ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division tõdes, et Ikeal puudus pädevus määruse nr 2398/97 vaidlustamiseks EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel ja ta tühistas VAT and Duties Tribunali otsuse, misjärel otsustas nimetatud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kui arvestada [VLO] vaekogu 30. oktoobri 2000. aasta ettekande WT/DS1412/R punkti 7.2 alapunktides g ja h ning apellatsioonikogu 1. märtsi 2002. aasta ettekande WT/DS1141/AB/R lõikudes 86 ja 87 esitatud tõdemusi, siis kas nõukogu 28. novembri 1997. aasta määrus (EÜ) nr 2398/97 […] on osaliselt või tervikuna ühenduse õigusega vastuolus, kuna see: — kohaldas müügi, üld- ja halduskulude ning kasumi arvutamisele vääri meetodeid, mis on vastuolus [alg]määruse artikli 2 lõike 6 punktiga a (muudetud kujul) ja dumpinguvastase lepingu artikli 2.2.2 punktiga ii, — kohaldas normaalväärtuse ja ekspordihindade võrdlusel dumpingumarginaalide kindlaksmääramiseks vääri meetodeid, sh „nullimismeetodit”, mis on vastuolus [alg]määruse artikli 2 lõikega 11 ja dumpinguvastase lepingu artikliga 2.4.2, ja/või — ei võtnud arvesse kõiki asjakohaseid kahju tekitavaid tegureid, mis mõjutavad ühenduse tootmisharu olukorda, ja tuvastas ühenduse tootmisharule tekitatud kahju ekslikult, tuginedes väljaspool ühenduse tootmisharu tegutsevaid äriühinguid puudutavatele asjaoludele, rikkudes nii [alg]määruse artikli 3 lõiget 5 ja dumpinguvastase lepingu artiklit 3.4? 2. Kas üks või mitu järgnevat määrust: — […] nr 1644/2001 […], — […] nr 160/2002 […] ja/või — […] nr 696/2002 […] on vastuolus ühenduse õigusega (muu hulgas [alg]määruse artikliga 1, artikli 7 lõikega 1 ja artikli 9 lõikega 4 dumpinguvastase lepingu artikleid 1, 7.1 ja 9 arvesse võttes), kuna need võeti vastu algse uurimisperioodi ajal kogutud teabe ümberhindamise alusel, kusjuures see ümberhindamine näitas, et algse uurimisperioodi ajal dumping puudus või oli selle tase madalam, kuid eelnimetatud määrused ei sätesta mingisugust määruse nr 2398/97 alusel tasutud summade tagasimaksmise võimalust? 3. Kas määrused nr 1664/2001, nr 160/2002 ja nr 696/2002 on vastuolus ka [alg]-määruse artikli 7 lõikega 2 ja artikli 9 lõikega 4 ning proportsionaalsuse põhimõttega, kuna need sätestavad dumpinguvastase tollimaksu suuruses, mis ei ole täiesti proportsionaalne dumpingu taseme ja kahjuga, mille hüvitamiseks tollimaks on ette nähtud? 4. Kas vastused eelnevatele küsimustele erinevad olenevalt sellest, kas eksport on pärit Indiast või Pakistanist, arvestades: — menetlusi [VLO-s] ja/või — komisjoni järeldusi, mis sisalduvad määrustes nr 1664/2001, nr 160/2002 ja nr 696/2002? 5. Kas eelnevatele küsimustele antud vastuseid arvesse võttes: a) peab liikmesriigi toll maksma tagasi kogu määruse nr 2398/97 alusel sissenõutud dumpinguvastase tollimaksu või osa sellest ja b) kui see on nii, siis kellele ning millistel tingimustel peaks vastav tagasimaksmine toimuma?”
83

