Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

2. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

3. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

4. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Konkurentsieeskirju kohaldav otsus – Mitut adressaati puudutav otsus

(EÜ artiklid 81, 82 ja 253)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Turule avaldatava tegeliku mõju arvessevõtmine – Ulatus

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1A)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1A)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1A)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Liidu kohtu täielik pädevus

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja EÜ artikkel 229; Üldkohtu kodukord, artikkel 48; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 31)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1A)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Õigusrikkujast ettevõtja käive

(Nõukogu määrus nr 1/2003)

11. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta, mis on võetud pärast teisi, korduvust arvessevõtvaid süüdimõistvaid otsuseid – Ne bis in idem põhimõtte rikkumine – Puudumine

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 50; EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Kartellikokkuleppes kokkulepitust erinev käitumine

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 teine taane)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Arvessevõetud käive – Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 kehtestatud piir – Kohaldamiseeskirjad

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

Summary

1. Tütarettevõtja tegevuse võib emaettevõtjale süüks arvata eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul iseseisvalt, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad. See on nii seetõttu, et sellises olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tema tütarettevõtja samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja, mis võimaldab komisjonil adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega.

Niisuguses spetsiifilises olukorras, kui emaettevõtjale kuulub 100% suurune osalus liidu konkurentsinorme rikkunud tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis, võib esiteks see emaettevõtja kõnealuse tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju avaldada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele. Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtja omab tütarettevõtja kogu aktsia‑ või osakapitali, et järeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja kaubanduspoliitikale. Seega võib komisjon lugeda tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks emaettevõtja, välja arvatud juhul, kui emaettevõtja, kel lasub kohustus see eeldus ümber lükata, esitab piisavaid tõendeid, mis kinnitavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt.

Selle eelduse kohaldamine ei sõltu täiendavate andmete olemasolust.

Emaettevõtja, kes omab peaaegu kogu osalust oma tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis, on põhimõtteliselt analoogilises olukorras ainuomanikuga selles osas, mis puudutab tema võimalust avaldada otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis teda tütarettevõtjaga ühendavad. Seetõttu on komisjonil õigus kohaldada sellele olukorrale sama tõendamiskorda, st kohaldada eeldust, et emaettevõtja kasutab tegelikult võimalust avaldada otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele.

(vt punktid 43–46, 50, 53)

2. Komisjon võib otsustava mõju avaldamise eelduse kohaldamisel selleks, et omistada tütarettevõtja poolt konkurentsieeskirjade rikkumine emaettevõtjale, lugeda tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks emaettevõtja.

Selle eelduse ümberlükkamiseks peab asjaomane äriühing esitama „piisavaid tõendeid”, mis kinnitavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt. Mis puudutab komisjoni, siis peab ta analüüsima neid tõendeid, mitte esitama kinnitavaid tõendeid sellise mõju avaldamise kohta. Kui piisaks sellest, et asjaomane isik vaidlustab selle eelduse lihtsalt alusetuid kinnitusi esitades, kaotaks eeldus mõtte.

(vt punktid 101, 110)

3. Asjaolu, et on äriühing on valdusühing, ei ole piisav selleks, et välistada see, et emaettevõtja avaldas enda tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kooskõlastades nimelt kontsernisiseseid finantsinvesteeringuid. Äriühingute kontsernide kontekstis on valdusühingu puhul tegemist äriühinguga, mille eesmärk on erinevates äriühingutes omatavate osaluste ümbergrupeerimine ning mille ülesanne on nende ühtse juhtimise tagamine.

Äriühingute kontserni jagamine harudesse, mis pealegi on sõltumatud kapitaliseostest kontserni äriühingute vahel, on kaalukas tõend selle kohta, et nende harude tegevuse kooskõlastamine tuleneb kontserni katuseorganisatsiooniks olevalt emaettevõtjalt. Emaettevõtja selline ülesanne välistab tütarettevõtja turul iseseisvalt tegutsemise.

Asjaolu, et emaettevõtja peab heaks kiitma enda tütarettevõtja suured investeeringud, on tõend selle kohta, et tütarettevõtja tegutseb turul emaettevõtja huvisid arvestades.

(vt punktid 107,113 ja 114)

4. EÜ artikliga 253 nõutud põhjendused peavad vastama asjaomase akti olemusele ning neist peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul järelevalvet teostada. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata arvestades juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ja huvi, mis võib olla akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab, selgituste saamiseks. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks täpsustatud kõik asjakohased faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna akti põhjenduse vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjassepuutuva valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades.

