ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C‑559/12 P

Prantsuse Vabariik

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — Abi, mida anti kaudse ja piiramatu garantiina La Poste’ile tulenevalt tema avalik-õigusliku asutuse staatusest — Garantii olemasolu — Riigi ressursside olemasolu — Eelis — Tõendamiskoormis ja tase”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 3. aprill 2014

Apellatsioonkaebus – Väited – Vastuolulised põhjendused – Väide, mis ei too kaasa vaidlustatud otsuse tühistamist, kui on olemas muudele õiguslikele põhjendustele tuginev resolutsioon

Riigiabi – Komisjoni otsus, milles tuvastatakse siseturuga kokkusobimatu riigiabi – Tõendamiskoormis – Komisjoni poolt tõsiseltvõetavate, täpsete ja kokkulangevate andmete kogumi meetodi kasutamine, et tuvastada piisavalt konkreetselt riigieelarvet koormavat majanduslikku riski – Lubatavus

(Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c ja artikli 48 lõige 2)

(Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 38 ja 39)

Uut repliigi käigus esitatud väidet ei kujuta endast argument, mille põhilised asjaolud ning selle ülevaade nähtuvad hagiavalduse tekstist endast üheti mõistetavalt ja arusaadavalt, isegi kui need ei sisalda konkreetset sellekohast väidet. Samas ei too uue väite väär määratlemine ei kaasa vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist, kui Üldkohus viis läbi hagiavalduses esitatud argumendi täieliku ja tervikliku hindamise. (vt punktid 40, 45 ja 46)

Riigiabi valdkonnas tõendamisnõudeid puudutavate põhimõtete kohaselt on komisjon kohustatud viima vaatlusaluste meetmete uurimise läbi hoolikalt ja erapooletult, et tal oleks võimalikult täielikud ja usaldusväärsed tõendid, et teha lõplik otsus, millega tuvastatakse abi olemasolu või vajaduse korral selle kokkusobimatus või ebaseaduslikkus. (vt punkt 63)

Riigiabi käsitlevas uurimismenetluses on avalik-õiguslikule asutusele antud sellise kaudse riigigarantii olemasolu tõendamisel, mida ei näe ette ükski õigusakt ega leping, ja selle tõendamisel, et täidetud on riigi vahendite olemasolu tingimus, komisjonil lubatud kasutada tõsiseltvõetavate, täpsete ja kokkulangevate andmete kogumi meetodit, et kontrollida, kas siseriiklikust õigusest tuleneb riigile tõepoolest kohustus kasutada omaenda ressursse sellise asutuse kahjumi katmiseks, mis võib kujutada endast piisavalt konkreetset riigieelarvet koormavat majanduslikku riski. (vt punktid 64 ja 65)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 78–80)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 85 ja 86)

Võib lihtsalt eeldada, et kaudse ja piiramatu riigigarantii andmine ettevõtjale, kelle suhtes ei kohaldata tavapärast saneerimise ja likvideerimise menetlust, parandab tema rahalist olukorda, kergendades kohustusi, mis muidu tema eelarvet koormaksid. Järelikult piisab olemasolevate abikavadega seotud menetlustes tõendamaks, et abi saanud ettevõtjale anti sellise garantii abil eelis, kui komisjon näitab selle garantii olemasolu, ilma et ta peaks tõendama selle tegelikku mõju alates selle andmise hetkest (vt punktid 98 ja 99)
1.

Kuna Hispaania Kuningriik kehtestas 20. märtsi 2007. aasta määruse FOM/734/2007, millega rakendatakse seadust maismaatranspordi kohta kaubaveo litsentside valdkonnas, artiklis 31 sõidukite osas, mille suurim lubatud kaal ületab 3,5 tonni, nõude, et selleks et saada kaupade eraveo täiendav litsents, ei tohi ettevõtja sõidukipargi esimene sõiduk olla vanem kui viis kuud alates selle esmasest registreerimisest, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELTL artiklist 34.
Ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse korral, mis põhineb siseriikliku õigusnormi alusel kaitstud varasemal õigusel, peab Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Üldkohtu teostatav kontroll arvestama nõuet tagada määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta kasulik mõju, milleks on ühenduse kaubamärgi kaitse tagamine.

