ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktiivi 91/414 taimekaitsevahendite turuleviimise kohta I lisasse kandmise muutmise käigus kehtestatud uue, laiema määratluse tagasiulatuva kohaldamisega ei rikutud õiguskindluse ega õiguspäraste ootuste kaitse põhimõtteid.

Õiguskindluse põhimõttega on üldjuhul vastuolus see, kui ühenduse õigusaktis on ette nähtud, et see hakkab kehtima enne selle avaldamist, välja arvatud erandjuhul, kui seda nõuab eesmärk, mida soovitakse saavutada, ja kui huvitatud isikute õiguspärase ootuse põhimõttest on nõuetekohaselt kinni peetud.

Mis puudutab esimest tingimust, siis direktiiviga 2006/76/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414, kehtestatud toimeaine klorotaloniil muudetud määratluse tagasiulatuvat mõju ette nähes soovis komisjon vältida seda, et liikmesriigid oleksid kohustatud kohaldama, kuigi väga lühiajaliselt, direktiiviga 2005/53 ette nähtud rangemat määratlust. Seega tuleb märkida, et taotletava eesmärgi saavutamiseks peab komisjon kehtestama uue, laiema määratluse tagasiulatuva kohaldamise.

Mis puudutab teist tingimust, siis kuna vaidlustatud direktiiviga ettenähtud muudetud määratluse ainus tagajärg seisnes selles, et see kergendas toimeaine taimekaitsevahendites kasutamiseks lubatud toimeainete loetellu kandmise tingimusi, siis ei saanud selle tagasiulatuv mõju iseenesest kahjustada asjaomaste ettevõtjate õiguspäraseid ootusi. Kuna hageja ise algatas kõnealuse muudatuse, mis muudab tema toote kasutusloa suhtes kohaldatavad nõuded leebemaks, siis ei ole õiguskindluse ja õiguspäraste ootuste kaitse põhimõtetega vastuolus see, kui ei kehtestata üleminekuperioodi, mis võimaldab hagejal valmistuda uute nõuete täitmiseks.

(vt punktid 82, 86–88, 91, 99)
1.

Tühistada komisjoni 30. novembri 2005. aasta otsus K(2005) 4634 (lõplik), mis käsitleb [EÜ] artikli 81 alusel algatatud menetlust (Juhtum COMP/F/38.354 – Tööstuslikud kotid), osas kus see loeb FLSmidth & Co. A/S vastutavaks selle otsuse artikli 1 lõikes 1 käsitletud ühe ja vältava rikkumise eest 31. detsembri 1990 ja 31. detsembri 1991 vahele jääva perioodi osas.
Kuigi komisjoni konkurentsi valdkonna otsuse peale EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames ei saa komisjon esitada vaidlustatud otsuse põhjendamiseks uusi süüstavaid tõendeid, mida ei ole asjaomases otsuses nimetatud, on tal juhul, kui hageja üritab Üldkohtule esitatud muude dokumentide alusel tõendada, et komisjoni väide on faktiliselt väär, siiski õigus vastata hagejate argumentidele. Vaidlustatud otsuse teinud isik võib kohtumenetluse staadiumis esitada täpsustusi, et täiendada iseenesest juba piisavat põhjendust, sest need täpsustused võivad liidu kohtu läbiviidava otsuse põhjenduste kontrolli jaoks kasulikud olla, kuna võimaldavad institutsioonil selgitada otsuse aluseks olevaid põhjuseid.

Äriühing, keda peetakse tütarettevõtjaga samaks ettevõtjaks EÜ artikli 81 tähenduses, ei saa väita, et tütarettevõtjale määratud trahvisumma Üldkohtu poolt vähendamise tagajärg on see, et talle kontserni emaettevõtjana solidaarselt määratud trahvi tuleb samuti vähendada, kuna Üldkohtu otsuse aluseks on asjaolu, et komisjon rikkus tütarettevõtja kaitseõigusi, jättes vastuväiteteatises märkimata, et ta pidas teda vastutavaks teise tütarettevõtja toimepandud rikkumise eest viimase emaettevõtjana, mitte õigusjärglasena.

