ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11

Raamotsuse artikkel 27 „Kohtu alla andmise võimalused muude süütegude eest” on sõnastatud järgmiselt: „1. Iga liikmesriik võib teatada nõukogu peasekretariaadile, et tema suhetes teiste liikmesriikidega, kes on esitanud samasuguse teatise, eeldatakse nõusolekut seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus ei osuta konkreetse juhtumi puhul teisiti oma üleandmisotsuses. 2. Välja arvatud lõigetes 1 ja 3 osutatud juhtudel, ei tohi üleantavat kohtu alla anda, määrata talle karistust või muul viisil võtta talt vabadus süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti. 3. Lõiget 2 ei kohaldata järgmistel juhtudel: a) isikul on olnud võimalus lahkuda selle liikmesriigi territooriumilt, kellele ta üle anti, ja ta ei ole seda teinud 45 päeva jooksul pärast tema lõplikku vabastamist või ta on sellele territooriumile pärast lahkumist tagasi pöördunud; b) süüteo eest ei saa karistada vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega; c) kriminaalmenetlus ei anna alust isikuvabadust piirava meetme kohaldamiseks; d) isiku suhtes kohaldatakse muud kui vabadusekaotust hõlmavat karistust või meedet, sh rahatrahvi või seda asendavat meedet, isegi kui karistuse või meetmega võib kaasneda isikuvabaduse piiramine; e) isik on nõustunud üleandmisega ning samaaegselt loobunud erikohustuse reegli kasutamisest vastavalt artiklile 13; f) isik on üleandmise järgselt sõnaselgelt loobunud erikohustuse reegli kasutamisest seoses konkreetsete süütegudega, mis on toime pandud enne üleandmist. Loobumisotsus esitatakse vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädevatele õigusasutustele ning see dokumenteeritakse vastavalt selle riigi siseriiklikule õigusele. Loobumisotsus koostatakse nii, et on selge, et isik on teinud selle vabatahtlikult ning on täielikult teadlik tagajärgedest. Selleks peab isikul olema õigus õigusalasele nõustamisele; g) isiku üleandnud täitev õigusasutus annab oma nõusoleku vastavalt lõikele 4. 4. Nõustumistaotlus koos artikli 8 lõikes 1 osutatud teabe ja artikli 8 lõikes 2 osutatud tõlkega esitatakse täitvale õigusasutusele. Nõusolek antakse, kui nõusoleku taotlemise aluseks oleva süüteo suhtes on kohaldatav üleandmine vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele. Nõusolekut ei anta artiklis 3 nimetatud alustel ning muudel juhtudel võib keelduda ainult artiklis 4 osutatud alustel. Otsus tehakse hiljemalt 30 päeva jooksul pärast taotluse saamist. Artiklis 5 osutatud olukordades peab vahistamismääruse teinud liikmesriik andma selles artiklis sätestatud tagatised.”
49

Kiirmenetluse taotlemist põhjendas eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks asjaoluga, et käesolev asi puudutab last, kes on oma tahte vastaselt paigutatud tema kaitseks kinnisesse hooldeasutusse. Teiseks märgib ta, et tegemist on sellise lapse hooldust puudutava menetlusega, kes elab alaliselt Iirimaal ja kelle see kohus on paigutanud teise liikmesriigi territooriumil asuvasse kinnisesse asutusse, ning selles menetluses sõltub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevus sellest, kas määrus on kinnisesse asutusse paigutamise menetlusele kohaldatav, ja järelikult vastustest esitatud küsimustele. Selgituste nõudele vastates toonitas eelotsusetaotluse esitanud kohus, et lapse seisund nõuab kiireloomuliste meetmete võtmist. Laps saab varsti täisealiseks ning sellest hetkest ei kuulu ta enam eelotsusetaotluse esitanud kohtu lastekaitsealasesse pädevusse, tema seisundi tõttu on vaja ta lühiajaliselt paigutada kinnisesse asutusse ning seada sisse selline programm, mis näeb ette järk-järgult vähenevate piirangutega vabaduse, et lapse saaks paigutada tema perekonna juurde Inglismaal.
45

