KOHTUJURISTI ETTEPANEK

YVES BOT

esitatud 16. novembril 2011( )

Kohtuasi C‑72/11

Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

versus

Mohsen Afrasiabi,

Behzad Sahabi,

Heinz Ulrich Kessel

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksamaa))

Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Iraani Islamivabariigi suhtes võetud piiravad meetmed, mille eesmärk on tõkestada tuumarelvade levikut – Määrus (EÜ) nr 423/2007 – Artikli 7 lõiked 3 ja 4 – Tuumarakettide koostisosade kattematerjalide valmistamiseks mõeldud paagutusahju tarnimine kolmandale isikule kõnealuse määruse IV ja V lisas nimetatud üksuse huvides – Rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamine – „Majandusressursi” „kaudselt kättesaadavaks tegemise” keeld – Keeld osaleda „teadlikult” ja „tahtlikult” tegevuses, mille eesmärk või tagajärg on sellest keelust „kõrvalehoidmine”

1. Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksamaa) palub selle eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtul selgitada nende piiravate meetmete ulatust, mis Euroopa Liit on võtnud Iraani Islamivabariigi vastu määruse (EÜ) nr 423/2007( ) artikli 7 lõigetes 3 ja 4.

2. Need meetmed võeti niisuguste üksuste majandus- ja finantsressursside külmutamise raames, kes aitavad arendada Iraani tuuma- ja raketiprogrammi, rikkudes sellega tuumarelva leviku tõkestamise lepingut( ). Nende meetmetega keelatakse kõigil liidu kodanikel ja liidu territooriumil viibivatel isikutel teha nendele üksustele kättesaadavaks rahalisi vahendeid või majandusressursse.

3. See eelotsusetaotlus esitati vaidluse raames, mille pooled on ühelt poolt Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof (Saksamaa) (edaspidi „Generalbundesanwalt”) ning teiselt poolt M. Afrasiabi, B. Sahabi ja H. U. Kessel ning mis puudutab tuumarakettide koostisosade kattematerjalide valmistamiseks mõeldud keraamilise paagutusahju tarnimist tuumarelva saamisele suunatud tegevuses osalevale üksusele. Eelotsustaotluse esitanud kohus küsib, kuidas tuleks kvalifitseerida põhikohtuasja faktilised asjaolud.

I. Rahvusvaheline kontekst ja õiguslik raamistik

4. Selleks et mõista seda juhtumit ja selle õiguslikku raamistikku, tuleb meenutada ühte faktilist asjaolu, mis on igas mõttes vapustav.

5. 31. jaanuaril 2004 vahistati pakistani tuumateadlane Abdul Qadeer Khan rolli eest, mida ta mängis, aidates alates 1987. aastast luua rahvusvahelist tuumaseadmete salakaubanduse võrku, mille eesmärk on abistada nende püüdlustes riike, kes soovivad, et neil oleks tuumarelv, näiteks Korea Rahvademokraatlik Vabariik, Iraani Islamivabariik või Liibüa. Esimest korda puudus rahvusvahelisel kogukonnal kontroll kõikide etappide üle, mille tulemusena valmistatakse tuumarelv ning milleks on varustamisahel, mida juhib umbes kolmkümmend vahendajat Euroopas, Aasias ja Aafrikas, seadmed ja tehnoloogia, mis on omandatud vähehaaval lääne ettevõtjate juures, niisugused materjalid nagu rikastatud uraan, tehnoloogiline oskusteave ja tehniline ekspertiis.

6. Uurimustööde kohaselt näitas see juhtum riikide abitust ja võimetust tuumamaterjali ja ‑tehnoloogiate salakaubanduse paljastamisel ja sellele lõpu tegemisel enam kui kuueteistkümne aasta jooksul. See andis märku ka kiireloomulisest vajadusest tõhustada võitlust tuumarelva levikuga ning eelkõige kohaneda uute kaasaegsete väljakutsetega julgeoleku alal.( )

7. ÜRO Julgeolekunõukogu (edaspidi „Julgeolekunõukogu”) võttis 28. aprillil 2004 vastu resolutsiooni 1540 (2004), milles on sätestatud tuumarelva levikut soodustavate võrkude vastu rahvusvahelisel tasandil võitlemise alused. Seejärel, 31. juulil 2006 kohustas Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 1696 (2006) Iraani Islamivabariiki peatama kogu oma uraani rikastamise ja ümbertöötlemisega seotud tegevust. Iraani Islamivabariigi rahvusvaheliste kohustuste kestva rikkumise tõttu võttis Julgeolekunõukogu tema suhtes piiravad meetmed 23. detsembri 2006. aasta resolutsiooniga 1737 (2006).

A. Julgeolekunõukogu resolutsioon 1737 (2006)

8. Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1737 (2006) eesmärk on selge. Soovitakse takistada seda, et Iraani Islamivabariik töötab välja tundliku tehnoloogia oma tuumaprogrammide toetuseks.

9. Selle eesmärgi saavutamiseks kohustus rahvusvaheline kogukond võtma meetmeid varustamisahela ja tehnilise ekspertiisi osas, kehtestades embargo tuumarelva levikut soodustavatele kaupadele ja tehnoloogiale ning keelates igasuguse tehnilise abi, mis on seotud nende kaupade ja selle tehnoloogia paigaldamisega.

10. Lisaks kohustus rahvusvaheline kogukond võtma meetmeid tuumarelva levikule suunatud tegevuse rahastamise osas, nõrgendades Iraani tuumaprogrammis osalevate üksuste majanduslikku võimsust. Vastavalt resolutsiooni 1737 (2006) punktile 12 on liikmesriigid kohustatud külmutama nende üksuste rahalised vahendid, finantsvarad ja majandusressursid. Lisaks peavad nad takistama oma kodanikel ja oma territooriumil viibivatel isikutel tegemast nendele üksustele kättesaadavaks rahalisi vahendeid, finantsvarasid või majandusressursse ja võimaldamast neid nende huvides kasutada.

11. Üksuste hulgas, mida Julgeolekunõukogu ja sanktsioonide komitee silmas peavad, on selle resolutsiooni lisas nimetatud tööstuskontserni Shahid Hemmat (SHIG).

