KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PRIIT PIKAMÄE

esitatud 9. septembril 2021 ( 1 )

Kohtuasi C‑213/19

Euroopa Komisjon

versus

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – ELL artikli 4 lõige 3 – ELTL artikli 310 lõige 6 ja artikkel 325 – Pettustevastane võitlus – Tõhususe põhimõte – Omavahendite liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tegemise kohustus – Liikmesriikide rahaline vastutus – Tolliliit – Määrus (EMÜ) nr 2913/92 – Ühenduse tolliseadustik – Määrus (EL) nr 952/2013 – Liidu tolliseadustik – Tollimaksud – Hiinast pärit tekstiilitoodete ja jalatsite import – Laiaulatuslik ja süstemaatiline pettus – Organiseeritud kuritegevus – Kättesaamatud importijad – Tolliväärtus – Väärtuse alahindamine – Riskianalüüsil põhinev tollikontroll – Kauba vabastamisele eelnev kontroll – Tagatise esitamine – Kontrolli puudumine – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 16 ja 17 – Euroopa Liidu omavahendid – Otsused 2007/436/EÜ ja 2014/335/EL – Määrused (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 ja nr 609/2014 – Tollivõla tuvastamine – Euroopa Liidule kättesaadavaks tegemise kohustus – Laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu hindamine – Korrigeeritud keskmisel hinnal ja vähimal aktsepteeritaval hinnal põhinev statistiline meetod – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Käibemaksuga maksustatav väärtus – Käibemaksust laekuvad omavahendid

Sisukord

I. Sissejuhatus II. Õiguslik raamistik A. Traditsiooniliste omavahendite valdkonna õigus 1. Omavahendite süsteemi puudutavad otsused 2. Omavahendite käsutusse andmise meetodeid ja menetlust käsitlevad määrused 3. Määrus (EL, Euratom) nr 608/2014 4. Määrus nr 1553/89 B. Tolliõigus 1. Ühenduse tolliseadustik 2. Liidu tolliseadustik 3. ÜTSi rakendussätted 4. LTSi rakendusmäärus C. Käibemaksuõigus III. Asjaolud ja kohtueelne menetlus A. Vaidluse asjaolud B. Kohtueelne menetlus IV. Menetlus Euroopa Kohtus V. Poolte nõuded VI. Hagi A. Vastuvõetavus 1. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab Ühendkuningriigi kaitseõiguste väidetavat rikkumist kohtueelses ja Euroopa Kohtu menetluses a) Korrigeeritud keskmist hinda, minimaalset aktsepteeritavat hinda ja laekumata jäänud omavahendite hinnangulist mahtu puudutavate arvutustega seotud andmete edastamine b) Snake C18 makseteatiste alusel aastate 2011–2014 kohta tehtud arvutusi puudutavad andmed c) Teadlikkus OLAFi metoodika kasutamist puudutavast teiste liikmesriikide praktikast d) Alahinnatud väärtusega kaupade laadi ja nende sihtkohaliikmesriiki puudutavate tõendite taotlus 2. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab kohtueelse menetluse normide rikkumist ja hagiavalduse nõuetele mittevastavust seoses tolliprotseduuriga 42 3. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab komisjoni poolt õiguspärase ootuse, õiguskindluse, estoppel’i ja lojaalse koostöö põhimõtete rikkumist 4. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab seda, et ELTL artikli 258 alusel ei ole võimalik nõuda summade kättesaadavaks tegemist B. Liidu finantshuvide kaitse ja pettustevastase võitluse kohustuste ning liidu tolliõigusest tulenevate kohustuste rikkumine 1. Liikmesriikide kohustus võidelda liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu 2. Meetmed, mida tuleb kõnealuse pettuse kontekstis tollialaste õigusnormide kohaselt liidu finantshuvide kaitseks võtta a) Importijate poolt pidevalt toime pandud pettuste tunnused ja nende pettuste teatavaks saamine Ühendkuningriigi asutustele b) Riskianalüüsi läbiviimise ja kauba vabastamisele eelneva kontrolli tegemise kohustus ja tagatiste esitamise vajalikkus 1) Sissejuhatavad märkused 2) Riskianalüüsi kasutamise kohustus 3) Kauba vabastamisele eelneva kontrolli tegemise kohustus 4) Tagatiste nõudmise kohustus 3. Kokkuvõte Ühendkuningriigi kahjuks rääkivatest asjaoludest 4. Liikmesriikide kohustus määrata kindlaks tollimaksusummad ja teha vastavad arvestuskanded C. Omavahenditega seotud liidu õiguse rikkumine ja laekumata jäänud tollimaksudes seisnevate traditsiooniliste omavahendite mahu hindamine 1. Tasumisele kuuluvate summade kohta arvestuskannete tegemise ja traditsiooniliste omavahendite kättesaadavaks tegemise õiguslik regulatsioon 2. Ühendkuningriigi poolt operatsiooni Snake raames kindlaks määratud tollimaksusummadele vastavate summade komisjonile kättesaadavaks tegemise kohustuse rikkumine 3. Laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu hindamine a) Sissejuhatavad märkused 1) Komisjoni pädevus hinnata laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahtu ja Euroopa Kohtu pädevus selle üle otsustada 2) Väidetav kahju ja põhjusliku seose tõendamise kohustus ning vastupidine stsenaarium b) Sisu 1) OLAFi metoodika ülevaade ja selle kasutamine laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu arvutamisel 2) Kohtuotsuse komisjon vs. Portugal kohaldamine 3) Laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu hindamiseks komisjoni poolt pakutud lähenemisviisi põhimõtteline lubatavus 4) Statistilistel andmetel põhineva metoodika kasutamine käesoleval juhul i) Alahinnatud väärtusega kaupade koguse kindlaksmääramine – 2011. aasta novembri ja 2014. aasta novembri vaheline periood – 1. jaanuari 2015 ja 11. oktoobri 2017 vaheline periood ii) Laekumata jäänud omavahendite mahu kindlaksmääramiseks kasutatav võrdlusväärtus 5) Kokkuvõte seoses traditsiooniliste omavahendite mahu hindamisega 4. Viivis D. ELL artikli 4 lõikest 3 tuleneva lojaalse koostöö kohustuse rikkumine E. Käibemaksu ja käibemaksu-omavahenditega seotud õigusnormidest tulenevate kohustuste rikkumine 1. Käibemaksu vahendite liidu käsutusse andmise õiguslik regulatsioon 2. Etteheide, mis puudutab käibemaksu-omavahendite laekumata jäämist tolliprotseduuri 40 kohaldamisel 3. Etteheide, mis puudutab käibemaksu-omavahendite laekumata jäämist tolliprotseduuri 42 kohaldamisel VII. Kohtukulud VIII. Ettepanek

I. Sissejuhatus

1. Käesolevas kohtuasjas on Euroopa Komisjon esitanud ELTL artikli 258 alusel Suurbritannia ja Põhja‑Iirimaa Ühendkuningriigi vastu liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esiteks seetõttu, et 2011. aasta novembri ja 2017. aasta 11. oktoobri (kaasa arvatud) vahelisel perioodil (edaspidi „rikkumise periood“) ei teinud viimane Hiinast pärit teatud tekstiilitoodete ja jalatsite importimisega seoses tollimaksude kohta õigeid arvestuskandeid ega teinud nõuetekohaselt kättesaadavaks traditsioonilisi omavahendeid ega käibemaksu‑omavahendeid, ning teiseks põhjusel, et ta ei andnud kogu teavet, mida komisjon nõudis selleks, et kindlaks teha laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite maht ( 2 ).

2. Komisjoni hinnangul rikkus liikmesriik seeläbi kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 4 lõikest 3, kus on sätestatud lojaalse koostöö põhimõte, ELTL artikli 310 lõikest 6 ja artiklist 325 ning tervest reast teisese õiguse sätetest, mis puudutavad liidu tolliõigust, traditsioonilisi omavahendeid ja käibemaksu.

3. Niisiis annab see kohtuasi Euroopa Kohtule võimaluse edasi arendada kohtupraktikat, mis puudutab eelmises punktis osutatud sätetest tulenevate pettustevastase võitluse ja liidu finantshuvide kaitsega seotud kohustuste ulatust, ning seda olukorras, kus komisjon väidab, et asjaomane liikmesriik ei määranud õigesti imporditud kaupade tolliväärtust, kuna tõhusate kontrollimeetmete puudumise tõttu oli nende kaupade väärtust alahinnatud. See kohtuasi tõstatab põhimõttelisi küsimusi, nagu see, millised on komisjoni võimalused hinnata laekumata jäänud omavahenditega seotud nõude summat olukorras, kus asjaomane liikmesriik ei ole kaupade väärtust õigesti hinnanud ja komisjon on lähtunud statistilisest meetodist ehk kogu liitu imporditud kaupade korrigeeritud keskmisest hinnast. Viimaks tuleb Euroopa Kohtul lahendada küsimus, kas impordiliikmesriik peab hüvitama laekumata jäänud käibemaksu‑omavahendid sellise tolliprotseduuri korral, kus tollimaksud tasutakse impordil, ent käibemaks tuleb tasuda hiljem sihtkohaks olevas liikmesriigis.

II. Õiguslik raamistik

A. Traditsiooniliste omavahendite valdkonna õigus

1. Omavahendite süsteemi puudutavad otsused

4. Vastavalt alates 1. jaanuarist 2014 kohaldatava otsuse 2014/335/EL, Euratom ( 3 ) artikli 2 lõike 1 punktidele a ja b, mille sõnastus on sisuliselt samasugune nagu nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsuse 2007/436/EÜ, Euratom, Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta ( 4 ) artikli 2 lõikel 1, käsitatakse liidu eelarvesse kavandatud omavahenditena tulu, mille allikaks on vastavalt „traditsioonilised omavahendid, mis koosnevad järgmisest: […] ühise tollitariifistiku tollimaksud ja muud tollimaksud, mille liidu institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad kolmandate riikidega kauplemise suhtes“ ning „ühtse määra kohaldamine kõigi liikmesriikide ühtlustatud käibemaksu arvestusbaaside suhtes, mis määratakse kindlaks kooskõlas liidu eeskirjadega“.

5. Nimetatud otsuste artikli 8 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud, et liikmesriigid nõuavad ühise tollitariifistiku tollimaksud kui traditsioonilised omavahendid sisse vastavalt riigisisestele õigusnormidele, mida kohandatakse vajaduse korral nii, et need vastaksid liidu eeskirjade nõuetele. Otsuse 2007/436 artikli 8 lõike 1 kolmandas lõigus ja otsuse 2014/335 artikli 8 lõikes 2 on sätestatud, et liikmesriigid annavad artikli 2 lõike 1 punktides a–c ette nähtud vahendid komisjoni käsutusse.

2. Omavahendite käsutusse andmise meetodeid ja menetlust käsitlevad määrused

6. Rikkumise perioodi esimese osa suhtes kohaldatav nõukogu 22. mai 2000. aasta määrus nr 1150/2000 (EÜ, Euratom), millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 94/728 ( 5 ), asendati 1. jaanuaril 2014 nõukogu 26. mai 2014. aasta määrusega (EL, Euratom) nr 609/2014 meetodite ja menetluse kohta, millega tehakse kättesaadavaks traditsioonilised, käibemaksupõhised ja kogurahvatulul[ ( 6 )] põhinevad omavahendid, ning muude sularahavajaduste rahuldamiseks vajalike meetmete kohta ( 7 ). Määruse nr 609/2014 artikli 2 lõikes 1, mille sisu vastab sisuliselt määruse nr 1150/2000 artikli 2 lõikele 1, on sätestatud: „Käesoleva määruse kohaldamisel loetakse [otsuse 2014/335] artikli 2 lõike 1 punktis a osutatud liidu traditsiooniliste omavahendite nõue kindlaksmääratuks niipea, kui tollieeskirjades ette nähtud tingimused seoses nõude arvestuskande tegemise ja võlgniku teavitamisega on täidetud.“

7. Määruse nr 609/2014 artikli 6 lõige 1 ja lõike 3 esimene ning teine lõik, mis kordavad sisuliselt määruse nr 1150/2000 artikli 6 lõiget 1 ja lõike 3 punkte a ja b, on sõnastatud järgmiselt: „1. Omavahendite raamatupidamisarvestust peab iga liikmesriigi riigikassa või iga liikmesriigi määratud asutus ning see jaguneb vastavalt vahendite liigile. […] 3. Vastavalt artiklile 2 kindlaks määratud nõuded tuleb käesoleva lõike teise lõigu alusel kanda raamatupidamisarvestusse [n-ö „A-arvestus“] hiljemalt esimesel tööpäeval pärast nõude kindlaksmääramise kuule järgneva teise kuu üheksateistkümnendat kuupäeva. Kindlaksmääratud nõuded, mis ei ole esimeses lõigus osutatud raamatupidamisarvestusse kantud, sest need on veel sisse nõudmata, ning millele ei ole antud tagatist, kantakse esimeses lõigus ette nähtud aja jooksul eraldi raamatupidamisarvestusse [n-ö „B-arvestus“]. Liikmesriigid võivad kasutada seda korda juhul, kui kindlaksmääratud nõuded, millele on antud tagatis, vaidlustatakse ning need võivad vaidluste lahendamise tulemusena muutuda. […]“.

