KOHTUJURISTI ETTEPANEK

EVGENI TANCHEV

esitatud 22. veebruaril 2018 ( 1 )

Kohtuasi C‑31/17

Cristal Union, Sucrerie de Toury SA õigusjärglane

versus

Ministre de l’Économie et des Finances

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2003/96/EÜ – Energiatoodete ja elektrienergia maksustamine – Artikli 14 lõike 1 punkt a – Elektrienergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete maksust vabastamise kohustus – Artikli 15 lõike 1 punkt c – Liikmesriikide pädevus anda täielik või osaline maksuvabastus või alandada maksustamistaset soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavate energiatoodete suhtes – Artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 15 lõike 1 punkti c koostoimeline kohaldamine

1. Käesolevas asjas palutakse Euroopa Kohtul teha otsus seoses nõukogu direktiivi 2003/96/EÜ ( 2 ) kohaldamisega elektrienergiale, mis on saadud koostootmise teel.

2. Koostootmine on elektri‑ ja soojusenergia samaaegne tootmine ühes protsessis. ( 3 ) Tavaline elektrijaam toodab elektrienergiat näiteks fossiilkütuse – nagu nafta, süsi või maagaas – põletamise teel, et vabaneks soojus. Selle soojuse abil keedetakse vett, et saada aur. Aur paneb pöörlema turbiini, mis käivitab elektrienergiat tootva generaatori. Tavaliste elektrijaamade probleem on nende vähene efektiivsus. Kui aurustatud vesi maha jahtub, satub soojus keskkonda. See soojus on raisatud. Seevastu soojus‑ ja elektrienergia koostootmisjaamas kasutatakse soojust, mis elektrienergia tootmisel tavaliselt kaduma läheb, kasuliku soojusenergia saamiseks. Sellepärast on koostootmine tavalisest elektrienergia tootmisest efektiivsem. Samuti satub selle tulemusel õhku vähem kasvuhoonegaase.

3. Direktiivis 2003/96 on ette nähtud madalaimad maksustamistasemed kütteaine või mootorikütusena kasutatavate energiatoodete ( 4 ) (nagu maagaas) ja elektrienergia suhtes. ( 5 )

4. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkt a aga kohustab liikmesriike maksust vabastama energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. Seetõttu ei maksustata neid tooteid aktsiisiga. Aktsiisiga maksustatakse ainult toodetud elektrienergia.

5. Samuti võimaldab direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkt c liikmesriikidel anda täieliku või osalise maksuvabastuse või alandada maksustamistaset energiatoodete suhtes, mida kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks. Erinevalt sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punktist a ei ole artikli 15 lõike 1 punktis c ette nähtud kohustuslikku maksust vabastamist. Sellest tulenevalt on soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted aktsiisist vabastatud (või neid maksustatakse madalama aktsiisimääraga) ( 6 ) üksnes juhul, kui asjaomane liikmesriik kasutab direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktis c antud võimalust. Kui asjaomane liikmesriik seda võimalust ei kasuta, maksustatakse need tooted aktsiisiga. Olenemata sellest, kas seda võimalust kasutatakse või mitte, maksustatakse toodetud elektrienergia aktsiisiga (soojusenergiat aktsiisiga ei maksustata, sest soojusenergia ei kuulu direktiivi 2003/96 reguleerimisalasse). ( 7 )

6. Soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavate energiatoodete maksustamise korda, mis on ette nähtud direktiiviga 2003/96, võib vaadata kaheti.

7. Ühest küljest võib pidada soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavaid energiatooteid niisugusteks, mis kuuluvad ainult direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse. Nende toodete maksustamise kord oleks selline, nagu on kirjeldatud eespool punktis 5. Selle sättega antud võimaluse kasutamise korral oleks maksuvabastus kohaldatav nende toodete suhtes täielikult.

8. Teisest küljest võiks pidada soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavaid energiatooteid niisugusteks, mis kuuluvad direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse.

9. Selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkt a ongi kohaldatav energiatoodetele, „mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks“. Kuna elektrienergia tootmise viisile ei ole selles sättes osutatud, peaks see kohalduma tootmisviisist olenemata. Sellepärast kuuluksid soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse. Ent nimetatud sätte kohaldamisalasse kuuluks siiski ainult nende toodete see osa, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. On ju direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkt a kohaldatav energiatoodetele, mida kasutatakse elektri‑, mitte soojusenergia tootmiseks. Nagu eespool punktis 4 märgitud, oleks see osa aktsiisist vabastatud, samas kui toodetud elektrienergia kuulub aktsiisiga maksustamisele.

10. Nende toodete see osa, mida kasutatakse soojusenergia tootmiseks, kuuluks direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse. Nagu käesoleva ettepaneku punktis 5 kirjeldatud, oleks see osa aktsiisist vabastatud vaid siis, kui asjaomane liikmesriik kasutab nimetatud sättega antud võimalust. Toodetud elektrienergia on aktsiisiga maksustatav olenemata sellest, kas seda võimalust kasutati või mitte.

11. Käesolevas asjas palutakse Euroopa Kohtul otsustada, kumb eespool kirjeldatud käsitusviis on õige. Nimelt küsib Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) Euroopa Kohtult, kas juhul, kui energiatooteid kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks, on kohaldatav ainult direktiivi 2003/96 artikli 15 lõige 1 punkt c või on kohaldatavad nii sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punkt a kui ka artikli 15 lõike 1 punkt c. ( 8 )

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

12. Direktiivi 2003/96 artikli 4 lõikes 1 on sätestatud: „Maksustamistasemed, mida liikmesriigid kohaldavad artiklis 2 nimetatud energiatoodete ja elektrienergia suhtes, ei või olla madalamad kui käesoleva direktiiviga ettenähtud madalaim maksustamistase.“

13. Direktiivi 2003/96 artikli 9 lõike 1 kohaselt: „Kütteainete madalaim maksustamistase kehtestatakse alates 1. jaanuarist 2004 I lisa tabeli C kohaselt.“

14. Direktiivi 2003/96 artikli 10 lõikes 1 on ette nähtud: „Elektrienergia madalaim maksustamistase kehtestatakse alates 1. jaanuarist 2004 I lisa tabeli C kohaselt.“

15. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõikes 1 on sätestatud: „Lisaks sellele, mis on direktiivi 92/12/EMÜ üldsätetega ette nähtud maksustatavate toodete maksust vabastamise kohta, ja piiramata muude [liidu] sätete kohaldamist, peavad liikmesriigid maksust vabastama järgmisena loetletud tooted tingimustel, mille nad sätestavad selleks, et tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ära hoida maksudest kõrvalehoidmist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi: a) energiatooted ja elektrienergia, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, ja elektrienergia, mida kasutatakse elektrienergia tootmise suutlikkuse säilitamiseks. Liikmesriigid võivad siiski keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel nimetatud tooted maksustada, ilma et peaks järgima käesolevas direktiivis sätestatud madalaimat maksustamistaset. Sellisel juhul ei võeta kõnealuste toodete maksustamist arvesse artiklis 10 sätestatud elektrienergia madalaima maksustamistaseme järgimisel; […]“

16. Direktiivi 2003/96 artikli 15 lõikes 1 on ette nähtud: „Ilma et see piiraks muude [liidu] sätete kohaldamist, võivad liikmesriigid tingimusel, et maksude õigsust kontrollitakse, anda täieliku või osalise maksuvabastuse või alandada maksustamistaset järgmiste toodete puhul: […] c) energiatooted ja elektrienergia, mida kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks; […]“

17. Direktiivi 2003/96 artikli 21 lõike 5 kohaselt: „Direktiivi 92/12/EMÜ artiklite 5 ja 6 kohaldamisel on elektrienergia ja maagaas maksustatavad ning maksustatava sündmuse alguseks loetakse hetke, mil turustaja või edasimüüja toote kohale toimetab. […] […] Üksust, mis toodab elektrienergiat oma tarbeks, käsitatakse turustajana. Olenemata artikli 14 lõike 1 punktist a võivad liikmesriigid maksust vabastada väikesed elektrienergiatootjad, tingimusel et nad maksustavad selle elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted. […]“