Teiseks ja igal juhul on erinevate tegurite kasutamine pensioni staažilisa arvutamisel vastavalt soole ja vanusele objektiivselt põhjendatud vajadusega tagada ühenduse pensioniskeemi usaldusväärne finantsjuhtimine. Kui ametnik laseb personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 alusel ühenduse eelarvesse kindlustusmatemaatilise väärtuse või kindlasummalise tagasiostmisväärtuse näol üle kanda kapitali, mis vastab tema ühenduse teenistusse asumisele eelnevalt omandatud pensioniõigustele, saab ta vastutasuks õiguse hilisematele hüvitistele ühenduse pensioniskeemist, s.o õiguse staažilisade näol, mille suurus on võrdeline temale antud pensioniõigusliku staažiga. Selle õiguse tegeliku väärtuse kindlaksmääramiseks peab ühenduse asjaomane institutsioon arvesse võtma rida tegureid, nagu oletatav ajavahemik, mille jooksul puudutatud isiku poolt toodud kapital on ühenduse eelarves, tema oodatav tõus karjääriredelil, tõenäosus, et talle neid hüvitisi makstakse, ja nende hüvitiste maksmise tõenäoline kestus. On ilmselge, et need tegurid sõltuvad eelkõige puudutatud isiku soost ja vanusest tema ühenduse pensioniskeemiga liitumise hetkel. Nii on omaksvõetud asjaolu, et naiste eluiga on pikem kui meestel. Teiselt poolt, kui isik asub ühenduse teenistusse pensionieast tunduvalt nooremana, esineb suurem tõenäosus, et ta sureb enne selle ea saavutamist, kui isiku puhul, kes võetakse tööle vanuses, mis on lähemal pensionieale. See isik jätab lisaks oma toodud kapitali kauemaks ühenduse eelarvesse kui pensionieale lähemal olev ametnik. Teisisõnu, sellised tegurid nagu ametisoleku kestus puudutatud isiku töölevõtmise ja pensionilemineku vahelisel ajal ning tõenäoline ajavahemik, mis määratakse kindlaks statistiliste andmete põhjal ja mille jooksul ta saab ühenduse vanaduspensioni, mõjutavad vahetult ühenduse finantsvastutust iga üksiku puudutatud ametniku ees ning ühenduse pensionisüsteemi usaldusväärne finantsjuhtimine nõuab, et neid tegureid võetaks arvesse ja hinnataks õigesti. Nõukogu võtab seega ümberarvutusvalemis õigesti arvesse puudutatud isiku vanuse ja sooga seotud kindlustusmatemaatilisi tegureid.”
33

Kuid selles osas tuleb meenutada, et pädevad siseriiklikud ametiasutused peavad tõendama esiteks seda, et nende õigusnormid vastavad EÜ artiklite 45 ja 46 tähenduses olulise huvi või kohtupraktikas tunnustatud ülekaaluka avaliku huvi nõudmistele, ja teiseks seda, et nimetatud õigusnormid on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega (vt selle kohta 2. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-41/02: komisjon vs. Madalmaad, EKL 2004, lk I-11375, punkt 47; 13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-38/03: komisjon vs. Belgia, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 20, ja 15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-255/04: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2006, lk I-5251, punkt 29).
2

Eelotsusetaotlus on esitatud Hutchison 3G UK Ltd, mm02 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd ja Vodafone Group Services Ltd ning Commissioners of Customs and Excise (kaudsete maksudega tegelev asutus), kellel on käibemaksu kogumise pädevus Ühendkuningriigis, vahelise kohtuvaidluse raames ning selles taotletakse käibemaksu mahaarvamist, mida need äriühingud väidetavalt tasusid Secretary of State for Trade and Industry (kaubanduse ja tööstuse riigisekretär; edaspidi „riigisekretär”) poolt 2000. aastal enampakkumisele panemise teel antud kolmanda põlvkonna mobiilside (UMTS) litsentside (edaspidi „põhikohtuasjas kõnealused litsentsid”) eest.
66

Käesolevas asjas nähtub AEntG § 2 lõikest 3, et kui väljaspool Saksamaad asutatud ettevõtja kasutab nimetatud liikmesriigi territooriumil töötajaid, on ta lähetatud töötaja kogu tegeliku töötamise aja ja vähemalt ühel ehitusplatsil töötamise aja kestel, ilma et see kohustus kehtiks siiski pärast 2-aastast tähtaega, kohustatud säilitama saksa keeles teatavaid dokumente nii, et tal oleks võimalik need dokumendid järelevalveasutuste nõudmisel ehitusplatsil esitada. Nagu Saksamaa valitsus kohtuistungil täpsustas, ilma et komisjon oleks seda vaidlustanud, on asjaomased dokumendid tööleping, palgatõendid ning tunnistused tööaja ja väljamakstud palga kohta.
31