8. Määruse nr 609/2014 artikli 9 lõike 1 esimeses lõigus, mille sõnastus vastab määruse nr 1150/2000 artikli 9 lõike 1 esimese lõigu omale, on sätestatud: „Iga liikmesriik kannab omavahendid artiklis 10 sätestatud korras kontole, mis avatakse komisjoni nimel liikmesriigi riigikassas või liikmesriigi määratud asutuses.“

9. Alates 1. oktoobrist 2016 muudeti seda sätet nõukogu määruse (EL, Euratom) 2016/804 ( 8 ) artikli 9 lõikega 1, mis on sõnastatud järgmiselt: „Iga liikmesriik kannab omavahendid artiklites 10, 10a ja 10b sätestatud korras kontole, mis on avatud komisjoni nimel liikmesriigi riigikassas või riigi keskpangas. Ilma et see piiraks kolmandas lõigus osutatud negatiivse intressi kohaldamist, võib seda kontot debiteerida ainult komisjoni korraldusel.“

10. Määruse nr 609/2014 artikli 10 lõige 1, mille sisu vastab sisuliselt määruse nr 1150/2000 artikli 10 lõikele 1, on sõnastatud järgmiselt: „Pärast sissenõudmiskulude mahaarvamist vastavalt [otsuse 2014/335] artikli 2 lõikele 3 ja artikli 10 lõikele 3 tehakse kanne kõnealuse otsuse artikli 2 lõike 1 punktis a osutatud traditsiooniliste omavahendite kohta hiljemalt sellele kuule järgneva teise kuu üheksateistkümnendale kuupäevale järgneval esimesel tööpäeval, mil nõue käesoleva määruse artiklis 2 ette nähtud korras kindlaks määrati. Käesoleva määruse artikli 6 lõike 3 teise lõigu alusel eraldi raamatupidamisarvestusse kantavate nõuete puhul tuleb kanne teha siiski hiljemalt nõude sissenõudmise kuule järgneva teise kuu üheksateistkümnendale kuupäevale järgneval esimesel tööpäeval.“

11. Määruse nr 609/2014 artikli 12 lõigete 1 ja 3 algne sõnastus, mis oli sisuliselt samasugune nagu määruse nr 1150/2000 artikli 11 lõigetel 1 ja 3, oli järgmine: „1. Mis tahes hilinemise eest summade kandmisel artikli 9 lõikes 1 osutatud kontole peab asjaomane liikmesriik maksma viivist. […] 3. Majandus- ja rahaliitu mittekuuluvate liikmesriikide puhul võrdub viivise intressimäär määraga, mida liikmesriikide keskpangad kohaldasid oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes kõnealuse kuu esimesel kuupäeval ning mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra, või liikmesriikide puhul, kelle keskpanga intressimäär ei ole teada, keskpanga intressimäärale kõige paremini vastava intressimääraga, mida kohaldatakse liikmesriigi rahaturul kõnealuse kuu esimesel kuupäeval ning mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra. Intressimäärale lisandub 0,25 protsendipunkti iga viivitatud kuu kohta. Suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.“

12. Alates määruse 2016/804 jõustumisest 1. oktoobril 2016 asendati määruse nr 609/2014 artikli 12 lõige 3 artikli 12 lõikega 5, mis on sõnastatud järgmiselt: „Majandus- ja rahaliitu mittekuuluvate liikmesriikide viivisemäär võrdub määraga, mida keskpangad kohaldasid kõnealuse kuu esimesel päeval oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes, või 0 protsendiga, olenevalt sellest, kumb on suurem, ning mida on suurendatud 2,5 protsendipunkti võrra. Liikmesriikide puhul, kelle kohta keskpanga määr ei ole kättesaadav, võrdub viivisemäär määraga, mis on kõige lähemal määrale, mida kohaldati kõnealuse kuu esimesel päeval liikmesriigi rahaturul, või 0 protsendiga, olenevalt sellest, kumb on suurem, ning mida on suurendatud 2,5 protsendipunkti võrra. Kõnealusele määrale lisandub 0,25 protsendipunkti iga viivitatud kuu kohta. Esimese ja teise lõigu kohane suurendamine kokku ei tohi ületada 16 protsendipunkti. Suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.“

13. Määruse nr 609/2014 artikli 13 lõigetes 1 ja 2, mis kordavad sisuliselt määruse nr 1150/2000 artikli 17 lõikeid 1 ja 2, on sätestatud: „1. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada artikli 2 kohaselt kindlaks määratud nõuetele vastavate summade komisjonile kättesaadavaks tegemine käesolevas määruses ette nähtud korras. 2. Liikmesriigid on järgmistel tingimustel vabastatud artikli 2 kohaselt kindlaks määratud nõuetele vastavate summade komisjoni käsutusse andmise kohustusest, kui neid ei ole võimalik sisse nõuda: a) vääramatu jõu tõttu; b) muudel liikmesriikidest mittesõltuvatel põhjustel. Pädev haldusasutus kuulutab kindlaksmääratud nõuetele vastavad summad oma otsusega sissenõudmisele mittekuuluvateks, kui ta leiab, et neid ei ole võimalik sisse nõuda. Kindlaksmääratud nõuetele vastavad summad kuulutatakse sissenõudmisele mittekuuluvateks hiljemalt viis aastat pärast kuupäeva, mil summa kooskõlas artikliga 2 kindlaks määrati, ning halduskaebuse või kohtumenetluse korral pärast lõpliku otsuse tegemise, avaldamise või sellest teatamise kuupäeva. […]“.

3. Määrus (EL, Euratom) nr 608/2014

14. Perioodi osas pärast 1. jaanuari 2014 on nõukogu 26. mai 2014. aasta määruse (EL, Euratom) nr 608/2014, millega kehtestatakse Euroopa Liidu omavahendite süsteemi rakendusmeetmed, ( 9 ) artiklis 2 „Kontrolli- ja järelevalvemeetmed“ sätestatud: „1. Otsuse [2014/335] artikli 2 lõikes 1 osutatud omavahendeid kontrollitakse käesolevas määruses sätestatu kohaselt, ilma et see piiraks [määruse nr 1553/89 ( 10 )] […] kohaldamist. 2. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada otsuse 2014/335[…] artikli 2 lõikes 1 osutatud omavahendite kättesaadavaks tegemine komisjonile. 3. Kui kontrolli- ja järelevalvemeetmed käsitlevad otsuse 2014/335[…] artikli 2 lõike 1 punktis a osutatud traditsioonilisi omavahendeid, siis: a) liikmesriigid kontrollivad ja teevad järelepärimisi seoses nende omavahendite kindlaksmääramise ja kättesaadavaks tegemisega; […] c) komisjoni nõudmise korral kaasavad liikmesriigid komisjoni oma kontrollimistesse. Kui komisjon on kontrollimisse kaasatud, on tal käesoleva määruse kohaldamiseks vajalikus ulatuses juurdepääs tõendavatele dokumentidele, mis käsitlevad omavahendite kindlaksmääramist ja kättesaadavaks tegemist, ning nende dokumentidega seotud muudele asjakohastele dokumentidele; d) komisjon võib ise teostada kohapealseid kontrolle. Komisjonilt selliseks kontrolliks volituse saanud esindajatel on samasugune juurdepääs dokumentidele kui punktis c osutatud kontrollide puhul. Liikmesriigid aitavad korraldada selliseid kontrolle; […]“.

15. Määruse nr 608/2014 artikli 5 „Aruandlus traditsiooniliste omavahendite nõuetega seotud pettusjuhtumite ja eeskirjade eiramise kohta“ lõikes 1 on sätestatud: „Liikmesriik saadab kahe kuu jooksul pärast iga kvartali lõppu komisjonile kirjelduse nende avastatud pettusjuhtumite ja eeskirjade eiramiste kohta, millega seotud nõuete suurus on üle 10000 euro otsuse 2014/335[…] artikli 2 lõike 1 punktis a osutatud traditsiooniliste omavahendite puhul. Esimeses lõigus osutatud ajavahemiku jooksul esitab iga liikmesriik üksikasjalikud andmed nende pettusjuhtumite ja eeskirjade eiramiste olukorra kohta, millest on komisjonile juba teatatud, kuid millega seoses ei ole varem sissenõudmisest, tühistamisest või sissenõudmisest loobumisest teatatud.“

4. Määrus nr 1553/89

16. Määruse nr 1553/89 artikli 2 lõikes 1 on sätestatud: „Käibemaksu-omavahendite baas määratakse kindlaks [nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT 1977, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23)] […] artiklis 2 nimetatud maksustatavate tehingute põhjal […]“.

17. Nimetatud määruse artikli 3 lõikes 1 on sätestatud: „Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 6 kohaldamist, arvutatakse antud kalendriaasta käibemaksu-omavahendite baas nii, et liikmesriigis kõnealusel aastal laekunud käibemaksu netotulu kogusumma jagatakse sel aastal kohaldatud käibemaksumääraga.“

B. Tolliõigus

1. Ühenduse tolliseadustik

18. Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik ( 11 ), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 648/2005 ( 12 ) (edaspidi „ühenduse tolliseadustik“), artiklis 13 oli sätestatud: „1. Toll võib vastavalt kehtivates õigusaktides ettenähtud tingimustele teha mis tahes vajalikke kontrolle, et tagada tollieeskirjade ning teiste ühenduse ja kolmandate riikide vahel liikuvate kaupade sisenemist, väljumist, transiiti, edasitoimetamist ja eesmärgipärast kasutamist ning ühenduse staatust mitteomavate kaupade olemasolu reguleerivate õigusaktide nõuetekohane kohaldamine. Ühenduse õigusaktide nõuetekohase kohaldamise eesmärgil võib tollikontrolli läbi viia kolmandas riigis, kui rahvusvaheline leping näeb nii ette. 2. Tollikontroll, välja arvatud pisteline kontroll, põhineb riskianalüüsil ja kasutab automatiseeritud andmetöötluse meetodit eesmärgiga teha kindlaks ja määratleda risk ning arendada vajalikud meetmed selle hindamiseks siseriiklikul, ühenduse ja kus võimalik, rahvusvahelisel tasandil arendatud kriteeriumite põhjal. Ühise riskijuhtimise raamistiku kindlaks määramiseks ning ühiste kriteeriumite ja esmatähtsate kontrollitavate piirkondade kehtestamiseks kasutatakse komiteemenetlust. Liikmesriigid kehtestavad koostöös komisjoniga elektroonilise süsteemi riskijuhtimise rakendamiseks. 3. Kui kontrolle teevad peale tolli ka teised asutused, tuleb neid teha tihedas koostöös tolliga, võimaluse korral samal ajal ja samas kohas. […]“.

19. Ühenduse tolliseadustiku II jaotise 3. peatükis „Kauba tolliväärtus“ sisaldusid artiklid 28–36.

20. Selle seadustiku artiklis 29 oli sätestatud: „1. Imporditud kauba tolliväärtus on tehinguväärtus ehk ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajaduse korral korrigeeritud vastavalt artiklitele 32 ja 33 […]: […] 2. a) Lõike 1 kohaldamisel tehinguväärtuse aktsepteeritavust kindlaks määrates ei ole asjaolu, et ostja ja müüja on teineteisega seotud, iseenesest piisav põhjus tehinguväärtuse aktsepteerimata jätmiseks. Vajaduse korral uuritakse müügiga seotud asjaolusid ja tehinguväärtus aktsepteeritakse, kui ostja ja müüja seotus ei ole mõjutanud hinda. […] […] 3. a) Tegelikult makstud või makstav hind on kogu tasu, mida ostja on maksnud või maksab imporditud kauba eest müüjale või tema kasuks ja mis hõlmab kõiki tegelikult makstud või makstavaid tasusid, mida ostja on maksnud või maksab müüjale imporditud kauba müügi eeldusena või mida ostja on maksnud või maksab kolmandale isikule müüja kohustuse täitmiseks. […] […]“.

21. Nimetatud seadustiku artiklis 30 oli sätestatud: „1. Kui tolliväärtust ei ole võimalik määrata artikli 29 alusel, siis tuleb selle määramiseks kohaldada lõike 2 punktidest a, b, c ja d järjestuses esimest punkti, mille alusel saab tolliväärtust määrata […]. 2. Käesoleva artikli alusel määratud tolliväärtus on: a) identse kauba tehinguväärtus, mis on ühendusse eksportimiseks müüdud ja eksporditud samal ajal või ligikaudu samal ajal, kui see kaup, mille väärtust määratakse; b) sarnase kauba tehinguväärtus, mis on ühendusse eksportimiseks müüdud ja eksporditud samal ajal või ligikaudu samal ajal, kui see kaup, mille väärtust määratakse; c) väärtus, mis põhineb ühikuhinnal, millega imporditud kaupa või identset või sarnast imporditud kaupa on müüdud ühenduse piires kõige suuremas üldkoguses isikule, kes ei ole müüjaga seotud; d) arvutatud väärtus […] […]“.

22. Ühenduse tolliseadustiku artikkel 31 oli sõnastatud järgmiselt: „1. Kui imporditud kauba tolliväärtust ei ole võimalik määrata artiklite 29 või 30 alusel, määratakse see ühenduses kättesaadavate andmete alusel, kasutades meetodeid, mis on kooskõlas järgmiste põhimõtete ja üldsätetega: – 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe artikli VII rakendamise leping, – 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe artikkel VII, – käesolev peatükk. 2. Tolliväärtuse määramisel lõike 1 alusel ei tohi lähtuda: a) ühenduses toodetud kauba müügihinnast ühenduses; b) süsteemist, mis näeb ette kõrgema tolliväärtuse valiku kahest võimalikust väärtusest; c) kauba hinnast ekspordiriigi siseturul; d) muudest tootmiskuludest peale arvutatud väärtuste, mis on määratud identsele või sarnasele kaubale kooskõlas artikli 30 lõike 2 punktiga d; e) kauba hinnast eksportimisel riiki, mis ei ole ühenduse tolliterritooriumi osa; f) minimaalsest tolliväärtusest; g) suvalisest või fiktiivsest väärtusest.“

23. Selle seadustiku artiklis 68 oli sätestatud: „Et aktsepteeritud tollideklaratsioone kontrollida, võib toll: a) vaadata läbi tollideklaratsiooni ja selle lisaks olevad dokumendid. Toll võib nõuda, et deklarant esitaks tollideklaratsiooni andmete õigsuse kontrollimiseks muid dokumente; b) vaadata läbi kauba ja võtta sellest analüüsiks või üksikasjalikuks läbivaatamiseks proove ja näidiseid.“

24. Kõnealuse seadustiku artikkel 71 oli sõnastatud järgmiselt: „1. Tollideklaratsiooni kontrollimise tulemusi kasutatakse, kohaldades sätteid, millega reguleeritakse tolliprotseduuri, millele kaup on suunatud. 2. Kui tollideklaratsiooni ei kontrollita, kohaldatakse lõikes 1 nimetatud sätteid kõnealuse tollideklaratsiooni andmete alusel.“

25. Ühenduse tolliseadustiku artiklis 217 oli sätestatud: „1. Iga tollivõlast tuleneva impordi- või eksporditollimaksu summa […] arvutab toll niipea, kui on saanud vajalikud andmed, ja märgib selle arvestusdokumentidesse või mõnele muule samaväärsele teabekandjale (arvestuskanne). […] 2. Liikmesriigid määravad tollimaksu summa kohta arvestuskande tegemise üksikasjaliku korra. Selles korras võib olla erinevusi vastavalt sellele, kas silmas pidades asjaolusid, mis tõid kaasa tollivõla tekkimise, on toll sellest tuleneva maksusumma tasumises kindel või mitte.“

26. Selle seadustiku artikli 218 lõikes 1 oli sätestatud: „Kui tollivõlg tekib kauba mingile muule tolliprotseduurile kui osalise imporditollimaksudest vabastamisega ajutise impordi protseduurile suunatud kauba tollideklaratsiooni aktsepteerimisel või mõne muu samaväärse õigusliku mõjuga toimingu tagajärjel, tehakse tollivõlast tuleneva maksusumma kohta arvestuskanne niipea, kui see summa on arvutatud, ja hiljemalt teisel kauba vabastamisele järgneval päeval.“

27. Nimetatud seadustiku artikli 220 lõikes 1 oli sätestatud: „Kui tollivõlast tuleneva maksusumma kohta ei ole arvestuskannet tehtud kooskõlas artiklitega 218 ja 219 või kanne on tehtud tollivõla tekkimisel seaduse alusel tasumisele kuuluva tollimaksu summast väiksema summa kohta, tehakse tasumisele kuuluva või tasuda jääva tollimaksu summa kohta arvestuskanne kahe päeva jooksul alates kuupäevast, kui toll olukorrast teada saab ning kui tollil on võimalik tollivõla tekkimisel tasumisele kuuluv maksusumma välja arvutada ja võlgnik määrata (järelarvestuskanne). Tähtaega võib kooskõlas artikliga 219 pikendada.“

