ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 35/10

ET

Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 8. detsembri 2022. aasta otsus (Bundesfinanzgerichti eelotsusetaotlus – Austria) – P GmbH versus Finanzamt Österreich

(Kohtuasi C-378/21) (1)

(Eelotsusetaotlus - Maksualaste õigusaktide ühtlustamine - Ühine käibemaksusüsteem - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikkel 203 - Käibedeklaratsiooni korrigeerimine - Teenuse saajad, kes ei saa mahaarvamisõigust kasutada - Maksutulude saamata jäämise ohu puudumine)

(2023/C 35/11)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: P GmbH

Vastustaja: Finanzamt Österreich

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (muudetud nõukogu 27. juuni 2016. aasta direktiiviga (EL) 2016/1065), artiklit 203

tuleb tõlgendada nii, et

maksukohustuslane, kes on osutanud teenuse ja märkinud arvele vale maksumäära alusel arvutatud käibemaksusumma, ei pea nimetatud sätte järgi tasuma seda osa käibemaksust, mis on arvele märgitud valesti, kui puudub maksutulude saamata jäämise oht, kuna kõik teenuse saajad on lõpptarbijad, kellel ei ole õigust sisendkäibemaksu maha arvata.

(1) ELT C 349, 30.8.2021.
3.

Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et kui direktiivi artikli 4 lõige 2 kohaldamisele ei kuulu, on nende sätetega vastuolus see, kui laenulepingu pooled kehtestavad lepingus tingimuse, mis näeb sõnaselgelt ja ühemõtteliselt ette õiguse see leping kohe ennetähtaegselt lõpetada, kui maksegraafikujärgse makse tasumisega on viivitatud teatud aja, olukorras, kus selles tingimuses ei ole eraldi kokku lepitud ja see kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse tarbija kahjuks.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 8. detsembri 2022. aasta otsus (Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourgi eelotsusetaotlus – Luksemburg) – GV versus Caisse nationale d’assurance pension

(Kohtuasi C-731/21) (1)

(Eelotsusetaotlus - Isikute vaba liikumine - ELTL artikkel 45 - Töötajad - Määrus (EL) nr 492/2011 - Artikli 7 lõiked 1 ja 2 - Võrdne kohtlemine - Sotsiaalsed soodustused - Toitjakaotuspension - Registreeritud elukaaslased - Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt makstakse toitjakaotuspensioni tingimusel, et teises liikmesriigis õiguspäraselt sõlmitud ja registrisse kantud kooselu on kantud riiklikkusse registrisse)

(2023/C 35/19)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: GV

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Caisse nationale d’assurance pension

Resolutsioon

ELTL artiklit 45 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2016. aasta määrusega (EL) 2016/589, artiklit 7

tuleb tõlgendada nii, et

nendega on vastuolus vastuvõtva liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et teises liikmesriigis õiguspäraselt sõlmitud ja registrisse kantud kooselu elusolevale elukaaslasele makstakse toitjakaotuspensioni – millele tal on õigus sel alusel, et tema surnud elukaaslane töötas esimesena nimetatud liikmesriigis – tingimusel, et kooselu on varem kantud selle riigi peetavasse registrisse.

(1) ELT C 73, 14.2.2022.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, tuleb tõlgendada nii, et — kui maksuhaldur keeldub maksukohustuslasele sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse andmisest põhjusel, et maksukohustuslane osales karussellpettuses, siis on selle direktiiviga vastuolus, kui maksuhaldur piirdub selle kindlakstegemisega, et tehing on osa ringarvelduste ahelast; — maksuhalduri ülesanne on esiteks täpselt kirjeldada maksudest kõrvalehoidmise koosseisu tunnuseid ja tõendada pettuslikku tegevust ning teiseks tõendada, et maksukohustuslane osales aktiivselt selles maksudest kõrvalehoidmises või et ta teadis või oleks pidanud teadma, et tehing, mille alusel see õigus tekib, oli seotud nimetatud maksudest kõrvalehoidmisega, mis ei tähenda tingimata, et tehakse kindlaks kõik maksudest kõrvalehoidmises osalenud isikud ja nende vastav tegevus.
2.