B. Prantsuse õigus

18. Tolliseadustiku (code des douanes) artikli 266 quinquies lõike 1 redaktsioonis, mis asjassepuutuval ajal kehtis, oli ette nähtud: „KN koodiga 2711 21 00 hõlmatud maagaas maksustatakse lõppkasutajale kohaletoimetamisel siseriikliku tarbimismaksuga.“

19. Tolliseadustiku artikli 266 quinquies lõike 3 redaktsioonis, mis oli kohaldatav 1. jaanuarist 2006 kuni 31. detsembrini 2006, oli aga sätestatud: „[…] Gaasitarned on [lõike 1 kohaselt kehtestatud maksust] vabastatud, kui see on mõeldud kasutamiseks: […] c) kütusena elektri tootmisel alates 1. jaanuarist 2006, kui need tarned ei ole ette nähtud kasutamiseks artiklis 266 quinquies A nimetatud jaamades.“

20. Tolliseadustiku artikli 266 quinquies A asjassepuutuval ajal kehtinud redaktsioonis oli ette nähtud: „Koostootmisjaamades soojus‑ ja elektrienergia […] koostootmiseks ette nähtud maagaasi […] tarned on vabastatud artikli[…]ga […] 266 quinquies kehtestatud [siseriiklikust tarbimismaksust] viie aasta jooksul alates nende jaamade käikulaskmisest. […] See erand on kohaldatav hiljemalt 31. detsembril 2007 käiku lastud jaamade suhtes. […] […]“

21. Tolliseadustiku artikli 266 quinquies lõiget 3 muudeti 31. detsembril 2006 ( 9 ) nii, et koostootmisjaamades kasutamiseks mõeldud maagaasi tarned on selle sätte lõikes 1 ette nähtud maksust vabastatud tingimusel, et esiteks ei osale asjaomast jaama käitav tootja üheski lepingus, millega on pandud teatavatele turustajatele ( 10 ) ostukohustus, ja teiseks on see tootja loobunud õigusest tolliseadustiku artiklis 266 quinquies A ette nähtud maksuvabastusele.

22. Tolliseadustiku artikli 266 quinquies artikli 3 redaktsioonis, mis oli kohaldatav alates 31. detsembrist 2006, oli sätestatud: „[…] Maagaasi tarned on [lõikes 1 osutatud maksust] vabastatud, kui see on ette nähtud kasutamiseks: […] c) alates 1. jaanuarist 2006 kütteainena elektrienergia tootmisel. Lõike 3 punktis c sätestatud erand ei ole kohaldatav artiklis 266 quinquies A osutatud jaamades kasutamiseks ette nähtud maagaasi tarnetele. Tootjad, kelle jaamal ei ole elektrienergia ostmise lepingut, mis on sõlmitud vastavalt 10. veebruari 2008. aasta seaduse nr 2000‑108, mis käsitleb avalik-õigusliku elektrienergiateenuse moderniseerimist ja arendamist, artiklile 10 või millele on viidatud sama seaduse artiklis 50, võivad siiski kasutada lõike 3 punktis c ette nähtud skeemi tingimusel, et nad loobuvad õigusest artiklis 266 quinquies A ette nähtud vabastusele siseriiklikust maksust.“

II. Faktilised asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus

23. Prantsuse äriühing Sucrerie de Toury SA (edaspidi „Sucrerie de Toury“), mille õigusjärglane on Cristal Union, käitab Prantsusmaal soojus‑ ja elektrienergia koostootmisjaama, milles ta kasutab kütteaineks maagaasi. Toodetud soojus‑ ja elektrienergiat kasutatakse seejärel suhkrutootmise tarbeks.

24. Sucrerie de Toury hangib maagaasi kolmandatelt isikutelt. Ajavahemikus 1. jaanuarist 2006 kuni 25. detsembrini 2007 ostetud maagaasilt maksis Sucrerie de Touryd varustanud tarnija maksu, mis on ette nähtud tolliseadustiku artiklis 266 quinquies (edaspidi „siseriiklik maks“). Siseriiklikule maksule vastav summa kandus seejärel Sucrerie de Touryle edasi maagaasi ostuhinna osana.

25. Sucrerie de Toury on seisukohal, et need maagaasitarned oleksid pidanud olema siseriiklikust maksust vabastatud. Sellepärast esitas ta kaebuse tribunal administratif d’Orléans’i (Orléansi halduskohus, Prantsusmaa), nõudes hüvitist kahju eest, mis talle väidetavalt tekkis seetõttu, et Prantsuse Vabariik hilines direktiivi 2003/96 ülevõtmisega. ( 11 ) Sucrerie de Toury nõudis kahjuhüvitist summas 98768 eurot, mis on 1. jaanuarist 2006 kuni 25. detsembrini 2007 kestnud ajavahemiku eest makstud siseriikliku maksu summa. ( 12 )

26. Tribunal administratif d’Orléans (Orléans’i halduskohus, Prantsusmaa) jättis Sucrerie de Toury kaebuse 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsusega rahuldamata.

27. Sucrerie de Toury esitas 29. märtsil 2013 tribunal administratif d’Orléans’i (Orléans’i halduskohus, Prantsusmaa) otsuse peale apellatsioonkaebuse cour administrative d’appel de Nantes’i (Nantes’i apellatsiooniastme halduskohus, Prantsusmaa).

28. Cour administrative d’appel de Nantes (Nantesi apellatsiooniastme halduskohus, Prantsusmaa) jättis 18. detsembri 2014. aasta apellatsioonkaebuse rahuldamata. Ta märkis, et Sucrerie de Touryle tarnitud maagaas kuulub direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse, mitte selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse. Nimetatud sätteid ei saa koostoimes kohaldada, sest ei ole võimalik kohaldada eri maksukordasid olenevalt sellest, kas Sucrerie de Touryle tarnitud maagaasi kasutati elektri‑ või soojusenergia tootmiseks. Seega on tolliseadustiku artikkel 266 quinquies ja artikkel 266 quinquies A direktiiviga 2003/96 kooskõlas.

29. Sucrerie de Toury pöördus Cour administrative d’appel de Nantes’i (Nantes’i apellatsiooniastme halduskohus) otsuse peale 10. veebruaril 2015 kassatsioonkaebusega Conseil d’État’sse (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu). Muu hulgas väitis Sucrerie de Toury, et direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkt c on kohaldatav ainult sellele maagaasi osale, mida kasutatakse soojusenergia tootmiseks, ning selle tulemusel kohaldub elektrienergia tootmiseks kasutatava osa suhtes nimetatud direktiivi artikli 14 lõike 1 punkt a, mistõttu on liikmesriigid kohustatud viimati nimetatud osa maksust vabastama.

30. Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) peatas kohtumenetluse ja esitas Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse: „Kas energiatooted, mida kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks, kuuluvad üksnes [direktiivi 2003/96/EÜ] artikli 15 lõike 1 punktiga c antud maksust vabastamise võimaluse kohaldamisalasse või niivõrd, kui neid tooteid kasutatakse elektrienergia tootmiseks, ka selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud maksust vabastamise kohustuse kohaldamisalasse?“

31. Põhikohtuasja kaebaja, Prantsuse valitsus, Soome valitsus ja Euroopa Komisjon on esitanud kirjalikud seisukohad. Kohtuistungil, mis peeti 22. novembril 2017, esitasid põhikohtuasja kaebaja, Prantsuse Vabariik ja Euroopa Komisjon ka suulised seisukohad.

III. Õiguslik analüüs

32. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted kuuluvad ainult direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse või ka – selles osas, milles neid tooteid kasutatakse elektrienergia tootmiseks – sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse.

33. Põhikohtuasja kaebaja märgib, et soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted kuuluvad direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse ja selles osas, milles neid tooteid kasutatakse elektrienergia tootmiseks, sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse.