Neil asjaoludel otsustas Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas nõukogu […] kuuenda direktiivi […] artikli 4 lõike 5 kolmandat lõiku koosmõjus D lisa punktiga 1 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik annab mobiilsidesüsteemidele sageduste kasutamise õigused UMTS/IMT-2000, GSM/DCS-1800 ja TETRA standardite alusel (edaspidi „sageduste kasutamise õigused mobiilsidesüsteemidele”) sageduste kasutustasu eest, on tegemist telekommunikatsioonisektorisse kuuluva tehinguga? 2. Kas kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriiki, kelle siseriiklikus õiguses ei ole kehtestatud maksukohustuslaseks olemise tingimusena [samas sättes] nimetatud kriteeriumi – tegevuse tühist mahtu (niinimetatud de minimis reegel) – tuleb igal juhul käsitada maksukohustuslastena igasuguse telekommunikatsioonisektorisse kuuluva tegevuse korral, isegi juhul, kui nimetatud tegevuse mahu võib hinnata tühiseks? 3. Kas kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik annab sageduste kasutamise õigused mobiilsidesüsteemidele kasutustasude eest [mis vastavad kogusummadele] 831595241,10 eurot (UMTS/IMT-2000), 98108326 eurot (GSM/DCS-1800) ja 4832743,47 eurot (TETRA), tuleb seda käsitleda tühises mahus tehtud tehinguna, mistõttu liikmesriik on selles tehingus maksukohustuslane? 4. Kas kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et tegemist oleks konkurentsi olulise moonutamisega, kui liikmesriik, andes sageduste kasutamise õigused mobiilisidesüsteemidele [kasutustasude eest, mis vastavad kogusummadele] 831595241,10 eurot (UMTS/IMT-2000), 98108326 eurot (GSM/DCS-1800) ja 4832743,47 eurot (TETRA), sageduskanali kasutamise tasu kogudes selle pealt käibemaksu ei maksa, kuid eraõiguslikud sageduskanali pakkujad peavad sellelt tegevuselt käibemaksu maksma? 5. Kas kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et tehingut, millega liikmesriik, kes mobiilside operaatorfirmadele annab sageduste kasutamise õigused mobiilsidesüsteemidele selliselt, et esmalt teeb kindlaks sageduste kasutamise õiguste eest makstava tasu kõrgeima pakkumise ning seejärel annab kõrgeima pakkumise tegijale sagedused, ei teinud [see liikmesriik] ametivõimuna, mistõttu tuleb [nimetatud liikmesriiki] käsitleda selle tegevusega seoses maksukohustuslasena, hoolimata õiguste andmise akti õiguslikust liigitusest [kõnealuse] liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt? 6. Kas kuuenda direktiivi artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi poolt sageduste kasutamise õiguste mobiilsidesüsteemidele andmist, nagu see on kirjeldatud viienda küsimuse raames, tuleb käsitada majandustegevusena, mistõttu liikmesriik on selle tegevusega seoses käsitatav maksukohustuslasena? 7. Kas kuuendat direktiivi tuleb tõlgendada nii, et tasud, mida makstakse sageduste kasutamise õiguste mobiilsidesüsteemidele andmise eest, kujutavad endast brutotasu (mis juba sisaldab käibemaksu) või netotasu (millele alles lisandub käibemaks)?”
30

