31

Neil asjaoludel otsustas Krajský súd v Prešove (Prešovi maakonnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „A. 1. Kas [harta] artiklit 47 ja kaudselt tarbija õigust tõhusale kohtulikule kaitsele tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [Slovakkia] tsiviilseadustiku § 107 lõige 2, mis käsitleb tarbija õiguse objektiivset kolmeaastast aegumistähtaega ja mille kohaselt aegub tarbija õigus ebaõiglasest lepingutingimusest tuleneva soorituse tagasitäitmisele ka juhul, kui tarbija ei ole iseseisvalt suuteline aru saama, et tegemist on ebaõiglase lepingutingimusega, ning aegumine toimub ka olukorras, kus tarbija ei olnud teadlik, et lepingutingimus on ebaõiglane? 2. Juhuks, kui õigusnorm, mille kohaselt tarbija õigus aegub objektiivse kolmeaastase tähtaja möödumisel hoolimata tarbija teadmatusest, on harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega kooskõlas, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus järgmist. Kas harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, mille kohaselt lasub tarbijal tõendamiskoormis, mis kohustab teda kohtus tõendama, et laenuandja nimel tegutsevad isikud olid teadlikud, et laenuandja rikub tarbija õigusi, st et nad olid käsitletaval juhul teadlikud sellest, et kuna ei ole näidatud ära täpset krediidi kulukuse aastamäära, rikub laenuandja õigusnormi, ning tõendama, et nad olid teadlikud, et niisugusel juhul on laen intressita laen, ja et laenuandja, kes nõudis intressi, rikastus alusetult? 3. Kui vastus [teisele küsimusele] on eitav, siis missuguste krediidiandja nimel tegutsevate isikute puhul peab tarbija tõendama, et nad olid teises küsimuses nimetatud asjaoludest teadlikud: kas laenuandja juhtimisorgani liikmete, osanike/aktsionäride või töötajate puhul? 4. Kui vastus [teisele küsimusele] on eitav, siis missugusest teadmise tasemest piisab eesmärgi saavutamiseks ehk laenuandja tahtluse tõendamiseks, st selle tõendamiseks, et viimane soovis kõnesolevaid finantsturgu käsitlevaid õigusnorme rikkuda? B. 5. Kas direktiivide õigusmõju ja selles osas asjakohase Euroopa Liidu Kohtu praktikaga, st 19. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega DI (C‑441/14, EU:C:2016:278); 5. oktoobri 2004. aasta kohtuotsusega Pfeiffer jt (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, punktid 113 ja 114); 19. jaanuari 2010. aasta kohtuotsusega Kücükdeveci (C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 48); 15. aprilli 2008. aasta kohtuotsusega Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, punkt 100); 24. jaanuari 2012. aasta kohtuotsusega Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33, punktid 25 ja 27) ning 15. jaanuari 2014. aasta kohtuotsusega Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, punkt 38), on vastuolus niisugune riigisisene praktika, milles liikmesriigi kohus on tuvastanud kooskõla liidu õigusega, ilma et ta oleks kasutanud tõlgendusmeetodeid ja oleks oma järeldust nõuetekohaselt põhjendanud? 6. Kas juhul, kui pärast niisuguste tõlgendusmeetodite kohaldamist nagu eeskätt teleoloogiline tõlgendus, autentne tõlgendus, ajalooline tõlgendus, süstemaatiline tõlgendus, loogiline tõlgendus (meetod a contrario, meetod reductio ad absurdum) ning riigisisese õiguse kohaldamist tervikuna, et saavutada direktiivi 2008/48 […] artikli 10 lõike 2 punktides h ja i nimetatud eesmärk, jõuab kohus järeldusele, et tõlgendamine kooskõlas ELi õigusega viib olukorrani, mis on contra legem, on võimalik – samamoodi nagu siis, kui tegemist on diskrimineerimise või töötajate kaitsega – anda direktiivi eespool viidatud sättele vahetu õigusmõju, et kaitsta ettevõtjaid tarbijate eest krediidisuhetes, ning jätta ELi õigusega vastuolus olev õigusnorm kohaldamata?“