Konkreetse lepingutingimuse ebaõiglase iseloomu hindamisel ettekirjutust taotleva hagi raames tuleneb aga Rooma I määruse artikli 6 lõikest 2, et kohaldatava õiguse valik ei või siiski piirata nende imperatiivsete sätete kohaldamist, mis on ette nähtud selle riigi õigusega, kus elavad tarbijad, kelle õigusi selle hagiga kaitstakse. Need sätted võivad sisaldada direktiivi 93/13 (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) üle võtvaid sätteid, kui need tagavad vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 8 tarbijate kaitstuse kõrgema taseme

Määrust nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) ning määrust nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma II) tuleb tõlgendada nii, et piiramata mõlema määruse artikli 1 lõikes 3 sätestatut, tuleb õigus, mida kohaldatakse direktiivi 2009/22 (tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta) tähenduses ettekirjutust taotleva hagi suhtes, mis on esitatud väidetavalt õigusvastaste lepingutingimuste kasutamise vastu liikmesriigi residendist ettevõtja poolt, kes sõlmib elektroonilises kaubanduses lepinguid teistes liikmesriikides, eeskätt selles riigis, kelle kohtu poole on pöördutud, resideerivate tarbijatega, kindlaks määrata Rooma II määruse artikli 6 lõike 1 kohaselt, samas kui konkreetse lepingutingimuse hindamisele kohaldatav õigus tuleb alati kindlaks määrata Rooma I määruse alusel, olenemata sellest, kas hindamine toimub seoses individuaalse või kollektiivhagiga.

Direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et müüja või teenuste osutaja müügilepingu tüüptingimustes ette nähtud tingimus – milles ei ole eraldi kokku lepitud ja mille kohaselt tarbijaga elektroonilise kaubanduse teel sõlmitud lepingule kohaldatakse selle müüja või teenuste osutaja asukohaliikmesriigi õigust – on ebaõiglane, kui see on tarbijat eksitav, jättes talle mulje, et lepingule on kohaldatav ainult selle liikmesriigi õigus, teavitamata tarbijat asjaolust, et tarbijal on määruse nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) artikli 6 lõike 2 alusel õigus tugineda ka kaitsele, mis on talle tagatud selle õiguse imperatiivsete sätetega, mis oleks kohaldatav selle tingimuse puudumisel; seda tuleb kõikide asjassepuutuvate asjaolude seisukohast kontrollida liikmesriigi kohtul.

Direktiivi 95/46/EÜ (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellise isikuandmete töötlemise suhtes, mida teostab elektroonilise kaubanduse ettevõtja, tuleb kohaldada selle liikmesriigi õigust, millesse selle ettevõtja tegevus on suunatud, kui selgub, et see ettevõtja töötleb asjaomaseid andmeid selles liikmesriigis asuva asutuse tegevuse raames. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas tegemist on sellise juhtumiga.

Kuigi asjaolu, et andmete töötlemise eest vastutaval ettevõtjal ei ole liikmesriigis tütarettevõtjat ega filiaali, ei välista, et tal on seal direktiivi 95/46 artikli 4 lõike 1 punkti a tähenduses asutus, ei saa selline asutus eksisteerida ainuüksi seetõttu, et kõnealuse ettevõtja veebisait on seal kättesaadav. Pigem tuleb hinnata asukoha stabiilsuse astet kui ka tegutsemise tegelikkust kõnealuses liikmesriigis.

(vt punktid 76, 77 ja 81 ning resolutsiooni punkt 3)