ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22. juulil 2022 esitatud hagi – EIP versus Süüria

(Kohtuasi T-457/22)

(2022/C 359/106)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Investeerimispank (esindajad: T. Gilliams, R. Stuart ja F. de Borja Oxangoiti Briones ning advokaadid D. Arts ja E. Paredis)

Kostja: Süüria Araabia Vabariik

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul Süüria Araabia Vabariigilt välja mõista:

— kõik laenulepingu „Syrian Healthcare“ (edaspidi „laenuleping“) punktide 3.01, 3.02 ja 4.01 alusel ELile regressiõiguse järgi võlgnetavad summad alates 9. augustist 2017, seal hulgas: — ELile 30. juuniks 2022 võlgnetavad summad 50 880 189,61 eurot ja 2 897 002,31 USA dollarit (USD), millest 40 744 064,86 eurot ja 2 223 971,84 dollarit on laenu põhiosa, 5 161 649,64 eurot ja 341 462,46 dollarit intress ning 4 974 475,11 eurot ja 331 568,01 dollarit lepinguline viivis (arvestatuna maksetähtajast kuni 30. juunini 2022). — järgnev lepinguline viivis, mida arvestatakse kõrgeimas aastamääras (igaks järgnevaks ühekuuliseks perioodiks), mis jääb (i) EURIBORi ja sellele lisandunud 2 % (200 baaspunkti) (välja arvatud dollarites tehtavate väljamaksete korral, millisel juhul kohaldatakse LIBORi määrale ja sellele lisandunud 2 % (200 baaspunkti) vastavat määra) või (ii) artikli 3.01 alusel makstava fikseeritud määra ja sellele lisandunud 0,25 % (25 baaspunkti) vahele, kuni võla tasumiseni;

— kõik laenulepingu artiklite 3.01, 3.02 ja 4.01 alusel pangale võlgnetavad summad alates 9. augustist 2017, seal hulgas 11 416,23 eurot ja 760,94 dollarit, mis kuulus lepingulise viivisena tasumisele 30. juuniks 2022 (arvestatuna maksetähtajast kuni 29. juunini 2022, s.o kuupäev, millal EL tasus laenu põhisumma osamaksed ja intressi „2000 Guarantee“ (2000. aasta käendusleping) alusel);

— kõik käesoleva menetlusega seotud kulud vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite.

Ainus väide puudutab asjaolu, et Süüria Araabia Vabariik ei ole täitnud laenulepingu artiklitest 3.01 ja 4.01 tulenevaid kohustusi tasuda laenulepingu kohaseid järgnevaid osamakseid, nagu need on kuulunud tasumisele alates 9. augustist 2017, ning laenulepingu artiklist 3.02 tulenevat kohustust tasuda viivist iga tasumisele kuulunud ja tasumata jäänud osamakselt nimetatud artiklis sätestatud aastamääras. Sellest tulenevalt on Süüria Araabia Vabariik lepingust tulenevalt kohustatud tasuma kõik laenulepingu artiklite 3.01, 3.02 ja 4.01 alusel ELile (kellele üle läksid panga nõuded) tasumisele kuuluvad summad ning laenulepingu artiklite 3.01, 3.02 ja 4.01 alusel pangale lepingulise viivisena tasumisele kuuluvad summad.
5.

Viies väide: rikutud on ELTL artiklit 49 koosmõjus ELTL artikliga 54, kuna vaidlustatud otsus riivab hageja ettevõtlusvabadust liikmesriigis, kus asub tema põhitegevuskoht, kusjuures see riive on ebaproportsionaalne ja seab hageja halvemasse olukorda kui teistes liikmesriikides asuvad teised krediidiasutused, kellel on krediidiasutuse tegevusluba.
C 380/13

ET

28. juunil 2022 esitatud hagi – Berlin Hyp versus SRB

(Kohtuasi T-400/22)

(2022/C 380/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Berlin Hyp AG (Berliin, Saksamaa) (esindajad: advokaadid H. Berger ja M. Weber)

