ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktiivi 2008/115 ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad karistada kolmanda riigi kodanikku riigis ebaseadusliku viibimise eest rahalise karistusega, mida võib asendada riigist väljasaatmisega, kui asjaolu, et käimas on nimetatud õigusnormides ette nähtud kriminaalmenetlus, ega võimalus, et nimetatud kriminaalmenetluse tulemusena võidakse määrata rahaline karistus, ei või edasi lükata või takistada direktiivis 2008/115 toodud tagasisaatmismeetmete vastuvõtmist ja täideviimist ning kui kriminaalkohtuniku pakutud võimalust asendada rahaline karistus väljasaatmisega, millega kaasneks sisenemiskeeld vähemalt viieks aastaks, on piiratud olukordadega, mil isiku tagasisaatmine on võimalik ellu viia viivitamatult.

(vt punktid 35–37, 47 ja resolutsioon)
Kuna nende õigusnormide eesmärk on maksta tulevikule orienteeritud toetust, nooremate töötajate kaitse ja nende tööellu taasintegreerimisele kaasaaitamine, võttes samas arvesse vajadust jaotada õiglaselt sotsiaalkava piiratud rahalisi vahendeid, siis võib vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttest tehtava erandi alusel õigustada sellist erinevat kohtlemist niivõrd, kui vahendid nende eesmärkide saavutamiseks on asjakohased ja vajalikud ning nad ei lähe kaugemale, kui on vaja taotletava eesmärgi saavutamiseks.

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 2 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus kutsealase sotsiaalkindlustussüsteemi õigusnormid, mis näevad ette, et ettevõtte töötajatele, kes on vanemad kui 54-aastased ja kellega sõlmitud tööleping öeldakse üles koondamise tõttu, arvutatakse neile ette nähtud hüvitise summa varaseima võimaliku pensionile jäämise aja alusel ja vastupidi standardarvutusmeetodile, mille kohaselt sõltub hüvitise summa eelkõige ettevõttes töötatud ajast, nii et makstav hüvitis on väiksem võrreldes hüvitisega, mida nad saaksid standardmeetodi alusel arvutades, kuid mis moodustab siiski vähemalt poole viimati nimetatud meetodil arvutatud summast.

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kutsealase sotsiaalkindlustussüsteemi õigusnormid, mis näevad ette, et ettevõtte vanematele kui 54-aastastele töötajatele, kellega sõlmitud tööleping öeldakse üles koondamise tõttu, arvutatakse neile ette nähtud hüvitis varaseima võimaliku pensionile jäämise aja alusel, mille puhul võetakse arvesse ennetähtaegsele vanaduspensionile jäämise võimalust puude tõttu, vastupidi standardarvutusmeetodile, mille kohaselt sõltub hüvitis eelkõige ettevõttes töötatud ajast, nii et makstav hüvitis on väiksem võrreldes hüvitisega, mida nad saaksid standardmeetodi alusel, kuid mis moodustab siiski vähemalt poole viimati nimetatud meetodi alusel arvutatud summast.

Tundub, et asjaomastes õigusnormides järgiti küll õigustatud eesmärke, kuid nendes ei võetud arvesse ei raske puudega töötajatele tuleneva riski ega tõsiasja, et see risk suureneb võrdeliselt läheneva pensionieaga. Seega on nendel isikutel erivajadused seoses kaitsega, mida nad oma seisundist tulenevalt vajavad, kui ka seoses vajadusega arvestada selle seisundi võimaliku süvenemisega. Seega tuleb arvestada riskiga, et raske puudega isikutel võivad olla tulenevalt nende puudest vältimatud finantsvajadused ja/või et vananedes need finantsvajadused suurenevad. Kui niisuguse riskiga ei arvestata, siis tuues kaasa selle, et raske puudega töötajale koondamise tõttu makstava vallandamistoetuse summa on väiksem kui summa, mis makstakse puudeta töötajale, kahjustab see meede ülemäära raske puudega töötajate õigustatud huve ning läheb seega kaugemale sellest, mida on vaja taotletavate sotsiaalpoliitika eesmärkide saavutamiseks.

