ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
69

Nad jätsid tõepoolest tähelepanuta nii raske puudega töötajatele tuleneva riski, et neil on tavaliselt rohkem raskusi kui puudeta töötajatel uuesti tööturule integreeruda, kui ka tõsiasja, et see risk suureneb võrdeliselt läheneva pensionieaga. Nendel isikutel on erivajadused seoses kaitsega, mida nad oma seisundist tulenevalt vajavad, kui ka seoses vajadusega arvestada selle seisundi võimaliku süvenemisega. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 märkis, tuleb arvestada riskiga, et raske puudega isikutel võivad olla tulenevalt nende puudest vältimatud finantsvajadused ja/või et vananedes need finantsvajadused suurenevad.
21

Selles küsimuses on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et direktiivi 2006/112 artiklis 167 jj sätestatud mahaarvamisõigus on käibemaksusüsteemi lahutamatu osa ja seda ei saa põhimõtteliselt kitsendada. See õigus on kasutatav kohe kogu sisendkäibemaksuga koormatud tehingutelt tasutud maksu osas (vt eelkõige 21. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-110/98-C-147/98: Gabalfrisa jt, EKL 2000, lk I-1577, punkt 43; 15. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-63/04: Centralan Property, EKL 2005, lk I-11087, punkt 50; 6. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-439/04 ja C-440/04: Kittel ja Recolta Recycling, EKL 2006, lk I-6161, punkt 47, ja eespool viidatud kohtuotsus Mahagében ja Dávid, punkt 38).
33

Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et kui mitu avaliku võimu organit, kes tegutsevad hankijana, asutavad ühiselt äriühingu, kellele delegeeritakse nende avalikku teenuse osutamise ülesanne, või kui üks avaliku võimu organ omandab sel eesmärgil äriühingus osaluse, siis on kohtupraktikas kehtestatud tingimus – mille kohaselt peavad need avaliku võimu organid, selleks, et olla vabastatud kohustusest korraldada liidu õigusnormide kohaselt riigihange, teostama selle äriühingu üle ühiselt kontrolli, mis on analoogne oma struktuuriüksuste üle teostatava kontrolliga – täidetud juhul, kui igaühel neist võimuorganitest on osalus nii selle äriühingu kapitalis kui ka juhtkonnas.
15

Ühinemisakti V lisa näeb 2. jaotises ette Bulgaarias enne liiduga ühinemist jõustatud riigiabimeetmete kontrollimehhanismi. Selle jaotise artiklites 1–3 on ette nähtud: „1. Järgmisi abiprogramme ja individuaalset abi, mis on uues liikmesriigis jõustatud enne ühinemiskuupäeva ja mida rakendatakse ka pärast nimetatud kuupäeva, käsitletakse ühinemise järel kui olemasolevat abi [EÜ] artikli 88 lõike 1 tähenduses: a) enne 10. detsembrit 1994 jõustunud abimeetmed; b) käesoleva lisa liites loetletud abimeetmed; c) abimeetmed, mida uue liikmesriigi riigiabi järelevalveasutus enne ühinemiskuupäeva hindas ja mis loeti acquis’le vastavaks ning mille kohta komisjon ei ole esitanud punktis 2 ettenähtud korras vastuväiteid sel alusel, et on tõsiseid kahtlusi meetme kokkusobivuses ühisturuga. Kõiki pärast ühinemiskuupäeva veel rakendatavaid meetmeid, mis kujutavad endast riigiabi ega vasta eespool kirjeldatud tingimustele, peetakse ühinemise järel uueks abiks [EÜ] artikli 88 lõike 3 kohaldamisel. [...] 2. [...] Kui kolme kuu jooksul pärast meetme kohta täieliku teabe kättesaamist või pärast uue liikmesriigi avalduse saamist, milles ta teatab komisjonile, et peab esitatud teavet täielikuks, sest nõutud lisateave ei ole kättesaadav või on juba esitatud, ei esita komisjon vastuväiteid olemasolevale abimeetmele sel alusel, et on tõsiseid kahtlusi meetme kokkusobivuses ühisturuga, loetakse komisjon vastuväidet mitteesitanuks. Olenemata sellest, et uuest liikmesriigist on kontrollimisperioodil juba saanud liidu liige, kehtib eespool sätestatud kord kõigi abimeetmete suhtes, millest on enne ühinemiskuupäeva teatatud komisjonile punkti 1 alapunktis c kirjeldatud korras. 3. Komisjoni otsust esitada meetmele punkti 1 alapunktis c määratletud vastuväide käsitletakse otsusena algatada ametlik uurimismenetlus määruse [nr 659/1999] tähenduses. Kui selline otsus tehakse enne ühinemiskuupäeva, jõustub otsus ühinemiskuupäeval.”
51

Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 254–263 lükkas Üldkohus tagasi kaheksanda väite, et rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 1, sest komisjon järeldas vaidlusaluse otsuse põhjenduses 101 vääralt, et kolmandate isikute käitumise saab süüks panna E.ON Energiele ja et käesolevas asjas ei saa olla tegemist ettevaatamatusega, kuna koristusettevõtja töötaja ei saanud olla teadlik, et ta paneb toime pitseri rikkumise tunnustega teo. Esiteks leidis Üldkohus, et asjakohatud on E.ON Energie argumendid, mille kohaselt võtmete valdajad asjassepuutuva ruumi ust ei avanud, arvestades, et komisjoni ülesanne ei olnud tõendada, et sellesse ruumi tegelikult siseneti. Teiseks märkis Üldkohus, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 101 ja 103 tuvastatu kohaselt olid pitseri rikkumise ajal hoones vaid E.ON Energie poolt volitatud isikud ja seda ei ole ka vaidlustatud, ning et nõustuda ei saa argumendiga, mille kohaselt olid võtmete valdajad vaid selle äriühingu töötajad või volitatud esindajad. Kolmandaks ei oma tähtsust see, et koristusettevõtja töötaja ei olnud teadlik tagajärgedest, mis võisid väidetavalt tekkida sellest, et ta vaidlusalusest pitserist puhastusvahendist läbi imbunud käsnaga üle käib, kuna ei ole tõendatud, et ukse pesemine Syntoga võis tõesti pitseri seisundit mõjutada. Neljandaks, argumentide osas vaidlusaluse pitseri säilivusaja väidetava möödumise kohta viitas Üldkohus sellele, et ta on need argumendid tagasi lükanud kuuenda väite analüüsimisel.
16