34. Põhikohtuasja kaebaja tugineb komisjoni 16. mai 2011. aasta kirjale, mis on saadetud tema õigusesindajale. Selles kirjas on märgitud: „[Direktiivi 2003/96] artikli 15 lõike 1 punkt c, mis võimaldab liikmesriikidel soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted täielikult maksust vabastada, ei välista koostootmisjaamu [sama direktiivi] artikli 14 lõikes 1 sätestatud erandi kohaldamisalast selles osas, milles neid tooteid kasutatakse elektrienergia tootmiseks.“ Muidu oleks koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete maksustamise kord põhjendamatult vähem soodne kui tavalistel viisidel elektrienergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete maksustamise kord. See direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a tõlgendus on kooskõlas direktiivi alusloogikaga, milleks on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamine, mis tekiks sellest, kui aktsiisi kogutakse nii 1) elektrienergia tootmiseks kasutatavatelt energiatoodetelt kui ka 2) toodetud elektrienergialt. Sellepärast on direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkt a kohaldatav elektrienergia tootmiseks, sama direktiivi artikli 15 lõike 1 punkt c aga soojusenergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete osa suhtes.

35. Prantsuse valitsuse väitel kuuluvad soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted üksnes direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse.

36. Prantsuse valitsus toonitab esiteks, et direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud erandit tuleb tõlgendada kitsalt, sest selles kaldutakse kõrvale samas direktiivis sätestatud kohustusest energiatooted maksustada. Teiseks ei ole selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punktis a sõnaselgelt ette nähtud, et soojus‑ ja elektrienergia koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatav osa energiatoodetest kuulub selle sätte kohaldamisalasse. Seevastu sama direktiivi artikli 15 lõike 1 punktis c on sõnaselgelt kirjas, et see punkt on kohaldatav soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavatele energiatoodetele. Viimati nimetatud sättes ei ole ette nähtud, et see on kohaldatav üksnes soojusenergia tootmiseks kasutatavale osale niisugustest toodetest. Kolmandaks oli komisjoni ettepanekus, millest kujunes direktiiv 2003/96, ( 13 ) (edaspidi „komisjoni ettepanek“) ette nähtud, et liikmesriigid tohivad vabastada maksust „soojusenergia, mis tekib elektrienergia tootmisel“. ( 14 ) Komisjoni ettepaneku artikli 14 lõike 1 punkti e tuleb käsitada nii, et see pidi võimaldama liikmesriikidel maksust vabastada energiatooted selles osas, milles neid kasutatakse soojusenergia tootmiseks, sama ettepaneku artikli 13 lõike 1 punktis b aga oli ette nähtud liikmesriikide kohustus vabastada need tooted maksust selles osas, milles neid kasutatakse elektrienergia tootmiseks. Komisjoni ettepaneku artikli 14 lõike 1 punkti e aga muudeti nii, et sellele vastavas direktiivi 2003/96 sättes, nimelt artikli 15 lõike 1 punktis c ei ole enam viidatud ainult soojusenergiale. Seega oli liidu seadusandja tahe lubada liikmesriikidel soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavad energiatooted direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktiga c täielikult maksust vabastada. Liidu seadusandja tahe ei olnud see, et liikmesriigid vabastaksid sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a kohaselt maksust nende toodete selle osa, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. Neljandaks on praktikas raske eraldada elektrienergia tootmiseks kasutatavat energiatoodete osa sellest osast, mida kasutatakse soojusenergia tootmiseks.

37. Soome valitsus ja komisjon on nõus käesoleva ettepaneku punktis 33 kirjeldatud lahendusega, mille on välja pakkunud põhikohtuasja kaebaja.

38. Kohtupraktika kohaselt tuleb maksuvabastusi kehtestavaid direktiivi 2003/96 sätteid tõlgendada autonoomselt lähtuvalt nende sõnastusest ja direktiiviga taotletavatest eesmärkidest. ( 15 )

39. Sellepärast analüüsin kõigepealt direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 15 lõike 1 punkti c sõnastust, mis minu arvates ei võimalda teha järeldust küsimuses, kas neid sätteid tuleb kohaldada koostoimes. Seejärel hindan, kas direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamist, nagu minu arvates ongi (ühe erandiga, milleks on keskkonnameetmed), mis viib järeldusele, et selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkt a on kohaldatav sellele energiatoodete osale, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. Lõpuks näitan, et niisugune direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a tõlgendus vastab selle direktiivi eesmärkidele, milleks on siseturu nõuetekohane toimimine ja keskkonnakaitse parendamine.

A. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a ega artikli 15 lõike 1 punkti c sõnastusest ei saa teha lõplikku järeldust

40. Minu arvates ei saa küsimusele, kas direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb kohaldada koostoimes, vastata ainuüksi nende sätete sõnastuse põhjal.

41. Ühest küljest on direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktis c sätestatud, et seda punkti kohaldatakse energiatoodetele, „mida kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks“. Seevastu sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punkt a viitab ainult energiatoodetele, „mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks“. Viimati nimetatud sättes ei ole koostootmise teel saadavale elektrienergiale otseselt viidatud. See tähendab, et direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkt c on sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a suhtes erinorm ja sellisena kohaldatav teisena nimetatud normi asemel, kui energiatooteid kasutatakse koostootmisel elektrienergia saamiseks. ( 16 ) Sellisele seisukohale asus cour administrative d’appel de Nantes (Nantes’i apellatsiooniastme halduskohus). ( 17 )

42. Samuti, nagu rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei ole direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktis c ette nähtud, et see on kohaldatav soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavatele energiatoodetele, ilma et see piiraks artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamist nendele toodetele selles osas, milles neid kasutatakse elektrienergia tootmiseks. ( 18 )

43. Teisest küljest ei ole direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktis c ette nähtud, et see on kohaldatav „olenemata [selle direktiivi] artikli 14 lõike 1 punktist a“. Seevastu sama direktiivi artikli 21 lõike 5 kolmanda lõigu teises lauses on sõnaselgelt sätestatud, et see on kohaldatav „[o]lenemata artikli 14 lõike 1 punktist a“. Seega näib, et kui liidu seadusandja tahe oli välistada direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamine, tegi ta seda sõnaselgelt ning kui seda sõnaselgelt välistatud ei ole, on see säte kohaldatav. See viitab, et direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkt c ei ole erand sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punktist a.

44. Samuti on direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 sissejuhatavas lauses märgitud, et see säte on kohaldatav „[i]lma et see piiraks muude [liidu] sätete kohaldamist“. Ehkki selles lauses – erinevalt eespool punktis 42 mainitud sõnastusest – ei ole sõnaselgelt viidatud direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktile a, võib seda siiski lugeda viiteks sellele sättele. Seega oleks võimalik kohaldada artikli 14 lõike 1 punkti a koos sama direktiivi artikli 15 lõike 1 punktiga c, seda enam, et selle direktiivi artikli 14 lõike 1 sissejuhatavas lauses on samuti märgitud, et see on kohaldatav „piiramata muude [liidu] sätete kohaldamist“.

45. Lõpuks on direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a lihtsalt sätestatud, et see on kohaldatav „energiatoo[detele] […], mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks“. Nagu käesoleva ettepaneku punktis 9 mainitud, ei ole selles sättes viidatud elektrienergia tootmise viisile, mis näib tähendavat, et see on kohaldatav tootmisviisist olenemata. Sel juhul kuuluksid selle kohaldamisalasse energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks nii tavalistel viisidel kui ka mitte tavalistel viisidel, nagu koostootmine.

46. Seetõttu ei saa direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 15 lõike 1 punkti c sõnastuse põhjal kindlaks teha, kas neid tuleb kohaldada koostoimes. Sellele küsimusele vastamiseks asun nüüd käsitlema selle direktiivi üldist ülesehitust ja eesmärke.

B. Kas direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamist?

47. Põhikohtuasja kaebaja, ( 19 ) Soome valitsus ( 20 ) ja komisjon ( 21 ) märgivad, et direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamist. Seetõttu peaks selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud kohustuslik erand olema nende arvates kohaldatav sellele energiatoodete osale, mida kasutatakse koostootmisel elektrienergia saamiseks. Kui see erand ei oleks kohaldatav, oleks tegu ju elektrienergia topeltmaksustamisega, sest aktsiisiga oleks maksustatud nii 1) elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted kui ka 2) toodetav elektrienergia.

