KOHTUJURISTI ETTEPANEK

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

esitatud 14. detsembril 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑13/17

Fédération des entreprises de la beauté

versus

Ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes,

Ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche,

Ministre de l’Économie et des Finances,varem Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu, Prantsusmaa))

Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Kosmeetikatooted – Määrus (EÜ) nr 1223/2009 – Artikli 10 lõige 2 – Kosmeetikatoote ohutuse hindamine – Selle hindamise eest vastutava isiku kvalifikatsioon – Õppe võrdväärsena tunnustamine – Asjassepuutuvad õppeliigid – Üksnes kolmandates riikides läbitud õppe võimalik nimetus – Farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga samalaadsed erialad – Liikmesriikide kaalutlusõigus – Identifitseerimiskriteeriumid

I. Sissejuhatus

1. Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu, Prantsusmaa) eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta ( 2 ) artikli 10 lõike 2 tõlgendamist uuel moel ( 3 ). Selles õigusnormis on sätestatud niisuguse toote ohutuse hindamise eest vastutava isiku puhul nõutav kvalifikatsioon ( 4 ), mis on antud selle kohta, et isik on läbinud kas ülikooliõppes „teoreetilise ja praktilise koolituse farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal“ või „liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursuse“.

2. Käesolev eelotsusetaotlus on esitatud kaebuse raames, milles paluti tühistada põhikohtuasjas vastustajateks olevate ministrite 25. veebruari 2015. aasta määrus kosmeetikatoodete inimeste tervisele ohutuse hindajate kutsekvalifikatsiooni kohta (edaspidi „vaidlusalune määrus“) ( 5 ). Prantsuse seadusandja määras selle määrusega kindlaks hariduse, mida ta tunnustab määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 tähenduses „samaväärsena“, nimetades selleks ainult kolm kvalifikatsiooni, mida antakse Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP), ning lisades nimelt veterinaaria- ja ökotoksikoloogiaõpingute diplomi.

3. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult ühelt poolt, kas liikmesriik võib artikli 10 lõike 2 kohaselt tunnustada võrdväärsena õpet, mis puudutab üksnes õpet, mis läbitakse Euroopa Liidu suhtes kolmandates riikides. Teiselt poolt küsib ta, kas ja – kui jah, siis – milliste kriteeriumide järgi võib liikmesriik kindlaks määrata erialad, mida ta peab selle sama õigusnormi tähenduses „samalaadseks“ farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

4. Nagu määruse nr 1223/2009 põhjendustes 1 ja 69 on märgitud, sõnastati sellega uuesti direktiiv 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamise kohta ( 6 ), mille see asendab.

5. Määruse nr 1223/2009 põhjenduse 4 kohaselt selle määrusega „ühtlustatakse täielikult kosmeetikatooteid käsitlevad eeskirjad ühenduses, et saavutada kosmeetikatoodete siseturg, tagades samal ajal inimeste tervise kõrgetasemelise kaitse“.

6. Selle määruse põhjenduses 19 on sätestatud, et teave, mis tuleb pädevatele asutustele kättesaadavaks teha, sisaldab „[e]elkõige […] kosmeetikatoote ohutusaruannet, mis dokumenteerib ohutushindamise läbiviimist“.

7. Selle artiklis 1 „Reguleerimisala ja eesmärk“ on ette nähtud, et selle „määrusega kehtestatakse eeskirjad, mida tuleb järgida kosmeetikatoodete turul kättesaadavaks tegemisel, et tagada toimiv siseturg ja inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse“.

8. Nimetatud määruse artikkel 10 „Ohutushinnang“ näeb ette: „1. Et tõendada kosmeetikatoote vastavust artiklile 3, tagab vastutav isik, et enne kosmeetikatoote turulelaskmist hinnatakse asjakohase teabe alusel kosmeetikatoote ohutust ning koostatakse kosmeetikatoote ohutusaruanne vastavalt I lisale. […] Komisjon võtab koostöös kõigi sidusrühmadega vastu asjakohased suunised, et võimaldada ettevõtjatel, eelkõige väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel, täita I lisas sätestatud nõudeid. Kõnealused suunised võetakse vastu vastavalt artikli 32 lõikes 2 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele. 2. I lisa B osas sätestatud kosmeetikatoote ohutushinnangu koostab isik, kellel on diplom või muu ülikooli lõpetamisel antav kvalifikatsiooni tõendav dokument selle kohta, et ta on läbinud teoreetilise ja praktilise koolituse farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal või liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursuse.“

9. Määruse nr 1223/2009 I lisa käsitleb „kosmeetikatoote ohutusaruannet“. Selle B osa „Kosmeetikatoote ohutushinnang“ punktis 4 on sätestatud, et see aruanne sisaldab nimelt „[o]hutuse hindaja kvalifikatsiooni tõestav[at] dokument[i]“.

10. See määrus integreeriti EMP lepingusse (edaspidi „EMP leping“) EMP Ühiskomitee 5. aprilli 2013. aasta otsusega nr 49/2013, millega muudetakse nimetatud lepingu ( 7 ) II lisa (tehnilised normid, standardid, katsetamine ja sertifitseerimine).

11. Komisjoni 25. novembri 2013. aasta rakendusotsuse 2013/674/EL määruse nr 1223/2009 I lisa käsitlevate suuniste kohta ( 8 ) lisa punktis 4.4 „Hindaja pädevus ja B osa heakskiitmine“ on sätestatud: „Ohutuse hindaja peab olema professionaal, kellel on ohutushinnangu õigeks koostamiseks vajalikud teadmised ja kogemused, nagu on märgitud määruse (EÜ) nr 1223/2009 artikli 10 lõikes 2 sätestatud kvalifikatsiooninõuetes. Kosmeetikatoote ohutusaruande selle osa eesmärk on tagada, et see nõue oleks täidetud ja et selle kohta oleksid esitatud vajalikud tõendid. […] Isik, kes on omandanud kvalifikatsiooni kolmandas riigis, võib tegutseda ohutuse hindajana, kui ta on läbinud „liikmesriigi poolt [ülikoolikursusega] võrdväärseks tunnistatud kursuse [teoreetilise ja praktilise koolitusega farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal]“. Määruse (EÜ) nr 1223/2009 artiklis 10 sätestatud kvalifikatsiooni kinnitamiseks tuleb esitada tõend (st diplomi koopia ja vajaduse korral tõend võrdväärsuse kohta).“

B. Prantsuse õigus

12. Rahvatervise seadustiku (code de la santé publique) ( 9 ) artikli L. 5131‑2 kolmandas lõigus on ette nähtud, et „[o]hutushinnangu koostamisega tegelevad kvalifitseeritud isikud peavad olema läbinud määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta artiklis 10 sätestatud ülikooliõppe või võrdväärse õppe, mis on kantud tervishoiu‑, tööstus‑ ja kõrgharidusministrite määrusega koostatud loetellu, või Euroopa Liidu liikmesriigi poolt võrdväärsena tunnustatava õppe“.

