ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
c.

Korduv taotlus 1. Kas Dublini III määruse artikli 7 lõiget 2 ning artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need ei välista Dublini III määruse III peatüki sätete kohaldatavust ja VI peatüki II jaos reguleeritud vastuvõtmispalve menetlemist juhtudel, mil taotlejad on palve esitajaks olevas liikmeriigis varjupaigataotluse juba esitanud ja palve esitajaks olev liikmesriik on selle taotluse direktiivi 2013/32/EL (7) artikli 33 lõike 2 punkti c alusel koostoimes artikliga 38 vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata jätnud, kuid vahepeal – nt tulenevalt EL-Türgi 18. märtsi 2016. aasta avalduse tegelikust rakendamisest (vt EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission, 01.06.2021) – on palve esitajaks olevas liikmesriigis asutud menetlema vastuvõetavat korduvat taotlust? 2. Juhul kui küsimuse c esimesele alaküsimusele vastatakse eitavalt: Kas Dublini III määruse artikli 7 lõiget 2 ja artikli 20 lõiget 1 tuleb küsimuse c esimeses alaküsimuses kirjeldatud juhul tõlgendada nii, et perekonna ühtsusega seotud vastutuse kriteeriume (Dublini III määruse artiklid 8–11, artikkel 16) puudutavates asjades ei välista viidatud sätted Dublini III määruse III peatüki sätete kohaldatavust ja VI peatüki II jaos reguleeritud vastuvõtmispalve menetlemist? 3. Kas Dublini III määruse artikli 17 lõige 2 on veel kohaldatav, kui taotlejad on palve esitajaks olevas liikmeriigis varjupaigataotluse juba esitanud ja palve esitajaks olev liikmesriik on selle taotluse direktiivi 2013/32 artikli 33 lõike 2 punkti c alusel koostoimes artikliga 38 vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata jätnud, kuid vahepeal – nt tulenevalt EL-Türgi 18. märtsi 2016. aasta avalduse tegelikust rakendamisest (vt EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission, 01.06.2021) – on palve esitajaks olevas liikmesriigis asutud menetlema vastuvõetavat korduvat taotlust? 4. Juhul kui küsimuse c kolmandale alaküsimusele vastatakse jaatavalt: Kas Dublini III määruse artikli 17 lõige 2 annab varjupaigataotlejatele – palve saajaks olevas riigis – subjektiivse kaebeõiguse? Kas liikmesriigi asutused peavad oma kaalutlusõiguse kasutamisel järgima liidu õiguse nõudeid – nt perekonna ühtsuse, lapse huvide arvestamine – või on määrav üksnes riigisisene õigus?
28. septembril 2021 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-601/21)

(2021/C 490/24)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Stobiecka-Kuik, G. Wils ja P. Ondrůšek)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Poola Vabariik lisas erandid teatavate dokumentide, blankettide ja siltide esitamisega seoses, mida direktiivis 2014/24/EL riigihangete kohta (1) ei ole ette nähtud, siis rikkus Poola Vabariik kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2014/24/EL artikli 1 lõigetest 1 ja 3 ning artikli15 lõigetest 2 ja 3 koostoimes ELTL artikli 346 lõike 1 punktiga a;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2014/24 ülevõtmise käigus jättis Poola selles direktiivis ette nähtud menetluste kohaldamisalast välja hulga dokumentide, blankettide ja siltide esitamise. Poola tehtud erandid puudutavad avalikke dokumente (näiteks ID-kaardid, passid, meremeheraamatud), maksumärgid, taatlusmärgid ja kontrollkleebised, valijakaardid ja holograafilised sildid ning avalike dokumentide haldamise tarkvaraga mikroprotsessorid, avalike dokumentide kasutamiseks vajalikud IT-süsteemid ja andmebaasid. Komisjoni arvates kujutab nende erandite tegemine endast direktiivi 2014/24 rikkumist, kuna selle direktiivi kohaldamisala on piiratud, mis ei ole õigustatud direktiivi 2014/24 ega ELTL artikli 346 sätetega. Komisjon tugineb Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas C-187/16: komisjon vs. Austria, mis on selles osas oluline pretsedent.

