KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 13. mail 2015 ( 1 )

Kohtuasi C‑8/14

BBVA SA, varem Unnim Banc SA,

versus

Pedro Peñalva López,

Clara López Durán,

Diego Fernández Gabarro

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell (Hispaania))

„Eelotsusetaotlus — Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes — Hüpoteeklaen — Täitemenetlus — Vastuväide — Ühekuuline õigust lõpetav tähtaeg, mida hakatakse arvestama seaduse avaldamisele järgnevast päevast — Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted”

I. Sissejuhatus

1. Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell (Martorelli esimese astme kohus nr 4, Hispaania) soovib sisuliselt teada, kas liidu õiguses kehtivate võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega on vastuolus siseriiklik üleminekusäte, millega on tarbijate suhtes kehtestatud ühekuuline õigust lõpetav tähtaeg ‐ mida hakatakse arvestama seda sätet sisaldava seaduse liikmesriigi ametlikus teatajas avaldamisele järgnevast päevast ‐, mille jooksul saavad nad esitada hüpoteegi realiseerimise raames vastuväite, et lepingutingimused on ebaõiglased.

2. See küsimus lisandub suurele hulgale küsimustele, mis on esitatud eelotsusetaotlustega, milles palutakse otsustada, kas liidu õigusega on kooskõlas mitmesugused Hispaania siseriiklikud õigusnormid, mis käsitlevad hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlusi, ja vastavatest kohtuotsustest esimene oli kohtuotsus Aziz ( 2 ).

3. Käesolev kohtuasi on seega Euroopa Kohtule võimalus täpsustada oma kohtupraktikat, mis käsitleb mõistlikke tähtaegu tarbijakaitse valdkonnas.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

4. Direktiivi 93/13 ( 3 ) artikli 6 lõikes 1 on nähtud ette: „Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on […] tarbijaga sõlminud, ei ole [siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel] tarbijale siduvad ning [et leping jääb muus osas pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma ebaõiglaste tingimusteta].” [täpsustatud tõlge]

5. Selle direktiivi artikli 7 lõikes 1 on sätestatud: „Liikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.”

B. Hispaania õigus

6. Direktiiv 93/13 võeti Hispaania õiguskorda üle 13. aprilli 1998. aasta seadusega nr 7/1998 lepingute üldtingimuste kohta (Ley 7/1998, sobre condiciones generales de la contratación) ( 4 ) ja kuninga 16. novembri 2007. aasta dekreediga 1/2007, millega kiidetakse heaks tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse ja teiste täiendavate seaduste konsolideeritud redaktsioon (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otros leyes complementarias) ( 5 ).

7. 14. mai 2013. aasta seadusega 1/2013 hüpoteeklaenu lepingute võlgnike kaitse tugevdamise, võla restruktureerimise ja sotsiaalüüri kohta (Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social, edaspidi „seadus 1/2013”) ( 6 ) muudeti 7. jaanuari 2000. aasta tsiviilkohtumenetluse seadust (Ley de enjuiciamiento civil) ( 7 ), mida muudeti omakorda 28. juuni 2013. aasta dekreetseadusega 7/2013, mis käsitleb kiireloomulisi fiskaal- ja eelarvemeetmeid ning meetmeid teadusuuringute, arengu ja innovatsiooni edendamiseks (decreto-ley 7/2013, de medidas urgentes de naturaleza tributaria, presupuestarias y de fomento de la investigación, el desarrollo y la innovación) ( 8 ).

8. Seaduse 1/2013 neljas üleminekusäte (edaspidi „neljas üleminekusäte”) puudutab täitemenetlusi, mis algatati enne seaduse 1/2013 jõustumist ja mida ei olnud veel lõpetatud. See õigusnorm on sõnastatud järgmiselt: „1. Käesoleva seadusega tsiviilkohtumenetluse seaduses tehtud muudatused on käesoleva seaduse jõustumise ajal juba algatatud täitemenetluste suhtes kohaldatavad üksnes pooleliolevate täitetoimingute osas. 2. Igal juhul on käesoleva seaduse jõustumise ajal pooleliolevates täitemenetlustes, kus tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 556 lõikes 1 ette nähtud kümnepäevane vaidlustamistähtaeg on juba möödunud, võlgnikel õigust lõpetav ühekuuline tähtaeg erakorralise vastuväite esitamiseks tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 557 lõike 1 punktis 7 ja artikli 695 lõike 1 punktis 4 ette nähtud uutel vaidlustamise alustel. Õigust lõpetav ühekuuline tähtaeg hakkab kulgema käesoleva seaduse jõustumisele järgnevast päevast ning kui võlgnikud esitavad vastuväite, peatab see menetluse, kuni esitatud vastuväite kohta tehakse otsus vastavalt tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 558 ja järgnevates artiklites ning artiklis 695 ettenähtule. Käesolevat üleminekusätet kohaldatakse kõigi täitemenetluste suhtes, mis ei ole päädinud kinnisvara üleminekuga ostja omandisse vastavalt tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 675 ettenähtule. 3. Samuti on pooleliolevates täitemenetlustes, kus käesoleva seaduse jõustumise ajal on juba hakanud kulgema tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 556 lõikes 1 ette nähtud kümnepäevane vaidlustamistähtaeg, võlgnikel tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 557 ja artiklis 695 ette nähtud vastuväite esitamiseks samasugune õigust lõpetav ühekuuline tähtaeg, nagu on ette nähtud lõikes 2. 4. Käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 ette nähtud tähtaegade teatavakstegemise ja arvestamise osas loetakse käesoleva sätte avaldamist täielikuks ja kehtivaks teatavakstegemiseks; seda ei ole kindlasti vaja teha eraldi aktiga. […]”

9. Hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlust reguleerivad tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklid 681‐698. Peale nende erinormide aitavad seda menetlust mõista teisedki tsiviilkohtumenetluse seaduse sätted, mis on üldsätted.

10. Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 556 näeb ette kümnepäevase tähtaja, mida hakatakse arvestama alates täitedokumendi teatavakstegemisest ja mille jooksul saab võlgnik esitada täitmisele vastuväite. Seda tähtaega kohaldatakse hüpoteegi realiseerimiste suhtes, sest viide sellele tähtajale esineb tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 557, mis käsitleb niisugustel täitedokumentidel põhinevatele täitmistele vastuväite esitamise korda, mis ei ole kohtu‑ või vahekohtudokumendid (nende hulgas on eelkõige notariaalselt tõestatud hüpoteeklaenulepingud, mis on aluseks hüpoteegiga tagatud nõude täitmisele).

11. Tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 557 niisugusena, nagu see on sõnastatud seaduses 1/2013, on sätestatud: „1. Kui täitmine määratakse artikli 517 lõike 2 punktides 4, 5, 6 ja 7 nimetatud täitedokumentide alusel või artikli 517 lõike 2 punktis 9 nimetatud muude täitmisele pööratavate dokumentide alusel, siis võib võlgnik esitada sellele eelmises artiklis ette nähtud ajal ja vormis vastuväite ainult juhul, kui vastuväide rajaneb ühel järgmistest alustest: [...] 7) täitedokument sisaldab ebaõiglasi tingimusi. 2. Kui esitatakse eelmises lõikes osutatud vastuväide, peatab kohtukantselei täitmise menetlust korraldava meetmega.”

12. Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 695 on – samuti seadusega 1/2013 muudetud redaktsioonis – sõnastatud järgmiselt: „1. Käesolevas peatükis nimetatud menetlustes saab võlgnik täitmisele vastuväiteid esitada vaid järgmistele põhjustele tuginedes: [...] 4) täitmise aluseks või sissenõutava summa kindlaksmääramise aluseks oleva lepingutingimuse ebaõiglus. 2. Eelmises lõikes nimetatud vastuväite esitamise korral peatab kohtukantselei täitmise ja teatab menetlusosalistele kuupäeva, mil need peavad ilmuma täitmisteate väljastanud kohtusse. Kohtukutse esitamise ja kõnealuse kuupäeva vahele peab jääma vähemalt 15 päeva. Nimetatud kuupäeval kuulab kohus pooled ära, võtab vastu esitatud dokumendid ja teeb kahe päeva jooksul kohtumääruse vormis lahendi. 3. Kohtumäärusega, millega rahuldatakse käesoleva artikli lõike 1 punktide 1 ja 3 alusel esitatud vastuväide, määratakse, et täitemenetlust ei ole alust jätkata; kohtumäärusega, millega rahuldatakse punkti 2 alusel esitatud vastuväide, määratakse kindlaks summa, mille osas täitmist jätkatakse. Juhtudel, mil vastuväide põhineb punktil 4, määratakse, et täitemenetlust ei ole alust jätkata, kui täitmise aluseks on lepingutingimus. Muudel juhtudel jätkatakse täitmist, jättes ebaõiglase tingimuse kohaldamata. […]”

III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus

13. BBVA SA, varem Unnim Banc SA (edaspidi „BBVA”), algatas P. Peñalva Lópezi, C. López Duráni ja D. Fernández Gabarro suhtes hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluse. Menetlus algatati enne seaduse 1/2013 jõustumist 15. mail 2013. Sel kuupäeval ei olnud menetlus veel lõpetatud.

14. Võlgnikud põhikohtuasjas esitasid selle hüpoteegiga tagatud nõude täitmisele erakorralise vastuväite 17. juunil 2013, st pärast selle ühekuulise tähtaja möödumist, mis oli neljandas üleminekusättes ette nähtud, et esitada hüpoteegi realiseemisele vastuväide. Nad väitsid eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et see, et kehtestati õigust lõpetav tähtaeg, mille jooksul võib tugineda ebaõiglastele tingimustele täitedokumendis, ei ole kooskõlas direktiiviga 93/13. Võlgnikud põhikohtuasjas põhjendavad seda väidet Euroopa Kohtu praktikaga, eelkõige kohtuotsusega Cofidis ( 9 ).

15. Samuti väidavad nad, et igal juhul on see ühekuuline tähtaeg liiga lühike ning et puudutatud isikute suure arvu tõttu on juriidiliste kutsealade esindajad olnud ülekoormatud ja neil on olnud raskusi kõigis neile usaldatud asjades õigel ajal toimingute tegemisega.

16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus arvab, et selles kohtus pooleli oleva kohtuasja lahendamiseks on tal vaja, et Euroopa Kohus teeks otsuse küsimuses, milline kaal või mõju peab olema menetlustähtaegadel, mille jooksul saab väita, et mõni lepingutingimus täitedokumendis võib olla ebaõiglane.

17. Selles olukorras otsustas Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell 28. oktoobri 2013. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 10. jaanuaril 2014, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [neljandas üleminekusättes] ette nähtud ühekuulist tähtaega tuleb pidada direktiivi [93/13] artiklite 6 ja 7 mõttega vastuolus olevaks?”

18. Kirjalikke seisukohti esitasid põhikohtuasja pooled, Hispaania valitsus ja Euroopa Komisjon.

19. Põhikohtuasja poolte, Hispaania valitsuse ja komisjoni suulised seisukohad kuulati ära kohtuistungil, mis toimus 11. veebruaril 2015.

IV. Õiguslik analüüs

A. Eelotsuse küsimuse vastuvõetavus

20. BBVA vaidlustab oma kirjalikes seisukohtades eelotsusetaotluse vastuvõetavuse. Ta väidab esiteks, et esitatud küsimus on hüpoteetiline ning et eelotsusetaotluse esitanud kohtul ei ole sellest talle lahendamiseks esitatud vaidluse lahendamisel kasu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei näita nimelt ära asjaomaseid lepingutingimusi. Teiseks arvab BBVA, et see kohus on pärast kohtuotsuse Aziz ( 10 ) kuulutamist võimeline vaidlusaluseid tingimusi kohe hindama. Kolmandaks kinnitab ta, et seoses väidetavate ebaõiglaste tingimustega, mis esinevad lepingus, mille täitmist nõutakse, on eelotsusetaotluse esitanud kohtule juba kaks korda hagi esitatud.

21. Ma arvan, et need argumendid tuleb tagasi lükata. Kõigepealt peab märkima, et vastupidi BBVA väitele on taotletav liidu õiguse tõlgendus eelotsuse küsimusega seotud. Seejärel arvan, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on selgelt ära näidanud põhjused, miks ta leiab, et liidu õiguse tõlgendus on tema otsuse tegemiseks vajalik, ning et eelotsuse küsimus võib põhikohtuasja lahendust mõjutada. Lõpuks märgin, et asjaolu, et pärast kohtuotsuse Aziz ( 11 ) kuulutamist on eelotsusetaotluse esitanud kohtul õigus osutada ebaõiglaste tingimuste esinemisele omal algatusel, ei mõjuta kuidagi põhikohtuasja poolte õigust tugineda ebaõiglaste tingimuste esinemisele täitedokumendis, mille alusel on täitemenetlus algatatud.

22. Selles küsimuses meenutan, et ELTL artikliga 267 loodud kohtute koostöö raames eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus saab eelotsusetaotluse jätta läbi vaatamata ainult teatavates eriolukordades. ( 12 ) Lisaks on üksnes siseriiklikul kohtul õigus hinnata nii eelotsuse vajalikkust kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. ( 13 )

23. Arvan niisiis, et eelotsuse küsimus on vastuvõetav.

B. Eelotsuse küsimuse analüüs

24. Käsitletav eelotsuse küsimus niisugusena, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on selle sõnastanud, käsitleb direktiivi 93/13 tõlgendamist hüpoteeklaenulepingu raames, mille täitmine oli seaduse 1/2013 jõustumise kuupäeval pooleli.

25. Kohe alguses tuleb meenutada, et siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda siseriiklikule kohtule vastus, millest viimasel oleks kasu ja mis võimaldaks tal poolelioleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul temale esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada. ( 14 ) Selleks võib Euroopa Kohus tuua liikmesriigi kohtu esitatud teabe ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjenduste hulgast esile need liidu õigusnormid ja põhimõtted, mida tuleb põhikohtuasja vaidluse eset arvestades tõlgendada. ( 15 )

26. Käesoleval juhul olen arvamusel, et Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell palub oma küsimuses Euroopa Kohtul tegelikult tõlgendada võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid direktiivi 93/13 artiklite 6 ja 7 elluviimise raames, et ta saaks hinnata, kas põhikohtuasjas vaadeldav neljas üleminekusäte on liidu õigusega kooskõlas.

27. Selles olukorras tuleb eelotsuse küsimust mõista nii, et sellega soovitakse sisuliselt teada, kas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid arvesse võttes on direktiivi 93/13 artiklitega 6 ja 7 vastuolus niisugune siseriiklik üleminekusäte nagu põhikohtuasjas vaadeldav, millega on tarbijatele kehtestatud ühekuuline õigust lõpetav tähtaeg ‐ mida hakatakse arvestama alates selle seaduse avaldamise kuupäevale järgnevast päevast, kuhu see õigusnorm kuulub ‐, et esitada hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluses vastuväide, et lepingutingimused on ebaõiglased.