Direktiivi 2004/83 II peatüki „Rahvusvahelise kaitse taotluste hindamine” artikkel 4 „Faktide ja asjaolude hindamine” sätestab: „1. Liikmesriigid võivad lugeda taotleja kohuseks esitada niipea kui võimalik kõik elemendid, mis on vajalikud rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks. Koostöös taotlejaga on liikmesriigi kohus hinnata taotluse asjaomaseid elemente. 2. Lõikes 1 osutatud elemendid koosnevad taotleja avaldustest ning kõigist taotleja käsutuses olevatest dokumentidest taotleja vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, identiteedi, kodakondsus(t)e, varasema elukoha riigi/riikide ja koha/kohtade, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, isikutunnistustest ja reisidokumentidest, ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjustest. 3. Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamine peab toimuma individuaalsetel alustel ning selle käigus arvestatakse järgmist: a) kõik asjaomased faktid, mis on seotud päritoluriigiga taotluse asjus otsuse langetamise ajal; sealhulgas päritoluriigi õigusnormid ja nende kohaldamise viis; b) taotleja esitatud asjaomased avaldused ja dokumendid, sealhulgas teave selle kohta, kas taotlejale on saanud või võib saada osaks tagakiusamine või tõsine kahju; c) taotleja individuaalne positsioon ja isiklikud asjaolud, sealhulgas sellised tegurid nagu taust, sugu ja vanus, et hinnata, kas taotleja suhtes toime pandud või võimalikud aktid annavad taotleja isiklikest asjaoludest lähtudes välja tagakiusamise või tõsise kahju mõõdu; d) kas taotleja tegevus pärast päritoluriigist lahkumist seondus rahvusvahelise kaitse taotlemiseks vajalike tingimuste loomise ainu- või põhieesmärgiga, et hinnata, kas kõnealune tegevus põhjustab nimetatud riiki tagasipöördumisel taotleja tagakiusamise või talle tõsise kahju tekitamise; e) kas on võimalik mõistlikult eeldada, et taotleja annab ennast teise riigi kaitse alla, mille kodakondsust ta saab tõendada. 4. Asjaolu, et taotlejale on juba osaks saanud tagakiusamine või tõsine kahju või tagakiusamise või tõsise kahju otsene ähvardus, on arvestatav märk taotleja põhjendatud tagakiusamishirmu või tõsise kahju kannatamise reaalse ohu kohta, kui puudub mõjuv põhjus arvata, et kõnealune tagakiusamine või tõsine kahju ei kordu. 5. Kui liikmesriigid kohaldavad põhimõtet, mille kohaselt on taotleja kohustatud põhjendama rahvusvahelise kaitse taotlust ja kui taotleja väidete aspekte ei toeta dokumentaalsed või muud tõendid, ei vaja need aspektid kinnitamist, kui on täidetud järgmised tingimused: a) taotleja on teinud tõsiseid jõupingutusi oma taotluse põhjendamiseks; b) esitatud on kõik taotleja käsutuses olevad asjaomased elemendid ja antud rahuldav selgitus muude asjaomaste elementide võimaliku puudumise kohta; c) taotleja väited on osutunud sidusateks ja usutavateks ning need ei ole vastuolus taotleja juhtumiga seotud olemasoleva konkreetse ja üldise teabega; d) taotleja on taotlenud rahvusvahelist kaitset nii vara kui võimalik, välja arvatud juhul kui taotleja suudab esitada hea põhjuse miks ta seda ei teinud; ja e) taotleja üldine usaldusväärsus on kindlaks tehtud.”
19

Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona mõistis 26. mai 2009. aasta otsusega määruse nr 261/2004 alusel KLM-lt välja 600 eurot koos seadusliku intressiga. Oma otsuses lükkas kohus KLM-i vastuväite tagasi, leides, et ei Varssavi konventsiooni artiklis 29 ega Montréali konventsiooni artiklis 35 ette nähtud aegumistähtaeg ei ole käesoleval juhul kohaldatav, kuna asjassepuutuv on määrus nr 261/2004. Arvestades, et selles määruses puudub sõnaselge säte tähtaja kohta, mille jooksul tuleb määrusega seotud hagid esitada, leidis kõnealune kohus, et kohaldamisele kuuluvad Hispaania õigusnormid.
12

Põhikohtuasja hageja esitas pärast oma kaebuse rahuldamata jätmist Juzgado de lo Social de Barcelonale hagi, milles ta väitis, et LGSS lisasäte 7, mille alusel keelduti talle pensioni määramisest, toob kaasa võrdsuse põhimõtte rikkumise. Nimelt nõuab see säte osalise tööajaga töötajatelt täistööajaga töötajatest pikemat sissemakseperioodi – isegi kui võtta arvesse korrigeerimistegurit, milleks on kordaja 1,5 –, et saada pensioni, mis on niigi proportsionaalselt väiksem. Veel väitis põhikohtuasja hageja, et see säte toob kaasa kaudse diskrimineerimise, sest statistikaandmete põhjal on vaieldamatu, et seda liiki töölepingute põhilised kasutajad on naistöötajad (ligikaudu 80%).
35

Lõpuks tuleb märkida, et Montréali konventsiooni artikli 22 lõikes 2 ette nähtud hüvitise saamiseks on asjassepuutuvad reisijad kohustatud siseriikliku kohtu kontrolli all õiguslikult piisavalt tõendama oma kaotsiläinud pagasi sisu ning seda, et teise reisija nimel registreeritud pagas sisaldas tõepoolest samale lennule läinud teise reisija asju. Sellega seoses võib siseriiklik kohus arvesse võtta asjaolu, et need reisijad on sama perekonna liikmed, et nad ostsid oma piletid koos või et nad registreerisid end samal ajal.
46

