ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi T-339/06

Kreeka Vabariik

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Põllumajandus — Veinituru ühine korraldus — Viinamarjaistanduste ümberkorraldus- ja muutmistoetus — Määrus (EÜ) nr 1493/1999 — Liikmesriikide lõplike eraldiste kindlaksmääramine — Otsus 2006/669/EÜ — Määruse (EÜ) nr 1227/2000 artikli 16 lõikes 1 esitatud tähtaja siduvus — Lojaalse koostöö, hea usu, hea halduse, proportsionaalsuse ja tõhususe põhimõtted”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda), 11. detsember 2008 II ‐ 3527

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Ümberkorraldus- ja muutmistoetused veinisektoris – Liikmesriikide lõplike eraldiste kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 1493/1999, artikli 14 lõiked 1 ja 2; komisjoni määrus nr 1227/2000, artikli 16 lõige 1)

Määrusega (EÜ) nr 1227/2000, milles sätestatakse määruse nr 1493/1999 veinituru ühise korralduse kohta üksikasjalikud rakenduseeskirjad tootmisvõimsuse puhul, artikli 16 lõike 1 sõnastusest ja kogu määruse ülesehitusest ning eesmärgist ilmneb, et nimetatud artiklis sätestatud tähtaeg on kohustuslik. Liikmesriikidele määratud 10. juuli tähtaja tegelike ja väljamakstud kulude ning asjaomase üldpindala deklareerimiseks 30. juuni seisuga siduvust kinnitab selle tähtaja ülesanne, see tähendab võimaldada määruse nr 1493/1999 artikli 14 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud eraldiste tõhusat määramist, et eraldiste suunav jaotus oleks kohandatud eelkõige vastavaks tegelikele kuludele.

Kõnealuse tähtaja siduvust kinnitab jooksvat eelarveaastat puudutavate kulude ja nendega seotud pindalade teatamisega järgitav eesmärk. 10. juuli tähtpäev on seotud sama aasta 15. oktoobri tähtpäevaga ja esimesena nimetatud tähtpäev on määratud selleks, et anda komisjonile piisavalt aega määruse nr 1493/1999 artikli 14 lõikes 2 ette nähtud lõplike eraldiste kindlaksmääramise otsuse vastuvõtmiseks ja avaldamiseks enne 15. oktoobrit. Selleks et liikmesriigid jõuaksid teha enne majandusaasta lõppu viimased maksed, mis on seotud määruse nr 1227/2000 artikli 16 lõike 1 alusel teatatud kuludega, ja jõuaksid komisjonilt nende eest kätte saada tagasimaksed vastavalt selle majandusaasta eelarves ettenähtud eelarveridadele, on käsitletavate sätete kasuliku mõju saavutamiseks vajalik, et asjaomaseks majandusaastaks liikmesriikidele lõplike eraldiste kindlaksmääramise otsus tehtaks enne selle majandusaasta lõppu, st 15. oktoobriks.

(vt punktid 25, 28–31, 35)
Kuna vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artiklile 12 ei ole Esimese Astme Kohtule esitatud apellatsioonkaebusel peatavat toimet, siis pelgalt asjaolu, et institutsioon, kelle õigusakt on tühiseks tunnistatud, võttis meetmed Avaliku Teenistuse Kohtu otsuse täitmiseks, ei tähenda, et ta loobus apellatsioonkaebuse esitamisest. Igal juhul toob õiguskaitsevahendi kasutamisest loobumine – kui see viib õiguse kaotamiseni – kaasa hagi vastuvõetamatuse ainult siis, kui loobumine on selge ja tingimusteta.