Juhul kui EÜ artikli 81 kohaldamise otsus puudutab mitut adressaati ja tekitab probleemi rikkumise süükspanemise seisukohalt, peab see olema piisavalt põhjendatud iga adressaadi osas, eriti nende osas, kes vastavalt sellele otsusele vastutavad rikkumise tagajärgede eest. Komisjoni otsus peab selleks, et see oleks konkurentsiõiguse rikkumistes süüdistatavate ettevõtjate emaettevõtjate osas piisavalt põhjendatud, sisaldama üksikasjalikku ülevaadet põhjendustest, mis toetavad rikkumise nendele äriühingutele omistamist. Peale selle osas, milles see omistamine mõjutab nende ettevõtjate olukorda, milles nad on selle omistamise haldusmenetluses vaidlustanud ja milles neil on huvi nende suhtes võetud otsust selles aspektis vaidlustada, peab neil, nagu ka nende emaettevõtjatel, olema võimalik teada komisjoni seisukoha põhjendusi. Sellest järeldub, et kui komisjon tugineb rikkumise omistamisel otsustavale mõjule ning kui asjaomased ettevõtjad on haldusmenetluses esitanud selle eelduse ümberlükkamiseks tõendeid, siis peab otsus sisaldama nende põhjenduste piisavat kokkuvõtet, mis õigustavad seisukohta, mille kohaselt need tõendid ei võimalda seda eeldust ümber lükata.

Kuigi komisjonil on EÜ artikli 253 alusel kohustus esitada faktilised ja õiguslikud asjaolud, millest sõltub otsuse õiguslik põhjendus ning kaalutlused, mis viisid selle otsuse tegemiseni, ei ole tal kohustust käsitleda iga asjaomase isiku poolt haldusmenetluse jooksul tõstatatud kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. Seega kuigi komisjon peab oma otsuses välja tooma põhjused, miks ta leiab, et esitatud tõendid on ebapiisavad otsustava mõju avaldamise eelduse ümberlükkamiseks, ei tähenda see, et ta peab igal juhul konkreetselt arutlema asjaomaste ettevõtjate poolt esitatud iga tõendi üle. Üldine vastus võib vastavalt asja asjaoludele olla piisav selleks, et ettevõtja saaks tõhusalt kaitsta oma õigusi ning Üldkohus saaks teostada oma kontrolli.

(vt punktid 133–135, 141)

5. Rikkumiste raskuse määramisel tuleb lähtuda mitmest tegurist, nagu konkreetse juhtumi eripärased tehisolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui kohustuslikult arvesse võtmisele kuuluvatest tingimustest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu. Rikkumiste raskuse hindamisel arvessevõetavate tegurite hulka kuuluvad iga ettevõtja käitumine, nende roll kooskõlastatud tegevuse kehtestamisel, tegevusest saada võidav kasu, nende ettevõtjate suurus ja asjassepuutuvate kaupade väärtus ning oht, mida seda tüüpi rikkumised liidu eesmärkidele kujutavad.

Sellest tuleneb, et konkurentsivastase tegevuse mõju ei ole sobiva trahvisumma hindamisel iseenesest määrav tegur. Tahtluse aspektiga seotud tegurid võivad omada suuremat tähtsust kui tegevuse mõjuga seotud tegurid, eelkõige juhul, kui tegemist on eriti raskete rikkumistega. Kartellikokkulepped väärivad oma laadi tõttu kõige raskemaid trahve. Kartellikokkulepete võimalik tegelik mõju turule, eelkõige küsimus, mil määral tõi konkurentsi piiramine kaasa kõrgema turuhinna kui see, mis oleks olnud ilma kartellita, ei ole trahvide taseme kindlaksmääramisel otsustav kriteerium. Sellega seoses on rikkumise tegelik mõju vaid üks mitmest tegurist, mille alusel – juhul, kui seda mõju saab mõõta – on komisjonil võimalik määrata minimaalsest võimalikust trahvisummast suurem trahvi lähtesumma.

Lisaks ei takista asjaolu, et komisjon on suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta täpsustanud rikkumise raskuse hindamise lähtekohti, selle teguri hindamist tervikuna kõigi asjassepuutuvate asjaolude põhjal, sealhulgas asjaolude põhjal, mida nendes suunistes ei ole sõnaselgelt märgitud.