Kuna Üldkohus ei järeldanud, et see teine tütarettevõtja ei ole rikkumist toime pannud, ja kuna komisjon eeldas kontserni emaettevõtja otsustava mõju avaldamist sellele teisele tütarettevõtjale tema kapitalis sajaprotsendilise kaudse osaluse tõttu, siis võis komisjon emaettevõtjale teise tütarettevõtja rikkumise süüks panna ja pidada teda trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks. Komisjonil on tegelikult kaalutlusruum otsustamaks, millised on need ettevõtja üksused, keda ta rikkumise eest vastutavaks peab. Kontserni emaettevõtjat võib seega pidada teise tütarettevõtja käitumise eest ainsaks vastutajaks.

(vt punktid 72–75)
Konkurentsieeskirjade rikkumise menetluse raames nõuab kaitseõiguste järgimine, et huvitatud ettevõtjal võimaldatakse haldusmenetluse käigus esitada tõhusalt oma seisukoht nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele komisjon viitab, et toetada oma väidet asutamislepingu rikkumise olemasolu kohta. Samamoodi tuleb vastuväiteteatises selle olulisust arvesse võttes üheselt täpsustada õigussubjekt, kellele võidakse trahv määrata, ning vastuväiteteatis talle edastada. Samuti on oluline, et vastuväiteteatises oleks märgitud, millises rollis ettevõtjale väidetavaid asjaolusid ette heidetakse.

Komisjoni otsus ei pea olema ilmtingimata vastuväiteteatise täpne koopia. Seega ainult juhul, kui lõplikus otsuses pannakse asjassepuutuvale ettevõtjale süüks rikkumine, mis erineb vastuväiteteatises viidatud rikkumisest, või kui tuginetakse erinevatele asjaoludele, saab järeldada, et kaitseõigusi on rikutud. Sellega ei ole tegemist siis, kui väidetavad erinevused vastuväiteteatise ja lõpliku otsuse vahel ei puuduta muud tegevust kui see, mille suhtes asjassepuutuv ettevõtja sai juba oma arvamust avaldada ja mis seega ei ole käsitletav uue vastuväitena.

Komisjon ei täida oma kohustusi, kui ta ei märgi vastuväiteteatises, millises rollis ettevõtjale rikkumist ette heidetakse ning kui see ettevõtja ei saa vastuväiteteatise alusel ette näha, et komisjon kavatseb talle lõplikus otsuses rikkumise süüks panna, tuginedes tema otsesele osalemisele kartellitegevuses ja emaettevõtja staatusele tulenevalt eeldusest – mille ta peab ümber lükkama –, et ta avaldas tegelikult tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju. Kui vastuväiteteatis ei võimalda ettevõtjal tutvuda vastuväitega kartellitegevuses kaudse osalemise kohta, ei saa ta selles suhtes end haldusmenetluses tõhusalt kaitsta.

Pelk asjaolu, et esiteks märkis komisjon üldiselt vastuväiteteatises, et ta peab emaettevõtjaid vastutavaks nende tütarettevõtjate tegevuse eest ning teiseks, et ettevõtja teadis, et ta oli oma tütarettevõtjas 100% osalust omav emaettevõtja, ei ole piisav, et asuda seisukohale, et komisjon täitis oma kohustust märkida vastuväiteteatises, mis rollis ettevõtjale väidetavaid asjaolusid ette heidetakse.

(vt punktid 22 ja 23, 29–31)
3.

Jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja ka Marine Harvest Norway AS – kes on Fjord Seafood Norway AS õigusjärglane – ja Alsaker Fjordbruk AS kohtukulud.
Maksualaste riigisiseste õigusaktide ühtlustamise normidel, eriti nendel, mis puudutavad aktsiise ja mis on sätestatud EÜ artiklis 93 ja direktiivis 92/81, mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta, ning riigiabi reguleerivatel normidel, mis on sätestatud EÜ artiklites 87–89, on sama eesmärk – edendada siseturu nõuetekohast toimimist, võideldes muu hulgas konkurentsimoonutustega. Arvestades nende ühist eesmärki, tingib nende erinevate normide ühtne rakendamine, et mõistel „konkurentsimoonutus” on nii maksualaste riigisiseste õigusaktide ühtlustamise valdkonnas kui ka riigiabi reeglite valdkonnas sama ulatus ja tähendus. Lisaks, maksualaste riigisiseste õigusaktide ühtlustamise normidega, eriti nendega, mis puudutavad aktsiise ja mis on sätestatud EÜ artiklis 93 ja direktiivis 92/81, pannakse liidu institutsioonidele – st komisjonile, kes teeb ettepaneku, ja nõukogule, kes kehtestab – expressis verbis vastutus hinnata seda, kas esineb konkurentsimoonutus, et selle põhjal otsustada, kas lubada direktiivi 92/81 artikli 8 lõike 4 alusel liikmesriigil kohaldada ühtlustatud aktsiisivabastust või jätkata selle kohaldamist, või seda, kas esineb ebaaus konkurents või siseturu toimimise moonutamine, mis õigustab eespool viidatud artikli alusel juba antud loa uuesti läbivaatamist vastavalt direktiivi 92/81 artikli 8 lõikele 5. Negatiivse hindamistulemuse korral tuleb komisjonil teha nõukogule ettepanek taotletud maksuvabastust mitte lubada või vastavalt juhtumile muuta kehtetuks maksuvabastusele juba antud luba või seda muuta. Kui nõukogu hindamistulemus on teistsugune, võib komisjon teostada talle EÜ artikliga 230 antud pädevust ja esitada liidu kohtule tühistamishagi nõukogu otsuse peale, millega lubati maksuvabastust või jäeti juba antud luba jõusse, et kontrollitaks, kas objektiivselt ei ole selle vabastuse tõttu aset leidnud mis tahes konkurentsimoonutust, ebaausat konkurentsi või siseturu toimimise moonutamist. Kuid komisjon ei saa ajal, mil nõukogu heakskiit on jõus, otsustada, et liikmesriikide lubatud vabastused on meetmed, millest tuleb talle teatada riigiabi kontrolli raames, sest juba asjaolu iseenesest, et nõukogu andis oma heakskiidu, tähendab, et ta välistas mis tahes konkurentsimoonutuse, mille puudumisel ei saa ka esineda aluslepinguga keelatud abi andmist.

(vt punktid 72, 84–110)
3.

Jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja ka Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforeningi, Norske Sjømatbedrifters Landsforeningi, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS ja Lerøy Midnor AS kohtukulud.
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Tingimused – Tähise kaubanduses kasutamine– Tähise kohalik tähtsus – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõige 4)

2. Ühenduse kaubamärk – Ühtlustamisameti otsused – Võrdse kohtlemise põhimõte – Hea halduse põhimõte – Ühtlustamisameti varasem otsustuspraktika

3. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Sõna- ja kujutismärk BUD – Nimetused „bud”

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõige 4)