Põhjendamiskohustuse eesmärk on esiteks anda huvitatud isikule piisavalt teavet, et tal oleks võimalik kindlaks teha, kas otsus on põhjendatud või on selles tehtud viga, mis võimaldab selle õiguspärasust vaidlustada, ning teiseks võimaldada kohtul kontrollida selle akti õiguspärasust. Põhjendamata otsuse suhtes ei saa kohus teostada sisemise õiguspärasuse kontrolli ei dokumenti ega ka selle otsuse teksti või selle tegemise võimalikku konteksti arvestades ning seda hoolimata selle kontrolli ulatusest. Kui otsuse tegijal puudub selle otsuse tegemise aluseks olnud põhjenduste esitamise kohustus, seataks ohtu kohtu võime täita vaidlustatud aktide sisemise õiguspärasuse üle kontrolli teostamise ülesanne – kui see on talle antud – ja ka õigussubjektile antud õiguskaitse, ning see sõltuks otsuse tegija suvast. Asjaolu, et institutsioonilt nõutakse oma otsuste põhjendamist, on seega lahutamatu kohtu pädevusest kontrollida nimetatud otsuste põhjendatust, mis peab olema õigusel rajanevas ühenduses võrdsetel tingimustel tagatud kõikidele õigussubjektidele, kes kasutavad oma õigust õiguskaitsele.

Seega ei saa Esimese Astme Kohus jõuda järeldusele, et lepinguid sõlmival asutusel puudub igasugune kohustus põhjendada ajutiste teenistujate tähtajatute töölepingute ülesütlemist, põhjendusel et sellisel juhul kehtivad talle ainult muude teenistujate teenistustingimuste artikli 47 punkti c alapunktis i ette nähtud etteteatamistähtaega puudutavad tingimused.

(vt punktid 108–110)
Mis puudutab komisjoni otsust, millega tuvastatakse abi kokkusobimatus ühisturuga ja määratakse selle tagasimaksmine, siis ei saa ettevõtja põhjendatud huvi eitada vaid seetõttu, et vaidlusaluse abi tagastas üks teine otsuses nimetatud isik, kes vastutas tagastamise eest solidaarselt, samas kui siseriikliku õiguse kohaselt on isikutel, kes ebaseadusliku abi tegelikult tagastasid, õigus esitada tema vastu nõue kindlaksmääratud aja jooksul.

EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud uurimise staadiumi eesmärk on võimaldada komisjonil asja kõikide andmete kohta täielikku teavet koguda. Vastavalt määruse nr 659/1999 (EÜ artikli 88 kohaldamise kohta) artikli 6 lõikele 1 esitatakse algatamisotsuses kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni „esialgset hinnangut” kavatsetud meetme kohta ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta. Lisaks kutsutakse selles otsuses kõnealust liikmesriiki ja teisi huvitatud pooli üles esitama märkusi. Komisjoni analüüsi puhul on seega tingimata tegemist esialgse analüüsiga. Sellest tuleneb, et komisjoni ei saa kohustada esitama nimetatud menetluse algatamise teatises täielikku analüüsi kõnealuse abi kohta. Kuid samas peab komisjon piisavalt määratlema oma uurimise raamistiku, et mitte muuta sisutühjaks asjassepuutuvate isikute õigust esitada oma märkusi.

(vt punktid 36–38)
Kui hagiavalduses on tühistamisväited märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et võimaldada kostjal end tõhusalt kaitsta ja ühenduste kohtul kohtulikku kontrolli teostada, vastab hagiavaldus Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimeses lõigus ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c seatud miinimumnõuetele.

Protokoll nr 8 Poola terasesektori restruktureerimise kohta, mis on lisatud aktile Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta, on EÜ artiklite 87 ja 88 suhtes lex specialis. Protokoll laiendab pädevust, mis komisjonil on riigiabi kontrollimisel tulenevalt EÜ asutamislepingust, ka riigiabile, mida anti Poola terasetööstuse ümberkorraldamiseks teatavas Poola Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemisele eelnenud ajavahemikus. Protokolli nr 8 sõnastusest endast nähtub, et protokoll on kohaldatav enne ühinemist antud abi suhtes. Protokolli nr 8 eesmärk oli luua ulatuslik kord Poola terasetööstusele antava ümberkorraldusabi lubamiseks, mitte üksnes vältida abi saavatele ettevõtjatele antava riigiabi kumuleerumist.

