Esialgne tõlge

KOHTUJURISTI ETTEPANEK

LAILA MEDINA

esitatud 17. novembril 2022( )

Kohtuasi C‑511/21 P

Euroopa Komisjon

versus

Ana Calhau Correia de Paiva

Apellatsioonkaebus – EPSO konkurss – Õigusvastasuse vastuväide – ELTL artikkel 277 – Vastuvõetavus – Konkursiteade – Keeltekasutuse kord – Konkursi teise keele valiku piiramine inglise, prantsuse või saksa keelega – Konkursi hilisemas etapis vaidlustatud konkursiteade – Üksikotsuse alus või otsene õiguslik seos





1. Ludwig Wittgenstein on kirjutanud: „Minu keele piirid osutavad minu maailma piiridele.“( ) ELi institutsioonide kontekstis võib väita, et keelte piirid on Euroopa Liidu piirid. Euroopa Kohus on juba rõhutanud „liidu keelelise mitmekesisuse“ tähtsust.( ) See tähtsus väljendub liidu seadusandja valikus kasutada oma institutsioonide töökeeltena 24 keelt.( ) Just selles kontekstis võivad vaidlustada liidu institutsioonide töölevõtmiseks korraldatud konkurssidel osalevad kandidaadid komisjoni kehtestatud keeltekasutuse eeskirju.

2. Käesolevas asjas palus Euroopa Liidu Personalivaliku Ameti (EPSO) konkursil osalenud esimese kohtuastme hageja Ana Calhau Correia de Paiva (edaspidi „kandidaat“) tühistada avaliku konkursi EPSO/AD/293/14 konkurentsiõiguse valdkonnas (edaspidi „vaidlusalune konkurss“) raames tehtud konkursikomisjoni 23. juuni 2016. aasta otsuse, millega jäeti rahuldamata tema uuesti läbivaatamise taotlus selle peale, et ta oli konkursi reservnimekirjast välja jäetud. ELTL artikli 277 alusel esitatud õigusvastasuse vastuväitega vaidlustas ta ühtlasi selle konkursi keeltekasutuse eeskirjad, mis on esitatud avaliku konkursi teates( ) (edaspidi „vaidlustatud konkursiteade“). Üldkohus tühistas selle otsuse 9. juuni 2021. aasta kohtuotsusega Calhau Correia de Paiva vs. komisjon( ) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).

3. Euroopa Komisjon palub oma apellatsioonkaebuses vaidlustatud kohtuotsuse tühistada. Ta vaidleb sisuliselt vastu Üldkohtu järeldusele otsese seose kohta vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate nende sätete vahel, mis näevad keeltekasutuse korra puhul ette, et kandidaadid võivad valida oma teiseks keeleks ainult inglise, prantsuse või saksa keele.

4. Seega tõstatab käesolev kohtuasi delikaatse küsimuse, millistel tingimustel on vastuvõetav ELTL artikli 277 alusel esitatud õigusvastasuse vastuväide, millega kandidaat vaidlustab konkursiteate selles ette nähtud keeltekasutuse korra tõttu. Selle sätte kohaselt võib iga menetlusosaline kohtuvaidluses, kus arutamisele tuleb liidu institutsiooni, organi või asutuse vastuvõetud üldkohaldatav akt, taotleda Euroopa Kohtult ELTL artikli 263 teises lõigus esitatud alustel selle õigusakti kohaldamata jätmist.

5. Täpsemalt palutakse Euroopa Kohtul otsustada, millistel tingimustel võib kandidaat ELTL artikli 270 alusel üksikotsuste peale esitatud tühistamishagis tugineda varasemate üldkohaldatavate aktide, näiteks konkursiteate õigusvastasusele. Peale selle peab Euroopa Kohus otsustama, kas kohaldada konkursiteadete suhtes vastuvõetavuse erikriteeriumi, erinevalt ELTL artiklit 277 käsitlevas kohtupraktikas ette nähtud üldisest vastuvõetavuse kriteeriumist. Käesolevas kohtuasjas tekib küsimusi ka selle kohta, kuidas hinnata käesoleva ettepaneku punktis 3 viidatud otsese seose olemasolu keeltekasutuse korra vaidlustamise kontekstis.

I. Vaidluse taust

6. EPSO avaldas 23. oktoobril 2014 Euroopa Liidu Teatajas vaidlustatud konkursiteate. Konkurss korraldati kvalifikatsioonil ja katsetel põhineva konkursi vormis.

7. Vaidlustatud konkursiteate IV osas oli ette nähtud kolm arvutipõhist eelvalikutesti, mis olid valikvastustega küsimused, ja VI osas testid, mis toimuvad hindamiskeskuses ning mis koosnevad juhtumianalüüsist, rühmatööst ja struktureeritud intervjuust. Veel oli vaidlustatud konkursiteates märgitud, et selle III osas ette nähtud üld- ja eritingimuste vastavuskontroll ning V osas ette nähtud kvalifikatsioonipõhine valik tehakse kõigepealt kandideerimisavalduses esitatud teabe alusel ning et konkursikomisjon määrab igale valikukriteeriumile kaaluteguri (1–3) ja annab igale kandidaadi vastusele 0–4 punkti ning koondhinde saamiseks liidetakse punktid, mis on korrutatud vastavalt iga vastuse kaaluga.

8. Mis puudutab konkursile lubamise eritingimusi, siis oli vaidlustatud konkursiteate III osa punktis 2.3 „Keelteoskus“ nõutud esiteks põhikeele (1. keel) puhul ühe liidu ametliku keele valdamist väga heal tasemel, mis vastab vähemalt Euroopa keeleõppe raamdokumendi C1-tasemele. Teiseks nägi nimetatud säte teise keele (2. keel) puhul ette inglise, prantsuse või saksa keele valdamise nõude rahuldaval tasemel, mis vastab vähemalt nimetatud raamistiku B2-tasemele. Lisaks nõuti, et see teine keel oleks põhikeelest erinev. Selles punktis täpsustati muu hulgas, et vaidlustatud konkursiteate teise keele valikud on määratud kindlaks vastavalt talituste huvidele, mille kohaselt peavad uued töötajad olema kohe töövalmis ning suutelised oma igapäevatöös vabalt suhtlema. Peale selle on vaidlustatud konkursiteates viidatud ja konkursiteate kohaselt selle lahutamatu osa moodustavate avalike konkursside üldeeskirjade( ) (edaspidi „üldeeskirjad“) II lisas täpsustatud, et teise keele valiku piiramine on põhjendatud ka katsete laadiga.

9. Vaidlustatud konkursiteate IV osa punktis 3 oli märgitud, et eelvalikutestid toimuvad konkursi põhikeeles, ning VI osa punktis 3 oli märgitud, et hindamiskeskuse testid, et hinnata kandidaatide üld- ja erioskusi, toimuvad konkursi teises keeles.

10. Portugali kodanikust kandidaat esitas 25. novembril 2014 taotluse osaleda vaidlusalusel konkursil. Kandideerimisavaldusest nähtub, et kandidaat valis oma põhikeeleks portugali keele ja teiseks keeleks prantsuse keele.

11. 19. märtsi 2015. aasta kirjas, mis saadeti kandidaadile samal päeval EPSO kasutajakonto kaudu, teatati talle, et ta on sooritanud arvutipõhised sõeltestid.

