Kohtuasi C-350/02

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Madalmaade Kuningriik

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Isikuandmete töötlemine ja eraelu puutumatuse kaitse telekommunikatsioonisektoris – Direktiivi 97/66/EÜ artiklid 6 ja 9 – Etteheidete täpse määratlemise vajalikkus põhjendatud arvamuses

Otsuse kokkuvõte

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohtueelne menetlus – Vaidluseseme piiritlemine – Põhjendatud arvamus – Etteheidete täpne sõnastamine – Hagiavalduses esitatud etteheide, mida on küll mainitud märgukirjas, kuid ei ole korratud põhjendatud arvamuses – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 226)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Põhjendatuse kontrollimine Euroopa Kohtu poolt – Arvesse võetav olukord – Olukord põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul

(EÜ artikkel 226)

1. Kuigi liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi raames võib etteheidetava rikkumise lühikokkuvõtet sisaldavast märgukirjast olla kasu põhjendatud arvamuse mõistmisel, peab komisjon nimetatud arvamuses siiski täpselt määratlema märgukirjas üldisemal kujul juba esitatud etteheited, mis tal on asjaomase liikmesriigi suhtes ka pärast EÜ artikli 226 esimese lõigu alusel esitatud liikmesriigi seisukohaga tutvumist. Selline nõue on hädavajalik, et enne EÜ artikli 226 teises lõigus ettenähtud kohtumenetluse algust selgelt määratleda vaidlusese ja tagada, et asjaomane liikmesriik teaks täpselt komisjoni etteheiteid ja saaks lõpetada väidetava rikkumise või esitada oma kaitseargumendid, kui komisjon hiljem Euroopa Kohtusse pöördub.

Seega tuleb komisjoni hagiavalduses esitatud etteheidet, mida on küll mainitud märgukirjas, kuid ei ole korratud põhjendatud arvamuses, pidada õigusvastaseks.

(vt punktid 21, 28)

2. EÜ artikli 226 alusel esitatud hagi raames tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumist hinnata vastavalt sellele, milline on olukord liikmesriigis põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul.

(vt punkt 31)

EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)

24. juuni 2004( )

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Isikuandmete töötlemine ja eraelu puutumatuse kaitse telekommunikatsioonisektoris – Direktiivi 97/66/EÜ artiklid 6 ja 9 – Etteheidete täpse määratlemise vajalikkus põhjendatud arvamuses

Kohtuasjas C-350/02,

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad M. Shotter ja W. Wils, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

versus

Madalmaade Kuningriik, esindaja S. Terstal,

kostja,

mille esemeks on tuvastada, et Madalmaade Kuningriik on rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi, kui ta on jätnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/66/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris (EÜT 1998, L 24, lk 1), artiklite 6 ja 9 siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid vastu võtmata või vähemalt ei ole neist komisjonile teatanud,

EUROOPA KOHUS (esimene koda),

koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud A. La Pergola, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta ja K. Lenaerts (ettekandja),

kohtujurist: J. Kokott,

kohtusekretär: vanemametnik M.-F. Contet,

arvestades kohtuistungi ettekannet,

olles 13. novembri 2003. aasta kohtuistungil ära kuulanud poolte kohtukõned, mille käigus esindas komisjoni W. Wils, keda abistas ekspert P. Gerard, ja Madalmaade Kuningriiki C. Wissels, keda abistas ekspert R. J. I. Dielemans,

olles 29. jaanuari 2004. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,

on teinud järgmise

otsuse

1 Euroopa Ühenduste Komisjon esitas EÜ artikli 226 alusel hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 1. oktoobril 2002, paludes tuvastada, et Madalmaade Kuningriik on rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi, kui ta on jätnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/66/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris (EÜT 1998, L 24, lk 1), artiklite 6 ja 9 siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid vastu võtmata või vähemalt ei ole neist komisjonile teatanud.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid

2 Kõnealusel ajal kehtinud direktiivi 97/66 artikli 1 lõike 1 kohaselt on direktiivi eesmärk „liikmesriikide nende sätete ühtlustamine, mis on vajalikud põhiõiguste ja ‑vabaduste, eelkõige eraelu puutumatuse kaitse võrdväärse taseme tagamiseks isikuandmete töötlemise puhul telekommunikatsioonisektoris ja selliste andmete ning telekommunikatsiooniseadmete ja -teenuste vaba liikumise tagamiseks ühenduses”.