28. Sama seadustiku artiklis 221 oli sätestatud: „1. Niipea kui arvestuskanne on tehtud, teatatakse võlgnikule tollimaksu summa vastava korra kohaselt. […] 3. Võlgnikule ei teatata tollimaksu summat pärast seda, kui tollivõla tekkimise kuupäevast on möödunud kolm aastat. See ajavahemik katkestatakse artikli 243 kohase kaebuse esitamise hetkest kaebuse menetlemise ajaks. 4. Kui tollivõlg on tekkinud sellise toimingu tagajärjel, mis selle tegemise ajal oleks võinud kaasa tuua kriminaalmenetluse, võib kehtivate õigusaktidega ettenähtud tingimustel teatada võlgnikule summa pärast lõikes 3 nimetatud kolmeaastase ajavahemiku lõppemist.“

2. Liidu tolliseadustik

29. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik ( 13 ) (edaspidi „liidu tolliseadustik“), artiklis 3 on sätestatud: „Toll vastutab eelkõige liidu rahvusvahelise kaubanduse järelevalve eest ning aitab seeläbi kaasa õiglase ja avatud kaubanduse arendamisele, siseturu välisaspektide, ühise kaubanduspoliitika ja liidu muude kaubandusega seotud ühiste poliitikate rakendamisele ning üldise tarneahela turvalisuse tagamisele. Toll võtab meetmeid, mille eesmärk on eelkõige järgmine: a) kaitsta liidu ja selle liikmesriikide finantshuve; b) kaitsta liitu ebaausa ja ebaseadusliku kaubanduse eest, toetades samal ajal seaduslikku ettevõtlust; c) tagada liidu ja tema residentide turvalisus ja julgeolek ning keskkonnakaitse, asjakohasel juhul tihedas koostöös teiste ametiasutustega; ning d) säilitada sobiv tasakaal tollikontrolli ja seadusliku kaubanduse hõlbustamise vahel.“

30. Liidu tolliseadustiku artikkel 46 „Riskijuhtimine ja tollikontroll“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Toll võib läbi viia mis tahes tollikontrolle, mida ta peab vajalikuks. Tollikontroll võib eelkõige seisneda kauba läbivaatamises, proovide ja näidiste võtmises, deklaratsioonis või teatises esitatud teabe õigsuse ja täielikkuse kontrollimises ning dokumentide olemasolu, autentsuse, õigsuse ja kehtivuse kontrollimises, ettevõtjate raamatupidamise ja muude dokumentide läbivaatamises, veovahendite kontrollis, pagasi ja muu isikute poolt või isikutega kaasas või nende juures oleva kauba läbivaatamises, ametlike päringute tegemises ning muudes sellistes tegevustes. 2. Tollikontroll, välja arvatud pisteline kontroll, peab peamiselt põhinema elektrooniliste andmetöötlusvahendite abil läbi viidud riskianalüüsidel, mille eesmärk on määrata kindlaks ja hinnata riske ning välja arendada siseriiklikul, liidu ja võimaluse korral rahvusvahelisel tasandil väljatöötatud kriteeriumide põhjal vajalikud vastumeetmed. 3. Tollikontrollid toimuvad ühtse riskijuhtimise raamistikus, mis põhineb tolliametite vahelisel riskialase teabe vahetusel ja riskianalüüsi tulemustel ning millega määratakse kindlaks ühtsed riskikriteeriumid ja standardid, kontrollimeetmed ja kontrolli eelisvaldkonnad. Sellisel teabel ja kriteeriumidel põhinevaid kontrolle viiakse läbi ilma, et see piiraks teiste kontrollide läbiviimist kooskõlas lõikega 1 või muude kehtivate sätetega. 4. Tolliasutused tegelevad riskijuhtimisega, et eristada tollikontrolli või ‑järelevalve alla kuuluva kaubaga seotud riski taset ning otsustada, kas kaup peab läbima vastava tollikontrolli, ja kui see on nii, siis määrama kindlaks selle toimumise koha. Riskijuhtimine hõlmab selliseid rahvusvahelistel, liidu ja siseriiklikel allikatel ning strateegiatel põhinevaid tegevusi nagu andmete ja teabe kogumine, riski hindamine ja analüüsimine, meetmete määramine ja võtmine ning protsessi ja selle tulemuste korrapärane jälgimine ja läbivaatamine. 5. Tolliasutused vahetavad riskiteavet ja riskianalüüside tulemusi, kui: a) tolliasutuse hinnangul on riskid olulised ja tollikontroll vajalik ning kontrolli tulemused näitavad, et riski põhjustav sündmus on toimunud; või b) kontrolli tulemused ei näita, et riski põhjustav sündmus on toimunud, kuid asjaomane tolliasutus leiab, et oht kujutab endast suurt riski mujal liidus. 6. Lõikes 3 osutatud ühiste riskikriteeriumide ja ‑standardite, kontrollimeetmete ja kontrolli eelisvaldkondade kehtestamisel võetakse arvesse kõiki järgmisi punkte: a) proportsionaalsus riskiga; b) kontrolli kohaldamise vajaduse pakilisus; c) tõenäoline mõju kaubavoole, üksikutele liikmesriikidele ja kontrollimisressurssidele. 7. Lõikes 3 osutatud ühised riskikriteeriumid ja ‑standardid sisaldavad kõiki järgmisi punkte: a) riskide kirjeldus; b) riskifaktorid või ‑näitajad, mida kasutatakse kaupade või ettevõtjate tollikontrolliks valimisel; c) tolliasutuste läbiviidava tollikontrolli olemus; d) punktis c osutatud tollikontrolli kohaldamise kestus. 8. Kontrolli eelisvaldkonnad hõlmavad teatavaid tolliprotseduure, kaubaliike, marsruute, transpordiliike või ettevõtjaid, kelle suhtes rakendatakse teatava ajavahemiku jooksul ulatuslikumat riskianalüüsi ja tollikontrolli, ilma et see mõjutaks muid tolli poolt läbiviidavaid tavapäraseid kontrolle.“

31. Liidu tolliseadustiku artikli 53 „Valuuta konverteerimine“ lõikes 1 on sätestatud: „Pädevad asutused avaldavad ja/või teevad internetis kättesaadavaks kohaldatava vahetuskursi, kui valuuta konverteerimine on vajalik ühel järgmistest põhjustest: a) kauba tolliväärtuse määramiseks kasutatavad tegurid on avaldatud muus vääringus kui selle liikmesriigi vääring, kus tolliväärtus määratakse; b) kauba tariifse klassifikatsiooni ning impordi- ja eksporditollimaksu suuruse, sealhulgas ühises tollitariifistikus esitatud piirväärtuste määramiseks nõutakse euro väärtust omavääringus.“

32. Selle seadustiku artiklites 70 ja 74 sisalduvad kaupade tolliväärtust puudutavad normid, mis vastavad sisuliselt neile, mis sisaldusid ühenduse tolliseadustiku artiklites 29–31.

33. Liidu tolliseadustiku artikli 101 lõike 1 kohaselt määrab toll, kes vastutab koha eest, kus tollivõlg tekib või loetakse tekkinuks kooskõlas selle seadustiku artikliga 87, tasumisele kuuluva impordi- või eksporditollimaksu summa niipea, kui on saanud vajaliku teabe.

34. Kõnealuse seadustiku artikli 103 „Tollivõlaga seotud piirangud“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud: „1. Ühestki tollivõlast ei teatata võlgnikule pärast tollivõla tekkimise kuupäevale järgneva kolmeaastase perioodi lõppu. 2. Kui tollivõlg tekib sellise toimingu tagajärjel, mille alusel võis selle toimingu tegemise ajal algatada kriminaalasja, pikendatakse lõikes 1 sätestatud kolmeaastast tähtaega kooskõlas siseriiklike õigusaktidega minimaalselt viie aastani ja maksimaalselt kümne aastani.“

35. Liidu tolliseadustiku artikli 105 „Arvestuskande tegemise aeg“ lõikes 3 on sätestatud: „Kui tollivõlg tekib lõikes 1 sätestamata juhtudel, tehakse tasumisele kuuluva impordi- või eksporditollimaksu summa arvestuskanne 14 päeva jooksul alates kuupäevast, mil tollil on võimalik määrata kõnealuse impordi- või eksporditollimaksu summa ja teha otsus.“

36. Selle seadustiku artiklis 188 „Tollideklaratsiooni õigsuse kontrollimine“ on sätestatud: „Toll võib aktsepteeritud tollideklaratsiooni andmete õigsuse kontrollimiseks: a) vaadata läbi tollideklaratsiooni ja selle lisadokumendid; b) nõuda deklarandilt muude dokumentide esitamist; c) vaadata läbi kaupa; d) võtta kauba analüüsiks või üksikasjalikuks läbivaatamiseks proove.“

37. Nimetatud seadustiku artiklis 191 „Õigsuse kontrollimise tulemused“ on sätestatud: „1. Tollideklaratsiooni õigsuse kontrollimise tulemusi kasutatakse seda tolliprotseduuri reguleerivate sätete kohaldamiseks, millele kaup on suunatud. 2. Kui tollideklaratsiooni õigsust ei kontrollita, kohaldatakse lõiget 1 kõnealuses tollideklaratsioonis esitatud andmetest lähtudes. 3. Tolli poolt läbiviidava õigsuse kontrollimise tulemustel on ühesugune tõenduslik jõud kogu liidu tolliterritooriumil.“

3. ÜTSi rakendussätted

38. Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse nõukogu määruse nr 2913/92 rakendussätted ( 14 ), mida on muudetud komisjoni 25. juuli 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1335/2003 ( 15 ) (edaspidi „ÜTSi rakendussätted“), artiklis 181a on sätestatud: „1. Toll ei pea importkauba tolliväärtust tehinguväärtuse meetodil kindlaks määrama, kui kooskõlas lõikes 2 ettenähtud korraga kahtleb toll põhjendatult selles, kas deklareeritud väärtus väljendab seadustiku artiklis 29 osutatud makstud või makstavat kogusummat. 2. Kui tollil on lõikes 1 kirjeldatud kahtlus, võib ta paluda lisateavet vastavalt artikli 178 lõikele 4. Kui need kahtlused püsivad, peab toll enne lõpliku otsuse tegemist teatama asjaomasele isikule, soovi korral kirjalikult, nende kahtluste põhjendused ning andma talle vastuväidete esitamiseks piisava võimaluse. Lõplik otsus ja selle põhjendused saadetakse asjaomasele isikule kirjalikult.“

39. ÜTSi rakendussätete artikli 248 lõikes 1 on sätestatud: „Kauba vabastamisel tehakse deklaratsioonis esitatud andmete põhjal kindlaksmääratud imporditollimaksude kohta arvestuskanne. Kui toll on seisukohal, et tollikontrolli tulemusena võib imporditollimaksu summa olla suurem kui deklaratsiooni andmete põhjal kindlaksmääratud summa, nõuab toll tagatise esitamist, mis on piisav deklaratsiooni andmete põhjal kindlaksmääratud summa ja hiljem tasumisele kuuluda võiva lõppsumma vahe tasumiseks. Deklarant võib siiski nõuda, et tagatise esitamise asemel tehakse tollimaksu arvestuskanne viivitamata selle tollimaksu summa kohta, mis võib hiljem tasumisele kuuluda.“

4. LTSi rakendusmäärus

40. Komisjoni 24. novembri 2015. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/2447, millega nähakse ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013 (millega kehtestatakse liidu tolliseadustik) teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad (edaspidi „LTSi rakendusmäärus“) ( 16 ), artikli 48 „Tariifide vahetuskurssi käsitlevad sätted“ lõikes 1 on sätestatud: „Kui see on tolliseadustiku artikli 53 lõike 1 punkti b kohaselt vajalik, fikseeritakse euro väärtus kord kuus. Kasutatav vahetuskurss on viimane Euroopa Keskpanga poolt enne kuu eelviimast päeva kindlaksmääratud valuutakurss ja seda kohaldatakse kogu järgneva kuu jooksul. Kui aga kuu alguses kohaldatav kurss erineb rohkem kui 5% võrra Euroopa Keskpanga poolt enne sama kuu 15. kuupäeva kindlaksmääratud valuutakursist, kohaldatakse alates 15. kuupäevast kuni kuu lõpuni viimatinimetatud kurssi.“

41. LTSi rakendusmääruse artiklis 140 „Deklareeritud tehinguväärtuste aktsepteerimata jätmine“, millega rakendatakse liidu tolliseadustiku artikli 70 lõiget 1, on sätestatud: „1. Kui tollil on põhjendatud kahtlus, kas deklareeritud tehinguväärtus väljendab tolliseadustiku artikli 70 lõikes 1 osutatud makstud või makstavat kogusummat, võib ta paluda deklarandil esitada täiendavat teavet. 2. Kui kahtlusi ei hajutatud, võib toll otsustada, et kauba väärtust ei saa määrata vastavalt tolliseadustiku artikli 70 lõikele 1.“

42. LTSi rakendusmääruse artiklis 144 „Varumeetod“, millega rakendatakse liidu tolliseadustiku artikli 74 lõiget 3, on sätestatud: „1. Tolliväärtuse määramisel tolliseadustiku artikli 74 lõike 3 kohaselt võib tolliseadustiku artiklis 70 ja artikli 74 lõikes 2 sätestatud meetodite kohaldamisel kasutada mõistlikku paindlikkust. Sel viisil kindlaksmääratud väärtus peaks võimalikult suures ulatuses põhinema varem määratud tolliväärtustel. 2. Kui tolliväärtust ei ole võimalik määrata lõike 1 alusel, tuleb kasutada muid sobivaid meetodeid. Sel juhul ei määrata tolliväärtust ühelgi järgmisel alusel: a) liidu tolliterritooriumil toodetud kauba müügihind liidu tolliterritooriumil; b) süsteem, mille puhul kasutatakse tolliväärtuse määramiseks kahe võimaliku väärtuse hulgast kõrgemat; c) kauba hind ekspordiriigi siseturul; d) muud tootmiskulud peale arvutatud väärtuste, mis on määratud identsele või sarnasele kaubale kooskõlas tolliseadustiku artikli 74 lõike 2 punktiga d; e) kauba hind selle eksportimisel kolmandasse riiki; f) minimaalsed tolliväärtused; g) suvalised või fiktiivsed väärtused.“

43. LTSi rakendusmääruse artiklis 244 „Tagatise esitamine“, millega rakendatakse liidu tolliseadustiku artiklit 191, on sätestatud: „Kui toll leiab, et tollideklaratsiooni õigsuse kontrollimisest tulenev impordi- või eksporditollimaksu või muude tasutavate maksude summa võib olla suurem kui tollideklaratsiooni andmetest tulenev summa, võib kauba vabastamine sõltuda tagatise esitamisest, mis on piisav deklaratsiooni andmete põhjal kindlaksmääratud summa ja hiljem tasumisele kuuluda võiva lõppsumma vahe tasumiseks. Deklarant võib siiski nõuda, et tagatise esitamise asemel teatatakse viivitamata kauba pealt hiljem tasumisele kuuluda võivast tollivõlast.“

C. Käibemaksuõigus

44. Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi ( 17 ), mida on muudetud nõukogu 25. juuni 2009. aasta direktiiviga 2009/69/EÜ ( 18 ) (edaspidi „direktiiv 2006/112“), artikli 2 lõikes 1 on sätestatud: „Käibemaksuga maksustatakse järgmisi tehinguid: […] b) kaupade ühendusesisene soetamine tasu eest liikmesriigi territooriumil: i) maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb, või mittemaksukohustuslasest juriidilise isiku poolt, kui müüja on maksukohustuslane ja tegutseb sellena […] […] d) kaupade import.“

45. Selle direktiivi artikli 73 kohaselt „on maksustatavaks väärtuseks kõik tasuna käsitatav, mille tarnija või teenuse osutaja soetajalt, teenuse saajalt või kolmandalt isikult nimetatud tehingute eest on saanud või saab“.