12. 16. aprilli 2015. aasta kirjaga kutsuti kandidaat juhtumianalüüsile, mis pidi toimuma 13. mail 2015. Selles kirjas pakkus EPSO kandidaadile võimalust kasutada sellel testil AZERTY FRi klahvipaigutusega klaviatuuri, andes talle võimaluse valida teise võimalusena QWERTY UK, AZERTY FR/BE või QWERTZ DE klahvipaigutusega klaviatuur.( ) Kandidaat taotles klaviatuuri muutmist, et sooritada test QWERTY UK klaviatuuriga.

13. Kandidaat osales katsetel, mis toimusid Brüsselis (Belgia) hindamiskeskuses 13. mail 2015 ja 11. juunil 2015.

14. EPSO teatas 9. novembri 2015. aasta kirjas, mis saadeti kandidaadile samal päeval EPSO kasutajakonto kaudu, et vaidlusaluse konkursi konkursikomisjon otsustas jätta tema nime selle konkursi reservnimekirja kandmata põhjusel, et ta „ei kuulu nende kandidaatide hulka, kes on hindamiskeskuse etapi lõppedes kogunud kokkuvõttes kõige rohkem punkte (vähemalt 68,59)“ […]. Nagu nähtub sellele kirjale lisatud dokumendist „oskuste pass“, kogus kandidaat 61,13 punkti 100st.

15. Pärast seda, kui kandidaat oli 19. novembri 2015. aasta kirjas palunud uuesti läbi vaadata otsus jätta ta reservnimekirja kandmata, teatati talle 23. juuni 2016. aasta kirjas, et vaidlusaluse konkursi konkursikomisjon otsustas mitte muuta seda otsust (edaspidi „vaidlustatud otsus“).

16. Kandidaat esitas 24. augustil 2016 Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 90 lõike 2 tähenduses kaebuse tema reservnimekirja kandmata jätmise otsuse peale. Selles kaebuses väitis ta, et juhtumianalüüsi läbiviimiseks kasutatava klaviatuuri tüübi valiku piiramine kujutab endast ebavõrdset kohtlemist, ning väitis, et puuduvad põhjendused piirangutele, mis puudutavad kandidaatidele võimaldatud klaviatuuride tüüpe ja vaidlusaluse konkursi teise keele valikut. Veel kaebas kandidaat uuesti läbivaatamise menetluse kestuse üle.

17. EPSO kui ametisse nimetav asutus jättis 22. detsembri 2016. aasta otsusega kaebuse põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna see oli esitatud hilinenult.

II. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus

18. Kandidaat esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 31. märtsil 2017, paludes tühistada 9. novembri 2015. aasta kiri ning vajaduse korral tunnistada ELTL artikli 277 alusel õigusvastaseks ja tema suhtes kohaldamatuks vaidlustatud konkursiteade ja selles kehtestatud keeltekasutuse kord. Samuti palus kandidaat tühistada tema reservnimekirja kandmata jätmise otsus, vaidlustatud otsus, 22. detsembri 2016. aasta otsus, millega jäeti kaebus rahuldamata, ning vaidlusaluse konkursi reservnimekiri.

19. Hagi põhjenduseks esitas kandidaat viis väidet, millest esimene puudutab personalieeskirjade artikli 1 punkti d ning diskrimineerimiskeelu, proportsionaalsuse ja võrdsete võimaluste põhimõtte rikkumist, kuna EPSO nõudis juhtumianalüüsi tegemisel QWERTY UK, AZERTY FR/BE või QWERTZ DE klaviatuuri kasutamist. Teise, kolmanda ja neljanda väitega väitis ta sisuliselt, et vaidlustatud konkursiteade on õigusvastane vaidlusaluse konkursi keeltekasutuse piiramise tõttu. Viiendas väites märkis ta, et EPSO ei põhjendanud oma otsust kehtestada teatav konkreetne keeltekasutuse kord ja seda edendada.

20. Olles kõigepealt järeldanud, et vaidlustatud otsus on kandidaadi huve kahjustav akt, analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses kõigepealt teise, kolmanda ja neljanda väite raames esitatud õigusvastasuse vastuväidet, mille vastuvõetavusele ja põhjendatusele komisjon vastu vaidleb.

21. Mis puudutab selle õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavust, siis tuletas Üldkohus meelde, et üksikotsuste peale esitatud tühistamishagiga seoses on Euroopa Kohus möönnud, et õigusvastasuse vastuväite saab õiguspäraselt esitada sellise üldkohaldatava akti sätete peale, mis on asjaomaste otsuste aluseks või millel on otsene õiguslik seos selliste otsustega.( )

22. Mis puudutab täpsemalt konkursiteateid, siis märkis Üldkohus, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib töölevõtmise menetluse raames, mis on tervest reast järjestikustest otsustest koosnev keerukas haldustoiming, konkursi kandidaat hilisema akti peale esitatud hagis väita, et need varasemad aktid, mis on hilisema aktiga otseselt seotud, ei ole nõuetekohased( ), ja eelkõige tugineda selle konkursiteate õigusvastasusele, mille alusel asjaomane akt vastu võeti( ).

23. Üldkohus leidis, et kui vaidlusaluse üksikotsuse põhjenduste endi ja õigel ajal vaidlustamata konkursiteate väidetaval õigusvastasusel rajaneva väite vahel puudub otsene seos, tuleb viimati nimetatud väide tunnistada vastuvõetamatuks, kohaldades hagi esitamise tähtaegu puudutavaid avalikul huvil põhinevaid õigusnorme, millest ei saa seda tüüpi hüpoteesi korral ilma õiguskindluse põhimõtet kahjustamata erandeid teha.( )

24. Eespool punktides 21-23 viidatud kohtupraktikat silmas pidades tegi Üldkohus punktides 52–59 kuus järeldust.

25. Esiteks tuvastas Üldkohus, et oma õigusvastasuse vastuväitega vaidlustas kandidaat sisuliselt vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korra kohta käivad sätted.

26. Teiseks märkis Üldkohus, et 9. novembri 2015. aasta kirjas esitatud vaidlustatud otsuse põhjenduses teatati kandidaadile, et tema nime ei kantud reservnimekirja põhjendusel, et ta ei saanud hindamiskeskuse katsete eest kõige kõrgemaid punkte.

27. Kolmandaks leidis Üldkohus, et kandidaadile väljastatud „oskuste passist“ nähtub, et ta sai üldoskuse „Suhtlemine“ eest 5,5 punkti kümnest, mis on üks kõige madalamatest hinnangutest ja hinnetest, mille ta sai tema üldoskuste hindamise raames hindamiskeskuses. Vastavalt üldeeskirjade punktile 1.2, millele viidatakse vaidlustatud konkursiteate 7. joonealuses märkuses, oli nende oskuste mõõtmise eesmärk hinnata kandidaadi suutlikkust „[väljendada end selgelt ja täpselt nii suuliselt kui ka kirjalikult]“. Üldkohus leidis, et sellest järeldub konkursikomisjoni hinnang kandidaadile seoses tema prantsuse keele valdamisega või vähemasti seoses oskusega, mida väga tugevalt raamistab kandidaadi prantsuse keele valdamine.