3 Direktiivi 97/66 artikkel 6 sätestas:

„1. Andmeliikluse andmed abonentide ja kasutajate kohta, mida töödeldakse kõnede ühendamiseks ja mille salvestab üldkasutatava telekommunikatsiooni­võrgu pakkuja ja/või üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutaja, tuleb kustutada või muuta anonüümseks pärast kõne lõpetamist, ilma et see piiraks lõigete 2, 3 ja 4 sätete kohaldamist.

2. Abonentide arvete ja sidumismaksude jaoks võib töödelda lisas nimetatud andmeid. Selline töötlemine on lubatud ainult selle tähtaja lõpuni, mille jooksul võib arve õiguspäraselt vaidlustada või mille jooksul võib võtta meetmeid arve sissenõudmiseks.

3. Üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutaja võib lõikes 2 nimetatud andmeid oma telekommunikatsiooniteenuste turustamiseks töödelda siis, kui abonent on selleks loa andnud.

4. Andmeliiklus- ja arveldusandmeid võivad töödelda ainult üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude pakkuja ja/või üldkasutatavate telekommuni­katsiooniteenuste osutaja loal tegutsevad isikud, kes tegelevad arveldamise või andmeliikluse korraldamise, klientide küsimustele vastamise, pettuste avastamise ja telekommunikatsiooniteenuste osutaja oma teenuste turustamisega, ja selline töötlemine peab toimuma ainult selliste toimingute jaoks vajalikus ulatuses.

5. Lõikeid 1, 2, 3 ja 4 kohaldatakse, ilma et see piiraks võimalust teatada pädevatele asutustele arveldus- ja andmeliiklusandmeid vastavalt kohaldatavatele õigusaktidele, pidades silmas vaidluste, eelkõige sidumist või arveldamist käsitlevate vaidluste lahendamist.”

4 Direktiivi 97/66 artikkel 9 oli sõnastatud järgmiselt:

„Liikmesriigid tagavad selle, et on olemas läbipaistev kord selle kohta, kuidas üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu pakkuja ja/või üldkasutatava telekommunikatsiooniteenuse osutaja võib mööda minna helistaja liini numbrinäidu edastamise tõkestamisest:

a) ajutiselt, kui abonent taotleb pahatahtlike või häirivate kõnede allika kindlakstegemist; sellisel juhul salvestatakse kõne valinud abonendi tunnust sisaldavad andmed ja üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu pakkuja ja/või üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutaja avaldab selle vastavalt siseriiklikele õigusaktidele;

b) liinipõhiselt organisatsioonide puhul, kes tegelevad hädaabikõnedega ja kelle asjaomast tegevust liikmesriik tunnustab, sealhulgas õiguskaitseorganid, kiirabi ja tuletõrje, selleks et sellistele kõnedele reageerida.”

5 Direktiivi 97/66 lisa nägi ette järgmist:

„Artikli 6 lõikes 2 nimetatud eesmärgil võib töödelda järgmisi andmeid.

Andmed, milles sisaldub:

– abonendi seadme number või tunnus,

– abonendi aadress ja seadme liik,

– aruandeperioodil arvestatavate ühikute koguarv,

– vastuvõtva abonendi number,

– valitud kõnede liik, alguskellaaeg ja kestus ja/või edastatud andmete hulk,

– kõne/teenuse kuupäev,

– muu teave maksete kohta, näiteks ettemaks, osade kaupa tasumine, ühenduse katkestamine ja meeldetuletused.”

6 Direktiivi 97/66 artikli 15 lõike 1 esimene lõik nägi ette, et liikmesriigid jõustavad direktiivi järgimiseks vajalikud sätted hiljemalt 24. oktoobril 1998. Sama artikli lõige 4 sätestas, et liikmesriigid edastavad komisjonile direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusaktide teksti.

Siseriiklikud õigusnormid

7 Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (telekommunikatsiooni­valdkonda reguleeriv seadus, edaspidi „Telecommunicatiewet”), mis kuulutati välja 19. oktoobril 1998 (Staatsblad 1998, lk 610), sisaldab 11. peatükki, mille eesmärk on üle võtta direktiiv 97/66.

8 Telecommunicatiewet'i artikkel 11.5, mis käsitleb direktiivi 97/66 artikli 6 ülevõtmist, on sõnastatud järgmiselt:

„1. Isikuandmete ja eraelu kaitsmiseks kannavad üldkasutatava telekommuni­katsiooni­võrgu pakkuja ja üldkasutatava telekommunikatsiooniteenuse osutaja hoolt selle eest, et pärast kõne lõpetamist kustutatakse või muudetakse anonüümseks need töödeldavad andmeliikluse andmed abonentide ja kasutajate kohta, mis määratakse kindlaks üldise haldusmeetmega.

