ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Neil asjaoludel otsustas Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse 2018/858 XIV peatüki sätted (artikkel 61 jj, sealhulgas X lisa) on kohaldatavad ka selliste sõidukimudelite suhtes, millele on antud esimene tüübikinnitus enne 1. septembrit 2020 määruse nr 715/2007 alusel? Juhul kui vastus sellele küsimusele on eitav: kas kõnealuste vanemate sõidukimudelite puhul on endiselt kohaldatav määruse nr 715/2007 III peatükk ja tasu kindlaksmääramise suhtes eelkõige määruse nr 715/2007 artikkel 7? 2. Kas mõiste „teabe kättesaadavus“, mille peavad tootjad tagama määruse 2018/858 artikli 61 lõike 1 kohaselt, hõlmab tehnilise teabe kirjastajatele, keda on nimetatud määruse 2018/858 artikli 3 punktis 45, antud õigust kasutada kõnealust teavet, et täita oma ülesandeid, mis on seotud nende äritegevusega järelturu tarneahelas, või on sellise kasutusõiguse puhul nõutav kasutus- ja taasavaldamise litsentsi puudutav eraldi kokkulepe, mis ei kuulu seoses tasuga, mida tootja selle eest nõuab, määruse 2018/858 artikli 63 kohaldamisalasse? Juhul kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav ja määruse nr 715/2007 III peatükk on vanemate sõidukimudelite suhtes kohaldatav: kas mõiste „teabe kättesaadavus“, mille peavad tootjad tagama määruse nr 715/2007 artikli 6 lõike 1 kohaselt, hõlmab tehnilise teabe kirjastajatele, keda on nimetatud määruse nr 715/2007 artikli 3 punktis 15, antud õigust kasutada kõnealust teavet, et täita oma ülesandeid, mis on seotud nende äritegevusega järelturu tarneahelas, või on sellise kasutusõiguse puhul vajalik kasutus- ja taasavaldamise litsentsi puudutav eraldi kokkulepe, mis ei kuulu tootja nõutava tasu osas määruse nr 715/2007 artikli 7 kohaldamisalasse? 3. Kas mõistet „mõistlik ja proportsionaalne tasu“ määruse 2018/858 artikli 63 lõike 1 esimese lause esimese osa tähenduses tuleb tõlgendada nii, et tootja peab kõiki sõltumatuid ettevõtjaid, keda on nimetatud määruse 2018/858 artikli 3 punktis 45, kohtlema olenemata nende äritegevusest tasu kindlaksmääramisel võrdselt? Juhul kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav ja määruse nr 715/2007 III peatükk on vanemate sõidukimudelite suhtes kohaldatav: kas mõistet „mõistlik ja proportsionaalne tasu“ määruse nr 715/2007 artikli 7 lõike 1 esimese lause esimese poole tähenduses tuleb tõlgendada nii, et tootja peab kõiki sõltumatuid ettevõtjaid, keda on nimetatud määruse nr 715/2007 artikli 3 punktis 15, kohtlema olenemata nende äritegevusest tasu kindlaksmääramisel võrdselt? Juhul kui vastus kolmandale küsimusele on eitav: 4. kas mõistet „mõistlik ja proportsionaalne tasu“ määruse 2018/858 artikli 63 lõike 1 esimese lause esimese osa tähenduses tuleb tõlgendada nii, et tasu võib põhimõtteliselt katta üksnes tootja kulud? Juhul kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav ja määruse nr 715/2007 III peatükk on vanemate sõidukimudelite suhtes kohaldatav: kas mõistet „mõistlik ja proportsionaalne tasu“ määruse nr 715/2007 artikli 7 lõike 1 esimese lause esimese poole tähenduses tuleb tõlgendada nii, et tasu võib põhimõtteliselt katta üksnes tootja kulud?“
85