48. On väljaspool kahtlust, et kui direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkt a ei oleks kohaldatav koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatavale energiatoodete osale, oleks tegu elektrienergia topeltmaksustamisega. Elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted oleksid siis ju aktsiisiga maksustatud vastavalt selle direktiivi artiklile 9 ja seega I lisa tabelis C ette nähtud madalaimale maksustamistasemele (sisendi maksustamine), toodetav elektrienergia aga oleks aktsiisiga maksustatud vastavalt sama direktiivi artiklile 10 ja seega I lisa tabelis C ette nähtud madalaimale maksustamistasemele (väljundi maksustamine)

49. Vaja on kindlaks teha, kas direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära topeltmaksustamist, nagu on väitnud põhikohtuasja kaebaja, Soome valitsus ja komisjon.

1. Topeltmaksustamise ärahoidmisele viitab sõnaselgelt ainult komisjoni ettepanek

50. Direktiivi 2003/96 põhjendustes ega sätetes ei ole elektrienergia topeltmaksustamisele sõnaselgelt viidatud.

51. Ainus viide elektrienergia topeltmaksustamisele leidub komisjoni ettepanekus. ( 22 ) Selle ettepaneku seletuskirjas on komisjon seoses elektrienergiaga selgitanud, et ta „on ühtlustamisettepanekus lähtunud väljundi maksustamisest“, sest muu hulgas võib sel viisil „elektrienergiaga kaubelda nii riigisiseselt kui ka riikide vahel ilma maksustamiseta ja seega hoitakse ära topeltmaksustamine tarbimisriigis“. ( 23 ) Niisuguse topeltmaksustamise ärahoidmiseks on komisjoni ettepanekus välja pakutud skeem, mis sarnaneb direktiivis 2003/96 ettenähtule. Esiteks on selles ettepanekus ette nähtud kütteainena kasutatavate energiatoodete ja elektrienergia maksustamine aktsiisiga. ( 24 ) Teiseks on ettepaneku artikli 13 lõike 1 punktis b ette nähtud kohustus vabastada maksust energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. ( 25 )

2. Topeltmaksustamine keskkonnakaitselistel põhjustel on lubatud

52. See, kas direktiivi 2003/96 tegelik eesmärk on elektrienergia topeltmaksustamist ära hoida, on siiski küsitav.

53. Lubavad ju direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a teine ja kolmas lause liikmesriikidel teha erandi elektrienergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete maksuvabastusest, mis on ette nähtud selle sätte esimeses lauses. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a teise lause kohaselt võivad liikmesriigid neid tooteid „keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel“ maksustada. Kui liikmesriik seda võimalust kasutab, on tagajärjeks elektrienergia topeltmaksustamine, sest sama punkti kolmandas lauses on ette nähtud, et energiatoodetelt võetavat maksu „ei võeta […] arvesse […] elektrienergia madalaima maksustamistaseme järgimisel“.

54. Võib koguni olla küsitav, kas komisjoni kavatsus oli elektrienergia topeltmaksustamist ära hoida. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a teine ja kolmas lause on ju komisjoni ettepaneku artikli 13 lõike 1 punkti b teise ja kolmanda lausega identsed. ( 26 ) Samuti on komisjon oma ettepaneku seletuskirjas – olles märkinud, et ühtlustamisel tuleks lähtuda väljundi maksustamisest – ikkagi rõhutanud, et „väljundi maksustamine ei võimalda liikmesriikidel otseselt diferentseerida maksustamise taset olenevalt kasutatava kütteaine keskkonnakvaliteedist“ ning et seetõttu tuleks liikmesriikidel lubada „kehtestada lisaks täiendav (ühtlustamata) sisendimaks juhul, kui tegemist on keskkonna seisukohalt ebasoovitava kütusega“. ( 27 )

55. Sellest lähtudes ei nõustunud Euroopa Kohus kohtuasjas Kernkraftwerke Lippe-Ems argumendiga, et direktiiviga 2003/96 on vastuolus elektrienergia tootmiseks kasutatavate toodete ja toodetava elektrienergia maksustamine aktsiisiga. Euroopa Kohtu sõnul „ei ole võimalik järeldada, et on olemas põhimõte, millega on vastuolus see, et samal ajal peetakse kinni maks elektrienergia tarbimiselt ja aktsiis selle energia tootmisallikatelt. […] [Komisjoni e]ttepanekust ei nähtu, et [sisendi maksustamine ja väljundi maksustamine] teineteist põhimõtteliselt välistavad, ja [komisjon] käsitas neid teineteist täiendavatena, jättes ettepanekus liikmesriikidele avatuks võimaluse „kehtestada lisaks [väljundi maksustamisele] täiendav (ühtlustamata) maks juhul, kui tegemist on keskkonna seisukohalt ebasoovitava kütusega“. ( 28 )

3. Direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära topeltmaksustamist, ühe erandiga, milleks on keskkonnameetmed

56. Olen siiski seisukohal, et direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamist.

57. Nagu käesoleva ettepaneku punktis 43 selgitatud ja nagu komisjon väidab, ( 29 ) väljendas liidu seadusandja, kui ta soovis, et direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a esimeses lauses sätestatud maksuvabastust sisendi suhtes ei kohaldataks, seda sõnaselgelt. Sellest maksuvabastusest on vaid kaks sõnaselget erandit: direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a teine ja kolmas lause ning sama direktiivi artikli 21 lõike 5 kolmas lõik.

58. Direktiivi 2003/96 artikli 21 lõike 5 kolmas lõik lubab liikmesriikidel maksust vabastada väiketootjad, „tingimusel et nad maksustavad selle elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted“. Seega on väikeste elektrienergiatootjate puhul lubatud sisendi maksustamine, topeltmaksustamine aga mitte.

59. Seega on elektrienergia topeltmaksustamine lubatud üksnes „keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel“ vastavalt direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a teisele ja kolmandale lausele. Muudel põhjustel see lubatud ei ole. Samuti „võivad“ liikmesriigid nimetatud punkti teise lause kohaselt maksustada sisendiks kasutatavad energiatooted. Neil ei ole kohustust seda teha. Samuti ei „pea[…] [liikmesriigid sisendi suhtes makse kehtestades] järgima [direktiivis 2003/96] sätestatud madalaimat maksustamistaset“. Seetõttu võib selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a teise lause kohaselt sisendi suhtes kehtestatud maksude tagajärjel esineda piiratud topeltmaksustamist.

60. Rõhutaksin samuti, et 1999. aastal muutis parlament komisjoni ettepanekut nii, et artikkel 13, kus oli ette nähtud muu hulgas elektrienergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete maksust vabastamise kohustus, kustutati, samal ajal kui elektrienergia suhtes pidi sama ettepaneku artikli 9 kohaselt jätkuvalt kehtima madalaim maksustamistase. Peale selle muutis parlament viimati nimetatud sätet nii, et liikmesriikidele pidi tekkima kohustus kehtestada lisamaks, mis põhineks elektrienergia tootmiseks kasutatavate kütteainete CO2-sisaldusel. ( 30 ) Neid muudatusi, mille tagajärjeks oleks olnud elektrienergia topeltmaksustamine, nende sätete (nimelt direktiivi 2003/96 artiklite 10 ja 14) lõppredaktsiooni siiski ei hõlmatud.

61. Lõpuks võib väärida märkimist, et direktiivi ettevalmistamise käigus märkis nõukogu, et „üldreegel“ on elektrienergia väljundi, mitte sisendi maksustamine. ( 31 )

62. Seega olen arvamusel, et direktiivi 2003/96 eesmärk on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamist, ühe erandiga, milleks on liikmesriikide poolt keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel võetavad meetmed.

63. Sellest lähtudes olen seisukohal, et soojus‑ ja elektrienergia koostootmisel kasutatavate energiatoodete see osa, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, kuulub direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud maksust vabastamise kohustuse kohaldamisalasse. Kui see säte ei oleks selle osa suhtes kohaldatav, oleks koostootmisel saadav elektrienergia ju topeltmaksustatud, mille ärahoidmine on direktiivi 2003/96 eesmärk. Olen arvamusel, et vaevalt saab selle toodete osa maksustamises näha direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a teisele lausele vastavat „keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel“ võetavat meedet, sest tavalistel viisidel toodetud elektrienergiaga võrreldes võimaldab koostootmisel toodetav elektrienergia säästa energiat ja vähendada kasvuhoonegaaside heiteid. ( 32 ) Energiatoodete seda osa, mida kasutatakse soojusenergia tootmiseks, hõlmab direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktiga c liikmesriikidele antud pädevus maksust vabastada.