Selles osas tuleb meeles pidada, et nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 41 on märgitud, on reaalajas antav teave oluliste ühendusreiside kohta ja eelkõige nende kohta, mis puudutavad teisi raudtee-ettevõtjaid, vajalik iga raudtee-ettevõtjate jaoks, et tal oleks võimalik täita määrusest nr 1371/2007 tulenevaid kohustusi.
58

Christianapoli ja Prantsuse valitsuse pooldatud tõlgendus, mille kohaselt kaitse-eesmärgiga põhimenetluse algatamine takistab teisese menetluse algatamist, oleks lisaks sellele, et see ei ole kooskõlas kõnealuste sätete sõnastusega, vastuolus määrusega loodud süsteemis teisestele menetlustele omistatud rolliga. Selles osas tuleb rõhutada, et kuigi teiseste menetluste eesmärk on eelkõige tagada kohalike huvide kaitsmine, siis võivad need määruse põhjenduse 19 kohaselt taotleda ka muid eesmärke. Just sellepärast võib neid algatada põhimenetluse likvideerija taotlusel, kui see meede on vajalik vara tõhusaks käsitlemiseks.
16

Seejärel tuleb täpsustada, et direktiivi 93/42 artikli 1 lõike 2 punkti a muudeti direktiivi 2007/47 artikliga 2; direktiivi 2007/47 põhjenduses 6 rõhutatakse, et tarkvara on meditsiiniseade, kui tootja on selle konkreetselt ette näinud kasutamiseks ühel või mitmel meditsiinilisel eesmärgil, mis on esitatud meditsiiniseadme määratluses. Selles põhjenduses on lisatud, et üldistel eesmärkidel loodud tarkvara, kui seda kasutatakse seoses tervishoiuga, ei ole meditsiiniseade.
10

KN esimese osa I jao punktis A on toodud KN-i klassifitseerimise üldreeglid. Need reeglid on määrustest nr 1214/2007, nr 1031/2008 ja nr 948/2009 tulenevates KN redaktsioonides identsed. Need reeglid sätestavad järgmist: „Kaupade [KN-i] klassifitseerimine toimub järgmiste põhimõtete kohaselt. 1. Jaotiste, kaubagruppide ja alamgruppide nimetused on antud suunaval eesmärgil; ametlik klassifitseerimine peab toimuma lähtuvalt rubriikide kirjeldustest ja vastavate jaotiste ja gruppide märkustest ning alljärgnevatest sätetest tingimusel, et need rubriigid või märkused ei näe ette muud. [...] 3. Kui reegli 2 punkti b kohaldamisel või mõnel muul põhjusel kaup osutub esmapilgul klassifitseeritavaks kahte või enamasse rubriiki, toimub klassifitseerimine järgmiselt: [...] b) segud, erinevatest materjalidest või komponentidest koosnevad kaubad ja jaekaubanduse jaoks mõeldud komplektina esitatud kaubad, mida pole võimalik klassifitseerida reegli 3 punkti a järgi, klassifitseeritakse materjali või komponendi järgi, mis määrab nende põhiomadused, kui selline kriteerium on rakendatav; c) kaubad, mida ei saa klassifitseerida reegli 3 punkti a või b järgi, klassifitseeritakse rubriiki, mis on neid võrdsel määral kirjeldavate rubriikide numbrilises järjestuses kõige viimane. [...] 6. Kaupade ametlik klassifitseerimine iga rubriigi alamrubriikidesse toimub nende alamrubriikide kirjelduste ja alamrubriikide kohta käivate märkuste põhjal, kasutades eespool toodud reegleid vajalike muudatustega ning arvestades, et omavahel on võrreldavad vaid sama taseme alamrubriigid. Selle reegli kohaldamisel kasutatakse ka vastavaid märkusi jaotiste ja gruppide kohta, kui kontekst ei nõua teisiti.”
85