Määruse nr 1305/2013, muudetud määrusega 2017/2393, artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis seavad selles sättes ette nähtud toetuse andmise tingimuseks, et taotleja tõendab, et taotluse esitamise ajal on tema põllumajandusettevõtte toodang vähemalt 8 000 eurot.
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 8. detsembri 2022. aasta otsus (Sofiyski gradski sadi eelotsusetaotlus – Bulgaaria) – kriminaalmenetlus järgmiste isikute suhtes: HYA, IP, DD, ZI, SS

(Kohtuasi C-348/21) (1)

(Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Direktiiv (EL) 2016/343 - Süütuse presumptsiooni teatavate aspektide ja õiguse viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul tugevdamine - Artikli 8 lõige 1 - Süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutelul - Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teine lõik ja artikli 48 lõige 2 - Õigus õiglasele kohtulikule arutamisele ja kaitseõigused - Süüdistuse poole tunnistajate ülekuulamine kriminaalasja kohtueelses menetluses ilma süüdistatava ja tema kaitsja juuresolekuta - Võimatus küsitleda süüdistuse poole tunnistajaid kriminaalmenetluse kohtuliku arutamise staadiumis - Riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad kriminaalkohtul tugineda oma otsuses tunnistajate varasematele ütlustele)

(2023/C 35/09)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sofiyski gradski sad

Süüdistatavad põhikohtuasjas

HYA, IP, DD, ZI, SS

Menetluses osales: Spetsializirana prokuratura

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul, artikli 8 lõiget 1, tõlgendatuna koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõiguga ja artikli 48 lõikega 2,

tuleb tõlgendada nii, et

sellega on vastuolus niisuguste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, mis lubavad liikmesriigi kohtul juhul, kui kriminaalasja kohtulikul arutamisel ei ole võimalik süüdistuse poole tunnistajat üle kuulata, tugineda süüdistatava süü või süütuse üle otsustamisel tunnistaja ütlusele, mille ta andis kohtueelses menetluses kohtuniku ees, kuid ilma süüdistatava või tema kaitsja juuresolekuta, välja arvatud juhul, kui tunnistaja puudus kriminaalasja kohtulikult arutamiselt mõjuval põhjusel, kui selle tunnistaja ütlus ei ole ainus või otsustav alus süüdistatava süüdimõistmisele ning kui on olemas korvavad asjaolud, mis on piisavad selleks, et tasakaalustada raskused, mida sellise ütluse arvessevõtmise tõttu põhjustati süüdistatavale ja tema kaitsjale.

(1) ELT C 338, 23.8.2021.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK, artikli 1 lõiget 1 koostoimes selle artikli 4 lõikega 2 ja artikliga 6 tuleb tõlgendada nii, et isikuandmete töötlemine vastab muule eesmärgile kui see, milleks neid andmeid koguti, kui neid andmeid koguti kuriteo uurimise ja avastamise eesmärgil, samas kui esimesena nimetatud töötlemise eesmärk on võtta isik asjaomase kriminaalmenetluse tulemusel vastutusele – seda sõltumata asjaolust, et asjaomast isikut peeti andmete kogumise ajal ohvriks, ja et selline töötlemine on lubatud direktiivi artikli 4 lõike 2 alusel tingimusel, et see vastab selles sättes ette nähtud tingimustele.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artiklit 5 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 1 ja 4 ning harta artikli 19 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tagasisaatmisotsuse tegemine või väljasaatmismeetme võtmine liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibiva raskelt haige kolmanda riigi kodaniku suhtes, kui on põhjendatult alust arvata, et tagasisaatmise korral ähvardab asjaomast isikut kolmandas riigis, kuhu ta välja saadetakse, reaalne oht, et tema valu tugevneb kiiresti, oluliselt ja pöördumatult, sest ainus tõhus valuravi on selles riigis keelatud. Liikmesriik ei või ette näha kindlat ajavahemikku, mille jooksul peab valu tugevnemine aset leidma, et olla takistuseks tagasisaatmisotsusele või väljasaatmismeetmele.
C 24/11

ET

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 24. novembri 2022. aasta otsus (Kúria eelotsusetaotlus – Ungari) – CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt. versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Kohtuasi C-458/21) (1)

(Eelotsusetaotlus - Maksustamine - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikli 132 lõike 1 punkt c - Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides - Meditsiinilise abi andmine meditsiinitöötajate ja parameedikute poolt - Teenus, mida kindlustusandja kasutab selleks, et kontrollida tõsise haiguse diagnoosi õigsust ning otsida ja anda parimat võimalikku meditsiinilist abi ja ravi välismaal)

(2023/C 24/14)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Kúria

Põhikohtuasja pooled

Apellant: CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt.