2. Erandina lõikest 1 võib andmeliikluse andmeid töödelda niivõrd, kuivõrd see on vajalik:

a. arvete esitamiseks abonentidele või teenusepakkuja ees tasumiskohustuse võtnud isikutele või sidumistasude või eriliitumistasude jaoks;

b. teenusepakkujal turu-uuringute läbiviimiseks või oma telekommuni­katsiooniteenuste turustamiseks, kui abonent on selleks oma nõusoleku andnud;

c. vaidluste läbivaatamiseks või lahendamiseks artikli 12.1 mõistes või eeskirjade kindlaksmääramiseks artikli 6.3 mõistes;

d. andmeliikluse haldamiseks;

e. informatsiooni edastamiseks klientidele, kui tegemist on andmeliiklusteabega nendesamade klientide kohta;

f. pettuste avastamiseks

või

g. kui see on lubatud seadusega või seadusest tulenevalt.

3. Käesoleva artikli rakendussätted võetakse vastu üldise haldusmeetmega. Need sätted võivad käsitleda ainult koos andmeliiklusandmetega töödelda lubatud andmeid, andmete koostöötlemise eesmärki, andmete töötlemise lubatud kestust ja asjassepuutuvate andmete töötlemise eest vastutavaid isikuid.”

Kohtueelne menetlus

9 7. jaanuari 1999. aasta kirjaga edastas Madalmaade Kuningriik komisjonile Telecommunicatiewet'i teksti, märkides, et seda tuleb pidada direktiivi 97/66 ülevõtmiseks siseriiklikku õigusesse.

10 Komisjon leidis, et Telecommunicatiewet ei võta korrektselt üle direktiivi 97/66 artikleid 6, 9, 11 ja 12, ning andis EÜ artikli 226 kohaselt 6. novembri 2000. aasta kirjas Madalmaade Kuningriigile võimaluse esitada oma seisukoht.

11 Mainitud märgukirjale vastas Hollandi valitsus 8. jaanuari 2001. aasta kirjaga, rõhutades eelkõige asjaolu, et direktiivist 97/66 tulenevate kohustuste täielikuks täitmiseks on ettevalmistamisel seadusandlikud meetmed.

12 18. juulil 2001 esitas komisjon Madalmaade Kuningriigile põhjendatud arvamuse, milles ta kinnitas, et kõnealuste siseriiklike õigusnormide ja ettevalmistatavate seadusandlike meetmetega tutvumise järel leiab ta, et liikmesriik on rikkunud direktiivi 97/66 artiklitest 6 ja 9 tulenevaid kohustusi. Madalmaade Kuningriigil paluti järgida põhjendatud arvamust kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.

13 Madalmaade Kuningriik vastas põhjendatud arvamusele 29. oktoobri 2001. aasta kirjaga. Kuna komisjoni vastus ei rahuldanud, otsustas ta esitada käesoleva hagi.

Hagi

Vastuvõetavus

14 Oma hagi põhjendas komisjon nelja etteheitega Hollandi ülevõtmisseadusele. Nendest kolm on seotud direktiivi 97/66 artikliga 6 ja neljas artikliga 9.

15 Üks direktiivi 97/66 artikliga 6 seotud etteheiteid tuleneb direktiivi artikli 6 lõigete 2–5 ebakorrektsest ülevõtmisest Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2. Komisjon leiab, et Hollandi õigusnorm ei ole direktiiviga 97/66 kooskõlas, sest see näeb ette rohkem erandeid direktiivi artikli 6 lõikes 1 sõnastatud põhimõttest kui direktiiviga lubatud.

16 Madalmaade Kuningriik väidab vastu, et seda etteheidet ei mainitud põhjendatud arvamuses, mille tõttu on see vastuvõetamatu.

17 Kohtuistungil väitis komisjon, et põhjendatud arvamust tuleb lugeda märgukirja silmas pidades, milles on kõnealust etteheidet otseselt mainitud.