46. Selle direktiivi artiklis 83 on sätestatud: „Kaupade ühendusesisese soetamise korral määratakse maksustatav väärtus kindlaks samade näitajate põhjal, mida 2. peatüki kohaselt kasutatakse maksustatava väärtuse kindlaksmääramiseks samade kaupade liikmesriigi territooriumil toimuva tarne puhul. Selliste tehingute korral, mida loetakse artiklites 21 ja 22 nimetatud kaupade ühendusesisese soetamisega samaväärseteks, moodustab maksustatava väärtuse kaupade või muude sarnaste kaupade ostuhind või ostuhinna puudumisel omahind, mis määratakse kindlaks nende tehingute toimumise ajal.“

47. Direktiivi 2006/112 artikkel 85 on sõnastatud järgmiselt: „Kaupade impordil moodustab maksustatava väärtuse ühenduse kehtivate õigusaktide kohaselt kindlaksmääratud tolliväärtus.“

48. Selle direktiivi artikli 86 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt: „Maksustatava väärtuse hulka arvatakse, juhul kui need juba ei sisaldu maksustatavas väärtuses: a) väljaspool impordi liikmesriiki ning seoses impordiga tasutavad maksud, tollimaksud, lõivud ja muud tasud, välja arvatud tasumisele kuuluv käibemaks; b) kõrvalkulud, nagu komisjoni-, pakkimis-, veo- ja kindlustuskulud, mis on tekkinud enne kaupade jõudmist esimesse sihtkohta impordi liikmesriigi territooriumil, ja kõrvalkulud, mis on tekkinud seoses veoga teise ühenduses asuvasse sihtkohta, kui see koht on maksustatava teokoosseisu tekkimise hetkel teada.“

49. Direktiivi 2006/112 artiklis 87 on sätestatud: „Maksustatava väärtuse hulka ei arvata: a) varase maksmise puhul tehtavaid hinnaalandusi; b) soetajale võimaldatud hinnaalandusi ega maksevähendeid, mille ta sai impordi ajal.“

50. Selle direktiivi artiklis 138 on sätestatud: „1. Liikmesriigid vabastavad käibemaksust kaubatarned, mille müüja, soetaja või nende nimel tegutsev isik lähetab või veab sihtkohta väljaspool enda territooriumi, kuid ühenduse territooriumil, teisele maksukohustuslasele või mittemaksukohustuslasest juriidilisele isikule, kes sellena tegutseb, muus liikmesriigis kui kaupade lähetamise või veo alguse liikmesriigis. 2. Lisaks lõikes 1 nimetatud tarnetele vabastavad liikmesriigid käibemaksust järgmised tehingud: […] c) kaubatarne, mis seisneb kaupade teise liikmesriiki üleviimises, millele oleks kohaldatud lõikes 1 ja punktides a ja b sätestatud maksuvabastust, kui see oleks sooritatud teise maksukohustuslase eest.“

51. Kõnealuse direktiivi artiklis 143 on sätestatud: „1. Liikmesriigid vabastavad käibemaksust järgmised tehingud: […] d) kui kolmandalt territooriumilt lähetatud või veetud kaubad imporditakse muusse liikmesriiki kui lähetamise või veo sihtliikmesriiki, siis liikmesriigid vabastavad sellise impordi käibemaksust juhul, kui selliste kaupade tarne artiklis 201 määratletud või tunnustatud importija poolt, kes on kohustatud käibemaksu tasuma, on käibemaksust vabastatud vastavalt artiklile 138; […] 2. Lõike 1 punktiga d ette nähtud maksuvabastust kohaldatakse juhul, kui kaupade importimisele järgneb artikli 138 lõike 1 ja lõike 2 punkti c kohaselt käibemaksust vabastatud kaubatarne, kuid üksnes siis, kui importija on importimisel impordiliikmesriigi pädevatele asutustele esitanud vähemalt järgmise teabe: a) importijale impordiliikmesriigis väljastatud käibemaksukohustuslasena registreerimise number või tema maksuesindajale, kes on kohustatud käibemaksu tasuma, impordiliikmesriigis väljastatud käibemaksukohustuslasena registreerimise number; b) sellise kliendi, kellele kaubad vastavalt artikli 138 lõikele 1 tarnitakse, teises liikmesriigis väljastatud käibemaksukohustuslasena registreerimise number, või importija enda käibemaksukohustuslasena registreerimise number, mis on väljastatud kaupade lähetamise või veo sihtliikmesriigis, kui kaubad viiakse üle vastavalt artikli 138 lõike 2 punktile c; c) tõend, et imporditud kaubad kavatsetakse vedada või lähetada impordiliikmesriigist teise liikmesriiki. Liikmesriigid võivad siiski sätestada, et punktis c nimetatud tõend esitatakse pädevatele asutustele üksnes nende taotluse korral.“

III. Asjaolud ja kohtueelne menetlus

A. Vaidluse asjaolud

52. Euroopa Liit kaotas 2005. aasta 1. jaanuarist kõigist Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmesriikidest, sealhulgas Hiinast, pärit tekstiilitoodete ja rõivaste suhtes kohaldatavad impordikvoodid.

53. Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) saatis 20. aprillil 2007 liikmesriikidele vastastikuse abi teate 2007/015, teavitamaks neid Hiinast imporditud tekstiilitoodete ja jalatsite väärtuse alahindamise riskidest.

54. Ühelt poolt kutsus OLAF selles teates kõiki liikmesriike üles väärtuse alahindamisele viidata võivate märkide avastamiseks analüüsima eelkõige Hiinast saabuvate tekstiilitoodete ja jalatsite importi ning teiselt poolt tegema sellise impordi tollivormistuse käigus kohaseid kontrolle.

55. Aitamaks liikmesriikidel alahinnatud väärtusega tekstiilitoodete ja jalatsite saadetisi avastada, töötas OLAF seepeale koostöös komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskusega (edaspidi „JRC“) välja kogu liitu hõlmavatel andmetel põhineva riskihindamise meetodi (edaspidi „OLAFi metoodika“). Selle meetodi puhul arvutatakse kõigepealt välja kõigi Hiinast imporditud ja tollitariifistiku kombineeritud nomenklatuuri gruppidesse 61–64 kuuluvate tekstiilitoodete ja jalatsite ( 19 ) korrigeeritud keskmised hinnad. Korrigeeritud keskmised hinnad arvutatakse, lähtudes Hiinast pärit asjaomaste toodete impordi kuuhindadest 48‑kuulise perioodi jooksul, mis võetakse statistika‑andmekogust Comext, mis on Eurostati hallatav rahvusvahelise kaubanduse võrdlusandmete kogu. Need hinnad väljendavad kombineeritud nomenklatuuri kõigi 495 asjasse puutuva kaheksakohalise kaubakoodi lõikes kauba väärtust kilogrammi kohta, täpsustades päritoluriigi ja sihtkohariigi liidus. Seejärel arvutatakse 28 liikmesriigi korrigeeritud keskmiste hindade aritmeetilise keskmise (kaalumata keskmise) leidmise teel kogu liidu keskmine (EL‑28 korrigeeritud keskmine hind) ( 20 ). Nende keskmiste hindade arvutamisel ei võeta arvesse äärmuslikke ehk tavatult kõrgeid ja madalaid väärtusi, mistõttu nimetatakse neid „korrigeeritud“ keskmisteks hindadeks. Viimaks arvutatakse väärtus, mis vastab 50%-le keskmisest korrigeeritud hinnast ning mis on kilogrammi hinnana väljendatud „minimaalne aktsepteeritav hind“, mida kasutatakse lävendina, millest lähtudes saavad liikmesriigid tuvastada impordil deklareeritud eriti madalad väärtused ja seega kõrge riskiga impordid.

56. Vastastikuse abi teade AM/2009/001, mille OLAF saatis 23. jaanuaril 2009, puudutas operatsiooni Argus ehk üht kuuekuulist operatsiooni, mille raames oli OLAF otsustanud jälgida kolmandatest riikidest, ent põhiliselt Aasiast pärit tekstiilitoodete ja jalatsite tarneid ning edastada liikmesriikidele kord kuus loetelu tolliväärtuse seisukohast kahtlastena tuvastatud eelmise kuu importidest. Selles teates palus OLAF, et liikmesriigid annaksid talle nelja kuu jooksul teada kahtlaste tarnete tuvastamise meetmete võtmisest, tuvastaksid kõrge riskiga tarned ning teeksid OLAFi teatiste alusel tollivormistusjärgseid kontrolle.

57. Komisjoni maksunduse ja tolliliidu peadirektoraadi juhtimisel ning kõigi liikmesriikide, sealhulgas Ühendkuningriigi osalusel 2011. aastal läbi viidud prioriteetse kontrollimeetme Discount (edaspidi „prioriteetne kontrollimeede Discount“) raames kasutati minimaalseid aktsepteeritavaid hindasid kahtlustäratavalt madala tolliväärtusega Hiinast pärit tekstiilitoodete ja jalatsite importide tuvastamiseks ja kontrollimiseks.

58. OLAF juhtis 2014. aastal ühist tollioperatsiooni nimega Snake, mille operatiivetapp toimus 17. veebruarist kuni 17. märtsini 2014 ja milles osalesid kõik liikmesriigid ning Hiina tolliasutused. Viimased kaasati selleks, et saada ekspordideklaratsioonid, mis võimaldaksid asjaomaste toodete liitu importimisel deklareeritud väärtust kontrollida. Operatsiooni Snake lõpparuandes kutsuti liikmesriike üles jätkama selle operatsiooni käigus kasutatud minimaalsetel aktsepteeritavatel hindadel põhinevate riskiprofiilide kasutamist.

59. Selle operatsiooni raames kõnealuste riskiprofiilide põhjal läbi viidud kontrollide tulemusel tuvastasid Ühendkuningriigi asutused 24 ettevõtja puhul täiendava tollimaksukohustuse seoses 2011. aasta novembri ja 2014. aasta novembri vahelise kolmeaastase perioodi jooksul toimunud importidega.

60. Ühendkuningriigis 27.–31. oktoobrini 2014 läbi viidud kontrollkäigu 14‑11‑1 raames uuris komisjon riskianalüüsi vorme, vastastikuse abi teatisi ja 24 juhuslikult valitud imporditehingut, millest 23 olid kantud B-arvestusse.

61. 2014. aasta novembri ja 2015. aasta veebruari vahelisel ajal tegid Ühendkuningriigi asutused 24 maksusumma tagantjärgi sissenõudmise korraldust, edastades asjaomastele ettevõtjatele makseteatised, mille kohta kasutatakse nimetust „makseteatis C18“ (edaspidi „Snake C18 makseteatis“), mis hiljem tühistati.

62. OLAF algatas 16. jaanuaril 2015. aastal juurdluse, mis keskendus konkreetselt teatud liikmesriikidele, sealhulgas Ühendkuningriigile, ning hõlmas ajavahemikku alates 2013. aastast.

63. Aastatel 2013–2016 viisid Her Majesty’s Revenue and Customs (Ühendkuningriigi maksu- ja tolliamet, edaspidi „HMRC“) ning Ühendkuningriigi piiripolitsei läbi operatsiooni Badminton. See peamiselt käibemaksupettusi puudutanud operatsioon kasvas välja ühest kriminaalmenetlusest, mis puudutas nelja suurt ettevõtjat, kes importisid Hiinast pärit asjaomaseid tooteid „tolliprotseduuri 42“ alusel ehk sellise protseduuri alusel, mille puhul tasutakse tollimaksud importimisel, ent käibemaks tuleb tasuda hiljem sihtliikmesriigis (edaspidi „tolliprotseduur 42“) ( 21 ).

64. Ühendkuningriik osales 2015. aasta veebruari ja 2016. aasta juuli vahelisel ajal kümnel OLAFi korraldatud nõupidamisel, mis puudutasid Hiinast pärit tekstiilitoodete ja jalatsite väärtuse alahindamist.

65. OLAF korraldas 19. ja 20. veebruaril 2015 esimese kahepoolse nõupidamise HMRCga, et arutada operatsiooni Snake järeltegevusi ning korrigeeritud keskmiste hindade kasutamist alahinnatud tolliväärtuse riski indikaatorina. Selle nõupidamise käigus avaldas OLAF, et võimaliku pettuse teel alahinnatud väärtusega kaupade impordimaht ei ole vähenenud ning statistikast ilmneb, et teistes liikmesriikides võetud meetmete tõttu tõmbab Ühendkuningriik ligi veelgi rohkem pettusega seotud tarneid. HMRC märkis omalt poolt, et nad plaanivad operatsiooni Snake käigus ja nende endi analüüsi põhjal tuvastatud ettevõtjatele teha korraldused, millega nõutakse neilt sisse kokku enam kui 800 miljoni naelsterlingi (GBP) ulatuses käibemaksu ja tollimakse, mille tasumisest nad on kõrvale hoidnud.

66. Kavatsust need maksusummad sisse nõuda kordas Ühendkuningriik OLAFi korraldusel ja liikmesriikide asutuste osavõtul 25. ja 26. veebruaril 2015. aastal toimunud ad hoc nõupidamisel, kus käsitleti „väärtuse alahindamises seisnevaid pettusi“. Sellel nõupidamisel andis OLAF eelkõige „tungiva soovituse“, et liikmesriigid kasutaksid võimalike alahinnatud väärtusega saadetiste tuvastamiseks kohaseid riskifiltreid, nõuaksid kahtlasena tuvastatud saadetiste puhul tagatisi ning viiksid tolliväärtuse tuvastamiseks läbi uurimisi. Samuti kirjeldas OLAF võimalike alahinnatud väärtusega kaupade impordi tõttu ja eelkõige Ühendkuningriigi kaudu toimunud impordiga seoses kogu liidu lõikes potentsiaalselt laekumata jäänud omavahendite mahtu ( 22 ).

