ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 80/13

31. jaanuaril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-48/12)

2012/C 80/19

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: P. Hetsch, S. Petrova ja K. Herrmann)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (1) täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Kreeka Vabariik rikkunud selle direktiivi artikli 33 lõikest 1 tulenevaid kohustusi

— kohustada Poola Vabariiki direktiivi 2008/50/EÜ ülevõtmiseks vajalikest meetmetest teatamise kohustuse rikkumise eest tasuma ELTL artikli 260 lõike 3 alusel 71 521,38 euro suurust karistusmakset päevas alates käesolevas kohtuasjas otsuse kuulutamise päevast;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon heidab Poola Vabariigile ette direktiivi 2008/50/EÜ artikli 33 lõikes 1 sätestatud kohustuse rikkumist.

Komisjoni väitel on direktiiv 2008/50/EÜ liidu tasandil oluline õigusinstrument õhusaasteainete osas ning selle eesmärk on keskkonna ja inimtervise kaitse. Selles direktiivis on muu hulgas kindlaks määratud hindamis- ja mõõtmisstandardid ning kokkupuute vähendamise eesmärgid tahkete osakeste kontsentratsiooni kohta õhus, mille puhul on tegemist selliste ainetega, mis on õhus inimeste tervisele kõige kahjulikumad. Direktiiv kohustab liikmesriike vähendama tahkete osakeste PM 2,5 saastatuse taseme määra 2015. aastaks 20 μg/m3-le. Lisaks määrab direktiiv PM 2,5 osas sihtväärtuseks 25 μg/m3, mis tuleb saavutada 1. jaanuariks 2010. Liikmesriigid peavad direktiivi kohaselt aastaks 2015 saavutama PM 2,5 osas piirtaseme 25 μg/m3 (esimene etapp), teises etapis (aastaks 2020) seevastu piirtaseme 20 μg/m3. Lisaks kohustab direktiiv 2008/50/EÜ liikmesriike teavitama avalikkust õhu kvaliteedist ja teistest direktiivi alusel võetud meetmetest (artiklid 26 ja 27).

Direktiivi 2008/50/EÜ artikli 33 lõike 1 kohaselt oli Poola Vabariik kohustatud 11. juuniks 2010 vastu võtma ja jõustama selle direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid.

Komisjoni arvates ei ole Poola Vabariik vajalikke norme Poola õiguskorda üle võtnud ega neid jõustanud. Direktiivi 2008/50/EÜ artikli 33 lõikes 1 sätestatud kohustuse täitmiseks ei piisa keskkonnakaitseseaduse ja mõne muu seaduse muutmise seaduse eelnõu aluste väljatöötamisest keskkonnaministeeriumis.

Poola ametiasutused teatasid komisjonile üksnes, et direktiivi 2008/50/EÜ artikli 6 lõige 1 ja artikkel 23 on osaliselt üle võetud 17. juuli 2009. aasta seaduse kasvuhoonegaaside ja muude ainete haldamise süsteemi kohta, millega luuakse vääveldioksiidi (SO2) ja lämmastikoksiidi (NO) heitmete haldamise süsteem ning kohustus töötada välja siseriiklik kokkupuute vähendamise plaan, artiklitega 13 ja 15.

(1) ELT L 152, lk 1.
5.

Viimane väide, et nõukogu rikkus asutamislepingute eesmärke ja lojaalse koostöö põhimõtet, mis on sätestatud EL lepingu artikli 13 lõikes 2. Nõukogu oleks pidanud kasutama oma pädevust nii, et ei kaldutaks kõrvale liidu institutsionaalsest raamistikust ega liidu menetlustest, mis on sätestatud ELTL artiklis 218, ning oleks pidanud seda tegema kooskõlas asutamislepingutes välja toodud eesmärkidega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 73/24

Monster Cable Products, Inc. 26. jaanuaril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 23. novembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-216/10: Monster Cable Products, Inc. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Live Nation (Music) UK Limited

(Kohtuasi C-41/12)

2012/C 73/41

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Monster Cable Products, Inc. (esindajad: advokaadid O. Günzel ja Rechtsanwalt A. Wenninger-Lenz)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Live Nation (Music) UK Limited

Apellatsioonkaebuse esitaja nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu (neljas koda) 23. novembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-216/10;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et kuna Üldkohus jättis hagi 23. novembri 2011. aasta otsuses esitatud põhjusel rahuldamata, siis ei arvestanud kohus menetluse kogu faktilise tausta ja asjaoludega, mistõttu vaidlustatud otsus tugineb ebatäielikele faktilistele asjaoludele. Seetõttu on otsuses jäetud andmata igakülgne hinnang teguritele, mida tuleb segiajamise tõenäosuse hindamisel arvestada. Seega on otsus väär ja sellega on rikutud määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b.