18 Selle kohta tuleb märkida, et liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi puhul on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele liikmesriigile ühelt poolt võimalus täita ühenduse õigusest tulenevad kohustused ja teiselt poolt kasutada õigust ennast komisjoni etteheidete vastu kaitsta (vt eelkõige 2. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 293/85: komisjon v. Belgia, EKL 1988, lk 305, punkt 13; 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-96/95: komisjon v. Saksamaa, EKL 1997, lk I-1653, punkt 22, ja 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-439/99: komisjon v. Itaalia, EKL 2002, lk I-305, punkt 10).

19 Selle menetluse nõuetekohasus on oluline tagatis, mille asutamisleping on ette näinud mitte üksnes asjaomase liikmesriigi õiguste kaitseks, vaid ka selleks, et hilisema kohtumenetluse esemeks oleks selgelt määratletud vaidlus (vt eelkõige 13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C 1/00: komisjon v. Prantsusmaa, EKL 2001, lk I-9989, punkt 53, ja 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-287/00: komisjon v. Saksamaa, EKL 2002, lk I-5811, punkt 17).

20 Sellest järeldub, et EÜ artikli 226 alusel esitatava hagi ese piiritletakse samas sättes ettenähtud kohtueelses menetluses. Komisjoni põhjendatud arvamusel ja hagil peavad olema samad põhjendused ja alused, seega ei saa Euroopa Kohus kontrollida etteheiteid, mida ei ole sõnastatud põhjendatud arvamuses (11. mai 1989. aasta otsus kohtuasjas 76/86: komisjon v. Saksamaa, EKL 1989, lk 1021, punkt 8), kus tuleb sidusalt ja üksikasjalikult esitada põhjused, mille tõttu komisjonil on tekkinud veendumus, et asjaomane liikmesriik on rikkunud asutamislepingust tulenevat kohustust (vt eelkõige eespool viidatud 15. jaanuari 2002. aasta otsus: komisjon v. Itaalia, punkt 12, ja 20. juuni 2002. aasta otsus: komisjon v. Saksamaa, punkt 19).

21 Veel tuleb rõhutada, et kuigi etteheidetava rikkumise lühikokkuvõtet sisaldavast märgukirjast võib olla kasu põhjendatud arvamuse mõistmisel, peab komisjon nimetatud arvamuses siiski täpselt määratlema märgukirjas üldisemal kujul juba esitatud etteheited, mis tal on asjaomase liikmesriigi suhtes ka pärast EÜ artikli 226 esimese lõigu alusel esitatud liikmesriigi seisukohaga tutvumist. Selline nõue on hädavajalik, et enne EÜ artikli 226 teises lõigus ettenähtud kohtumenetluse algust selgelt määratleda vaidlusese ja tagada, et asjaomane liikmesriik teaks täpselt komisjoni etteheiteid ja saaks lõpetada väidetava rikkumise või esitada oma kaitseargumendid, kui komisjon hiljem Euroopa Kohtusse pöördub.

22 Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et 6. novembri 2000. aasta märgukirjas esitas komisjon kolm konkreetset etteheidet, mis käsitlevad direktiivi 97/66 artikli 6 ülevõtmist Hollandi õigusesse. Esimene etteheide on seotud direktiivi 97/66 artikli 6 lõike 1 ülevõtmisega Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 1. Teine etteheide käsitleb Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõike 2 vastuolu direktiivi 97/66 artikli 6 lõigetega 2–5, väites, et Hollandi õigusnorm sisaldab rohkem erandeid kui artikli 6 kõnealuste lõigetega lubatud. Kolmas etteheide tuleneb Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätete mitteedastamisest.

23 Oma 8. jaanuari 2001. aasta vastuses märgukirjale tunnistas Hollandi valitsus direktiivi 97/66 artikli 6 lõike 1 ülevõtmisega seotud etteheidete põhjendatust ning Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätete mitteedastamist, rõhutades samas, et nende rikkumiste heastamiseks on ettevalmistamisel seadusandlikud meetmed. Kuid Hollandi valitsus ei nõustunud sellega, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 2 sisaldab rohkem erandeid kui kõnealuse direktiivi artikli 6 lõigetega 2–5 lubatud.

24 Tuleb märkida, et komisjon ei korranud 18. juuli 2001. aasta põhjendatud arvamuses etteheidet, et direktiivi 97/66 artikli 6 lõiked 2–5 oleksid Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2 ebakorrektselt üle võetud. Põhjendatud arvamus ei sisalda ka mingit hinnangut vastuväidetele, mida Hollandi valitsus esitas kõnealuse etteheite kohta oma vastuses märgukirjale.