(vt punktid 67–70, 72, resolutsiooni punkt 2)
Üldkohus ei või üksnes sel alusel, et ta peab põhjendatuks üht hageja tühistamishagi toetuseks esitatud väidetest, automaatselt tühistada vaidlusalust akti tervikuna. Terviklik tühistamine ei ole võimalik juhul, kui on ilmselge, et kõnealune väide, mis puudutab ainult vaidlusaluse akti konkreetset osa, võib viia üksnes osalise tühistamiseni. Sellegipoolest on liidu õigusakti osaline tühistamine võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist on nõutud, on ülejäänud aktist eraldatavad. See nõue ei ole täidetud, kui akti osalise tühistamise tagajärjel muutub akti sisu – asjaolu, mida tuleb hinnata lähtuvalt objektiivsest, mitte asjassepuutuva akti vastu võtnud organi poliitilise tahtega seotud subjektiivsest kriteeriumist.

Mis puudutab komisjoni otsust, milles kvalifitseeritakse kogu kartell ühe ja vältava rikkumisena, siis on sellist otsust võimalik jagada osadeks üksnes siis, kui esiteks oli hagejast ettevõtjal haldusmenetluse ajal võimalus aru saada, et teda süüdistatakse igas rikkumist moodustavas teos ja seega oli tal võimalus ennast selle vastu kaitsta, ning kui teiseks on nimetatud otsus selles osas piisavalt selge. Eeltoodust järeldub, et kui liidu kohus tuvastab, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et ettevõtja oli ühe vältava rikkumise moodustavatest konkurentsivastastest tegevustest ühes osaledes teadlik teiste kartellis osalejate muust konkurentsivastasest tegevusest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma, siis võib ta sellest teha ainult ühe järelduse, et seda ettevõtjat ei saa pidada vastutavaks selle muu tegevuse ja seega kogu ühe ja vältava rikkumise eest ning et vaidlustatud otsus on põhjendamata ainult selles osas.

Neil tingimustel rikub Üldkohus õigusnormi, kui ta tühistab ühte ettevõtjat puudutavas osas täies ulatuses komisjoni otsuse, milles kvalifitseeritakse kogu kartell üheks ja vältavaks rikkumiseks, kuigi Üldkohus ei ole seadnud kahtluse alla viimati nimetatud ettevõtja osalemist ühes kartelli osas ning asjaolu, et niisugune osalemine võib iseenesest olla EÜ artikli 81 rikkumine.

(vt punktid 37, 38, 46, 47 ja 54)
Selle abi osas, mis jõustati Bulgaarias enne selle riigi ühinemist liiduga, näeb 2005. aasta ühinemisakti V lisa 2. jaotis ette kontrollimehhanismi. Selle mehhanismi eesmärk on nimelt piiritleda seda abi, mida võib ühinemisel pidada „olemasolevaks abiks” EÜ artikli 88 lõike 1 tähenduses. Kooskõlas selle mehhanismiga kohaldatakse nende riiklike meetmete suhtes, mis on jõustatud enne ühinemist ja mida esiteks rakendatakse ka pärast ühinemist ja mis täidavad teiseks ühinemiskuupäeval EÜ artikli 87 lõike 1 kumulatiivsed tingimused, ühinemisakti V lisas toodud erisätteid kui olemasolevale abile EÜ artikli 88 lõike 1 tähenduses, kui need meetmed kuuluvad ühte kolmest selles lisas nimetatud kategooriast, või kui ühinemise järel antud uuele abile vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3, kui need meetmed ei kuulu ühessegi nendest kolmest kategooriast.

Eeltoodust tuleneb, et ühinemisakti V lisas toodud erinorme saab enne ühinemiskuupäeva vastuvõetud riiklike abimeetmete suhtes kohaldada siis, kui neid „rakendatakse” lisa tähenduses eelkõige alates ühinemisest. Ühinemisakti V lisas kasutatud väljendeid „rakendatakse veel pärast” ja „veel rakendatavad” tuleb tõlgendada nii, et need puudutavad peamises osas enne liiduga ühinemist jõustatud meetmeid, mis tekitavad kulusid asjaomasele liikmesriigile või suurendavad viimase rahalisi kohustusi või koormavad selle riigi eelarve tulusid pärast ühinemist.

Kui sellisel juhul lõpetati riigiabi jõustamine enne Bulgaaria ühinemist liiduga, ei kaasnenud pärast ühinemist kulusid ega suuremaid rahalisi kohustusi Bulgaaria riigiorganitele, samuti ei koormanud need selle riigi eelarve tulusid. Toodud asjaoludel ei saa seda riigiabi käsitada riigiabina, mida „rakendatakse” pärast ühinemist ühinemisakti V lisa tähenduses. Järelikult ei saa neid meetmeid pidada ei „olemasolevaks abiks” ega „ühinemise järel uueks abiks” selle lisa tähenduses.