B. Liidu õigusnormid

12. Euroopa Liidus rakendati resolutsiooni 1737 (2006) ühise seisukohaga 2007/140/ÜVJP( ). Selle ühise seisukoha alusel andiski Euroopa Liidu Nõukogu määruse, mis jõustus 20. aprillil 2007.

13. Määruse artikli 1 punkti d kohaselt hõlmab „tehnoloogia” eelkõige „tarkvara”.

14. Määruse artikli 1 punkti i järgi on „majandusressursid” „igasugused varad, nii materiaalsed kui immateriaalsed, nii kinnis- kui vallasasjad, mis ei ole rahalised vahendid, kuid mida on võimalik kasutada rahaliste vahendite, kaupade või teenuste hankimiseks”.

15. Määruse artikli 2 punkti a kohaselt on keelatud määruse I lisas loetletud kaupade ja tehnoloogia müümine, tarnimine, üleandmine või eksportimine otse või kaudselt. Tegemist on „kahesuguse kasutusega” (tsiviil- ja militaar)kaupade ja ‑tehnoloogiaga, sealhulgas induktsioonahjud, mis on võimelised töötama temperatuuril üle 850 ºC.( )

16. Määruse artikli 3 lõigete 1 ja 2 kohaselt on määruse II lisas loetletud võimalikult tuumarelva levikut soodustavate ja Iraanile mõeldud muude kaupade ja tehnoloogia müümiseks, tarnimiseks, üleandmiseks või eksportimiseks otse või kaudselt vaja eelnevat luba. Nende kaupade hulgas on numbri II.A2.005 kohaselt „[j]ärgmised kontrollitava keskkonnaga kuumtöötlusahjud: Temperatuuril üle 400 ºC töötavad ahjud”.

17. Määruse artikli 7 lõigete 1 ja 2 järgi külmutatakse tuumarelva omandamisele suunatud tegevuses osalevate, sellega otseselt seotud või seda toetavate üksuste rahalised vahendid ja majandusressursid. Need üksused on loetletud määruse IV ja V lisas.

18. Määruse artikli 7 lõige 3 sätestab:

„Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei tehta otseselt või kaudselt kättesaadavaks IV ja V lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele või nende kasuks.”

19. Määruse artikli 7 lõikes 4 on sätestatud:

„Keelatud on teadlikult ja tahtlikult osaleda tegevuses, mille otsene või kaudne eesmärk või tagajärg on kõrvalehoidmine lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud meetmetest.”

20. Lõpuks on määruse artikli 12 lõikes 2 ette nähtud, et „[a]rtikli 5 lõike 1 punktis c ja artikli 7 lõikes 3 sätestatud keeldudest ei tulene asjaomastele füüsilistele või juriidilistele isikutele ega üksustele mingit vastutust, juhul kui nad ei teadnud ja neil ei olnud põhjendatult alust kahtlustada, et nende tegevus võiks eirata kõnealuseid keelde”.

21. Määruse IV.A lisas loetletud üksuste hulgas on ka SHIG märkusega „Muu teave: a)[Aerospace Industries Organisation’i] allüksus, b) osaleb Iraani ballistiliste kanderakettide programmis.”

22. Resolutsiooniga 1929 (2010) laiendas Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 1737 (2006) Iraani Islamivabariigi suhtes kehtestatud piiravate meetmete ulatust. Nõukogu tunnistas oma rahvusvaheliste kohustuste järgimiseks ühise seisukoha 2007/140 26. juulil 2010 kehtetuks. Ta tunnistas kehtetuks ka määruse ja asendas selle määrusega (EL) nr 961/2010( ).

C. Siseriiklikud õigusnormid

23. Niisuguste liidu õigusaktide rikkumise eest nagu määrus karistatakse väliskaubandusseaduse (Außenwirtschaftsgesetz) § 34 alusel kriminaalkorras ja eelkõige vangistusega.

II. Põhikohtuasi

24. Ühe salajase raketitööstuse uurimisasutuse direktor tegi M. Afrasiabile, kes on Iraani ettevõtja Emen Survey Engineering Co. Teheran (edaspidi „Emen Survey”) direktor, 2004. aastal ülesandeks hankida SHIG‑le keraamiline paagutusahi. M. Afrasiabi vahendaja B. Sahabi võttis seepeale ühendust Saksa tootjaga FCT Systeme GmbH (edaspidi „FCT”) ja eelkõige H. U. Kesseliga, kellega ta sõlmis tarnelepingu.

25. Viimane taotles 20. juulil 2006 Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrollelt (Saksamaa Liitvabariigi majandus- ja ekspordi kontrolli amet, edaspidi „BAFA”) ekspordiloa paagutusahju tarnimiseks Emen Surveyle, jättes täpsustamata, et see ettevõtja kavatseb paagutada Iraani raketiprogrammi lõppkasutajale mõeldud tuumarakettide koostisosi. BAFA tegi 16. jaanuaril 2007 otsuse, mille kohaselt ei ole ahju eksportimiseks luba vaja.

26. Määruse jõustumisega 20. aprillil 2007 kanti SHIG selle IV ja V lisas loetletud üksuste hulka. Ka paagutusahi lisati määruse II lisas nimetatud kaupade ja tehnoloogia hulka, mille eksportimiseks on tarvis eelnevat luba. BAFA tühistas selle tulemusena oma otsuse.

27. H. U. Kessel tarnis 20. juulil 2007 Emen Surveyle paagutusahju ning 2008. aasta märtsikuus lähetas ta Teherani (Iraan) kaks tehnikut, et need ahju paigaldaksid. Viimased ei installeerinud siiski selle töölepanemiseks vajalikku tarkvara, sest see tarkvara on Iraanis vabalt kättesaadav. Emen Survey ostis paagutusahju väidetavalt enda huvides, et toota rakettide koostisosade kattematerjale SHIG‑le.

28. BAFA teatas 13. märtsil 2008 H. U. Kesselile, et Emen Surveyd kahtlustatakse selles, et ta on sooritanud oste Iraani raketitööstuse huvides. H. U. Kessel loobus seejärel ahju töölepanemisest. Tootmist ei saanud seega alustada.

III. Eelotsuse küsimused

29. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi määruse artikli 7 lõigete 3 ja 4 tõlgendamise osas.