Eelmenetluses tugines Poola vajadusele kaitsta avalike dokumentide turvalisust. Komisjon küll möönab, et tagada tuleb nende dokumentide turvalisus ja ehtsus, kuid on seisukohal, et Poola ei ole tõendanud, et nõutavat kaitset sealhulgas võltsimise vastu või seoses isikuandmete kaitset käsitlevate sätetega ei ole võimalik saavutada direktiivis 2014/24/EL ette nähtud riigihangemenetluse raames.

(1) ELT 2014, L 94, lk 65.
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas direktiivi 98/6 artikkel 10 lubab liikmesriikidel säilitada direktiivi 98/6 artikli 3 lõigetest 1 ja 4 koostoimes artikli 2 punktiga a erineva erandkorra, nagu on sätestatud Preisangabenverordnungi (hindade avaldamist reguleeriv määrus) § 1 lõikes 4, mille kohaselt tuleb juhul, kui lisaks kauba hinnale nõutakse tagastatava tagatise maksmist, näidata tagatisraha summa ära kauba hinna juures ja lõpphinda pole vaja esitada, või on see vastuolus direktiiviga 2005/29 (2) taotletava täieliku ühtlustamise eesmärgiga?
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artikli 2 punkti 1 tähenduses on äritehing leping, mille ese on kaupade tarne ja mis kohustab tarnijat tarnima tellijale kõnealuses lepingus määratud koguse kaupu ja annab samal ajal tellijale õiguse otsustada ühepoolselt järgmiste, lepingu esemeks olevate tarnete tähtaegade ja koguste üle, koos võimalusega loobuda mõnedest lepinguga hõlmatud kaupadest ilma, et see tooks tellijale kaasa mingeid negatiivseid tagajärgi, ja mille kohaselt on tellija kohustatud maksma iga osatarne eest määratud tähtaja jooksul, mida arvestatakse alates asjakohase tarne kättesaamisest, ja kas iga selline osatarne, mille aluseks on tellija märgitud nõudlus, on eraldi äritehing direktiivi tähenduses, kuigi see ei ole seotud eraldi lepinguga liikmesriigi õiguse tähenduses?
1.

Kas direktiivi 2003/96/EÜ (1) artikli 14 lõike 1 punkti a esimest lauset, milles on sätestatud, et maksust vabastatakse elektrienergia, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, tuleb direktiivi 2003/96 artikli 21 lõike 3 teist lauset arvesse võttes tõlgendada nii, et see vabastus hõlmab ka toiminguid, mille puhul toodetakse energiatooteid pealmaakaevandamise teel ja muudetakse need elektrijaamades neis jaamades kasutamiseks sobivamaks, näiteks purustamise, võõrosade eraldamise ning peenestamise teel kuni katlas põletamiseks vajaliku suuruseni?
3.

Kas menetluse seisukohast on oluline, et tegemist on pangaga, kelle tegevus on reguleeritud, või et J. M. oli üheaegselt nii panga töötaja kui ka klient?
1.

Kas nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 2000/31/EMÜ (1) füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 lõike 2 punkti a tähenduses väljendit „vahendustasu, mille kaubandusagent on kaotanud“ tuleb tõlgendada nii, et selline vahendustasu on ka vahendustasu nende lepingute sõlmimise eest, mille kaubandusagent oleks agendilepingu jätkumise korral sõlminud klientidega, kelle ta esindatavale on hankinud või kellega ta märkimisväärselt suurendas äritegevuse mahtu?
1

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 3 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi lisa punkti 1 alapunktidega e ja f tuleb tõlgendada nii, et lepingutingimused on vastuolus heausksuse nõudega ja panevad tarbijale teda kahjustavaid kohustusi, kui need suurendavad tarbija kulu vastavalt krediidilepingule oluliselt, kui tarbija ei kanna oma töötasu igakuiselt krediiti andva panga [kontole], kui võtta arvesse, et ta on lepingutingimuste kohaselt kohustatud seadma oma töötasunõudele pandiõiguse?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia) 10. augustil 2021 – WA versus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor Interne

(Kohtuasi C-491/21)

(2021/C 481/23)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Înalta Curte de Casație și Justiție

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: WA

Vastustaja: Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor Interne

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikli 26 lõiget 2, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 20, artikli 21 lõiget 1 ja artikli 45 lõiget 1, samuti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (1), artikleid 4, 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis ei võimalda anda liikmesriigi kodanikule isikutunnistust, mis kehtiks Euroopa Liidu sisese reisidokumendina, asjaolu tõttu, et see isik on asunud elama teise liikmesriiki?