(vt punktid 43 ja 44)
Ainuüksi asjaolust, et kaubamärk ja patronüüm on identsed, ei saa järeldada, et asjaomane avalikkus arvaks, et isik, kelle patronüümist kaubamärk on moodustatud, on disaininud seda kaubamärki kandvad kaubad ning seda, et tähis eksitaks avalikkust määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 50 lõike 1 punkti c tähenduses. Patronüümist koosnevate kaubamärkide kasutamine on kõigis ärisektorites levinud praktika ning asjaomane avalikkus teab, et iga isikunimest koosneva kaubamärgi taga ei ole ilmtingimata seda nime kandev stilist.

Euroopa Kohtu määratluse kohaselt on kaubamärgi peamine ülesanne tagada tarbijale või lõppkasutajale see, et kaubamärgiga tähistatud kaup või teenus on teatavat päritolu, nii et tarbija või lõppkasutaja saab kõnealust kaupa või teenust võimaliku segiajamiseta eristada muud päritolu kaupadest või teenustest. Et kaubamärk võiks seega täita olulist osa moonutamata konkurentsi süsteemis, mille loomine ja säilitamine on asutamislepingu eesmärk, peab kaubamärk tagama, et kõiki sellega tähistatud kaupu toodetakse või teenuseid osutatakse nende kvaliteedi eest vastutava konkreetse ettevõtja kontrolli all.

Peale selle on Euroopa Kohus direktiivi 89/104 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 12 lõike 2 punkti b osas, mille normatiivne sisu on sisuliselt identne määruse nr 40/94 artikli 50 lõike 1 punkti c omaga, sedastanud, et sellist kaubamärki, mis kattub seda kaubamärki kandvaid kaupu loonud ja neid esimesena valmistanud isiku nimega, ei saa ainult selle asjaolu tõttu tühistada põhjendusel, et nimetatud kaubamärk on muutunud avalikkust eksitavaks, eelkõige juhul, kui selle kaubamärgiga seotud maineväärtus on üle antud koos selle kaubamärgiga tähistatud kaupu valmistava ettevõttega. Seda järeldust põhjendab keskmise tarbija tegeliku eksitamise või piisavalt tõsise eksitamise ohu puudumine. Kuigi keskmist tarbijat võib asjaomase kauba ostmisel mõjutada ettekujutus, et isik, kelle nimele kaubamärk vastab, on selle rõiva loomisel osalenud, tagab nimetatud rõiva omadused ja kvaliteedi kaubamärgi omanikuks olev ettevõtja.

Samuti tuleb sedastada, et sellist kaubamärki, mis kattub seda kaubamärki kandvaid kaupu loonud ja neid esimesena valmistanud isiku nimega, ei saa ainult selle asjaolu tõttu tühistada põhjendusel, et nimetatud kaubamärk on muutunud avalikkust eksitavaks, kui selle omanik on kaubamärgi loovutamise käigus selle looja perekonnanimest koosneva kaubamärgi ning seda kaubamärki kandvaid kaupu tootva ettevõtja kogu loomepärandi õiguspäraselt omandanud.

(vt punktid 30, 32–34)
Kohtuasi T-277/06

Omnicare, Inc.

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi OMNICARE taotlus — Varasem siseriiklik kujutismärk OMNICARE — Tähtaja ennistamise taotluse rahuldamata jätmine”

Esimese Astme Kohtu otsus (kolmas koda), 7. mai 2009 II ‐ 1305

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse kaubamärk – Menetlusnormid – Tähtaja ennistamine – Kohaldamisala

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 78 lõige 5, muudetud määrusega nr 422/2004)

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 78 lõikes 5, muudetud määrusega nr 422/2004, on ette nähtud: „Käesolevat artiklit ei kohaldata käesoleva artikli lõikes 2, artikli 42 lõikes 1 ja lõikes 3 ning artiklis 78a osutatud tähtaegade suhtes.”