64. Seda järeldust ei muuda küsitavaks Euroopa Kohtu järeldused kohtuotsuses Kernkraftwerke Lippe-Ems. ( 33 ) Olukord kohtuasjas Kernkraftwerke Lippe-Ems oli väga spetsiifiline ja käesolevas asjas tekkinust erinev. Kohtuasjas Kernkraftwerke Lippe-Ems küsiti Euroopa Kohtult, kas direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud maksust vabastamise kohustus on kohaldatav tuumkütuse suhtes. Kuigi seda kütust kasutatakse, nagu kõnealuses sättes nõutud, „elektrienergia tootmiseks“, ei ole seda loetletud nende „energiatoodete“ hulgas, mille suhtes direktiiv 2003/96 selle direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldub. ( 34 ) Sellest lähtudes asus Euroopa Kohus seisukohale, et tuumkütus selle direktiivi kohaldamisalasse ei kuulu ning maksust vabastamise kohustus ei ole seetõttu kohaldatav. Euroopa Kohus ei nõustunud asjaomast tuumaelektrijaama käitava äriühingu argumendiga, et direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a tuleb „analoogia alusel“ kohaldada elektrienergia tootmiseks kasutatavale tuumkütusele, sest selle direktiivi eesmärk on hoida ära elektrienergia topeltmaksustamist. On ju selge, et kui Euroopa Kohus oleks kohaldanud elektrienergia tootmiseks kasutatavale tuumkütusele direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a, oleks ta selle direktiivi kohaldamisala sama direktiivi artikli 2 lõike 1 vastaselt laiendanud. ( 35 ) Käesolevas asjas aga on maagaas „energiatoode“ direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 1 tähenduses. ( 36 ) Seega, kohaldades selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a maagaasi sellele osale, mida kasutatakse koostootmisel elektrienergia saamiseks, ei laiendaks Euroopa Kohus selle direktiivi kohaldamisala.

65. Samuti ei saa järeldust, milleni ma eespool punktis 62 jõudsin, küsitavaks muuta see, et komisjoni ettepaneku artikli 13 lõike 1 punkt b, kus oli ette nähtud kohustus vabastada maksust „energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, ja selle tootmisel tekkiv soojusenergia“, ( 37 ) muudeti nii, et direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkt b on kohaldatav üksnes „energiatoo[detele], mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks“. Komisjoni kavatsus, mida on selgitatud tema ettepaneku seletuskirjas, oli ju näha ette ühtlustamine elektrienergia kui väljundi maksustamise põhjal, et hoida ära topeltmaksustamist. ( 38 ) Miski selles seletuskirjas ei viita, nagu oleks komisjon kavatsenud piirduda väljundi maksustamisel põhinevas ühtlustamises ainult koostootmisel toodetava elektrienergiaga.

66. Lõpuks mainiksin, et parlament, kellega septembris 2003 direktiivi eelnõu ( 39 ) üle teist korda nõu peeti, muutis selle artikli 15 lõiget 1 nii, et selles pidi olema ette nähtud mitte maksust vabastamise pädevus, vaid maksust vabastamise kohustus. ( 40 ) Direktiiv 2003/96 võeti vastu ilma selle muudatuseta. See aga ei muuda minu arvates küsitavaks järeldust, milleni jõudsin eespool punktis 62. Esiteks ei muutnud parlament septembris 2003 ju direktiivi eelnõu artikli 14 lõike 1 punktis a ette nähtud kohustust vabastada maksust energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmisel. ( 41 ) Seega sai direktiivi eelnõu artikli 15 lõike 1 punkti c muudatusest tuleneda üksnes kohustus vabastada maksust üksnes soojusenergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa. See, et seda muudatust vastu ei võetud, tähendab kõigest, et liikmesriikidel on pädevus, mitte kohustus see toodete osa maksust vabastada. Teiseks toonitan, et kui parlament oli selle muudatuse vastu võtnud, märkis komisjoni esindaja alaliste esinduste maksunõustajate ja atašeede kohtumisel, et „direktiivi eelnõu muutmine oli selles etapis ebasoovitatav“ ja „komisjon peaks pidama neid ettepanekuid meeles direktiivi edaspidise muutmise eesmärgil“. ( 42 ) See viitab – vähemalt komisjoni osas –, et seda muudatust sisuliselt ei kaalutudki ja see jäi vastu võtmata eeskätt ajastusega seotud põhjustel.

67. Kui peaks siiski asutama seisukohale, et direktiivi 2003/96 eesmärk ei ole ära hoida elektrienergia topeltmaksustamist, oleks selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkt a minu arvates ikkagi kohaldatav koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatava energiatoodete osa suhtes. See vastaks ju selle direktiivi muudele eesmärkidele, nimelt siseturu nõuetekohase toimimisele ja keskkonnakaitsele.

C. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a ja artikli 15 lõike 1 punkti c koostoimeline kohaldamine aitaks kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele ja keskkonnakaitsele

68. Üks direktiivi 2003/96 eesmärke on tagada siseturu nõuetekohane toimimine, vähendades erinevusi energia maksustamistasemete vahel liikmesriikides, ja säilitada liidu ettevõtjate konkurentsivõime. See tuleneb nimetatud direktiivi põhjendustest 2–5, kus on märgitud, et märkimisväärsed erinevused energia maksustamistasemete vahel liikmesriikides võivad kahjustada siseturu nõuetekohast toimimist, samas kui liidu tasandil kehtestatud madalaim maksustamistase aitaks selle turu toimimisele kaasa. Seda on kinnitanud ka Euroopa Kohus. ( 43 )

69. Kui koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted kuuluksid ainult direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse, needsamad tooted tavalistel viisidel elektrienergia tootmiseks kasutatuna aga selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse, satuksid koostootmisjaamad ebasoodsamasse olukorda kui tavalised jaamad. Viimati nimetatute suhtes kehtiks ju direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud maksust vabastamise kohustus, esimesena nimetatud aga saaksid maksuvabastuse vaid siis, kui asjaomane liikmesriik kasutab selle direktiivi artikli 15 lõike 1 punktiga c antud pädevust. Nagu komisjon on argumenteerinud, oleks see vastuolus direktiivi 2003/96 põhjendusega 24, kus on märgitud, et liikmesriikidele antav maksust vabastamise pädevus ei tohi muu hulgas „[tuua] kaasa konkurentsi moonutamist“. Kui direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punkt c oleks kohaldatav ainult koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatavatele energiatoodetele ja kui asjaomane liikmesriik ei kasuta võimalust need tooted täielikult maksust vabastada, tekiks selle tagajärjel moonutus konkurentsis koostootmisjaamade ja tavaliste jaamade vahel.

70. Eespool kirjeldatud põhjenduskäik on kooskõlas Euroopa Kohtu järeldustega kohtuotsuses Jan De Nul. Nimetatud kohtuotsuses märkis Euroopa Kohus, et direktiivi 92/81 artikli 8 lõike 2 punktis b ( 44 ) ette nähtud pädevusel vabastada maksust siseveeteedel sõitmiseks kasutatavad mineraalõlid, saab „olla vaid kõrvaline olemus“, mis tähendab, et seda saab kohaldada üksnes siis, kui ei ole kohaldatav liidu vetes sõitmisel kütuseks kasutatavate mineraalõlide maksust vabastamise kohustus, mis on sätestatud selle direktiivi artikli 8 lõike 1 punktis c. ( 45 ) Maksust vabastamise kohustuse kohaldamisalasse kuuluvad meresõidualused ( 46 ) saavad ju sõita ka teatavatel siseveeteedel teatavate sadamate poole, mis ei asu küll rannikul, kuid on siiski meresadamad. ( 47 ) Seega, kui meresõidualused oleksid siseveeteedel meresadamate poole sõites maksust vabastamise kohustuse kohaldamisalast välja arvatud, satuksid nad ebasoodsamasse olukorda võrreldes niisuguste meresõidualustega, mis tegutsevad ainult rannikusadamates. See tekitaks ohu, et liiklus suunatakse meresadamatest eemale. Sellest lähtudes otsustas Euroopa Kohus, et maksust vabastamise pädevus, mis on ette nähtud direktiivi 92/81 artikli 8 lõike 2 punktis b, saab kehtida siseveeteedel sõitmise suhtes üksnes siis, kui see toimub väljaspool territoriaalvett, kus võib teostada kaubanduslikku meresõitu.