67. OLAF edastas 16. juunil 2015 vastastikuse abi teate 2015/013, milles palus liikmesriikidel võtta tarvitusele kõik vajalikud ettevaatusabinõud, et kaitsta liidu finantshuve Hiinast pärit alahinnatud väärtusega tekstiilitoodete ja jalatsite impordi riski vastu.

68. Ühendkuningriik käivitas 2015. aasta mais väärtuse alahindamises seisnevate pettustega võitlemiseks operatsiooni nimega Breach. Ühendkuningriigi sõnul oli üheks selle operatsiooni eesmärgiks määrata pärast 24 Snake C18 makseteatise tühistamist operatsiooni Snake käigus avastatud alahinnatud väärtusega kaupade tolliväärtus ja nõuda sisse traditsiooniliste omavahendite summad, mille tasumisest oli kõrvale hoitud. See operatsioon hõlmas eelkõige kahtlaste saadetistega seotud kauba vabastamisele eelnevaid kontrolle ja järelkontrollkäike, dokumentide analüüsi, auditeid ja kontrolle, asjaomaste müügitehingute ärilise sisu hindamist ning importija, ekspediitorite ja teiste ettevõtjate omavaheliste sidemete uurimist, aga ka pettuste tuvastamise eesmärgil importijate teadlikkuse tõstmisele suunatud meetmeid. Väidetavalt viidi läbi umbes kolmkümmend kauba vabastamisele eelnevat kontrolli ning võeti proove. Koostati mitu C18 makseteatist. Kohtuistungil kinnitas Ühendkuningriik, et selle operatsiooni raames käivitatud meetmeid rakendatakse jätkuvalt.

69. OLAF korraldas 28. juulil 2015 teise kahepoolse nõupidamise HMRCga. Viimane märkis eelkõige, et ta jätkab – vajaduse korral kohtus – menetlust enam kui 800 miljoni naelsterlingi sissenõudmiseks ning on operatsiooni Breach raames pannud kokku erinevate valdkondade ekspertidest koosneva töörühma, mille eesmärk on uurida pettusi hõlmavate tehingutega seotud importijate olukorda. HMRC sõnul takistanuks aga keskmistel hindadel põhinevate riskiindikaatorite kasutamine Ühendkuningriigi impordimahtusid arvesse võttes eesmärgi saavutamist ja olnuks ebaproportsionaalne.

70. OLAF korraldas 3. veebruaril 2016 kolmanda kahepoolse nõupidamise HMRCga, kes avaldas, et Ühendkuningriik kontrollis operatsiooniga Snake seotud 16 konkreetset ettevõtjat. OLAF soovitas veel kord HMRC‑l kasutada minimaalsel aktsepteeritaval hinnal põhinevaid üleliidulisi riskiindikaatoreid. Ta rõhutas alahinnatud väärtusega kaupadena käsitatavate kaupade suurt osakaalu Ühendkuningriigi impordis, mis tingib arvestatavas mahus tollimaksude laekumata jäämise.

71. OLAF korraldas 22. ja 23. märtsil 2016 neljanda kahepoolse nõupidamise HMRCga. OLAF kinnitas veel kord üleliiduliste riskiindikaatorite kui impordiga seotud ennetusmeetme rakendamise kasulikkust ning pakkus välja praktilisi võimalusi, kuidas Ühendkuningriigi asutused neid järk‑järgult rakendada saaksid. OLAF osutas veel kord toonasele olukorrale, millest nähtus, et laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite maht suurenes Ühendkuningriigis peamiselt tolliprotseduuri 42 kuritarvitamisest tingituna.

72. Ühel 2016. aasta juulis toimunud kahepoolsel nõupidamisel tutvustas OLAF aruannet, kust nähtus, et laekumata jäävate traditsiooniliste omavahendite maht Ühendkuningriigis kasvab.

73. Prantsusmaa asutused tutvustasid ühel 18. ja 19. septembril 2016. aastal toimunud mitmepoolsel nõupidamisel nende poolt kümne liikmesriigi (sh Ühendkuningriigi) osalusel ja OLAFi abiga läbi viidud operatsiooni Octopus tulemusi. Selle operatsiooni lõpparuandest tuleneb, et väärtuse alahindamises seisnenud pettuste taga olid organiseeritud kuritegelikud võrgustikud. Tollideklaratsioonides oli kauba saajana peaaegu alati märgitud mõni kohustusi rikkuv ettevõtja või n‑ö fööniksettevõtja. Samuti leidsid Prantsusmaa asutused, et enamiku veetud kaupade puhul, mida Prantsusmaal eelnevalt kindlaksmääratud kriteeriumide alusel kontrolliti, oli Ühendkuningriigis tolliprotseduuril 42 kauba väärtust pettuse teel alahinnatud.

74. 2016. aasta oktoobris viisid Ühendkuningriigi asutused läbi katselise operatsiooni, millele pandi nimeks Samurai ja mille fookuses olid kahe ettevõtja imporditehingud, kusjuures need ettevõtjad lõpetasid oma tegevuse kohe, kui HMRC nende tollideklaratsioonide õigsuse kahtluse alla seadis.

75. 1. märtsil 2017 lõpetas OLAF Ühendkuningriiki imporditud kaupade väärtuse alahindamist puudutava juurdluse ja koostas aruande (edaspidi „OLAFi aruanne“), mille kohaselt hoidsid Ühendkuningriiki kaupu importijad võltsitud arveid, fiktiivseid arveid ja ebaõigete andmetega tollideklaratsioone esitades kõrvale suurte tollimaksusummade tasumisest. OLAF tõi esile, et aastatel 2013–2016 kasvas Ühendkuningriiki läbivate kaupade puhul väärtuse alahindamisega seotud petuskeemide maht oluliselt. See ajavahemik langes kokku ajaga, mil teistes liikmesriikides rakendati vastavalt OLAFi soovitusele korrigeeritud keskmiste hindade meetodil põhinevaid riskiprofiile.

76. Selle aruande kohaselt kasvas ebapiisava kontrolli tõttu kõnealusel ajavahemikul Ühendkuningriigi kaudu toimuvate impordipettuste hulk märkimisväärselt. 2016. aastal deklareeriti 50% Ühendkuningriiki imporditud Hiinast pärit tekstiilitoodetest ja jalatsitest minimaalsetest aktsepteeritavatest hindadest madalama tolliväärtusega, ning samas oli 80% laekumata jäänud omavahendite mahust tingitud Ühendkuningriiki imporditud tekstiilitoodete ja jalatsite väärtuse alahindamisest.

77. Lisaks sellele on OLAFi aruandes täpsustatud, et selle pettuse taga olid kogu liidus tegutsenud organiseeritud kuritegelikud ühendused. Enamik Ühendkuningriiki imporditud kaubast seondus tarnetega, mis olid mõeldud tekstiilitoodete ja jalatsite mustale turule teistes liikmesriikides. Valdav osa sellise kauba impordist toimus tolliprotseduuri 42 kuritarvitamise teel ( 23 ). Niisiis leidis OLAF, et olulises mahus hoiti kõrvale ka kaupade lõppsihtkohaks olevates liikmesriikides, eelkõige Saksamaal, Hispaanias, Prantsusmaal ja Itaalias, tasumisele kuuluva käibemaksu tasumisest. OLAF rõhutas, et Ühendkuningriik ei kohaldanud minimaalsetel aktsepteeritavatel hindadel põhinevaid riskiprofiile, nagu ta oli soovitanud, ning teostas impordil kohast tollikontrolli üksnes ühe kuu jooksul operatsiooni Snake käigus ( 24 ).

78. Selle aruande kohaselt lubas Ühendkuningriik seega alahinnatud väärtusega Hiinast pärit tekstiilitooted ja jalatsid ilma tollikontrolli tegemata vabasse ringlusesse, mistõttu oluline osa tollimaksust jäi kogumata ja liidu eelarvesse üle kandmata. OLAF arvutas oma aruandes välja sellest tingituna aastatel 2013–2016 laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu ( 25 ). Konkreetsemalt määras ta kõigi asjasse puutuvate toodete kombineeritud nomenklatuuri koodide lõikes kindlaks alahinnatud väärtusega kaupade (milleks loeti kaubad, mille tolliväärtus oli deklareeritud asjaomasest minimaalsest aktsepteeritavast hinnast madalamana) koguse (kilogrammides) ning kõnealuse toote deklareeritud väärtuse ja asjaomase korrigeeritud keskmise hinna (EL‑28 korrigeeritud keskmine hind) vahe, misjärel kohaldas selle vahe suhtes kehtivat tollimaksumäära. Selles kontekstis soovitas OLAF HMRC‑l võtta kõik kohased meetmed kõnealuse summa sissenõudmiseks ja kohaldada riskiindikaatoreid.

79. Komisjoni volitatud ametnikud viisid 2016. aasta novembri ja 2018. aasta oktoobri vahelisel ajal traditsiooniliste omavahendite üle tehtavat kontrolli ja järelevalvet käsitleva määruse nr 608/2014 sätete alusel läbi viis kontrolli, mis puudutasid eelkõige väärtuse alahindamist.

80. Kontrolli 16‑11‑1 käigus, mis toimus 14.–18. novembrini 2016, tegi komisjon – olles enne tuvastanud, et B‑arvestuses tühistatud tollimaksusummad vastasid neile täiendavatele maksuvõlgadele, mille sissenõudmiseks oli algul esitatud 24 operatsiooni Snake raames tuvastatud alahinnatud väärtusega importi käsitlevat Snake C18 makseteatist, mis aga hiljem kehtetuks tunnistati – Ühendkuningriigi asutustele ettepaneku määrata kindlaks kõigi asjaomaste impordideklaratsioonide tolliväärtus, arvutada ümber neilt väärtustelt tasumisele kuuluvad täiendavad maksusummad, kanda vastavad võlad B‑arvestusse ning nõuda asjaomased summad võimalikult kiiresti sisse.

81. Samuti küsis ta nimetatud asutustelt, kas nad kasutasid alahinnatud väärtusega kaupade impordi tuvastamiseks OLAFi välja töötatud korrigeeritud keskmiste hindade meetodit, kas nad teostasid tollivormistuse käigus kauba füüsilist kontrolli ja kas nad nõudsid süstemaatiliselt tasumisele kuuluda võivaid maksusummasid hõlmava tagatise esitamist vastavalt ÜTSi tolliseadustiku rakendussätete artikli 248 lõikele 1.

82. 8.–12. mail 2017 läbi viidud kontrolli 17‑11‑1 käigus valis komisjon kohapealse kontrolli tarbeks välja 12 impordideklaratsiooni, mis olid esitatud 2017. aasta esimese kvartali jooksul ning kus oli näidatud kauba eriliselt madal väärtus. Uurimine kinnitas, et nende deklaratsioonidega hõlmatud 12 kaubapartiid olid liidus vabasse ringlusesse lubatud ilma neid kontrollimata ja ilma tagatiseta. Ühendkuningriigi asutused kinnitasid, et OLAFi poolt 2014. aastal pärast operatsiooni Snake ning hiljem uuesti kontrolli 16‑11‑1 aruandes nõutud meetmeid nad ei rakendanud. Nad selgitasid, et see oli põhiliselt tingitud nende õigusnõustajate hinnangust, mille kohaselt ei olnud ühtki aktsepteeritavat hindamismeetodit võimalik kasutada. Sellegipoolest uuris kõnealuseid importe operatsiooni Breach raames moodustatud töörühm.

83. 13.–17. novembril 2017 toimunud kontrolli 17‑11‑2 käigus uuris komisjon viit eriti madala väärtusega ning juba operatsiooni Snake raames võimalike pettuse toimepanijatena tuvastatud importijat puudutavat impordideklaratsiooni, võttes aluseks ühe 24st selle operatsiooni tulemusel väljastatud ja kokku 62003024,23 naelsterlingi suurust summat puudutavast Snake C18 makseteatisest. Erinevatele impordideklaratsioonidele vastavate võlgade tuvastamine osutus aga võimatuks, millega oli HMRC hinnangul põhjendatav nende võlgade tühistamine.

84. Selle kontrolli käigus teatasid Ühendkuningriigi asutused komisjoni ametnikele, et HMRC käivitas alates 12. oktoobrist 2017 operatsiooni Swift Arrow. Ühendkuningriik selgitas, et selle operatsiooni raames kasutatavate riskiprofiilide aluseks ei olnud OLAFi määratletud lävendid, vaid HMRC poolt üksnes Ühendkuningriigi impordi alusel kehtestatud lävendid või riskiprofiilid. Neid profiile kasutati siiski üksnes mõnede eelnevalt pettustega seotud äritegevuses osalejatena tuvastatud ettevõtjate suhtes. Nende riskiprofiilide alusel tuvastatud konteinereid kontrollivad Ühendkuningriigi asutused tollivormistuse käigus füüsiliselt. Kui need asutused leiavad, et deklareeritud väärtus ei ole põhjendatud, nõuavad nad enne kauba vabastamist tagatise maksmist.

85. Kontrolli 18‑11‑1 käigus, mis viidi läbi 16.–20. aprillil 2018, kontrollisid komisjoni ametnikud 25 impordideklaratsiooni, mis puudutasid perioodi 12. oktoobrist 2017 – mil algas operatsioon nimega Swift Arrow – kuni 31. detsembrini 2017. Tõdeti, et HMRC välja töötatud riskiprofiilide alusel tuvastati 25st äärmiselt madalat väärtust kajastavast deklaratsioonist üksnes seitse ning ülejäänud 18 konteinerit lubati vabasse ringlusesse ilma tolliväärtust kahtluse alla seadmata. Ühendkuningriigi asutused märkisid, et pärast operatsiooni Swift Arrow käivitamist on riskiprofiili kohandatud nii, et see hõlmaks rohkem ettevõtjaid, kombineeritud nomenklatuuri koode ja tolliterritooriumile sisenemise kohti, mis tähendab, et kui asjaomane import oleks toimunud 2018. aasta aprillis, oleks profiili alusel tuvastatud veel üksteist deklaratsiooni.

86. Lisaks väitsid need asutused, et mitmed väljavalitud ettevõtjad katkestasid importimise kohe, kui nad riskiprofiilidesse lisati, nende kaupa enne selle vabastamist kontrolliti ja neilt enne kauba vabastamist tagatise maksmist nõuti.

87. Need asutused keeldusid aga avaldamast operatsiooni Swift Arrow raames nõutud tagatiste suuruse kindlaks määramisel ja tollimaksu tollivormistusjärgseks sissenõudmiseks tehtavate korralduste ehk Snake C18 makseteatiste koostamisel HMRC kasutatava arvutusmeetodi üksikasju.