Määruse nr 40/94 muudetud artikli 78 lõikes 5 sisalduvaid sõnu „artiklis 78a osutatud tähtaegade suhtes” ei saa sellegipoolest tõlgendada nii, et nende kohaselt on määruse nr 40/94 artikli 78a lõikes 2 osutatud tähtajad ka sama määruse artikli 78 kohaldamisalast välja jäetud. Kõnealuseid tähtaegu ei ole tõepoolest määruse nr 40/94 artiklis 78a „osutatud.”

Hinnangus, mille kohaselt vastulause esitamise lõplik tähtaeg ja kaebuse esitamise tähtaeg on võrdsustatud ja kummagi ennistamist ei ole võimalik taotleda, on seega viga.

Nimelt argumentidele, mille kohaselt soovis seadusandja 2004. aastal täpsustada, et tähtaja ennistamise võimalust ei ole määruse nr 40/94 artikli 59 puhul, räägib kõigepealt vastu see, et artiklit 59 ei ole erandite loendis otse nimetatud. Kui seadusandja oleks soovinud selles osas selgust tuua, siis oleks mõistlikult olnud võimalik eeldada, et ta teeb seda otsesõnu, samas kui ta just muutis määruse nr 40/94 artikli 78 lõiget 5.

Arutluskäigu, mis seisnes järkjärgulisel välistamisel, näib seadvat kahtluse alla asjaolu, et määruse nr 40/94 artiklit 42 on mainitud ka sama määruse artiklis 78a. Kui see arutluskäik oleks õige, siis oleks tulnud kõik viited määruse nr 40/94 artikli 42 lõigetele 1 ja 3 loogiliselt sama määruse artikli 78 lõikega 5 tühistada. Seda aga ilmselgelt ei tehtud, mis toetab seisukohta, et määruse nr 40/94 artikli 78 lõikes 5 kehtestatud piirangud ei puuduta selle määruse artiklit 59.

Lõpuks, kuna määruse nr 40/94 artikli 78 lõikega 5 on piiratud menetlusõigusi, mis selle artikliga on pooltele antud, siis tuleb seda sätet tõlgendada kitsendavalt.

(vt punktid 43, 45–49)
Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 22. aprilli 2009. aasta otsus – CESD-Communautaire vs. komisjon

(kohtuasi T-289/06)

„Riigihankelepingud — Lepingu tõsist rikkumist käsitlev avaldus — Määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 93 lõike 1 punkt f — Tühistamishagi — Õigusnormi rikkumine ja faktiviga — Esimese Astme Kohtu pädevus — Põhjendatud huvi — Vastuvõetavus — Võimu kuritarvitamine — Ilmne hindamisviga — Põhjendamine — Kaitseõigused”

1. Tühistamishagi — Füüsilised ja juriidilised isikud — Põhjendatud huvi (EÜ artikli 230 neljas lõik) (vt punktid 64–71)

2. Tühistamishagi — Väited — Võimu kuritarvitamine — Mõiste (EÜ artikkel 230) (vt punkt 82)

3. Institutsioonide aktid — Põhjendamine — Kohustus — Ulatus — Väide põhjenduse puudumise või ebapiisavuse kohta — Väide põhjenduse ebatäpsuse kohta — Eristamine (EÜ artikkel 253) (vt punktid 106 ja 107)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 11. augusti 2006. aasta kiri, millega teavitati hagejat sellest, et komisjon on teinud otsuse, millega tuvastati, et hageja on seal nimetatud kolme lepingut tõsiselt rikkunud vastavalt nõukogu . aasta (EÜ, Euratom) määrusele nr 1605/2002 artikli 93 lõike 1 punkt f, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74).

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Centre européen pour la statistique et le développement ASBL-lt (CESD Communautaire).

Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 22. aprilli 2009. aasta otsus – CESD-Communautaire vs. komisjon

(kohtuasi T-289/06)

„Riigihankelepingud — Lepingu tõsist rikkumist käsitlev avaldus — Määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 93 lõike 1 punkt f — Tühistamishagi — Õigusnormi rikkumine ja faktiviga — Esimese Astme Kohtu pädevus — Põhjendatud huvi — Vastuvõetavus — Võimu kuritarvitamine — Ilmne hindamisviga — Põhjendamine — Kaitseõigused”

1. Tühistamishagi — Füüsilised ja juriidilised isikud — Põhjendatud huvi (EÜ artikli 230 neljas lõik) (vt punktid 64–71)

2. Tühistamishagi — Väited — Võimu kuritarvitamine — Mõiste (EÜ artikkel 230) (vt punkt 82)

3. Institutsioonide aktid — Põhjendamine — Kohustus — Ulatus — Väide põhjenduse puudumise või ebapiisavuse kohta — Väide põhjenduse ebatäpsuse kohta — Eristamine (EÜ artikkel 253) (vt punktid 106 ja 107)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 11. augusti 2006. aasta kiri, millega teavitati hagejat sellest, et komisjon on teinud otsuse, millega tuvastati, et hageja on seal nimetatud kolme lepingut tõsiselt rikkunud vastavalt nõukogu . aasta (EÜ, Euratom) määrusele nr 1605/2002 artikli 93 lõike 1 punkt f, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74).

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Kohtuasi T-234/06

Giampietro Torresan

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Kehtetuks tunnistamise menetlus — Ühenduse sõnamärk CANNABIS — Absoluutne keeldumispõhjus — Kirjeldatavus — Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt c ja artikli 51 lõike 1 punkt a (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt c ja artikli 52 lõike 1 punkt a)”

Esimese Astme Kohtu (teine koda) otsus, 19. november 2009 II ‐ 4187

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse kaubamärk – Loobumine, tühisus ja kehtetuks tunnistamine – Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused – Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumine kaubamärgi registreerimisel

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõike 1 punkt c ja artikli 51 lõike 1 punkt a)

Kaubamärki CANNABIS ei oleks pidanud registreerima Nizza kokkuleppe klassi 32 kuuluva „õlle” ja klassi 33 kuuluvate „veinide, piiritusjookide, likööride, vahujookide, vahuveinide, šampanja” jaoks määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud absoluutse keeldumispõhjuse tõttu.

Sõnaline tähis CANNABIS kujutab iseenesest tarbijate jaoks nende kaupade, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, ühe võimaliku koostisosa lihtsat ja otsest tähistust. Seetõttu ei ole sõnaline tähis CANNABIS kindlalt sugestiivne ja kujutab endast kirjeldust. Seega tuleb seda tähist pidada kirjeldavaks ja mitte sugestiivseks või vihjavaks.

Ainsat sõna „cannabis” – kasutatuna kaubamärgina – võib pidada kirjeldavaks, juhul kui see viitab tegelikult või potentsiaalselt ühele kauba omadustest, nimelt ühele selle koostisosadest, mida saab selle valmistamisel kasutada. Mis puutub juba turul olevatesse kanepit sisaldavatesse jookidesse, siis juba nüüd võib tähis CANNABIS tähistada kaupade, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, valmistamisel kasutatavat ühte koostisosa.

Lisaks sellele ei oma sõna kirjeldavuse tuvastamise seisukohalt tähtsust, kas sõnal on mitu tähendust. Asjaolu, et sõnal „cannabis” võib olla kolm eri tähendust, ei saa omada mingit tähtsust selle sõna kirjeldavuse üle otsustamisel. Kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 punkti c kohaldamiseks piisab sellest, kui esineb otsene ja konkreetne seos kasvõi ühe tähenduse ja asjaomaste kaupade vahel.

Sellest tuleneb, et tähis CANNABIS viitab kanepitaimele, mis on meedias kajastamise tõttu avalikkusele hästi tuntud ja mida kasutatakse teatavate toitude ja jookide valmistamisprotsessis. Keskmine tarbija seostab kõnealuse tähise kohe ja ilma järele mõtlemata nende kaupade omadustega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, mistõttu on see tähis kirjeldav.