13. Vaidlusaluse määruse ( 10 ) eesmärk on preambuli kohaselt „määratleda õpe, mida tunnustatakse võrdväärsena arsti, farmatseudi ja toksikoloogi diplomiga, mis on kosmeetikatoodete inimeste tervisele ohutuse hindajate puhul nõutav“. Selle määruse artikli 1 alusel on „määruse (EÜ) nr 1223/2009 artiklis 10 ja rahvatervise seadustiku artiklis L. 5131‑2 ette nähtud ülikooliõppega võrdväärsena tunnustatud õpingute loetelu kindlaks määratud lisas“ järgmiselt: „1. Prantsuse riiklik loomaarsti diplom (diplôme d’État de docteur vétérinaire), teiste Euroopa Liidu liikmesriikide, [EMP] lepingu osalisriikide või Šveitsi Konföderatsiooni välja antud loomaarsti diplomid, tunnistused või kraadid. 2. Prantsuse riiklik doktorikraadi tõendav diplom või selle tasemega sarnased teiste Euroopa Liidu liikmesriikide, [EEE] lepingu osalisriikide või Šveitsi Konföderatsiooni välja antud diplomid, tunnistused või kraadid, mis tõendavad uurimistöid toksikoloogia või ökotoksikoloogia valdkondades. 3. Prantsuse riiklik magistrikraadi tõendav diplom või teiste Euroopa Liidu liikmesriikide, [EEE] lepingu osalisriikide või Šveitsi Konföderatsiooni välja antud diplomid, tunnistused või kraadid, mis vastavad välja andva riigi tunnustuse kohaselt magistrikraadile (mis annavad 120 Euroopa arvestuspunktisüsteemi (ECTS) punkti pärast esimest diplomit, mis ise andis 180 ECTS ainepunkti) ja mis võimaldavad tõendada, et vähemalt 60 ECTS ainepunkti on saadud toksikoloogia või ökotoksikoloogia valdkonnas ja riskihindamise valdkonnas. 4. Toksikoloogia või ökotoksikoloogia magistrikraad (diplôme d’études approfondies (DEA)). 5. Toksikoloogia või ökotoksikoloogia rakenduslik magistrikraad (diplôme d’études supérieures spécialisées (DESS)).“

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

14. Kohtutoimiku dokumentidest nähtub, et Fédération des entreprises de la beauté (iluteenuste ettevõtjate liit, edaspidi „FEBEA“) on kutseorganisatsioon, kuhu kuulub enam kui 300 kosmeetikasektoris tegutsevat ettevõtjat Prantsusmaal.

15. See organisatsioon esitas 4. septembril 2015 Conseil d’État’le (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kaebuse nõudega tühistada pädevuse ületamise tõttu vaidlusalune määrus ja ministrite 10. juuli 2015. aasta otsus, millega oli jäetud rahuldamata nende vaie selle määruse peale.

16. FEBEA tugineb oma kaebuse põhjenduseks muude väidete hulgas sellele, et vaidlusalune määrus eirab määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõiget 2 ühelt poolt seetõttu, et selles määratakse kindlaks erialad, mida loetakse „samalaadseks“ farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga, lisades nende hulka nimelt ökotoksikoloogia, kuigi see määrus liikmesriikidele niisugust pädevust ei anna, ning teiselt poolt seetõttu, et see tunnustab liidus, EMP‑s või Šveitsi Konföderatsioonis läbitud õppe võrdväärsust, kuigi selles õigusnormis silmas peetud võrdväärsuse tunnustamine võib puudutada ainult kolmandates riikides omandatud haridust.

17. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõikega 2 jäetud diplomite ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega – millega tõendatakse farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal teoreetilist ja praktilist ülikooliharidust, mis peab igal kosmeetikatoote ohutuse hindamisega tegeleval isikul olema – võrdväärse õppe tunnustamine liikmesriikide pädevusse.

18. Isegi kui selles õigusnormis kasutatud väljendiga „võrdväärseks tunnustatud kursus“ on mõeldud ainult nendes riikides läbitud õpet, kellele see määrus ei ole kohaldatav, nagu väidab FEBEA, võiks arvestada, et nimetatud õigusnormi täielik rakendamine nõuab, et selleks et oleks võimalik tunnustada eespool nimetatud õppe võrdväärsust, tuleb eelnevalt täpsustada nii mõiste „samalaadsed erialad“ sisu kui ka nimetatud määruse nõuete täitmiseks vajalikke kvalifikatsioonitasemeid.

19. Sellega seoses otsustas Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 16. detsembri 2016. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. jaanuaril 2017, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas õppe võrdväärsuse tunnustamine, mida liikmesriigid võivad [määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2] kohaselt teha, puudutab üksnes õpet, mis on läbitud Euroopa Liidu jaoks kolmandates riikides? 2. Kas selle määruse artikli 10 lõike 2 sätted lubavad liikmesriigil määrata kindlaks erialad, mida võib käsitleda meditsiini, farmaatsia või toksikoloogiaga „samalaadsena“, ning määruse nõuetele vastavad kvalifikatsioonitasemed? 3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis milliste kriteeriumide alusel võib erialasid käsitleda meditsiini, farmaatsia või toksikoloogiaga „samalaadsena“?“

20. Kirjalikud seisukohad esitasid FEBEA, Prantsuse valitsus ja Euroopa Komisjon. Nad kõik esitasid 19. oktoobri 2017. aasta kohtuistungil oma suulised seisukohad.

IV. Õiguslik analüüs

21. Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab Euroopa Kohtule kolm eelotsuse küsimust. Esimene puudutab määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 mõistet „liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursus“, samas kui teine ja kolmas puudutavad mõistet farmaatsia, toksikoloogia ja meditsiiniga „samalaadne eriala“ selle sama õigusnormi tähenduses. Arvestades nende kahe viimase küsimuse eseme sarnasust, tuleks neid minu arvates käsitleda koos.

A. Mõiste „liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursus“ ulatus määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 tähenduses (esimene küsimus)

22. Esimese eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas mõistet „liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursus“, mida on kasutatud nimetatud artikli 10 lõikes 2, tuleb tõlgendada nii, et sellega on silmas peetud ainult õpet, mis on läbitud liidu suhtes kolmandates riikides.

23. Liikmesriigi kohtu toimikust nähtub, et põhikohtuasjas väidab FEBEA, et vaidlusalune määrus on õigusvastane osas, milles see tunnustab nimelt liidusiseselt saadud diplomite võrdväärsust ( 11 ), kuigi see tunnustamine ei ole liikmesriikide vahel sugugi vajalik ( 12 ). FEBEA on Euroopa Kohtus sarnasel seisukohal, väites, et niisugune riigi sekkumine on vajalik ainult kolmandas riigis väljastatud diplomi omanikule, sest tema võib liidus tegutseda kosmeetikatoodete ohutuse hindajana ainult siis, kui üks liikmesriikidest on tunnistanud selle diplomi võrdväärsust.

24. Prantsuse valitsus väidab vastupidi, et õppe võrdväärsuse tunnustamine, mida liikmesriigid võivad määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 kohaselt teha, puudutab liidus läbitavat õpet, ilma et see piiraks iga liikmesriigi võimalust tunnustada igal üksikjuhul eraldi kosmeetikatoodete ohutuse hindajaks kandideerijate kolmandates riikides läbitud õppe võrdväärsust.

25. Samamoodi on komisjon sisuliselt seisukohal, et viimati nimetatud tunnustamise viis ei kuulu artikli 10 lõike 2 alla, sest selles õigusnormis sisalduv väljend „võrdväärseks tunnustatud kursus“ viitab tema sõnul muule kui ülikooliharidusele, mitte kolmandates riikides läbitud õppele, mida liikmesriigid saavad tunnustada igal üksikjuhul eraldi vastavalt direktiivile 2005/36/EÜ ( 13 ), ilma et see tunnustamine oleks teistele liikmesriikidele siduv.

26. See on ka minu veendumus järgnevatel põhjustel.

27. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale tuleneb liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest, et kui liidu õigusnorm ei viita konkreetse mõiste puhul sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, tuleb seda mõistet tõlgendada autonoomselt ning sellise tõlgenduse andmisel peab Euroopa Kohus võtma arvesse mitte ainult asjassepuutuva sätte sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusakti eesmärki, millesse see säte kuulub ( 14 ).