Kärnteni jahiseaduse artikkel 51 sätestab: „1. Kogu aasta vältel ei ole lubatud jahti pidada: […] 2. Lõikes 1 nimetamata jahiulukiliikide kohta kehtestab liidumaa valitsus määrusega ning arvestades hea jahimajanduse põhimõtteid (artikkel 3), ohustatud jahiulukiliikide kaitse vajadusi ja jahiulukite vanust, sugu ja bioloogilisi iseärasusi, millistele jahiulukitele ei või kas kogu aasta vältel või teatud ajavahemikel (jahikeeluajad) jahti pidada. […] 3. Erakordsete ilmastikutingimuste, loodusõnnetuste, epideemiate jne põhjustatud jahiulukite kadudest tingitud ohu tõttu jahiulukite populatsioonidele võib liidumaa valitsus hea jahipidamise huvides pikendada jahikeeluaegasid kogu liidumaa territooriumil, teatud haldusüksustes või teatud jahipiirkondades või määrata, et teatud jahiulukiliikide küttimine on kogu aasta vältel keelatud. See määrus tunnistatakse kehtetuks, kui selle andmise alus on lakanud eksisteerimast. 4. Liidumaa valitsus võib teatud jahiulukiliikide puhul pikendada lõigete 1 ja 2 alusel kehtestatud jahikeeluaegasid kas kõigi või mõne jahipiirkonna ulatuses või need tühistada või neid lühendada, kui ei ole tegemist lõikes 4a loetletud jahiulukiliikidega, kui see on põhjendatud hea jahimajanduse huvides ning arvestab kohalike või kliimatingimustega. Sellise määruse võib kehtestada maksimaalselt kaheks aastaks. 4a. Kogu aasta vältel kaitstud jahilinnuliikide isendite […] valikuliseks ja vähesel arvul surmamiseks, püüdmiseks või pidamiseks võib liidumaa valitsus muu rahuldava lahenduse puudumisel tühistada lõike 1 alusel kehtestatud jahikeeluaja või seda lühendada rahvatervise, avaliku julgeoleku või lennuliikluse turvalisuse huvides, vältimaks tõsist kahju põllukultuuridele, kariloomadele, kalastuspiirkondadele ja vetele, loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitseks või teaduslikel eesmärkidel, taasasustamise, uuesti loodusesse laskmise ja selleks vajaliku paljundamise eesmärgil. Sellise määruse vastuvõtmine on lubatud üksnes tingimusel, et määruses nimetatud liikide populatsioonide kaitsestaatus on vaatamata jahikeeluaja tühistamisele või lühendamisele soodne. Muude kui kogu aasta vältel kaitstud jahilinnuliikide puhul on selle määruse vastuvõtmine ülejäänud tingimuste täitmisel lubatud vara kaitseks üldiselt või loodusliku elupaiga kaitseks. Selle määruse võib kehtestada maksimaalselt kaheks aastaks. 5. Liidumaa valitsus võib jahiulukiliigi – välja arvatud lõikes 4a loetletud liigid – kaitseks kehtestatud jahikeeluaja haldusüksuse kõigis jahipiirkondades või osades neist sobivaks ajaks katkestada, kui seda nõuavad hea jahimajanduse või põllu- ja metsamajanduse huvid. Lõikes 4a loetletud jahiulukiliikide puhul on jahikeeluaja katkestamine siiski lubatud üksnes juhul, kui see on vajalik mõne lõikes 4a nimetatud huvi kaitseks, kui muud rahuldavad lahendused puuduvad ning tingimusel, et on täidetud lõike 4a teise lause tingimused. […]”.
43

Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Saksamaa Liitvabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Saksamaa Liitvabariigilt. Vastavalt kodukorra artikli 69 lõike 4 esimesele lõigule kannavad menetlusse astunud Prantsuse Vabariik, Madalmaade Kuningriik ja Soome Vabariik oma kohtukulud ise.
79

Niisuguse seisukohaga ei saa nõustuda. Tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on sedastanud, et direktiivi 79/409 ja direktiivi 92/43 õiguslik kord on erinev (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 50–57). Siit tuleneb, et liikmesriik ei saa jätta täitmata kohustust, mis on talle direktiivi 79/409 artikli 4 lõigetega 1 ja 2 pandud, tuginedes muudele meetmetele kui need, mis on sätestatud selles direktiivis.
Keywords

Summary



Keywords

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohtueelne menetlus – Märgukiri – Tingimus – Liikmesriigile pandud kohustuse eelnev rikkumine – Selle riigi märkused – Oluline menetlusnõue – Enne direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist saadetud märgukiri selle direktiivi ülevõtmata jätmise kohta – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 226)

Summary

Märgukirja saatmine eeldab asjaomase liikmesriigi kohustuste eelnevat rikkumist. Liikmesriigi võimalus märkuste esitamiseks kujutab endast isegi juhul, kui ta otsustab seda võimalust mitte kasutada, olulist garantiid, mille asutamisleping on ette näinud ning mille järgimine on oluline menetlusnõue, mis peab olema täidetud, et liikmeriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetlus oleks nõuetekohane. Järelikult ei saa märgukirja saata juhul, kui direktiivi ülevõtmise tähtaeg ei ole möödunud.