Neil asjaoludel tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 95/46 artikli 6 lõike 1 punkte b ja c ning artikli 7 punkte c ja e tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis kehtestavad tööandjale kohustuse anda pädeva töötingimuste järelevalvega tegeleva riigiasutuse käsutusse tööajaregister selliselt, et tal oleks võimalik viivitamata tutvuda registriga, juhul kui tutvumine on vajalik selleks, et nimetatud ametiasutus saaks teostada järelevalvet õigusnormide kohaldamise üle, mis on kehtestatud töötingimuste valdkonnas eelkõige tööaja kohta.
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, muudetud nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiviga 2008/117/EÜ, artiklit 66 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et veo- ja ekspedeerimisteenuste korral muutub käibemaks ka siis sissenõutavaks kogu tasu või selle osa kättesaamise kuupäeval, kuid hiljemalt 30. päeval alates teenuste osutamisest, kui arve on väljastatud varem ja näeb ette hilisema maksetähtaja.
32

Antud osas peab siseriiklik kohus eeskätt analüüsima seda, kas põhikohtuasja kaebajale antud toetuse summa oleks olnud väiksem juhul, kui viimast ei oleks mahaarvamisõiguse kasutamisel takistatud. Nimelt nähtub Euroopa Kohtule esitatud materjalidest, et kõnesoleva toetuse summa arvutati lähtudes projekti „abikõlbulikest kuludest”, mis hõlmavad nii projekti kogukulu kui ka mahaarvamisele mittekuuluvat käibemaksu. Niisiis tuleb siseriiklikul kohtul teha kindlaks, kas juhul, kui abikõlbulikud kulud oleks arvutatud mahaarvamisele mittekuuluvat käibemaksu arvesse võtmata, oleks toetuse summa olnud suurem kui tegelikult antud toetuse summa. Kui see on nii, siis on jääk, mis tekiks Alakorile nii antud toetuse suuremast summast, selle tagajärg, et osa mahaarvamisele mittekuuluvast käibemaksust on selle toetusega kaetud. Seetõttu oleks sellele jäägile vastava käibemaksu osaga seotud majanduslik koorem lasunud toetuse andjal, mitte Alakoril.
45

Lähtudes eeltoodust tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik ei anna kolmanda riigi kodanikule õigust elada oma territooriumil, kui see kodanik soovib elada koos oma pereliikmega, kes on Euroopa Liidu kodanik ja elab selles liikmesriigis, mille kodanik ta on, ning kes ei ole liidu kodanikuna kunagi kasutanud oma õigust vabalt liikuda, ja seda tingimusel, et niisugune keeldumine ei jäta liidu asjaomast kodanikku ilma reaalsest võimalusest kasutada põhilisi õigusi, mida liidu kodaniku staatus talle annab.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 18 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see säte hõlmab ka maksustatava majandustegevuse lõpetamist, mis on tingitud maksukohustuslase kustutamisest käibemaksukohustuslaste registrist.
1.

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, mida on muudetud nõukogu 14. veebruari 1994. aasta direktiiviga 94/5/EÜ, sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mille kohaselt võib käibemaksu mahaarvamisõiguse andmisest keelduda maksukohustuslastest teenuseosutajatele, kellel on nõuetele mittevastavad arved, isegi kui nende arvete täiendamiseks on esitatud sellist teavet, mille eesmärk on tõendada arvel märgitud tehingute tegelikku toimumist, laadi ja hinda pärast mahaarvamisõiguse andmisest keeldumise otsuse tegemist.
Kas [direktiivi 2000/78] artikli 2 lõike 2 punkt a on kohaldatav juhul, kui jalgpalliklubi aktsionär, kes esineb selle jalgpalliklubi peamise juhina (patron) ja keda nii meedia kui ka üldsus sellisena tajub, teeb meediale järgmise avalduse:

„Isegi kui [FC Steaua] peaks tegevuse lõpetama, ei võtaks ma meeskonda homoseksuaali. Kuulujutud on kuulujutud, aga kuidas oleks võimalik sellise asja kohta kirjutada artikkel, kui see ei ole tõsi, ning lisaks panna see esilehele… Võib-olla ei ole see tõsi, et ta ([…] jalgpallur X) on homoseksuaal. Aga kui see on tõsi? Rääkisin ühega oma onudest, kes ei usu ei saatanat ega jumalat. Ütlesin talle: „Olgu pealegi, jumalat ei ole olemas. Aga kui siiski on? Miks sa ei võiks armulaual ikkagi ära käia? Kas ei oleks hea minna paradiisi?” Ta kiitis mu seisukoha heaks. Kuu aega enne oma surma käis ta armulaual ära. Jumal andestagu talle. Minu perekonnas ei ole kohta geile ja [FC Steaua] on minu perekond. Gei asemel eelistame me võtta mängima noortemeeskonna mängija. See ei ole diskrimineerimine. Keegi ei saa mind sundida kellegagi koos töötama. Neil on õigused ja ka minul on õigus töötada nendega, kellega ma tahan töötada.”

„Isegi kui Steaua peaks tegevuse lõpetama, ei võtaks ma meeskonda homoseksuaali. Võib-olla ei ole see tõsi, et ta on homoseksuaal. Aga kui see on tõsi? Minu perekonnas ei ole kohta geile ja Steaua on minu perekond. Homoseksuaali asemel eelistan ma väljakule saata noortemeeskonna mängija. See ei ole diskrimineerimine. Keegi ei saa mind sundida kellegagi koos töötama. Neil on õigused ja ka minul on õigus töötada nendega, kellega ma tahan töötada. Isegi kui jumal ütleks mulle unes, et X ei ole kindlasti mitte homoseksuaal, ei võtaks ma teda ikkagi meeskonda! Ajakirjanduses räägitakse liiga palju sellest, et ta on homoseksuaal. Isegi kui [jalgpallur X praegune klubi] annaks ta mulle tasuta, ma ei võtaks teda! Ma lepiksin sellega, kui ta oleks kõige suurem tülinorija ja kõige hullem joomar… Aga kui ta on homoseksuaal, siis ma ei taha temast enam midagi kuulda.”
Nagu nähtub samuti ettepanekust võtta vastu nõukogu määrus, millega muudetakse määrust nr 219/2007 (KOM(2008) 483 (lõplik)), on tõsi, et aastateks 2007–2013 teadus- ja arendustegevuse seitsmenda raamprogrammi rakendamisega võtsid liidu institutsioonid ühisettevõtete loomisel omaks uue lähenemise, mida iseloomustas see, et nüüd peeti neid „liidu asutuseks”, kelle suhtes kohaldatakse liidu privileege ja immuniteete. Seetõttu kohaldatakse nende asutuste töötajatele Euroopa Liidu ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi ning nendele asutustele ja nende töötajatele kohaldatakse Euroopa Liidu privileegide ja immuniteetide protokolli. Siiski tuleb meenutada, et see uus lähenemine – mida eelkõige kohaldatakse ühisettevõtteid Clean Sky, ENIAC, IMI ja Artemis puudutavate määruste raames, milles on sõnaselgelt märgitud, et nende ühenduse asutuste suhtes „kohaldatakse” ametnike personalieeskirju ning Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimusi – võeti omaks igal juhul alles 2007. aastal ehk pärast Galileo tegevuse likvideerimist.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral tuleb tõlgendada nii, et see ei pane liikmesriikidele kohustust näha ette töötajate nõuete tagamine nende tööandja pankrotimenetluse igal etapil. Eelkõige ei ole direktiiviga vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette tagatise üksnes nendele töötajate nõuetele, mis on tekkinud enne pankrotimenetluse algatamise otsuse äriregistrisse kandmist, ka sellisel juhul, kui selle otsusega ei määrata tööandja tegevuse lõpetamist.
23

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et on võimalik, et pükste turustamisel Levi Straussi poolt pealetrükki „LEVI’S” kandva punase ristkülikukujulise tekstiilist lapatsi kasutamisega on tegelikult kasutatud nii kaubamärki 6 kui ka sõnamärki LEVI’S, ja mõlemad kaubamärgid on ka registreeritud kombinatsioonina kui kaubamärk 3. Seepärast on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas kaubamärgi tegelik kasutamine määruse nr 40/94 artikli 15 lõike 1 tähenduses on võimalik, kui seda kasutatakse üksnes koos teise kaubamärgiga, avalikkuse silmis on kahe kaubamärgi puhul tegemist iseseisvate tähistega ja mõlemad kaubamärgid on lisaks kombinatsioonina kaubamärgina registreeritud.
41