28. Esiteks määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 sõnastuse suhtes rõhutan, et see õigusnorm teeb minu arvates selget vahet kahte liiki õppel, mille läbimist tõendab diplom või muu kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis võimaldavad isikul tegutseda kosmeetikatoodete ohutuse hindamise alal, mida on selgitatud selle määruse I lisa B osas. Ühelt poolt on see õpe, mida liidu seadusandja on selgelt nimetanud – kasutades sõnu „teoreetiline ja praktiline koolitus farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal“ –, ja teiselt poolt õpe, mida ei ole sõnaselgelt nimetatud, aga mida võib ometi tunnistada nõuetekohaseks, mis vajab liikmesriikide sekkumist võrdväärsuse tunnustamise vormis – vastavalt väljendile „liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursus“.

29. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus tekitab kahtlusi, kas teine nimetatud kategooriatest viitab ainult väljaspool liitu läbitud õppele, nagu väidab FEBEA.

30. Täheldan siinkohal, et määruses nr 1223/2009 ega – konkreetsemalt – selle artikli 10 lõikes 2 ei viita miski sellele, et väljend „võrdväärseks tunnustatud kursus“ tähistab ainult kolmandates riikides läbitud õpet. Nendes õigusnormides ei ole nimelt tehtud mingit sõnaselget vahet selle järgi, kus on kosmeetikatoodete ohutuse hindamisega tegelev isik õppinud. Kui liidu seadusandja oleks kavatsenud reguleerida konkreetset küsimust, mis puudutab suhet kolmanda riikide tunnustamissüsteemidega, oleks ta seda teinud kindlasti selgemini ( 15 ).

31. Olen samamoodi nagu Prantsuse valitsus ja komisjon arvamusel, et selle artikli 10 lõike 2 sõnastusest ja sisemisest loogikast endast tuleneb, et seda lõpuväljendit tuleb mõista nii, et see tähendab õpet, mida peetakse kahest eespool nimetatud kategooriast esimesega võrdväärseks, ehk see on võrdväärne teoreetilise ja praktilise [ülikooliõppega] farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal ( 16 ). Komisjon toob ühe minu arvates hästi põhjendatud näite, et liikmesriik saab nii tunnustada võrdväärsena mitte ülikoolis, vaid kutseõppeasutuses või kõrgemas meditsiinikoolis läbitud õpet. Selle õigusnormi lahtine sõnastus võimaldab arvesse võtta samal ajal liidus juba olemasolevate asjakohaste õpete suurt mitmekesisust ja nende veel võimalikku edasi arenemist.

32. Teiseks ei ole tõlgendus, mille ma välja pakun, vasturääkiv ja minu arvates kinnitab seda isegi nimetatud õigusnormi kujunemisloost nähtuvad elemendid.

33. FEBEA küll kinnitab, et määrus nr 1223/2009 ei sea kahtluse alla enne selle jõustumist kehtinud eeskirju, mis tulenesid direktiivist 76/768, nii et selle määruse artikli 10 lõige 2 viitab tema sõnul liikmesriigis saadud diplomile, mis peaks kosmeetikatoodete ohutuse hindamisega tegelevatel isikutel olema, nagu varem kehtinud õiguse alusel ( 17 ). Ta lisab, et liikmesriigil ei ole vaja tunnustada teistes liikmesriikides omandatud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide võrdväärsust.

34. Leian sellegipoolest, et varasemate eeskirjade sisu kinnitab pigem vastupidist seisukohta, et määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõige 2 hõlmab ikkagi liikmesriikides läbitud õpet, kuna nimetatud eeskirjad käsitlesid ainult kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, „mille on liikmesriigis välja andnud pädev asutus“ ( 18 ). Lisaks näib mulle, et selle määrusega direktiivi 76/768 uuesti sõnastamisel soovis seadusandja mitte säilitada õigusnorme, mis reguleerisid kosmeetikatoodete ohutuse hindamist seni, nagu näib väitvat FEBEA, vaid teha neisse olulisi muudatusi, just nimelt selleks, et korvata selles direktiivis lünki selles küsimuses ( 19 ).

35. Pealegi väidab Prantsuse valitsus – minu arvates õigusega –, et määruse ettevalmistavatest materjalidest, mille tulemusel nimetatud artikli 10 lõige 2 vastu võeti, nähtub, et selle õigusnormi eesmärk oli määrata kindlaks ühtlustatud miinimumkvalifikatsiooni kriteeriumid, mis võimaldaksid igal liikmesriigil määrata kindlaks tema territooriumil kosmeetikatoodete ohutuse hindamise ülesande täitmiseks nõutav haridus, tingimusel et ei kehtestata õppega seonduvaid nõudeid, mis võiksid olla liikmesriikide kodanike vahel diskrimineerivad.

36. Märgin nimelt, et komisjoni ettepanekus ( 20 ) oli kõigepealt täpsustatud, et sellise hindamisega tegeleval isikul pidi olema kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis tõendab ülikooliharidust või sellega asjaomase liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursust, ja teiseks, et see õpe pidi olema vähemalt kolmeaastase kestusega ja sisaldama nii teoreetilist kui ka praktilist õpet vähemalt ühel kolmest nimetatud erialast. Nende kriteeriumide algne sõnastus on kõnealuse õigusnormi lõppredaktsioonis põhiosas säilinud ( 21 ) ja näib mulle kinnitavat tõlgendust, mille kohaselt määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõikes 2 ette nähtud võrdväärsuse tunnustamine puudutab muud liiki õpet kui ülikooliõpe, mitte konkreetselt kolmandates riikides läbitud õpet.

37. Kolmandaks, mis puutub artikli 10 lõike 2 normatiivsesse konteksti, siis FEBEA väidab ühelt poolt, et liidus omandatud diplomite vastastikune tunnustamine on ühtlustatud teistmoodi, ELTL artikli 53 alusel, ning et liikmesriikide pädevuses on ainult väljaspool liitu omandatud diplomide tunnustamine ja selle võib seega jätta iga liikmesriigi otsustada. Rõhutan siiski, et määruse nr 1223/2009 artikli 1 kohaselt ei ole selle määruse eesmärk mitte reguleerida diplomite tunnustamist, et soodustada isikute vaba liikumist, vaid „kehtesta[da] eeskirjad, mida tuleb järgida kosmeetikatoodete turul kättesaadavaks tegemisel“ kaupade vaba liikumise raames.

38. Teiselt poolt tugineb FEBEA määruse nr 1223/2009 I lisa rakendamise suunistele, mis on määratud kindlaks eespool viidatud komisjoni rakendusotsuses, väites, et nendes on sõnaselgelt märgitud, et selle määruse artikli 10 lõikes 2 nimetatud võrdväärsuse tunnustamist tuleks kohaldada ainult „kolmandates riikides saadud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide“ ( 22 ) suhtes.

39. Selle kohta märgin kohe alguses, et isegi kui oletada, et nende suuniste seda lõiku tuleb mõista nii, nagu peab õigeks FEBEA, millele komisjon kohtuistungil vastu vaidles, on siduv ikkagi ainult tõlgendus, mille annab nimetatud artikli 10 lõikele 2 Euroopa Kohus, võttes arvesse nii selle õigusnormi sõnastust kui ka konteksti ja eesmärke ( 23 ).

40. Pealegi väitis komisjon oma suulistes seisukohtades, et kõnealune lõik ei ole vastuolus tema seisukohaga käesolevas kohtuasjas, mille kohaselt ei reguleeri määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõige 2 kolmandates riikides läbitud õppe tunnustamist. Ta selgitas, et sel juhul tuleb arvesse võtta direktiivi 2005/36 sätteid kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta ( 24 ), mida väitis ka Prantsuse valitsus.