30. Esiteks, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab, et tal ei ole esitada ühtegi vastuväidet, mis takistaks tal nõustumast, et paagutusahi kujutab endast tehnoloogiat, mis on majandusressurss määruse artikli 1 punkti i tähenduses, ei tea ta, kas hoolimata mõiste „kättesaadavaks tegemine” laiast tõlgendamisest Euroopa Kohtu praktikas, on võimalik nõustuda, et see ressurss tehti määruse artikli 7 lõike 3 tähenduses kättesaadavaks selle IV lisas loetletud üksusele, kuigi esiteks ei antud sellele üksusele ühegi materiaalõigusliku aktiga õigust seda ressurssi – või kas või selle mittevaralist väärust – käsutada ning teiseks jääb niisugune ressurss kolmanda isiku, käesoleval juhul Emen Survey valdusesse, kes tootis selle ressursi abil muid tooteid, mis kõnealusele üksusele seejärel edastati.

31. Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas kõnesolev toiming ei kujuta endast mitte määruse artikli 7 lõikes 3 sätestatud keelust kõrvalehoidmist, mis on määruse artikli 7 lõike 4 kohaselt õigusrikkumine. Ta soovib selles osas teada, missugune on mõiste „kõrvalehoidmine” ulatus ning milline on kõrvalehoidmise teokoosseis.

32. Nende kahtluste hajutamiseks otsustas Oberlandesgericht Düsseldorf menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kas kättesaadavaks tegemine määruse [...] artikli 7 lõike 3 tähenduses eeldab, et loetellu kantud isik/üksus saab majandusressurssi rahaliste vahendite või teenuste hankimiseks kohe kasutada? Või tuleb määruse [...] artikli 7 lõiget 3 tõlgendada nii, et kaudselt kättesaadavaks tegemise keeld hõlmab sellise toimiva, kuid veel töökorda seadmata majandusressursi (käesolevas asjas vaakumahi) tarnimist Iraanis asuvale kolmandale isikule ja paigaldamist sama isiku juures, mille abil kavatseb kolmas isik hiljem valmistada tooteid määruse IV ja V lisas loetletud juriidilisele isikule, üksusele või asutusele?

2. a) Kas määruse [...] artikli 7 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et kõrvalehoidmisega saab tegemist olla vaid siis, kui teo toimepanija viib oma tegevuse – siiski vaid näiliselt – vastavusse määruse [...] artikli 7 lõigetest 1–3 tulenevate keeldudega, mistõttu ei hõlma keelustavad normid kõnealust tegevust isegi kõige laiema tõlgenduse puhul? Kas kõrvalehoidmise keelu ja kättesaadavaks tegemise keelu koosseisud välistavad seega üksteist vastastikku? Jaatava vastuse korral: kas tegevust, mida (kaudselt) kättesaadavaks tegemise keeld (veel) ei hõlma, saab siiski käsitada kõrvalehoidmisena määruse [...] artikli 7 lõike 4 tähenduses?

b) Või kujutab määruse [...] artikli 7 lõige 4 endast varusätet, mille alla võib subsumeerida mis tahes teo, mille tagajärjel tehakse majandusressurss lõpuks loetellu kantud isikule või üksusele kättesaadavaks?

3. a) Kas määruse [...] artikli 7 lõikes 4 sisalduv koosseisutunnus „teadlikult ja tahtlikult” eeldab ühelt poolt seda, et kättesaadavaks tegemise keelust kõrvalehoidmisest, mis on tagajärg või eesmärk, ollakse tegelikult teadlik, ja teiselt poolt seda, et olemas on kaugemale minev tahteline element, seda vähemasti tähenduses, et teo toimepanija keelust kõrvalehoidmist igatahes möönab? Või peab teo toimepanija keelust kõrvalehoidmise lausa eesmärgiks seadma, seega tegutsema kavatsetult?

b) Või ei ole teadlik kõrvalehoidmine nõutav ja piisab pigem sellest, et teo toimepanija peab keelust kõrvalehoidmist üksnes võimalikuks ja seda möönab?”

33. Märkusi esitasid põhikohtuasja pooled ning Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik ja Euroopa Komisjon.

IV. Eelotsuse küsimuste analüüs

34. Mulle näib, et esitatud küsimused on vaja kindlasti ümber sõnastada, sest määruse artikli 7 minupoolne tõlgendus erineb märkimisväärselt eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja märkusi esitanud poolte tõlgendusest.

35. Nii nagu mina sellest õigusnormist aru saan, sisaldab see kahte erinevat osa.

36. Artikli 7 esimeses osas, mis koosneb selle lõigetest 1–3, on määruses kindlaks määratud see, mis on keelatud. Käesoleval juhul keelab määrus selle IV ja V lisas loetletud üksustel omada rahalisi vahendeid või majandusressursse. Sel eesmärgil on esiteks lõigetes 1 ja 2 ette nähtud olemasolevate varade külmutamine ning teiseks lõikes 3 keelatud kõigil isikutel teha tulevikus nendele üksustele kättesaadavaks rahalisi vahendeid või majandusressursse.

37. Artikli 7 teises osas, mis koosneb selle lõikest 4, on määruses õigusrikkumisena kvalifitseeritud käitumine, mille tagajärg on eelnevates lõigetes kehtestatud keeldude tulemusetus. Lõige 4 on hädavajalik, sest kõik keelatu ei ole tingimata automaatselt kriminaalkorras karistatav. Selle õigusnormiga ongi seega sätestatud põhimõte ise, et tegemist on õigusrikkumisega, mille eest tuleb karistusõiguses näha ette karistus. Viitega lõigetele 1–3 on lõikes 4 väga selgelt kindlaks määratud õigusrikkumise teokoosseis. Lisaks on mõistete „teadlikult” ja „tahtlikult” kasutamisega määratletud koosseisutunnus, mida nimetatakse sageli „õigusrikkumise intellektuaalseks ehk psühholoogiliseks koosseisutunnuseks”. Ilma selle koosseisutunnuseta õigusrikkumist muide ei ole.

38. Määruse artikli 7 lõike 4 ja artikli 12 lõike 2 tõlgendamisest koostoimes tuleneb minu arvates, et nendes on kindlaks määratud keelatud käitumise nii materiaalsed kui ka psühholoogilised koosseisutunnused, mida tuleb siseriiklikes karistusõiguse valdkonda kuuluvates õigusaktides arvesse võtta.