88. Operatsiooni Breach raames koostas Ühendkuningriik 2018. aasta mais C18 makseteatisi (edaspidi „Breach C18 makseteatis“) kogusummas 25 miljonit naelsterlingit perioodi kohta, mis ulatus aastani 2015.

89. Kontrolli 18‑11‑2 käigus, mis viidi läbi 8.–12. oktoobril 2018, keeldusid Ühendkuningriigi asutused sellest jätkuvalt. Seevastu kinnitasid nad, et nad olid 2018. aasta aprillis tuvastanud kokku 19434197,73 naelsterlingi ulatuses täiendava maksu tasumise kohustuse seitsme ettevõtja puhul, kellest enamikku oli vaadeldud juba operatsiooni Snake käigus.

B. Kohtueelne menetlus

90. 24. märtsi ja 28. juuli 2017. aasta kirjades päris komisjon Ühendkuningriigilt aru OLAFi aruande pinnalt võetavate meetmete kohta. Komisjon märkis, et ta ei ole Ühendkuningriigilt saanud konkreetset täiendavat teavet ning miski ei anna alust arvata, et liikmesriik on võtnud kohased meetmed aruandes tuvastatud väärtuse alahindamises seisnevate pettuste tõkestamiseks. Komisjon märkis, et vastupidise teabe puudumisel on tal kohustus nõuda, et Ühendkuningriik teeks kättesaadavaks traditsiooniliste omavahendite summa, mis vastab OLAFi kindlaks määratud laekumata jäänud vahendite mahule (millest on maha arvatud sissenõudmiskulud).

91. Ühes kolmest 28. juuli 2017. aasta kirjast palus komisjon end teavitada meetmetest, millega Ühendkuningriigi asutused on reageerinud kontrolli 16‑11‑1 aruandele, korrates seejuures oma taotlust teha talle kättesaadavaks 24 Snake C18 makseteatise tühistamiseni viinud õiguslik hinnang ning kõigi nende 24 toimikuga seotud maksuarvestus, sealhulgas tollivõlgade tuvastamiseks tehtud arvutused.

92. Ühendkuningriik vastas neile kirjadele 8. augusti ja 12. oktoobri 2017. aasta kirjadega. OLAFi raporti kohta märkis Ühendkuningriik kõigepealt, et väärtuse alahindamisega seotud probleemiga võitlemiseks on võetud selliseid meetmeid nagu operatsiooni Breach käivitamine. Pealegi ei nõua liidu õigus mingisuguse konkreetse kontrollimudeli kasutamist, mistõttu peab iga liikmesriik ise otsustama, kuidas seaduse täitmine tagada. Lisaks sellele ei ole kauba vabastamisele eelneva kontrolli meetmed, sealhulgas tagatiste nõudmine, iseenesest tõhusamad kui sellised tollivormistusjärgsed meetmed, mis on välja töötatud Ühendkuningriigis. Kuivõrd OLAFi metoodika aluseks on kogu liitu hõlmavad andmed, ei ole see metoodika Ühendkuningriigi jaoks ei usaldusväärne ega sobiv. See mudel on kritiseeritav, mistõttu on Ühendkuningriik välja töötanud oma lähenemisviisi, mille puhul OLAFi metoodika vigu ei esine. Reageerimise kohta kontrolli 16‑11‑1 aruandele märkis Ühendkuningriik järgmiseks, et 24 Snake C18 makseteatise tühistamise ja vastavate summade B-arvestusest kustutamise põhjuseks oli see, et ta ei suutnud imporditud kaupade tegelikku väärtust tõendada, ent eksperdirühm tegeleb selle probleemi lahendamisega operatsiooni Breach raames. Viimaks kordas Ühendkuningriik, et ta ei saa rahuldada Snake C18 makseteatiste tühistamiseni viinud HMRC õigusliku hinnangu kättesaadavaks tegemise taotlust, osutades seejuures advokaadi ja kliendi vahelise kutsesaladuse kaitse ja konfidentsiaalsusega seotud põhjustele.

93. Komisjon saatis 9. märtsil 2018 Ühendkuningriigile ametliku kirja.

94. Ühendkuningriik vastas sellele 22. juuni 2018. aasta kirjaga. Viimati nimetatud kirja lisas palus liikmesriik, et talle edastataks OLAFi aruande täielik versioon, kuna temal oli sellest aruandest üksnes mittetäielik versioon, ning et komisjon vastaks tema üksikasjalikele küsimustele, mis puudutasid nõutavate traditsiooniliste omavahendite summa arvutamiseks kasutatud meetodit.

95. Komisjon esitas Ühendkuningriigile 24. septembril 2018 põhjendatud arvamuse, milles ta vastas eelkõige selle liikmesriigi 22. juuni 2018. aasta kirja lisas esitatud taotlustele ning määras vastamiseks kahekuulise tähtaja.

96. Kuna komisjon ette nähtud tähtaja jooksul Ühendkuningriigilt põhjendatud arvamuse kohta vastust ei saanud, tegi ta 19. detsembril 2018 otsuse esitada Euroopa Kohtule käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, olles Ühendkuningriigile 18. detsembril 2018. aastal teatanud, et teeb selle otsuse järgmisel päeval.

97. 9. jaanuaril 2019. aastal toimus Ühendkuningriigi asutuste ja komisjoni tehniline koosolek, mille käigus tutvustas üks nõustamisettevõtja oma järeldusi, mis sisaldusid Ühendkuningriigi tellitud aruandes.

98. Põhjendatud arvamusele esitas Ühendkuningriik komisjonile 11. veebruaril 2019. aastal vastuse, mis koosnes kaaskirjast ja lisast, mis sisaldas ühe nõustamisettevõtja aruannet.

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

99. Leides, et Ühendkuningriigi esitatud argumendid ei lükka ümber põhjendatud arvamuses esitatud etteheiteid, esitas komisjon 7. märtsil 2019 käesoleva hagi.

100. Belgia Kuningriik, Eesti Vabariik, Kreeka Vabariik, Läti Vabariik, Portugali Vabariik ja Slovakkia Vabariik (edaspidi „menetlusse astujad“) esitasid menetlusse astujate seisukohad Ühendkuningriigi toetuseks.

101. Ühendkuningriik esitas 6. juuni 2020. aasta kirjas taotluse menetlustoimingute tegemiseks või menetlust korraldavate meetmete võtmiseks, et Euroopa Kohus kohustaks komisjoni vastama reale küsimustele, millest mõned olid esitatud juba teabetaotlustes, mille Ühendkuningriik oli komisjonile saatnud 22. juuni 2018. aasta ja 22. märtsi 2019. aasta kirjades. 11. aprilli 2019. aasta kirjas taotles Ühendkuningriik, et Euroopa Kohus nõuaks komisjonilt vastamist 22. märtsi 2019. aasta taotluses (edaspidi „ümbersõnastatud teabetaotlus“) ( 26 ) esitatud küsimustele.

102. Euroopa Kohus esitas 14. oktoobri 2020. aasta kirjas komisjonile ja Ühendkuningriigile küsimused, millele palus vastata kirjalikult. Pooled vastasid sellele 16. novembri 2020. aasta kirjalikes avaldustes.

103. 8. detsembril 2020. aastal toimus kohtuistung, kus esitasid oma suulised seisukohad ühelt poolt Ühendkuningriik, keda toetasid Eesti Vabariik, Läti Vabariik ja Portugali Vabariik, ning teiselt poolt komisjon. Pooltel paluti kohtukõnes keskenduda käesoleva ettepaneku eelmises punktis mainitud vastuste sisule.

V. Poolte nõuded

104. Hagis palub komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et – kuna Ühendkuningriik ei kajastanud raamatupidamisarvestuses tollimaksu täpseid summasid ega teinud kättesaadavaks traditsiooniliste omavahendite ja [käibemaksupõhiste] omavahendite täpset summat seoses teatavate tekstiilitoodete ja jalatsite impordiga Hiinast, rikkus ta otsuse 2014/335 artiklitest 2 ja 8, otsuse 2007/436 artiklitest 2 ja 8, määruse nr 609/2014 artiklitest 2, 6, 9, 10, 12 ja 13, määruse nr 1150/2000 artiklitest 2, 6, 9, 10, 11 ja 17, määruse nr 1553/89 artiklist 2 ning liidu tolliseadustiku artikli 105 lõikest 3 ja ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõikest 1 tulenevaid kohustusi; – tingituna ELL artikli 4 lõikest 3, ELTL artiklist 325 ja artikli 310 lõikest 6, liidu tolliseadustiku artiklitest 3 ja 46, ühenduse tolliseadustiku artiklist 13, ÜTSi rakendussätete artikli 248 lõikest 1, LTSi rakendusmääruse artiklist 244 ning direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punktidest b ja d, artiklitest 83 ja 85–87 ning artikli 143 lõike 1 punktist d ja lõikest 2 tulenevate kohustuste rikkumisest – [on [laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite maht], mis tuleb liidu eelarve jaoks kättesaadavaks teha (millest on maha arvatud sissenõudmiskulud): – 2017. aastal (kuni 11. oktoobrini 2017 kaasa arvatud) 496025324,30 eurot; – 2016. aastal 646809443,80 eurot; – 2015. aastal 535290329,16 eurot; – 2014. aastal 480098912,45 eurot; – 2013. aastal 325230822,55 eurot; – 2012. aastal 173404943,81 eurot; – 2011. aastal 22777312,79 eurot;] ( 27 ) – kuna Ühendkuningriik ei esitanud kogu teavet, mida komisjon vajas laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite summa kindlaksmääramiseks, ega esitanud HMRC õigustalituse õigusliku arvamuse sisu, mida temalt taotleti, ega selle otsuse põhjendusi, mille tulemusena tühistati kindlakstehtud tollivõlad, siis rikkus ta ELL artikli 4 lõikest 3 ning määruse 608/2014 artikli 2 lõikest 2 ja lõike 3 punktist d tulenevaid kohustusi ning – mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.

105. Ühendkuningriik palub Euroopa Kohtul: – tunnistada hagi täielikult või osaliselt vastuvõetamatuks; – teise võimalusena tuvastada, et – Ühendkuningriik ei ole rikkunud pettustega võitlemise kohustust ei traditsiooniliste omavahendite ega lojaalse koostööga seoses; – Ühendkuningriigi võetud meetmed ei mõjutanud liidu eelarvet, mistõttu ei pea Ühendkuningriik liidule mis tahes summat hüvitama; – kolmanda võimalusena – kui Euroopa Kohus tuvastab, et mõne konkreetse kohustuse rikkumine tõi liidu jaoks kaasa vahendite laekumata jäämise – anda Ühendkuningriigile võimalus hinnata ja deklareerida tema vastutuse tuvastamisest tulenevate täiendavate traditsiooniliste omavahendite maht, määramata ise kindlaks laekumata jäänud vahendite mahule vastavat summat; – neljanda võimalusena – juhul kui Euroopa Kohus otsustab laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahtu puudutava taotluse läbi vaadata – käsitleda Ühendkuningriigi poolt sellele mahule antud hinnangut; – viienda võimalusena – juhul kui Euroopa Kohus Ühendkuningriigi valitud metoodikat heaks ei kiida – „asuda seisukohale, et hinnangu andmisel laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahule peab komisjon lähtuma liikmesriigi vastu esitatavate kahju hüvitamise hagide suhtes kohaldatavast tõendamisstandardist, mida ta teinud ei ole“; – jätta käibemaksu-omavahenditega seotud nõue rahuldamata, kuna selle esitamiseks puudub õiguslik alus ja nõutava summa suuruse arvestus ning – mõista kohtukulud välja komisjonilt.

106. Kõik menetlusse astunud liikmesriigid paluvad sisuliselt hagi rahuldamata jätta. Slovakkia Vabariik ja Portugali Vabariik paluvad lisaks sellele mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

VI. Hagi

107. Enne komisjoni poolt hagi põhjendustes esitatud väidete käsitlemist tuleb võtta seisukoht Ühendkuningriigi poolt kostja vastuses esitatud vastuvõetamatuse väidete kohta (jagu A). Sisulistes küsimustes jaguneb see hagi põhimõtteliselt neljaks väiteks. Esiteks väidab komisjon, et rikkumise perioodi jooksul ei võtnud Ühendkuningriik meetmeid liidu finantshuvide kaitseks ning sellise tegevusetusega rikuti nii liidu finantshuvide kaitse ja pettustevastase võitlusega seotud üldisi kohustusi kui ka tolliasutuste kohustust võtta meetmed liidu finantshuvide kaitseks, teostada kontrolle lähtuvalt riskianalüüsist ja nõuda tagatiste andmist (jagu B). Teiseks leiab komisjon, et Ühendkuningriik on rikkunud omavahendeid käsitlevate õigusaktide sätteid, kuivõrd imporditud kaupade tollimaksusid ei arvestatud õigesti ning neile maksudele vastavaid omavahendite summasid ei määratud kindlaks ega tehtud liidu eelarve jaoks kättesaadavaks siis, kui seda oleks tulnud teha (jagu C). Kolmandaks tuleb käsitleda ELL artikli 4 lõikes 3 nimetatud lojaalse koostöö kohustuse rikkumist puudutavat argumenti (jagu D). Neljandaks väidab komisjon sisuliselt, et kuna Ühendkuningriik ei määranud tõhusate kontrollimeetmete puudumisest tingituna alahinnatud väärtusega kaupade importimisel õigesti nende tolliväärtust, rikkus ta käibemaksualaseid õigusakte ega teinud liidu eelarve jaoks kättesaadavaks kõiki käibemaksu-omavahendeid (jagu E).

A. Vastuvõetavus

108. Kostja vastuses on Ühendkuningriik esitanud viit liiki vastuvõetamatuse väited, mis puudutavad esiteks kaitseõiguste rikkumist kohtueelses ja Euroopa Kohtu menetluses, teiseks kohtueelse menetluse normide rikkumist ja hagiavalduse nõuetele mittevastavust seoses käibemaksu arvestamisega tolliprotseduuri 42 alusel ( 28 ), kolmandaks komisjonipoolset õiguspärase ootuse, õiguskindluse, estoppel’i ja lojaalse koostöö põhimõtete rikkumist, neljandaks seda, et ELTL artikli 258 alusel ei ole võimalik nõuda summade kättesaadavaks tegemist, ning viiendaks seda, et 1. mai 2015. aasta ja 11. oktoobri 2017. aasta vahelise perioodi osas on hagi esitamine ennatlik.

109. Viies vastuvõetamatuse väide on olemuslikult seotud tollimaksule vastavate omavahendite summade ette nähtud tähtaja jooksul kindlaks määramist ja liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tegemist puudutava teise väite sisuliste argumentide käsitlemisega. Selle vastuvõetamatuse väite raames esitatud Ühendkuningriigi argumentidega, mis puudutavad seda, et 1. mai 2015. aasta ja 11. oktoobri 2017. aasta vahelist perioodi puudutavas osas on hagi esitatud ennatlikult, soovitakse tegelikult vaidlustada teiste väite raames ette heidetavat rikkumist ning vähendada nende traditsiooniliste omavahendite mahtu, mille laekumata jäämise tuvastamist komisjon taotleb. Niisiis panen ette analüüsida viiendat vastuvõetamatuse väidet teise sisulise väite käsitlemise raames.