41. Märgin, et direktiivi 2005/36 artikli 21 alusel tunnustatakse teatavaid liikmesriigi pädeva asutuse väljastatud kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente teistes liikmesriikides automaatselt, tingimusel et need on kooskõlas selle direktiiviga ühtlustatud viisil kehtestatud koolituse miinimumnõuetega ( 25 ). Nende kutsekvalifikatsioonide hulgas on arsti ja farmatseudi kutsekvalifikatsioon, mida on nimetatud ka määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõikes 2 esimesse kategooriasse kuuluva kvalifikatsiooni puhul, mille omandamist peab tõendama kosmeetikatoodete ohutuse hindamisega tegelev isik ( 26 ).

42. Kolmanda riigi väljastatud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide kohta tuleneb direktiivi 2005/36 põhjendusest 10 ( 27 ) ja artikli 2 lõikest 2 ( 28 ), et see direktiiv jätab igale liikmesriigile võimaluse tunnustada oma korra kohaselt kolmandate riikide või teiste liikmesriikide kodanike poolt väljaspool Euroopa Liidu territooriumi omandatud kutsekvalifikatsioone, järgides siiski teatud kutsealale kehtestatud koolituse miinimumnõudeid. Nagu komisjon rõhutab, on see lihtsalt võimalus, mitte kohustus, ja niisugune tunnustamine ei ole teistele liikmesriikidele siduv ( 29 ). Prantsuse valitsus väidab seega minu arvates põhjendatult, et direktiivi 2005/36 mõte ei ole reguleerida kolmandates riikides omandatud kvalifikatsioonide tunnustamist, mis kuulub liikmesriikide pädevusse, tingimusel et nad järgivad teatavaid miinimumnõudeid, ja et see arutluskäik on analoogia alusel ülekantav õppele, mis kuulub määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõikes 2 osutatud teise kategooriasse ( 30 ).

43. Neljandaks märgin määruse nr 1223/2009 üldiste eesmärkide kohta, et selle määruse eesmärk on „tagada toimiv siseturg ja inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse“ ( 31 ), selgitades eelkõige kosmeetikatoodete ohutuse hindamise nõudeid ( 32 ). Nagu Euroopa Kohus on selle kohta juba rõhutanud, „nähtub määruse artiklitest 3, 10 ja 11, et [kosmeetikatoode] peab olema inimeste tervisele ohutu, ohutust hinnatakse asjakohase teabe alusel, ohutuse kohta koostatakse ohutusaruanne ning see lisatakse [asjaomase] toote andmikule“ ( 33 ).

44. Mis puutub nimetatud määruse artikli 10 lõike 2 konkreetsetesse eesmärkidesse, siis mulle näib, et selle õigusnormi eesmärk on tagada, et kosmeetikatoote ohutuse hindamisega tegeleval isikul on nõuetekohane ja piisav kvalifikatsioon selle ülesande täitmiseks optimaalsetes tingimustes inimeste tervise täie kaitse eesmärgil ( 34 ).

45. Arvan, et FEBEA pakutud tõlgendus on nende eesmärkidega vastuolus. Nagu nimelt Prantsuse valitsus põhjenduseks tõi, on – arvestades kosmeetikatoodete siseturu rajamise eesmärki, mida määrusega nr 1223/2009 taotletakse ( 35 ) – vähe tõenäoline, et üks selle sätte konkreetne eesmärk on kolmandates riikides läbitud õppe tunnustamine, ilma et seda oleks sõnaselgelt märgitud. Samuti on tõsi, et asjaolu, et liikmesriik määrab täpselt ja ammendavalt kindlaks õpped, mille ta tunnustab nimetatud artikli 10 lõikes 2 nimetatutega võrdväärseteks, aitab kosmeetikatoodete siseturu rajamisele kaasa, kuna niisugune määratlus hõlbustab kosmeetikatoodete ohutuse hindamise tegevusalal tegutsema hakkamist teiste liikmesriikide kodanike jaoks, kes on läbinud ühe selliselt tunnustatud õpetest ( 36 ).

46. Peale selle jagan ma Prantsuse valitsuse seisukohta, et selleks, et saaks tagada inimeste tervise kaitse kõrge taseme, peavad hindamist tegema ainult isikud, kes tõendavad, et neil on vajalikud oskused ja teadmised, et tagada nii kasutatud ainete kui ka valmistoote ohutus; liikmesriigi kohustus on neid oskusi kontrollida enne, kui nad lasevad nendel isikutel oma territooriumil sellel tegevusalal tegutseda. Minu arvates just seepärast ongi artikli 10 lõikega 2 lubatud igal liikmesriigil kindlaks määrata, millist õpet käsitlevad nad võrdväärsena ülikooliõppega, mida on liidu seadusandja selles õigusnormis sõnaselgelt nimetanud, mille puhul tunnustatakse automaatselt, et sellise õppe läbinud isikul on piisav kvalifikatsioon.

47. Järelikult teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõiste „võrdväärseks tunnustatud kursus“ tähendab muu kui ülikooliõppe ja mitte konkreetselt kolmandates riikides läbitud õppe tunnustamist.

B. Liikmesriigi võimalus määrata kindlaks määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 tähenduses „samalaadsed“ erialad (teine ja kolmas küsimus)

48. Oma kahe viimase eelotsuse küsimusega, mida tuleks minu arvates analüüsida koos, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult kõigepealt, kas liikmesriigid on pädevad määrama kindlaks määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 tähenduses farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga „samalaadsena“ käsitletavad erialad. Kui jah, siis küsib ta Euroopa Kohtult kriteeriumide kohta, mille abil saavad liikmesriigi pädevad asutused nende erialade samalaadsuse kindlaks teha.

49. FEBEA sõnul ei anna artikli 10 lõige 2 liikmesriikidele mingit pädevust määrata ammendavalt kindlaks erialad, mida võib farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga samalaadseks kvalifitseerida ( 37 ). Ta väidab, et vaidlusalune määrus tekitab segadust, mis on vastuolus liidu õigusega, kuna selle õigusnormi sõnastusest tuleneb tema sõnul, et liikmesriikidele sõnaselgelt antud õigus tunnustada võrdväärsust on kohaldatav ainult „õppele“, ja mitte „erialadele“. Kuigi FEBEA teeb niisiis ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele eitavalt, palub ta Euroopa Kohtul otsustada kolmanda küsimuse üle, mis on ometi esitatud ainult vastupidise vastuse korral, ja täpsustada igal juhul kriteeriumid, mille järgi võib eriala vaadelda selle õigusnormi tähenduses „samaväärsena“ ( 38 ).

50. Seevastu Prantsuse valitsus väidab, et määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõige 2 lubab liikmesriigil selles lõikes nimetatud õppega võrdväärseks tunnustamisel otsustada, et eriala on samalaadne farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga, lähtudes selleks teadmistest, mida asjaomane eriala hõlmab. Samamoodi on komisjon seisukohal, et liikmesriikidel on õigus nimetatud artikli 10 lõike 2 tähenduses „samalaadsed“ erialad ja selleks nõutava kvalifikatsioonitaseme kindlaks määrata, tingimusel et nad järgivad nii selles õigusnormis kui ka määruses nr 1223/2009 silmas peetud eesmärke.

51. See on ka minu seisukoht põhjustel, mida ma selgitan alljärgnevalt ja mis järgivad liidu õiguse tõlgendamise eeskirju, mida on Euroopa Kohus korduvalt meelde tuletanud ( 39 ).