Kuid enne Bulgaaria ühinemist ettevõtjale antud riigiabi tagasinõudmise menetlus peab Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks protokolli nr 2 artikli 9 lõikes 4 toodud tingimuste eiramise korral, mille kohaselt võis Bulgaaria anda abi terasetööstuse restruktureerimiseks ja seda nimelt tingimusel, et see abi tagab tavapärastes turutingimustes ümberkorraldusaja lõpuks riigiabi saavate ettevõtete elujõulisuse, põhinema Euroopa lepingu lisaprotokolli artiklil 3. Sellisel juhul võivad siseriiklikud pädevad ametiasutused kooskõlas selle artikli kolmanda lõiguga vastu võtta otsuse neid tingimusi rikkuva riigiabi tagasinõudmiseks. Lisaprotokolli artikli 3 teise lõigu alusel vastu võetav Euroopa Komisjoni otsus ei kujuta endast ametiasutuste poolt abi tagasinõudmise eeltingimust.

(vt punktid 40, 51–53, 55, 58–60, 71 ja resolutsioon)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 167 ja 168 tuleb tõlgendada nii, et äriühingul, kes on omandanud maatüki ja sellele ehitatud hooned eesmärgiga need hooned lammutada ja ehitada sellele maatükile elamukompleks, on õigus arvata maha nende hoonetega seoses tasutud käibemaks, kui nimetatud äriühing selle omandamistehinguga seoses teostab maksukohustuslasena majandustegevust ja kui ta maatüki ja hoonete soetamisest alates on ilmutanud kavatsust need hooned lammutada, et ehitada sellele maatükile elamukompleks.

Kuna need hooned soetati koos maatükiga, millele need olid ehitatud, ja kuna äriühing kasutab seda maatükki jätkuvalt maksustatavate tehingute tegemiseks, ei katkesta amortiseerunud hoonete lammutamine ja nende asendamine moodsamate hoonetega ning seega viimaste kasutamine maksustatavate tehingute tegemiseks otsest seost ühelt poolt kõne all olevate hoonete soetamise ja teiselt poolt maksukohustuslase edasise majandustegevuse vahel. Seega võib nende hoonete soetamist ja hilisemat lammutamist eesmärgiga ehitada uued hooned pidada omavahel seotud järjestikusteks toiminguteks, mille eesmärk on maksustatavate tehingute tegemine, samamoodi nagu uute kinnisasjade ostmist ja nende kohest kasutamist.

(vt punktid 31–33, 35, 36 ja resolutsiooni punkt 1)
Kui mitu avaliku võimu organit, kes tegutsevad hankijana, asutavad ühiselt äriühingu, kellele delegeeritakse nende avaliku teenuse osutamise ülesanne, või kui üks avaliku võimu organ omandab sel eesmärgil äriühingus osaluse, siis on Euroopa Kohtu praktikas kehtestatud tingimus – mille kohaselt peavad need avaliku võimu organid, selleks, et olla vabastatud kohustusest korraldada liidu õigusnormide kohaselt riigihange, teostama selle äriühingu üle ühiselt analoogset kontrolli, mis on analoogne oma struktuuriüksuste üle teostatava kontrolliga – täidetud juhul, kui igaühel neist võimuorganitest on osalus nii selle äriühingu kapitalis kui ka juhtkonnas.