Sellest vaatenurgast võetuna ja niivõrd, kui siseriikliku õiguse kohaldamine võib kaasa tuua nõuetekohaselt registreeritud ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise põhjuse olemasolu tuvastamise, on vaja, et Siseturu Ühtlustamise Amet ja Üldkohus võivad enne selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse rahuldamist kontrollida taotleja esitatud nende tõendite asjakohasust, mille ta esitab tema ülesandeks oleva siseriikliku õiguse sisu kohta tõendite esitamise kohustuse täitmiseks.

Siseturu Ühtlustamise Ameti pädevate talituste ja Üldkohtu läbiviidav kontroll peab samuti vastama nõuetele, mis tulenevad nende ülesannetest ühenduse kaubamärgi asjades.

Esiteks, kui Siseturu Ühtlustamise Ameti pädev talitus peab lahendama ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse, mis põhineb siseriikliku õigusnormi alusel kaitstud varasemal õigusel, siis võib selle talituse otsuse tulemusel omanik jääda ilma õigusest, mis talle on antud. Sellise otsuse tähtsus nõuab ilmtingimata, et otsuse tegeva talituse ülesanne ei oleks pelgalt kehtetuks tunnistamise taotleja esitatud kujul siseriikliku õiguse kehtivuse kinnitamine.

Mis teiseks puutub Üldkohtu teostatavasse kohtulikku kontrolli, siis see kontroll peab vastama tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte nõuetele. Kuna siseriikliku õiguse kohaldamine võib asjaomases menetluslikus kontekstis kaasa tuua selle, et ühenduse kaubamärgi omanik jääb oma õigusest ilma, siis ei tohi Üldkohtul mingil juhul puududa tegelik võimalus tõhusa kontrolli teostamiseks näiteks selle tõttu, et esitatud dokumentides on võimalikke lünki. Sel eesmärgil peab Üldkohtul seega olema pädevus kontrollida lisaks esitatud dokumentidele ka nende õigusnormide sisu, kohaldamise tingimusi ja ulatust, millele kehtetuks tunnistamise taotleja tugineb.

Seega olukorras, kus Siseturu Ühtlustamise Ametil võib osutuda vajalikuks võtta arvesse eelkõige selle liikmesriigi õigusnorme, kus on kehtetuks tunnistamise taotluse aluseks olev varasem õigus kaitstud, peab Siseturu Ühtlustamise Amet omal algatusel ja vahendite abil, mis talle tunduvad sel eesmärgil kohased, tutvuma asjaomase liikmesriigi siseriikliku õigusega, juhul kui selline teave on vajalik kehtetuks tunnistamise põhjuse kohaldamise tingimuste hindamiseks, ja eelkõige esitatud faktide tõesuse või esitatud tõendite tõendusjõu hindamiseks.

(vt punktid 40–45)
Direktiivi 2001/83, inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud direktiiviga 2004/27) ja direktiivi 2002/98, millega kehtestatakse inimvere ja verekomponentide kogumise, uurimise, töötlemise, säilitamise ja jaotamise kvaliteedi- ja ohutusnõuded ning muudetakse direktiivi 2001/83, tuleb tõlgendada nii, et täisverest saadud plasma, mis on mõeldud vereülekandeks ja mille valmistamisel on kasutatud tööstuslikku protsessi sisaldavat meetodit, jääb vastavalt direktiivi 2001/83 artiklile 109 direktiivi 2002/98 kohaldamisalasse osas, mis puudutab selle kogumist ja uurimist, ning direktiivi 2001/83 (muudetud direktiiviga 2004/27) kohaldamisalasse osas, mis puudutab selle töötlemist, säilitamist ja turustamist, tingimusel et see vastab nimetatud direktiivi artikli 1 punktis 2 toodud ravimi mõistele.

(vt punktid 33, 37, 38, 40 ja resolutsiooni punkt 1)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 28 lõikega 3 ja direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikliga 370 ei ole vastuolus see, kui liikmesriik kehtestab enne 1. jaanuari 1978, ehk kuuenda direktiivi 77/388 ülevõtmise perioodil, sätte, millega muudab kehtivaid õigusnorme nii, et käibemaksuga maksustatakse reisibüroode tehingud seoses reisidega, mis tehakse väljapoole Euroopa Liitu.

Kuni aga liidu seadusandja ei ole lõplikku korda kehtestanud ja kuni liikmesriigid võivad kehtivad õigusnormid säilitada, tuleb leppida sellega, et liikmesriigiti võivad jääda kehtima erinevad eeskirjad, ilma et need oleksid liidu õigusega vastuolus.

