ET Euroopa Liidu Teataja C 107/11

Jörn Sack'i 1. veebruaril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 11. detsembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-66/05: Jörn Sack versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-38/08 P)

(2008/C 107/17)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Jörn Sack (esindajad: advokaadid U. Lehmann-Brauns ja D. Mahlo)

Teine menetluspool: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-66/05 ja (kui Euroopa Kohus teeb ebaõigelt lahtiseks jäänud õigusküsimuste osas ise otsuse võrdsuse põhimõttest lähtuvalt) rahuldada hagi, tühistades komisjoni otsuse, millega määrati hageja 2004. aasta mai kuusissetulek;

— teise võimalusena tühistada nimetatud otsus ja suunata asi tagasi uueks arutamiseks Esimese Astme Kohtusse, et viimane saaks otsustada, kas rikuti võrdsuse põhimõtet, kui hageja ei määratud lisatasu personalieeskirjade artikli 44 lõike 2 alusel.

Väited ja peamised argumendid

Esimese Astme Kohtu otsuse peale, mille kohaselt üksuse juhatajatele ettenähtud lisatasu ei kehti apellandile, kes töötas kõigi Euroopa Liidu laienemisega seotud õigusküsimuste koordinaatorina komisjoni õigustalituses, esitatud apellatsioonkaebuses tuginetakse järgmistele väidetele.

Esimene väide: Esimese Astme Kohus on valesti hinnanud ühenduse õiguses kehtiva üldise võrdsuspõhimõtte tähendust ja ulatust ning on seda põhimõtet rikkunud.

Võrduse põhimõte on sätestatud nii üldisel kujul kui ka erivormis diskrimineerimiskeeluna Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 20 ja 21 ning Euroopa Kohtu praktikas on seda juba pikka aega peetud ülimuslikuks ühenduse õiguseks. Võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine ei ole ühenduse õiguses üksnes organite kohustus, vaid ka organite meetmest puudutatud üksikisiku subjektiivne õigus nõuda võrdset kohtlemist. Euroopa Kohus on juba viidatud kohtuotsustes selgitanud, et see põhimõte on ühenduse teisese õiguse suhtes ülimuslik, mistõttu peab selle kui põhiõigusega vajalikul määral arvestama ühenduse õiguse tõlgendamisel ja kohaldamisel. Euroopa Kohus peab võrdsuse põhimõtet järgima ka menetluskorra ja üksikute menetluste raames.

Hageja on kogu oma argumentatsiooni üles ehitanud mitte personalieeskirjadele vaid võrdsuse põhimõttele ning ta väidab, et tema tööülesanded ei olnud mitte üksnes samaväärsed üksuse juhataja ülesannetega, vaid koguni kõrgema väärtusega võrreldes mitmete üksuste juhatajate tegevusega keskastme juhtimisülesandeid silmas pidades. Kuna Esimese Astme Kohus keeldus üleüldse võrdlemast hageja positsiooni teiste soodustatud ametnikekategooriatega, siis jättis ta hageja algusest peale ilma põhiõiguslikust kaitsest omavoli vastu ning rikkus seega võrdsuse põhimõtet.

Teine väide: Esimese Astme Kohus on rikkunud juriidilise mõtlemise printsiipe.

Võrdsust ja õigusrahu on võimalik juhul, kui omavolilise kohtlemise ohvreid on palju, luua ainuüksi nii, et kohus tuvastab, et tegemist ei ole võrreldava olukorraga, kui seda väidetakse, või aga kohus selgitab, et need, kelle olukord on võrreldav, on saanud soodustust ebaõigelt ja hagejal ole seega samuti õigust seda nõuda. Kui sellist juriidilist mõtlemist järgida, siis on ilmne, et hagi rahuldamata jätmiseks oleks tulnud vähemalt ühte järgmistest küsimustest selgitada ja vastata sellele hageja suhtes negatiivselt. Esiteks oleks Esimese Astme Kohus pidanud otsustama, kas nende ametnike tööülesanded, keda komisjon võrdsustab üksuse juhatajatega, on hageja ülesannetega samaväärsed, ning teiseks, kas nendele ametnikele komisjoni antud lisatasu oli õiguspärane või mitte.

Kuna nendele küsimustele ei vastatud, siis peab selleks, et tunnistada nad õiguslikult tähtsusetuks, eeldama, et hagi oleks jäetud rahuldamata ka siis, kui vastus mõlemale küsimusele oleks olnud hageja suhtes positiivne. Selline järeldus on aga võimatu. Kuna Esimese Astme Kohus ei ole piisaval määral, nimelt ühenduse teisese õiguse suhtes ülimuslikku võrdsuse põhimõtet silmas pidades kontrollinud, kas komisjon kaasas teisi ametnikekategooriaid õiguspäraselt, siis tuleb möönda, et selline kontrollimine viiks järelduseni, et komisjon laiendas asjaolusid teistele ametnikekategooriatele õiguspäraselt. Vastupidiselt Esimese Astme Kohtu sellelaadsele väitele ei nõua hageja seega võrdsustamist õigusvastases olukorras, vaid võrdset kohtlemist õiguspärases olukorras.

Kolmas väide: Esimese Astme Kohus on rikkunud korralise kohtupidamise elementaarseid põhimõtteid.

Kui jätta põhimõtteliselt kontrollimata, kas on tegemist põhiõiguse väidetava rikkumisega, siis rikutakse sellega seda õigust palju olulisemalt kui siis, kui tehakse õigusviga vastates küsimusele, kas seda põhiõigust on tõepoolest rikutud või mitte, kuna asjaomane isik jäetakse põhiõiguse kaitsealast välja. Ainult siis, kui hageja väide, et põhiõigust on rikutud, on täiesti alusetu või kui olukordade võrdluseks toodud asjaolud ei kinnita seda väidet sugugi, siis võib loobuda põhiõiguse rikkumise sisulisest kontrollist. Sellega ei ole siin aga tegemist. Esimese Astme Kohus on seega rikkunud korralise kohtupidamise elementaarseid põhimõtteid. Ainuüksi seetõttu ei saa tehtud otsus koos selles toodud põhjendusega jõusse jääda.