Analoogse kontrolliga on tegemist siis, kui hankija kontroll kõnealuse äriühingu üle on selline, mis võimaldab tal mõjutada selle äriühingu otsuseid. Tegemist peab olema otsustavat tähtsust omava mõjuga nii selle isiku strateegilistele eesmärkidele kui ka olulistele otsustele. Teisisõnu peab hankijal olema võimalik teostada selle äriühingu üle struktuurilist ja funktsionaalset kontrolli. See kontroll peab olema tegelik. Avaliku võimu organid võivad neile ühiselt kuuluva üksuse abi kasutamisel teostada tema üle analoogset kontrolli ühiselt, ilma et oleks vajalik, et seda kontrolli teostaks igaüks neist individuaalselt. Sellest järeldub, et kui avaliku võimu organ omandab täielikult avalik-õiguslikule isikule või isikutele kuuluvas aktsiaseltsis vähemusosaluse, et sõlmida selle äriühinguga avaliku teenuse osutamise leping, võib kõnesolevas äriühingus osalust omavate avaliku võimu organite poolt selle äriühingu üle teostatavat kontrolli pidada analoogseks sellega, mida nad teostavad omaenda struktuuriüksuste üle. Neil asjaoludel – kui mitu avaliku võimu organit kasutavad neile ühiselt kuuluvat äriühingut ühisel eesmärgil osutada avalikku teenust – ei ole muidugi vajalik, et igaühel neist oleks selle äriühingu üle individuaalne kontrolliõigus, kuid tema üle teostatav kontroll ei saa tugineda üksnes selle avaliku võimu organi kontrolliõigusele, kellele kuulub selle äriühingu kapitalist enamus, vastasel juhul muudaks see ühiskontrolli mõiste sisu olematuks. Hankija õiguslik seisund ühisomandis olevas hankelepingupartnerist äriühingus, mis ei anna hankijale mingisugust võimalust teostada selle äriühingu üle kontrolli, loob võimaluse hiilida kõrvale teenuste riigihankeid või kontsessioone reguleerivate liidu õigusnormide kohaldamisest, kuna pelgalt formaalne osalus selles äriühingus või selle äriühingu juhtorganis vabastab hankija kohustusest korraldada liidu õigusnormide kohane hankemenetlus isegi juhul, kui ta ei osale mingil moel selle äriühingu üle analoogse kontrolli teostamisel.

(vt punktid 27–31, 33 ja resolutsioon)
Liikmesriikidel tuleb selle määratlemisel, millist maatükki võib pidada „ehitusmaaks”, lähtuda direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 135 lõike 1 punktiga k taotletud eesmärgist vabastada käibemaksust üksnes sellise hoonestamata maatüki võõrandamine, millele ei kavandata hoone ehitamist.

Seega tuleb seda artiklit koostoimes nimetatud direktiivi artikli 12 lõigetega 1 ja 3 tõlgendada nii, et esimesena viidatud sättes ette nähtud käibemaksuvabastus ei hõlma sellist tehingut, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega võõrandati hoonestamata maatükk pärast sellel asunud hoone lammutamist, isegi kui võõrandamise kuupäeval ei ole tehtud muid arendustöid peale nimetatud lammutustööde, kui kõigi kõne all oleva tehingu võõrandamise kuupäeval aset leidnud asjaolude, sealhulgas poolte kavatsuste hindamisel selgub, et sellel kuupäeval kavatseti kõnealust maatükki hoonestada, mis tuleb välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

(vt punktid 30, 36 ja resolutsioon)
Komisjonil, kes teeb koostööd liikmesriikide tolliekspertidega, on teatavate kaupade klassifitseerimisel tariifirubriikide sisu täpsustamiseks lai kaalutlusõigus. Komisjoni pädevus võtta määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta artikli 9 lõike 1 punktides a, b, d ja e nimetatud meetmeid, näiteks võtta vastu selgitavaid märkusi, ei anna talle siiski õigust muuta tariifirubriikide sisu, mis on kindlaks määratud kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemiga, mille töötas välja Tollikoostöö Nõukogu (nüüd Maailma Tolliorganisatsioon) ja mis kehtestati rahvusvahelise kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi konventsiooniga, ega pädevust iseseisvalt tollimaksumäärade muutmiseks.

Tuvastamaks, kas komisjon on tariifirubriigi muudatusi tehes oma kaalutlusõigust ületanud, tuleb uurida asjaomase kauba klassifikatsiooni klassifitseerimismuudatuse jõustumise päeval. Sellega seoses tuleb sedastada, et komisjon ei ületanud määruse nr 2658/87 artiklist 9 tuleneva kaalutlusõiguse piire, klassifitseerides määruse nr 2658/87 I lisa muutvas määruses nr 1031/2008 mitmeotstarbelised printerid kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 8443 31 91 ja kohaldades neile 6-protsendilist tollimaksumäära. Nimelt kuulusid need mitmeotstarbelised printerid, mis koosnevad laserprintermoodulist ja kopeerimisfunktsiooniga skannermoodulist, enne määruse nr 1031/2008 jõustumist kombineeritud alamrubriiki 9009 12 00 ja neile kohaldus sama tollimaksumäär.