Tuleb vastupidi tõdeda, et Euroopa parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431) artikli 1 lõike 3 punkt c sätestab sõnaselgelt, et seda direktiivi kohaldatakse rendiagentuuri poolt töötaja lähetamisel kasutajaettevõtja käsutusse, kui rendiagentuuri ja renditöötaja vahel on lähetuse perioodil töösuhe. Samuti täpsustab nõukogu 25. juuni 1991. aasta direktiivi 91/383/EMÜ, millega täiendatakse meetmeid tähtajalise või ajutise töösuhtega töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise soodustamiseks (EÜT L 206, lk 19; ELT 05/01, lk 418) artikli 1 punkt 2 sõnaselgelt, et seda direktiivi kohaldatakse rendiagentuuri ja renditöötaja vahelisele renditöösuhtele.
1.

Neutraalse maksustamise põhimõtet, nagu seda on täpsustanud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 203 käsitlev kohtupraktika, tuleb tõlgendada nii, et selle põhimõttega on vastuolus, kui maksuhaldur keeldub siseriikliku sätte alusel, mille eesmärk on nimetatud artikli ülevõtmine, maksuvaba tarne tegijale tema poolt kliendile saadetud arvele ebaõigesti märgitud käibemaksu tagastamisest põhjusel, et tarnija ei ole vigast arvet parandanud, olukorras, kus maksuhaldur on lõplikult keeldunud sellele kliendile nimetatud käibemaksu mahaarvamise õigusest ja lõpliku keeldumise tulemusel ei ole siseriikliku seadusega ette nähtud parandamise kord enam kohaldatav.
43

Neil asjaoludel on oluline rõhutada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tagama, et otsuse 1999/183 artikli 2 punktis 1 sätestatud keelust mööda ei hiilitaks. Nagu püütakse selgitada käesoleva kohtuotsuse punktides 8–15, on nende tingimuste hulgas, mille Saksamaa õigus näeb investeerimistoetuse õiguse saamiseks ette, ka tingimus, et investeering peab olema lõpetatud. Seega ei saa siseriiklik kohus asuda pärast otsust 1999/183 seisukohale, et õigus sellele abile saadi ajahetkel, mil abitaotleja tegi siduva investeerimisotsuse.
—

selleks et hinnata, kas niisugused teenused nagu need, mis on arutusel põhikohtuasjas, on käibemaksust vabastatud käibemaksudirektiivi artikli 132 lõike 1 punktide b või c alusel, tuleb arvesse võtta kõiki nimetatud lõike 1 punktides b või c esitatud nõudeid ja muid selle direktiivi IX jaotise 1. ja 2. peatüki asjassepuutuvaid sätteid, nagu artikli 132 lõike 1 punkti b osas nimetatud direktiivi artikleid 131, 133 ja 134.
24

Seoses direktiivi 85/337 asjakohaste sätete vahetu õigusmõjuga leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et need sätted on sisu poolest tingimusteta. Küsimuses, kas need on otsekohaldamiseks piisavalt täpsed, märgib ta, et direktiivi 85/337 III lisas sätestatud valikutingimused näitavad igal juhul ära liikmesriikidel selle direktiivi artikli 4 lõike 2 alusel oleva kaalutlusruumi piirid. Põhikohtuasjas vaidluse all olevad õigusnormid ei võta aga arvesse direktiivi 85/337 III lisa punkti 2 alapunktis g ette nähtud tingimust, mis käsitleb projekti asukohta. Lisaks on nende siseriiklike õigusnormidega kehtestatud künnis niisugune, et keskmise suurusega või väikeste lennuväljade keskkonnamõju ei ole peaaegu mitte kunagi tarvis hinnata. Seetõttu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaidlusalused õigusnormid mitte ainult ei võta direktiivi 85/337 puudulikult üle, vaid lisaks jätavad need ilmselgelt arvesse võtmata selle direktiivi III lisas sätestatud selged ja piisavalt täpsed tingimused.
40