28. Neljandaks märkis Üldkohus, et kuigi vaidlustatud konkursiteates ei olnud küll ette nähtud katset, mis oleks seotud kandidaadi eriteadmistega saksa, inglise või prantsuse keele sõnavara või grammatika kohta, ei saa eitada, et kandidaadi teadmised prantsuse keelest, mille ta valis teiseks keeleks, ja katsed, mis ta pidi sooritama selles keeles, on omavahel otseselt seotud. Nimelt tulevad tema teadmised prantsuse keelest vältimatult ja paratamatult välja katsetes, mille eesmärk on kontrollida üld- ja erioskusi, nagu need katsed on vaidlusaluse konkursi vaidlustatud konkursiteate raames ette nähtud.

29. Viiendaks märkis Üldkohus, et vaidlusaluse konkursi teise keele valiku piiramine kolme asjaomase keelega ei mõjutanud mitte ainult kandidaatide võimet ennast suuliselt või kirjalikult väljendada, vaid määras kindlaks ka klaviatuuri tüübi, mida kandidaadid võivad kasutada juhtumianalüüsi tegemiseks. Vaidlust ei ole selles, et kandidaat pidi kasutama teatavat tüüpi klaviatuuri, millega ta ei olnud harjunud. Üldkohtu sõnul mõjutas see niisuguse katse sooritamist, mille käigus tuleb klaviatuuri abil kirjutada piiratud aja jooksul teatava pikkusega tekst, mõjutades seega potentsiaalselt ka selle katse tulemust.

30. Kuuendaks lükkas Üldkohus tagasi kohtuistungil esitatud komisjoni argumendi, mille kohaselt saab otsest seost tuvastada vaid siis, kui kandidaatide üldvõimete ja -oskuste hindamise katsete tulemused osutuvad negatiivseteks või katastroofilisteks. Üldkohus märkis, et sellise argumendiga toetatakse ilma põhjenduseta otsese seose tingimuse rangemat kohaldamist juhtumil, kui väidetav õigusvastasus on seotud konkursi keeltekasutuse korraga.

31. Võttes arvesse viidatud kohtupraktikat ja neid kuut järeldust, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 60, et vaidlustatud otsuse põhistuse ja vaidlustatud konkursiteate nende sätete vahel, mis käsitlevad kõnealuse konkursi keeltekasutuse korda, mille õiguspärasusele vastu vaieldakse, on otsene seos. Seetõttu tunnistas Üldkohus vaidlustatud konkursiteate õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavaks.

32. Seejärel leidis Üldkohus, et ei vaidlustatud konkursiteates esitatud põhjendused ega komisjoni poolt nende põhjenduste toetuseks esitatud tõendid ei põhjenda kõnealust piirangut. Seetõttu järeldas Üldkohus, et selle õigusvastasuse vastuväitega tuleb nõustuda, tunnistada vaidlustatud konkursiteade käesolevas asjas kohaldamatuks ning nõustuda teise, kolmanda ja neljanda väitega.

33. Lõpuks, leides, et hagi esimese ja viienda väite kohta ei ole enam vaja otsust teha, tühistas Üldkohus vaidlustatud otsuse.

III. Nõuded

34. Komisjon palub Euroopa Kohtul:

– tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

– lükata tagasi kandidaadi poolt esimeses kohtuastmes esitatud hagi teine, kolmas ja neljas väide;

– saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse otsuse tegemiseks kandidaadi esitatud hagi esimese ja viienda väite kohta;

– otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.

35. Nende nõuete toetuseks esitab komisjon üheainsa väite, mis koosneb kolmest osast. Väite esimese osa kohaselt on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54 tehtud viga faktiliste asjaolude kvalifitseerimisel, kuna Üldkohus järeldas konkursikomisjoni hinnangust kandidaadi prantsuse keele oskusele, et vaidlustatud otsuse põhjenduse ja vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korda käsitlevate sätete vahel oli otsene seos.

36. Väite teine osa seab kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse punktid 55–57. Komisjon väidab, et Üldkohus kvalifitseeris faktilisi asjaolusid vääralt ja moonutas tõendeid, kui ta järeldas ebamäärase kriteeriumi alusel, et esineb otsene seos vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate nende sätete vahel, mille õiguspärasust vaidlustatakse.

37. Väite kolmandas osas väidab komisjon, et Üldkohus kvalifitseeris vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 faktilised asjaolud ekslikult, kui ta tugines seoses kohtupraktikas nõutud „otsese seosega“ ka asjaolule, et kandidaat sooritas kirjaliku katse teistsuguse klahvipaigutusega klaviatuuril kui QWERTY PT, millega ta on harjunud.

38. Kandidaat vaidleb komisjoni argumentidele vastu. Ta palub Euroopa Kohtul:

– tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetamatuks;

– teise võimalusena juhul, kui Euroopa Kohus tunnistab apellatsioonkaebuse vastuvõetavaks, jätta see sisulise põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista nii käesoleva menetluse kui ka Üldkohtu menetluse kohtukulud välja komisjonilt.

IV. Hinnang

39. Alustan apellatsioonkaebuse analüüsi sellega, et esitan mõned sissejuhatavad märkused ELTL artiklis 277 ette nähtud õigusvastasuse vastuväite ja selle väite vastuvõetavuse kohta (A). Seejärel analüüsin konkreetseid vastuvõetavuse kriteeriume seoses EPSO konkursiteadetega (B) ja neid kriteeriume arvestades komisjoni esitatud ainsa väite kolme osa, mis puudutavad Üldkohtus esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet (C).

A. Sissejuhatavad märkused ELTL artiklis 277 ette nähtud õigusvastasuse vastuväite ja selle väite vastuvõetavuse kohta

40. Alates kohtuotsusest Les Verts( ) on Euroopa Kohus kinnitanud, et aluslepingutega on kehtestatud „täielik õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteem“. Ühelt poolt ELTL artiklite 263 ja 277 ning teiselt poolt ELTL artikli 267 kehtestamisega on see süsteem mõeldud tagama kõigi liidu õigusaktide seaduslikkuse kohtulikku kontrolli ning see kontroll on usaldatud liidu kohtutele.( ) Sealhulgas võib ELTL artikli 277 kohaselt iga isik vaidlustada liidu kohtutes liidu meetmeid, millega vahetult rakendatakse liidu üldkohaldatavaid akte, ja põhjendada oma hagi nende aktide õigusvastasusega.

41. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt väljendab ELTL artikkel 277 üldpõhimõtet, mis tagab menetlusosalisele õiguse vaidlustada neid otseselt ja isiklikult puudutava otsuse tühistamiseks institutsioonide selliste varasemate aktide kehtivus, mis on sellise otsuse õiguslikuks aluseks, kui menetlusosalistel ei olnud õigust esitada otse hagi nende aktide vastu, mis toovad nende suhtes kaasa õiguslikke tagajärgi, ilma et neil oleks olnud võimalus taotleda vastavate aktide tühistamist.( )

42. Lisaks, kuna ELTL artikli 277 eesmärk ei ole võimaldada menetlusosalisel vaidlustada mis tahes üldkohaldatava akti kohaldatavust kõikidel juhtudel, siis peab akt, mille õigusvastasusele tuginetakse, olema õiguskaitsevahendi esemeks oleva kohtuasja suhtes otseselt või kaudselt kohaldatav.( )

43. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab üksikotsuste peale esitatud tühistamishagide puhul õigusvastasuse vastuväite õiguspäraselt esitada sellise üldkohaldatava akti sätete peale, mis on asjaomaste otsuste aluseks( ) või millel on vahetu õiguslik seos selliste otsustega( ). Sellele kohtupraktikale tuginedes tuletas Euroopa Kohus neid kahte alternatiivset tingimust meelde oma hiljutises suurkoja otsuses komisjon ja nõukogu vs. Carreras Sequeros jt( ). Ta leidis, et kui vaidlustatud üksikotsus ei ole üldkohaldatava akti rakendusakt ega ole sellega ka otseselt õiguslikult seotud, on selle üldkohaldatava akti suhtes esitatud õigusvastasuse vastuväide vastuvõetamatu.( )

44. Neid kahte alternatiivset nõuet vastu võttes tõlgendas Euroopa Kohus ELTL artikli 277 alusel esitatava õigusvastasuse vastuväite ulatust üsna laialt, minnes kaugemale „õigusliku aluse“ paradigmast. Nähes juba varakult kohtupraktikas ette otsese õigusliku seose nõude,( ) lõi Euroopa Kohus selgelt võimaluse esitada õigusvastasuse vastuväide institutsioonide aktide vastu, mis ei ole formaalselt vaidlustatud üksikotsuse õiguslikuks aluseks, kuid millega viimasel on otsene seos( ).

45. Minu arvates on selline lai tõlgendus põhjendatud esiteks vajadusega hõlbustada õiguskaitse kättesaadavust isikutele, kes ei saa esitada hagi otse liidu üldkohaldatavate aktide vastu.( ) Teiseks saab seda seletada ELTL artiklis 277 ette nähtud õigusvastasuse vastuväite piiratud normatiivse mõjuga: kõnealune asutamislepingu säte näeb ette üksnes asjaomase üldkohaldatava akti „kohaldamata jätmise“ konkreetsel juhul. ELTL artikli 277 puhul ei too sellised õigusvastasuse vastuväited kaasa mitte asjaomase sätte kehtetust või ebaseaduslikkust, vaid üksnes selle, et säte ei ole kohaldatav konkreetsel juhul ja inter partes.( )

46. Sellest kohtupraktikast tuleneb, et ELTL artikli 277 alusel saab õigusvastasuse vastuväite esitada ainult siis, kui on täidetud kolm kumulatiivset kriteeriumi. Esiteks on vaidlustatud üksikotsuse õiguslikuks aluseks olev akt üldkohaldatav (edaspidi „esimene kriteerium“). Teiseks ei olnud isikul, kes tugineb õigusvastasuse vastuväitele, õigust esitada otse hagi selle akti tühistamiseks (edaspidi „teine kriteerium“).( ) Kolmandaks ja viimaseks on liidu üldkohaldatava akti sätted olema üksikotsuse alus või neil on selle otsusega otsene õiguslik seos (edaspidi „kolmas kriteerium“). Siiski ilmneb, et EPSO konkursiteadete puhul erinevad vastuvõetavuse nõuded eeltoodud nõuetest.

B. EPSO konkursiteadete õigusvastasuse vastuväidete vastuvõetavuse kriteeriumid

47. Käesolevas asjas väidab komisjon sisuliselt, et Üldkohus eksis faktiliste asjaolude kvalifitseerimisel, kui ta leidis, et vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate vastu esitatud õigusvastasuse vastuväite vahel on otsene seos. Lisaks väidab komisjon, et kuna vaidlustatud otsuse põhjenduste ja õigel ajal vaidlustamata vaidlustatud konkursiteate õigusvastasuse vastuväite vahel puudub otsene seos, tuleb see vastuväide tunnistada vastuvõetamatuks.

48. Märgin, et komisjoni argumendid tuginevad vastuvõetavuse kriteeriumile, mille Euroopa Kohus ja Üldkohus on konkreetselt seoses EPSO konkurssidega välja töötanud. Selleks, et kandidaat saaks esitada konkursiteate vastu õigusvastasuse vastuväite rohkem kui kaks kuud pärast selle avaldamist, on asjakohases kohtupraktikas konkreetselt seoses EPSO konkurssidega sätestatud erinõuded, mille raison d’être põhineb keeruka haldustoimingu doktriinil. Selle doktriini kohaselt peab vaidlusaluse üksikotsuse põhjenduste ja konkursiteate õigusvastasuse vastuväite vahel olema „otsene seos“ või „tihe seos“.

1. Keeruka haldustoimingu doktriin

49. Komisjon väidab, et seoses konkursiteadete vastu esitatud õigusvastasuse vastuväidete vastuvõetavusega on kohtupraktikas kasutatud piiravat lähenemisviisi, mis on õigustatud vajadusega leida õige tasakaal kohtuliku kontrolli õiguse ja õiguskindluse vahel. Komisjoni sõnul kaitseb seda õigust piisavalt asjaolu, et kandidaat võib vaidlustada kõik konkursiteate sätted ELTL artikli 270 alusel esitatud tühistamishagi raames, järgides personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 ette nähtud menetlust, ning vaidlustada õigusvastasuse vastuväitega konkursiteate nende sätete õiguspärasuse, mis on otseselt seotud tema huve kahjustava otsuse põhjendustega.

50. Kõigepealt pean märkima, et konkursiteade on liidu institutsiooni üldkohaldatav akt, mis on adresseeritud kõigile potentsiaalsetele kandidaatidele. Personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 kohaselt on hagejal alates konkursiteate avaldamisest Euroopa Liidu Teatajas kolm kuud aega kaebuse esitamiseks. ELTL artikli 270 kohaselt võib konkursil kandideerija vaidlustada üksikotsuse, näiteks otsuse jätta tema nimi valikumenetluse lõpus koostatud reservnimekirja kandmata.

51. Vastupidi sellele, mida väidab kandidaat, olen sellega seoses arvamusel, et vaidlustatud konkursiteade, millega kehtestatakse konkursi keeltekasutuse kord, puudutab kandidaati otseselt ja isiklikult alates tema konkursil osalemise hetkest. Samuti tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et otsus, mida selle adressaat ei ole ELTL artikli 263 kuuendas lõigus ette nähtud tähtaja jooksul vaidlustanud, muutub tema suhtes lõplikuks.( ) Konkursi ettevalmistamisel ei pruugi kandidaat siiski olla huvitatud sellise hagi esitamisest, kartes, et see võib kahjustada tema võimalusi konkurssi edukalt läbida, või ajapuuduse tõttu, mida selline vaidlustamine võib kaasa tuua. Seetõttu võimaldab kohtupraktika sisuliselt kandidaatidel vaidlustada konkursiteate õiguspärasust hilisemas etapis, tingimusel et vaidlusaluse üksikotsuse põhjenduse ja konkursiteate õigusvastasuse vastuväite vahel on otsene seos.( ) Eeldades, et kandidaadid võivad konkursiteate vastu esitada hagi otsese ja isikliku puutumuse tõttu sellega, näeb see kohtupraktika ette erandi teisest kriteeriumist. Peale selle kaldub see kohtupraktika kõrvale ka kolmandast kriteeriumist, kehtestades „lex specialis’e“.