(vt punktid 39, 40, 49 ja 50)
Kohtuasi C-360/11

Euroopa Komisjon

versus

Hispaania Kuningriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Vähendatud maksumäära kohaldamine — Artikkel 96 ja artikli 98 lõige 2 — III lisa punktid 3 ja 4 — „Farmaatsiatooted, mida tavapäraselt kasutatakse tervishoiuks, haiguste ärahoidmiseks ning inimeste ja loomade raviks” — „Meditsiiniseadmed, abivahendid ja muud selliste tarvikud, mida tavapäraselt kasutatakse puuete leevendamiseks või ravimiseks ja mis on mõeldud puuetega inimeste isiklikuks tarbeks”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 17. jaanuar 2013

Vt otsuse tekst. (vt punkt 18)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 19)

Mõistet „farmaatsiatoode”, mille suhtes võib kohaldada vähendatud käibemaksumäära, direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, III lisa punkti 3 tähenduses, mis hõlmab ka mõistet „ravim” direktiivi 2001/83 inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta tähenduses, tuleb tõlgendada nii, et selle tähendus on laiem, kui viimati nimetatud mõiste tähendus. See tõlgendus on kooskõlas ka mõistega „farmaatsiatoode”, mida on kasutatud määruse nr 2658/87, muudetud määrusega nr 1238/2010, I lisas oleva koondnomenklatuuri 30. peatükis, kus ei ole farmaatsiatoodetena loetletud üksnes ravimeid, vaid ka muid farmaatsiatooteid nagu vatt, sidemed, sidematerjalid ja muud sarnased tooted. Lisaks tuleneb direktiivi 2006/112 III lisa punktist 3, et tooteid peab tavapäraselt kasutama „tervishoiuks, haiguste ärahoidmiseks ning inimeste ja loomade raviks”. Neist kaalutlustest tuleneb, et nimetatud punkt 3 hõlmab üksnes lõpptooteid, mida võib kasutada vahetult lõpptarbija, välja arvatud tooted, mida saab kasutada ravimite valmistamisel, mida tuleb üldjuhul täiendavalt töödelda. Seda tõlgendust toetab direktiivi 2006/112 III lisa eesmärk, et teatud tooted, mida peetakse eriti vajalikeks, oleksid lõpptarbijale, kelle kanda käibemaksu tasumine lõpuks jääb, soodsama hinnaga ja seega kättesaadavamad. (vt punktid 43, 44, 46–48)

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, III lisa punkt 4 ei luba vähendatud käibemaksumäära kohaldada tooterühmale, mis koosneb meditsiiniseadmetest, materjalidest, muudest seadmetest ja tarvikutest, mida saab kasutada üksnes inimeste või loomade haiguste või vaevuste ennetamiseks, diagnoosimiseks, raviks, leevendamiseks või väljaravimiseks. See säte ei hõlma esiteks üldiseks kasutamiseks mõeldud meditsiiniseadmeid, materjale, muid seadmeid ja tarvikuid ning teiseks käsitleb see säte üksnes kasutust inimtervishoius, mitte veterinaarset kasutust. Nimelt tuleb lisaks direktiivi 2006/112 III lisas loetletud tooterühmade tähttähelisele tõlgendamisele – kuna selle liidu õigusnormi näol on tegemist erandiga – ka selles lisas kasutatud mõisteid tõlgendada lähtuvalt nende mõistete tavalisest tähendusest. (vt punktid 59, 63 ja 64)
Direktiivi 2005/29, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui siseriiklik kohus kohustab lõpetama kaubandustava, mis ei kuulu selle direktiivi I lisa kohaldamisalasse, üksnes põhjusel, et pädev haldusasutus ei ole nimetatud tavale andnud eelnevat luba, ilma et kohus ise sealjuures hindaks, kas asjaomane kaubandustava on direktiivi artiklites 5–9 sätestatud kriteeriumide kohaselt ebaaus.

Kuigi siseriiklikud õigusnormid, milles nähakse ette ebaausate kaubandustavade eelnev või ennetav kontroll, on kooskõlas direktiivis 2005/29 kehtestatud korraga, ei saa siiski need normid tuua kaasa niisuguse kaubandustava keelamist üksnes põhjusel, et pädev haldusasutus ei ole sellele tavale andnud eelnevat luba. Esiteks välistavad niisugused normid kõnealuste kaubandustavade kontrollimise ja teiseks, kuna nende normidega nähakse ette kaubandustava kontrollimine alles pärast seda, kui see on eelneva loa saamise kohustuse järgimata jätmise tõttu ära keelatud, muutub nimetatud normide tõttu see tava tulenevalt oma olemusest ja eelkõige sellega seonduvast ajalisest faktorist ettevõtja jaoks majanduslikult täiesti mõttetuks. Sellised siseriiklikud õigusnormid tähendavad seda, et kehtestatakse erikorra raames kasutatava kaubandustava üldine keeld, kuigi nende tavade võimalikku ebaausust ei ole vastavalt direktiivi artiklites 5–9 sätestatud kriteeriumidele isegi hinnatud.