(vt punktid 34, 36–38)
Kohtuasi T-143/06

MTZ Polyfilms Ltd

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Dumping — Indiast pärit polüetüleentereftalaatkile import — Määrus, millega lõpetatakse vahepealne läbivaatamine — Hinnakohustusega kehtestatud minimaalsed impordihinnad — Ekspordihinna kindlaksmääramine — Esialgsel uurimisel kasutatud meetodist erineva meetodi kasutamine — Õigusliku aluse valik — Määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõiked 8 ja 9 ning artikli 11 lõiked 3 ja 9”

Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) otsus, 17. november 2009 II ‐ 4135

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Dumpinguvastaste tollimaksude kohaldamist õigustanud elementide läbivaatamine – Ekspordihinna kindlaksmääramise meetod

(EÜ artikkel 5; nõukogu määrus nr 384/96, artikli 2 lõiked 8 ja 9 ning artikli 11 lõiked 3 ja 9)

Dumpinguvastase algmääruse artikli 11 lõige 3 ei näe ette nõukogu pädevust kasutada vahepealse läbivaatamise raames ekspordihinna kindlaksmääramise meetodit, mis on vastuolus algmääruse artikli 2 lõigetes 8 ja 9 sätestatud nõuetega, viidates seejuures vajadusele hinnata asjaomaste eksportijate poolt tulevikus kasutatavaid hindu. Nimelt tuleneb algmääruse artikli 11 lõikest 9, et üldreeglina peavad institutsioonid läbivaatamise raames rakendama sama metoodikat, sealhulgas ekspordihinna kindlaksmääramise metoodikat algmääruse artikli 2 lõigete 8 ja 9 alusel, nagu dumpinguvastase tollimaksu kehtestamise tinginud uurimises.

Sama säte näeb ette ühe erandi, mille puhul on institutsioonidel lubatud rakendada esialgse uurimisega võrreldes erinevat metoodikat, seda nimelt üksnes juhul, kui asjaolud on muutunud; seda erandit tuleb aga tõlgendada kitsalt. Lisaks tuleneb algmääruse artikli 11 lõikest 9, et rakendatav metoodika peab arvesse võtma algmääruse artikli 2 ja artikli 17 sätteid.

Algmääruse artikli 11 lõike 3 kasulik mõju on laiaulatuslikult tagatud lisaks seeläbi, et institutsioonidel on lai kaalutlusõigus, mis hõlmab võimalust olemasolevate meetmete jätkuva rakendamise vajaduse üle otsustades arvestada võimalust hinnata asjaomaste eksportijate hinnapoliitika arengut tulevikus. Samas, kui juba kord on sellise vajaduse tingimus täidetud ja institutsioonid on otsustanud muuta olemasolevaid meetmeid, on nad uute meetmete kindlaksmääramisel seotud algmääruse artikli 11 lõike 9 sätetega, mis annab neile pädevuse ja määrab sõnaselge kohustuse rakendada sama määruse artiklis 2 ette nähtud meetodit.

Sellest tuleneb ühelt poolt, et institutsioonide väidetav võimalus kasutada tulevikuhinnanguid ei ole vajalik algmääruse artikli 11 lõike 3 kasuliku mõju tagamiseks ja see on isegi välistatud sama määruse artikli 11 lõikega 9, ning teiselt poolt ei saa esimesena nimetatud sättest tulenev väidetav tuletatud pädevus olla ülimuslik teisena nimetatud sättes sõnaselgelt nimetatud pädevuse suhtes, kui vaadelda seda sätet koosmõjus algmääruse artikliga 2. Järelikult ei saa algmääruse artikli 11 lõige 3 olla selline õiguslik alus, mis lubab institutsioonidel ekspordihinna kindlaksmääramisel kõrvale kalduda algmääruse artikli 2 lõigetes 8 ja 9 kirjeldatud meetodi rakendamisest.