52. Sellega seoses pean märkima, et asjaomane kohtupraktika on märkimisväärselt arenenud. Kõigepealt ei pidanud Üldkohus kohtuotsuses Adams jt vs. komisjon konkursiteate vastu esitatud õigusvastasuse vastuväidet vastuvõetavaks. Ta leidis, et kandidaat, kes leiab, et konkursiteate õigusvastasus teda kahjustab, peab selle teate õigeks ajaks vaidlustama. Vastasel juhul oleks võimalik vaidlustada konkursiteade tükk aega pärast selle avaldamist ja pärast seda, kui enamik või kõik konkursi raames tehtud toimingud on juba tehtud, mis oleks vastuolus õiguskindluse, õiguspärase ootuse ja hea halduse põhimõttega.( )

53. Ent kohtuotsuses komisjon vs. Noonan nüansseeris Euroopa Kohus „keeruka haldustoimingu“ doktriinile tuginedes( ) oma varasemat kohtupraktikat. Ta leidis, et töölevõtmise menetluses, mida peetakse keerukaks haldustoiminguks, mis koosneb reast omavahel tihedalt seotud otsustest, on hagejal õigus tugineda rikkumistele, mis leidsid aset konkursi läbiviimisel või mis puudutavad konkursi korraldamise korda, hagis sellises hilisema üksikotsuse peale nagu otsus mitte lubada kandidaati katsetele, tingimusel et sellel varasemal rikkumisel, millele tuginetakse, on otsene seos hilisema vaidlustatud otsusega.( )

54. See tekitab küsimuse, mis on „keerukas haldustoiming“. Olen seisukohal, et selleks, et konkursimenetlus oleks oma loomult keerukas, peab see olema objektiivselt keerukas. EPSO konkursid hõlmavad mitmeid omavahel tihedalt seotud otsuseid, mis on tehnilised ning mis tuleb vastu võtta võrdsuse, proportsionaalsuse ja läbipaistvuse põhimõtet järgides.( ) EPSO kehtestatud nõuded peavad olema esitatud selgelt, objektiivselt ja ettenähtaval viisil. Siiski ei põhjenda objektiivne keerukus iseenesest konkursi kvalifitseerimist keerukaks. Konkursimenetlus peab samuti olema subjektiivselt keerukas, mis tähendab, et asjaomane kandidaat on olukorras, kus ta ei saa konkursiteadet õigel ajal vaidlustada, kuna sellest teatest tulenevad raskused või rikkumised ilmnevad hilisemas etapis: EPSO teadete ja katsekutse saamisel, eksamite ajal või reservnimekirja kandmata jätmise otsuse saamisel. Peale selle ei pruugi kandidaadil, kes keskendub konkursi edukalt läbimisele, olla võimalik esitada konkursiteate peale tühistamishagi.( ) Seega saab haldusmenetluse kvalifitseerida „keerukaks haldustoiminguks“ vaid siis, kui see on objektiivselt ja subjektiivselt keerukas.

55. Kohtuotsuses komisjon vs. Noonan kasutatud lähenemisviis kujutab endast sisuliselt erandit teisest kriteeriumist, kuna see võimaldab kandidaadil konkursiteate vaidlustada, sõltumata sellest, kas tal on õigus esitada selle teate peale otse hagi. Kuna komisjon tugineb oma argumentides „otsese seose“ või „tiheda seose“ nõudele,( ) millele Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses viitas( ) ja mis kaldub kõrvale teisest kriteeriumist ning seega piirab kolmandat kriteeriumi ja kattub sellega, käsitlen seda nõuet põhjalikult.

2. „Otsese seose“ või „tiheda seose“ nõue

56. Kõigepealt pean märkima, et mõiste „otsene seos“ või „tihe seos“ üldkohaldatava akti ja vaidlustatud üksikotsuse vahel näib pärinevat juba Euroopa Kohtu varasest praktikast. Kohtuotsustes Ley vs. komisjon( ) ja Alfieri vs. parlament( ) leidis Euroopa Kohus, et töölevõtmise menetluse raames võib kandidaat sellise menetluse etappide peale esitatud kaebuses vaidlustada nendega tihedalt seotud varasemate etappide õiguspärasuse. Hilisemas kohtuotsuses Sergio jt vs. komisjon( ) leidis Euroopa Kohus, et kandidaadid, kes ei olnud konkursiteadet õigel ajal vaidlustanud, võisid siiski tugineda konkursi käigus aset leidnud rikkumistele, isegi kui nende rikkumiste põhjused pärinesid konkursiteate sõnastusest.

57. Nagu juba märgitud, leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses komisjon vs. Noonan,( ) et võttes arvesse töölevõtmise menetluse eripära, „mis on keerukas haldustoiming, mis koosneb reast omavahel tihedalt seotud otsustest“, võib konkursiteateid hiljem vaidlustada( ). Seega kujutab konkursiteate õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavus endast teisest kriteeriumist tehtud erandit, mida põhjendatakse mõistega „keerukas haldustoiming“.( ) Minu arvates on see kohtupraktika, mis kaldub kõrvale üldisest korrast – kuivõrd kandidaat võib esitada õigusvastasuse vastuväite, kuigi teoreetiliselt oleks saanud konkursiteate vaidlustada siis, kui temast sai konkursil kandideerija –, õigustatud järgmistel põhjustel.

58. Esiteks oleks üldise korra kohaselt kandidaadi õigusvastasuse vastuväide ELTL artikli 277 alusel vastavalt eespool viidatud kohtupraktikale aegunud.( ) Seega näib, et kohtuotsuste Giulietti ja PB vs. komisjon põhjendus, millele tugineb vaidlustatud kohtuotsus, põhineb ideel, et konkursiteade on „õigel ajal vaidlustamata“.( ) Eelnimetatud erand võimaldab aga edutul kandidaadil esitada õigusvastasuse vastuväite, olenemata sellest, kas tal on õigus konkursiteade vaidlustada. Lisaks asjaolule, et kandidaat ei saa (või ei soovi) konkursiteadet vaidlustada konkursi käigus, ei pruugi ta olla teadlik konkursiteatega seotud, näiteks keeltekasutuse korrast tulenevatest praktilistest probleemidest, mis võivad tekkida konkursi hilisemates etappides. Need praktilised probleemid võivad ilmneda konkursi hilisemates etappides, kui kandidaat suhtleb EPSOga või sooritab eksameid. Sealhulgas võidakse teatavaid EPSO kehtestatud nõudeid, mis tulenevad konkursiteatest, rakendada või täpsustada eksamikutsetes. Selle tõttu olen seisukohal, et kandidaadil peaks olema võimalik tõstatada konkursiteate õigusvastasus konkursi hilisemates etappides. Järelikult tuleb tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte( ) järgimiseks asuda seisukohale, et asjaomasel kandidaadil ei olnud siis, kui ta hakkas konkursil osalema, „võimalik taotleda“ üldkohaldatava akti kohaldamata jätmist.