(vt punkt 7)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid

(EÜ artikkel 234)

2. Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – Vormitud mozzarella pitsajuust, mida säilitatakse üks kuni kaks nädalat madalal temperatuuril – Klassifitseerimine kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 0406 10

Summary

1. Kui Euroopa Kohus on saanud eelotsusetaotluse tariifse klassifitseerimise küsimuses, on tema ülesandeks kõnealuste toodete ise klassifitseerimise asemel pigem siseriiklikule kohtule nende kriteeriumide selgitamine, mille kohaldamine võimaldab viimasel vaidlusaluseid tooted õigesti kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerida, seda enam, et Euroopa Kohtul ei pruugi olla kogu vajalikku asjakohakohast teavet. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohus klassifitseerimisotsuse tegemiseks igal juhul paremas olukorras.

(vt punkt 19)

2. Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (muudetud määrusega nr 1832/2002) I lisas sisalduva kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 0406 10 tuleb tõlgendada selliselt, et seda kohaldatakse vormitud mozzarella pitsajuustu suhtes, mida säilitatakse pärast valmistamist üks kuni kaks nädalat 2–4 °C juures, välja arvatud juhul, kui see säilitamine on piisav, et toimuks muutumisprotsess, mille käigus omandab nimetatud mozzarella ühe või mitu uut objektiivset tunnust ja omadust, eelkõige koostises, välimuses ja maitses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tuvastama, kas need tingimused on täidetud.

(vt punkt 37 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksustatav summa

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 11 A osa lõike 2 punkt a ja lõike 3 punkt c

Summary

Müügilepingu raames, mis on sõlmitud eesmärgiga, et vastavalt ostja poolt ette nähtud sõiduki kasutusotstarbele tarnib edasimüüja selle koos registreerimisega ja hinna eest, mis sisaldab registreerimismaksu, mille ta enne tarnimist on tasunud, ei kuulu see maks, mille maksustatav teokoosseis tekib mitte sellest tarnest, vaid sõiduki esmasest registreerimisest riigi territooriumil, kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 11 A osa lõike 2 punkti a ja lõike 3 punkti c mõttes nende maksude, tollimaksude, lõivude ja tasude alla, mis peavad kuuluma maksustatava summa hulka. Taoline maks vastab sellisele summale, mille maksukohustuslane saab sõiduki ostjalt viimase nimel ja eest tehtud kulude tagasimaksena sama sätte lõike 3 punkti c mõttes ja mis ei kuulu maksustatava summa hulka.

(vt punktid 14, 16, 30 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kaupade vaba liikumine – Kaubavahetus kolmandate riikidega – Tollikontrolli all töötlemise protseduur

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 133 punkt e)

2. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Institutsioonide õigusaktid

(EÜ artikkel 234; nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 133 punkt e)

3. Kaupade vaba liikumine – Kaubavahetus kolmandate riikidega – Tollikontrolli all töötlemise protseduur

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 133 punkt e)

4. Kaupade vaba liikumine – Kaubavahetus kolmandate riikidega – Tollikontrolli all töötlemise protseduur

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 133 punkt e; komisjoni määrus nr 2454/93, artikli 502 lõige 3)

Summary

1. Tollikontrolli all töötlemise taotluse kontrollimise raames määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 2700/2000, artikli 133 punkti e alusel tehtud tolliseadustiku komitee otsus ei ole siduv siseriiklikele tolliasutustele, kes otsustavad sellise taotluse üle.

(vt punkt 33 ja resolutiivosa punkt 4)

2. Tollikontrolli all töötlemise taotluse kontrollimise raames määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 2700/2000, artikli 133 punkti e alusel tehtud tolliseadustiku komitee otsuse kehtivust ei saa EÜ artikli 234 alusel kontrollida.