71. Direktiivil 2003/96 on veel üks eesmärk, nimelt parendada keskkonnakaitset. Selle direktiivi põhjendustest 6, 7 ja 12 tulenevalt tuleb integreerida energiapoliitika määratlemisse keskkonnakaitse nõuded. Euroopa Kohus on seda kinnitanud. ( 48 )

72. Kui koostootmisel elektrienergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa kuuluks direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud maksust vabastamise kohustuse kohaldamisalasse, aitaks see kaasa keskkonnakaitsele. Erinevalt tavalistest elektrienergia tootmise viisidest võimaldab koostootmine säästa energiat. Selle kohta prognoosis nõukogu eesistuja direktiivi 2003/96 ettevalmistamise käigus, et „elektrijaamades elektri tootmisel on energia muundamise kasutegur tavaliselt 25–50% – ja 50% on juba väga kõrge tase“, samas kui koostootmisel saadava elektrienergia puhul „tõuseb energia muundamise kasutegur üldisele tasemele 60–80%“. ( 49 )

73. Nagu eespool mainitud, kui kohaldada direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a sellele energiatoodete osale, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, ei jätaks see sama direktiivi artikli 15 lõike 1 punkti c eesmärgita. See säte on ju kohaldatav soojusenergia tootmiseks kasutatavale energiatoodete osale.

74. Prantsuse valitsuse argument, et elektrienergia tootmiseks kasutatavat energiatoodete osa on praktikas väga raske eraldada, tuleb tagasi lükata. ( 50 ) Kohtuistungil selgitasid põhikohtuasja kaebaja ja komisjon, et eraldi maksustamine on võimalik. Põhikohtuasja kaebaja tegi ettepaneku arvutada välja minimaalne maagaasi kogus, mida on vaja elektrienergia tootmiseks jaamas, mis toodab ainult elektrienergiat (erinevalt koostootmisjaamast) ja kus kasutatakse parimat saadaval olevat ja majanduslikult õigustatavat tehnoloogiat. Põhikohtuasja kaebaja sõnul tuleks selleks miinimumkoguseks juhul, kui soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatakse maagaasi, lugeda maagaasi osa, mis eraldatakse elektrienergia tootmiseks. ( 51 ) Komisjon omalt poolt rõhutas, et mitu liikmesriiki on välja arendanud meetodi energiatoodete maksustatava osa väljaarvutamiseks. Komisjoni sõnul on soojusenergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa tänase seisuga Prantsuse õigusnormide kohaselt maksustatav. ( 52 ) Ka Belgias on maksust vabastatud üksnes elektrienergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa. ( 53 ) Veel märkis komisjon, et ei ole oluline, et liikmesriigid kasutavad soojus‑ ja elektrienergia koostootmisel kasutatavate energiatoodete maksustatava osa väljaarvutamiseks erinevaid meetodeid. Direktiivis 2003/96 ei ole selles küsimuses ju midagi ette nähtud.

75. Sellest lähtudes olen arvamusel, et soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks kasutatavate energiatoodete see osa, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, kuulub direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse, soojusenergia saamiseks kasutatav osa aga sama direktiivi artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse.

76. Käesolevas asjas ei võimaldatud Sucrerie de Touryle maksuvabastust, mis on ette nähtud tolliseadustiku artikliga 266 quinquies A ning pärast 31. detsembrit 2006 selle seadustiku artikli 266 quinquies lõikega 3, maagaasilt, mida osteti ajavahemikus 1. jaanuaris 2006 kuni 25. detsembrini 2007.

77. Kohtuistungil märkis põhikohtuasja kaebaja, et põhjus, miks talle ei võimaldatud tolliseadustiku artikliga 266 quinquies A ette nähtud maksuvabastust, seisneb selles, et seda maksuvabastust saab anda ainult viie aasta jooksul alates koostootmisjaama käikulaskmisest. Kuna Sucrerie de Toury koostootmisjaam lasti käiku 1996. aastal, oli see tolliseadustiku artikli 266 quinquies A jõustumise ajal maksuvabastuse jaoks liiga vana. ( 54 )

78. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, miks ei võimaldatud Sucrerie de Touryle Prantsusmaa õigusaktidega ette nähtud maksuvabastust. Kui põhjus on selles, et see maksuvabastus piirdub viie aastaga alates koostootmisjaama käikulaskmisest, oleks see minu arvates vaevalt kooskõlas direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastuse tingimusteta laadiga. ( 55 )

79. Sellepärast tuleb eelotsuse küsimusele vastata nii, et kui energiatooteid kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks, tuleb direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldada koostoimes artikli 15 lõike 1 punktiga c. Elektrienergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa kuulub esimesena nimetatud sättes ette nähtud maksust vabastamise kohustuse, soojusenergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa aga viimati nimetatud sätte kohaldamisalasse.

IV. Ettepanek

80. Seda arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Conseil d’État’ (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) küsimusele järgmiselt: Kui energiatooteid kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks, tuleb nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldada koostoimes artikli 15 lõike 1 punktiga c. Elektrienergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa kuulub esimesena nimetatud sättes ette nähtud maksust vabastamise kohustuse, soojusenergia tootmiseks kasutatav energiatoodete osa aga viimati nimetatud sätte kohaldamisalasse.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) 27. oktoobri 2003. aasta direktiiv, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (ELT 2003, L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405).

( 3 ) Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (ELT 2012, L 315, lk 1), artikli 2 punkt 30.

( 4 ) Vt direktiiv 2003/96, põhjendus 22 ja artiklid 7–9.

( 5 ) Vt direktiiv 2003/96, artikkel 10.

( 6 ) Lihtsuse huvides on edaspidi direktiivi 2003/96 artikli 15 lõike 1 punktiga c liikmesriikidele antud pädevusele „anda täielik[…] või osali[n]e maksuvabastus[…] või alandada maksustamistaset“ viidatud kui „maksust vabastamise“ pädevusele.

( 7 ) Vt direktiiv 2003/96, põhjendus 16.

( 8 ) Euroopa Kohus on kahel korral tuvastanud, et Prantsuse Vabariik on direktiivist 2003/96 tulenevaid kohustusi rikkunud. Esimesel korral märkis ta, et Prantsuse Vabariik on jätnud võtmata meetmed selle direktiivi ülevõtmiseks (29. märtsi 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, C‑388/06, ei avaldata, EU:C:2007:207). Teiseks tuvastas Euroopa Kohus, et Prantsuse Vabariik ei ole oma elektrienergia maksustamise süsteemi 1. jaanuariks 2009 direktiivi 2003/96 sätetega kohandanud, nagu oli nõutud selle direktiivi artikli 18 lõike 10 teises lõigus (25. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, C‑164/11, ei avaldata, EU:C:2012:665).

( 9 ) Muudeti ainult tolliseadustiku artikli 266 quinquies lõiget 3. Sama artikli lõiget 1 ei muudetud.

( 10 ) Nagu Électricité de France.

( 11 ) Vt käesoleva ettepaneku 8. joonealune märkus.

( 12 ) Cour administrative d’appel de Nantes’i (Nantes’i apellatsiooniastme halduskohus) 18. detsembri 2014. aasta otsuses on märgitud, et põhikohtuasja kaebaja väidab, et „talle tekkinud kahju vastab tarnijatelt ajavahemikus 1. jaanuarist 2006 kuni 25. detsembrini 2007 temani kandunud [siseriikliku maksu] summale, s.o 98768 eurole“.