(1) ELT 2004, L 158, lk 77.
—

Kui vastus sellele on eitav, siis kas 6. novembri 2001. aasta direktiivi (muudetud 8. juuni 2011. aasta direktiiviga) artiklit 85c tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt on lubatud Doctipharma tegevus veebisaidil www.doctipharma.fr ja selle veebisaidi kaudu, mida on kirjeldatud käesolevas kohtuotsuses?
1)

tunnistada, et kuna Kreeka Vabariik: — esiteks ületas alates 2010. aastast süstemaatiliselt ja jätkuvalt lämmastikdioksiidi aasta piirtasemeid Ateena linnastus (EL0003), on see liikmesriik rikkunud kohustust, mis tuleneb talle direktiivi 2008/50/EÜ (1) artiklist 13 koostoimes selle direktiivi XI lisaga; — teiseks ei võtnud alates 11. juunist 2010 vastu vajalikke meetmeid, et tagada NO2 aasta piirtaseme järgmine Ateena linnastus (EL0003), on see liikmesriik rikkunud kohustust, mis tuleb talle direktiivi 2008/50 artikli 23 lõikest 1 (koostoimes selle direktiivi XV lisa punktiga A) ja eelkõige nimetatud direktiivi artikli 23 lõike 1 teises lõigus esitatud kohustust kehtestada asjakohased meetmed, nii et saavutamata jätmise ajavahemik jääks võimalikult lühikeseks.
1.

Kas mõiste „isikukahju“ tõlgendamine nii, et psüühilise valu ja kannatuste korral, mille on põhjustanud lapsele ühe vanema surm liiklusõnnetuse tagajärjel, on sellega tegemist ainult siis, kui see valu ja need kannatused on tekitanud lapsel patoloogilise tervisekahjustuse, on vastuolus direktiivi 84/5/EMÜ artikli 1 lõikega 1?
3.

Kas direktiivi 2014/104 artikli 10 või ELTL artikli 102 ja tõhususe põhimõttega on kooskõlas niisugused riigisisesed õigusnormid ja nende tõlgendus, mille kohaselt subjektiivse aegumistähtaja kulgemise alguse seisukohalt oluline „kahju tekitamisest teadasaamine“ on seotud kahju kannatanud isiku teadasaamisega „individuaalsest osalisest kahjust“, mis on tekitatud järk-järgult pideva või jätkuva konkurentsivastase tegevuse ajal (kuna kohtupraktika lähtub eeldusest, et asjaomane kahjunõue on tervikuna jagatav) ja millega seoses hakkavad kulgema autonoomsed subjektiivsed aegumistähtajad, olenemata sellest, kas kahju kannatanud isik on täiesti teadlik kahjust, mida on põhjustanud ELTL artikli 102 rikkumine tervikuna ehk teisisõnu, kas niisugused riigisisesed õigusnormid ja nende tõlgendus, mille kohaselt võib konkurentsivastase tegevusega põhjustatud kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg hakata kulgema enne niisuguse tegevuse lõpetamist, mis seisneb oma hinnavõrdlusteenuse soodsamale kohale paigutamises ja esitamises, on vastuolus ELTL artikliga 102?
C 513/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria) 9. septembril 2021 – UniCredit Bank Austria AG versus Verein für Konsumenteninformation

(Kohtuasi C-555/21)

(2021/C 513/28)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: UniCredit Bank Austria AG

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Verein für Konsumenteninformation

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/17/EL elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010 (1), artikli 25 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et kui krediidisaaja kasutab laenusumma osaliselt või täielikult ennetähtaegse tagasimaksmise õigust, siis vähenevad krediidisaaja poolt tasumisele kuuluv intress ja lepingu kestusest sõltuvad kulud proportsionaalselt, kuid lepingu kestusest sõltumatute kulude puhul ei ole seda ette nähtud?