(vt punkt 41 ja resolutiivosa punkt 3)

3. Tollikontrolli all töötlemise taotluse kontrollimise raames määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 2700/2000, artikli 133 punkt e, milles on ette nähtud tollikontrolli all töötlemise loa andmiseks vajalikud majanduslikud tingimused, viitab „sarnast kaupa valmistavate ühenduse tootjate olulis[tele] huv[idele]”. Tollikontrolli all töötlemise taotluse kontrollimise raames nimetatud sätte alusel tuleb arvesse võtta mitte üksnes lõpptoote turgu, vaid samuti turu majanduslikku olukorda seoses nimetatud toodete valmistamiseks kasutatud toorainega.

(vt punktid 47 ja 52 ning resolutiivosa punkt 1)

4. Kriteerium, mis on seotud töökohtadega, mida kavandatavad töötlemistoimingud vähemalt peavad looma, võib kuuluda kriteeriumide hulka, mida tuleb arvesse võtta fraasi „luua või säilitada töötlemistegevust” hindamisel määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 2700/2000, artikli 133 punkti e ja määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, artikli 502 lõike 3 tähenduses, kuid need kriteeriumid ei piirdu ainult sellega. Nimetatud kriteeriumid sõltuvad tegelikult asjaomase töötlemistegevuse laadist ning siseriiklik tolliasutus, kelle ülesanne on nende kahe sätte kohaselt majanduslike tingimuste kontrollimine, peab hindama kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas loodud töökohtade arvu, tehtud investeeringu suurust või kavandatava tegevuse kestvust.

(vt punkt 59 ja resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem

(Nõukogu määrus nr 2988/95, artikli 2 lõige 2; komisjoni määrus nr 3887/92, artikli 9 lõige 2 ja komisjoni määrus nr 2419/2001, artikkel 31)

Summary

Määruse nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 2 lõike 2 teist lauset, mis sätestab, et kui halduskaristusi määravaid ühenduse sätteid muudetakse hiljem, kohaldatakse tagasiulatuvalt kergemaid sätteid, ei kohaldata, kui pärast seda, kui on tuvastatud deklareeritud pindala 20% ületamine võrreldes kindlaksmääratud alaga määruse nr 3887/92, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks, artikli 9 lõike 2 tähenduses, nõutakse kogu algselt antud ühenduse toetuse tagasimaksmist koos lisandunud intressidega, kuigi kõnealune ettevõtja väidab, et tagasimakstava toetuse summa võib määruse nr 2419/2001, millega sätestatakse nõukogu määrusega nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, artikli 31 lõike 3 kohaselt olla väiksem.

Nimelt ei sisalda määruse nr 2419/2001 artikkel 31 karistust ega kujuta seega endast määruse nr 3887/92 artikli 9 lõikest 2 tuleneva karistuse muutmist.

(vt punktid 24, 25 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Kaubamärgiga antavad õigused

(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 5 lõige 1 ja artikli 12 lõige 2)

Summary

Direktiivi 89/104 kaubamärgi kohta artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et eristusvõime alusel nõuetekohaselt omandatud kaubamärgi õiguskaitse ulatuse kindlaksmääramiseks peab kohus võtma arvesse asjaomase avalikkuse taju hetkel, mil nimetatud kaubamärki rikkuv tähis võeti kasutusele, kuna kaubamärgiomaniku õiguste tegelik ja tõhus kaitse ei ole tagatud, kui hinnata segiajamise tõenäosust asjaomase tähise kasutusele võtmisest hilisema aja seisuga.

Kui pädev kohus tuvastab, et sel ajal asjaomane tähis rikkus kaubamärki, tuleb tal võtta meetmed, mis on asjaomase juhtumi tingimusi arvestades kaubamärgiomanikule kõnealuse direktiivi artikli 5 lõikest 1 tuleneva õiguse tagamiseks kõige sobivamad, ja nende meetmete hulka võib eriti kuuluda nimetatud tähise kasutamise lõpetamise kohustamine.

Siiski ei ole alust sellise meetme võtmist kohustada, kui on tuvastatud, et asjaomane kaubamärk on omaniku tegevuse või tegevusetuse tõttu kaotanud eristusvõime ja muutunud vastava kauba või teenuse üldnimeks direktiivi artikli 12 lõike 2 tähenduses ning kaubamärgiomanik on seega kaotanud oma õigused.

(vt punktid 17–18, 20, 24–25, 37 ja resolutiivosa punktid 1–3)