Apellandi arvates oleks Üldkohus juhul, kui ta oleks läbi viinud nõuetekohase igakülgse hindamise, jõudnud järeldusele, et esimese apellatsioonikoja 24. veebruari 2010. aasta otsus rikub kaubamärgimääruse (2) artikli 8 lõike 1 punkti b. Kokkuvõttes väidab apellant, et on rikutud määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b, kuivõrd:

Segiajamise tõenäosuse hindamisel ei ole asjaomase tarbijana arvestatud „Ühendkuningriigi keskmist erialaasjatundjast tarbijat”;

Vääralt on kohaldatud väljakujunenud õiguspõhimõtteid, mille alusel tuleb hinnata kaupade sarnasust;

On rikutud põhimõtteid, mille kohaselt segiajamise tõenäosuse hindamisel tuleb arvestada kõiki üksikjuhtumi asjakohaseid tegureid ja muu seas varasema kaubamärgi eristusvõimet.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).

(2) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
3.

Kas juhul, kui vastus sellele küsimusele on eitav, tuleb määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 1 punkti b tõlgendada nii, et selle alla kuulub niisugune edasimüügileping nagu see, mis on poolte vahel vaidluse all?
1.

Mis puudutab direktiivi 95/46/EÜ (1) ja sellest tulenevalt Hispaania andmekaitsenormistiku territoriaalset kohaldamisala, siis: 1.1. Kas seda tuleb tõlgendada nii, et on olemas „tegevuskoht” direktiivi 95/46/EÜ artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes, kui on täidetud üks või mitu järgmistest eeldustest: — kui otsingumootorit käitav ettevõtja avab liikmesriigis kontori või tütarettevõtja, mille tegevuse eesmärk on otsingumootori reklaamipinna turustamine ja müük ja mille tegevus on suunatud selle riigi elanikele või — kui emaettevõtja nimetab selles liikmesriigis asuva tütarettevõtja oma esindajaks ja vastutavaks töötlejaks kahe konkreetse kataloogi osas, mis on seotud sellelt ettevõtjalt reklaami ostnud klientide andmetega või — kui liikmesriigis asuv kontor või tütarettevõtja annab väljaspool Euroopa Liitu asuvale emaettevõtjale üle puudutatud isikute ja pädevate asutuste andmekaitsega seotud taotlused ja päringud, isegi kui selline koostöö on vabatahtlik? 1.2. Kas direktiivi 95/46/EÜ artikli 4 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et kasutatakse „vahendeid, mis paiknevad kõnealuse liikmesriigi territooriumil”, kui otsingumootor kasutab selle liikmesriigi serverites asuvate veebilehtede lokaliseerimiseks ja indekseerimiseks ämblikke ja roboteid või kasutab liikmesriigi domeeninime ja suunab otsinguid ja tulemusi selle liikmesriigi keele alusel? 1.3. Kas indekseeritud andmete ajutist säilitamist interneti otsingumootorite poolt saab pidada „vahendite kasutamiseks” direktiivi 95/46/EÜ artikli 4 lõike 1 punkti c mõttes? Kui vastus viimati esitatud küsimusele on jaatav, siis kas saab asuda seisukohale, et see seose kriteerium on täidetud, kui ettevõtja keeldub konkurentsi ettekäändel avalikustamast, kus ta neid andmeid säilitab? 1.4. Ilma et see mõjutaks eelmistele küsimustele antavat vastust ja eelkõige juhul, kui Euroopa Liidu Kohus peaks leidma, et direktiivi artikli 4 järgsed seose kriteeriumid ei ole täidetud, siis kas andmekaitsedirektiivi 95/46/EÜ tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 8 arvestades kohaldada liikmesriigis, kus asub konflikti raskuskese ja kus on võimalik Euroopa Liidu kodanike õigusi tõhusaimalt kaitsta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 184/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 8. märtsil 2012 — Brück Edgar versus Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen — Familienkasse

(Kohtuasi C-126/12)

2012/C 184/03

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Brück Edgar

Vastustaja: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen — Familienkasse

Eelotsuse küsimus

Kas määruse nr 1408/71 (1) artikli 13 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et juhtudel, mil lapsetoetuse saamiseks õigustatud isik töötab — samamoodi nagu teine vanem — piirialatöötajana töölepingu alusel Šveitsis ja saab seal oma elukohaliikmesriigis elavate laste eest peretoetusi, mis on väiksemad kui elukohaliikmesriigis ettenähtud lapsetoetus, ei võimalda need sätted elukohaliikmesriigil maksta lapsetoetust summas, mis vastab Saksamaa lapsetoetuse ja Šveitsi lapsetoetuse vahele?