Summary

1. Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõikes 4 sätestatud tingimuse üksnes kohalikust ulatuslikuma tähtsusega tähise kaubanduses kasutamise kohta eesmärk on piirata tähiste vastandumist, hoides ära selle, et varasem kaubamärgiõigus, mis ei ole piisavalt tugev, st kaubanduses oluline ja märkimisväärne, võiks takistada ühenduse uue kaubamärgi registreerimist. Selline võimalus peab jääma vaid tähistele, mis on asjaomasel turul tegelikult ja ulatuslikult esindatud. Uue tähise registreerimise takistamiseks peab vastulause aluseks olevat tähist kaubanduses tegelikult ja piisavalt ulatuslikult kasutatama, ning see tähis ei saa geograafiliselt ulatuselt olla vaid kohaliku tähtsusega, mis tähendab, et kui tähise kaitse territoriaalset ulatust saab pidada kohalikust ulatuslikumaks, siis peab seda tähist olema kasutatud asjaomase territooriumi suures osas. Selleks et teha kindlaks, kas see on käesoleval juhul nii, tuleb võtta arvesse tähise kui eristava elemendi kasutamise kestust ja intensiivsust asjaomase tähise adressaatide seisukohalt, kelleks on nii ostjad ja tarbijad kui ka tarnijad ja konkurendid. Selles osas on eelkõige asjakohane tähise kasutamine reklaamis ja ärikirjavahetuses. Peale selle tuleb kaubanduses kasutamise tingimust hinnata eraldi iga territooriumi suhtes, kus vastulause aluseks olev õigus on kaitstud. Lõpuks tuleb tõendada, et asjaomast tähist kasutati kaubanduses enne ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse esitamist.

(vt punkt 47)

2. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 53)

3. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 55–57, 64 ja 66)
164

Lõpuks on komisjon Esimese Astme Kohtu küsimustele vastates viidanud uurimusele, mis ei ole toimikus esitatud, kuid on lisatud ajutiste meetmete kohaldamise menetluses komisjoni poolt teisena esitatud märkustele. Kuna seda dokumenti ei ole käesoleva kohtuasja toimiku juurde võetud, ei saa Esimese Astme Kohus hinnata selle asjakohasust. Peale selle tuleb märkida, et komisjon ei ole kõnealuse dokumendi käesoleva asja juurde võtmist sõnaselgelt taotlenud. Kui ka eeldada, et komisjoni vastust tuleks tõlgendada sellise taotlusena, peab möönma, et kodukorra artikli 46 kohaselt tuleb faktilised ja õiguslikud argumendid ning tõendid põhimõtteliselt märkida kostja vastuses. Selle kodukorra artikli 48 lõike 1 kohaselt võivad pooled esitada tõendeid repliigis ja vasturepliigis, kuid nad peavad tõendite hilist esitamist põhjendama, vastasel juhul lükatakse need tagasi (Esimese Astme Kohtu 28. septembri 1993. aasta otsus kohtuasjas T-84/92: Nielsen et Møller vs. Majandus- ja Sotsiaalkomitee, EKL 1993, lk II-949, punkt 39; 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T-66/92: Herlitz vs. komisjon, EKL 1994, lk II-531, punkt 41, ja 6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas T-100/00: Campoli vs. komisjon, EKL AT 2001, lk I-A-71 ja II-347, punkt 19). Lisaks tuleb rõhutada, et maisi mahukaalu kui kvaliteedinõude asjakohasus on hagiavaldusest alates hageja poolt tõstatatud keskne küsimus, mida hageja ning teised liikmesriigid esitasid juba määruse eelnõu koostamisel. Seega, kuna tõendite hilist esitamist ei ole põhjendatud, on see uurimus igal juhul vastuvõetamatu.
35

Lisaks väidab hageja vääralt, et asjaomane tarbija ei taju, et kõnealusel hüüdlausel oleks tähendus, kuna ei ole olemas päritolust tulenevalt perfektset vett, õlut, limonaadi või puuviljamahla, sest need erinevad kaubad peavad enne pudelisse villimist tingimata läbima erinevad filtreerimise, puhastamise, mikrobioloogilise käitlemise, gaseerimise või fermenteerimise protseduurid. Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis c nimetatud absoluutse keeldumispõhjuse esinemise hindamisel ei ole asjakohane see, kas taotletava kaubamärgi tähendus on tehniline.
180