Sellega seoses nähtub selle teise väite raames esitatud viitest eespool osutatud kohtuotsuse Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon punktidele 368–371, milles Euroopa Kohus leidis, et huvitatud isiku omandiõigust on põhjendamatult piiratud, kuna tema suhtes võeti piiravad meetmed, andmata talle menetluslikke tagatisi, mis võimaldaks tal oma seisukoha pädevatele asutustele esitada, et N. Bamba järeldab, et tema omandiõigust on kahjustatud, kuna väidetavalt puuduvad käesoleval juhul sellised tagatised.
14

Määruse nr 2670/81 artikli 1 lõige 1 oli sõnastatud järgmiselt: „[Algmääruse] artikli 26 lõikes 1 nimetatud tooteid käsitatakse ekspordituna, kui: a) tootjaliikmesriigi pädeval asutusel on artiklis 2 osutatud tõendid C-suhkru […] eksportinud liikmesriigi kohta, ilma et see piiraks käesoleva määruse teiste sätete kohaldamist; b) eksportiv liikmesriik võtab asjaomase ekspordideklaratsiooni vastu enne selle turustusaasta lõpule järgnevat 1. jaanuari, millal C-suhkur […] on toodetud; c) C-suhkur […] või vastav kogus artikli 2 lõikes 3 määratletud tähenduses on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud hiljemalt 60 päeva pärast punktis b nimetatud 1. jaanuari; d) toode on eksporditud ilma toetuse või maksuta denatureerimata valge suhkru või denatureerimata toorsuhkruna […]. Kui esimeses lõigus sätestatud tingimusi ei täideta, käsitatakse asjaomast C-suhkru […] kogust müüduna siseturul, välja arvatud vääramatu jõu korral. Vääramatu jõu korral võtab selle liikmesriigi pädev asutus, kelle territooriumil C-suhkur […] on toodetud, vajalikud meetmed nende asjaolude põhjal, millele asjaomane isik on viidanud. Kui C-suhkur […] eksporditakse muu kui selle liikmesriigi territooriumilt, kus need on toodetud, võetakse need meetmed vajaduse korral pärast selle liikmesriigi pädevate asutuste arvamuse saamist.”
44

Nimelt tuleneb Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 lõike 1 punktist c ja selle sättega seonduvast kohtupraktikast, et hagiavalduses tuleb märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest, ning et see peab olema piisavalt selge ja täpne, võimaldamaks kostjal enda kaitseks valmistuda ning Euroopa Kohtul oma kontrolli teostada. Sellest tuleneb, et põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagiavaldus toetub, peavad ilmnema ühtselt ja arusaadavalt hagiavalduse tekstist endast ning nõuded peavad olema esitatud üheselt mõistetavalt, et vältida seda, et Euroopa Kohus otsustab ultra petita või jätab mõne väite kohta seisukoha võtmata (vt eelkõige 15. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C-211/08: komisjon vs. Hispaania, EKL 2010, lk I-5267, punkt 32; eespool viidatud 26. jaanuari 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Sloveenia, punkt 29, ja 19. aprilli 2012. aasta otsus kohtuasjas C-141/10: komisjon vs. Madalmaad, punkt 15).
39

Edasi olgu meenutatud, et Euroopa Kohus on otsustanud, et liidu õigus ei keela põhimõtteliselt liikmesriigil vältida residendist äriühingult saadud dividendide järjestikust maksustamist maksuvabastusmeetodi abil, kui nende väljamaksja on residendist äriühing, ja mahaarvamise meetodi abil, kui nende väljamaksjaks on mitteresidendist äriühing. Need kaks meetodit on nimelt samaväärsed, kuid ainult tingimusel, et välismaalt saadud dividendidele kohaldatav maksumäär ei ole kõrgem samast liikmesriigist saadud dividendidele kohaldatavast maksumäärast ja kui maksu ümberarvutust on võimalik teha vähemalt summas, mis on võrdne dividende väljamaksva äriühingu liikmesriigis makstud summaga ega ületa maksusummat, mis tuleb tasuda dividende saava äriühingu liikmesriigis (vt eespool viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation, punktid 48 ja 57; eespool viidatud kohtuotsus Haribo Lakritzen Hans Riegel ja Österreichische Salinen, punkt 86; 15. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-310/09: Accor, EKL 2011, lk I-8115, punkt 88, ning 23. aprilli 2008. aasta määrus kohtuasjas C-201/05: Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation, EKL 2008, lk I-2875, punkt 39).
18

Selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuste raames väidavad ASL ja ülikool peamiselt seda, et Itaalia õiguse kohaselt on nõustamisleping ametiasutuste omavaheline koostöökokkulepe avalikes huvides tegutsemiseks. Kui ülikool osaleb niisuguses lepingus tasu eest – kuid hüvitis piirdub üksnes reaalsete kulutustega -, jääb see ülikooli institutsioonilise tegevuse raamidesse. Veel väideti, et uurimisülesanne anti teadusasutustele, ning et see ülesanne puudutab teadusuuringuid, mis tuleb läbi viia katsetamiste ja analüüsimise teel, mida teostatakse väljaspool igasugust standardiseeritud metodoloogiat ja kodifitseeritud või teaduskirjanduses kirjeldatud protseduuri. Euroopa Kohtu praktika kohaselt on niisugused ametiasutustevahelised koostöölepingud liidu õiguse alusel õiguspärased.
74

Lisaks tuleneb direktiivi 2004/83 artikli 12 lõike 1 punkti a teisest lausest tervikuna, et niipea, kui selles silmas peetud isikute positsioon on lõplikult paika pandud, on võimalik, et neile antakse pagulasseisund, kui neid mingil põhjusel taga kiusatakse selle direktiivi artikli 2 punkti c tähenduses. Seevastu, kui huvitatud isikute positsiooni ei ole paika pandud, nagu see on põhikohtuasjades, samas kui nende abistamine on lakanud nende tahtest sõltumatul põhjusel, on asjaolul, et selles konkreetses olukorras on olemas „ipso facto õigus [sellest] direktiivist tulenevatele hüvitistele” vältimatult laiema tähendusega kui see, mis tuleneks lihtsast asjaolust, et ei ole välistatud pagulasseisundi andmise võimalus juhul, kui isik vastab selle sama artikli 2 punktis c kehtestatud tingimustele.
16

Sama direktiivi artikli 22 kohaselt: „1. Kui antud piirkond või linnastu ei suuda saavutada lämmastikdioksiidi või benseeni piirtasemeid XI lisas määratud tähtpäevaks, võib liikmesriik neid tähtaegu kõnealuse piirkonna või linnastu osas maksimaalselt viie aasta võrra pikendada tingimusel, et selle piirkonna või linnastu kohta, mille suhtes pikendamist kohaldataks, koostatakse vastavalt artiklile 23 õhukvaliteedi kava; sellist õhukvaliteedi kava täiendatakse XV lisa B jaos märgitud teabega asjaomaste saasteainete kohta ning see näitab, kuidas piirtasemetest kinnipidamine enne uue tähtaja lõppu saavutatakse. 2. Kui teatud piirkonnas või linnastus osutub XI lisas sätestatud PM10-osakeste piirtaseme saavutamine siiski raskeks kohaspetsiifiliste levimisomaduste, ebasoodsate ilmastikutingimuste või piiriülese saasteleviku tõttu, vabastatakse liikmesriik nende piirtasemete rakendamise kohustusest kuni 11. juunini 2011, kui lõikes 1 sätestatud kohustused on täidetud ja kui nimetatud liikmesriik näitab, et ülalnimetatud tähtpäevadest kinnipidamiseks on riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil võetud kõik asjakohased meetmed. [...] 4. Liikmesriigid teatavad komisjonile oma seisukoha selles, kus on võimalik kohaldada lõiget 1 või 2, ning edastavad lõikes 1 viidatud õhukvaliteedi kava koos kogu olulise teabega, mida komisjonil on vaja, et hinnata, kas kõik asjakohased tingimused on täidetud. Oma hinnangus võtab komisjon arvesse liikmesriikide võetud meetmete hinnangulist mõju välisõhu kvaliteedile liikmesriikides nüüd ja tulevikus ning kehtivate ja komisjoni ettepanekul kavandatavate ühenduse meetmete hinnangulist mõju välisõhu kvaliteedile. Kui komisjon ei ole esitanud vastuväiteid üheksa kuu jooksul alates kõnealuse teabe saamisest, loetakse asjakohased tingimused lõike 1 või 2 rakendamiseks täidetuks. Kui esitatakse vastuväiteid, võib komisjon liikmesriikidelt nõuda õhukvaliteedi kavade kohandamist või uute õhukvaliteedi kavade esitamist.”
23