39. Järelikult ei ole määruse artikli 7 lõiked 3 ja 4 kaugeltki üksteisega vastuolus ega välista teineteist, vaid hoopis täiendavad ja tugevdavad teineteist, kusjuures lõike 4 eesmärk on tagada lõigete 1–3 tõhusus, nagu on ka lõikes 4 märgitud, viidates lõigetele 1–3. Lõikega 4 on tegelikult antud eelnevatele õigusnormidele kogu nende jõud ning minu meelest ei kirjeldata artikli 7 lõikes 3 eraldiseisvat õigusrikkumist, nagu ei tee seda ka kõnealuse artikli lõiked 1 ja 2.

40. Minu arvates on määruse artikli 7 rikkumiseks seega igasugune niisugune käitumine, nagu on kirjeldatud selle artikli lõikes 4.

41. Ülejäänu osas märgin, et see redaktsiooniline struktuur on omane määruse ülesehitusele, sest selle määruse artikli 2 punktist b ja artikli 5 lõike 1 punktist d võib leida samasuguse normitehnika. Liidu seadusandja näitab niisiis liikmesriikidele selgelt, et tal on kavas õiguslikku raamistikku tugevdada kriminaalkaristustega, mille korra peavad selle määruse artikli 16 järgi kindlaks määrama liikmesriigid. See tehnika, mille kohaselt eraldatakse õigusrikkumist käsitlevad normid karistust käsitlevatest normidest, on selles õigusloomevaldkonnas tavaline.

42. Generalbundesanwalt juhib oma märkuste punktis 45 tähelepanu sellele, et määruse normatiivne sisu on siseriiklike karistusõiguse sätete lahutamatu osa ning nende viimaste rikkumine toob kaasa vangistuse. Kuna meil on siin seega tegemist juhtumiga, mil liidu õigusnorm on võetud üle nii, et siseriiklikus õiguses viidatakse sellele, taotleb eelotsusetaotluse esitanud kohus seega Euroopa Kohtult tegelikult nende mõistete määratlust, mis kujutavad endast esiteks Generalbundesanwaltis arutatava õigusrikkumise materiaalseid koosseisutunnuseid ja teiseks selle psühholoogilist koosseisutunnust.

43. Taotletavad määratlused peavad minu arvates käsitlema järgmisi mõisteid. Kas paagutusahju tarnimine kirjeldatud asjaoludel kujutab endast „majandusressursside kaudselt kättesaadavaks tegemist”? Milles seisneb „kõrvalehoidmine” määruse artikli 7 lõigetes 1–3 nimetatud meetmetest? Missugustele õigusrikkumise „subjektiivsetele” koosseisutunnustele vastavad mõisted „teadlikult” ja „tahtlikult”?

44. Neid taotletavaid määratlusi tuleb kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt. Määrus on nimelt antud ühtlustatud valdkonnas ning selles on liikmesriikide õigusnormidele viidatud ainult osas, mis puudutab selles ette nähtud meetmete rikkumise korral kohaldatavate karistuste korra kindlaksmääramist.( )

45. Lisaks tuleb määratletavate mõistete tähendus ja ulatus kindlaks teha eeskätt nii, et võetakse arvesse karistusõiguse raamistikku, millesse need asetuvad. Kuna tegemist on karistusõiguse valdkonnaga, peavad neid mõisteid sisaldavad õigusnormid olema piisavalt selged ja täpsed, et tagada liidu õiguse üldpõhimõtete ja eelkõige õiguskindluse ning süütegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõtete järgimine.( )

46. Lõpuks tuleb leida teleoloogiline tõlgendus, et otsida ja väljendada nende õigusnormide ratio legis’t, mille tõhusust määruse artikli 7 lõikega 4 soovitakse tagada. See tõlgendamismeetod on üldtunnustatud, kusjuures tõlgendamine analoogia alusel on siin seevastu rangelt keelatud, sest sellega rikutakse selle ebatäpsuse tõttu süütegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõtet.

47. Käesoleval juhul on seadusega, st siin määrusega – mis on suurepärane ühtlustamisvahend – taotletav eesmärk täiesti selge. Soovitakse teha lõppu tegevusele, mille abil Iraani Islamivabariik soovib omandada tuumarelva, mida võidakse kasutada sõjalistel eesmärkidel või mille levikut võidakse soodustada. Määruse artikkel 7 peab seega ära hoidma toimingud või käitumise, mis seab või võib seada ohtu osa või kogu maakera rahu ning tuua kaasa inimeste massilise tapmise, mida võib pidada genotsiidiks, ükskõik kas seda tulemust soovitaksegi konkreetselt saavutada või teeb muu hulgas toimepanija hoiak selle ettevaatamatuse tõttu võimalikuks. Kuna õigusrikkuja käitumine aja jooksul areneb, on lisaks hädavajalik, et see õigusnorm võimaldaks kohaneda nende kujutlusvõimega, kes püüavad erinevate võtete, eelkõige õiguslike võtetega oma ettevõtmiste tegelikku eesmärki varjata.

48. Taotletavate eesmärkide huvides on seega mitte üksnes õiguspärane, vaid ka hädavajalik, et taotletavad määratlused kätkeksid endas laia tõlgendust, sest ei ole ainult vaja karistada selle eest, mida tehti, vaid ka keelata kõik, mis võidakse välja mõelda, et õigusnorme eirata ja kasutada ära süsteemi puudujääke.

A. Määruse artikli 7 lõikes 3 kasutatud mõiste „kaudne kättesaadavaks tegemine” tõlgendamine

49. Mõistet „kaudne kättesaadavaks tegemine” on kasutatud määruse artikli 7 lõikes 3 ja ühise seisukoha 2007/140 artikli 5 lõikes 2. Seda ei ole siiski resolutsiooni 1737 (2006) lõike 12 tekstis.

50. Mõistet „kättesaadavaks tegemine” on Euroopa Kohus tõlgendanud kohtuotsustes Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus( ) ning E ja F( ). Tegemist oli kahe eelotsusetaotlusega, mis käsitlesid terrorismivastase võitluse raames võetud ja samamoodi nagu määruse artikli 7 lõige 3 sõnastatud meetmete tõlgendamist.