59. Teiseks, nagu ma eespool märkisin, tõlgendas Euroopa Kohus kohtuotsuses komisjon ja nõukogu vs. Carreras Sequeros jt( ) ELTL artikli 277 alusel esitatud õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavuse huvides laialt seda sätet ja eelkõige selle kolmandat kriteeriumi, mis puudutab aluseks olemise või otsese õigusliku seose kriteeriumi.( ) Kui Euroopa Kohus tõlgendaks „tiheda seose“ või „otsese õigusliku seose“ nõuet( ) vaidlusaluse üksikotsuse põhjenduste ja õigusvastasuse vastuväite vahel väga kitsalt, piiraks taoline tõlgendus põhjendamatult seda kolmandat kriteeriumi.

60. Liiatigi võib liiga piirav lähenemine muuta konkursside keeltekasutuse korra vaidlustamise ülemäära raskeks, kujutades endast kaudset heakskiitu levinud praktikale määrata konkursi teiseks keeleks inglise, prantsuse ja saksa keel, ilma et oleks võimalik kindlaks teha, kas asjaomane institutsioon on järginud Euroopa Kohtu praktikast tulenevaid kohustusi. Märgin ka, et käesoleval juhul nõustus Üldkohus vaidlustatud konkursiteate õigusvastasuse vastuväitega, kuna ei selles esitatud põhjendused ega komisjoni poolt nende põhjenduste toetuseks esitatud tõendid ei olnud sellised, mis põhjendaksid vaidlusaluse konkursi keeltekasutuse korda. Komisjon ei vaidlustanud oma apellatsioonkaebuses vaidlustatud kohtuotsuse seda osa, mis puudutab õigusvastasuse vastuväite sisulist põhjendatust.

61. Kolmandaks märgin, et aluslepingus on sätestatud, et ELTL artikli 277 alusel esitatud õigusvastasuse vastuväite mõju on piiratud, kuivõrd üldkohaldatavat akti ei tühistata, vaid see on lihtsalt konkreetsel juhul kohaldamatu.( ) Õigusvastasuse tuvastamise mõju kehtib üksnes inter partes, mitte erga omnes, üldkohaldatav akt tunnistatakse kohaldamatuks üksikotsuses kohaldatud osas. Sel põhjusel kaldun ka tagasi lükkama õiguskindluse põhimõtet puudutavat kaalutlust.

62. Seega ei näe ma ühtegi põhjust, miks Euroopa Kohus peaks lugema vastuvõetamatuks vaidlustatud konkursiteate õigusvastasuse vastuväidet sisaldava hagi, kui vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korda käsitlevate sätete vahel on tihe seos või otsene õiguslik seos.

63. Samas tuleb tiheda seose või otsese õigusliku seose nõuet tõlgendada piisavalt vaoshoitult, kuna tegemist on erandiga üldisest korrast, mis võimaldab mitte kohaldada poole suhtes üldkohaldatava akti õiguspärasuse vaidlustamise tähtaegu. Peale selle on selline tõlgendus põhjendatud selleks, et leida tasakaal ühelt poolt võimaluse vahel vaidlustada üldkohaldatav akt ka konkursiteate avaldamisest oluliselt hiljem ning teiselt poolt arvukate eraldi hagide esitamise võimaluse vahel konkursiteate vastu, mis koormaks liialt komisjoni ja Üldkohut.

64. Seetõttu leian, et Üldkohus märkis õigesti, et kui vastuväide, mis rajaneb õigeks ajaks vaidlustamata konkursiteate õigusvastasusel, puudutab vaidlusaluse üksikotsuse põhistust, on hagi kohtupraktika kohaselt vastuvõetav.( ) Seevastu juhul, kui selline seos puudub, tuleb vastuväide tunnistada vastuvõetamatuks.( )

65. Neid kaalutlusi arvestades analüüsin järgmisena, kas Üldkohus lükkas õigesti tagasi komisjoni vastuvõetamatuse vastuväite Üldkohtusse esitatud tühistamishagis sisalduva vaidlustatud konkursiteate õigusvastasuse vastuväite vastu.

C. Komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide

66. Kõigepealt tuleb märkida, et komisjon vaidlustab vaidlustatud kohtuotsuse punktid 54–61. Ta ei vaidle vastu kahele Üldkohtu järeldusele, mis on esitatud selle kohtuotsuse punktides 52 ja 53. Esiteks märgib ta, et õigusvastasuse vastuväitega kandidaat sisuliselt vaidlustab vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korra kohta käivad sätted, nimelt teise keele valiku piiramise inglise, prantsuse ja saksa keelega. Teiseks märkis Üldkohus, et 9. novembri 2015. aasta kirjas teatati kandidaadile, et tema nime ei kantud reservnimekirja põhjusel, et ta ei saanud hindamiskeskuse katsete eest kõige kõrgemaid punkte.

67. Kandidaat väidab, et jagades ainsa apellatsioonkaebuse väite kolmeks osaks, püüab komisjon kunstlikult tükeldada arutluskäiku, millele Üldkohus tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51–61. Nõustun, et nendes punktides selgitab Üldkohus, miks esineb otsene seos vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate nende sätete vahel, mis puudutavad vaidlusaluse konkursi keeltekasutuse korda, mille õiguspärasusele on vastu vaieldud. Ma arvan siiski, et nendes punktides esitatud põhjendusi saab analüüsida eraldi, kuna iga osa puudutab erinevat argumenti.

68. Lisaks leiab kandidaat, et nende kolme osa eesmärk on vaielda vastu Üldkohtu tuvastatud faktilistele asjaoludele. Seetõttu palub ta Euroopa Kohtul lükata väide tervikuna või kõik kolm osa vastuvõetamatuse tõttu tagasi. Teise võimalusena leiab ta, et apellatsioonkaebuse väide või selle kõik kolm osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Käsitlen neid taotlusi iga väiteosa analüüsimisel.

1. Apellatsioonkaebuse ainsa väite esimene osa

69. Komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54 on tehtud viga faktiliste asjaolude kvalifitseerimisel, kuna Üldkohus kinnitab, et vaidlustatud otsuse põhjenduse ja vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korda käsitlevate sätete vahel on otsene seos. Ta väidab, et isegi kui kandidaat oleks saanud üldoskuse „Suhtlemine“ eest 10/10 punkti, oleks ta vajanud reservnimekirja kandmiseks 7,46 lisapunkti. Seega tuginevad Üldkohtu hilisemad järeldused õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavuse kohta, mis sisalduvad vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–58, kõik otsese seose olemasolule ja neid kõiki mõjutab see õigusnormi rikkumine.

70. Kõigepealt, nagu juba märgitud,( ) tuleb tõdeda, et punktis 54 leidis Üldkohus, et üldoskuse „Suhtlemine“ hindamiskeskuses hindamise eesmärk oli hinnata kandidaadi võimet „[väljendada end selgelt ja täpselt nii suuliselt kui ka kirjalikult]“. Sellest järeldub kaudselt, ent tingimata, konkursikomisjoni hinnang kandidaadile seoses tema prantsuse keele valdamisega või vähemasti seoses oskusega, mida väga tugevalt raamistab tema prantsuse keele valdamine.