25 Põhjendatud arvamuses tugineb komisjon üksnes direktiivi 97/66 artikli 6 ebatäielikule ülevõtmisele, mis seisneb selles, et talle ei ole edastatud seadusandlikke meetmeid, mida on mainitud Hollandi valitsuse vastuses märgukirjale. Erinevalt märgukirjast ei sisalda põhjendatud arvamus mingit viidet, mis võimaldaks järeldada, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 2 ei ole kooskõlas kõnealuse direktiivi artikli 6 lõigetega 2–5. Põhjendatud arvamus viitab küll direktiivi artikli 6 lõikele 1 ja Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 nimetatud rakendussätetele, kuid ei maini artikli 6 lõikeid 2–5 ega artikli 11.5 lõiget 2.

26 Järelikult on komisjon oma põhjendatud arvamusega andnud selgelt alust arvata, et erinevalt märgukirjas mainitud kahest ülejäänud etteheitest seoses direktiivi 97/66 artikliga 6 on selle artikli lõigete 2–5 ebakorrektset ülevõtmist Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2 käsitlevast etteheitest loobutud, nii nagu on loobutud direktiivi artiklite 11 ja 12 ülevõtmist käsitlevatest etteheidetest. Seetõttu piirdus Hollandi valitsus oma 29. oktoobri 2001. aasta vastuses põhjendatud arvamusele 8. jaanuari 2001. aasta kirjas mainitud seadusandlike meetmete edenemise rõhutamisega, võtmata seisukohta kõnealuse etteheite kohta.

27 Põhjendatud arvamuses sisalduvat üldist viidet märgukirjale direktiivi 97/66 artikliga 6 seoses ei saa selles kontekstis pidada piisavaks, et võimaldada Madalmaade Kuningriigil arvata, nagu heidaks komisjon talle jätkuvalt ette direktiivi artikli 6 lõigete 2–5 ebakorrektset ülevõtmist.

28 Kirjeldatud asjaoludel tuleb komisjoni hagiavalduses esitatud etteheidet, mis käsitleb direktiivi 97/66 artikli 6 lõigete 2–5 ebakorrektset ülevõtmist Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2, pidada õigusvastaseks, sest esiteks laiendab see vaidluseset, võrreldes põhjendatud arvamuses täpsustatud vaidluseseme ulatusega, ja teiseks on selle etteheite põhjendatud arvamuses mittemainimise tõttu jäetud Madalmaade Kuningriik ilma võimalusest lõpetada rikkumine, mida talle ette heidetakse, või esitada selle kohta selgitusi enne komisjoni pöördumist Euroopa Kohtusse.

29 Seega tuleb hagi tunnistada vastuvõetamatuks osas, milles see käsitleb direktiivi 97/66 artikli 6 lõigete 2–5 ebakorrektset ülevõtmist Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2.

Põhiküsimus

30 Ülejäänud kolmest hagiavalduses sõnastatud etteheitest tulenevad kaks esimest direktiivi 97/66 artikli 6 ebatäielikust ülevõtmisest ja kolmas direktiivi artikli 9 ebatäielikust ülevõtmisest.

31 Enne nende etteheidete kontrollimist tuleb kõigepealt märkida, et nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumist hinnata vastavalt sellele, milline on olukord liikmesriigis põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul (vt eelkõige 25. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-384/97: komisjon v. Kreeka, EKL 2000, lk I-3823, punkt 35, ja 10. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-152/98: komisjon v. Madalmaad, EKL 2001, lk I-3463, punkt 21).

32 Järelikult Madalmaade Kuningriigi poolt kirjalikes märkustes esitatud argumendid, mis käsitlevad ühelt poolt direktiivi 97/66 kehtetuks tunnistamist Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT L 201, lk 37), artikli 19 esimese lõiguga alates 31. oktoobrist 2003 ning teiselt poolt seda direktiivi Hollandi õigusesse üle võtva seaduseelnõu olemasolu, ei saa mõjutada Madalmaade Kuningriigi kohustuste hindamist vastavalt sellele, kuidas neid täidetakse põhjendatud arvamuses määratud kahekuulise tähtaja lõpul.

Etteheited, mis käsitlevad direktiivi 97/66 artikli 6 ebatäielikku ülevõtmist

33 Esiteks väidab komisjon, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 1 kaldub kõrvale direktiivi 97/66 artikli 6 lõikes 1 sõnastatud põhimõttest. Ta rõhutab, et selleks, et kõnealune siseriiklik õigusnorm oleks direktiiviga kooskõlas, peaks ettenähtud üldine haldusmeede sisaldama ammendavat andmete loetelu. Kuna seesugust loetelu sisaldavat meedet ei ole talle edastatud, leiab komisjon, et direktiivi 97/66 artiklit 6 ei ole täielikult üle võetud.

