13.

Siseriiklikus kohtumenetluses tuginesid Itaalia ametiasutused oma kaitseks dekreetseadusele nr 352/2003 ja Gasparri seadusele. Kirjeldatud tausta arvesse võttes esitas Consiglio di Stato Euroopa Kohtule mitu küsimust: „1. Kas [Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „Euroopa inimõiguste konventsioon”)] artikkel 10, millele viitab Euroopa Liidu lepingu artikkel 6, tagab teabe välise mitmekesisuse ringhäälingu valdkonnas ning paneb liikmesriikidele seeläbi kohustuse tagada tõhus mitmekesisus ja konkurents nimetatud valdkonnas, mis rajaneb konkurentsi kaitsval süsteemil, mis seoses tehnoloogia arenguga tagab juurdepääsu võrkudele ja operaatorite paljususe ning peab duopolistlikku turukäitumist õigusvastaseks? 2. Kas teenuste osutamise vabadust ja konkurentsi käsitlevate EÜ asutamislepingu sätete alusel, nagu neid on tõlgendatud komisjoni 29. aprilli 2000. aasta tõlgendusteatises kontsessiooni kohta ühenduse õiguses, peavad kontsessiooni pakkumismenetluse põhimõtted tagama võrdse kohtlemise võrdsetel alustel, läbipaistvuse, proportsionaalsuse ja üksikisikute õiguste austamise; ning kas nende sätetega ja asutamislepingu põhimõtetega on vastuolus Itaalia seaduse nr 249/1997 artikli 3 lõige 7 ning 24. detsembri 2003. aasta dekreetseaduse nr 352, muudetuna seadus nr 112/2004 (Gasparri seadus), artikkel 1,[ ( 10 )] kuna need võimaldavad konkurentsiõigusega määratud piire „ületavatel” ringhäälinguvõrke kasutavatel subjektidel jätkata oma tegevust, mistõttu hagejaks oleva äriühinguga sarnased operaatorid ei ole vaatamata sellele, et neile on seadusliku pakkumismenetluse tulemusena antud vastav kontsessioon, saanud teostada tegevust, mille jaoks see on antud, sest neile ei ole eraldatud sagedusi (sageduste ebapiisavuse või puudumise tõttu, mis on tingitud asjaolust, et ringhäälinguvõrkude omanikud, kes rikuvad konkurentsiõigusest tulenevat ettevõtjate koondumise piirangut, jätkavad oma õiguste teostamist)? 3. Kas alates 25. juulist 2003 on [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv)] selle artikli 17 alusel siseriiklikus õiguskorras vahetult kohaldatav ning paneb ringhäälingu jaoks kontsessioone (võrkude paigaldamise või elektrooniliste sideteenuste osutamise või sageduste kasutamise õigused) andnud liikmesriigile kohustuse viia need vastavusse ühenduse õigusnormidega, ning kas see kohustus hõlmab vajadust kõnealuseks tegevuseks vajalikud sagedused tegelikult eraldada? 4. Kas [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv)] artikliga 9 ja loadirektiivi artikliga 5, mis näevad ette objektiivsete, läbipaistvate, mittediskrimineerivate ja proportsionaalsete kriteeriumide põhjal (artikkel 9) teostatava avatud, läbipaistva ja mittediskrimineeriva õiguste andmise korra (artikkel 5), on vastuolus siseriiklikus õiguses (seaduse nr 112/2004 artikli 23 lõige 5) ettenähtud üldine heakskiidu kord, mis, võimaldades säilitada need piire „ületavad” võrgud, mida pakkumismenetluse tulemusena välja ei valitud, kahjustab lõppkokkuvõttes teiste ettevõtjate ühenduse õiguse (direktiivi 2002/20 […] artikli 17 lõige 2) alusel saadud õigusi, kuna nende tegevus on takistatud vaatamata edukale osalemisele pakkumismenetluses? 