Teiseks, osas, milles hagejad soovivad tugineda nendele dokumentidele, et tõendada tallõli toorvaigu ja õlivaigu vähesuse väidetavat üldtuntust vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal, siis tuleb märkida, et Resinalli teates ei ole täpsustatud ei tooraineid, mida väidetav vähesus puudutab, ega põhjust, mis selle vähesuse tingis, ja et menetlusse astujad väitsid, ilma et hagejad sellele vastu oleks vaielnud, et Resinall ei müünud vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ja teate avaldamise ajal Euroopas kampolvaike. Peale selle viitab DRT avaldus terpeeni derivaatidele ja menetlusse astujad väitsid, ilma et hagejad sellele vastu oleks vaielnud, et see, mis kehtib terpeeni derivaatide suhtes, ei pruugi kehtida kampolvaikude suhtes. Lisaks osas, milles see avaldus puudutab õlivaiku, tuleb märkida, et sellest avaldusest ei tulene selgelt, kas see viitab tootmise kasvule või hinnatõusule ja et isegi viide hinnatõusule ei tõenda tingimata vähesust. Lõpuks tuleneb vaikude ülevaatest, et see ei käsitle konkreetselt tallõli toorvaiku ja õlivaiku, vaid kõiki tooraineid ja eelkõige süsivesinikke, et see viitab üldisel moel raskustele aastal 2005, kuid tarnete stabiilsusele aastal 2006 ja et 2005. aasta raskused olid seotud pigem hinnatõusude ja hindade kõikumisega kui kahe kõnealuse tooraine kättesaadavusega. Ainus viide nende kahe tooraine vähesusele puudutab konkreetselt aastat 2005 ja selgitab nii seda vähesust kui ka suuremaid kulusid eelkõige suuremate energiakuludega. Järelikult tuleb sedastada, et need dokumendid ei tõenda, et tallõli toorvaigu ja õlivaigu vähesus oli vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel üldteada ja et komisjon oli kohustatud seetõttu seda küsimust uurima.
143

Hageja poolt septembril 2003 pakutud kohustuste osas, millele komisjon tugineb, et õigustada meetme proportsionaalsust, on tõsi, et need näevad ette De Beersiga kaubandussuhete täieliku ja kindlaksmääramata ajaks lõpetamise. Siiski sedastab Esimese Astme Kohus ühest küljest, et need kohustused sätestasid kaubandussuhete niisuguse lõpetamise alates 2013, mitte aga alates 2009, mis jättis Alrosale neli lisa-aastat, et väljaspool SRÜ-d välja arendada turustussüsteem, mis võimaldab tal müüa samas mahus töötlemata teemante, nagu varem De Beersile müüdi. Sellise süsteemi rakendamine oli ilmselt vajalik, et võimaldada kolmandatele isikutele juurdepääsu Alrosa toodangule ning viimasel täielikult konkureerida De Beersiga. Teisest küljest võttis Alrosa need kohustused tagasi, kuna need ei olnud majanduslikult jätkusuutlikud. Lõpuks ei saa asjaolu tõttu, et ettevõtja pakkus teataval hetkel kohustusi endast tulenevatel põhjustel, eeldada, et need kohustused on proportsionaalsed, ning see asjaolu ei vabasta komisjoni kohustusest kontrollida kohustuste vastavust ning vajalikkust taotletava eesmärgiga võrreldes. Järelikult ei mõjuta otsuse õiguspärasust asjaolu, et Alrosa pakkus septembris 2003 teatavaid kohustusi.
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (apellatsioonkaebuste koda)

5. juuli 2007

Kohtuasi T‑247/06 P

Carlos Sanchez Ferriz

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud – Karjääriarengu aruanne – 2003. aasta hindamine – Põhjendamatu apellatsioonkaebus

Ese: Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (teine koda) 28. juuni 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas F‑19/05: Sanchez Ferriz vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), milles taotletakse selle kohtuotsuse tühistamist.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista käesoleva kohtuastme kohtukulud välja Carlos Sanchez Ferrizelt.