(vt punktid 178–182)

6. Hoiatamine on üks elementidest, millega trahvi arvutamisel arvestada tuleb. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud EÜ artikli 81 rikkumiste eest määratavate trahvide eesmärk on karistada asjaomaseid ettevõtjaid õigusvastase tegevuse eest ja hoiatada nii neid kui ka ülejäänud ettevõtjaid liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest tulevikus. Seega võib komisjon trahvisumma arvutamisel võtta arvesse just nimelt asjassepuutuva ettevõtja suurust ja majanduslikku võimsust.

Lisaks on ettevõtja kogukäive üks, olgugi et ligikaudne ja ebatäiuslik ettevõtja suuruse ja majandusliku võimsuse näitaja. Komisjon võib selleks, et määrata trahvisumma tase kindlaks piisavalt hoiataval tasemel, võtta arvesse asjaomase ettevõtja kogukäivet.

Vajadus tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju, kui see ei põhjenda trahvi üldise taseme tõusu konkurentsipoliitika elluviimise raames, nõuab, et trahvi suurus kujundataks selliselt, et see võtaks arvesse mõju, mida soovitakse avaldada ettevõtjale, kellele trahv määratakse, et trahv ei muutuks tähtsusetuks või vastupidi ülemäära suureks eelkõige kõnealuse ettevõtja rahalise suutlikkuse seisukohast vastavalt nõuetele, mis tulenevad ühelt poolt vajadusest tagada trahvi tõhusus ja teiselt poolt proportsionaalsuse põhimõtte järgimisest.

Seega just asjaomase ettevõtja võimalus leida kergemini vajalikud rahalised vahendid trahvi maksmiseks õigustab korrutusteguri kasutamist trahvi piisavalt hoiatava mõju tagamiseks. Sellest tuleneb, et komisjonilt ei saa nõuda, et ta tuvastaks täiendava seose ettevõtja vahendite kasutamise ja tema poolt toime pandud rikkumise vahel, selleks et neid vahendeid võiks võtta arvesse trahvi piisavalt hoiatava taseme kindlaksmääramiseks, kuna selles kontekstis on oluline rikkumise toime pannud ettevõtja kui sellise suurus ja majanduslik võimsus.

(vt punktid 210, 211, 213 ja 214)

7. Liidu konkurentsiõiguste rikkumiste eest määratud trahvide hoiatava mõju tagamise vajadus on üldine nõue, millest komisjon peab juhinduma kogu trahvi arvutamise ajal. See ei eelda ilmtingimata, et nimetatud arvutuse üks osa on konkreetne etapp, milles hinnatakse tervikuna kõiki asjaolusid, mis on selle eesmärgi saavutamiseks kohased. Trahvi lähtesumma suurendamine, et tagada piisav hoiatav mõju, arvestades iga ettevõtja suurust ja majanduslikku võimsust, kujutab endast trahvi arvutamise etappi, mis tuleneb vajadusest kohandada lähtesummat, et tagada trahvi piisav hoiatav mõju, arvestades ettevõtja koguvahendeid ning tema võimet leida vajalikud vahendid trahvi maksmiseks.

Mis puudutab küsimust, kas komisjon peab ettevõtjat karistavas otsuses hoiatava mõju eesmärgil võtma arvesse samale ettevõtjale varem määratud trahve asjaolude eest, mis leidsid aset samal ajal otsuse esemeks oleva rikkumisega, selles mõttes, et oleks kasutu kohaldada täiendavat trahvi suurendamist hoiatava mõju eesmärgil, kuna eelnevad trahvid olid piisavalt hoiatavad, tuleb tõdeda, et selline lahendus on vastuolus hoiatamise eesmärgiga, mida komisjon oma trahvipoliitikas taotleb. See lahendus viiks paradoksaalse olukorrani, kus erinevates kartellikokkulepetes osalemist mitmekordistava ettevõtja iga karistuse piirkulu järk-järgult väheneks.

Lisaks põhineb selline lahendus eeldusel, et komisjon oleks pidanud trahvisumma kindlaks määrama vastavalt tõenäosusele, et asjaomane ettevõtja paneb tulevikus uusi rikkumisi toime; seda tõenäosust oleks ta pidanud hindama sellele ettevõtjatele teatud ajavahemikul määratud trahvide kogusummat arvestades. Selline eeldus on aga vastuolus hoiatamise mõistega konkurentsiõiguses.