Vastastikuse tunnustamise peamine eesmärk on välja toodud direktiivi 85/384 artiklis 2, mis näeb ette, et liikmesriigid tunnustavad diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mis on saadud nimetatud direktiivi artiklite 3 ja 4 nõuetele vastava hariduse ja koolituse tulemusel ning mille on liikmesriikide kodanikele välja andnud mõned teised liikmesriigid, ning käsitavad neid dokumente seoses õigusega alustada arhitekti kutsenimetust kasutades tegevust, samaväärsena kõnealuse liikmesriigi enda antud dokumentidega. Nimetatud direktiivi artikkel 10 laiendab üleminekuajal seda tunnustamist teatud teistele diplomitele, mis ei vasta II peatükis sätestatud nõuetele, sh nendele, mida on täpsustatud direktiivi artiklites 3 ja 4 (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Portugal, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
11

Ka selgub eelotsusetaotlustest ja Ungari valitsuse seisukohtadest, et 13. mail 2001 esitas G. Fekete kõnealuse menetluse käigus ungarikeelse masinakirjas dokumendi, mille andmise kuupäev oli 1. september 2008 ja mille väidetavalt oli Senegalis koostanud Toure Mourdje kui sihtasutuse Együtt Afrikáért Alapítvány juhatuse esimees. Selle dokumendiga anti G. Feketele volitus asjaomase sõiduki kasutamiseks ja juhtimiseks. Selle kohta märgib Ungari valitsus, et kõnealune volikiri on allkirjastatud 2008. aastal ning sellel ei ole kahe tunnistaja allkirju, nagu nõuab Ungari seadus, samas kui sõiduki Guinea-Bissau registreerimistunnistus on väljastatud 30. märtsil 2011, see tähendab kuu enne Ungaris toimunud politseikontrolli. Lisaks on registreerimistunnistuse andmed nii ebatäpsed või puudulikud, et tekitavad teatavaid portugalikeelseid väljendeid arvestades kahtluse, kas seda dokumenti saab käsitada registreerimistunnistusena.
13

RR esitas selle otsuse peale kaebuse, väites, et Minister Finansówi tõlgendus käibemaksuseaduse artiklist 28e kaldub kõrvale käibemaksudirektiivi artikli 47 sõnastusest ja tõlgendusest, et see on vastuolus liidu õiguse ühtsuse põhimõttega ning et see mõjutab liidu õiguse ühetaolist kohaldamist liikmesriikides. Nimelt on antud direktiivi asjaomaste sätete kohaselt kinnisasjaga seotud teenused need, mis sellist kinnisasja konkreetselt puudutavad. Põhikohtuasjas kõnealuse teenuse puhul sellise olukorraga päriselt tegemist ei ole.
59

Lõpuks olgu harta artikli 47 osas märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et see säte kinnitab tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, mis on liidu õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb liikmesriikide ühistest riigiõiguslikest tavadest ja mis on sätestatud 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklites 6 ja 13 (vt selle kohta 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 222/84: Johnston, EKL 1986, lk 1651, punkt 18; 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-432/05: Unibet, EKL 2007, lk I-2271, punkt 37, ja 28. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas C-334/12 RX-II: Arango Jaramillo jt vs. EIB, punkt 40).
15

See tasu maksti samal päeval, mil kirjutati alla leping, milles on lisaks ette nähtud, et juhul, kui pakkumused ei ole edukad, jääb see tasu G. Kostovile.
39

Kui asuda seisukohale, et sellise vastuväite puhul on tegemist esimese kaitsega, siis tähendaks see tunnistamist, et Euroopa maksekäsumenetlus ja sellele järgnev siseriiklik tavaline tsiviilkohtumenetlus on põhimõtteliselt üks ja sama menetlus, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 36. Ent sellist tõlgendust oleks raske ühitada asjaoluga, et esimene nendest menetlustest järgib määruses nr 1896/2006 ette nähtud eeskirju, samas kui teine kulgeb – nagu see nähtub nimetatud määruse artikli 17 lõikest 1 – tavalise tsiviilkohtumenetluse korras. Samuti ei võtaks niisugune tõlgendus arvesse asjaolu, et selline tsiviilkohtumenetlus, isegi kui see toimub kostja poolt rahvusvahelise pädevuse olemasolu vaidlustamata jätmisel päritoluliikmesriigis, ei pruugi tingimata toimuda samas kohtus kui see, kus toimub Euroopa maksekäsumenetlus.
80