52. Esiteks täheldan, et määruse nr 1223/2009 sätete ja eriti selle artikli 10 sõnastus ei anna otseselt teisele ja kolmandale eelotsuse küsimusele vastamiseks tarvilikke juhiseid, sest mõiste farmaatsia, toksikoloogia ja meditsiiniga „samalaadne eriala“ ei ole seal kuidagi määratletud.

53. Artikli 10 lõikes 2 tehakse mõistagi vahet kvalifikatsiooni tõendavatel dokumentidel, mis on saadud „[ülikooliõppe lõpetamisel] […] farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal“, ja nendel, mis on saadud „liikmesriigi poolt võrdväärseks tunnustatud kursusel“. Leian siiski, et sellisest vahetegemisest ei saa järeldada, et liikmesriikidel ei ole mingit kõrvalpädevust ( 40 ) teha kindlaks, milliseid erialasid konkreetselt võib selle õigusnormi tähenduses käsitada „samalaadsena“.

54. Teiseks ei anna määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 kujunemise seisukohast selle lõike vastuvõtmiseni viinud määruse ettevalmistavate materjalide analüüsimine minu arvates otsustavaid andmeid.

55. Märgin, et siin kõne all olev sõnastus oli komisjoni algses ettepanekus, ilma et seal oleks täpsustatud seda, mida tuleb mõista farmaatsia, toksikoloogia ja meditsiiniga „samalaadse eriala“ all, ei asjassepuutuvas tekstilõigus ( 41 ) ega selle määruse ettepaneku seletuskirjas ( 42 ). Töödokument, mille komisjon sellega samal ajal avaldas, ei anna selle kohta rohkem selgust ( 43 ). Täpseid andmeid selle mõiste kohta ei anna ka määruse nr 1223/2009 I lisa rakendamiseks komisjoni 2013. aastal välja töötatud suunised ( 44 ).

56. Rõhutan, et direktiiv 76/768, mis määrusega nr 1223/2009 uuesti sõnastati, sisaldas juba artikli 7a lõike 1 punktis e nimetatud määruse artikli 10 lõikes 2 kasutatud väljendiga sisuliselt samaväärset sõnastust, välja arvatud see, et selles direktiivis oli nimetatud ka „dermatoloogiat“ ( 45 ) lisaks kolmele määruses loetletud erialale ( 46 ). Komisjon märkis kohtuistungil, et liidu seadusandja otsustas direktiivi 76/768 uuestisõnastamise protsessis dermatoloogia valdkonna õpet enam mitte nimetada, et lihtsalt vältida liiasust, sest direktiivis 2005/36, mis oli vastu võetud enne määrust nr 1223/2009, oli see eriala liigitatud „eriarsti õppeks“ ( 47 ), nii et nüüdsest sisaldub dermatoloogia selle määruse terminis „meditsiin“. Analüüsides direktiivi 93/35/EMÜ ( 48 ) ettevalmistavaid materjale, millega lisati direktiivi 76/768 artikkel 7a, ei tuvastanud ma midagi määravat käesolevas kohtuasjas esitatud küsimuste üle otsustamiseks ( 49 ).

57. Kolmandaks, mis puutub määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõikes 2 sätestatud konkreetsete nõuete normatiivsesse konteksti, siis võib täheldada, et see õigusakt pigem „välista[b] võimaluse liikmesriikidel neid erineval viisil üle võtta“ ja selle eesmärk on „ühtlusta[da] täielikult kosmeetikatooteid käsitlevad eeskirjad [liidus], et saavutada kosmeetikatoodete siseturg“, nagu on märgitud selle põhjendustes 2 ja 4.

58. Sellegipoolest olen arvamusel, et see ei välista, et liikmesriikidel on ELTL artikli 291 lõike 1 ning ELL artikli 4 lõikes 3 ( 50 ) sätestatud lojaalse koostöö põhimõtte alusel õigus ja koguni kohustus võtta riigisiseseid meetmeid määruse nr 1223/2009 täiendamiseks, et määrus saaks avaldada täielikku mõju, tingimusel et nad järgivad selle määrusega sätestatud eeskirju ja seatud eesmärke.

59. Selle kohta – nagu väidab Prantsuse valitsus ( 51 ) – tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kui liidu õigusakti säte, sealhulgas regulatiivset laadi säte, nõuab rakendusmeetmeid riigi tasandil, on liikmesriigid vastavalt eespool nimetatud põhimõttele kohustatud võtma kõik üldised või konkreetsed meetmed, millega saab tagada selle sätte täieliku rakendamise. Euroopa Kohus on möönnud, et liikmesriigid võtavad niisuguseid täiendavaid meetmeid mitte ainult siis, kui asjaomane määrus neid selleks sõnaselgelt volitab, jättes riikide ametiasutuste hooleks võtta vastu rakendusnormid ( 52 ), vaid ka siis, kui osutub vajalikuks nende normatiivne tegevus kõigi määrusest tulenevate kohustuste tervikuna täitmiseks ( 53 ), kuid jätkuvalt tingimusel, et liikmesriigid ei kahjusta selle akti ulatust ega tõhusust ( 54 ) ja et nad ei sea ohtu akti ühetaolist kohaldamist ( 55 ).

60. Käesoleval juhul võib tuvastada, et määrus nr 1223/2009 ei täpsusta, mida tuleb käsitleda selle artikli 10 lõike 2 tähenduses farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga „samalaadsena“. Komisjon järeldab sellest – minu arvates põhjendatult –, et liikmesriikidel on teatav kaalutlusruum nii nõutava kvalifikatsioonitaseme kui ka samalaadsete erialade määratlemise suhtes, tingimusel et nad järgivad nimetatud määruse sätteid ja eesmärke.

61. Nõutava kvalifikatsioonitaseme kohta märgin, et õppe kestuse kohta esialgu komisjoni ettepanekus, mille tulemusel võeti määrus nr 1223/2009 ( 56 ) vastu, antud täpsustust artikli 10 lõikes 2 enam ei ole. Näib, et „vähemalt kolmeaastase koolituse“ nõue jäeti välja selleks, et arvestada läbirääkimiste ajal väljendatud kartusi, et niisugune tase ei pruugi olla piisav ( 57 ). Niisugust tahtlikku väljajättu seadusandja poolt võivad minu arvates liikmesriigid korvata, tingimusel et nad täidavad selles valdkonnas liidu õiguse nõudeid.

62. Määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõikes 2 nimetatud „samalaadsete“ erialade kindlakstegemise suhtes jagan ma Prantsuse valitsuse seisukohta, et selleks, et tunnustada õppe võrdväärsust, nagu see õigusnorm liikmesriikidel sõnaselgelt teha lubab, peavad nad kindlaks määrama, millega on see õpe samaväärne, st määratlema mitte ainult sobiva kvalifikatsioonitaseme, vaid ka erialad, mille valdamine näib kosmeetikatoodete hindamise ülesande täitmiseks tingimata vajalik. Seepärast on selleks, et seda õigusnormi oleks võimalik täielikult rakendada, vaja igal liikmesriigil kindlaks teha erialad, mida ta käsitleb määruse nr 1223/2009 tähenduses farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga samalaadsena, järgides seejuures nimetatud määrusega seatud eesmärke.

63. Neljandaks leian ma selle õigusnormi eespool nimetatud ( 58 )eesmärkide seisukohast samamoodi nagu Prantsuse valitsus ja komisjon, et kuna liidu seadusandja on nimetatud „samalaadsete“ erialade määratlemise osas vaikinud, võivad liikmesriigid ja koguni peavad võtma kõik vajalikud meetmed nende erialade kindlakstegemiseks, et tagada määruse nr 1223/2009 täielik mõju – mis annab neile pädevuse hariduse võrdväärsuse tunnustamisel –, ilma et nad võiksid siiski neile selliselt jäetud kaalutlusruumi piire ületada. Neil on seega kohustus järgida selle määrusega seatud eesmärke ja eriti kohustust tagada inimeste tervise kaitse kõrge tase.