Nagu komisjon õigesti märgib, on selleks, et tagada isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 lõike 3 kohase nõusoleku tagasivõtmise õiguse tõhusus ning see, et andmesubjekti nõusolek on rangelt seotud eesmärgiga, milleks see anti, vastutav töötleja, kellelt andmesubjekt on võtnud tagasi oma nõusoleku tema kohta käivate isikuandmete töötlemiseks, tõepoolest kohustatud teavitama nõusoleku tagasivõtmisest kõiki isikuid, kes on talle sellised andmed edastanud, ning isikuid, kellele omakorda tema on sellised andmed edastanud. Selliselt teavitatud vastutavad töötlejad on seejärel omakorda kohustatud edastama selle teabe teistele vastutavatele töötlejatele, kellele nad on need andmed edastanud.
38

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega on kehtestatud tasu filmikunsti- ja audiovisuaalteoste edendamise ja levitamise rahastamiseks, juhul kui selle tasu võimalik mõju vabadusele osutada niisuguste teoste tootmise teenuseid on liiga juhuslik ja liiga kaudne, et kujutada endast piirangut kõnealuse sätte tähenduses.
54

Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui ühes liikmesriigis asuva maksukohustuslase poolt teises liikmesriigis asuvale maksukohustuslasele osutatud teenuste puhul leiavad esimesena nimetatud liikmesriigi asutused, et nende teenuste osutamise koht, mis vastavalt käibemaksudirektiivi artiklile 44 asub selles teises liikmesriigis, on siiski esimesena nimetatud liikmesriigis, kui teenuste osutaja teadis või oleks pidanud teadma, et kõnealuste teenustega osaleb ta käibemaksupettuses, mille pani toime sama teenuste saaja tarneahela raames.
8

Flaami valitsuse 14. juuli 2017. aasta määruse, millega muudetakse 15. märtsi 2013. aasta määrust, millega sätestatakse pestitsiidide säästva kasutamise kord väljaspool põllumajanduslikku tegevust ja taimekasvatust Flaami piirkonnas, samuti pestitsiidide säästva kasutamise Flaami tegevuskava koostamise kord (besluit van de Vlaamse Regering tot wijziging van het besluit van de Vlaamse Regering van 15 maart 2013 houdende nadere regels inzake duurzaam gebruik van pesticiden in het Vlaamse Gewest voor niet-land- en tuinbouwactiviteiten en de opmaak van het Vlaams Actieplan Duurzaam Pesticidengebruik, Belgisch Staatsblad, 18.7.2017, lk 73320; edaspidi „14. juuli 2017. aasta määrus“), preambul näeb ette: „[…] Arvestades, et teadusuuringud ei anna lõplikku vastust glüfosaati sisaldavate pestitsiidide kasutamise kahjuliku mõju kohta rahvatervisele ja keskkonnale; et huvitatud ettevõtjad mõjutavad glüfosaati sisaldavate pestitsiidide kasutamise kantserogeenset või toksilist mõju käsitlevaid uuringuid; et seetõttu tuleks ettevaatuspõhimõtte alusel keelata viivitamata glüfosaati sisaldavate pestitsiidide kasutamine erakasutuses maatükkidel fütolitsentsita kasutajate poolt; et sellisel keelul puudub õiguslik alus; et Vlaams Parlement (Flaami parlament) kiitis 28. juunil 2017 kiireloomulisena heaks mitmesuguseid keskkonna-, loodus- ja põllumajandusalaseid sätteid sisaldava dekreedi eelnõu, et sätestada sõnaselgelt selle keelu õiguslik alus; et Flaami valitsus kiitis 30. juunil 2017 heaks ja kuulutas välja [dekreedi mitmesuguste keskkonna-, loodus- ja põllumajandusalaste sätete kohta (decreet houdende diverse bepalingen inzake omgeving, natuur en landbouw)]; et kui keeldu ei kehtestata kiireloomulisena, võib see jõustuda alles pärast seda, kui asjaomased kasutajad on glüfosaati sisaldavaid pestitsiide asjaomastel maatükkidel juba kasutanud; […] Arvestades, et kui puudub teaduslik üksmeel glüfosaadi ja glüfosaate sisaldavate herbitsiidide mõju suhtes inimeste tervisele, keskkonnale ja loodusele, tuleb järgida ettevaatuspõhimõtet; […]“.
5