34 Kuna Hollandi valitsus tunnistab, et kõiki direktiivi 97/66 artikli 6 lõike 1 ülevõtmiseks vajalikke õigusnorme ei ole vastu võetud, tuleb komisjoni esitatud etteheidet pidada põhjendatuks.

35 Teiseks väidab komisjon, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 3 viitab rakendussätetele, kuid neid ei ole talle edastatud. Seetõttu leiab ta, et direktiivi 97/66 artiklit 6 ei ole täielikult üle võetud.

36 Hollandi valitsus väidab vastu, et kõnealuseid rakendussätteid ei saanud komisjonile edastada, sest neid ei olnud vastu võetud.

37 Tuleb siiski rõhutada, et Hollandi valitsus ei vaidlusta, et tol ajal kehtinud Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 sõnastust arvestades oli selle artikli lõikes 3 ettenähtud rakendussätete vastuvõtmine direktiivi 97/66 täielikuks ülevõtmiseks vajalik.

38 Võttes esiteks arvesse, et Hollandi valitsus on tunnistanud, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpukuupäevaks ei olnud rakendussätteid komisjonile edastatud, ja teiseks, et kohustuste rikkumise õigustamiseks ei saa nende sätete kõnealuseks kuupäevaks vastu võtmata jätmisele tugineda, tuleb sedastada, et komisjoni esitatud etteheide on põhjendatud.

39 Eeltoodust järeldub, et komisjon leidis põhjendatult, et direktiivi 97/66 artiklit 6 ei ole Hollandi õigusesse täielikult üle võetud, sest esiteks viitab Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 1 andmete loetelule, mis tuleb kindlaks määrata üldise haldusmeetmega, mida komisjonile ei ole edastatud, ja teiseks ei ole talle edastatud artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätteid.

Etteheide, mis tuleneb direktiivi 97/66 artikli 9 ebatäielikust ülevõtmisest

40 Komisjon väidab, et direktiivi artikli 9 punkti a ei ole Hollandi õigusesse üle võetud, millest järeldub, et selle artikli ülevõtmine on ebatäielik.

41 Hollandi õiguskorras direktiivi 97/66 artikli 9 punkti a ülevõtmismeetmete puudumise tõttu, mida on tunnistanud ka Hollandi valitsus, tuleb sedastada, et artikli 9 ebatäielikul ülevõtmisel põhinev komisjoni etteheide on põhjendatud.

42 Seetõttu tuleb sedastada, et võttes direktiivi 97/66/EÜ artikli 6 üle ebatäielikult, mis seisneb esiteks selles, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 1 viitab üldisele haldusmeetmele, mida ei ole komisjonile edastatud, ja teiseks selles, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätteid ei ole komisjonile edastatud, ning võttes nimetatud direktiivi artikli 9 üle ebatäielikult on Madalmaade Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.

Kohtukulud

43 Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kodukorra artikli 69 lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Kuna komisjoni esitatud neljast etteheitest on kolm otsustatud Madalmaade Kuningriigi kahjuks, peab ta hüvitama kolm neljandikku komisjoni kohtukuludest vastavalt komisjoni nõudele. Kuna Madalmaade Kuningriik ei ole kohtukulude hüvitamist nõudnud, jäetakse ülejäänud kohtukulud kummagi poole enda kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes

EUROOPA KOHUS (esimene koda)

otsustab:

1. Kuna Madalmaade Kuningriik on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/66/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris, artikli 6 võtnud üle ebatäielikult, mis seisneb esiteks selles, et Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet) artikli 11.5 lõige 1 viitab üldisele haldusmeetmele, mida ei ole Euroopa Ühenduste Komisjonile edastatud, ja teiseks selles, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätteid ei ole komisjonile edastatud, ning kuna ta on võtnud nimetatud direktiivi artikli 9 üle ebatäielikult, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.

2. Ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata.

3. Madalmaade Kuningriik kannab lisaks oma kohtukuludele kolm neljandikku komisjoni kohtukuludest.

4. Ülejäänud osas kannab komisjon oma kohtukulud.

Jann La Pergola von Bahr

Silva de Lapuerta Lenaerts

Kuulutatud avalikul kohtuistungil 24. juunil 2004 Luxembourgis.

Kohtusekretär Esimese koja esimees