Niisugune erandit kehtestava korra säilitamine tähendab seda, et siseriiklike käibemaksualaste õigusnormide ühtlustamine toimub järk-järgult ja on veel pooleli.

Igal juhul on tegemist erandkorras antud võimalusega, tingimusel et nimetatud artiklis sätestatud tingimus on täidetud.

Liikmesriik ei riku liidu õigust, eelkõige võrdse kohtlemise, proportsionaalsuse ja käibemaksuga neutraalse maksustamise põhimõtteid, kui kohtleb reisibüroosid teistmoodi kui vahendajaid, kehtestades sellise õigusakti, mille kohaselt maksustatakse üksnes reisibüroode teenuseid, aga mitte vahendajate teenuseid, kui need on seotud reisidega väljaspool Euroopa Liitu. Reisibüroode mõiste on siinkohal antud kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 26 lõike 1 ja direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 306 mõttes.

Võrdse kohtlemise põhimõte, mille väljenduseks käibemaksu valdkonnas on neutraalse maksustamise põhimõte, nõuab, et võrdväärseid olukordi ei koheldaks erinevalt, välja arvatud siis, kui erinevat kohtlemist võib objektiivselt põhjendada.

Liidu seadusandja on asunud seisukohale, et need kaks reisibüroode kategooriat ei ole võrdväärses olukorras. Kuuendas direktiivis märgitud reisibüroode tegevust iseloomustab asjaolu, et tegemist on ettevõtjatega, kes korraldavad enda nimel reise ja kes seda liiki tegevusega seotud teenuste osutamiseks kasutavad kolmandate isikute teenuseid.

(vt punktid 53, 55, 58 ja resolutsiooni punkt 4)
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 6. märtsi 2014. aasta otsus – Pi-Design jt vs.Yoshida Metal Industry

(liidetud kohtuasjad C‑337/12 P–C‑340/12 P)

„Apellatsioonkaebus — Ühenduse kaubamärk — Mustade täppidega pinnast koosnevate tähiste registreerimine — Kehtetuks tunnistamine — Määrus (EÜ) nr 40/94 — Artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii — Tõendite moonutamine”

1. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Absoluutsed keeldumispõhjused — Tähised, mis koosnevad ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks — Tähise põhiliste tunnuste tuvastamine (nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii) (vt punktid 45–48 ja 67)

2. Ühenduse kaubamärk — Loobumine, tühisus ja kehtetuks tunnistamine — Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused — Registreerimine vastuolu artikliga 7 — Absoluutse kehtetuks tunnistamise põhjuse käsitlemisel asjakohane kuupäev — Registreerimistaotluse esitamise kuupäev (nõukogu määrus nr 40/94, artikli 51 lõike 1 punkt a) (vt punktid 59 ja 60)

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 8. mai 2012. aasta otsuste peale kohtuasjades T‑331/10: Yoshida Metal Industry vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Pi‑Design jt (mustade täppidega kolmnurkse pinna kujutis) ja T‑416/10: Yoshida Metal Industry vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Pi‑Design jt (mustade täppidega pinna kujutis), millega Üldkohus tühistas Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 20. mai 2010. aasta otsuse asjas R 1237/2008‑1, millega tühistati tühistamisosakonna otsus jätta rahuldamata Pi‑Designi, Bodum France’i ja Bodum Logistics A/S‑i taotlus tunnistada kehtetuks klassidesse 8 ja 21 kuuluvaid kaupu tähistav kujutismärk, mis seisneb mustade täppidega kaetud pinnas – Määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii tõlgendamine – Tähis, mis koosneb üksnes kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 8. mai 2012. aasta otsused kohtuasjades T‑331/10: Yoshida Metal Industry vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Pi‑Design jt (mustade täppidega kolmnurkse pinna kujutis) ja T‑416/10: Yoshida Metal Industry vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Pi‑Design jt (mustade täppidega pinna kujutis).