Konventsiooni artikli 23 „Kokkulepe kohtualluvuse kohta“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud: „1. Kui pooled, kellest ühe või mitme alaline elukoht on käesoleva konventsiooniga seotud riigis, on kokku leppinud, et konkreetsest õigussuhtest tulenenud või tuleneda võivate vaidluste lahendamiseks on pädev käesoleva konventsiooniga seotud riigi kohus või kohtud, on see kohus või need kohtud pädevad. Kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti, on nimetatud kohtul või kohtutel ainupädevus. Selline kokkulepe kohtualluvuse kohta sõlmitakse kas: a) kirjalikult, või kui see on sõlmitud suuliselt, siis see kinnitatakse kirjalikult, või b) vormis, mis vastab poolte vahel väljakujunenud tavale, või c) rahvusvahelise kaubanduse puhul vormis, mis vastab kaubandustavale, millest pooled olid või pidid olema teadlikud ning mis on asjaomase kaubanduse valdkonnas laialt tuntud ning mida selles valdkonnas tegutsevad asjakohast liiki lepingute pooled regulaarselt kasutavad. 2. Elektroonilisel teel edastatud teave, mille puhul on võimalik kokkulepet alaliselt säilitada, võrdsustatakse kirjalikult vormistatud teabega.“
56

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et harta artikliga 47 tagatud tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi menetlusnorm, mille kohaselt juhul, kui riigisisese õiguse säte, mis on tühistamiskaebusega vaidlustatud põhjusel, et see on liidu õigusega vastuolus, tunnistatakse kehtetuks ning seetõttu ei ole sellel enam tulevikus mõju, loetakse vaidluse ese ja kohtuotsuse tegemise vajadus äralangenuks, ilma et pooled oleksid saanud enne väljendada oma võimalikku huvi menetluse jätkamise vastu ja ilma et seda huvi arvesse võetaks.
16

Oma apellatsioonkaebuses väidab põhikohtuasja kaebaja, viidates 10. juuni 2010. aasta kohtuotsusele CopyGene (C‑262/08, EU:C:2010:328) ja 18. novembri 2010. aasta kohtuotsusele Verigen Transplantation Service International (C‑156/09, EU:C:2010:695), et Best Doctorsi osutataval põhiteenusel, see on IC teenusel, on ravieesmärk, kuna selle eesmärk on otseselt ja ühemõtteliselt diagnostika. Mis puudutab FBC teenust, mida osutatakse pärast diagnoosi andmist, siis see on selle diagnostikategevuse kõrvaltegevus. Järelikult vastavad Best Doctorsi pakutavad teenused tervikuna käibemaksudirektiivi artikli 132 lõike 1 punktis c ette nähtud maksuvabastuse tingimustele.
41

Pealegi on Euroopa Kohtul juba olnud võimalus otsustada, et asjaolu, et maksukohustuslane ostis kaupu või teenuseid, kuigi ta teadis või oleks pidanud teadma, et neid kaupu või teenuseid ostes osales ta eelnevalt toime pandud pettusega seotud tehingus, on piisav, et asuda seisukohale, et maksukohustuslane osales selles pettuses ja keelata tal mahaarvamisõigust kasutada, ilma et oleks vaja tuvastada maksutulude saamata jäämise ohtu (11. novembri 2021. aasta kohtuotsus Ferimet, C‑281/20, EU:C:2021:910, punkt 56).
19