28. Sellele küsimusele vastamiseks viin läbi neljaetapilise analüüsi. Esiteks kirjeldan konteksti, millesse see kohtuasi asetub, esitades mõned kaalutlused seaduse 1/2013 kohta üldiselt ja konkreetselt selle neljanda üleminekusätte kohta. Teiseks analüüsin seoses selle üleminekusättega Euroopa Kohtu asjakohast praktikat, mis käsitleb võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid niisugustena, nagu neid kohaldatakse erinevat tüüpi tähtaegade suhtes. Kolmandaks analüüsin põhikohtuasjas vaadeldava tähtaja eripära sellest kohtupraktikast lähtudes ja neljandaks annan eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhiseid, millest tal võib olla abi selle üle otsustamisel, kas niisugune tähtaeg on liidu õigusega vastuolus.

1. Sissejuhatavad märkused

29. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, põhikohtuasja pooled, Hispaania valitsus ja komisjon on kõik käsitlenud seaduse 1/2013 ja selle neljanda üleminekusätte ulatust.

a) Seadus 1/2013

30. Euroopa Kohtu käsutuses olevast kohtutoimikust ilmneb, et enne seaduse 1/2013 jõustumist ei saanud tarbija tugineda laenulepingu tingimuste võimalikule ebaõiglusele, et vaidlustada hüpoteegiga tagatud nõude täitmine. Nimelt ei saanud täitekohus seda, kas niisugused tingimused on ebaõiglased, hinnata ei omal algatusel ega tarbija taotlusel. Tarbijal ei olnud seega ei hüpoteegiga tagatud nõude eritäitemenetluses, mida kohaldati hüpoteegiga koormatud või panditud vara suhtes, ega tavalises täitemenetluses, mida kohaldati kohtuväliste täitedokumentide ( 16 ) puhul, võimalust saavutada seda, et täitekohus peatab selle menetluse, kui niisugune meede on vajalik, et tagada lõppotsuse toime.

31. Nagu ilmneb eelotsusetaotlusest, on see olukord pärast kohtuotsuse Aziz ( 17 ) kuulutamist muutunud. Seadusega 1/2013 muudeti tsiviilkohtumenetluse seaduse artikleid, mis käsitlevad eelkõige hüpoteegiga koormatud või panditud vara arestimise menetlust, et kohandada hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlus sellele kohtupraktikale. ( 18 ) Konkreetsemalt muutis Hispaania seadusandja tsiviilkohtumenetluse seadust, võimaldades esiteks täitekohtul menetluse igal hetkel omal algatusel hinnata, kas need tingimused on ebaõiglased, ( 19 ) ning teiseks lisades uue vaidlustamise aluse, milleks on selle lepingutingimuse ebaõiglus, mis on täitmise aluseks või võimaldas kindlaks määrata tasumisele kuuluva summa. ( 20 ) Õigusteoorias on leitud, et need muudatused on Hispaania õiguskorras täiesti uuenduslikud. ( 21 )

32. Kohtutoimikust ilmneb ka, et see, kui võlgnik vaidlustab täitmise põhjendusel, et lepingutingimus on ebaõiglane, võimaldab nüüd peatada hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluse kuni vastuväite kohta otsuse tegemiseni. ( 22 ) Niisuguse vastuväite saab esitada täitemenetlustes – olgu need tavalised või hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlused ( 23 ), mis on algatatud pärast seaduse 1/2013 jõustumist, ja see tuleb esitada tavapärase kümnepäevase tähtaja jooksul, mida hakatakse arvestama alates täitedokumendi teatavakstegemisest.

33. Seevastu täitemenetluste puhuks, mis on seaduse 1/2013 jõustumise kuupäeval pooleli ja mille puhul on kümnepäevane vastuväite esitamise tähtaeg ( 24 ) hakanud juba kulgema või juba möödas, nägi seadusandja ette neljanda üleminekusätte. See õigusnorm sätestab ühekuulise õigust lõpetava tähtaja ‐ mida hakatakse arvestama alates selle seaduse jõustumise kuupäevale järgnevast kuupäevast ‐, mille jooksul saab võlgnik esitada erakorralise vastuväite, tuginedes eelkõige ebaõiglaste tingimuste esinemisele. ( 25 )

b) Neljas üleminekusäte

34. Neljanda üleminekusätte õigustus on direktiivi 93/13 artikli 3 tõlgendusele kohtuotsusega Aziz ( 26 ) antud tagasiulatuv jõud selles mõttes, et sellest tõlgendusest tuleb lähtuda alates tõlgendatava õigusnormi jõustumise hetkest. ( 27 ) Seega oli Hispaania seadusandja kohustatud nägema ette mehhanismi, mis võimaldab vältida seda, et pooleliolevates, kuid eelmiste õigusnormide kehtimise ajal algatatud ja seaduse 1/2013 jõustumise hetkel veel mitte lõpetatud täitemenetlustes tehtavad otsused ei oleks liidu õigusega vastuolus. ( 28 )

35. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimus puudutab just seda menetlusnormi, mida sisaldab neljas üleminekusäte. Põhikohtuasjas esitati vastuväide, et lepingutingimused on ebaõiglased – mis kujutab endast selle seadusega ette nähtud uut vaidlustamise alust –, peale tähtaja möödumist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib seega teada – nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 27 –, kas kõnesolev tähtaeg on liidu õigusega vastuolus.

36. Nüüd analüüsingi seda küsimust ja kõigepealt Euroopa Kohtu asjakohast praktikat, mis käsitleb võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid niisugustena, nagu neid kohaldatakse erinevat tüüpi tähtaegade suhtes.

2. Euroopa Kohtu praktika lühike meenutus

37. Kõigepealt kerkib küsimus, kas Euroopa Kohtu mõistlikke tähtaegu käsitlev kohtupraktika on asjakohane siseriikliku seaduse üleminekusättega kehtestatud tähtaja analüüsimisel, mida hakatakse arvestama selle seaduse asjaomase liikmesriigi ametlikus teatajas avaldamise kuupäevale järgnevast päevast. Ma arvan nagu komisjongi, et see on nii, ja seega annab see kohtupraktika meile kasulikku teavet tõlgendamiseks, ehkki selles ei ole sõnaselgelt analüüsitud niisugust tähtaega nagu põhikohtuasjas vaadeldav.