51. Nendes kohtuotsustes andis Euroopa Kohus mõistele „kättesaadavaks tegemine” laia tähenduse, mis hõlmab kõiki neid toiminguid, mis on vajalikud selleks, et asjaomasel isikul, rühmitusel või üksusel tekiks tõepoolest õigus käsutada täieõiguslikult asjaomaseid rahalisi vahendeid, muud finantsvara või majandusressursse.( )

52. Teiste sõnadega hõlmab mõiste „kättesaadavaks tegemine” omandi igasugust üleminekut.

53. Kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus, nõustus Euroopa Kohus seega, et see, kui kinnisvara omandi üleminek asjaomasele üksusele kantakse lõplikult kinnistusregistrisse, kujutab endast kättesaadavaks tegemist, mis on selles kohtuasjas asjakohaste õigusnormide kohaselt keelatud. Kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus E ja F, käsitas Euroopa Kohus samamoodi seda, kui loetelusse kantud organisatsiooni liige andis sellele organisatsioonile üle rahalisi vahendeid, mis olid saadud annetuste kogumisest ja trükiväljaannete müügist.

54. Euroopa Kohtul ei ole veel olnud võimalust teha otsust mõiste „rahalise vahendi või majandusressursi kaudselt kättesaadavaks tegemine” kohta.

55. Minu arvates võimaldab see mõiste eelkõige reageerida õigusrikkuja käitumise kohandamisele ja eriti kõikidele varjamistoimingutele. Alates hetkest, mil loetelusse kantud üksusele on keelatud teha kättesaadavaks rahalisi vahendeid või majandusressursse, varjub see üksus nimelt rahastamisallikatele juurde pääsemiseks fiktiivsete füüsiliste isikute või variäriühingute taha, kasutades tuumarelva levikut soodustavate võrkude raames aina keerukamaid vahendeid. Igasugune rahaliste vahendite või majandusressursside üleandmine, mis võib − sõltumata isikust, kellele need materiaalselt üle antakse − kasu tuua või tõenäoliselt toob kasu niisugusele üksusele, kujutab endast mõistagi pettuslikku skeemi, mis tuleb üldiselt keelata.

56. Siseriiklik kohus peab faktiliste asjaolude sõltumatu hindamise raames analüüsima kogu teavet, mis võib näidata tihedate sidemete olemasolu selle üksuse, kellele rahalised vahendid või majandusressursid üle anti, ja määruse IV ja V lisas nimetatud üksuse vahel. See hinnang tuleb anda igal üksikul juhul eraldi ja märgid sideme olemasolust võivad olla väga erinevad, olles näiteks seotud kapitali omamise, juhtimisorganite koosseisu, kaubavahetuse laadi või lepinguliste suhete olemasoluga.

57. Seega ei ole käesolevas kohtuasjas vaadeldava tehingu puhul välistatud, et Emen Survey tegutses SHIG huvides või juhendamisel eesmärgiga kõrvale hoida viimase suhtes võetud piiravatest meetmetest. Lugedes Generalbundesanwalti süüdistust ja märkusi, tuleb välja, et M. Afrasiabi oli 1996.–2003. aastal SHIG‑s juhtival ametikohal, enne kui asus juhtima Emen Surveyd.( ) Lisaks ilmneb, et salajase raketitööstuse uurimisasutuse direktor tegi talle ülesandeks hankida SHIG‑le paagutusahi, kusjuures viimane oli juba püüdnud osta FCT‑lt seadmeid. Tuleb märkida, et M. Afrasiabi ostis paagutusahju, et toota SHIG‑le ja Iraani raketitööstusele rakettide koostisosi.( )

58. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata kogu selle teabe tõenduslikku jõudu koos dokumentidega, mis on tema käsutuses siseriikliku kohtutoimiku raames.

59. Esitatud põhjendustest lähtudes leian seega, et mõistet „kaudne kättesaadavaks tegemine” määruse artikli 7 lõikes 3 tuleb mõista nii, et see hõlmab paagutusahju tarnimist ja paigaldamist Iraani ettevõtjale, kui viimane tegutseb pettusliku skeemi raames, mille eesmärk on varjata majandusressursi tegelikku saajat, keda on nimetatud määruse IV ja V lisas.

60. Siseriikliku kohtu ülesanne on analüüsida oma faktiliste asjaolude sõltumatu hindamise raames igal üksikul juhul eraldi kogu teavet, mis võib näidata tihedate sidemete olemasolu selle üksuse, kellele rahalised vahendid või majandusressursid üle anti, ja määruse IV ja V lisas nimetatud üksuse vahel.

B. Määruse artikli 7 lõikes 3 kasutatud mõiste „majandusressurss” tõlgendamine

61. Käesolevas kohtuasjas näeme, et paagutusahi ei ole töövalmis, sest installeeritud ei ole tarkvara, mida on selle töölepanemiseks vaja, ning ei ole seega toodetud rakettide koostisosade kattematerjali. Kerkib niisiis küsimus, kas SHIG saab tõepoolest käsutada „majandusressurssi” määruse artikli 7 lõike 3 tähenduses.

62. Esiteks on mõistel „majandusressurss” väga lai tähendus, mida näitab liidu seadusandja kasutatud mõistete valik.

63. Määruse artikli 1 punkti i kohaselt hõlmab mõiste „majandusressursid” nimelt „igasuguse[i]d vara[si]d[( )], nii materiaalse[i]d kui immateriaalse[i]d, nii kinnis- kui vallasasj[u], mis ei ole rahalised vahendid, kuid mida on võimalik kasutada rahaliste vahendite, kaupade või teenuste hankimiseks”( ).

64. Mõiste „majandusressursid” ei hõlma mitte üksnes kõiki ükskõik mis liiki varasid, vaid ka nende võimalikku kasutamist. Liidu seadusandja peab seega silmas kõiki varasid, mis võimaldavad nende saajal ühel või teisel viisil saada rahalisi vahendeid või teenuseid või mida võib kasutada tuumarelva loomisel, mille tõttu kuuluvad nende hulka kõik materiaalsed ja immateriaalsed varad ja kõik olemasolevad tehnoloogiad.