Lõpuks ei saa nimetatud järeldust tuletada Üldkohtu praktikast, millele Üldkohus viitas vaidlustatud kohtumääruse punktis 29 ja mida meenutati käesoleva kohtuotsuse punktis 18, sest see kohtupraktika põhineb sama kohtumääruse punktis 30 selgitatud eeldusel, mille kohaselt on põhjendatud huvi olemas ainult siis, kui akti tühistamine nõuab tühistatud akti andnud institutsiooni poolt meetmete võtmist vastavalt ELTL artiklile 266. Huvi vaidlustatud akti tühistamise suhtes säilib aga siis, kui – nagu käesoleval juhul – see tühistamine võib tuua hagejale kasu, olenemata sellest, et kostjaks oleval institutsioonil puudub vajadus või tal on sisuliselt võimatu võtta tühistamisotsuse täitmiseks meetmeid vastavalt ELTL artiklile 266 (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Könecke Fleischwarenfabrik vs. komisjon, punkt 9; M. vs. komisjon, punkt 6; AKZO Chemie ja AKZO Chemie UK vs. komisjon, punkt 21; ja Culin vs. komisjon, punkt 26).
54

Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2006/112 artikli 176 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik Euroopa Liiduga ühinemise ajal kehtestab mahaarvamisõiguse piirangu siseriikliku seadusesätte alusel, mis näeb ette mahaarvamisõiguse erandi selliste kaupade ja teenuste puhul, mis on määratud tasuta tehinguteks või muuks tegevuseks kui maksukohustuslase majandustegevus, samas kui kuni ühinemiskuupäevani kehtinud siseriiklikes õigusaktides sellist erandit ei olnud ette nähtud. Liikmesriigi kohtu ülesanne on tõlgendada põhikohtuasjas asjassepuutuvaid õigusnorme niipalju kui võimalik liidu õigusega kooskõlas. Juhul kui selline tõlgendus osutub võimatuks, on liikmesriigi kohus kohustatud jätma need sätted kohaldamata vastuolu tõttu direktiivi 2006/112 artikli 176 teise lõiguga.
41

Eeltoodut arvestades tuleb neljandale küsimusele vastata, et määruse nr 207/2009 artikli 9 lõike 1 punkte b ja c tuleb tõlgendada nii, et kui ühenduse kaubamärk ei ole registreeritud värvilisena, kuid omanik on seda laialdaselt kasutanud mingis kindlas värvitoonis või värvikombinatsioonis, nii et üldsuse oluline osa seostab seda kaubamärki selle värvi või värvikombinatsiooniga, siis selle sätte tähenduses segiajamise tõenäosuse või ärakasutamise igakülgsel hindamisel on oluline värv või värvikombinatsioon, mida kolmas isik kasutab asjaomast kaubamärki väidetavalt rikkuva tähise kujutamisel.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et loadirektiivi artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ning mille kohaselt on elektroonilisi sideteenuseid või -võrke pakkuvad ettevõtjad kohustatud tasuma maksu, et katta kõik ARN-i kulud, mida ei rahasta riik ning mille suurus määratletakse nende ettevõtjate teenitud tulude põhjal, tingimusel et see maks katab üksnes kõnealuse artikli lõike 1 punktis a nimetatud tegevustega seotud kulud, et kogu sellise otstarbega maksuna riigi poolt saadav summa ei ületa nende tegevustega seotud kogukulu ning et see maks jaotatakse ettevõtjate vahel objektiivsel, läbipaistval ja proportsionaalsel viisil – neid asjaolusid peab aga kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
20

Nimetatud küsimustele vastamiseks tuleb kõigepealt meenutada, et kuuenda direktiiviga kehtestatud mahaarvamise süsteemi mõte on vabastada ettevõtja täielikult tema majandustegevuse raames tasumisele kuuluvast või tasutud käibemaksust. Ühine käibemaksusüsteem tagab seega maksukoormuse täieliku neutraalsuse mis tahes majandustegevuse osas, tingimusel et see tegevus ise on põhimõtteliselt käibemaksuga maksustatud (vt 22. märtsi 2012 otsus kohtuasjas C-153/11: Klub, punkt 35, ja 4. oktoobri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-550/11: PIGI, punkt 21).