38. Esiteks meenutan, et Euroopa Kohus on juba mitmel korral otsustanud, et kuna menetlusnorme ei ole ühtlustatud, reguleeritakse seda küsimust liikmesriikide siseriiklike õiguskordadega, lähtudes nende menetlusautonoomia põhimõttest. Euroopa Kohus on siiski rõhutanud, et see kord peab vastama kahele tingimusele: see ei tohi olla ebasoodsam kui samalaadsete siseriikliku õigusega reguleeritavate olukordade puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja see ei tohi muuta liidu õigusega tarbijatele antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte). ( 29 )

39. Mis puutub võrdväärsuse põhimõtte järgimisse, siis see eeldab, et vaidlusalune siseriiklik õigusnorm oleks ühtemoodi kohaldatav nii liidu kui ka siseriikliku õiguse eiramisest tulenevate hagide puhul, kui neil hagidel on sarnane ese ja alus. Võrdväärsuse põhimõttest kinnipidamise kontrollimisel hindab siseriiklik kohus, kellele ainsana on vahetult teada siseriiklikul õigusel põhinevate hagide suhtes kohaldatavad menetlusnormid, nii seda, kas menetlusnormid, mis tagavad siseriiklikus õiguses isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, on kooskõlas nimetatud põhimõttega, kui ka väidetavalt sarnaste siseriiklikul õigusel põhinevate hagide eset ja olulisi tunnuseid. Selleks peab siseriiklik kohus hindama asjaomaste hagide sarnasust, võttes arvesse nende eset, alust ja olulisi tunnuseid. Siseriiklik kohus peab siseriikliku menetlusnormi võrdväärsuse üle otsustamisel võtma arvesse selle normi seisundit menetluses tervikuna, selle menetluse kulgemist ning menetlusnormide eripära. ( 30 )

40. Ka tõhususe põhimõtte kohaldamise kohta on Euroopa Kohus kinnitanud, et iga juhtumit, mille puhul kerkib küsimus, kas mingi siseriiklik menetlusnorm muudab liidu õiguse kohaldamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, tuleb analüüsida, võttes arvesse selle sätte asukohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes. Seda silmas pidades tuleb vajaduse korral arvesse võtta siseriikliku õigussüsteemi aluseks olevaid põhimõtteid, nagu kaitseõiguse tagamine, õiguskindluse põhimõte ja menetluse nõuetekohane läbiviimine. ( 31 )

41. Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et liidu õigusega on kooskõlas, kui kehtestatakse mõistlikud õiguskaitsevahendi kasutamise tähtajad, mille möödumisel see õigus lõpeb. Kohtupraktika kohaselt ei tohi sellised tähtajad muuta liidu õiguskorras antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. ( 32 ) Euroopa Kohus on ka otsustanud, et liikmesriikide ülesanne on kindlaks määrata liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates siseriiklikes õigusnormides kasutatavad tähtajad, võttes arvesse eelkõige vastuvõetavate otsuste olulisust nende adressaatidele, menetluste ja kohaldatavate õigusnormide keerukust, asjassepuutuvate isikute võimalikku arvu ja muid avalikke või erahuvisid, millega tuleb arvestada. ( 33 ) Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et tähtaeg peab olema vastuväite tõhusaks ettevalmistamiseks ja esitamiseks tegelikkuses piisav. ( 34 )

42. Euroopa Kohus on otsuse teinud ka kohtuasjades, mis käsitlesid samalaadseid üleminekusätteid nagu põhikohtuasjas vaadeldav. Ta kinnitas, et kui liikmesriigid lühendavad tähtaega, mille vältel võib esitada taotluse selliste summade tagasisaamiseks, mis on sisse nõutud liidu õigust rikkudes, on selle tingimus, et mitte üksnes uus kehtestatud tähtaeg ei pea olema mõistlik, vaid et ka uued õigusnormid sisaldaksid üleminekukorda, mis võimaldab anda isikutele pärast nende vastuvõtmist piisava tähtaja esitamaks tagastustaotlusi, mille esitamise õigus oli ka varem kehtinud õigusnormide alusel. ( 35 )

43. Lõpuks tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohtu ülesanne tõlgendada siseriiklikku õigust, see ülesanne kuulub ainult eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kes peab käesolevas asjas tegema kindlaks, kas asjaomased siseriiklikud õigusnormid järgivad võrdväärsuse ja tõhususe nõudeid. ( 36 ) Euroopa Kohus võib eelotsust langetades siiski teha vajaduse korral täpsustusi, mille eesmärk on suunata siseriiklikku kohut temapoolsel hindamisel. ( 37 )

44. Olles nii lühidalt tutvustanud üldist kohtupraktika konteksti, mis puudutab võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid niisugusena, nagu neid kohaldatakse erinevat liiki tähtaegade suhtes, analüüsin nüüd põhikohtuasjas vaadeldava tähtaja eripära ja siis kontrollin, kas selle tähtaja puhul on järgitud neid liidu õiguse põhimõtteid.

3. Põhikohtuasjas vaadeldava tähtaja eripära

45. Põhikohtuasjas vaadeldavat tähtaega iseloomustab kaks põhilist asjaolu: esiteks pikkus, milleks on üks kuu, ja teiseks hetk, millest hakatakse tähtaega arvestama, st alatest seaduse 1/2013 Boletín Oficial del Estados (edaspidi „BOE”) avaldamisele järgnevast päevast.

a) Tähtaja kestus

46. Ma olen arvamusel, et ühekuulisest menetlustähtajast piisab, et esitada vastuväide hüpoteegiga tagatud nõude täitmisele. Mulle näib, et seda seisukohta kinnitab Euroopa Kohtu praktika. Euroopa Kohus on tihti aktsepteerinud lühemaid menetlustähtaegu, eelkõige 14‑ ja 15‑päevaseid. Näiteks leidis Euroopa Kohus, et mis puudutab pagulase staatuse saamise taotlust kiirmenetluse raames, siis 15‑päevane tähtaeg on piisav, et valmistada ette ja esitada tulemuslik vastuväide. ( 38 ) Samuti leidis Euroopa Kohus, et 14‑päevane tähtaeg on mõistlik, et vaidlustada halduskaristus, mis on mõistetud äriühingu raamatupidamisdokumentide avalikustamata jätmise eest. ( 39 )

47. Seega ei tekita ühekuuline kestus kui niisugune minu meelest mingeid raskusi, mis puudutab põhikohtuasjas vaadeldava üleminekusätte vastavust võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetele.

48. Tuleb siiski veel analüüsida hetke, millest hakatakse kõnesolevat tähtaega arvestama.

b) Hetk, millest hakatakse tähtaega arvestama

49. Neljanda üleminekusätte punkti 2 teises lõigus on nähtud ette, et põhikohtuasjas vaadeldavat tähtaega hakatakse arvestama alates seaduse 1/2013 jõustumisele järgnevast päevast. Jõustumise küsimuses on selle seaduse neljandas ja viimases üleminekusättes ette nähtud, et seadus jõustub kohe selle BOE‑s avaldamise päeval. Ka on neljanda üleminekusätte punktis 4 täpsustatud, et seda avaldamist loetakse „[selle neljanda üleminekusätte] lõigetes 2 ja 3 ette nähtud tähtaegade teatavakstegemise ja arvestamise osas […] täielikuks ja kehtivaks teatavakstegemiseks; seda ei ole kindlasti vaja teha eraldi aktiga”.

50. Lihtsamalt väljendudes tähendab see, et Hispaania seadusandja samastas seaduse 1/2013 BOE‑s avaldamise menetluslikku laadi teadaandmisega.