71. Tuleb märkida, et komisjoni argument tugineb eeldusele, et kandidaadi ebaedu vaidlusalusel konkursil ei tulenenud üldoskusest „Suhtlemine“, vaid muudest oskustest, mille eest ta ei saanud piisavalt punkte. Üldkohus ei ole aga vaidlustatud kohtuotsuses sellist faktilist järeldust teinud. Kuigi Euroopa Kohus kui apellatsioonikohus ei ole pädev faktilisi asjaolusid hindama,( ) välja arvatud juhul, kui on esitatud väide moonutamise kohta, allub faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine apellatsioonimenetluses tema kontrollile( ).

72. Kuna Üldkohus ei ole vaidlustatud kohtuotsuses teinud järeldust oskuse kohta, mis oli kandidaadi reservnimekirja kandmata jätmisel määrava tähtsusega, peaks Euroopa Kohus minu arvates jääma selles kohtuotsuses tuvastatud faktiliste asjaolude raamistikku, mis piirdub kandidaadi punktide osas kinnitusega, et „[kandidaat] sai kokku 61,13 punkti 100st“ ja et üldoskuse „Suhtlemine“ eest sai kandidaat „5,5 punkti 10st, mis on üks kõige madalamatest hinnangutest ja hinnetest, mille ta sai tema üldoskuste hindamise raames hindamiskeskuses“.( ) Seega peaks Euroopa Kohus komisjoni argumente analüüsides seisma vastu kiusatusele asendada faktilistele asjaoludele antud Üldkohtu hinnang enda omaga. Euroopa Kohus peab siiski otsustama, kas sellise järelduse puudumine on asjakohane faktiliste asjaolude õigusliku kvalifitseerimise kindlaksmääramisel, see tähendab otsese seose tuvastamisel vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korda käsitlevate sätete vahel.

73. Sellega seoses leian, et vaidlusaluste faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine ei tohiks sõltuda välistest asjaoludest, nagu kandidaadi saadud punktid muu üld- või erioskuse eest, vaid üksikotsuse konkreetsetest põhjendustest, mis puudutavad asjaomast erioskust. Teisisõnu, selleks et õigusvastasuse vastuväide oleks vastuvõetav, piisab sellest, kui kandidaat tõendab, et vaidlusalusel oskusel on juhul, kui selle eest saadud punktid olid ebapiisavad, otsene seos vaidlustatud konkursiteate vaidlustatud sätetega. Selles mõttes ei ole teised saadud punktid minu arvates asjakohased.

74. Lisaks, kui Euroopa Kohus peaks kindlaks tegema, milline neist punktisummadest oli määrav kandidaadi reservnimekirja kandmata jätmisel, ei puuduta see otsustus mitte kandidaadi esitatud väidete vastuvõetamatust, vaid nende põhjendatust, kuna see eeldab üksikotsuse tulemuste ja kandidaadi esitatud argumentide põhjendatuse hindamist.

75. Seega, kuna konkursikomisjoni hinnang „suhtlemisoskusele“ tuleneb vaidlustatud konkursiteate vaidlustatud sätetest, võib kandidaat esitada nende sätete õigusvastasuse vastuväite ELTL artikli 277 alusel. Lisaks ei viita vaidlustatud kohtuotsuses ja eelkõige selle punktis 54 miski sellele, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kui ta leidis, et konkursikomisjoni hinnang kandidaadi prantsuse keele oskusele ja „suhtlemisoskuse“ tase on omavahel otseselt seotud. Selles punktis kohaldas Üldkohus õigesti eespool selgitatud otsese seose või tiheda seose kriteeriume( ) ning näib, et selles punktis ei ole rikutud õigusnormi.

76. Kõike eeltoodut arvestades olen arvamusel, et punktis 54 antud hinnangu põhjal järeldas Üldkohus õigesti, et vaidlustatud otsuse põhjenduste ja nende vaidlustatud konkursiteate sätete vahel, mis käsitlevad käesolevas asjas vaidluse all olevat keeltekasutuse korda, on otsene seos, mis muudab õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavaks. Selline hinnang on piisav kõnealuse seose tuvastamiseks. Täielikkuse huvides analüüsin siiski, kas selline otsene seos on olemas muudel põhjustel kui need, mida on juba mainitud, nimelt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–57 esitatud põhjustel.

2. Apellatsioonkaebuse ainsa väite teine osa

77. Komisjon väidab, et Üldkohus eksis faktiliste asjaolude kvalifitseerimisel ja moonutas tõendeid, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–57, et vaidlustatud otsuse põhjenduse ja vaidlustatud konkursiteate sätete vahel on otsene seos, kriteeriumi alusel, mis põhineb ideel, et kandidaadil on raskem sooritada katseid oma teises keeles kui emakeeles. Komisjon väidab, et kandidaadi portugali keele taseme võrdlemine tema prantsuse keele tasemega ei ole sellise otsese seose kindlakstegemisel asjakohane.

78. Komisjon märgib, et kandidaat vaidles vastu asjaolule, et ta võis valida teiseks keeleks ainult inglise, prantsuse või saksa keele. Kandidaat väitis, et ta oleks saanud paremad hinded, kui tal oleks lubatud sooritada katsed hispaania keeles, ning et just selle alusel leidis ta, et vaidlustatud otsuse ja vaidlusaluse konkursi keeltekasutuse korra vahel on otsene seos. Selle asemel, et võrrelda kandidaadi portugali keele taset tema prantsuse keele omaga, oleks Üldkohus pidanud seda võrdlema tema hispaania keele tasemega.

79. Lisaks väidab komisjon, et nendes punktides ei võtnud Üldkohus arvesse asjaolu, et käesoleval juhul olid need kaks keelt, mida kandidaat kõige paremini valdas, inglise ja prantsuse keel. Seega ei pannud teise keele valiku piirang teda ebasoodsasse olukorda, kuna ta väitis, et ta valdab neid kahte keelt paremini, C2‑tasemel. Ta oli nimetanud veel ühte keelt, nimelt hispaania keelt, kuid märkinud, et valdab seda prantsuse ja inglise keelest madalamal tasemel. Seega ei saa asuda seisukohale, et kõnealusel piirangul oli negatiivne mõju kandidaadi sooritusele või et see oli otseselt seotud vaidlustatud otsuse põhjendustega.

80. Kandidaat väidab sisuliselt, et vaidlustatud kohtuotsuse punkte 56–58 tuleb tõlgendada koos ning et komisjoni argumendid kujutavad endast nende punktide kunstlikku eristamist.

81. Täheldan algatuseks, et punktis 52 tõdeb Üldkohus, et õigusvastasuse vastuväitega kandidaat sisuliselt vaidlustab vaidlustatud konkursiteate keeltekasutuse korra kohta käivad sätted, nimelt teise keele valiku piiramise inglise, prantsuse ja saksa keelega. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 55 asus Üldkohus hindama, kas kandidaadi prantsuse keele oskuse ja selles keeles sooritatavate katsete vahel on otsene seos. Selle kohta märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57, et kandidaat valdab portugali keelt paremini kui prantsuse keelt.