Komisjoni pädevus määrata trahve ettevõtjatele, kes tahtlikult või hooletusest on pannud toime EÜ artikli 81 lõike 1 või artikli 82 rikkumise, kujutab ühte komisjonile antud vahenditest talle liidu õigusega pandud järelevalveülesande täitmiseks. See ülesanne hõlmab nii kohustust uurida ja karistada üksikuid rikkumisi kui ka kohustust järgida üldist poliitikat konkurentsiõiguses asutamislepingus kehtestatud normide kohaldamiseks ning sellesse suunda suunata ka ettevõtjate käitumist. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud EÜ artikli 81 rikkumiste eest määratavate trahvide eesmärk on karistada asjaomaseid ettevõtjaid õigusvastase tegevuse eest ja hoiatada nii neid kui ka ülejäänud ettevõtjaid liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest tulevikus. Seega hinnatakse hoiatamise tegurit mitmeid asjaolusid, mitte ainult asjassepuutuva ettevõtja konkreetset olukorda arvestades. Komisjon ei ole trahvisumma suurendamise vajaduse hindamisel, et tagada selle hoiatav mõju, kohustatud ka hindama tõenäosust, kas ettevõtja võib rikkumise uuesti toime panna. Seega koosneb see trahvi arvutamise etapp lähtesumma suurendamisest, võttes arvesse objektiivseid asjaolusid, nagu asjaomase ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus, mitte subjektiivseid asjaolusid, mis puudutavad selle tõenäosuse hindamist, kas tulevikus pannakse toime uus rikkumine.

(vt punktid 224, 225, 228, 231–235)

8. Mis puudutab liidu kohtu kontrolli komisjoni konkurentsialaste otsuste üle, siis täielik pädevus, mis Üldkohtule on antud EÜ artikli 229 kohaselt määruse nr 1/2003 artikli 31 alusel, annab sellele kohtule õiguse vaidlustatud akti muuta ka seda tühistamata, et arvestades kõigi faktiliste asjaoludega muuta näiteks trahvi summat.

Üldkohtu kodukorra artikliga 48 ei ole vastuolus see, et Üldkohus võtab täieliku pädevuse alusel arvesse hageja poolt kohustuistungil esitatud argumente, selleks et analüüsida, kas hagejast ettevõtjale määratud trahvi suurendamine hoiatava mõju eesmärgil oli tema tõstatud faktilise asjaolu osas põhjendatud, seda enam, et komisjonil oli olnud võimalus selles küsimuses oma märkusi esitada.

(vt punktid 252 ja 253)

9. Hoiatuseesmärki, mida komisjon võib konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvisummat kindlaks määrates taotleda, on võimalik saavutada vaid siis, kui arvestatakse ettevõtja olukorda sel päeval, mil trahv määratakse. Ettevõtja koguvahendeid, mis võivad varieeruda, vähenedes või suurenedes oluliselt suhteliselt lühikese aja jooksul, eelkõige ajavahemikul rikkumise lõpetamisest kuni trahvi määrava otsuse vastuvõtmiseni, tuleb seega hinnata, et õigesti saavutada hoiatuseesmärk, trahvi määramise päeval, järgides samas ka proportsionaalsuse põhimõtet.

On tõsi, et komisjon võib trahvisumma kindlaksmääramisel võtta eelkõige arvesse asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on tavaliselt olemas õigus‑ ja majandusteadmised ning infrastruktuurid, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest. Sellisel juhul peab käive, mille alusel komisjon hindab asjaomaste ettevõtjate suurust ning seega nende võimet teha kindlaks nende tegevuse olemus ja tagajärjed, olema seotud nende olukorraga rikkumise, mitte otsuse vastuvõtmise ajal.

Vajadus võtta arvesse seda, et suurtel ettevõtjatel on õigus‑ ja majandusalased infrastruktuurid, mis võimaldavad neil olla teadlikud, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, kujutab endast trahvi suurendamise raames siiski erinevat põhjust sellest, mis puudutab vajadust tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju ning millel on erinevad eesmärgid.