Kokkuvõte

Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

Võrdse kohtlemise põhimõtet on rikutud, kui kahte isikute rühma, kelle õiguslik ja faktiline olukord üksteisest oluliselt ei erine, koheldakse erinevalt või kui erinevaid olukordi käsitletakse ühtemoodi.

Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumiseks ei saa pidada seda, kui karjääriarengu aruande eri rubriikide alusel antud punktide kaalumist sätestava reegli kohaldamise tõttu saavad kaks ametnikku, kellel on aruande ühes rubriigis täpselt sama arv punkte, pärast teiste rubriikide alusel punktide lisamist erineva punktide koguarvu, kuna niisugune erinevus kajastab seda, et need ametnikud ei ole teiste rubriikide osas ühesuguses olukorras. Sama järeldus kehtib siis, kui ühe rubriigi alusel erineva arvu punkte saanud kaks ametnikku saavad pärast teiste rubriikide alusel punktide lisamist ühesuguse punktide koguarvu.

(vt punktid 36 ja 37)

Viited: 7. veebruar 1991, liidetud kohtuasjad T‑18/89 ja T‑24/89: Tagaras vs. Euroopa Kohus (EKL 1991, lk II‑53, punkt 68); 28. oktoober 2004, liidetud kohtuasjad T‑219/02 ja T‑337/02: Lutz Herrera vs. komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑319 ja II‑1407, punkt 93); 25. oktoober 2005, kohtuasi T‑43/04: Fardoom ja Reinard vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑329 ja II‑1465, punkt 42); 28. november 2006, kohtuasi T‑47/04: Milbert jt vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 53).
76

Komisjon leiab vastupidi, et ta piirdus selle tõdemisega, et Madalmaade Kuningriik ei tõendanud, et tal tuleb lahendada ainuomane probleem seoses tahkete osakeste heitkogustega, mida tekitavad direktiivi 98/69 kohaldamisalasse kuuluvad mootorsõidukid. Ta tõdes enda väitel vaid seda, et kui siseveeteede transport ja meretransport põhjustavad ühes liikmesriigis palju kõrgema tahkete osakeste sisalduse õhus kui teistes ja kui üksnes 25% uutest sõidukitest selles riigis kasutavad diiselkütust, ei ole tõendatud see, et esineb tahkete osakeste sisalduse ainuomane probleem, mille põhjustab tahkete osakeste filtri puudumine ühel osal nendest sõidukitest, mis on lubatud direktiiviga 98/69.
52

Hageja esitatud dokumendid ei anna alust järeldada, et taotletav kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime. Esiteks ei ole neil dokumentidel märgitud kuupäeva või siis on need registreerimistaotlusest hilisemad, teiseks puudutavad need kaupade müüki geograafilistes piirkondades, kus inglise keel ei ole ametlik keel, ning kolmandaks viitavad kõnealused dokumendid üksnes taotletavast kaubamärgist erinevale kujutismärgile või siis ärinimele. Igal juhul ei tõenda need dokumendid – mis ei võimalda teha kindlaks selle kaubamärgi all müüdud kaupade turuosa —, et inglise keelt kõnelev avalikkus tajub seda tähist päritolutähisena.
55