(1) Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35), mida on muudetud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (EÜT L 28, lk 1; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 647/2005 (ELT L 117, lk 1).
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 199 lõike 1 punkti g: „1. Liikmesriigid võivad sätestada, et käibemaksu tasumise eest vastutav isik on maksukohustuslane, kellele osutatakse ükskõik millist järgmist teenust või tehakse ükskõik milline järgmine tarne: […] g) kinnisvara võõrandamine sundmüügi puhul võlgniku poolt kohtuotsuse alusel”, kui kohtumenetlus on võlausaldajate üldkoosolek ja see algatati kõnealuse võlgniku maksejõuetuks kuulutamisega, tuleb tõlgendada nii, et see viitab üksnes vara võõrandamisele, mille puhul on rangelt tegemist likvideerimisega või mis toimub likvideerimisetapis, nii et kõnealuste kinnistute võõrandamine peab toimuma ettevõtja vara üldisest likvideerimisest tulenevalt, või kuna pankrotimenetlus võib muude võimaluste seas lõppeda pankrotimenetluses ettevõtja likvideerimisega, hõlmab see samuti mis tahes kinnisvara võõrandamist maksejõuetuks kuulutatud võlgniku poolt kogu pankrotimenetluse vältel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 227/6

Enviro Tech Europe Ltd 5. märtsil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 16. detsembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-291/04: Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-118/12 P)

2012/C 227/10

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Enviro Tech Europe Ltd (esindajad: advokaadid C. Mereu, K. Van Maldegem)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Enviro Tech International, Inc.

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus kohtasjas T-291/04 osas, mis puudutab apellandi kahju hüvitamise nõuet; ja

— tunnistada vastustaja vastutavaks apellandile tekkinud kahju eest; või

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule, et see teeks otsuse apellandi kahju hüvitamise nõude suhtes; ja

— mõista kõik käesoleva menetlusega (kaasa arvatud Üldkohtu menetlusega) seotud kulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohus rikkus Euroopa Liidu õigust, kui ta jättis rahuldamata apellandi esitatud kahju hüvitamise nõude põhjendusega, et apellant ei ole suutnud tõendada komisjoni tegevuse õigusvastasust. Apellant väidab eelkõige, et Üldkohus eksis tõlgendades Euroopa Kohtu otsust kohtasjas C-425/08 ja sellest tulenevalt on ta õigust valesti kohaldanud, jättes hindamata apellandi esimese õigusvastasuse vastuväite kolmanda osa, mis puudutab „tavapärast käitlemist või kasutamist” ja järeldas et apellandi kahju hüvitamise nõue tuleb jätta rahuldamata.

Neil kaalutlustel leiab apellant, et Üldkohtu otsus kohtuasjas T-291/04 tuleb tühistada osas, mis puudutab apellandi kahju hüvitamise nõuet ja vastustaja tuleb tunnistada vastutavaks apellandile tekkinud kahju eest.
ET Euroopa Liidu Teataja C 165/10

Bernhard Rintisch 5. märtsil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 16. detsembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-152/09: Bernhard Rintisch versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-122/12 P)

2012/C 165/17

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Bernhard Rintisch (esindaja: advokaat A. Dreyer)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Valfleuri Pâtes alimentaires SA

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (seitsmes koda) 16. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-152/09;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant märgib, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada, kuna Üldkohus rikkus nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 (1) artikli 74 lõiget 2 (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 (2) artikli 76 lõige 2) ja võimu kuritarvitamise tõttu. Apellant väidab, et Üldkohus tõlgendas valesti määruse 40/94 artikli 74 lõiget 2 otsustades, et apellatsioonikojal oli õigus jätta arvesse võtmata apellandi esitatud dokumendid ja tõendid. Üldkohus otsustas vääralt, et apellatsioonikojal oli õigus kaalutlusõiguse kasutamisest keelduda, kui ta otsustas eelnimetatud dokumendid arvesse võtmata jätta.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994 L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).