51. Tuleb rõhutada, et just asjaolu, et põhikohtuasjas vaadeldavat tähtaega hakatakse arvestama seaduse 1/2003 BOE‑s avaldamisele järgnevast päevast, ilma et seda teatataks võlgnikele põhikohtuasjas, põhjustab käesoleval juhul võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete seisukohast probleeme.

i) Võrdväärsuse põhimõtte rikkumine

52. BBVA ja Hispaania valitsus arvavad, et miski ei võimalda järeldada, et kõnesolev tähtaeg on ebasoodsam kui teised samalaadsed tähtajad Hispaania õiguses. Esiteks viitab BBVA tähtajale, mille jooksul saab esitada Tribunal Constitucionalile (konstitutsioonikohus) kaebuse põhiõiguste rikkumise tõttu, mis tuleneb vahetult ja otseselt kohtuotsustest ja ‑määrustest. Seda tähtaega hakatakse arvestama alates kohtuotsuse teatavakstegemisest. Teiseks võrdleb Hispaania valitsus põhikohtuasjas vaadeldavat tähtaega teiste menetlustähtaegadega Hispaania õiguses, näiteks tähtaeg, mille jooksul on võimalik vastata hagiavaldusele tavalises sisulises menetluses ja mida hakatakse arvestama hagiavalduse kättetoimetamisest. ( 40 ) Komisjon märgib omalt poolt, et põhikohtuasjas vaadeldav tähtaeg on spetsiaalselt mõeldud selleks, et teha võimalikuks tarbijatele direktiiviga 93/13 antud õiguste kaitse üleminekuperioodil endise ja uue seaduse vahel. Seega ei kehti liidu õiguskorral põhinevate õiguste suhtes ebasoodsamad tingimused.

53. Mind need argumendid ei veena. Tähtajad, mida BBVA ja Hispaania valitsus mainivad, ei tundu mulle samalaadsed põhikohtuasjas vaadeldava tähtajaga. Ehkki mul on kahtlusi, kas kõnesolev tähtaeg on kooskõlas võrdväärsuse põhimõttega, on mul siiski raske välja tuua võrreldavaid menetlustähtaegu, mis võimaldaksid kindlalt järeldada, et neljas üleminekusäte, mis põhineb liidu õigusel, on ebasoodsam kui teised samalaadsed õigusnormid, mille eesmärk on tagada õigussubjektide analoogsete õiguste kaitse Hispaania õiguses – seda peab kontrollima siseriiklik kohus.

ii) Tõhususe põhimõtte järgimine

54. Nagu ma järgmistes punktides näitan, võimaldavad mitu aspekti mul seevastu asuda seisukohale, et põhikohtuasjas vaadeldav tähtaeg muutis direktiiviga 93/13 antud õiguste kasutamise võimatuks või liiga raskeks.

55. Esiteks ilmneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast kohtutoimikust, et Hispaania menetlusõiguses ei ole levinud, et menetlustähtaega hakatakse arvestama alates BOE‑s avaldamise kuupäevast, v.a juhul, kui tegemist on esialgse kaebusega üldkohaldatava akti peale. ( 41 ) Komisjon märgib, et poolelioleva menetluse menetlustoimingute puhul hakatakse tähtaegu tavaliselt arvestama alates pädeva kohtu saadetud erinevate teadete kättesaamisest, mis tagab, et asjaomase isiku või tema seadusliku esindaja kasutada on kogu tähtaeg. ( 42 )

56. Meenutan ka, et menetlustähtajad, mida Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas analüüsinud, erinevad põhikohtuasjas vaadeldavast üleminekutähtajast, sest neid hakati arvestama alates konkreetsest menetlusteatest. ( 43 ) See tähendab, et kui õigussubjektid või nende esindajad olid neile mõeldud teate kätte saanud, oli nende kasutada kogu tähtaeg, et valmistada ette ja esitada kostja vastus. Seevastu põhikohtuasjas vaadeldavat tähtaega hakatakse arvestama alates seaduse 1/2013 avaldamisele järgnevast päevast, mis ei taga, et nende kasutada oleks kogu tähtaeg: see, kui palju aega neil oli, sõltub sellest, millal asjaomased isikud neljanda üleminekusätte olemasolust tegelikult teada said.

57. Selles küsimuses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et õigust lõpetav tähtaeg ei ole sobiv, meetmete kontekstis, mille eesmärk oli edendada rasedate töötajate turvalisust ja tervishoidu, ( 44 ) ning seda seetõttu, et seda tähtaega ei hakatud arvestama mitte koondamiskirja kättesaamisest, vaid selle postipanekust. Seega võis enne, kui rase naine sai hakata tõhusalt konsulteerima ja taotlema oma õiguste kaitset kohtus, mööduda mitu selle tähtaja hulka arvatud päeva. ( 45 )

58. Mulle näib seega selge, et põhikohtuasjas vaadeldav tähtaeg võis tuua kaasa selle, et suur osa sellest või isegi kogu see tähtaeg – nagu põhikohtuasjas – möödus nii, et tarbijad ei saanud hakata tõhusalt konsulteerima või astuda oma õiguste kaitsmiseks vajalikke samme.

59. Teiseks ilmneb kohtutoimikust ka, et Hispaania õiguskorras on täitedokumendi vaidlustamise korral vaja lasta ennast advokaadil esindada. ( 46 ) Komisjon märgib siiski, et enamiku hüpoteegi realiseerimiste puhul viiakse täitemenetlust läbi nii, et võlgnikud ei ilmu kohtusse ega esita vastuväidet. Nende poolte rahaliste vahendite nappus, raskused täitmise vaidlustamisel ja täitemenetluse kulu on asjaolud, mis töötavad tarbijate vastu, kes loobuvad tavaliselt sellesse menetlusse astumisest. ( 47 ) Niisuguses olukorras näib mulle ilmne, et tavaliselt varitses asjaomaseid tarbijaid vägagi oht, et nad ei saa esitada hüpoteegiga tagatud nõude täitmisele vastuväidet. Minu arvates on see oht seotud vaidlustamise potentsiaalselt heidutavate kuludega (kohustus lasta ennast advokaadil esindada) või sellega, et need tarbijad ei tea oma õigusi, sest nad ei ole teadlikud seaduse 1/2013 avaldamisest ja neljandast üleminekusättest ( 48 ) või kui said nendest teada, siis liiga hilja, kui erakorralisest tähtajast oli osa juba möödas.

60. Selles küsimuses meenutan, et Euroopa Kohus on märkinud, et tõhususe põhimõttega võib olla vastuolus õiguslikult väga ebamäärane olukord, rõhutades vajadust, et tähtaegu saaks piisava kindlusega tuvastada. ( 49 ) Põhikohtuasjas tõi see, et üleminekutähtaega hakati arvestama seaduse 1/2003 BOE‑s avaldamisele järgnevast päevast, aga kaasa – nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 58‐60 märkisin – väga suure õigusliku ebakindluse põhikohtuasja võlgnikele, mis niisuguses valdkonnas nagu tarbijakaitse näib mulle lubamatu. Minu arvates ei olnud see tähtaeg sobiv, et valmistada ette ja esitada tulemuslik vastuväide.

61. Lõpuks tuleb märkida, et – nagu ma meenutasin käesoleva ettepaneku punktis 41 ‐ liikmesriikide ülesanne on kindlaks määrata liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates siseriiklikes õigusnormides kasutatavad tähtajad, võttes arvesse eelkõige tehtavate otsuste olulisust nende adressaatidele, menetluste ja kohaldatavate õigusnormide keerukust, asjassepuutuvate isikute võimalikku arvu ja muid avalikke või erahuvisid, millega tuleb arvestada. ( 50 )

62. Mis puudutab esiteks tehtavate otsuste olulisust asjaomastele isikutele, siis minu meelest on ilmne, et kuna need otsused võivad tuua kaasa selle, et nad kaotavad pöördumatult oma kinnisvara, siis on need asjaomastele tarbijatele eriti olulised. ( 51 )

63. Mis puudutab teiseks kohaldatavate menetluste ja õigusaktide keerukust, siis on ilmne, et täitemenetlus, sisuline menetlus ja hüpoteeki käsitlevad õigusnormid moodustavad omavahelises seoses õigusliku raamistiku, mis on väga keerukas, iseäranis tarbijatele.