110. Seega tuleb kõigepealt käsitleda nelja esimesse liiki kuuluvaid vastuvõetamatuse väiteid, et teha kindlaks, kas käesolev komisjoni esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi on vastuvõetav.

1. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab Ühendkuningriigi kaitseõiguste väidetavat rikkumist kohtueelses ja Euroopa Kohtu menetluses

111. Ühendkuningriik väidab sisuliselt, et käesolev hagi on vastuvõetamatu, kuna nii kohtueelses menetluses kui Euroopa Kohtu menetluses on rikutud tema kaitseõigusi.

112. Kõigepealt tuleb ühelt poolt tähele panna, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tulenevalt on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele liikmesriigile ühtaegu võimalus täita liidu õigusest tulenevaid kohustusi ja esitada komisjoni etteheidetele tõhusalt vastuväiteid ( 29 ). Selle menetluse nõuetekohasus on EL toimimise lepinguga taotletud oluline tagatis mitte üksnes asjaomase liikmesriigi õiguste kaitseks, vaid ka tagamaks, et võimaliku kohtumenetluse vaidluse ese oleks selgelt määratletud ( 30 ).

113. Pealegi, kuigi põhjendatud arvamuses tuleb seostatult ja üksikasjalikult esitada põhjused, mis viisid komisjoni järeldusele, et asjaomane liikmesriik on jätnud täitmata aluslepingust tulenevad kohustused, ei saa sellised ranged üksikasjalikkuse nõuded kehtida ametliku kirja suhtes, sest see võib sisaldada ainult etteheidete esialgset lühikokkuvõtet. Miski ei takista komisjonil põhjendatud arvamuses üksikasjalikult esitamast etteheiteid, mida ta on ametlikus kirjas palju üldisemalt juba maininud ( 31 ).

114. Kohtumenetlusega seoses tuleneb teisalt väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artikli 258 alusel esitatud hagis tuleb väited esitada ühtselt ja täpselt, et liikmesriik ja Euroopa Kohus saaksid täpselt aru liidu õiguse väidetava rikkumise ulatusest, mis on vajalik tingimus selleks, et nimetatud riik saaks tulemuslikult esitada oma vastuväited ja Euroopa Kohus saaks väidetud rikkumise esinemist kontrollida ( 32 ). Konkreetsemalt peab komisjoni hagi sisaldama selget ja üksikasjalikku kirjeldust põhjustest, mis on viinud komisjoni veendumuseni, et liikmesriik on rikkunud mõnda aluslepingutest tulenevat kohustust ( 33 ).

115. Sellest kohtupraktikast lähtudes tuleb kindlaks teha, kas komisjon on kohtueelses menetluses ja käesolevas menetluses Ühendkuningriigi kaitseõiguste järgimise taganud.

116. Esiteks leiab Ühendkuningriik, et tema kaitseõigusi rikuti, kuna komisjon ei rahuldanud piisavas ulatuses ei tema esimest teabetaotlust ( 34 ) ega ümbersõnastatud teabetaotlust, eelkõige mis puudutab teavet, mis oli vajalik selleks, et see liikmesriik saaks kontrollida, kuidas on arvutatud traditsiooniliste omavahendite summa, mida komisjon hagiga nõuab.

117. Vasturepliigis leiab Ühendkuningriik, et ka komisjoni repliigis esitatud üksikasjalikud tehnilised andmed ei võimalda tal ikkagi selle summa arvestust kontrollida. Jätkuvalt on olulisi küsitavusi, mis puudutavad komisjoni poolt andmete korrigeerimiseks kasutatud meetodit ja seda, kas Ühendkuningriigile kättesaadavad koondamata andmed on vastavuses päeva kaupa koondatud andmetega, mida on laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu arvestamisel kasutanud komisjon, ehk andmekogu Surveillance 2 andmetega.

118. Ühendkuningriik leiab, et esitades ühe osa nõutud andmetest hilinenult alles koos repliigiga, on komisjon rikkunud tema kaitseõigusi ja lojaalse koostöö põhimõtet. Samuti vaidlustab ta selle, et komisjon keeldus talle andmast teavet teiste liikmesriikide poolt kõnealuste väärtuse alahindamises seisnevate pettuste vastu võitlemiseks võetud meetmete kohta. Need andmed oleksid olnud talle vajalikud, et kaitsta end komisjoni väidete vastu, et teistes liikmesriikides võeti kohased meetmed, mis andsid tulemusi alahinnatud väärtusega kaupade impordi vastu võitlemisel. Samuti oleksid need andmed olnud asjasse puutuvad selleks, et teha kindlaks, kas Ühendkuningriik on meetmete võtmisel oma kaalutlusõigust nõuetekohaselt teostanud ja kas need meetmed kujutavad endist mõistlikku lähenemisviisi asjaomaste pettustega võitlemiseks ning selleks, et esitada oma argumendid Ühendkuningriigi asutuste eksliku tegevuse ja traditsiooniliste omavahendite puuduliku arvestamise vahelise põhjusliku seose kohta.

119. Teiseks heidab Ühendkuningriik komisjonile ette seda, et viimane võttis temalt võimaluse tutvuda kõigi enda kaitsmiseks vajalike andmetega, kuivõrd komisjon ei esitanud liikmesriigile nõutavat teavet oma arvutuste kohta, mis puudutasid traditsioonilisi omavahendeid aastatel 2011–2014.

120. Minu arvates tuleb need argumendid tagasi lükata.

121. Seoses vastuvõetamatuse väitega, mis puudutab 22. juuni 2018. aasta ametlikule kirjale saadetud vastusele lisatud teabetaotlusele vastamata jätmist, tuleb tõdeda, et 23. septembri 2018. aasta põhjendatud arvamuses ( 35 ) on komisjon sellele taotlusele sõnaselgelt vastanud.

122. Vastuses ametlikule kirjale heitis liikmesriik komisjonile konkreetsemalt ette seda, et 1. märtsi 2017. aasta OLAFi aruande lisa 2 ei olnud täielik ja sellest puudus mitu lehekülge. Sellega seoses selgitas komisjon põhjendatud arvamuses, et see lisa asendati OLAFi 1. märtsi 2017. aasta aruande lisaga 7, kus sisaldus kogu OLAFi kasutatud metoodikat puudutav teave. Komisjon lisas, et lisa 2 aluseks olid dokumendid, mis anti liikmesriigile 28. juulil 2015 toimunud OLAFi ja Ühendkuningriigi nõupidamisel. Põhjendatud arvamuses kajastas komisjon OLAFi metoodikat niisiis kahe OLAFi aruande lisas 7 esitatud dokumendi ( 36 ) kujul, kusjuures need dokumendid olid lisatud ka Euroopa Kohtule esitatud hagiavaldusele.

123. Sellest järeldub, et põhjendatud arvamus sisaldas kõiki seda lisade asendamist puudutavaid selgitusi ning minu hinnangul ei muutunud selle asendamise tõttu põhjendatud arvamuses Ühendkuningriigi vastu esitatud väited arusaamatuks. Seetõttu ei saa asuda seisukohale, et see takistas nimetatud liikmesriigil kaitseõiguste teostamist.

124. Lisaks sellele väidab Ühendkuningriik, et tema kaitseõigusi rikuti seeläbi, et komisjon ei vastanud tema ümbersõnastatud teabetaotlusele, mis esitati komisjonile pärast käesoleva hagi esitamist ehk pärast 7. märtsi 2019. See väide jaguneb sisuliselt neljaks etteheiteks.

a) Korrigeeritud keskmist hinda, minimaalset aktsepteeritavat hinda ja laekumata jäänud omavahendite hinnangulist mahtu puudutavate arvutustega seotud andmete edastamine

125. Selle esimese etteheitega heidab Ühendkuningriik ette seda, et komisjon ei andnud talle korrigeeritud keskmist hinda, minimaalset aktsepteeritavat hinda ja laekumata jäänud omavahendite hinnangulist mahtu puudutavate arvutuste tegemisel kasutatud andmeid ega arusaadavat teavet selle kohta, kuidas ta neid andmeid kasutas.

126. Sellega seoses tuleb tõdeda, et vastused ümbersõnastatud teabetaotluses sisalduvatele küsimustele, mis puudutasid korrigeeritud keskmise hinna ja minimaalsete aktsepteeritavate hindade ning laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite hinnangulise mahu arvutamist, on komisjon andnud oma repliigis. Nimelt selgitab komisjon seal, et kõik EL‑28 korrigeeritud keskmise hinna ja laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite hinnangulise mahu välja selgitamiseks kasutatud andmed, eelkõige allalaetud andmestik DL 53, on Ühendkuningriigile JRC veebisaidi Theseus ( 37 ) kaudu kogu aeg kättesaadavad olnud, kuna nimetatud liikmesriigil oli täielik juurdepääs sellele saidile juba 2010. aastal, kuivõrd ta tegi selle alusel simulatsioone ( 38 ). Konkreetsemalt on OLAFi aruande lisas 7 sisalduvates aruannetes ( 39 ) esiteks selgitatud korrigeeritud keskmise hinna ja minimaalse aktsepteeritava hinna arvutamisel kasutatud metoodikat ja eelkõige andmete „puhastamist“, samuti laekumata jäänud summa hindamist (st hinnaerinevust deklareeritud hinna ja korrigeeritud keskmise hinna vahel), teiseks on seal esitatud loetelu korrigeeritud keskmistest hindadest, mida kasutati iga konkreetse tootekategooria puhul, kolmandaks on seal antud ülevaade sellest, kuidas saada veebisaidilt Theseus teave EL‑28 korrigeeritud keskmiste hindade kohta ning neljandaks on seal esile toodud põhjused, miks otsustati määrata minimaalseks aktsepteeritavaks hinnaks 50% keskmisest korrigeeritud hinnast. Lisaks sellele on OLAFi aruande lisa 7 lisatud hagiavaldusele lisana 35 ( 40 ) ning komisjon on sellele viidanud oma põhjendatud arvamuses. Seega ilmneb, et need andmed ja dokumendid olid Ühendkuningriigile teada ning tal oli vajaduse korral võimalik nende alusel komisjoni tehtud arvutusi kontrollida. Laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahu hindamisel aluseks võetud kaubamahtudega seoses palus Ühendkuningriik koopiat kõigist andmekogu Surveillance 2 andmetest, et ta saaks need laekumata jäänud summad ise välja arvutada. Tegemist on, nagu komisjon selgitas, komisjoni välja töötatud andmekoguga, kus süstematiseeritakse eelkõige kaubamahtusid puudutavaid andmeid, mille on esitanud liikmesriigid ise. Komisjon selgitas repliigis, et need andmed põhinevad eranditult Ühendkuningriigi poolt komisjoni talitustele edastatud impordiandmetel, mis on lihtsalt kantud sellesse andmekogusse ( 41 ).

127. Vasturepliigis möönis Ühendkuningriik, et teave, mille komisjon repliigis esitas, annab piisava vastuse neile kahele teabetaotlusele. Sellegipoolest on ta kriitiline selle teabe sedavõrd hilise esitamise suhtes. Sellega seoses tuleb eelmises punktis esitatud selgitusi arvesse võttes tõdeda, et teave selle kohta, kuidas komisjon korrigeeritud keskmisi hindasid ja minimaalseid aktsepteeritavaid hindasid arvutas, samuti selle kohta, kuidas ta hindas laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahtu, oli Ühendkuningriigile edastatud (ning seega talle teada), nagu ilmneb OLAFi aruande lisas 7 sisalduvatest selgitustest. Seetõttu ei saa asuda seisukohale, et repliigiga seotud teabe näol on tegemist uue teabega.

128. Seega, kuna komisjoni kasutatud andmed sisaldusid Ühendkuningriigile kättesaadavates dokumentides ning komisjon on käesoleva kohtumenetluse käigus ja enne seda selgitanud, kuidas on sellel liikmesriigil võimalik need andmed kätte saada ja komisjoni arvutusi kontrollida, tuleb asuda seisukohale, et kogu teave, mida Ühendkuningriik oma ümbersõnastatud teabetaotluses EL‑28 korrigeeritud keskmiste hindade, minimaalsete aktsepteeritavate hindade ja laekumata jäänud omavahendite mahu kohta nõudis, oli talle juba kättesaadav.

b) Snake C18 makseteatiste alusel aastate 2011–2014 kohta tehtud arvutusi puudutavad andmed

129. Selle teise etteheitega heidab Ühendkuningriik kostja vastuses komisjonile ette seda, et talle ei olnud kättesaadavad kõik enda kaitsmiseks vajalikud andmed, kuivõrd 2014. aastast varasemad tollideklaratsioonid olid hävitatud, sest neid säilitati vaid neli aastat. Lisaks sellele nõudis Ühendkuningriik ümbersõnastatud teabetaotluses teavet, mis puudutas komisjoni poolt aastate 2011–2014 kohta tehtud arvutusi.

130. Tuleb aga märkida, et oma vasturepliigi lisas ( 42 ) on Ühendkuningriik esitanud Euroopa Kohtule tabeli 23 tema poolt tehtud Snake C18 makseteatiste kohta, koopiad neist teatistest ning tema arvutusi sisaldavad arvutustabelid. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab aastate 2011–2014 kohta Snake C18 makseteatiste alusel tehtud arvutustega seotud teavet, ei saa seega põhjendatud olla. Peale selle, kuigi Ühendkuningriik soovib vaidlustada makseteatiste alusel tehtud komisjoni arvutuste põhjendatust, püüab ta tegelikult kahtluse alla seada hinnangut, mille komisjon andis selle perioodiga seotud laekumata jäänud traditsiooniliste omavahendite mahule. See leiab aga käsitlemist käesoleva hagi teise väite raames, mis puudutab traditsiooniliste omavahendite ja nende hindamisega seotud sätete rikkumist.

c) Teadlikkus OLAFi metoodika kasutamist puudutavast teiste liikmesriikide praktikast

131. Selle kolmanda etteheitega soovib Ühendkuningriik teada, milline on teiste liikmesriikide praktika OLAFi metoodika kasutamisel riskianalüüsi vahendina selleks, et otsustada, kas kaupa enne selle vabastamist kontrollida (või mitte).