(2) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 165/9

Bernhard Rintischi 5. märtsil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 16. detsembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-62/09: Bernhard Rintisch versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-120/12)

2012/C 165/15

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Bernhard Rintisch (esindaja: advokaat A. Dreyer)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Bariatrix Europe Inc., SAS

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (Esimese Astme kohtu) seitsmenda koja 16. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-62/09;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada, kuna Üldkohus rikkus nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 74 lõiget 2 (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 (2) artikli 76 lõige 2) ning võimu kuritarvitamise tõttu. Apellant väidab, et Üldkohus tõlgendas valesti määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2, kui ta otsustas, et apellatsioonikojal oli õigus jätta arvesse võtmata apellandi esitatud dokumendid ja tõendid. Üldkohus eksis, kui ta otsustas, et apellatsioonikojal oli õigus keelduda kaalutlusõiguse kasutamisest, kui ta keeldus nimetatud dokumentide arvessevõtmisest.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1).

(2) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 165/10

Bernhard Rintischi 5. märtsil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 16. detsembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-109/09: Bernhard Rintisch versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-121/12)

2012/C 165/16

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Bernhard Rintisch (esindaja: Rechtsanwalt A. Dreyer)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Valfleuri Pâtes alimentaires SA

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (Esimese Astme Kohtu) seitsmenda koja 16. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-109/09;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada põhjusel, et Üldkohus rikkus nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 (1) artikli 74 lõiget 2 (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 (2) artikli 76 lõige 2) ning võimu kuritarvitamise tõttu. Apellandi väitel tõlgendas Üldkohus määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 74 lõiget 2 vääralt, asudes seisukohale, et apellatsioonikoda jättis hageja esitatud dokumendid ja tõendid õigesti arvesse võtmata. Samuti leidis Üldkohus vääralt, et apellatsioonikoda keeldus õiguspäraselt kasutamast kaalutlusõigust, jättes eespool nimetatud dokumendid arvesse võtmata.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).

(2) Nõukogu 26. veebruari 1999. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 65/10

Gino Trevisanato 17. jaanuaril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 13. detsembri 2011. aasta määruse peale kohtuasjas T-510/11: Gino Trevisanato versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-25/12 P)

2012/C 65/20

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Gino Trevisanato (esindaja: advokaat L. Sulfaro)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu seitsmenda koja 13. detsembri 2001. aasta määrus kohtuasjas T-510/11, milles tunnistati hageja poolt 29. septembril 2011 ELTL artikli 265 alusel komisjoni vastu esitatud tegevusetuse hagi vastuvõetamatuks ning et Üldkohtul puudub pädevus seda menetleda;

— kui eeltoodud nõuded rahuldatakse, siis esimese võimalusena teha asjas sisuline otsus ja mõista kohtukulud tava kohaselt välja kaotajalt, või teise võimalusena otsustada saata asi Üldkohtusse asjakohase otsuse tegemiseks tagasi.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma hagi põhjenduseks kolm väidet.

Eelkõige väidab ta, et määruses on oluline faktiviga seoses poole nõudega. Viimane ei palunud Üldkohtul mitte seda tuvastada, et komisjon keeldus õigusvastselt võtmast põhjendatud arvamuse kaudu ELTL artikli 258 tähenduses seisukohta direktiivi 98/59/EÜ (1) (kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) nõuetele mittevastava ülevõtmise kohta Itaalia õigusesse, nagu kohtumääruses eeldatakse. Ta palus Üldkohtul hoopis tuvasta komisjoni õigusvastase tegevusetuse, sest komisjon on pädev kindlaks tegema ja hagejale teatavaks tegema õiguslikult siduva arvamuse taotluse kohta, mis esitati pärast kaebuse esitamist uuesti 11. juulil 2011 ja mis puudutas Itaalias juhtivatel kohtadel töötajate õigust tugineda direktiivile 98/59/EÜ kollektiivsete koondamiste kohta, millel puhul Itaalia kohus leidis, et hagejal, kelle IBM Itaalias sellisel viisil koondas, seda õigust ei ole.