5. Kas direktiivi 2002/21 […] artikli 9, direktiivi 2002/20 […] artikli 5 lõike 2 teise lõigu ja artikli 7 lõike 3 ning [komisjoni 16. septembri 2002. aasta direktiivi 2002/77/EÜ konkurentsi kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste turgudel] artikli 4 alusel on liikmesriigid kohustatud vähemalt alates 25. juulist 2003 (vt loadirektiivi artikkel 17) likvideerima sageduste sellise tegeliku kasutamise olukorra (seadmete kasutamine ilma valikumenetluseta saadud kontsessiooni või loata), kus lähtutakse juba olemasolevast ringhäälingusüsteemist, nii et ringhäälingutegevust ei saaks teostada ilma nõuetekohase eetri planeerimiseta ja loogilise mitmekesisuse kasvuta, olles sealjuures vastuolus pakkumismenetluse tulemusena liikmesriigi antud õigustega? 6. Kas liikmesriik saab tugineda direktiivi 2002/20 […] artikli 5 lõike 2 teises lõigus ja direktiivi 20002/77 […] artiklis 4 ettenähtud erandile üksnes eesmärgiga kaitsta teabe mitmekesisust ja tagada kultuurilise või keelelise mitmekesisuse kaitse, kuid mitte nende võrkude operaatorite kasuks, mis ületavad siseriiklikes konkurentsialastes õigusaktides sätestatud konkurentsi kaitsvaid piire? 7. Kas direktiivi 2002/20 […] artiklis 5 sätestatud erandile tuginemiseks peab liikmesriik näitama, milliste eesmärkide saavutamist nimetatud erandit sätestavate siseriiklike normidega taotletakse? 8. Kas nimetatud erandit saab kohaldada peale avaliku ringhäälinguteenuse kontsessionääri (Itaalias RAI) ka selliste eraõiguslike operaatorite kasuks, kelle osalemine pakkumismenetluses oli edutu, ning selliste äriühingute kahjuks, kellele on nõuetekohaselt antud kontsessioon pakkumismenetluse tulemusena? 9. Kas vastavalt tõhusat konkurentsi (workable competition) ringhäälingu valdkonnas puudutavatele ühenduse õigusnormidele (esmane ja teisene õigus) oleks siseriiklik seadusandja pidanud vältima vana analoogsüsteemi puudutava üleminekusüsteemi laienemist seoses digitaalse maaside kasutuselevõtmisega (ja seoses üldise üleminekuga digitaalsüsteemile), kuna ainult siis, kui lõpetatakse analoogsüsteemil põhinev ringhääling ja minnakse üle digitaalsele, osutub võimalikuks jaotada erinevatel eesmärkidel ümber vabanenud sagedused, samas kui digitaalse maaside kasutamisel samaaegselt analoogsüsteemiga suureneb vabade sageduste puudujääk analoog- ja digitaalsidel põhinevate paralleelsete ülekannete (simulcast) tõttu? 10. Lõpetuseks, kas siseriiklikud õigusnormid nagu seadus nr 112/2004, mis sätestab uue rahaliste vahendite 20% piirangu seoses uue ja väga laiaulatusliku kriteeriumiga (ISS — integreeritud sidesüsteem; seaduse nr 112/2004 artikli 2 punkt g ja artikkel 15), kindlustavad ringhäälingu valdkonnas teabeallikate mitmekesisuse ja konkurentsi, mis on tagatud ühenduse õiguses; kusjuures selle kriteeriumiga kaasnevad tegevused, mis ei mõjuta massiteabevahendite mitmekesisust, samas kui konkurentsiseaduses kasutatav „võrdlusturg” teeb vahet erinevatel ringhäälinguturgudel, eristades tasulist ja tasuta televisiooni (vt muu hulgas [komisjoni 21. märtsi 2000. aasta otsus, millega tunnistati ettevõtjate koondumine ühisturuga kokkusobivaks (asi nr COMP/JV. 37-BSKYB/Kirch Pay TV] ja mis tugines [nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrusele (EMÜ) nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle] ühinemismenetlus 21.3.2000 ning [komisjoni 2. aprilli 2003. aasta otsus, millega tunnistati ettevõtjate koondumine ühisturuga ja EMP lepinguga kokkusobivaks (asi nr COMP/M. 2876-Newscorp/Telepiù) ja mis tugines [määrusele nr 4064/89].”