132. Kuigi teiste liikmesriikide tegevuse võrdlev analüüs võiks osutuda huvipakkuvaks Ühendkuningriigi valikute mõistlikkuse hindamisel, ei saa teiste liikmesriikide sellekohase praktika analüüs mõjutada Ühendkuningriigi kaitseõiguste teostamist ega käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi tulemust. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa liikmesriik nimelt EL toimimise lepingust tulenevate kohustuste rikkumist põhjendada asjaoluga, et ka teised liikmesriigid on oma kohustusi rikkunud või neid jätkuvalt rikuvad ( 43 ). Käesoleva, Ühendkuningriigi vastu esitatud hagi vastuvõetavust ei vääraks ka see, kui ilmneks, et teiste liikmesriikide praktika, mis puudutab OLAFi metoodika kasutamist riskianalüüsi vahendina selleks, et otsustada, kas kaupa enne selle vabastamist kontrollida (või mitte), osutub erinevaks.

d) Alahinnatud väärtusega kaupade laadi ja nende sihtkohaliikmesriiki puudutavate tõendite taotlus

133. Selle neljanda etteheitega taotleb Ühendkuningriik alahinnatud väärtusega kaupade laadi ja nende sihtkohaliikmesriiki puudutavate tõendite esitamist.

134. Seejuures näib, et Ühendkuningriik soovib selle etteheitega tegelikult vaidlustada vastavalt omavahendite mahu hindamist ja käibemaksu-omavahendeid käsitlevate sätete rikkumist puudutava teise ja kolmanda väite põhjendatust. Nimelt seatakse selles etteheites tegelikult kahtluse alla komisjoni seisukoht osas, mis puudutab tema hinnangute andmisel aluseks võetud kaupade laadi ja nende võimalikku sihtkohariiki. Lisaks sellele tuleb minu arvates nõustuda komisjoniga, kes väidab käesolevas menetluses arvesse võetud kaupade laadi ja mahtu puudutavate andmete puudumisega seotud etteheite ümber lükkamiseks, et andmed, mille komisjon põhjendatud arvamuses ja hagis aluseks võttis, on Ühendkuningriik ise andmebaasi Surveillance 2 esitanud ( 44 ). Seetõttu ei ole võimalik tuvastada mingisugust kaupade laadi ja nende sihtkohaks olevat liikmesriiki puudutavate andmete puudumisega seotud kaitseõiguste rikkumist.

135. Eeltoodut silmas pidades tuleb Ühendkuningriigi esimene vastuvõetamatuse väide, mis puudutab kaitseõiguste rikkumist nii kohtueelses menetluses kui Euroopa Kohtu menetluses, tagasi lükata.

2. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab kohtueelse menetluse normide rikkumist ja hagiavalduse nõuetele mittevastavust seoses tolliprotseduuriga 42

136. Ühendkuningriik leiab, et kuna komisjon ei edastanud talle ei kohtueelses menetluses ega hiljem hagiavalduses üksikasjalikku teavet väidetavate – eelkõige tolliprotseduuri 42 kasutamist puudutavate – rikkumiste faktilise aluse kohta, ei andnud komisjon talle võimalust neid etteheiteid mõista ning takistas tal seeläbi kas oma kohustuste täitmist või kaitse väljatöötamist. Ühendkuningriik rõhutab, et mis tahes teavet ei esitatud käibemaksuna laekumata jäänud omavahendite summade, asjasse puutuvate ettevõtjate ja sihtkohaliikmesriikide kohta ega ka meetmete kohta, mida viimased võtsid nende ettevõtjate poolt tasumisele kuuluva käibemaksu sissenõudmiseks. Ühendkuningriik järeldab sellest, et vastavas osas on nõue vastuvõetamatu.

137. Märgin kõigepealt siiski, et see vastuvõetamatuse väide puudutab komisjoni poolt tema taotluse põhjendusena esile toodud faktilisi asjaolusid puudutavate tõendite sisu ja piisavust. Mulle näib aga, et need asjaolud on seotud pigem väidetava rikkumise põhjendatuse, mitte kohtueelse menetluse normide rikkumise ja hagiavalduse nõuetekohasuse hindamisega ( 45 ). Ka komisjoni edastatud teabe ebapiisavust puudutavaid argumente tuleb minu meelest käsitleda siis, kui Euroopa Kohus analüüsib komisjoni esitatud tõendeid.

138. Eeldades järgmiseks, et Euroopa Kohus asub seisukohale, et tegemist on vastuvõetamatuse väitega, ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et andmed, mis edastati kohtueelses menetluses toimunud teabevahetuse käigus ja mida korrati hagiavalduses, olid piisavad, et Ühendkuningriigil oleks võimalik end kaitsta. OLAFi aruandest, millele komisjon tugineb, tuleneb nimelt, et enamiku alahinnatud väärtusega kaupade sihtkohaks – kuivõrd need imporditi tolliprotseduuri 42 alusel ja nende sihtkoht oli võimalik kindlaks teha – ei olnud Ühendkuningriik, vaid teised liikmesriigid, mis tingis märkimisväärse käibemaksu laekumata jäämise kaupade sihtliikmesriikides ( 46 ). Samuti on OLAF märkinud, et kõnealuses petuskeemis suunati suur osa kaupadest mustale turule, nii et käibemaksu ei tasutud üldse. Hiljem on need väited esitatud põhjendatud arvamuses ning neid on korratud hagiavalduses. Neid andmeid silmas pidades leian, nagu komisjon oma repliigis, et andmed, millest teavitati kohtueelses menetluses ja mida käsitleti seejärel hagiavalduses, ei takistanud Ühendkuningriigil enda kaitsmist kõnealuste laekumata jäänud summadega seotud väidete vastu.

139. Seetõttu teen ettepaneku Ühendkuningriigi teine vastuvõetamatuse väide tagasi lükata.

3. Vastuvõetamatuse väide, mis puudutab komisjoni poolt õiguspärase ootuse, õiguskindluse, estoppel’i ja lojaalse koostöö põhimõtete rikkumist

140. Ühendkuningriik leiab, et osas, milles hagi puudutab perioodi kuni 2015. aasta veebruari lõpuni, tuleks see läbi vaatamata jätta, kuna selle esitamine rikub õiguspärase ootuse, õiguskindluse, estoppel’i ja lojaalse koostöö põhimõtteid. Ühendkuningriik leiab, et tal tekkis õiguspärane ootus tulenevalt mitmest OLAFi poolt 2014. ja 2015. aastal tehtud ja 2017. aasta märtsikuu aruandes sisaldunud avaldusest ( 47 ). Nimelt tuleneb OLAFi aruandest, et enne operatsiooni Snake operatiivetapi lõppu 2014. aasta märtsis ( 48 ) ei osutanud OLAF kordagi sellele, et Ühendkuningriik oleks liidu õigusest tulenevaid kohustusi rikkunud. Konkreetsemalt viitab Ühendkuningriik kolmele väidetavalt komisjoni ja OLAFi poolt rikkumise perioodi jooksul antud konkreetsele kinnitusele, millest nähtub, et nende hinnangul ei rikkunud see liikmesriik esiteks liidu finantshuvide kaitset ja pettustevastast võitlust käsitlevatest liidu õigusnormidest tulenevaid kohustusi ning teiseks, et kõnealuse liikmesriigi suhtes ei alustata liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust. Seetõttu ei tohiks komisjonil lubada neist kolmest kinnitusest lähtuva seisukoha muutmist.

141. Kõigepealt tuleneb selle liikmesriigi esindajate aruandest, et 13. juunil 2014. aastal OLAFiga toimunud nõupidamisel jäi viimane „rahule Ühendkuningriigi tehtud edusammudega ning selleks ajaks juba võetud ja edasiseks kavandatud meetmetega“. Tegemist on ühemõttelise kinnitusega, et OLAF ei leia, et Ühendkuningriik liidu finantshuvide kaitse ja pettustevastase võitlusega seotud kohustusi rikub ( 49 ).

142. Sellele järgnes üks teine, 2014. aasta oktoobris ühe komisjoni ametniku poolt tehtud avaldus, milles teavitati Ühendkuningriiki sellest, et tema osalemine prioriteetses kontrollimeetmes Discount oli „rahuldav“ ning et selle operatsiooni läbiviimiseks vajalikud tegevused „toimusid õigeaegselt ja tõhusalt“, mis oli selgeks ja ühemõtteliseks kinnituseks selle kohta, et kõnealuses projektis osalemisega seoses Ühendkuningriik liidu õigusest tulenevaid kohustusi ei rikkunud ( 50 ). Komisjoni vastuargumendi kohta, et see kinnitus puudutas ainult ühte prioriteetse kontrollimeetme Discount raames kontrollitud juhtumit, leiab Ühendkuningriik, et komisjon ei saa seada kõnealust kinnitust kahtluse alla seetõttu, et ta käesoleval ajal leiab, et üheainsa juhtumi kontrollimine on sellise kinnituse põhjendamiseks ebapiisav, muutes oma algset otsust võtta Ühendkuningriigile selle kinnituse andmisel aluseks vaid üks juhtum.

143. Viimaks viitab Ühendkuningriik esimesele OLAFi ja HMRC vahelisele kahepoolsele nõupidamisele, mis toimus 19. ja 20. veebruaril 2015 ja mille käigus avaldas üks OLAFi ametnik – vastavalt selle nõupidamise protokollile, mille koostasid Ühendkuningriigi ametnikud –, et „senini“ oli see liikmesriik „teinud, mis vaja“. Ühendkuningriigi hinnangul puudutas see viimane kinnitus kõiki tema poolt kuni selle ajani võetud meetmeid ja mitte üksnes Snake C18 makseteatiste koostamise küsimust.

144. See, et komisjon käesoleval ajal need kolm kinnitust tagasi võtab, ei ole vastuolus mitte üksnes õiguspärase ootuse põhimõttega, vaid ka õiguskindluse põhimõttega, millele liikmesriigid tugineda võivad ( 51 ), venire contra factum proprium nemini licet’i põhimõttega ning ELL artikli 4 lõikes 3 sõnastatud lojaalse koostöö põhimõttega ( 52 ). Nimelt selles osas, millised meetmed tuleb võtta, et võidelda selliste pettustega nagu käesoleval juhul, võimaldavad tolliõiguse sätted teatud paindlikkust ega nõua sõnaselgelt tuvastusfiltritel ja kauba vabastamisele eelneval kontrollil rajanevat kontrollisüsteemi, mistõttu said komisjon ja OLAF Ühendkuningriigile kinnitada, et kuni 2015. aasta veebruarini oli tema tollikontrollisüsteem liidu õigusega kooskõlas.

145. Ühendkuningriigi argumentide käsitlemiseks tuleb kõigepealt üle korrata, et õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele on igal isikul, kelles liidu institutsioon on konkreetseid kinnitusi andes tekitanud põhjendatud ootusi ( 53 ). Kuigi see on üks liidu õiguse üldpõhimõtteid, mis annab õigusi üksikisikutele ( 54 ), on Euroopa Kohus laiendanud selle kohaldamisala ka komisjoni ja liikmesriikide vahelistele suhetele ( 55 ).

146. Õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele eeldab siiski seda, et liidu pädevad asutused on puudutatud isikule andnud täpseid, tingimusteta ja ühtelangevaid kinnitusi, mis pärinevad volitatud ja usaldusväärsetest allikatest. Nimelt on see õigus igal õigussubjektil, kellele liidu institutsioon, organ või asutus on konkreetseid kinnitusi andes tekitanud põhjendatud lootusi ( 56 ), ning seega tuleb liikmesriigi poolt esitatud õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist puudutava vastuvõetamatuse väite puhul viimasel reus in exceptione fit actor’i põhimõtte kohaselt tõendada, et seda põhimõtet on rikutud ( 57 ).

147. Käesoleval juhul nähtub minu arvates toimikust, et Ühendkuningriik ei saanud komisjonilt ega OLAFilt selliseid kinnitusi, millest tal saanuks tekkida õiguspärane ootus.

148. Mis puudutab konkreetsemalt neid kolme kinnitust, millele Ühendkuningriik viitab, siis ükski neist ei ole minu meelest käsitatav täpse ja tingimusteta kinnitusena, et Ühendkuningriigi tegevus ja tegevusetus olid liidu õigusega kooskõlas või et see liikmesriik ei ole liidu õigust rikkunud. Ühelt poolt on 13. juunil 2014 toimunud nõupidamisel tehtud väidetav OLAFi ametniku avaldus ( 58 ) liiga üldine selleks, et selle pinnalt saanuks tekkida õiguspärane ootus selle kohta, et liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi ei esitata. Lisaks sellele tuleb seda avaldust käsitada kontekstis, millest ilmneb, et see tehti OLAFi ja Ühendkuningriigi vahelisel nõupidamisel, mis puudutas operatsiooni Snake, ning nimelt ühe diskussiooni raames, mis puudutas Snake C18 makseteatiste võimalikku koostamist selle liikmesriigi poolt. Vaidlust pole siiski selles, et pärast seda nõupidamist tunnistas Ühendkuningriik need kehtetuks, nii et see avaldus, milles tõdeti selle liikmesriigi tehtud edusamme, kaotas suurema osa oma väärtusest. Samamoodi on OLAFi poolt 19. ja 20. veebruari 2015. aasta nõupidamisel tehtud avaldustega, mis lähtusid eeldusest, et Ühendkuningriik on need makseteatised koostanud ( 59 ). Mis puudutab teisalt 2014. aasta oktoobris tehtud märkust, mille kohaselt leidis OLAF, et Ühendkuningriigi osalemine prioriteetses kontrollimeetmes Discount oli rahuldav ja selle operatsiooni läbiviimiseks vajalikud tegevused „toimusid kohaselt ja tõhusalt“ ( 60 ), siis tuleb tõdeda, et see ei ole käsitatav hinnanguna sellele, et see liikmesriik on järginud liidu finantshuvide kaitset puudutavaid liidu õigusnorme, kuna see puudutas üksnes ühtainust prioriteetse kontrollimeetme Discount raames kontrollitud juhtumit ega peegelda tingimata kõigi sel ajal liikmesriigi ning komisjoni ja OLAFi vahel tehtud avalduste sisu.

149. Sellest järeldub, et neid kolme avaldust või kinnitust, millele Ühendkuningriik tugineb, ei saa käsitada „täpsete, tingimusteta ja ühtelangevate kinnitustena“ seda enam, et need tehti ühelt poolt OLAFi ja komisjoni talituste ning teiselt poolt Ühendkuningriigi vahelise intensiivse ja võrdlemisi pikka aega väldanud dialoogi kontekstis. Nagu komisjon väidab, tehti need OLAFi tegevuse ( 61 ) raames, mille eesmärk oli veenda liikmesriike kasutama selliseid kauba vabastamisele eelnevaid ja riskianalüüsil põhinevaid tollikontrollimeetmeid nagu minimaalsetel aktsepteeritavatel hindadel põhinev lävend. Sellest kontekstist tuleneb selgelt, et ei OLAF ega komisjon selliseid kinnitusi ei andnud.

150. Igal juhul ei saa sellised avaldused või kinnitused välistada liikmesriigi kohustuste täitmata jätmise objektiivset tuvastamist ELTL artiklis 258 sätestatud menetluses. Nimelt on Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse aluseks liidu õigusest tulenevate liikmesriigi kohustuste täitmata jätmise objektiivne tuvastamine ja liikmesriik ei või sellises olukorras tugineda õiguspärase ootuse ja loj