(1) ELT 2014, L 60, lk 34.
3.

Kui vastus on eitav ja/või võttes arvesse ka õiguskindluse põhimõtet, siis: kas sellise maksukohustuslase taotlus, kes peab tasuma käibemaksu ja sellega seotud kulusid, on vastuvõetav nõude esitamiseks füüsiliste isikute suhtes, kelle puhul ei ole tuvastatud, et nad on maksukohustuslased, ja kes on juriidilise isiku staatuseta ühenduse sellise ühingulepingu pooled, mis on [sõlmitud] maksukohustuslasega, kes on kohustatud maksu tasuma järgnevatelt tehingutelt, millelt ta oleks pidanud selle sisse nõudma, arvestades et ühinguleping ei olnud maksuasutuses registreeritud enne tegevuse alustamist, selleks et saada osa [maksust], mis on ette nähtud kasumi jaotamiseks, millele neil isikutel on ühingulepingu alusel õigus seoses käibemaksukohustuse ja maksukohustuslase kantavate seonduvate kohustustega?
1.

Kas sellisena, nagu on direktiivi 2008/94 (1) ülevõtmiseks kehtestatud riigisiseseid õigusnorme – töötasunõuete rahuldamise tagatisfondi loomise ja kasutamise seaduse nr 200/2006 (Legea nr. 200/2006 privind constituirea și utilizarea Fondului de garantare pentru plata creanțelor salariale) artikli 15 lõikeid 1 ja 2 koostoimes seaduse nr 200/2006 metodoloogiliste rakendusnormide (Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 200/2006) artikliga 7 – tõlgendatud Înalta Curte de Casație și Justiție – Completul pentru dezlegarea unor chestiuni de drept (Rumeenia kassatsioonikohtu õigusküsimuste kolleegium) otsuses nr 16/2018, nimelt et kolmekuine ajavahemik, mille eest saab tagatisfond maksejõuetu tööandja vastu tekkinud töötasunõudeid katta ja rahuldada, on seotud üksnes maksejõuetusmenetluse algatamise kuupäevaga, on need õigusnormid autonoomse mõiste „maksejõuetus“ aspektist direktiivi 2008/94 artikli 1 lõikega 1 ja artikli 2 lõikega 1 vastuolus?
3.

Juhul kui vastus teisele küsimusele on jaatav: Kas saamata jäänud maksutulu arvutatakse a. nii, et võrreldakse tarneahelas seaduse alusel tasumisele kuuluvat käibemaksu tegelikult kindlaksmääratud käibemaksuga; b. nii, et võrreldakse tarneahelas seaduse alusel tasumisele kuuluvat käibemaksu tegelikult tasutud käibemaksuga või c. muul viisil?
3.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ) artikli 2 punkti 2 alapunkti d tuleb tõlgendada nii, et selleks, et otsest ülenejat sugulast saaks käsitada ülalpeetavana ja kohaldada tema suhtes selles sättes määratletud mõistet „pereliige“, [võib] ta tugineda tegeliku materiaalse sõltuvuse olukorrale päritoluriigis, mida tõendavad dokumendid, mis Euroopa Liidu kodaniku pereliikmena elamisloa taotlemise ajal on aga välja antud mitu aastat varem, kuna päritoluriigist lahkumine ja vastuvõtvas liikmesriigis elamisloa taotluse esitamine ei toimunud samal ajal?
3.