64. Lõpuks palutakse viimases eelotsuse küsimuses Euroopa Kohtul täpsustada kriteeriume, mida liikmesriigid on kohustatud arvesse võtma selleks, et kindlaks määrata, millised on erialad, mida käsitletakse määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 tähenduses farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga samalaadsena.

65. Nõustun Euroopa Kohtule esitatud ühtelangevate seisukohtadega ja olen arvamusel, et selleks, et kindlaks teha, kas eriala on ühega selles õigusnormis sõnaselgelt nimetatud kolmest erialast „samalaadne“, peavad liikmesriigid kontrollima, kas ühel on teisega ühine teaduslike teadmiste baas, mis on kosmeetikatoodete ohutuse võimalikult suurema kindlusega hindamiseks mitte ainult nende toodete koostisainete, vaid ka valmistoote seisukohast tingimata vajalik ( 59 ).

66. Inimeste tervise kõrgetasemelise kaitse tagamise eesmärki, mida on määrusega nr 1223/2009 silmas peetud, saab minu arvates täielikult saavutada vaid siis, kui see ühine teadmistebaas hõlmab, nagu nimetab Prantsuse valitsus, samal ajal teadmisi inimese ja tema haiguste kohta ning teadmisi kosmeetikatoodete valmistamisel kasutatavate ainete ning nende füüsikaliste ja keemiliste omaduste kohta ( 60 ). Lisaks nähtub selle määruse artikli 10 lõike 2 sõnastusest, et need teadmised peavad olema omandatud teoreetilise õppe käigus, millele järgneb rakendamine praktikas, sest see õigusnorm nõuab farmaatsia‑, toksikoloogia‑ ja meditsiiniõppes niisugust kahekordset omandatud teadmiste ja oskuste pagasit.

67. FEBEA väitis nii oma kirjalikes kui ka suulistes seisukohtades, et ökotoksikoloogiat ei tule vaadelda farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga samalaadse erialana põhjustel, et see haru uurib keemiliste ainete mõju ökosüsteemile ja elustikule üldiselt, mitte inimese tervisele ( 61 ). Täpsemalt kinnitas ta, et ökotoksikoloogia ja toksikoloogia on lähedasele nimele vaatamata kaks täiesti erinevat eriala, ( 62 ) mis annavad erineva akadeemilise kvalifikatsiooni – väited, mis Prantsuse valitsus kohtuistungil vaidlustas ( 63 ). Viimane lisas, et kuigi ökotoksikoloogia ei ole nimetatud artikli 10 lõike 2 tähenduses „samalaadne eriala“, võib see olla Prantsuse Vabariigis „võrdväärseks tunnustatud“, nagu on selle õigusnormi lõpuosas lubatud.

68. Selles suhtes olen arvamusel, et Euroopa Kohus peab kindlasti andma eelotsusetaotluse esitanud kohtule kogu tarviliku teabe, et võimaldada sellel kohtul tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendada, kuid et sisulistes küsimustes otsuse tegemine on ainult eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses ( 64 ) ja eelkõige selle üle otsustamine, kas Euroopa Kohtu tulevases kohtuotsuses sedastatud kriteeriumide seisukohast oli õige või vale nimetada ökotoksikoloogiat Prantsuse määruses, mille eesmärk on kindlaks määrata „õpe, mida tunnustatakse võrdväärsena arsti, farmatseudi ja toksikoloogi diplomiga, mis on kosmeetikatoodete inimeste tervisele ohutuse hindajate puhul nõutav“ ( 65 ).

69. Järelikult teen ettepaneku vastata teisele ja kolmandale eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõige 2 lubab liikmesriigil kindlaks määrata erialad, mida käsitletakse selle õigusnormi tähenduses farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga „samalaadsena“, tingimusel et ta järgib nimetatud määrusega seatud eesmärke, milleks on eelkõige tagada, et kosmeetikatoodete ohutuse hindamisega tegeleval isikul on nii teoreetiline kui ka praktiline kvalifikatsioon, mis on sisuliselt võrdväärne vähemalt ühega kolmest eespool nimetatud erialast ja mis võimaldab tagada inimeste tervise kaitse kõrge taseme.

V. Ettepanek

70. Esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Conseil d’État’ (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu, Prantsusmaa) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta artikli 10 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles õigusnormis sisalduv mõiste „võrdväärseks tunnustatud kursus“ tähendab muud liiki õppe kui ülikooliõppe, mitte konkreetselt kolmandates riikides läbitud õppe tunnustamist. 2. Määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõige 2 lubab liikmesriigil kindlaks määrata erialad, mida käsitletakse selle õigusnormi tähenduses farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga „samalaadsena“, tingimusel et ta järgib nimetatud määrusega seatud eesmärke, milleks on eelkõige tagada, et kosmeetikatoodete ohutuse hindamisega tegeleval isikul on nii teoreetiline kui ka praktiline kvalifikatsioon, mis on sisuliselt võrdväärne vähemalt ühega kolmest eespool nimetatud erialast ja mis võimaldab tagada inimeste tervise kaitse kõrge taseme.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) ELT 2009, L 342, lk 59. Sellesse määrusesse on tehtud mitmeid muudatusi, kuid käesolevas kohtuasjas asjassepuutuvaid sätteid see ei mõjuta.

( 3 ) Kohtuotsuses, 21.9.2016, European Federation for Cosmetic Ingredients (C‑592/14, EU:C:2016:703, punktid 33 ja 36) Euroopa Kohus küll mainis selle artikli 10 üldist sisu, tuletades meelde, et see nõuab kosmeetikatoote ohutuse hindamist enne toote turuleviimist, kuid ta ei otsustanud selle lõike 2 tõlgendamise üle.

( 4 ) Vt selle hindamise praktilise korra kohta eelkõige Scientific Committee on Consumer Safety, Notes of Guidance for the Testing of Cosmetic Ingredients and their Safety Evaluation – 9th revision, 25. aprilli 2016. aasta versioon, kättesaadav järgmisel veebiaadressil: http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/consumer_safety/docs/sccs_o_190.pdf.

( 5 ) JORF nr 64. 17.3.2015, lk 4941, tekst nr 18.

( 6 ) Nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiiv (EÜT 1976, L 262, lk 169; ELT eriväljaanne 13/03, lk 285), mida on korduvalt muudetud, viimati komisjoni 16. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/36/EÜ (ELT 2009, L 98, lk 31).

( 7 ) ELT 2013, L 231, lk 23.

( 8 ) ELT 2013, L 315, lk 82.

( 9 ) Muudetud 24. veebruari 2014. aasta seaduse nr 2014‑201, mis käsitleb mitmesuguseid sätteid Euroopa Liidu õigusega kohandamiseks tervishoiu valdkonnas (loi no 2014‑201, du 24 février 2014, portant diverses dispositions d’adaptation au droit de l’Union européenne dans le domaine de la santé) (JORF nr 47, 25.2.2014, lk 3250, tekst nr 4), artikliga 3.

( 10 ) Nimetatud käesoleva ettepaneku punktis 2.

( 11 ) Tuletan meelde, et see määrus reguleerib mitte ainult teistes liidu liikmesriikides, vaid ka EMP osalisriikides või Šveitsi Konföderatsioonis välja antud kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente.