2. Saata kohtuasjad tagasi Euroopa Liidu Üldkohtusse.
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Ehitustööde, asjade ja teenuste riigihankemenetlused – Direktiiv 2004/18 – Lepingute sõlmimine – Hankemenetlusest kõrvaldamise kriteeriumid – Liikmesriikide kaalutlusõigus – Sotsiaalkindlustusmaksete maksmise kohustuse täitmata jätmine – Lubatavus – Tingimused

(ELTL artiklid 49 ja 56; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18, artikli 45 lõige 2)

Summary

ELTL artikleid 49 ja 56 ning proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgenda nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis direktiivi 2004/18 ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta artikli 7 punktis c ette nähtud piirmäärast allapoole jääva maksumusega ehitustööde riigihangete puhul kohustavad hankijat kõrvaldama hankemenetlusest pakkuja, kes on vastutav sotsiaalkindlustusmaksete maksmise kohustuse rikkumise eest, kui maksmisele kuuluvate ja makstud summade vahe on üle 100 euro ja ühtlasi suurem kui 5% maksmisele kuuluvatest summadest.

Kuigi selline siseriiklik õigusnorm, mis võib takistada pakkujate osavõttu hankemenetlusest, mis pakub teatavat piiriülest huvi, kujutab endast piirangut ELTL artiklite 49 ja 56 tähenduses, võib see siiski olla õigustatud juhul, kui see järgib üldisest huvist kantud õiguspärast eesmärki ja järgib proportsionaalsuse põhimõtet. Sellise õiguspärase eesmärgi saavutamisele aitab kaasa see, kui märkida, et ettevõtja ei ole oma seaduslike ja sotsiaalsete kohustuste täitmisel usaldusväärne, hoolas ja tõsiseltvõetav. Selle märkimine on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas, kuna hankemenetlusest kõrvaldamise künnise määratlus, mis on vaidlusaluses regulatsioonis kindlaks määratud, põhineb objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja varem teada olevatel kriteeriumidel. Need kriteeriumid tagavad mitte ainult pakkujate võrdse kohtlemise, vaid ka õiguskindluse, mis on põhimõte, mille järgimine on piirava meetme proportsionaalsuse üks tingimusi.

Mis lõpuks puutub nimetatud kõrvaldamiskünnisesse, siis direktiivi 2004/18 artiklis 45 lõige 2 ei näe ette hankemenetlusest kõrvaldamise kriteeriumide ühtlustamist ja annab liikmesriikidele õiguse selles sättes kehtestatud kriteeriume leevendada. Direktiivi 2004/18 artiklis 45 lõike 2 punkt e võimaldab liikmesriikidel hankemenetlusest kõrvaldada kõik ettevõtjad, kes on täitmata jätnud sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused, ilma et mingit miinimumsummat maksetega viitamise korral oleks ette nähtud.

(vt punktid 30–37, 39, 41 ja resolutsioon)
Direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja tavad, mille kohaselt on töötajal – kelle tasu koosneb esiteks põhipalgast ja teiseks tulemustasust, mille suurus on määratletud tööandjaga sõlmitud lepingus viitega selle töötaja töö tulemusel toimunud läbimüügile – õigus oma tasustatud põhipuhkuse ajal üksnes tasule, mis koosneb ainult tema põhipalgast.

Nimelt on põhipuhkuse tasu maksmise kohustuse eesmärk tagada töötajale puhkuse ajaks töötamisperioodidega võrreldav sissetulek.

Direktiivi 2003/88 artiklis 7 esitatud tingimused tunduvad küll olevat asjaomase liikmesriigi õiguses ja tavades täidetud, sest töötaja saab oma põhipuhkuse ajal tasu, mille kogusuurus on võrreldav tema tööperioodide ajal saadud tasuga. Niisiis võimaldab töötaja õigus esiteks põhipuhkuse ajal makstavale summale ja teiseks summale selle läbimüügi eest, mis tema töö tulemusena toimus tema põhipuhkusele eelnenud nädalatel, tõepoolest töötajal võtta puhkust, millele tal on õigus.

Samas võib hoolimata tasust, mida töötaja põhipuhkuse kasutamise ajal saab, tal selle õiguse kasutamine olla takistatud, silmas pidades rahalist kahju, mida ta kannab ilmselgelt reaalselt hiljem põhipuhkusele järgneval perioodil.