Kas juhul, kui teisele küsimusele vastatakse eitavalt, on liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on korduva taotlusena esitatud varjupaigataotlus vastuvõetamatu, ilma et tehtaks vahet pagulasseisundi ja täiendava kaitse seisundi vahel, kooskõlas direktiivi 2013/32/EL artikli 33 lõike 2 [punktiga d]?
1)

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et tarbijalepingustes lepitakse kokku hoiatamiskohustusest vabastamine, isegi kui see vabastamine on lepingus sõnaselgelt ja üheselt mõistetavalt ette nähtud?
C 502/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Belgia) 24. septembril 2021 – NY versus Herios SARL

(Kohtuasi C-593/21)

(2021/C 502/21)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: NY

Vastustaja: Herios SARL

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikli 17 lõike 2 punkti a esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, ei ole põhiagendile proportsionaalselt allagendi poolt uute klientidega ärisuhete loomisega makstud lepingu ülesütlemise hüvitise näol tegemist põhiagendi saadava „olulise kasuga“?

(1) EÜT 1986, L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177.
4.

Juhul kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav: kui kõrge on see künnis või kuidas tuleb see kindlaks määrata?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas „toote nimetus“ on nimetus, mille all toitu müüakse ja reklaamitakse ning mille all see on tarbijate hulgas üldtuntud, isegi kui seejuures ei ole tegemist toidu nimetusega, vaid [intellektuaalomandiõigustega] kaitstud nimetusega, kaubamärgiga või väljamõeldud nimetusega määruse nr 1169/2011 artikli 17 lõike 4 tähenduses?
4.

Kui eelnevatele küsimustele antud vastust arvestades on sellele küsimusele vastata vaja: siis kas direktiivi 98/34/EÜ artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellist liikmesriigi õigusnormi, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, millega määratakse direktiivi 98/70/EÜ artikli 7a lõike 2 ülevõtmisel, mis on lisatud direktiiviga 2009/30/EÜ, kindlaks mootorikütustes biokütuste kasutamise protsendimäär, ei saa ettevõtja suhtes kohaldada?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD, Portugal) 26. juulil 2021 – The Navigator Company S.A. ja Navigator Pulp Figueira S.A. versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-459/21)

(2022/C 11/18)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: The Navigator Company S.A. ja Navigator Pulp Figueira S.A.

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Eelotsuse küsimus

Kas võrdväärsuse põhimõttega on vastuolus selline riigisisene käibemaksunorm, nagu on ette nähtud käibemaksuseadustiku artikli 21 lõikes 1, mis jäeti kehtima standstill-tingimuse alusel ja mis välistab sõiduki-, sõidu- ja majutus- ning esinduskulude raames makstud käibemaksu mahaarvamise kas täielikult või 50 % ulatuses, samas kui ettevõtte tulumaksu raames võib need kuludena täielikult maha arvata (ilma et see mõjutaks hilisemat kontrolli ja teatavate tingimuste kohaldumist) ja autonoomse maksustamise raames võib need tegelikult kuludena maha arvata enam kui 50 % ulatuses?
1.

Kas põhiõiguste harta artiklis 47 sätestatud õigusest õiglasele kohtulikule arutamisele tuleneb, et haldusasutuse toimik – ka elektroonilises vormis toimik –, mille on asutus kohustatud esitama toimikuga tutvumise või kohtuliku kontrolli raames, peab olema täielik ja selles peavad olema kõik leheküljed nummerdatud, et oleks võimalik tuvastada muudatusi.
2.

Teiseks kvalifitseeris Üldkohus asjaolud edasikaevatud kohtuotsuse punktides 55-57 õiguslikult vääralt, tunnistades tiheda seose olemasolu sel alusel, et võrreldes emakeelega on kandidaadil on raskem teha test oma teises keeles. Samuti moonutas Üldkohus tõendeid, jättes tähelepanuta asjaolu, et kõnesoleval juhtumil olid inglise ja prantsuse keel need kaks muud keelt, mida hageja kõige paremini valdas. Teise keele valiku piiramine inglise, prantsuse ja saksa keelega ei saanud teda seega kuidagi ebasoodsamasse olukorda panna.
1.