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punkti c

tuleb tõlgendada nii, et

teenused, mis seisnevad kindlustatu raske haiguse diagnoosi õigsuse kontrollimises, et määrata kindlaks parim võimalik tervishoiuteenus kindlustatu raviks ning tagada, et ravi antakse välisriigis, kui see risk kuulub kindlustuslepingu kohaldamisalasse ja kui kindlustatu seda taotleb, ei kuulu selles sättes ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisalasse.

(1) ELT C 471, 22.11.2021.
Euroopa Kohtu (viies koda) 24. novembri 2022. aasta otsus (Administrativen sad Sofia-gradi eelotsusetaotlus – Bulgaaria) – IG versus Varhoven administrativen sad

(Kohtuasi C-289/21) (1)

(Eelotsusetaotlus - Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 - Tõhus kohtulik kaitse - Riigisisene menetlusnorm, mis näeb ette, et riigisisese sätte liidu õigusele vastavuse vaidlustamiseks esitatud kaebusel puudub ese, kui säte tunnistatakse menetluse käigus kehtetuks)

(2023/C 24/10)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administrativen sad Sofia-grad

Põhikohtuasja pooled

Hageja: IG

Kostja: Varhoven administrativen sad

Resolutsioon

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi menetlusnorm, mille kohaselt juhul, kui riigisisese õiguse säte, mis on tühistamiskaebusega vaidlustatud põhjusel, et see on liidu õigusega vastuolus, tunnistatakse kehtetuks ning seetõttu ei ole sellel enam tulevikus mõju, loetakse vaidluse ese ja kohtuotsuse tegemise vajadus äralangenuks, ilma et pooled oleksid saanud enne väljendada oma võimalikku huvi menetluse jätkamise vastu ja ilma et seda huvi arvesse võetaks.

(1) ELT C 289, 19.7.2021.
3.

Raamotsuse 2002/584, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 24 lõiget 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 teise ja kolmanda lõigu ja artikli 48 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui sellise isiku üleandmine, kelle kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus, lükatakse edasi tema suhtes vahistamismäärust täitvas liikmesriigis alustatud kriminaalmenetluse läbiviimiseks ainuüksi põhjusel, et see isik ei ole loobunud õigusest ilmuda isiklikult kohtute ette, kus see menetlus toimub.
Euroopa Kohtu (suurkoda) 28. oktoobri 2022. aasta otsus (Oberlandesgericht Müncheni eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Kriminaalasi järgmise isiku suhtes: HF

(Kohtuasi C-435/22 PPU) (1)

(Eelotsusetaotlus - Eelotsuse kiirmenetlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artikkel 50 - Schengeni lepingu rakendamise konventsioon - Artikkel 54 - Ne bis in idem’i põhimõte - Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide vaheline väljaandmisleping - Kolmanda riigi kodaniku väljaandmine Ameerika Ühendriikidele liikmesriigi sõlmitud kahepoolse lepingu alusel - Kodanik, kes on teises liikmesriigis samade tegude eest lõplikult süüdi mõistetud ja karistuse täies ulatuses ära kandnud)

(2022/C 472/29)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht München

Põhikohtuasja menetluse pool

HF

Menetluses osales: Generalstaatsanwaltschaft München

Resolutsioon

Schengenis 19. juunil 1990 alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 610/2013), artiklit 54 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 50 lähtudes

tõlgendada nii, et

sellega on vastuolus see, kui liikmesriigi ametiasutused annavad kolmanda riigi kodaniku välja teisele kolmandale riigile, kui esiteks on see kodanik samade tegude eest, millele on viidatud väljaandmistaotluses, teises liikmesriigis lõplikult süüdi mõistetud ja seal talle määratud karistuse ära kandnud, ning teiseks põhineb väljaandmistaotlus kahepoolsel väljaandmislepingul, mis piirab ne bis in idem’i põhimõtte kohaldamisala taotluse saanud liikmesriigis tehtud kohtuotsustega.