( 12 ) Eelotsusetaotluses esitatud andmed põhikohtuasja kaebaja väidete kohta on kokkuvõtlikud, aga Conseil d’État’ kohtujuristi (rapporteur public) J. Lessi järeldused Euroopa Kohtule edastatud kohtutoimikus annavad lisateavet (vt eriti selle dokumendi punkt 3).

( 13 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT 2005, L 255, lk 22).

( 14 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 9.3.2017, Pula Parking (C‑551/15, EU:C:2017:193, punkt 42) ning 27.9.2017, Nintendo (C‑24/16 ja C‑25/16, EU:C:2017:724, punkt 70).

( 15 ) Nagu seda tehti loomkatseid käsitlevas määruses (vt põhjendus 45, artikli 11 lõike 2 punkt e ja artikli 35 punkt 2).

( 16 ) Komisjon rõhutab, et liidu seadusandja sätestas seega esimese kategooria puhul nõuded nii sellega seotud õppe taseme kui ka laadi kohta.

( 17 ) FEBEA selgitab, et kuna direktiivi 76/768 artikli 7a lõike 1 punkt e viitas (nõukogu 21. detsembri 1988. aasta) direktiivi 89/48/EMÜ (vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta, EÜT 1989, L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337) artiklile 1, pidi nendel isikutel olema kas liikmesriigis saadud diplom, mis tõendas valdavalt liidus omandatud haridust, või siis kolm aastat töökogemust, mida kolmanda riigi väljastatud diplomit tunnustanud liikmesriik ametlikult kinnitas.

( 18 ) Vastavalt direktiivi 89/48 artikli 1 punkti a esimesele ja teisele lõigule, millele on direktiivi 76/768 artikli 7a lõike 1 punktis e viidatud.

( 19 ) Vt käesoleva ettepaneku 42. joonealuses märkuses osutatud määruse ettepaneku seletuskirja punktid ning Ciarlo, G., „Le règlement de l’Union européenne sur les “cosmétiques“: 35 ans d’évolution vers une législation européenne plus claire et des produits plus sûrs“, Revue du droit de l’Union européenne, 2013, nr 4, lk 713–717, ja Reinhart, A., „KosmetikVO – Verordnung (EG) Nr. 1223/2009 über kosmetische Mittel – Kommentar“, C. H. Beck, München, 2014, lk 226 jj, eriti punktid 3, 9 ja 13.

( 20 ) 5. veebruari 2008. aasta määruse ettepaneku (KOM(2008) 49 lõplik, lk 27) artikli 7 lõige 2 oli sõnastatud järgmiselt: „[k]osmeetikatoote ohutushinnangu I lisa B osa kohaselt koostab isik, kellel on diplom, tunnistus või muu ülikooliõpingute või asjaomases liikmesriigis samaväärsena tunnustatud õpingute lõpetamisel antav kvalifikatsiooni tõendav dokument selle kohta, et ta on läbinud vähemalt kolmeaastase teoreetilise ja praktilise koolituse farmaatsia, toksikoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal“.

( 21 ) Vt õppe kestust puudutava algse nõude kadumise kohta käesolev ettepanek, punkt 61.

( 22 ) Vt käesoleva ettepaneku punktis 11 toodud väljavõtte teine lõik.

( 23 ) Vt analoogia alusel kohtuotsus, 6.9.2012, Chemische Fabrik Kreussler (C‑308/11, EU:C:2012:548, punkt 22 jj).

( 24 ) Direktiiv, millega tunnistati kehtetuks käesoleva ettepaneku 17. joonealuses märkuses nimetatud direktiiv 89/48. Täpsustan, et direktiiviga 2005/36 ette nähtud korda, mis on kohaldatav liidu liikmesriikide vahel, laiendati teistele EMP riikidele ja Šveitsi Konföderatsioonile.

( 25 ) Nimetatud artiklis 21 on viidatud selliste kvalifikatsiooni tõendavatele dokumentide loetelule sama direktiivi V lisas.

( 26 ) Vt mõlemad käesoleva ettepaneku punktis 28 nimetatud kategooriad.

( 27 ) Vastavalt direktiivi 2005/36 põhjendusele 10 see direktiiv „ei loo takistusi liikmesriikide võimalusele tunnustada oma korra kohaselt kolmandate riikide kodanike poolt väljaspool Euroopa Liidu territooriumi omandatud kutsekvalifikatsioone. Igasuguse tunnustamise puhul peab igal juhul järgima teatud kutsealale kehtestatud koolituse miinimumnõudeid“ (kohtujuristi kursiiv).

( 28 ) Selle artikli 2 lõike 2 kohaselt võib „[i]ga liikmesriik […] vastavalt oma õigusaktidele lubada liikmesriigi kodanikel, kellel on mujal kui selles liikmesriigis saadud kutsekvalifikatsiooni tõend, tegutseda oma territooriumil reguleeritud kutsealal artikli 3 lõike 1 punkti a mõistes. III jaotise III peatükis [kus on artikkel 21] reguleeritud kutsealade osas peab esmane tunnustamine arvestama nimetatud peatükis sätestatud koolituse miinimumnõudeid“ (kohtujuristi kursiiv).

( 29 ) Komisjon viitas oma kirjalikes ja suulistes seisukohtades eriti 9. veebruari 1994. aasta kohtuotsusele Haim (C‑319/92, EU:C:1994:47, punkt 21) ning kohtujurist Darmoni ettepanekule nimetatud kohtuasjas Haim (C‑319/92, EU:C:1993:895, punktid 16–18 ja 32).

( 30 ) Kohtuistungil komisjon täpsustas, et kui liikmesriik konkreetsel juhul tunnustab, et isik on kolmandas riigis läbitud õppe seisukohast piisavalt kvalifitseeritud selleks, et hinnata kosmeetikatoodete ohutust, võivad teised liikmesriigid vabalt lubada või mitte lubada sellel isikul täita seda ülesannet ka nende territooriumil. Ta lisas, et toodet, mille ohutust on hinnanud niisugune isik ühes liikmesriigis, võib siiski ülejäänud liidus müüa. Ma ei jaga FEBEA arvamust, et selline korra erinevus, mida asjaomane isik tunnistab, on käsitatav vastuoluna. See tuleneb nimelt erinevast pädevusest, mis on liidul kutsekvalifikatsioonide valdkonnas ja kaupade vaba liikumise valdkonnas.

( 31 ) Vt määruse nr 1223/2009 artikkel 1 ning põhjendused 3, 4 ja 71.

( 32 ) Vt ka käesolev ettepanek, punkt 34.

( 33 ) Kohtuotsus, 21.9.2016, European Federation for Cosmetic Ingredients (C‑592/14, EU:C:2016:703, punkt 33).

( 34 ) Liidu seadusandja peamine eesmärk määruse nr 1223/2009 vastuvõtmisel oli nimelt suurendada kosmeetikatoodete ohutust, eriti nende hindamise nõuete karmistamisega (vt Ciarlo, G., op. cit., käesoleva ettepaneku 19. joonealune märkus ja ettepaneku punktis 11 ära toodud suuniste väljavõtte esimene lause).

( 35 ) Vt lisaks käesoleva ettepaneku 31. joonealuses märkuses osutatud sätetele määruse ettepaneku (KOM(2008) 49, lk 4) seletuskirja punkt 4.

( 36 ) Prantsuse valitsus märgib minu arvates õigustatult, et üldkohaldatavate siseriiklike õigusnormidega, nagu vaidlusaluse määruse sätted, selle kohta antud selgitused võimaldavad kõrvaldada tõlgendamisraskused nii kosmeetikasektori ettevõtjate, kõikide teiste liikmesriikide kui ka turujärelevalve asutuste jaoks.