Osas, milles esiteks trahvisumma kindlaksmääramisel korrutusteguri kohaldamise põhjendus tugineb asjaomasele ettevõtjale avaldada soovitud mõjule, mitte eespool viidatud õigus‑ ja majandusalaste infrastruktuuridega seotud kaalutlustele, ning milles teiseks majandusüksus, mis seob karistatud ettevõtjat oma emaettevõtjaga, lagunes enne trahvi määrava otsuse vastuvõtmise kuupäeva, ei saa emaettevõtja vahendeid selle ettevõtjale kohaldatava korrutusteguri kindlaksmääramisel enam arvesse võtta.

Seega sellise ettevõtja suurust ja majanduslikku võimsust peab korrutusteguri kohaldamiseks hindama trahvi määrava otsuse päeval.

(vt punktid 260, 263–265, 270–272)

10. Kuigi viga, mis seisneb ettevõtjale määratava trahvi kindlaksmääramiseks, võiks sellele ettevõtjale ette heita, ei põhjenda see asjaolu talle määratud trahvisumma säilitamist, kuna see tuleneb sisuliselt väära faktilise asjaolu arvessevõtmisest.

(vt punkt 274)

11. Non bis in idem põhimõte, mis kujutab endast liidu õiguse aluspõhimõtet ja mis on sätestatud ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 50, keelab konkurentsiõiguse valdkonnas ettevõtja karistamise või tema süü tuvastamiseks menetluse algatamise teist korda konkurentsivastase tegevuse eest, mille eest teda on juba karistatud või seoses millega ta on õigeks mõistetud varasema otsusega, mida ei saa enam vaidlustada. Selle põhimõtte kohaldamine sõltub kolmest tingimusest: asjaolud, rikkumise toime pannud isik ning kaitstav õigushüve peavad olema samad.

Seda põhimõtet ei riku kuidagi asjaolu, et komisjoni otsus ettevõtjale trahvi määramise kohta tugineb varasematele süüdimõistmistele, mis juba õigustasid selle ettevõtja trahvi suurendamist korduvuse alusel mitmetes varasemates otsuses. Asjaolu, et komisjon tugines mitmes otsuses korduvusega seoses samadele varasematele süüdimõistmistele, ei tähenda kuidagi, et komisjon tunnistas asjaomase ettevõtja mitu korda süüdi sama rikkumise eest.

Raskendava asjaoluna korduvuse arvessevõtmine ettevõtja toimepandud iga rikkumise raskusastme hindamisel on tingimata seotud iga rikkumise raskusastme hindamisega; iga rikkumise puhul on üksteisest sõltumata tegemist konkurentsieeskirjade korduva rikkumisega, mis annab tunnistust selle ettevõtja kalduvusest mitte teha nendest süüdimõistmistest kohaseid järeldusi.

Sellisel juhul on korduvuse arvessevõtmine seega õigustatud täiendava hoiatamise vajadusega, mis nähtub asjaolust, et varasemate rikkumiste tuvastamisest ei piisanud, et uue rikkumise toimumist takistada.

(vt punktid 292, 293, 295, 296 ja 299)

12. Asjaolu, et ettevõtjad kinnitavad teatud konkurentsivastaste kokkulepete osalist kohaldamist, ei ole iseenesest piisav selleks, et keelduda tõstatatud kergendava asjaolu temale kohaldamisest. Endast rikkumist kujutavate kokkulepete täitmata jätmise tõttu kergendava asjaolu kohaldamiseks suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 teise taande alusel tuleb kontrollida, kas ajavahemikul, mil asjaomane ettevõtja oli endast rikkumist kujutavate kokkulepetega seotud, hoidus ta tegelikult nende täitmisest, käitudes turul konkureerivalt või vähemalt et ta on selgelt ja märgatavalt rikkunud asjaomase kartelliga kehtestatud kohustusi niivõrd, et see häiris kartelli toimimist.

(vt punktid 308 ja 309)

13. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 kohaselt ei tohi ühegi rikkumises osalenud ettevõtja puhul trahv ületada 10% selle eelmise majandusaasta kogukäibest.

Kohtupraktika kohaselt on nii, et kui mitu trahvi määrava otsuse adressaati moodustab ettevõtja, st karistatava rikkumise toimepanemise eest vastutava majandusüksuse, veel ajal, mil otsus vastu võetakse, võib piirmäära arvutada kõnealuse ettevõtja kogukäibe alusel, see tähendab kõiki äriühingu koosseisu kuulujaid kokku arvestades. Kui see majandusüksus on aga vahepeal lagunenud, siis on igal adressaadil õigus sellele, et asjaomast piirmäära kohaldataks individuaalselt.

(vt punkt 352)