64. Kolmandaks küsimuses, kui palju on isikuid, keda neljas üleminekusäte võib puudutada, ilmneb põhikohtuasja võlgnike ja komisjoni seisukohtadest, et seaduse 1/2013 jõustumise hetkel oli pooleli sadu tuhandeid täitemenetlusi. Komisjon nimetab mõned arvandmed, mis pärinevad Consejo General del Poder Judiciali aruandest ja rõhutab, et 2013. aastal algatati 82680 hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlust. ( 52 )

65. Kas kõikide eelnevate kaalutluste põhjal võib seega veel asuda seisukohale, et põhikohtuasjas vaadeldav tähtaeg on mõistlik tähtaeg? Lubage kahelda.

66. Arvan, et käsitletud menetluslikus kontekstis on see, et Hispaania seadusandja annaks mõistliku tähtaja, mis võimaldab tarbijatel nõude täitmise vaidlustada ja lõpetada nii ebaõiglaste tingimuste seadmine, neile direktiiviga 93/13 antud õiguste teostamiseks hädavajalik. Ma olen veendunud, et põhikohtuasjas vaadeldava neljanda üleminekusättega ei saavutatud seda eesmärki.

67. Niisiis pean tegema järelduse, et kokkuvõttes seetõttu, et põhikohtuasjas vaadeldavat tähtaega hakati arvestama seaduse 1/2013 avaldamisele järgnevast päevast, ei saa seda pidada mõistlikuks ning et see muutis direktiiviga 93/13 antud õiguste kasutamise tegelikkuses liiga raskeks.

4. Viimased märkused

68. Mulle näib oluline meenutada kõigepealt, et direktiiviga 93/13 loodud kaitsesüsteemi puhul on lähtutud eeldusest, et tarbija on suhetes kauplejaga nõrgemal läbirääkimispositsioonil ja tal on vähem teavet. ( 53 )

69. Direktiiviga 93/13 ette nähtud kaitse tagamiseks on Euroopa Kohus juba mitu korda rõhutanud, et sellist tarbija ning ettevõtja vahelist ebavõrdsust saab tasakaalustada ainult välise, lepingupooltest sõltumatu aktiivse sekkumisega. ( 54 ) See aktiivne sekkumine hõlmab eelkõige pädeva kohtu kontrolli omal algatusel selle üle, kas esineb ebaõiglasi tingimusi või mitte.

70. Hispaania hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluse raames ei eksisteerinud niisugust kontrolli enne kohtuotsuse Aziz ( 55 ) kuulutamist. Nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktidest 31 ja 32, anti selle kohtuotsuse tulemusena kohtule õigus omal algatusel osutada ebaõiglaste tingimuste esinemisele. ( 56 ) Kuigi niisugune kontroll omal algatusel on vajalik, ei piisa sellest siiski, et kaitsta täielikult ja tõhusalt tarbijatele direktiiviga 93/13 antud õigusi. Ma olen nagu komisjongi seega veendunud, et aktiivne ja lepinguosalisteväline sekkumine peab hõlmama ka piisavaid tähtaegu, mis võimaldavad tarbijatel oma õigusi tõhusalt kaitsta.

71. Märgin ka, et tarbijakaitseõiguse valdkonnas on võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted kui liikmesriikide menetlusautonoomia piirang eriti olulised ning seega peab Euroopa Kohus valvama nende range järgimise järele.

72. Lõpuks tuleb märkida, et mulle näib ilmne, et üleminekusättega, millega kehtestatakse tarbijate suhtes erakorraline õigust lõpetav tähtaeg, mida hakatakse arvestama liikmesriigi ametlikus teatajas seaduse avaldamisele järgnevast päevast, ei täideta kohustust teavitada tarbijaid võimalusest esitada vastuväide, et täitmise aluseks olevad lepingutingimused on ebaõiglased. Mulle näib seega oluline, et tarbijaid informeeritaks isiklikult tähtajast, mis on nende käsutuses, et konsulteerida tulemuslikult ja astuda vajalikke samme direktiiviga 93/13 antud õiguste kaitsmiseks. ( 57 ) Selles küsimuses meenutan, et väljendit ignorantia iuris nocet ei saa tarbijakaitse valdkonnas kohaldada või saab kohaldada vaid mööndustega. ( 58 )

73. Kõik need kaalutlused kõnelevad sellest, et vajalik on tähtaeg, millest tuleb asjaomastele isikutele isiklikult teada anda. Teiste sõnadega tuleb see, et pooled ei ole teadlikud, parandada sama vahendiga, mida siseriiklikus õiguses kasutatakse selleks, et anda võlgnikele teada nende suhtes algatatud täitemenetlusest. Ma arvan seega nagu komisjongi, et Hispaania seadusandja oleks pidanud ette nägema kõikide võlgnike informeerimise niisugustes täitemenetlustes võimalusest esitada erakorraline vastuväide ühe kuu jooksul alates sellest teatamisest. Teatamine oleks võinud toimuda kohtute kaudu, kes on pädevad hüpoteegiga tagatud nõuete täitmise kohta otsust tegema, või nende seaduslike esindajate kaudu või teate saatmisega elukoha aadressil, kui need pooled ei ilmunud hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluse jooksul kohtusse.

74. Kõige eelneva põhjal arvan seega, et võttes arvesse tõhususe põhimõtet, on direktiivi 93/13 artiklitega 6 ja 7 vastuolus niisugune siseriiklik üleminekusäte nagu põhikohtuasjas vaadeldav, millega on tarbijatele kehtestatud ühekuuline õigust lõpetav tähtaeg ‐ mida hakatakse arvestama selle seaduse avaldamisele järgnevast päevast, kuhu see õigusnorm kuulub ‐, mille jooksul saavad nad esitada pooleliolevas hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluses vastuväite, et lepingutingimused on ebaõiglased.

V. Ettepanek

75. Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorelli eelotsuse küsimusele järgmiselt: Võttes arvesse tõhususe põhimõtet, on nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artiklitega 6 ja 7 vastuolus niisugune siseriiklik üleminekusäte nagu põhikohtuasjas vaadeldav, millega on tarbijatele kehtestatud ühekuuline õigust lõpetav tähtaeg ‐ mida hakatakse arvestama selle seaduse avaldamisele järgnevast päevast, kuhu see õigusnorm kuulub ‐, mille jooksul saavad nad esitada pooleliolevas hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluses vastuväite, et lepingutingimused on ebaõiglased.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 3 ) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).

( 4 ) BOE nr 89, 14.4.1998, lk 12304.

( 5 ) BOE nr 287, 30.11.2007, lk 49181.

( 6 ) BOE nr 116, 15.5.2013, lk 36373.

( 7 ) BOE nr 7, 8.1.2000, lk 575.

( 8 ) BOE nr 155, 29.6.2013, lk 48767.

( 9 ) C‑473/00, EU:C:2002:705.

( 10 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 11 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 12 ) Kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 35).

( 13 ) Vt eelkõige kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557; punkt 32).

( 14 ) Vt kohtuotsused Krüger (C‑334/95, EU:C:1997:378, punktid 22 ja 23), Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, punkt 57) ja Efir (C‑19/12, EU:C:2013:148, punkt 19).