Cour d’appel de Versailles (Versailles’ apellatsioonikohus, Prantsusmaa) tühistas selle kohtuotsuse 6. veebruari 2020. aasta otsusega. Ta leidis esiteks, et Électricité de France SA toodetud elekter ei ole valmistoode, kuna see on kõrgepingega ja seega tarbimiseks sobimatu, ning teiseks tegeleb Enedis elektrienergia muundamisega selle lõpptarbijale tarnimiseks, mistõttu on tema tarbijale tarnimiseks mõeldud valmistoote valmistaja ja seega tootevastutust käsitlevate õigusnormide tähenduses tootja. Seetõttu otsustas see kohus, et need õigusnormid on kohaldatavad ning Cafpi ja Aviva assurances’i hagi on aegumise tõttu vastuvõetamatu.
28

Kolmandaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlusi seoses õiguslike tagajärgedega, mis kaasnevad rakendusmääruse artikli 3 lõikes 3 ette nähtud kontrolliasutuste nimekirja avaldamisega. Kuigi ei ole välistatud, et avaldamisel on üksnes informatiivne mõju, kaldub see kohus siiski arvama, et avaldamisel on õiguslikud tagajärjed, mistõttu peab laskekõlbmatuks muutmise tõendi selleks, et seda saaks tunnustada, olema välja andnud nõuetekohaselt määratud kontrolliasutus, kelle üksikasjalikud andmed on kantud komisjoni poolt selle sätte alusel koostatud nimekirja. See tõlgendus on nimelt kõige asjakohasem, et tagada liidu õiguse ühtsus ja vältida ohtu, et eri liikmesriikide ametiasutused tõlgendavad tulirelvade laskekõlbmatuks muutmise eeskirju erinevalt.
71

Seoses sellega olgu esiteks täpsustatud, et piisavalt alust arvata, et tagasisaatmise korral võib kolmanda riigi kodaniku haigusest tingitud valu oluliselt ja pöördumatult tugevneda, on eelkõige juhul, kui tehakse kindlaks, et ainsat tõhusat valuravi ei saa sihtriigis talle seaduslikult osutada ning et sellise ravi puudumisel kannatab ta valu, mis on nii tugev, et see on vastuolus inimväärikusega, sest see valu võib põhjustada tal olulisi ja pöördumatuid psüühikahäireid või isegi viia ta enesetapuni – asjaolu, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul, arvestades kõiki asjakohaseid, eelkõige meditsiinilisi andmeid. Eeskätt tuleb hinnata valu suurenemise pöördumatust, võttes arvesse palju tegureid, sealhulgas valu suurenemise otsest mõju ja kaudsemaid tagajärgi (vt analoogia alusel EIK otsus Savran vs. Taani, CE:ECHR:2021:1207JUD005746715, punkt 138).
75

Eelotsusetaotlusest ei nähtu, et põhikohtuasjas kõne all olevas õigusnormis oleks näidatud, milline on sellega taotletav eesmärk. Euroopa Kohus on leidnud, et direktiivi 2000/78 artikli 6 lõikest 1 ei saa siiski järeldada, et taotletava eesmärgi kohta täpsemate asjaomaste õigusnormide puudumine välistaks automaatselt selle, et niisugused õigusnormid võiksid olla nimetatud sätte alusel põhjendatud. Kui selline täpsustus puudub, siis on oluline, et teised asjaomase meetme üldisest kontekstist tulenevad tegurid võimaldaksid tuvastada eesmärgi, millest meede on kantud, et saaks kohtulikult kontrollida selle eesmärgi õiguspärasust ning selle saavutamiseks kasutatud vahendite sobivust ja vajalikkust (13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Vital Pérez, C‑416/13, EU:C:2014:2371, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
54

Teiseks, mis puudutab direktiivi 2008/98 artikli 5 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimust, mille kohaselt peab ainet või eset saama kasutada vahetult ilma igasuguse täiendava töötlemiseta peale selle mis antud tööstusharus üldiselt tavaks, siis tuleb märkida, et eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasjas käsitletav väljakaevatud pinnas on läbinud kvaliteedikontrolli, mis tõendab, et tegemist on kõrgeimasse kvaliteediklassi kuuluva saastevaba pinnasega ja see on riigisiseses õiguses niisugusena tunnustatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab siiski veenduma, et see pinnas ei vaja enne edasist kasutamist mingit töötlemist.
11