Üldkohus eksis, kui ta leidis, et tal puudub pädevus, tuginedes kohtupraktikale, mis tuleneb Euroopa Kohtu 26. oktoobri 1995. aasta määrusest liidetud kohtuasjades C-199/94 P ja C-200/94 P: Pevasa ja Impesca. See kohtupraktika ei olnud antud kohtuasja puhul asjakohane, kuna selle aluseks olevad asjaolud erinevad oluliselt nimetatud määruse aluseks olnud kohtuasjade asjaoludest.

Lõpuks rikkus Üldkohus oma kodukorda ja põhiõiguste harta artiklit 47, kuna ta jättis hagi vastaspoolele teatavaks tegemata, ei avaldanud Euroopa Liidu Teatajas hagiavalduse kokkuvõtet ega konsulteerinud kohtujuristiga.

(1) EÜT L 225, lk 16; ELT eriväljaanne 05/03, lk 327.
—

kuivõrd seadusandja, kes on põhjendanud asjaomast maksu kui meedet, mis on mõeldud suhkruturu ühise korraldusega seotud kulude rahastamiseks, kuigi tegelikult rahastatakse sellest otsetoetusi ja/või tagatakse 2006. aasta suhkrureformi eelarve neutraalsus, ei ole selgelt ja ühemõtteliselt välja toonud maksu kehtestamise aluseks olevaid põhjendusi, nagu see on ELTL artiklis 296 (endine EÜ artikkel 253) ette nähtud;
4.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis on võimalik teha vahet meetmetel, mis lennuettevõtja peab võtma, et vabaneda hüvitise maksmise kohustusest kõnealuse määruse artikli 5 lõike 3 alusel, ja mis ta peab võtma, et vabaneda kahju hüvitamise kohustusest Montreali konventsiooni artikli 19 alusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 2. jaanuaril 2012. aastal — Syndicat OP 84 versus Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR), kes on ONIFLHOR-i õigusjärglane

(Kohtuasi C-3/12)

2012/C 89/19

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Syndicat OP 84

Vastustaja: Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR), kes on ONIFLHOR-i õigusjärglane

Eelotsuse küsimused

1. Kas „kontrolliperioodina” teatud aasta 1. juulist järgmise aasta 30. juunini, millele viitab nõukogu 21 detsembri 1989. aasta määruse nr 4045/1989 (Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt) (1) artikli 2 lõige 4, tuleb mõista perioodi, mille jooksul kontrollimise ülesandega haldusasutus peab teavitama tootjaorganisatsiooni kavatsetavast kontrollist, alustama ja lõpetama kõik kohapealse ja dokumentide alusel toimuva kontrolli toimingud ning edastama kontrolli tulemused, või perioodi, mille jooksul tuleb teha üksnes mõningad nendest menetlustoimingutest?

2. Kas juhul, kui tootjaorganisatsiooni käitumine või tegematajätmised muudavad teatud kontrolliperioodi vältel alustatud kontrolli tegeliku läbiviimise võimatuks, võib haldusasutus vaatamata sellesisuliste sõnaselgete sätete puudumisele eespool viidatud määruses jätkata oma kontrollitoiminguid järgneva kontrolliperioodi jooksul, ilma et see muudaks menetlust ebaseaduslikuks moel, mis võimaldaks kontrollitaval sellele tugineda otsuse vastu, millega tehakse kontrolli tulemuste alusel järeldused?

3. Kas juhul, kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, võib haldusasutus juhul, kui tootjaorganisatsiooni käitumine või tegematajätmised muudavad kontrolli tegeliku läbiviimise võimatuks, nõuda antud abi tagasimaksmist? Kas selline meede kujutab endast sanktsiooni, mida on võimalik kehtestada määruse artikli 6 sätete kohaselt?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 3/09, lk 208).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (1), artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsumenetluses tuleb kohaldada ka nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (2) artiklit 24, mille alusel on pädev see liikmesriigi kohus, kuhu kostja ilmub?
1.

Kas selline üksus nagu Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (OTOC) on tervikuna ettevõtjate ühendus ühenduse konkurentsinormide tähenduses (koolitusturg)? Kas sellisel juhul tuleb ELTL artikli 101 lõiget 2 tõlgendada nii, et see kehtib ka sellisele üksusele nagu OTOC, mis võtab vastu siduvaid ja üldkohaldatavaid norme, mis arendavad edasi seadusest tulenevaid nõudeid ja kehtivad ametlike raamatupidajate kohustusliku koolituse valdkonnas, mille eesmärk on tagada kodanikele usaldusväärne ja kvaliteetne teenus?