65. See määratlus vastab muide väga laiale käsitusele, mille on valinud ÜRO.( )

66. On ilmne, et paagutusahi kui niisugune kujutab endast, sõltumata selle töölepanekust, „majandusressurssi” määruse artikli 1 punkti i tähenduses. Tegemist on tootmisvahendiga, mille abil valmistatakse koostisosi, mida võidakse kasutada tuumarelva loomisel ja väljatöötamisel. Hoolimata sellest, kas installeeriti selle töölepanekuks vajalik tarkvara, kujutab see endast tipptehnoloogiat, mille ostmiseks tasus Emen Survey FCT‑ga sõlmitud tarnelepingu kohaselt 850 000 eurot.( ) Juurdepääs nii keerukale tehnoloogiale on ilmselgelt seotud uurimis- ja arendustegevusega ning võimaldab mitte ainult saada rahalisi vahendeid, vaid kasutada seda tehnoloogiat ka muudel eesmärkidel peale tsiviileesmärkide.

67. Teiseks tuleb niisugune tõlgendus valida, kui arvestada liidu seadusandja eesmärke. On nimelt tingimata vaja, et mõiste „majandusressurss” määratlus oleks võimalikult lai, kui me soovime võtta arvesse tuumarelva leviku uusi vorme. Tuleb jätta kõrvale mõte, et tuumarelva omada soovivad riigid kasutavad tavalisi varustamismeetodeid. Arvestades nii materiaalse kui ka immateriaalse kaubanduse üleilmastumist, rahvusvahelise kaubanduse järkjärgulist liberaliseerimist ning tehnilist ja tööstuslikku arengut, muutub tundlike materjalide ning tehnoloogia hankimine mittemateriaalseks ning selleks kasutatakse aina keerukamaid meetodeid. Seadmete osas ei tohi mõiste „majandusressurss” hõlmata mitte ainult neid seadmeid, mis on töövalmis. See peab hõlmama ka elementaarseid koostisosi ja eraldi detaile, mis võimaldavad koos asjaomasel üksusel saada materjale või rahastamisallika. See peab hõlmama ka kõiki tehnoloogiaid, mis võimaldavad juurdepääsu sellele tehnikale ja seda kasutada, näiteks tarkvara, joonised, projektid, mudelid või ka niisugune tehnoloogiline oskusteave nagu monteerimisjuhised ja kirjeldused. Igast niisugusest tehnoloogiast piisab iseenesest, et loetelusse kantud üksus saaks seda kasutada strateegilistel või kaubanduslikel eesmärkidel.

68. Minu arvates ei ole seega eriti tähtis, kas käesolevas kohtuasjas vaadeldav paagutusahi on töövalmis või mitte. Sõltumata sellest, kas on installeeritud selle töölepanekuks vajalik tarkvara, piisab tehnoloogiast, mida see ahi esindab, et tagada SHIG‑le tuluallikas ja võimaldada tal seda oma tuumategevuses kasutada.

69. Kolmandaks ei sea seda tõlgendust kahtluse alla liidu seadusandja poolne vahetegemine määruse artiklis 1 mõiste „tehnoloogia” ja mõiste „majandusressurss” vahel, millele H. U. Kessel oma märkustes tugineb. Määruse artikli 1 punktis d on märgitud, et „tehnoloogia” hõlmab eelkõige „tarkvara”. Vastavalt määruse II.B lisale on tegemist „[määruse II.A lisas nimetatud] kaupade väljatöötamiseks, tootmiseks või kasutamiseks vajaliku tehnoloogiaga”, mille hulgas on ka paagutusahi.

70. H. U. Kesseli meelest eeldab see vahetegemine, et tehnoloogia ei kuulu mõiste „majandusressurss” alla määruse artikli 7 lõike 3 tähenduses.

71. Ma ei nõustu selle arvamusega. See vahetegemine on seletatav üksnes määruse raames võetud piiravate meetmete ulatuse ja mitmekesisusega.

72. Mõistet „tehnoloogia” on nimelt kasutatud määruse artiklites 2–6 kehtestatud embargo raames. Tegemist on kaubandusliku sanktsiooniga, mis seisneb selles, et keelatakse niisuguste kaupade ja tehnoloogia müük, tarnimine, üleandmine või eksportimine Iraani, mis võivad tugevdada tema tuumapotentsiaali, või piiratakse seda. Liidu seadusandja peab niisiis ilmutama täpsust asjaomaste kaupade osas, sest on vaja takistada nende vaba liikumist ja nendega kauplemist teatava sihtriigi suunas. Käesoleval juhul peab seadusandja sõnaselgelt silmas kaupu ja tehnoloogiat, mis on n‑ö kahesuguse kasutusega määruse nr 1334/2000 (muudetud määrusega nr 394/2006) tähenduses.

73. Mõistet „majandusressurss” kasutatakse omakorda nende meetmete raames, millega korraldatakse määruse IV ja V lisas nimetatud üksuste varade külmutamist. Ma meenutan, et tegemist on rahalise karistusega, mille eesmärk on nõrgendada loetelusse kantud üksuste majanduslikku võimsust seeläbi, et neil takistatakse pääseda juurde majandus- või finantsressurssidele, ükskõik mis liiki need ka ei oleks.( )

74. Määruse artikli 7 lõikes 3 kehtestatud keeld puudutab seega kõiki ressursse, mis toovad juhul, kui need teha otseselt või kaudselt määruse IV ja V lisas nimetatud üksusele kättesaadavaks, juba iseenesest kaasa ohu, et vahendeid kuritarvitatakse Iraani tuumaprogrammi rahastamiseks, või mida võidakse kasutada mingil viisil tuumarelva loomisel, väljatöötamisel, valmistamisel või kasutamisel. Sanktsioonide korra ühtluse tagamiseks peab see keeld mõistagi hõlmama mitte üksnes kõiki kaupu, vaid ka kõiki tehnoloogiaid, mille suhtes embargomeede on võetud.

75. Esitatud põhjendustest lähtudes olen arvamusel, et määruse artikli 7 lõikes 3 kasutatud mõistet „majandusressurss” tuleb seega laiendada nii, et see hõlmab paagutusahju, sõltumata sellest, kas on installeeritud selle töölepanemiseks vajalik tarkvara või mitte.