Kas isikuandmete kaitse üldmääruse ( 1 ) artikli 77 lõiget 1 koosmõjus artikli 78 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et järelevalveasutuse otsus, mille järelevalveasutus andmesubjektile teatavaks teeb, a) on oma olemuselt petitsioonile antav vastus? Kas sellest tulenevalt piirdub järelevalveasutuse otsuse kohtulik kontroll, mis on ette nähtud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 78 lõikes 1, põhimõtteliselt sellega, kas asutus on kaebuse läbi vaadanud, kaebuse eset asjakohaselt uurinud ja kaebajat uurimise tulemusest teavitanud, või b) on see käsitatav asutuse sisulise otsusena? Kas sellest tulenevalt peab kohus, kes teostab järelevalveasutuse otsuse kohtulikku kontrolli, mis on ette nähtud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 78 lõikes 1, sisulise otsuse täies ulatuses läbi vaatama, kusjuures konkreetsel juhul – näiteks kui kaalutlusõiguse kasutamine ei ole võimalik (null-kaalutlus) – võib kohus kohustada järelevalveasutust ka võtma konkreetset meedet isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 58 tähenduses?
4)

Üldkohus on punktides 166–203 õigusnormi rikkunud seoses kõigi kuue lisakaalutlusega, mille põhjal Üldkohus järeldas, et komisjonil olid „tõsised raskused“. — Esimene osa: Üldkohus on punktis 166 õigusnormi rikkunud, mis puudutab seost trahvide määramata jätmise ja tagatisraha kogumata jätmise vahel. — Teine osa: Üldkohus on punktides 169–175 õigusnormi rikkunud seoses õigusliku aluse puudumisega Saksa õiguses. — Kolmas osa: Üldkohus on punktides 175–177 õigusnormi rikkunud seoses lahknevate õiguslike seisukohtadega Saksamaal. — Neljas osa: Üldkohus on punktides 178–182 õigusnormi rikkunud seoses erandi kohaldamisega Saksamaal. — Viies osa: Üldkohus on punktides 183–190 õigusnormi rikkunud seoses piirkondlike ametiasutuste põhjendustega. — Kuues osa: Üldkohus on punktides 191–195 õigusnormi rikkunud seoses vajadusega uurida aluseks olevat õiguslikku raamistikku. — Seitsmes: Üldkohus on punktides 196–202 õigusnormi rikkunud seoses Saksamaa piirkondlike ametiasutuste õigusliku tõlgendusega, mis põhineb „analoogia alusel tehtud järeldusel“.
3.

Milliste tõenditega saab taotleja põhjendada oma väiteid, et tema üleandmine on vastuolus Dublini määruse artikli 3 lõikega 2, ja milline tõendamisstandard on seejuures kohaldatav? Kas üleandval liikmesriigil on, arvestades Dublini määruse põhjendustes esitatud viiteid liidu õigustikule, kohustus teha koostööd või veenduda esitatud andmete õigsuses või tuleb kolmandate riikide kodanike põhiõiguste raske ja pideva rikkumise korral nõuda vastutavalt liikmesriigilt individuaalseid tagatisi selle kohta, et pärast taotleja üleandmist austatakse (kõigiti) tema põhiõigusi? Kas vastus sellele küsimusele on teistsugune, kui taotlejal puuduvad tõendid, kuna oma järjepidevate ja üksikasjalike avalduste toetuseks ei suuda ta esitada dokumente, samal ajal kui seda ei saa avalduste laadi arvestades oodata?
C 2/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Amsterdam (Madalmaad) 14. septembril 2021 – Euroopa vahistamismäärus järgmise isiku suhtes: X, teine menetluse pool: Openbaar Ministerie

(Kohtuasi C-562/21)

(2022/C 2/23)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Amsterdam

Põhikohtuasja pooled

Euroopa vahistamismäärus järgmise isiku suhtes: X

Teine menetluse pool: Openbaar Ministerie

Eelotsuse küsimus

Millist kriteeriumit peab kohaldama kohus, kes peab otsustama EVMi täitmise üle, et viidaks täide jõustunud vabadusekaotuslik karistus või meede, kui see kohus analüüsib, väljaandmistaotluse esitanud liikmesriigis rikuti süüdimõistva otsuseni viinud kohtumenetluses õigust asja arutamisele seaduse alusel moodustatud kohtus, arvestades, et sellise rikkumise korral ei olnud selles liikmesriigis võimalik kasutada ühtegi tõhusat õiguskaitsevahendit?