Liidetud kohtuasjad C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 ja C‑391/14–C‑393/14

Borealis Polyolefine GmbH jt

versus

Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft jt

(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Landesverwaltungsgericht Niederösterreich, Raad van State (Madalmaad) ja Tribunale amministrativo regionale per il Lazio)

„Eelotsusetaotlus — Kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem Euroopa Liidus — Direktiiv 2003/87/EÜ — Artikli 10a lõige 5 — Saastekvootide eraldamise meetod — Saastekvootide tasuta eraldamine — Ühtse sektoriülese paranduskoefitsiendi arvutamise meetod — Otsus 2011/278/EL — Artikli 15 lõige 3 — Otsus 2013/448/EL — Artikkel 4 — II lisa — Kehtivus”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 28. aprill 2016

Vt otsuse tekst. (vt punkt 40)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 46, 49, 50, 58)

Saastekvootide aastase maksimumkoguse kindlaksmääramisel elektritootjate heitkoguste väljajätmine tuleneb direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 10a lõikest 5, mis ei jäta komisjonile selles osas mingit kaalutlusõigust. Nimelt peab direktiivi 2003/87 artikli 10a lõikes 5 sisalduvat viidet „käitistele, mis ei ole hõlmatud lõikega 3“ mõistma nii, et sellega peetakse silmas käitisi, mis ei ole elektritootjad, süsinikdioksiidi koguvad käitised, süsinikdioksiidi transportivad torujuhtmed ega süsinikdioksiidi säilitamiskohad. Elektritootjate ja kasvuhoonegaase tekitavate käitiste heitkoguste asümmeetriline kohtlemine on kooskõlas direktiivi 2003/87 peamise eesmärgiga: kaitsta keskkonda kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise läbi. (vt punktid 65, 78 ja 79)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 90)

Kasvuhoonegaaside tasuta saastekvootide arvutamise aluseks oleva saastekvootide aastase maksimumkoguse määramisel võib komisjon võtta vastavalt direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 10a lõike 5 esimese lõigu punktile b arvesse vaid selliste käitiste heitkoguseid, mis kuulusid ühenduse süsteemi alates 2013. aastast. Järelikult on selle sättega vastuolus võtta arvesse alates 2013. aastast direktiivi I lisas loetletud tegevusaladest tulenevaid heitkoguseid, kui neid heitkoguseid on tekitanud käitised, mis osalesid saastekvootidega kauplemise süsteemis enne seda kuupäeva. Seega kui komisjon on tasuta eraldatavate saastekvootide aastase maksimumkoguse kindlaksmääramisel võtnud kasvõi osaliselt arvesse enne 2013. aastat saastekvootidega kauplemise süsteemis osalenud käitiste heitkoguseid, siis ei vasta saastekvootide aastane maksimumkogus direktiivi 2003/87 artikli 10a lõike 5 esimese lõigu punkti b nõuetele, kuna see on liiga suur. Nimetatud sättega on vastuolus ka otsuse 2013/448, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikega 3, artiklis 4 ja II lisas määratud ühtne sektoriülene paranduskoefitsient. Seetõttu on otsuse 2013/448 artikkel 4 ja II lisa kehtetud. (vt punktid 94, 95, 98, 99 ja resolutsiooni punkt 2)

Kui õiguskindlusega seotud ülekaalukas huvi selleks alust annab, on Euroopa Kohtul vastavalt ELTL artikli 264 teisele lõigule, mis on analoogia alusel kohaldatav ka liidu õigusaktide kehtivuse küsimuses ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotluse suhtes, kaalutlusõigus, et igal üksikjuhul märkida, milliseid asjaomase õigusakti tagajärgi tuleb pidada lõplikeks. Otsuse 2013/448, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikega 3, artikli 4 ja II lisa kehtetuse tuvastamise mõju tuleb ajaliselt piirata, et võimaldada komisjonil teha vajalikud kohandused ning et võetud meetmeid ei saaks vaidlustada. Otsuse 2013/448 artiklis 4 ja II lisas määratud ühtse sektoriülese paranduskoefitsiendi tühistamine võib nimelt muuta küsitavaks kõik varasemad kasvuhoonegaaside tasuta saastekvootide lõplikud eraldamised, mis on liikmesriikides tehtud kehtivaks peetavate sätete alusel. Niisiis võib nimetatud sätete kehtetuse tuvastamine tekitada tõsiseid probleeme suurele hulgale heas usus loodud õigussuhetele. Need õiguskindlusest lähtuvad kaalutlused võivad õigustada sellise tuvastuse ajalise mõju piiramist. Sellest kehtetuse tuvastamisest tulenev ajutine õiguslünk võiks pealegi seada ohtu direktiiviga 2003/87 kehtestatud saastekvootidega kauplemise süsteemi rakendamise ja sellest tulenevalt direktiivi eesmärkide saavutamise. (vt punktid 103, 105, 106, 111 ja resolutsiooni punkt 3)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 107)