C. Määruse artikli 7 lõikes 4 kasutatud mõiste „kõrvalehoidmine” tõlgendamine

76. Määruse artikli 7 lõikes 4 on nähtud ette, et „[k]eelatud on teadlikult ja tahtlikult osaleda niisuguses tegevuses, mille otsene või kaudne eesmärk või tagajärg on [sama artikli] lõigetes 1–3 nimetatud meetmetest kõrvalehoidmine”.( )

77. Seadusest kõrvalehoidmine tähendab, et seda rikutakse ükskõik missugusel viisil – sealhulgas varjatult –, et õigusaktiga kehtestatud keelde vältida, neist kõrvale hiilida või neid eirata. Määruse artikli 7 lõike 4 raames tähendab see niisugust käitumist, mille tagajärg on täielikus vastuolus selle artikli eesmärgiga. Liidu seadusandja peab teiste sõnadega silmas igat liiki käitumist, mis võimaldab loetelusse kantud üksusel käsutada rahalisi vahendeid või majandusressursse, rikkudes seeläbi määruse artikli 7 lõigetes 1–3 kehtestatud keelde. Selle tegevuse laadil, milles isik osales, ning rollil, mida ta õigusrikkumise toimepanemisel mängis, on vähe tähtsust.

D. Määruse artikli 7 lõikes 4 kasutatud mõistete „teadlikult” ja „tahtlikult” tõlgendamine

78. Määruse artikli 7 lõikes 4 nõuab liidu seadusandja, et isik peab olema tegutsenud „teadlikult” (prantsuse keeles „sciemment” ja saksa keeles „wissentlich”) ja „tahtlikult” (prantsuse keeles „volontairement” ja saksa keeles „vorsätzlich”). Ta määratleb nõnda õigusrikkumise psühholoogilise koosseisutunnuse. Need mõisted on võetud saksakeelsest versioonist, mis on käesoleva kohtuasja menetluskeel, ja prantsuskeelsest versioonist.

79. Tuleb teha kindlaks selle psühholoogilise (või subjektiivse, kui kasutada eelotsusetaotluse esitanud kohtu mõistet) koosseisutunnuse laad, mille olemasolu on õigusaktis nõutud, et õigusrikkumine oleks sellest vaatevinklist aset leidnud.

80. Nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, esinevad mõned terminoloogilised erinevused. Hispaaniakeelses versioonis on kasutatud mõisteid „consciente” ja „deliberada”, ingliskeelses „knowingly” ja „intentionally”, itaaliakeelses „consapevolmente” ja „deliberatamente”, portugalikeelses „consciente” ja „intencional”, rumeeniakeelses „voluntară” ja „deliberată”, slovakikeelses „vedomá” ja „úmyselná”. Määruse artikli 7 lõike 4 erinevates keeleversioonides on mõiste „tahtlikult” seega vahet tegemata asendatud mõistetega „konkreetse kavatsusega” või „meelega”.( )

81. Mõistetel „tahtlikult” ja „teadlikult” peab olema kogu liidus autonoomne ja ühetaoline tõlgendus ning eelkõige tuleb neile tähendus leida nii, et võetakse arvesse karistusõiguse autonoomia põhimõtet ja karistusõiguse üldpõhimõtteid.

82. Need üldpõhimõtted eeldavad esiteks, et oleksid täidetud tingimused, mis peavad olema täidetud, ükskõik missugune on vaadeldava õigusrikkumise liik, ning teiseks, et sõltuvalt karistusõiguse akti nõuetest oleksid täidetud tingimused, mis võivad olla omased selle käitumise asjaomasele liigile, mida konkreetselt õigusrikkumisena käsitatakse.

83. Üldiste tingimuste kohaselt peavad iga õigusrikkumise korral olema täidetud tingimused, et õigusrikkuja peab oma teost aru saama ja tegutsema omal vabal tahtel, st tema arusaamist ja vaba tahet ei tohi mõjutada vaimne häire ja/või sundus.

84. Juba määratluse tõttu arvan ma, et see hädavajalik eeltingimus on varjatult, kuid kindlasti olemas. Kuigi seda ei ole tekstis otseselt väljendatud, on kogu õigusakt juhul, kui seda tingimust mitte arvesse võtta, vastuolus isikute põhiõigustega, mis on neile tagatud nii rahvusvaheliste lepingute kui ka Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga.

85. Mõisted „tahtlikult” ja „teadlikult” tähistavad seega selle õigusrikkumise psühholoogilist koosseisutunnust, mis selles õigusaktis konkreetselt õigusrikkumiseks kvalifitseeritakse, niisugusena, nagu seda on väljendatud teo karistatavuse aluseks olevas õigusaktis, ning seda vastavalt täpsusnõudele, mis tuleneb karistusõiguse seaduslikkuse põhimõttest.

86. Karistusõiguse klassikalises teoorias eristatakse kahte suurt õigusrikkumiste liiki, nimelt tahtlikku õigusrikkumist, mis seisneb kitsas tähenduses selles, et õigusrikkuja soovis saavutada just seadusega keelatud eesmärki, ja ettevaatamatusest või hooletusest toime pandud õigusrikkumist. Püüdes kindlaks teha, missugust või missuguseid õigusrikkumisi peetakse silmas siin, kui kasutatakse mõisteid „tahtlikult” ja „teadlikult”, peame seega lähtuma õigusakti sõnastusest.

87. Ükskõik missugust ebatäpsust nende mõistete erinevad keeleversioonid ka ei väljendaks, võimaldab määruse artikli 7 lõike 4 sõnastus meil asuda seisukohale, et liidu seadusandja soovis kehtestada karistuse nende kahte liiki õigusrikkumiste eest.

88. Vaatleme kõigepealt tahtlikku õigusrikkumist niisugusena, nagu ma selle määratlesin. See on liidu seadusandja kasutatud väljendi tähendus, kui ta peab silmas igasugust tegevust, „mille eesmärk on”.

89. Seejärel käsitlen ettevaatamatusest või hooletusest toime pandud õigusrikkumist. Nagu näitab väljendi „mille tagajärg on” kasutamine, käsitab liidu seadusandja nimelt õigusrikkumisena ka tegevust, mis viis saavutatud tulemuseni, isegi kui seda tulemust ei soovitud. Selle puhul võetakse karistusõiguse akti tekstis arvesse käitumist, mis annab tunnistust ühiskondliku distsipliini puudumisest, mis väljendub keelatud tagajärjeni viivas ettevaatamatuses või hooletuses.