(1) ELT C 326, 29.8.2022.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 1. augusti 2022. aasta otsus (Tribunal da Relação de Évora eelotsusetaotlus – Portugal) – kriminaalasi järgmise isiku suhtes: TL

(Kohtuasi C-242/22 PPU) (1)

(Eelotsusetaotlus - Eelotsuse kiirmenetlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Direktiiv 2010/64/EL - Õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele - Artikli 2 lõige 1 ja artikli 3 lõige 1 - Mõiste „oluline dokument“ - Direktiiv 2012/13/EL - Õigus saada kriminaalmenetluses teavet - Artikli 3 lõike 1 punkt d - Kohaldamisala - Riigisisesesse õigusesse üle võtmata jätmine - Vahetu õigusmõju - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artikkel 47 ja artikli 48 lõige 2 - Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon - Artikkel 6 - Vanglakaristuse mõistmine, millest on süüdlane tingimisi vabastatud allutamisega käitumiskontrollile - Käitumiskontrolliga kaasnevate kontrollnõuete rikkumine - Olulise dokumendi tõlkimata jätmine ja tõlgi puudumine selle koostamise juures - Karistuse täideviimise peatamise tühistamine - Tühistamist käsitlevate menetlusdokumentide tõlkimata jätmine - Tagajärjed tühistamise kehtivusele - Menetlusnormi rikkumine, mille tagajärg on suhteline tühisus)

(2022/C 359/13)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal da Relação de Évora

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

TL

menetluses osales: Ministério Público

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2010. aasta direktiivi 2010/64/EL õiguse kohta suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses artikli 2 lõiget 1 ja artikli 3 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, artikli 3 lõike 1 punkti d koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja artikli 48 lõikega 2 ning tõhususe põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peab nende direktiivide sätetega ette nähtud õiguste omanik nende rikkumisele tuginema kindla tähtaja jooksul, mille möödumisel see õigus lõpeb, kui see tähtaeg hakkab kulgema juba enne, kui asjaomast isikut on tegelikult teavitatud keeles, mida ta räägib või mõistab, ühelt poolt tema õiguse suulisele ja kirjalikule tõlkele olemasolust ja ulatusest ning teiselt poolt asjasse puutuva olulise dokumendi olemasolust ja sisust ning sellega seotud tagajärgedest.

(1) ELT C 257, 4.7.2022.
2.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/33/EL, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded, artikli 8 lõikeid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib sõjaseisukorra või erakorralise seisukorra väljakuulutamise või välismaalaste massilise sissevoolu tõttu hädaolukorra väljakuulutamise korral pidada varjupaigataotlejat kinni üksnes selle alusel, et ta viibib selle liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult.
ET Euroopa Liidu Teataja C 313/21

Euroopa Kohtu presidendi 20. augusti 2008. aasta määrus (Special Commissioner of Income Tax'i (London, Ühendkuningriik) eelotsusetaotlus) — Vodafone 2 versus Her Majesty's Revenue and Customs

(Kohtuasi C-203/05) (1)

(2008/C 313/32)

Kohtumenetluse keel: inglise

Euroopa Kohtu president tegi kohtuasja registrist kustutamise määruse.

(1) ELT C 182, 23.7.2005.
EÜ artiklit 43 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel on ettevõtte tulumaksust vabastatud dividendid, mida residendist äriühing saab teiselt residendist äriühingult, samas kui ettevõtte tulumaksu tuleb maksta dividendidelt, mida residendist äriühing saab mitteresidendist äriühingult, milles residendist äriühingule kuulub osalus, mis võimaldab tal kindlalt mõjutada äriühingu otsuseid ja otsustada äriühingu tegevuse üle, võimaldades maksu ümberarvutust maksu ulatuses, mille dividende väljamaksev äriühing on liikmesriigis, milles ta on resident, reaalselt maksnud, ja arvestades, et maksumäär, mida kohaldatakse välismaalt saadud dividendidele, ei tohi olla kõrgem maksumäärast, mida kohaldatakse samast liikmesriigist saadud dividendidele, ning et maksu ümberarvutust on võimalik teha vähemalt summas, mis võrdub dividende väljamaksnud liikmesriigis makstud summaga, kuid ei ületa sealjuures maksusummat, mis tuleb tasuda dividende saava äriühingu liikmesriigis.