Seda järeldust ei lükka ümber ka Euroopa Kohtu 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-229/05 P: PKK ja KNK vs. nõukogu (EKL 2007, lk I-439, punktid 114–119). Selles kohtuotsuses, milles Euroopa Kohtul oli palutud hinnata ühe hageja advokaadi avalduste väärtust, millega püüti õigustada hageja poolt talle antud volitust, otsustas Euroopa Kohus, et need avaldused, mis on tehtud ühe liikmesriigi advokatuuri liikme poolt, kelle suhtes kehtib kutseala eetikakoodeks, on juhtumit iseloomustavaid erilisi asjaolusid arvestades piisavad selleks, et tõendada, et hagejal oli õigus advokaate volitada. Juhtumi eripära seisnes selles, et hageja oli organisatsioon, kellel ei olnud juriidilise isiku staatust, mistõttu Euroopa Kohtu rõhutas, et ei Euroopa Kohtu põhikirjas, kodukorras ega Esimese Astme Kohtu kodukorras, pole peetud silmas hagi esitamist organisatsioonide poolt. Euroopa Kohus asus seisukohale, et sellises erandlikus olukorras tuli vältida liigset formaalsust ja järelikult võimaldada hagejast organisatsioonil mis tahes vahenditega tõendada, et tal oli õigus advokaate volitada.
Liikmesriik, kelle ametiasutused on abi andmisel rikkunud EÜ artiklis 88 ette nähtud menetlusnorme, võib tugineda abi saanud ettevõtja õiguspärasele ootusele, et vaidlustada liidu kohtus komisjoni otsuse kehtivus, millega teda kohustati abi tagasi nõudma, mitte aga selleks, et vabaneda kohustusest võtta meetmeid, mis on vajalikud, et täita komisjoni otsust. Kuid arvestades teatamiskohustuse keskset rolli, et komisjoni poolt riigiabi suhtes läbiviidav kohustuslik kontroll oleks tõhus, siis võivad abisaajad tugineda õiguspärasele ootusele, et abi on seaduslik, põhimõtteliselt vaid juhul, kui abi andmisel on järgitud EÜ artiklis 88 ette nähtud menetlust, ja hoolas ettevõtja peab suutma üldjuhul kindlaks teha, kas seda menetlust järgiti.

Kui komisjon viivitab otsustamisega, et abi on ebaseaduslik ja tuleb lõpetada ning liikmesriik peab selle tagasi nõudma, võib nimetatud abi saajatel teatud asjaoludel tekkida õiguspärane ootus, mis võib takistada komisjoni kohustamast liikmesriiki abi tagastamist nõuda. Kuid arvestades õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõtetest tulenevaid nõudeid, takistab komisjoni ettepanekul vastu võetud nende nõukogu otsuste sõnastusega, millega lubatakse liikmesriigil kehtestada aktsiisivabastusi või aktsiisimäära vähendamisi vastavalt direktiivile 92/81 mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta, tekitatud ebaselge olukord üksnes selle abi tagasinõudmist, mis oli antud vaidlusaluse maksuvabastuse alusel kuni ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse Euroopa Liidu Teatajas avaldamiseni. Alates sellest avaldamisest peab aga abisaaja teadma, et kui vaidlusalune abi on riigiabi, peab komisjon seda vastavalt EÜ artiklile 88 lubama. Sellest järeldub, et ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse avaldamine lõpetab tegelikult õiguspärase ootuse, mis võis abisaajal varem olla maksuvabastuse seaduslikkuse suhtes. Nimelt kaotatakse avaldamisega igasugune ebamäärasus, mis on seotud nõukogu heakskiitvate otsuste sõnastusega, asjaolu suhtes, et komisjon peab kõnealused meetmed EÜ artikli 88 kohaselt heaks kiitma, kui need kujutavad endast riigiabi.

Mis puudutab erandlikke asjaolusid, mis võisid tekitada ebaseadusliku abi saajal õiguspärase ootuse, et abi on seaduslik, siis komisjoni ilmselge tegevusetus ei oma tähtsust, kui abikavast ei ole talle teatatud. Selline on lahendus ka juhul, kui abikava rakendati ilma, et sellest oleks ette teatatud, nagu on nõutud 11. detsembri 1973. aasta kohtuotsuses Lorenz, 120/73, ning järelikult ilma et oleks täies ulatuses järgitud EÜ artiklis 88 ette nähtud menetlust.

(vt punktid 43, 45, 54–56, 81 ja 84)