90. Järelikult sunnib määruse artikli 7 lõike 4 analüüs mind arvama, et mõisted „teadlikult” ja „tahtlikult” hõlmavad nii tahtlikku õigusrikkumist kui ka ettevaatamatusest või hooletusest toime pandud õigusrikkumist.

91. Seda tõlgendust näib kinnitavat määruse artikli 12 lõike 2 sõnastus, mis on järgmine: „artikli 7 lõikes 3 sätestatud keeldudest ei tulene asjaomastele füüsilistele või juriidilistele isikutele ega üksustele mingit vastutust, juhul kui nad ei teadnud ja neil ei olnud põhjendatult alust[( )] kahtlustada, et nende tegevus võiks eirata kõnealuseid keelde”.

92. See sõnastus viitab kaudselt, kuid kindlalt sellele, et kui neil isikutel ja üksustel oli niisugune põhjendatud alus, ei vabastata neid vastutusest. See tähendab, et neilt nõutakse minimaalset ühiskondlikku distsipliini, mis kohustab neid kontrollima, kas nende tegu on seaduslik, ja kui ei ole, sellest hoiduma, kusjuures põhjendatud aluse olemasolu tuleneb asjaoludest, mis iseloomustavad teo toimepanijat ja on seotud näiteks tema kutsetegevuse laadi, tema kvalifikatsiooni, selle rahvusvahelise raamistikuga, milles ta tegutseb, või üleantava tehnoloogia tundlikkusega.

93. Ühiskondliku distsipliini puudumist iseloomustab seega selle ettevaatusnõude rikkumine, mida isik või üksus pidi järgima, või asjaolu, et nad ei võtnud ettevaatusabinõusid, mida oleksid pidanud üldiselt võtma. Nii et õigusrikkumise on sellest lähtuvalt toime pannud isik, kes võib objektiivselt põhjustada keelatud olukorra, vähemalt siis, kui see olukord tõesti tekib.

94. Õigusaktis nõutava ettevaatamatuse või hooletuse tõsidust iseloomustavad vajaliku täpsusega määruse artikli 7 lõige 4 ja artikli 12 lõige 2 koostoimes.

95. Käesolevas kohtuasjas oli H. U. Kessel täiesti teadlik, et paneb toime teo, mis on määrusega vastuolus. Tal oli tõenäoliselt põhjendatud alus kahtlustada, et paagutusahju tarnimine võimaldab loetelusse kantud üksusel kasutada majandusressurssi. Kohtutoimikust ilmneb nimelt, et H. U. Kessel teadis, et Emen Survey kavatseb paagutada tuumarakettide koostisosi, mis on mõeldud loetelusse kantud üksusele ja Iraani raketitööstusele. Ta otsustas ikkagi tehingus osaleda, sest tarnis 20. juulil 2007 paagustusahju ja osutas 2008. aasta kevade jooksul tehnilist abi selle ahju paigaldamiseks ning seda pärast määruse jõustumist. Niisiis valis H. U. Kessel käitumise, mis on vastuolus määruse artiklis 7 võetud piiravate meetmetega, olukorrast täiesti teadlikuna ja täiesti vabatahtlikult.

96. Esitatud põhjendustest lähtudes arvan, et määruse artikli 7 lõikes 4 kasutatud mõisteid „tahtlikult” ja „teadlikult” tuleb tõlgendada nii, et nendega peetakse silmas iga isikut, kes saab oma tegudest aru ja kellel on vaba tahe – tingimused, mis peavad olema korraga täidetud, et isiku saaks üldse võtta kriminaalvastutusele – ning kes tegutseb kas esiteks tahtlikult eesmärgiga rikkuda määruse artikli 7 lõigetes 1–3 kehtestatud keelde või teiseks ettevaatamatult või hooletult, kuigi tal oli põhjendatud alus kahtlustada, et tema teod on nende keeldudega vastuolus.

V. Ettepanek

97. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberlandesgericht Düsseldorfi eelotsuse küsimustele järgmiselt:

1. a) Nõukogu 19. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 423/2007 (mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid) artikli 7 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see keelab tarnida ja paigaldada paagutusahju Iraani ettevõtjale, kui viimane tegutseb pettusliku skeemi raames, mille eesmärk on varjata majandusressursi tegelikku saajat, keda on nimetatud määruse nr 423/2007 IV ja V lisas, ning see kujutab endast seega selle määruse artikli 7 lõikes 4 silmas peetud ja selle lõikega keelatud kõrvalehoidmist. Siseriikliku kohtu ülesanne on analüüsida oma faktiliste asjaolude sõltumatu hindamise raames igal üksikul juhul eraldi kogu teavet, mis võib näidata tihedate sidemete olemasolu selle üksuse, kellele rahalised vahendid või majandusressursid üle anti, ja määruse IV ja V lisas nimetatud üksuse vahel.

b) Määruse nr 423/2007 artikli 7 lõikes 3 kasutatud mõistet „majandusressurss” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab paagutusahju, sõltumata sellest, kas on installeeritud selle töölepanemiseks vajalik tarkvara või mitte.

2. a) Selle määruse artikli 7 lõikes 4 kasutatud mõistet „kõrvalehoidmine” tuleb tõlgendada nii, et see tähistab niisuguse isiku ükskõik missugust käitumist, kes osaleb tegevuses, mille eesmärk või tagajärg on sama artikli lõigetes 1–3 kehtestatud keeldude rikkumine.

b) Määruse nr 423/2007 artikli 7 lõikes 4 kasutatud mõisteid „tahtlikult” ja „teadlikult” tuleb tõlgendada nii, et nendega peetakse silmas iga isikut, kes saab oma tegudest aru ja kellel on vaba tahe – tingimused, mis peavad olema korraga täidetud, et isiku saaks üldse võtta kriminaalvastutusele – ning kes tegutseb kas esiteks tahtlikult eesmärgiga rikkuda määruse artikli 7 lõigetes 1–3 kehtestatud keelde või teiseks ettevaatamatult või hooletult, kuigi tal oli põhjendatud alus kahtlustada, et tema teod on nende keeldudega vastuolus.