EÜ artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel on ettevõtte tulumaksust vabastatud dividendid, mida residendist äriühing saab teiselt residendist äriühingult, samas kui ettevõtte tulumaksu tuleb maksta dividendidelt, mida residendist äriühing saab mitteresidendist äriühingult, milles residendist äriühingule kuulub vähemalt 10 % hääleõigustest, võimaldades maksu ümberarvutust maksu ulatuses, mille dividende väljamaksev äriühing on liikmesriigis, milles ta on resident, reaalselt maksnud, ja arvestades, et maksumäär, mida kohaldatakse välismaalt saadud dividendidele, ei tohi olla kõrgem maksumäärast, mida kohaldatakse samast liikmesriigist saadud dividendidele, ning et maksu ümberarvutust on võimalik teha vähemalt summas, mis võrdub dividende väljamaksnud liikmesriigis makstud summaga, kuid ei ületa sealjuures maksusummat, mis tuleb tasuda dividende saava äriühingu liikmesriigis.

EÜ artiklit 56 tuleb ühtlasi tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel on ettevõtte tulumaksust vabastatud dividendid, mida residendist äriühing saab teiselt residendist äriühingult, samas kui ettevõtte tulumaksu tuleb maksta dividendidelt, mida residendist äriühing saab mitteresidendist äriühingult, milles talle kuulub vähem kui 10 % hääleõigustest, võimaldamata maksu ümberarvutust maksu ulatuses, mille on reaalselt maksnud dividende väljamaksev äriühing liikmesriigis, kus ta on resident.
1)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta direktiivi 2002/2/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 79/373/EMÜ segasööda ringlusse laskmise kohta ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 91/357/EMÜ, artikli 1 punkti 4, mis näeb ette kohustuse märkida segasööda etiketile söödas esinevate söödamaterjalide loetelu koos vastava sisaldusega massiprotsentides kahanevas järjestuses ja sätestab, et nimetatud protsentide puhul on lubatud hälbe suurus ±15 % deklareeritud väärtusest, tuleb tõlgendada nii, et see säte ei ole vastuolus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused, eesmärgiga tagada, et sööda märgistamine ja esitlemine ei oleks tarbijaid eksitav.
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/18

Euroopa Kohtu 25. oktoobri 2007. aasta määrus — Bart Nijs versus Euroopa Ühenduste Kontrollikoda

(Kohtuasi C-495/06 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Edutamine - 2003. aasta edutamine - Karjääriarengu aruanne - Karjääriarengu aruande lõpliku koostamise otsus - Otsus edutada teine ametnik tõlkija-toimetaja ametikohale - Kahju hüvitamise nõue - Osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu ja osaliselt ilmselgelt põhjendamatu apellatsioonkaebus)

(2008/C 22/35)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Bart Nijs (esindaja: advokaat F. Rollinger)

Kostja: Euroopa Ühenduste Kontrollikoda (esindaja: T. Kennedy)

Kohtuasja ese

Apellatsioonkaebus, mis esitati Esimese Astme Kohtu (teine koda) 3. oktoobri 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas T-171/05: Bart Nijs vs. kontrollikoda, millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata — niivõrd, kui rahuldamata jätmine tugines teistele väidetele, kui põhjenduse puudumine — hagi, mille esemeks on esiteks nõue tühistada hageja karjääriarengu aruande lõpliku koostamise otsus ning hagejale teenetepunktide andmise otsus, mis on mõlemad tehtud 2003. aasta edutamisel; nõue tühistada otsus jätta hageja 2004. aastal edutamata ning otsus jätta eelnimetatud otsuste vastu esitatud kaebus rahuldamata ja teiseks kahju hüvitamise nõue

Resolutiivosa

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja B. Nijsilt.

(1) ELT C 42, 24.2.2007.
1.

Vastavalt nõukogu 19. juuni 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1260/2001 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta artikli 15 lõike 1 punktile c hõlmab eksporditav ülejääk selle artikli kohaldamisalasse kuuluvad suhkru kogused, mis sisalduvad töödeldud kujul eksporditud toodetes, olenemata sellest, kas toetusi on tegelikult makstud. Nimetatud määruse artikli 15 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et keskmise kahju arvutamisel toote tonni kohta tuleb arvesse võtta kõik selle artikli kohaldamisalasse kuuluvad eksporditud tootekogused, olenemata sellest, kas toetusi on tegelikult makstud või mitte. Komisjoni 20. veebruari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 314/2002, milles sätestatakse suhkrusektori kvoodisüsteemi kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (asjassepuutuvas osas muudetud komisjoni 27. juuni 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1140/2003 ja komisjoni 9. jaanuari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 38/2004) artikli 6 lõigete 4 ja 5 uurimisel ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks selle kehtivust mõjutada.