82. Selline võrdlus ei saa olla õige, kuna portugali keel oli tema põhikeel ja selle keele tase ei saa olla teise keele piirangu sobivuse seisukohast asjakohane. Järelikult ei saa vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–57 esitatud Üldkohtu järeldused olla õiguslikult piisavad, et tuvastada otsene seos vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate nende sätete vahel, mille õiguspärasusele vastu vaieldakse.( )

83. Järelikult on nendes punktides tehtud võrdluses rikutud õigusnormi. Kui aga Üldkohtu otsuse põhjendustest ilmneb liidu õiguse rikkumine, kuid otsuse resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, siis ei saa selline rikkumine kaasa tuua otsuse tühistamist. Pigem tuleb asendada selle kohtuotsuse põhjendused.( ) Käesoleval juhul tuleb vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–57 esitatud põhjendused lihtsalt kõrvale jätta.

3. Apellatsioonkaebuse ainsa väite kolmas osa

84. Komisjon väidab, et Üldkohus kvalifitseeris vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 faktilised asjaolud vääralt, kui ta tugines kohtupraktikas nõutud otsese seose olemasolu tuvastamisel asjaolule, et kandidaat kasutas kirjaliku katse sooritamiseks muu klahvipaigutusega klaviatuuri kui QWERTY PT, millega ta on harjunud.

85. Komisjon väidab esiteks, et klaviatuuri klahvipaigutuse valik ei ole seotud vaidlustatud otsuse põhjendustega. Kohtuistungil pani komisjon suurt rõhku asjaolule, et konkursiteade ei sisaldanud viidet klaviatuuri valikule. Teiseks väidab komisjon, et kuigi on tõsi, et EPSO pakkus juhtumianalüüsiks välja piiratud valiku eri klahvipaigutustega klaviatuure, on tegemist vaidlusaluse konkursi keeltekasutuse korrast eraldi seisva küsimusega. Nimelt ei ole vaidlustatud konkursiteates klaviatuuri klahvipaigutusi mainitud. Peale selle tõendab asjaolu, et kandidaat valis QWERTY UK klaviatuuri, kuigi ta otsustas sooritada juhtumianalüüsi prantsuse keeles, et need kaks küsimust on eraldiseisvad ega ole omavahel seotud.

86. Sellega seoses märgiksin, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 märkis Üldkohus, et „vaidlusaluse konkursi teise keele valiku piiramine kolme kõnealuse keelega ei mõjuta üksnes kandidaatide võimet ennast suuliselt või kirjalikult väljendada, vaid see määrab kindlaks ka klaviatuuri tüübi, mida kandidaadid võivad kasutada juhtumianalüüsi tegemiseks, kuna vastavalt EPSO praktikale, mida komisjon Üldkohtus kinnitas, pakutakse kandidaatidele kasutamiseks ainult selle keele (olenevalt olukorrast: nende keelte) klaviatuuri, milles katsed tuleb sooritada“. Üldkohus lisas, et käesoleval juhul ei ole vaidlust selle üle, et kandidaat oli sunnitud kasutama teatavat tüüpi klaviatuuri, mida ta ei ole oma emakeele tõttu harjunud kasutama. Nimetatud kohtu sõnul mõjutab see asjaolu niisuguse katse sooritamist, mille käigus tuleb klaviatuuri abil kirjutada piiratud aja jooksul teatava pikkusega tekst, mõjutades seega potentsiaalselt ka selle katse tulemust.

87. Küsimust, kas klaviatuuri valikut saab pidada oluliseks asjaoluks otsese seose kindlakstegemisel, võib Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses analüüsida Üldkohtu tuvastatud faktiliste asjaolude alusel.

88. Sellega seoses on EPSO seisukohast tõsi, et klaviatuuride valik on praktiline ja tehniline küsimus, mida vaidlustatud konkursiteates kusagil ei mainita. Kandidaadi seisukohast näib mulle siiski, et keeltekasutuse kord mõjutab tema suulist ja kirjalikku väljendust. Kuivõrd viimane sõltub klaviatuuri valikust, ei saa välistada seost nende kahe elemendi vahel. Kuna kirjalikuks eneseväljenduseks kasutatakse klaviatuuri kui tehnilist vahendit, on võimalik kindlaks teha seos kandidaadi kasutatava keele ja keeltekasutuse korra vahel. Minu arvates ei ole kahtlust, et need kaks on omavahel seotud ja et käesoleva juhtumi konkreetsetel asjaoludel on tegemist otsese seosega. Asjaolu, et vaidlustatud konkursiteates piirduti keelte valikul eespool nimetatud kolme keelega, näib üle kanduvat EPSO pakutud klaviatuuride valikule, mis piirdub täpselt samade keeltega. Selline paralleelsus näib olevat EPSO valik, mis tuleneb otsusest piirata teise keele valikut.

89. Lisaks olen väga kriitiline kohtuistungil esitatud komisjoni argumendi suhtes, milles ta väitis, et sellist seost ei ole, kuna klaviatuuri valiku võimalused ei sisaldu vaidlustatud konkursiteates. Kui Euroopa Kohus peaks selle argumendiga nõustuma, võib komisjon kohtuliku kontrolli vältimiseks tugineda ebamäärastele või ebatäpsetele konkursiteadetele. Asjaolu, et komisjon tugines katsekutsele, et täpsustada klaviatuuride valikuvõimalusi, näitab, et sellise keeruka haldustoimingu puhul nagu EPSO konkurss on etapid omavahel tihedalt seotud ning et konkursiteade peab olema piisavalt selge ja üksikasjalik. Oluline element, näiteks konkursil kasutatava klaviatuuri valik, peaks alluma kohtulikule kontrollile.

90. Sellest järeldub, et neil konkreetsetel asjaoludel ei teinud Üldkohus viga, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 60 ja 61 märkis, et vaidlustatud otsuse põhjenduse ja vaidlustatud konkursiteate sätete vahel, mis puudutavad asjaomase konkursi keeltekasutuse korda, on otsene seos, ning tunnistas seetõttu õigusvastasuse vastuväite vastuvõetavaks.

91. Seetõttu leian, et apellatsioonkaebuse ainsa väite kolmas osa tuleb tagasi lükata.

92. Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles Üldkohus tugines selle punktides 55–57 kandidaadi portugali keele taseme ja tema prantsuse keele taseme võrdlusele, et tuvastada otsene seos vaidlustatud otsuse põhjenduste ja vaidlustatud konkursiteate sätete vahel. Ülejäänud osas tuleb apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.

D. Kohtukulud

93. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse.

94. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kodukorra artikli 138 lõikes 3 on täpsustatud, et kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, jäävad kummagi poole kohtukulud tema enda kanda. Kui kohtuasja asjaolud seda õigustavad, võib Euroopa Kohus otsustada, et lisaks enda kohtukulude kandmisele mõistetakse poolelt välja ka osa teise poole kohtukuludest.

95. Käesolevas asjas olen seisukohal, et kui Euroopa Kohus nõustub põhjenduskäiguga, mille ma olen käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades välja pakkunud, tuleks kõik kandidaadi apellatsiooni- ja esimese astme kohtukulud välja mõista komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsioonimenetluses.

E. Ettepanek

96. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta 9. juuni 2021. aasta kohtuotsuse Calhau Correia de Paiva vs. komisjon (T‑202/17, EU:T:2021:323) peale esitatud apellatsioonkaebus rahuldamata, välja arvatud punktide 55–57 puhul, ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.