( 15 ) Vt selle kohta eelkõige kohtuotsused Redmond (83/78, EU:C:1978:214, punkt 26) ja Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, punkt 58).

( 16 ) Näiteks notariaalselt tõestatud dokumendid või niisuguste lepingute dokumendid nagu pangalepingud.

( 17 ) C‑415/11, EU:C:2013:164. Meenutan, et selles kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 93/13 „tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid [,] mis ei näe hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluses ette võimalust esitada vastuväiteid täitedokumendi aluseks oleva lepingutingimuse ebaõigluse kohta [ega] võimalda asja sisuliselt arutaval kohtul, kelle pädevuses on hinnata sellise tingimuse ebaõiglast laadi, kohaldada esialgse õiguskaitse meetmeid, näiteks täitemenetluse peatamine, kui selliste meetmete kohaldamine on vajalik tema lõpliku otsuse täieliku toime tagamiseks”.

( 18 ) Vt seaduse 1/2013 põhjendused 13 ja 16.

( 19 ) Vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 552 lõige 1. See artikkel kuulub üldsätete hulka, mida kohaldatakse iga täitemenetluse suhtes. Seega puudutab kohtu kontroll omal algatusel nii tavalisi täitemenetlusi kui ka hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlusi. Ei tohi siiski unustada, et neljanda üleminekusätte lõikes 1 on nähtud ette, et selle seadusega tehtud tsiviilkohtumenetluse muudatusi kohaldatakse täitemenetluste suhtes, mis on selle jõustumise kuupäeval algatatud, üksnes pooleliolevate täitetoimingute osas. Komisjoni sõnul ei ilmne Hispaania õigusaktidest selgelt, kas täitemenetluse hilistes etappides (näiteks kui korraldatakse oksjon või väljatõstmine), on veel võimalik ebaõiglasi tingimusi omal algatusel kontrollida. Vt kohtuasi Banco Primus (C‑421/14), mis on Euroopa Kohtus pooleli ja milles käsitletakse samalaadset küsimust.

( 20 ) Hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluse kohta vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 695 lõike 1 punkt 4. Tavalise täitemenetluse kohta vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 557 lõike 1 punkt 7. Üks näide lepingutingimusest, mis on täitmise aluseks, on kindlustuslepingusse lisatud ennetähtaegse tasumise tingimus „tasumisele kuuluv summa”.

( 21 ) Vt eelkõige Cordero Lobato, E., „Control judicial sobre cláusulas abusivas y ejecuciones hipotecarias”, Revista Aranzadi Doctrinal, 2, 2013, lk 205‐212, ja Sánchez González, M. P., Revista de Derecho Comunitario Europeo, 2013, lk 327‐344.

( 22 ) Vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 695 lõike 1 punkt 4.

( 23 ) Seaduses 1/2013 ei ole siiski ette nähtud asja sisuliselt arutava kohtu võimalust peatada esialgse õiguskaitse korras hüpoteegiga tagatud nõude täitmine seniks, kuni kuulutatakse tema otsus, millega ta tunnistab ebaõiglaseks täitedokumendi tingimused, mis olid täitmise aluseks. Tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 698, mida seadusega 1/2013 ei muudetud, on nähtud ette, et „[i]ga vastuväide, mille võlgnik, kolmas isik, kes on valdaja, või ükskõik missugune asjaomane isik võib esitada ning mida ei ole reguleeritud eelmiste artiklitega, sh vastuväited, mis puudutavad täitedokumendi kehtetust või võla maksetähtpäeva, olemasolu, kustumist või summat, lahendatakse vastava kohtuotsusega, ilma et see tooks kunagi kaasa kõnesolevas peatükis ette nähtud kohtuliku täitemenetluse peatamist või raugemist”. Näiteks hüpoteegiga koormatud vara lõplik müük oksjonil kolmandale isikule on alati pöördumatu, v.a niisugusel piiratud juhul, mil tarbija lasi enne kinnisasja koormamise tõendi väljastamise kohta märke tegemist teha eelmärke hüpoteegi tühisuse tunnustamise taotluse esitamise kohta. Vt kohtuotsused Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punktid 55‐59) ning Sánchez Morcillo ja Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, punkt 42). Selles küsimuses on Euroopa Kohus leidnud, et „ei saa ilma sellise [peatamise] võimaluseta kõikidel sellistel juhtudel […], kus hüpoteegiga koormatud kinnisasi realiseeriti enne asjas sellise sisulise otsuse tegemist, millega tuvastatakse hüpoteegi aluseks oleva lepingutingimuse ebaõiglane laad ja tunnustatakse seega täitemenetluse tühisust, selline otsus anda muud kui a posteriori kaitset, mis seisneb üksnes kahju hüvitamises, mis ei ole aga täielik ja piisav ning ei kujuta endast piisavat ja tõhusat vahendit, et lõpetada kõnealuse tingimuse kasutamine lepingutes, nagu seda näeb ette direktiivi [93/13] artikli 7 lõige 1”. Vt kohtuotsus Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 60) ja kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi Aziz (EU:C:2012:700, punkt 50). Vt ka kohtuotsus Sánchez Morcillo ja Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, punkt 50). Ühes osas kohtupraktikast on leitud, et Hispaania seadusandja otsus anda menetluse peatamise võimalus mitte asja sisuliselt arutavale kohtule, vaid täitekohtule, on seotud hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluse eesmärgi järgimisega. Vt eelkõige Benaloche Palao, J., „Cláusulas abusivas y suspensión de la ejecución hipotecaria: una práctica equivocada”, La Ley, nr 86, 2014, lk 1‐6.

( 24 ) Vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 556 lõige 1.

( 25 ) Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 695 lõike 1 punktis 4 on osutatud „täitmise aluseks või sissenõutava summa kindlaksmääramise aluseks olevale ebaõiglasele lepingutingimusele”.

( 26 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 27 ) Vt eelkõige kohtuotsus Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 28 ) Hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlused, mis lõppesid enne seaduse 1/2013 jõustumist, ei kuulu selle seaduse kohaldamisalasse. Neljandas üleminekusättes on nimelt ette nähtud, et seda kohaldatakse „kõigi täitemenetluste suhtes, mis ei ole päädinud kinnisvara üleminekuga ostja omandisse”. Euroopa Kohus on leidnud, et võttes arvesse õiguskindluse ja kohtuotsuse seadusjõu põhimõtteid, millel rajaneb siseriiklik kohtusüsteem, ei saa võimalik õigusvastasus põhimõtteliselt õigustada menetluste uuendamist. Vt selle kohta kohtuotsused Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punktid 46 ja 47) ja Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, punkt 21): „[liidu õigus] ei kohusta […] siseriiklikku kohut jätma kohaldamata siseriiklikke menetlusnorme, mis annavad otsusele [seadusjõu], isegi siis, kui see võimaldaks heastada selle otsusega toime pandud [liidu] õiguse rikkumise.” Selles küsimuses tuleb meenutada, et liidu õigus kohustab liikmesriike hüvitama igasuguse kahju, mida on eraõiguslikele isikutele põhjustatud liidu õiguse rikkumisega, mida võib pidada nende süüks. Vt ka kohtuotsus Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, punkt 59).

( 29 ) Vt eelkõige kohtuotsused Rewe-Zentralfinanz ja Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, punkt 5), Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, punkt 12) ja Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, punktid 44‐46). Vt ka kohtuotsused Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 50) ja Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, punkt 37).

( 30 ) Vt eelkõige kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 90).