(vt punktid 17, 20, 21, 24 ja resolutsiooni punkt 1)
Liidu pädevuste süsteemi raames peab liidu õigusakti õigusliku aluse valik põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ning mille hulka kuuluvad õigusakti eesmärk ja sisu. Kui õigusakti kontrollimise käigus selgub, et see taotleb kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab õigusaktil olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

Direktiivi 2011/82, millega hõlbustatakse piiriülest teabevahetust liiklusohutusega seotud liiklusnõuete rikkumise kohta, peamine või ülekaalukas eesmärk on liiklusohutuse parandamine, mis on liidu transpordipoliitika peamine eesmärk. Kuna see direktiiv on meede transpordi ohutuse tõhustamiseks ELTL artikli 91 lõike 1 punkti c tähenduses, oleks direktiiv järelikult tulnud vastu võtta nimetatud sätte alusel.

Kuigi on kahtlemata tõsi, et direktiiviga 2011/82 luuakse süsteem piiriüleseks teabevahetuseks liiklusohutusega seotud liiklusnõuete rikkumise kohta, on selge, et see süsteem on loodud nimelt selleks, et liit võiks saavutada eesmärgi parandada liiklusohutust. Järelikult ei ole direktiiv politseikoostöö eesmärkidega otseselt seotud ja seda ei saanud õiguspäraselt vastu võtta ELTL artikli 87 lõike 2 alusel.

(vt punktid 29, 30, 36, 37, 44, 49 ja 50)
Kohtuasi C‑359/12

Michael Timmel

versus

Aviso Zeta AG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Handelsgericht Wien)

„Eelotsusetaotlus — Tarbijakaitse — Direktiiv 2003/71/EÜ — Artikli 14 lõike 2 punkt b — Määrus (EÜ) nr 809/2004 — Artikli 22 lõige 2 ja artikli 29 lõige 1 — Põhiprospekt — Prospekti lisad — Lõplikud tingimused — Nõutava teabe avaldamise kuupäev ja viis — Elektroonilise avaldamise tingimused”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 15. mai 2014

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Äriühingud – Direktiiv 2003/71 ja määrus nr 809/2004 – Väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatav prospekt – Teave, mis tuleb avaldada põhiprospektis – Teave, mis on teada alles põhiprospekti lisa avaldamise päeval – Kohustus see teave lisas välja tuua – Tingimused

Määruse nr 809/2004, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/71/EÜ, mis puudutab prospektides sisalduvat informatsiooni nagu ka selliste prospektide formaati, andmete esitamist viidetena ja selliste prospektide avaldamist ning reklaamide levitamist, artikli 22 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et prospekti lisas tuleb esitada teave, mille esitamine on selle artikli lõike 1 kohaselt nõutav ja mida põhiprospekti avaldamise ajal veel ei teatud, kuid mis oli juba teada prospekti lisa avaldamise ajal, kui see teave kujutab endast uut olulist seika, viga või ebatäpsust, mis võib mõjutada väärtpaberite kohta hinnangu andmist vastavalt direktiivi 2003/71 väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti kohta artikli 16 lõikele 1, mis tuleb välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul. (vt punkt 40 ja resolutsiooni punkt 1)

Määruse nr 809/2005, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/71/EÜ, mis puudutab prospektides sisalduvat informatsiooni nagu ka selliste prospektide formaati, andmete esitamist viidetena ja selliste prospektide avaldamist ning reklaamide levitamist, artiklis 22 esitatud nõuetega ei ole kooskõlas see, kui avaldatakse põhiprospekt, kust on välja jäetud selle artikli lõikes 1 nõutud teabeühikud, eeskätt selle määruse V lisas nimetatud teabeühikud, juhul kui selle avaldamisega ei kaasne lõplike tingimuste avaldamist. Selleks et teavet, mis peab määruse nr 809/2005 artikli 22 lõike 1 kohaselt põhiprospektis sisalduma, võiks esitada lõplikes tingimustes, tuleb põhiprospektis välja tuua lõplikes tingimustes sisalduv teave ja see teave peab olema kooskõlas nimetatud määruse artikli 22 lõikes 4 sätestatud nõuetega. (vt punkt 49 ja resolutsiooni punkt 2)
Teiseks ei pruugi rahvusvahelise kaitse taotleja osata hinnata, millist liiki kaitsele tema taotlus vastab, ega ka seda, et pagulasseisund pakub laiemat kaitset kui see, mis kaasneb täiendava kaitse andmisega, mistõttu ei pea täiendava kaitse taotlust põhimõtteliselt läbi vaatama enne seda, kui pädev ametiasutus on otsustanud, et rahvusvahelise kaitse taotleja ei vasta tingimustele, mis õigustaksid talle pagulasseisundi andmist.