( 13 ) Komisjoni 12. märtsi 1997. aasta ettepanek: nõukogu direktiiv, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (KOM(97) 30 lõplik).

( 14 ) Komisjoni ettepaneku artikli 14 lõikes 1 oli ette nähtud: „Ilma et see piiraks muude ühenduse sätete kohaldamist, võivad liikmesriigid anda täieliku või osalise maksuvabastuse või alandada maksustamistaset järgmiste toodete puhul: […] e) soojusenergia, mis tekib elektrienergia tootmisel; […]“ (kohtujuristi kursiiv).

( 15 ) 1. aprilli 2004. aasta kohtuotsus Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft, C‑389/02, EU:C:2004:214, punkt 19; 1. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2007:126, punkt 22; 1. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Systeme Helmholz, C‑79/10, EU:C:2011:797, punkt 19; 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Haltergemeinschaft, C‑250/10, ei avaldata, EU:C:2011:862, punkt 19; ja 13. juuli 2017. aasta kohtuotsus Vakarų Baltijos laivų statykla, C‑151/16, EU:C:2017:537, punkt 24.

( 16 ) Vt analoogia alusel 15. juuli 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik, C‑582/08, EU:C:2010:429, punkt 35.

( 17 ) Eelotsusetaotluses on märgitud, et „[cour administrative d’appel de Nantes’i (Nantes’i apellatsiooniastme halduskohus)] tõlgendus[e] kohaselt on [direktiivi 2003/96] artiklis 15 sätestatud erinorm erand [sama direktiivi] artiklis 14 sätestatud üldnormist“ (kohtujuristi kursiiv).

( 18 ) Eelotsusetaotluses on märgitud, et „[cour administrative d’appel de Nantes’i (Nantes’i apellatsiooniastme halduskohus)] tõlgendust, mille kohaselt on [direktiivi 2003/96] artiklis 15 sätestatud erinorm erand [sama direktiivi] artiklis 14 sätestatud üldnormist, võib kinnitada siiski artikli 15 sõnastus, milles ei ole sõnaselgelt ette nähtud, et elektrienergia tootmiseks kasutatava gaasi osa suhtes kohaldatakse artiklit 14“ (kohtujuristi kursiiv).

( 19 ) Põhikohtuasja kaebaja on oma kirjalikes seisukohtades märkinud, et „nõude esitaja pakutud tõlgendus on täielikus kooskõlas elektrienergia tootmiseks kasutatavate energiatoodete maksust vabastamise loogikaga, mis seisneb selles, et hoitakse ära elektrienergia kahekordne maksustamine aktsiisiga: elektrienergia tootmiseks kasutatavalt gaasilt võetava [siseriikliku maksuga] ja seejärel siseriikliku maksuga elektrienergia lõpptarbimiselt“.

( 20 ) Soome valitsus on oma kirjalikes seisukohtades märkinud, et „kuna elektrienergia tarbimist ennast maksustatakse, asuti seisukohale, et elektrienergia tootmiseks kasutatavaid energiatooteid eraldi ei maksustata. Nii hoitakse ära elektrienergia topeltmaksustamine“.

( 21 ) Komisjon on oma kirjalikes seisukohtades märkinud, et „üks direktiivi [2003/96] eesmärke on rakendada elektrienergia „ühekordse maksustamise“ põhimõte. […] Direktiivi [2003/96] artikli 14 lõike 1 punkt a kohustab liikmesriike maksust vabastama energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. Selle eesmärk on hoida ära topeltmaksustamine, mis tekiks siis, kui maksustataks nii toodetavat elektrienergiat kui ka selle energia tootmiseks kasutatavaid energiatooteid“.

( 22 ) Vt eespool 13. joonealune märkus.

( 23 ) Vt komisjoni ettepanek, lk 5 (kohtujuristi kursiiv).

( 24 ) Vt komisjoni ettepanek, artikli 8 kuues taane ja artikkel 9.

( 25 ) Komisjoni ettepaneku artikli 13 lõige 1 oli sõnastatud järgmiselt: „Lisaks sellele, mis on direktiivi 92/12/EMÜ üldsätetega ette nähtud maksustatavate toodete maksust vabastamise kohta, ja piiramata muude ühenduse sätete kohaldamist, peavad liikmesriigid maksust vabastama järgmisena loetletud tooted tingimustel, mille nad sätestavad selleks, et tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ära hoida maksudest kõrvalehoidmist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi: […] b) energiatooted, mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks, ja selle tootmisel tekkiv soojusenergia. Liikmesriigid võivad siiski keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel nimetatud tooted maksustada, ilma et peaks järgima käesolevas direktiivis sätestatud madalaimat maksustamistaset. Sellisel juhul ei võeta kõnealuste toodete maksustamist arvesse artiklis 9 sätestatud elektrienergia madalaima maksustamistaseme järgimisel. […]“

( 26 ) Vt eespool 25. joonealune märkus.

( 27 ) Vt komisjoni ettepanek, lk 5 (kohtujuristi kursiiv).

( 28 ) 4. juuni 2015. aasta kohtuotsus Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punkt 51.

( 29 ) Komisjon on oma kirjalikes seisukohtades märkinud: „Direktiivis [2003/96] on ette nähtud kaks erandit maksust vabastamise kohustusest. Esiteks, artikli 14 lõike 1 punkt a […]. Siis artikli 21 lõike 5 kolmas lõik […]. Seega, kui seadusandja erandeid lubas, lubas ta neid sõnaselgelt.“

( 30 ) 13. aprilli 1999. seadusandlik ettepanek, mis sisaldab parlamendi arvamust ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu direktiiv, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (KOM(97)0030 – C4-0155/97 – 97/0111(CNS)) (EÜT 1999, C 219, lk 91). Vt muudatused 21 ja 24.

( 31 ) Vt nõukogu eesistuja 20. aprilli 2001. aasta teatis, punkt 2, kus on märgitud, et „valdav enamik […] liikmesriike on pooldanud üldpõhimõtet, et energia maksustamise direktiivis maksustatakse väljund (tarbimine). […] Väljundi maksustamist pooldavad liikmesriigid on samuti tunnistanud vajadust anda liikmesriikidele, kes seda soovivad, võimalus maksustada ka elektrienergia tootmiseks kasutatavad kütteained ehk sisend“ (nõukogu dokument 8085/01) (kohtujuristi kursiiv). Vt samuti nõukogu eesistuja koostatud 24. aprilli 2002. aasta kompromissettepanek, punkt 2.3.4, kus on märgitud: „Väljundi (tarbimise) maksustamine peaks olema elektrienergia maksustamisel üldreegel. See lähenemisviis tuleks siiski ühendada võimalusega, et liikmesriigid maksustavad keskkonnakaitselistel kaalutlustel lisaks ka sisendi, s.o eri kütteained, mida kasutatakse elektrienergia saamiseks“ (nõukogu dokument 7814/1/02 REV 1) (kohtujuristi kursiiv). Lõpuks vt nõukogu eesistuja 20. juuni 2002. aasta eduaruanne (ettepanek nõukogu suunistele energia maksustamise kohta), lisa punkt 7.3, kus on märgitud: „Üldreeglina maksustatakse elektrienergia väljund. Peale selle võivad liikmesriigid, kes seda soovivad, keskkonnakaitselistel kaalutlustel maksustada elektrienergia tootmiseks kasutatava sisendi“ (nõukogu dokument 10195/02) (kohtujuristi kursiiv). Need dokumendid on saadaval nõukogu dokumentide avaliku registri veebisaidil https://register.consilium.europa.eu/

( 32 ) Igal juhul ei ole Prantsuse valitsus väitnud, et kui energiatooteid kasutatakse soojus‑ ja elektrienergia koostootmiseks, kuuluvad need tooted tolliseadustiku artikli 266 quinquies A ja artikli 266 quinquies lõike 3 kohaselt maksustamisele „keskkonnapoliitikaga seotud põhjustel“ direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkti a tähenduses.

( 33 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 55.

( 34 ) Vaidlusalune tuumkütus koosnes spetsiifilistest plutooniumi ja uraani isotoopidest. Vt kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Kernkrafwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:51, punkt 42.

( 35 ) 4. juuni 2015. aasta kohtuotsus Kernkrafwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punktid 47, 48, 50 ja 51.