Direktiivi 2014/61 artiklis 3 „Juurdepääs olemasolevale füüsilisele taristule“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid tagavad, et igal võrguoperaatoril on õigus pakkuda elektroonilise side võrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele juurdepääsu oma füüsilisele taristule, et võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrkude elemente. Vastu võivad liikmesriigid näha üldkasutatavate sidevõrkude operaatoritele ette õiguse pakkuda juurdepääsu oma füüsilisele taristule, et võtta kasutusele elektroonilise side võrkudest erinevaid võrke. 2. Liikmesriigid tagavad, et üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva või selleks õigust omava ettevõtja kirjaliku taotluse alusel on igal võrguoperaatoril kohustus rahuldada kõik mõistlikud taotlused juurdepääsu saamiseks tema füüsilisele taristule õiglastel ja mõistlikel tingimustel, sealhulgas õiglase hinna eest, eesmärgiga võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrkude elemente. Sellises kirjalikus taotluses esitatakse üksikasjad projekti kohta, millele juurdepääsu taotletakse, sealhulgas konkreetne ajavahemik. […] 4. Kui juurdepääsu andmisest keeldutakse või kahe kuu jooksul alates juurdepääsutaotluse kättesaamise kuupäevast ei jõuta kokkuleppele konkreetsetes tingimustes, sealhulgas hinnas, tagavad liikmesriigid, et kummalgi osapoolel on õigus pöörduda pädeva riikliku vaidluste lahendamise organi poole. 5. Liikmesriigid nõuavad, et lõikes 4 osutatud riiklik vaidluste lahendamise organ teeks proportsionaalsuse põhimõtet täielikult arvesse võttes lõike 4 kohaselt algatatud vaidluse lahendamiseks siduva otsuse, määrates sealhulgas vajaduse korral kindlaks õiglased ja mõistlikud tingimused, sealhulgas hinnad. Riiklik vaidluste lahendamise organ teeb vaidluse lahendamiseks otsuse nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul nelja kuu jooksul täieliku taotluse saamisest, välja arvatud erandjuhtudel, ilma et see piiraks ühegi osapoole õigust pöörduda kohtusse. Kui vaidlus on seotud juurdepääsuga elektroonilise side võrgu pakkuja taristule ja riiklikuks vaidluste lahendamise organiks on riigi reguleeriv asutus, võtab ta vajaduse korral arvesse direktiivi 2002/21/EÜ artiklis 8 sätestatud eesmärke. Vaidluste lahendamise organi määratava hinna puhul tagatakse, et juurdepääsu pakkujal on õiglane võimalus saada tagasi oma kulutused, ning võetakse arvesse taotletud juurdepääsu mõju juurdepääsu pakkuja äriplaanile, sealhulgas investeeringutele, mida on teinud võrguoperaator, kellelt juurdepääsu taotletakse, eelkõige füüsiliste taristute puhul, mida kasutatakse kiire elektroonilise side teenuste osutamiseks. […]“.
6

