate kulude vahel, mida kannavad eri liiki kliendid, ei tehta vahet; d) kõnealuse meetme kohaldamiseks ei ole seatud tähtaega; e) avaliku teenuse osutamise kohustustest tulenevate kulude kuluarvestuspõhine arvestamine toimub prognoosmudeli alusel?
C-

Võimu kuritarvitamine – Fumus persecutionis Diskrimineerimine, tõendite esitamata jätmine, lojaalsuse puudumine ja kaitseõiguste rikkumine, milles Euroopa Parlamendi president apellandi ees süüdi on, kujutavad endast ja pidanuksid Üldkohtu silmis kujutama „objektiivseid, asjakohaseid ja kokkulangevaid toiminguid ja asjaolusid, mis tehti või leidsid aset kas ainult või määravas ulatuses eesmärgil saavutada muud eesmärgid kui need, mida nimetati, või eesmärgil hoida kõrvale menetlusest, mille aluslepingud kohtuasja asjaoludega sarnase olukorra jaoks spetsiaalselt ette näevad“, ja millest avaldub ning mis annavad tunnistust sellest, et apellandi kahjuks esines fumus persecutionis.