Direktiiviga 2004/83 (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta), tõhususe põhimõttega ja õigusega heale haldusele ei ole vastuolus siseriiklikud menetlusnormid, mille kohaselt võib täiendava kaitse taotluse läbi vaadata ainult siis, kui eelnevalt on rahuldamata jäetud pagulasseisundi saamise taotlus, kui esiteks võib pagulasseisundi saamise taotluse ja täiendava kaitse taotluse esitada samaaegselt ja teiseks ei välista siseriiklikud menetlusnormid täiendava kaitse taotluse läbivaatamist mõistliku aja jooksul, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

Seega, kui liikmesriik rakendab liidu õigust, tuleb harta artiklis 41 toodud õigusest heale haldusele, mis peegeldab ühte liidu õiguse üldpõhimõtet, tulenevaid nõudeid, eelkõige igaühe õigust teda puudutava asja arutamisele erapooletult ja mõistliku aja jooksul, kohaldada siseriiklikus pädevas ametiasutuses toimuvas täiendava kaitse andmise menetluses.

Mis puudutab siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt on täiendava kaitse taotlus eraldi menetluse ese ja sellele menetlusele peab kindlasti eelnema varjupaigataotluse rahuldamata jätmine, siis ei välista see, et siseriiklik ametiasutus teavitab enne täiendava kaitse taotluse läbi vaatama asumist selle kaitse taotlejat oma kavatsusest anda korraldus tema riigist väljasaatmiseks, iseenesest seda, et nimetatud ametiasutus ei oleks objektiivselt erapooletu.

Nimelt on selge, et pädeva ametiasutuse sellise kavatsuse aluseks on järeldus, et kolmanda riigi kodaniku puhul ei ole täidetud pagulasseisundi saamiseks vajalikud tingimused. Selline järeldus ei tähenda seega, et pädev ametiasutus oleks juba võtnud seisukoha küsimuses, kas nimetatud kodaniku puhul on täidetud talle täiendava kaitse andmise tingimused, mistõttu ei ole vaidlusalused menetlusnormid vastuolus õigusest heale haldusele tuleneva erapooletuse nõudega.

(vt punktid 49–51 ja 53–55)
Kombineeritud kaubamärgi ühe osa iseseisva eristava tähtsuse olemasolu või selle puudumise kontrollimise eesmärk on teha kindlaks need osad, mida asjaomane avalikkus tajub. Igal üksikjuhul tuleb teha tähise koostisosade ja nende osade asjaomase avalikkuse tajutava osatähtsuse analüüsimisega kindlaks tervikmulje, mis sellest kaubamärgist asjaomase avalikkuse mälus jääb ning anda seejärel kõiki antud juhul asjakohaseid asjaolusid arvestades segiajamise tõenäosusele hinnang.

Kahe kaubamärgi sarnasuse hindamine ei tähenda seda, et arvesse tuleb võtta vaid kombineeritud kaubamärgi ühte koostisosa ja võrrelda seda teise kaubamärgiga. Selle asemel tuleb võrdlemisel uurida igat kõnealust kaubamärki tervikuna. Kombineeritud kaubamärgist asjaomase üldsuse mällu jäänud tervikmuljes võib mõnel juhul domineerida üks või mitu selle koostisosadest. Sarnasust võib ainult domineeriva osa põhjal hinnata aga üksnes siis, kui kaubamärgi kõik muud koostisosad on tähtsusetud.

Ei ole välistatud, et varasem kaubamärk, mida kolmas isik kasutab kombineeritud tähises ja mis sisaldab selle kolmanda isiku ettevõtja nime, säilitab kombineeritud tähises iseseisva eristava tähtsuse. Seetõttu piisab segiajamise tõenäosuse olemasolu tuvastamiseks, kui varasema kaubamärgi säilinud iseseisva eristava tähtsuse tõttu arvab avalikkus, et kombineeritud tähisega hõlmatud kaubad või teenused pärinevad samuti ettevõtjalt, kes on kaubamärgi omanik. Samas ei säilita kombineeritud tähise osa sellist iseseisvat eristavat tähtsust, kui see osa moodustab koos tähise ülejäänud osa või osadega tervikuna ühendi, mille tähendus erineb asjaomaste osade individuaalsest tähendusest.

(vt punktid 24 ja 25)