(vt punktid 45–50 ja resolutsioon)
Mis puutub pettuse ja muu ebaseadusliku tegevuse vastasesse võitlusse liidu finantshuvide kaitsmisel, siis otsuse 2008/969, mis käsitleb varajase hoiatamise süsteemi komisjoni eelarvevahendite käsutajatele ja rakendusametitele, artiklid 15–17 ja 19–22 mitte ainult lubavad, vaid lausa nõuavad, et asjaomased eelarvevahendite käsutajad võtaksid puudutatud üksuse või projekti suhtes erimeetmeid. Järelikult mõju, mis on üksuse kohta varajase hoiatamise süsteemis hoiatuse tegemisel, ei saa olla üksnes asjaomase institutsiooni sisene, ning selline hoiatus kahjustab tingimata asjaomase institutsiooni eelarvevahendite käsutaja ja selle üksuse vahelisi suhteid.

Isegi kui hoiatuse W1 tagajärjed on vähem piiravad kui hoiatuste W2–W5 tagajärjed, ei piirdu tugevdatud järelevalvemeetmed, mille asjaomane eelarvevahendite käsutaja peab puudutatud üksuse suhtes võtma, üksnes institutsiooni sisemise tasandiga, vaid võivad mõjutada selle institutsiooni ja puudutatud üksuse vahelisi suhteid. See ei tähenda siiski, et see väline mõju toob automaatselt kaasa puudutatud üksuse õigusliku olukorra selge muutumise. Sellist muudatust tuleb kontrollida juhtumipõhiselt.

(vt punktid 37, 38, 42 ja 44)
Kohtuasi C-310/11

Grattan plc

versus

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber))

„Maksustamine — Käibemaks — Teine direktiiv 67/228/EMÜ — Artikli 8 punkt a — Kuues direktiiv 77/388/EMÜ — Kaubatarne — Maksustatav summa — Kaugmüügiga tegeleva äriühingu poolt oma esindajale makstud komisjonitasu — Kolmandatest isikutest klientide ostud — Hinna alandamine pärast maksustatava teokoosseisu tekkimist — Vahetu õigusmõju”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 19. detsember 2012

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Direktiivid 67/228 ja 77/388 – Võrreldamatud ühtlustamise astmed (Nõukogu direktiivid 67/228 ja 77/388) Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksustatav summa – Kaubatarne – Kaugmüügiga tegeleva äriühingu poolt oma esindajale makstav komisjonitasu juba tehtud tarnete eest – Direktiivi 67/228 alusel ette nähtud võimalus vähendada maksustatavat summat tagantjärgi – Puudumine (Nõukogu direktiiv 67/228, artikli 8 punkt a)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 33) Teise direktiivi 67/228 kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta artikli 8 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei anna maksukohustuslasele õigust käsitada kaubatarne maksustatavat summat vähendatuna, kui pärast selle tarne tegemist sai esindaja tarnijalt krediiti, mille ta otsustas välja võtta sularahas või kasutada seda tarnijalt juba saadud tarnete eest võlgnetavate summade maksmiseks. (vt punkt 37 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-310/11

Grattan plc

versus

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber))

„Maksustamine — Käibemaks — Teine direktiiv 67/228/EMÜ — Artikli 8 punkt a — Kuues direktiiv 77/388/EMÜ — Kaubatarne — Maksustatav summa — Kaugmüügiga tegeleva äriühingu poolt oma esindajale makstud komisjonitasu — Kolmandatest isikutest klientide ostud — Hinna alandamine pärast maksustatava teokoosseisu tekkimist — Vahetu õigusmõju”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 19. detsember 2012

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Direktiivid 67/228 ja 77/388 — Võrreldamatud ühtlustamise astmed (Nõukogu direktiivid 67/228 ja 77/388) Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Maksustatav summa — Kaubatarne — Kaugmüügiga tegeleva äriühingu poolt oma esindajale makstav komisjonitasu juba tehtud tarnete eest — Direktiivi 67/228 alusel ette nähtud võimalus vähendada maksustatavat summat tagantjärgi — Puudumine (Nõukogu direktiiv 67/228, artikli 8 punkt a)