Direktiivi artikli 4 lõigetes 1, 2 ja 5 on sätestatud: „1. Liikmesriigid lubavad vastavalt käesolevale direktiivile ning IV peatükis [ja artiklis 16] sätestatud tingimustele oma territooriumile siseneda ja seal elada järgmistel pereliikmetel: a) perekonna taasühinemist taotleva isiku abikaasa; b) perekonna taasühinemist taotleva isiku ning tema abikaasa alaealised lapsed, sealhulgas lapsed, kes on adopteeritud asjaomase liikmesriigi pädeva asutuse otsuse alusel või selle liikmesriigi rahvusvahelistest kohustustest tulenevalt automaatsele täitmisele pööratava otsuse alusel või otsuse alusel, mida tuleb vastavalt rahvusvahelistele kohustustele tunnustada; c) perekonna taasühinemist taotleva isiku alaealised lapsed, kaasa arvatud lapsendatud lapsed, kui perekonna taasühinemist taotlev isik on nende eestkostja ning lapsed on tema ülalpidamisel. Liikmesriigid võivad lubada oma perekonnaga taasühineda lastel, kes on ühisel eestkostel, tingimusel et teine eestkostja on andnud oma nõusoleku; d) abikaasa alaealised lapsed, kaasa arvatud lapsendatud lapsed, kui abikaasa on nende eestkostja ning lapsed on tema ülalpidamisel. Liikmesriigid võivad lubada oma perekonnaga taasühineda lastel, kes on ühisel eestkostel, tingimusel et teine eestkostja on andnud oma nõusoleku. Käesolevas artiklis osutatud alaealised lapsed peavad olema asjaomase liikmesriigi õiguse järgsest täiseast nooremad ning vallalised. Erandina võib liikmesriik üle 12aastaste laste puhul, kes saabuvad tema territooriumile ülejäänud pereliikmetest sõltumatult, kontrollida enne käesoleva direktiivi kohase oma territooriumile sissesõidu- ja elamisloa andmist, kas need lapsed vastavad käesoleva direktiivi rakendamise kuupäeva seisuga tema kehtivates õigusaktides ettenähtud integreerumistingimusele. 2. Liikmesriigid võivad seaduse või määrusega lubada vastavalt käesolevale direktiivile ning tingimusel, et IV peatükis sätestatud tingimused on täidetud, oma territooriumile siseneda ja seal elada järgmistel pereliikmetel: a) perekonna taasühinemist taotleva isiku või tema abikaasa vahetult ülenevad lähisugulased, kui nad on perekonna taasühinemist taotleva isiku või tema abikaasa ülalpidamisel ning ei saa päritolumaal oma sugulastelt piisavat tuge; […] 5. Parema integreerumise tagamiseks ja sundabielude ärahoidmiseks võivad liikmesriigid perekonna taasühinemist taotleva isiku ja tema abikaasa puhul nõuda, et nad mõlemad oleksid jõudnud teatavasse miinimumikka ja kõige rohkem 21aastased, enne kui abikaasal on võimalik taasühinemist taotleva isikuga ühineda.“
3

Määruse 2017/1001 artiklis 9 „ELi kaubamärgiga antavad õigused“ on sätestatud: „1. ELi kaubamärgi registreerimine annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse. 2. Ilma et see piiraks kaubamärgiomanike õigusi, mis on omandatud enne ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva, on sama ELi kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata kaupade või teenustega seoses mis tahes tähist, kui: a) tähis on identne ELi kaubamärgiga ja seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille suhtes ELi kaubamärk on registreeritud; b) tähis on identne või sarnane ELi kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes ELi kaubamärk on registreeritud, kui nende segiajamine üldsuse poolt on tõenäoline; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga; c) tähis on identne või sarnane ELi kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune ELi kaubamärk on registreeritud, juhul kui ELi kaubamärk on liidus üldtuntud ja juhul kui kõnealuse tähise põhjuseta kasutamine tähendaks ELi kaubamärgi eristusvõime või omandatud maine ebaausat ärakasutamist või kahjustamist. 3. Lõike 2 alusel võib eelkõige keelata järgmised toimingud: […] b) tähisega kaupade pakkumine, turulelaskmine või ladustamine nimetatud otstarbel või tähisega teenuste pakkumine või nendele osutamine; c) tähisega kaupade importimine ja eksportimine; […]“.
46