( 31 ) Kohtuotsused Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, punkt 14) ja Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punkt 39).

( 32 ) Vt kohtuotsused Rewe-Zentralfinanz ja Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, punkt 5), Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, punkt 35), Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, punkt 34) ja Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, punkt 35).

( 33 ) Vt selle kohta kohtuotsused Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, punkt 40) ja Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, punkt 48).

( 34 ) Vt kohtuotsused Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, punkt 66) ja Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, punkt 80).

( 35 ) Vt kohtuotsused Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, punkt 38), Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, punkt 37) ja Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (C‑362/12, EU:C:2013:834, punkt 37).

( 36 ) Vt kohtuotsused Angelidaki jt (C‑378/07‐C‑380/07, EU:C:2009:250, punkt 163) ning Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, punkt 49).

( 37 ) Vt kohtuotsused Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, punkt 58), Marrosu ja Sardino (C‑53/04, EU:C:2006:517, punkt 54), Vassallo (C‑180/04, EU:C:2006:518, punkt 39) ja Fiamingo jt (C‑362/13, C‑363/13 ja C‑407/13, EU:C:2014:2044, punkt 66).

( 38 ) Vt kohtuotsus Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, punktid 67 ja 68).

( 39 ) Vt kohtuotsus Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, punkt 81). Ühes kohtuasjas, mis käsitles tähtaega, mille jooksul sai esitada vastuväite maksekorraldusmenetluses pärast maksekorralduse teatavakstegemist pädeva siseriikliku kohtu määrusega, leidis Euroopa Kohus siiski, et tarbijale täitmise vaidlustamiseks ette nähtud 20‑päevane tähtaeg on „eriti lühike”. Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, punkt 54). Vt ka Półtorak, N., European Union Rights in National Courts, Wolters Kluwer, 2015, lk 266.

( 40 ) Vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 404.

( 41 ) Selles küsimuses viib komisjon läbi võrdluse ELTL artikli 263 viimase lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikliga 50 kehtestatud korraga.

( 42 ) Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 133 lõikes 1 on nähtud ette, et „[t]ähtaegu hakatakse arvestama alates selle avalikustamistoimingu kuupäevale järgnevast kuupäevast, millest hakatakse seaduse kohaselt tähtaega arvestama, ja neid arvutatakse, arvestades sisse tähtaja lõpukuupäeva, mis möödub keskööl”. Tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklites 149‐168, mis käsitlevad kohtu teatamistoiminguid, on sätestatud, et menetlusteated edastatakse poolte esindajatele või pooltele, kui neil ei ole esindajat, või kui tegemist on esmakordse hoiatuse või kutsega, saates selle kodusel aadressil (tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 155). Kui kostja elukohta ei ole võimalik välja selgitada, võib teate avaldada (tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 164), mida tehakse erandkorras. Selles õigusnormis on täpsustatud, et „[a]inult poole taotlusel ja tema kuludega avaldatakse teade provintsi või autonoomse piirkonna ametlikus teatajas, [BOE‑s] või üleriigilises või provintsi päevalehes”.

( 43 ) Vt kohtuotsused Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, punktid 67 ja 68), Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, punkt 81) ja Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, punkt 54).

( 44 ) Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT L 348, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 110).

( 45 ) Vt kohtuotsus Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, punktid 62‐65). Selles kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et see õigust lõpetav tähtaeg ei ole sobiv, eelkõige arvestades niisuguse naise olukorda, kelle rasedus on algusjärgus.

( 46 ) Vt tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklid 23 ja 31. Mitteammendavat loetelu asjaoludest, mida tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks, kas teatav tähtaeg on kooskõlas tõhususe põhimõttega, vt kohtujuristi ettepanekust, Ruiz-Jarabo Colomer, kohtuasi Recheio – Cash & Carry (C‑30/02, EU:C:2003:666, punktid 29 ja 32).

( 47 ) Seda ohtu kinnitab statistika, mille komisjon on esitanud oma kirjalikes seisukohtades. Nende arvandmete kohaselt ilmusid võlgnikud pärast seaduse 1/2013 jõustumist kohtusse ja esitasid vastuväite ainult 19,79% hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlustest. Enne selle seaduse vastuvõtmist oli see suhtarv alla 5% (Consejo General del Poder Judicial (kohtuvõimu kõrgeim nõukogu) kohtustatistika osakonna andmed)). Komisjon rõhutab, et need andmed on osalised. Ehkki justiitsministeeriumi tabelis ei ole mõnda autonoomset piirkonda (Andaluusia, Baskimaa, Kanaarid, Kataloonia, Madrid, Navarra ja Valencia), annab see aga siiski ettekujutuse, kui väike arv hüpoteegi realiseerimisi vaidlustati. Näiteks 2013. aastal moodustasid esitatud vastuväited 19,79% kohtuasjade registrisse kantud hüpoteegi realiseerimistest (3826 vastuväidet 19330 kohtuasjade registrisse kantud hüpoteegi realiseerimise kohta), 2012. aastal 4,92% (1078 vastuväidet 21896 hüpoteegi realiseerimise kohta) ja 2001. aastal 3,84% (700 vastuväidet 18201 hüpoteegi realiseerimise kohta).

( 48 ) Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, punkt 54).

( 49 ) Vt kohtuotsus Danske Slagterier (C‑445/06, EU:C:2009:178, punkt 33).

( 50 ) Vt selle kohta kohtuotsused Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, punkt 40) ja Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, punkt 48).

( 51 ) Põhikohtuasjas on asjaomane kinnisvara parkimiskoht. Kohtuistungil väitsid võlgnikud põhikohtuasjas siiski, et nad ei saanud vaidlustada nende elukohta puudutavat täitemenetlust, sest see hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlus leidis aset enne seaduse 1/2013 jõustumist. Mis puudutab nende parkimiskohta, siis – nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 35 – vastuväide, et lepingutingimused on ebaõiglased, mis kujutab endast selles seaduses ette nähtud uut vaidlustamisalust, esitati pärast tähtaja möödumist.

( 52 ) Eelmiste aastate osas on selles aruandes märgitud 91622 hüpoteegi realiseerimist 2012. aastal, 77854 realiseerimist 2011. aastal, 96636 realiseerimist 2010. aastal ja 93319 realiseerimist 2009. aastal.

( 53 ) Vt kohtuotsused Océano Grupo Editorial ja Salvat Editores (C‑240/98‐C‑244/98, EU:C:2000:346, punkt 25), Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 25), Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punkt 29), Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, punkt 32), Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 44) ning Sánchez Morcillo ja Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, punkt 22).

( 54 ) Vt kohtuotsused Océano Grupo Editorial ja Salvat Editores (C‑240/98‐C‑244/98, EU:C:2000:346, punkt 27), Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 26), Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punkt 31) ja Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, punkt 41).

( 55 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 56 ) Vt ka 27. märtsi 2014. aasta seaduse 3/2014, millega kiidetakse heaks tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse ja teiste täiendavate seaduste konsolideeritud redaktsioon (Ley 3/2014, de 27 de marzo, por la que se modifica el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias), artikkel 27.

( 57 ) Vt analoogia alusel kohtuotsused RWE Vertrieb (C‑92/11, EU:C:2013:180) ja Invitel (C‑472/10, EU:C:2012:242, punkt 29).

( 58 ) Vt Mikłaszewicz, P., Obowiązki informacyjne w umowach z udziałem konsumentów na tle prawa Unii Europejskiej, Wolters Kluwer Polska, Warszawa, 2008, lk 46, 185, 272 ja 317.