( 36 ) Direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 1 punktis b on ju viidatud toodetele, „mis kuuluvad […] CN‑koodide […] 2704–2715 alla“, ning CN‑koodid 2711 11 00 ja 2711 21 00 tähendavad maagaasi. Kombineeritud nomenklatuuri koodid (CN‑koodid) on ette nähtud nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruses (EMÜ) nr 2658/87 tariifi‑ ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT 1987, L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382). Vt direktiiv 2003/96, artikli 2 lõige 5.

( 37 ) Vt eespool 25. joonealune märkus.

( 38 ) Vt eespool punkt 51.

( 39 ) Vt nõukogu 3. aprilli 2003. aasta dokument 8084/03 (edaspidi „direktiivi eelnõu“). See dokument on saadaval nõukogu dokumentide avalikus registris (vt eespool 31. joonealune märkus). Nagu edaspidi selgitan, on direktiivi eelnõu artikli 15 lõige 1 identne direktiivi 2003/96 artikli 15 lõikega 1.

( 40 ) Vt Euroopa Parlamendi 24. septembri 2003. aasta seadusandlik ettepanek, mis käsitleb nõukogu direktiivi eelnõu, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (8084/2003 – C5-0192/2003 – 1997/0111(CNS)) (EÜT 2004, C 77E, lk 246), muudatus 10.

( 41 ) Direktiivi eelnõu artikli 14 lõige 1 on identne direktiivi 2003/96 artikli 14 lõikega 1.

( 42 ) Vt nõukogu 7. oktoobri 2003. aasta dokument 13258/03 (kohtujuristi kursiiv). See dokument on saadaval nõukogu dokumentide avaliku registri veebisaidil (vt eespool 31. joonealune märkus).

( 43 ) 13. juuli 2017. aasta kohtuotsus Vakarų Baltijos laivų statykla, C‑151/16, EU:C:2017:537, punkt 37, ja kohtujurist Jääskineni ettepanek liidetud kohtuasjades Kronos Titan, C‑43/13 ja C‑44/13, EU:C:2013:839, punkt 40. Vt seoses nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiviga 92/81/EMÜ mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (EÜT 1992, L 316, lk 12), mis tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiviga 2003/96, samuti 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, C‑240/01, EU:C:2004:251, punkt 39, ja 1. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2007:126, punkt 28.

( 44 ) Vt eespool 43. joonealune märkus. Direktiivi 92/81 artikli 8 lõikes 1 oli sätestatud: „Lisaks sellele, mis on direktiivi 92/12/EMÜ üldsätetega ette nähtud aktsiisiga maksustatavate toodete maksust vabastamise kohta teataval kasutuseesmärgil, ja piiramata muude [liidu] sätete kohaldamist, peavad liikmesriigid ühtlustatud aktsiisist vabastama järgmisena loetletud tooted tingimustel, mille nad sätestavad selleks, et tagada maksuvabastuse korrektne ja arusaadav kohaldamine ning ära hoida aktsiisist kõrvalehoidumine, maksustamise vältimine ja muud kuritarvitused: […] c) mineraalõlid, mida tarnitakse kasutamiseks mootorikütusena [liidu] territoriaalvetes sõitmiseks (sealhulgas kalapüügiks), välja arvatud eraomanduses olevate lõbusõidulaevade jaoks. […]“. Sama direktiivi artikli 8 lõikes 2 oli sätestatud: „Ilma et see piiraks muude [liidu] sätete kohaldamist, võivad liikmesriigid anda täieliku või osalise aktsiisivabastuse või vähendada aktsiisi määra mineraalõlide või muude samaks otstarbeks ette nähtud toodete puhul, mida kasutatakse maksukontrolli all: […] b) sõitmiseks laevatatavatel siseveeteedel, välja arvatud eraomandis olevate lõbusõidulaevade puhul; […]“

( 45 ) 1. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2007:126, punkt 31.

( 46 ) Meresõidualused kuuluvad direktiivi 92/81 artikli 8 lõike 1 punktis c sätestatud maksust vabastamise kohustuse kohaldamisalasse sellepärast, et mõistest „[liidu] territoriaalveed“ tuleb aru saada nii, et see hõlmab kõiki territoriaalvesi, mida tavaliselt kasutatakse kaubanduslikuks meresõiduks (1. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2007:126, punkt 26).

( 47 ) Kohtuasjas Jan De Nul vaidluse all olnud laevasõit toimus Elbe jõel Cuxhaveni (koht, kus Elbe suubub Põhjamerre) ja Hamburgi (meresadam, ehkki see ei asu rannikul) vahelisel alal. See ala kujutab endast Elbe suudmeala ja seda peetakse siseveeteeks. Vt 1. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2007:126, punkt 7, ja kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2006:791, punkt 78.

( 48 ) 7. septembri 2017. aasta kohtuotsus Hüttenwerke Krupp Mannesmann, C‑465/15, EU:C:2017:640, punkt 26. Vt samuti kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas X, C‑426/12, EU:C:2014:446, punkt 40, ja kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Dilly’s Wellnesshotel, C‑493/14, EU:C:2016:174, punkt 82.

( 49 ) Nõukogu eesistuja 24. juuni 2002. aasta teatis (nõukogu dokument 10360/02), punkt 2. Selles dokumendis on „energia muundamise kasutegur“ määratletud kui „energia teisendamiseks kasutatava primaarse energia koguse ning tegelikult saadud sekundaarse energia koguse suhe“. See dokument on saadaval nõukogu avalike dokumentide registri veebisaidil (vt eespool 31. joonealune märkus).

( 50 ) Kohtuistungil väitis Prantsuse valitsus, et niisugune arvutus saab olla ainult teoreetiline, sest soojus‑ ja elektrienergia üheaegseks tootmiseks kasutatakse samu energiatooteid. Samuti toonitas Prantsuse valitsus, et suurt osa nendest toodetest (kuni 40%) ei kasutata soojus‑ ega elektrienergia tootmiseks, vaid see läheb protsessi käigus lihtsalt kaotsi ning selles arvutuses ei oleks neid kadusid arvestatud.

( 51 ) Põhikohtuasja kaebaja sõnul põhineb see meetod Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiivil 2004/8/EÜ soojus‑ ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel, millega muudetakse direktiivi 92/42/EMÜ (ELT 2004, L 52, lk 50; ELT eriväljaanne 12/03, lk 3) ning komisjoni 21. detsembri 2006. aasta otsusel, millega kehtestatakse elektri‑ ja soojusenergia eraldi tootmise tõhususe ühtlustatud kontrollväärtused Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/8/EÜ kohaldamisel (ELT 2007, L 32, lk 183).

( 52 ) Kohtuistungil viitas komisjon ministre des Finances et des Comptes publics’i (finantsminister) 13. aprilli 2016. aasta juhise, mis käsitleb siseriiklikku maksu, (Bulletin officiel des douanes nr 7106, 13. aprill 2016) punktile 95.

( 53 ) Kohtuistungil viitas komisjon 2. aprilli 2014. aasta kuningliku dekreedi, millega reguleeritakse föderaalset panust teatavate avalike teenustega seotud kohustuste ning maagaasi turu reguleerimise ja seirega seotud kulude rahastamisse, (Moniteur belge, 25. aprill 2014, lk 34863) artikli 8 kolmandale lõigule.

( 54 ) Prantsuse valitsuse esindaja aga vastas, et tolliseadustiku artikkel 266 quinquies A jõustus 1993. aastal. Seetõttu oli põhjus, miks Sucrerie de Touryle seda maksuvabastust ei võimaldatud, Prantsuse valitsuse sõnul selles, et ta taotles seda maksuvabastust pärast ettenähtud tähtaja möödumist. Sucrerie de Toury pidi taotlema seda maksuvabastust kolme aasta jooksul alates oma koostootmisjaama käikulaskmisest, mida väidetavalt tehti 1996. aastal. Ent taotluse esitas ta alles 2010. aastal.

( 55 ) Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 sissejuhatavas lauses viidatud „tingimuste“ eesmärk on üksnes „tagada [selles sättes ette nähtud] maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ära hoida maksudest kõrvalehoidmist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi“.