(vt punktid 41–42, 45, 48–51)
Kahju hüvitamise hagi puhul on kostjaks oleva institutsiooni toiming või käitumine, mis väidetava kahju põhjustas, kahju hüvitamise nõude ese ja see tuleb hagiavalduses välja tuua. Samal põhjusel tuleb sellise hagi aluseks olevaid nõudeid käsitleda nii, et nendega taotletakse hagis viidatud toimingu või käitumisega väidetavalt põhjustatud kahju hüvitamist.

Kuigi Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõige 2 lubab teatud asjaoludel menetluse käigus uusi väiteid esitada, ei või nimetatud sätet mingil juhul tõlgendada nii, et selle alusel on lubatud hagejal Esimese Astme Kohtule esitada uusi nõudeid või muuta vaidluse eset.

Määruse nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused, artikli 50 lõigetest 1 ja 2 tuleneb, et selle artikli lõikes 3 nimetatud teatiste koostamiseks ja nende komisjonile saatmiseks eesmärgiga edastada see teave teistele võrgustiku liikmetele on üksnes asjaomase liikmesriigi pädeval ametiasutusel.

Kuigi ei saa välistada seda, et juhul, kui asi kuulub ka siseriiklike ametiasutuste pädevusse, võib komisjon oma arvamust avaldada, kuid sellel arvamusel ei ole õiguslikke tagajärgi ning see ei ole kõnealuste ametiasutuste suhtes siduv. Järelikult on vastuvõetamatud kahju hüvitamise nõuded, mis põhinevad asjaolul, et komisjon sellist arvamust avaldas.

(vt punktid 40 ja 41)
Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 6. oktoobri 2009. aasta otsus – MABB vs. komisjon

(kohtuasi T-24/06)

„Riigiabi — Maapealne digitaaltelevisioon — Abi, mida Saksamaa ametiasutused andsid digitaalset maapealset televisioonivõrku (DVB-T) kasutavatele ringhäälinguettevõtjatele Berliin-Brandenburgis — Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks ja määratakse selle tagastamine — Isikliku puutumuse puudumine — Vastuvõetamatus”

Tühistamishagi — Füüsilised ja juriidilised isikud — Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid — Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks — Hagi, mille on esitanud riigi lahutamatuks osaks olev asutus, kellel puudub eelarveautonoomia ja kes on riigi kontrolli all — Vastuvõetamatus (EÜ artikli 230 neljas lõik) (vt punktid 42, 50, 52 ja 53)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 9. novembri 2005. aasta otsus 2006/513/EÜ riigiabi kohta, mida Saksamaa Liitvabariik on kasutanud maapealse digitaaltelevisiooni (DVB-T) kasutuselevõtmiseks Berliin-Brandenburgis (ELT 2006, L 200, lk 14).

Resolutsioon

1. Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

2. Mõista kohtukulud välja Medienanstalt Berlin-Brandenburgilt (MABB).

Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 6. oktoobri 2009. aasta otsus – MABB vs. komisjon

(kohtuasi T-24/06)

„Riigiabi — Maapealne digitaaltelevisioon — Abi, mida Saksamaa ametiasutused andsid digitaalset maapealset televisioonivõrku (DVB-T) kasutavatele ringhäälinguettevõtjatele Berliin-Brandenburgis — Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks ja määratakse selle tagastamine — Isikliku puutumuse puudumine — Vastuvõetamatus”

Tühistamishagi — Füüsilised ja juriidilised isikud — Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid — Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks — Hagi, mille on esitanud riigi lahutamatuks osaks olev asutus, kellel puudub eelarveautonoomia ja kes on riigi kontrolli all — Vastuvõetamatus (EÜ artikli 230 neljas lõik) (vt punktid 42, 50, 52 ja 53)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 9. novembri 2005. aasta otsus 2006/513/EÜ riigiabi kohta, mida Saksamaa Liitvabariik on kasutanud maapealse digitaaltelevisiooni (DVB-T) kasutuselevõtmiseks Berliin-Brandenburgis (ELT 2006, L 200, lk 14).

Resolutsioon

1. Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.