( 37 ) See põhikohtuasja pool on seisukohal, et liikmesriigil on võimalus niisuguseid erialasid loetleda ainult soovituslikult.

( 38 ) FEBEA väidab, et nende kriteeriumide täpsustamiseks on kindel huvi, et soodustada tõlgendamise ühtlustamist eri liikmesriikide vahel. Vt selle kohta käesolev ettepanek, punkt 64 jj.

( 39 ) Vt käesolev ettepanek, punktis 27 viidatud kohtupraktika.

( 40 ) Vt pädevuse kohta, mis võib liikmesriikidel olla määruse sisu täpsustamiseks, käesolev ettepanek, punkt 58 jj.

( 41 ) Vt selle ettepaneku artikli 7 lõige 2, op. cit., 20. joonealune märkus.

( 42 ) See seletuskiri märgib siiski, et „on kõige tähtsam kehtestada konkreetsed miinimumnõuded kosmeetikatoodete ohutushinnangu läbiviimisele“ (KOM(2008) 49 lõplik, punktid 3 ja 6.2.1).

( 43 ) Vt dokument, 5.2.2008, Impact assessment report on simplification of the „Cosmetics Directive“ – Directive 76/768/EEC, lk 60, punkt 3, mis rõhutab vajadust, et kosmeetikatoodete ohutuse hindaja peab olema piisavalt kvalifitseeritud, aga ilma muud lisamata.

( 44 ) Vt väljavõte nendest käesoleva ettepaneku punktis 11 viidatud suunistest.

( 45 ) Selle punkti e järgi peab „hinnangu eest vastutava[l] asjatundja[l] […] olema direktiivi 89/48/EMÜ artiklis 1 määratletud diplom farmaatsia, toksikoloogia, dermatoloogia, meditsiini või samalaadsel erialal“.

( 46 ) Täpsustan, et artikli 10 lõike 2 rootsikeelses versioonis oli märgitud ka dermatoloogia kuni 25. juulil 2017 tehtud paranduseni (ELT 2017, L 193, lk 7).

( 47 ) Vt direktiivi 2005/36 V lisa („Tunnustamine koolituse miinimumnõuete kooskõlastamise alusel“), jagu V.1 („Arst“), punkt 5.1.3. Komisjon täpsustas, et määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõike 2 sõnastuses täheldatud muudatus ei muuda midagi selle sätte sisus ja et see ei tulene seadusandja soovist muuta soovitavate miinimumkvalifikatsioonide loetelu.

( 48 ) Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiiv, millega muudetakse direktiivi 76/768 kuuendat korda (EÜT 1993, L 151, lk 32).

( 49 ) Algne ettepanek, mille tulemusel võeti vastu direktiiv 93/35, nõudis ainult, et hindajal oleks „ülikooliharidus loodusteaduste valdkonnas“ (vt KOM(90) 488 lõplik, EÜT 1991, C 52, lk 8), samas kui selle direktiivi lõplikus redaktsioonis esitati erialade loetelu, mis on ära toodud käesoleva ettepaneku 45. joonealuses märkuses.

( 50 ) Mille kohaselt „[l]iikmesriigid võtavad vastu kõik siseriikliku õiguse meetmed, mis on vajalikud liidu õiguslikult siduvate aktide rakendamiseks“.

( 51 ) Pidades silmas kohtuotsuseid, 20.10.1981, komisjon vs. Belgia (137/80, EU:C:1981:237, punktid 8 ja 9) ning 20.3.1986, komisjon vs. Madalmaad (72/85, EU:C:1986:144, punkt 20).

( 52 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 27.9.1979, Eridania Zuccherifici nazionali ja Società italiana per l’industria degli zuccheri (230/78, EU:C:1979:216, punktid 34 ja 35, kus on rõhutatud, et „ühenduse määruse vahetu kohaldatavuse ja liikmesriigi puhul tunnustatud pädevuse võtta selle määruse alusel rakendusmeetmeid teostamise vahel ei ole vastuolu“), ja 11.1.2001, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, punkt 26 jj).

( 53 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 6.5.1982, BayWa jt (146/81, 192/81 ja 193/81, EU:C:1982:146, punkt 20); 21.9.1989, komisjon vs. Kreeka (68/88, EU:C:1989:339, punkt 23) ja 8.7.1999, Nunes ja de Matos (C‑186/98, EU:C:1999:376, punktid 9–14).

( 54 ) Vt kohtuotsused, 6.5.1982, BayWa jt (146/81, 192/81 ja 193/81, EU:C:1982:146, punkt 29) ja 14.1.1993, Lante (C‑190/91, EU:C:1993:11, punkt 7 jj).

( 55 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 11.2.1971, Norddeutsches Vieh und Fleischkontor (39/70, EU:C:1971:16, punktid 4 ja 5) ning 21.9.1983, Deutsche Milchkontor jt (205/82–215/82, EU:C:1983:233, punkt 17).

( 56 ) Vt nimetatud ettepaneku artikli 7 lõige 2, op. cit., 20. joonealune märkus.

( 57 ) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta töödokument nr 6972/09 nimetatud määruse ettepaneku kohta (punkt 40, märkus 27) selgitab seda väljajätmist järgmiselt: „AT, DE emphasise need for a masters level of qualification“. Vt ka käesoleva ettepaneku 12. joonealuses märkuses nimetatud Conseil d’État’ kohtujuristi (rapporteur public) märkus 1 in fine.

( 58 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 43 jj.

( 59 ) Selle määruse artikli 19 lõike 1 punkt g, mis määratleb mõiste „koostisained“ märgistuse aspektist, eristab tootmisetappi ja lõpptulemust. Sama eristamine nähtub selle artikli 10 lõike 1 punktist a ohutuse hindamise suhtes.

( 60 ) Mõiste „aine“ määruse nr 1223/2009 tähenduses on määratletud selle artikli 2 lõike 1 punktis b.

( 61 ) FEBEA väitis oma seisukohtades, et määruse nr 1223/2009 põhjenduses 5 eristatakse selle eesmärki keskkonnaohutuse hindamise aspektist. Peale selle viitas ta Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) 27. oktoobri 2014. aasta teatele põhjusel, et selles on selgelt eristatud katsed toodete inimeste tervisele ohutuse kontrollimiseks ja toodete keskkonnamõju uuring (vt teatis „Clarity on interface between REACH and the Cosmetics Regulation“ ja teabeleht („Factsheet“), kättesaadavad järgmisel veebiaadressil: https://echa.europa.eu/view‑article/‑/journal_content/title/clarity‑on‑interface‑between‑reach‑and‑the‑cosmetics‑regulation.

( 62 ) FEBEA sõnul võib ohutuse hindaja ülesandeid täita toksikoloog, sest ta on saanud väljaõppe, et mõõta ainete kahjulikkust elusolendite organismile, vastupidi ökotoksikoloogile, kes ei saaks hinnata, millist vastastikust toimet avaldab aine keskkonnale (näiteks kokkupuutel bakteritega lagunedes).

( 63 ) Prantsuse valitsus vastas, et ökotoksikoloogia tekkis toksikoloogia haruna 1970ndatel aastatel ja et Prantsusmaal on õigusaktis, milles määratakse kindlaks magistriõppe diplomite nomenklatuur, ette nähtud ühine diplom „toksikoloogias ja ökotoksikoloogias“, mitte üks magistriõppe diplom toksikoloogias ja teine ökotoksikoloogias.

( 64 ) Vastavalt pädevuse jaotuse eeskirjadele, mida kohaldatakse ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses (vt eelkõige kohtuotsus, 26.10.2017, BB construct, C‑534/16, EU:C:2017:820, punkt 25).

( 65 ) See eesmärk on esitatud käesolevas ettepanekus, punkt 13.