Selle juhtumi kohta tuleb lisaks tõdeda, et direktiivi 90/434 artiklist 9 ilmneb, et artikkel 8 ei kuulu eeskirjade hulka, mis on tunnistatud varade üleandmise suhtes kehtivaks. Viimati nimetatud artiklis on sätestatud, et seoses ühinemise, jaotumise või osade või aktsiate asendamisega ei tohi ülevõtva või omandava äriühingu osade või aktsiate jaotamine üleandva või omandatava äriühingu osanikele või aktsionäridele tasuna osade või aktsiate eest, mis moodustavad viimasena nimetatud äriühingu kapitali, iseenesest põhjustada nimetatud osanike või aktsionäride tulu, kasumi või kapitali kasvutulu maksustamist. Asjaolu, et see artikkel ei ole varade üleandmisele kohaldatav, on seletatav sellega, et niisuguse üleandmise korral antakse ülevõtva äriühingu kapitali moodustavad osad või aktsiad üle mitte üleandva äriühingu osanikele või aktsionäridele, vaid sellele äriühingule endale.
Teiseks, mis puutub väidetesse, et on rikutud õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõtteid, siis need on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 166 tagasi lükanud põhjendusega, et need tuginevad ekslikule eeldusele, et 2005. aasta suuniseid kohaldati tagasiulatuvalt. Nimetatud kohtuotsuse punktis 167 selgitas ta veel järgmist:

„Igal juhul ei ole need etteheited põhjendatud. Nimelt, [Aéroports de Paris’] kohtupraktika, mille kohaselt lennujaama käitamine kujutab endast majandustegevust, pärineb 2000. aastast. Lisaks sellele kinnitati eespool […] viidatud kohtuotsuses Ryanair vs. komisjon, mis käsitles 2005. aasta suuniste vastuvõtmisele eelnevat olukorda, [Aéroports de Paris’] kohtupraktikat piirkondliku lennujaama käitamise kontekstis. Lisaks tuleneb komisjoni 13. märtsi 2001. aasta otsusest […], et sel kuupäeval ei välistanud komisjon, et piirkondlike lennujaamade infrastruktuuride arendamist soodustav meede võib endast teatud tingimustel kujutada riigiabi. Nimelt leidis komisjon kõnealuses otsuses, mis vastupidi hagejate väidetele seondus ka lennujaama infrastruktuuride rahastamisega, sisuliselt – nagu tuleneb eeskätt põhjendusest 17 –, et kui kõnealust meedet oleks tulnud käsitada riigiabina, oleks see olnud ühisturuga kooskõlas EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel. Lõpetuseks tuleb märkida, et kui Saksamaa ametiasutused teatasid 2002. aastal riigiabist N 644i/2002 õiguskindluse kaalutlustel, nagu seda väidavad hagejad […], siis tähendab see seda, et nad arvestasid võimalusega, et kõnealused meetmed, mille eesmärk oli parendada piirkondliku lennujaama infrastruktuuri, võisid kujutada endast riigiabi. Muu hulgas andis komisjon kõnealuse abiga seonduva menetluse raames Saksamaa ametiasutustele 30. juunil 2003 [Aéroports de Paris’] kohtupraktikale viidates sisuliselt teada, et ta ei olnud kindel, et „piirkondlike lennujaamade ehitamiseks ja arendamiseks antavat meedet saab […] käsitada infrastruktuuridega seonduva üldise meetmena, mis ei ole riigiabi seisukohast oluline”.”