Teiseks, nagu rõhutab Saksamaa valitsus oma seisukohtades, sõltub Saksa õiguse kohaselt liiklusõnnetuse kaudsetele ohvritele tekitatud mittevaralise kahju hüvitamine peamiselt kolmest tingimusest, nimelt sellest, et niisugune kaudne ohver on ise saanud tervisekahjustuse, et ta on otsese ohvri lähedane pereliige ning et õnnetuse eest vastutava isiku süü ja selle kahju vahel on põhjuslik seos. Lisaks rõhutab Saksamaa valitsus seoses neist tingimustest esimesega, et Saksa õiguse kohaselt, nagu seda on tõlgendanud Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus), võib psüühilist kahju pidada tervisekahjustuseks üksnes siis, kui see kujutab endast patoloogiat ja läheb kaugemale tervisekahjustustest, mille all asjaomased isikud üldjuhul kannatavad lähedase pereliikme surma või raske kehavigastuse korral.
50

Mis puudutab täpsemalt mõistet „külmutamine“, nagu see on määratletud selle määruse artikli 1 punktides 4 ja 5, ning küsimust, kas külmutamine kui selline võib kaasa tuua külmutatud vara omandi muutumise, siis on Euroopa Kohus juba leidnud, et külmutamismeede on kaitsemeede, mis ei jäta meetme kohaldamisalasse kuuluvaid isikuid nende omandist ilma (vt selle kohta 3. septembri 2008. aasta kohtuotsus Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon, C‑402/05 P ja C‑415/05 P, EU:C:2008:461, punkt 358), kuna see on oma laadilt ajutine ja tagasipööratav meede (vt selle kohta 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Ezz jt vs. nõukogu, C‑220/14 P, EU:C:2015:147, punkt 113).
102

Kuigi peab paika, et pensionile mineku vanus ja pensioniõiguste omandamise aastakoefitsient on – nagu märgib komisjon – kindlaks määratud personalieeskirjades, mitte administratsiooni poolt, tuleb siiski tõdeda, et see ametnik ei piirdunud 4. jaanuari 2016. aasta vastuses apellandi teavitamisega personalieeskirjade nende sätete sisust, nii nagu need tulenevad 2014. aasta reformist, vaid selgitas talle, et need sätted on nüüd tema suhtes kohaldatavad ja et see tähendab kaudselt, kuid paratamatult, et teenistustingimuste lisa artikli 1 lõikes 1 ette nähtud üleminekusätted ei ole tema suhtes kohaldatavad. Seega ei saa seda vastust pidada pelgalt hageja teavitamiseks personalieeskirjade ja muude teenistujate teenistustingimuste sisust, vaid sellega antakse talle teada nende tekstide sätetest, mida administratsioon peab tema olukorrale kohaldatavaks.
28

Neil asjaoludel otsustas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [otsuse SIS II] artiklit 39, eelkõige selle lõiget 3, tuleb tõlgendada nii, et see kohustab keelama nende esemete registreerimise, mille kohta on [SIS II] sisestatud hoiatusteade, olenemata sellest, et hoiatusteade ei ole enam asjakohane (sõiduk on leitud; kriminaalmenetlus sõiduki leidmise liikmesriigis on lõpetatud, kuna selles liikmesriigis ei ole toime pandud kuritegu; hoiatusteate sisestanud riiki on teavitatud, kuid see riik ei võta meetmeid hoiatusteate kustutamiseks sellest süsteemist)? 2. Kas [otsuse SIS II] artiklit 39, eelkõige selle lõiget 3, tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriiki, kes on leidnud eseme, mille kohta on otsuse artikli 38 lõike 1 kohaselt sisestatud hoiatusteade, kehtestama riigisiseseid õigusnorme, mis keelavad võtta leitud eseme suhtes muid meetmeid kui need, millega saavutataks artiklis 38 osutatud eesmärk (arestimine või kriminaalmenetluses tõendina kasutamine)? 3. Kas [otsuse SIS II] artiklit 39, eelkõige selle lõiget 3, tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel kehtestada õigusnormid, mis näevad ette erandid nende sõidukite registreerimise keelust, mille kohta on otsuse artikli 38 kohaselt sisestatud [SIS II] hoiatusteade, kui liikmesriigi pädevad asutused on astunud samme, et teavitada hoiatusteate sisestanud riiki leitud esemest?“