Kostja: Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu 11. aprilli 2022. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2022. aasta ex-ante osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/2022/18) ja selle lisad osas, milles vaidlustatud otsus ja selle I, II ja III lisa puudutavad hageja osamakset;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Teise võimalusena, juhul kui Üldkohus asub seisukohale, et vaidlustatud otsust ei ole õiguslikult olemas, kuna kostja ei koostanud seda riigikeeles ja tühistamishagi on hagi eseme puudumise tõttu vastuvõetamatu, palub hageja Üldkohtul,

— tuvastada, vaidlustatud otsust ei ole hagejat puudutavas osas õiguslikult olemas;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja üheksa väidet, mis on sisuliselt identsed või sarnased neile, mis on esitatud kohtuasjas T-396/22, Landesbank Baden-Württemberg vs. SRB.
C 380/9

ET

28. juunil 2022 esitatud hagi – Bayerische Landesbank versus SRB

(Kohtuasi T-397/22)

(2022/C 380/11)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Bayerische Landesbank (München, Saksamaa) (esindajad: advokaadid H. Berger ja M. Weber)

Kostja: Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu 11. aprilli 2022. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2022. aasta ex-ante osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/2022/18) ja selle lisad osas, milles vaidlustatud otsus ja selle I, II ja III lisa puudutavad hageja osamakset;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Teise võimalusena, juhul kui Üldkohus asub seisukohale, et vaidlustatud otsust ei ole õiguslikult olemas, kuna kostja ei koostanud seda riigikeeles ja tühistamishagi on hagi eseme puudumise tõttu vastuvõetamatu, palub hageja Üldkohtul,

— tuvastada, vaidlustatud otsust ei ole hagejat puudutavas osas õiguslikult olemas;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja üheksa väidet, mis on sisuliselt identsed või sarnased neile, mis on esitatud kohtuasjas T-396/22, Landesbank Baden-Württemberg vs. SRB.
2.

Teine väide: vaidlustatud otsus on vastuolus põhjendamiskohustusega, mis tuleneb ELTL artikli 296 lõikest 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõikest 1 ja lõike 2 punktist c ning harta artikli 47 lõikes 1 ette nähtud põhiõigusega tõhusale õiguskaitsevahendile, sest see sisaldab põhjendamislünki, eelkõige kuna kostja on selles mitmel puhul eksinud õiguspärase kaalutlusõiguse kohaldamisel ja kuna selles ei ole esitatud muude asutuste andmeid ning kuna otsuse kohtulik kontroll on praktiliselt võimatu.
1.

Esimene väide: vaidlustatud otsus on vastuolus põhjendamiskohustusega, mis tuleneb ELTL artikli 296 lõikest 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõikest 1 ja lõike 2 punktist c ning harta artikli 47 lõikes 1 ette nähtud põhiõigusega tõhusale õiguskaitsevahendile, sest see sisaldab põhjendamislünki, eelkõige kuna kostja on selles mitmel puhul eksinud õiguspärase kaalutlusõiguse kohaldamisel ja kuna selles ei ole esitatud muude asutuste andmeid ning kuna otsuse kohtulik kontroll on praktiliselt võimatu.
1.

Esimene väide, et on rikutud õigusnormi, kui on tõlgendatud ja kohaldatud kostja akti, mis reguleerib uue palgaastme ja -järgu kindlaks määramist ning milleks on Management Board’i otsus 2016-016, selles osas, milles kostja arvates seab see otsus iga uue palgaastme ja -järgu kindlaks määramise iga palgaastme puhul sõltuvusse minimaalsest keskmisest teenistusstaažist palgaastmel, mis peab igal ametnikul olema, kellele uus palgaaste ja -järk kindlaks määratakse, ning mis hageja puhul, kes on palgaastmel AD 9, oli neli aastat. Hageja toob esile asjaolu, et ta sai suure arvu punkte uue palgaastme ja -järgu kindlaks määramise jaoks ning et nii tema palgaaste kui ka palgaaste AD 10 olid ainsad AD palgaastmed, millele eespool nimetatud teenistusstaaži tingimust kohaldati.
1.

Esimene väide, et rikutud on ELTL artikli 296 teist lõiku, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c, finantsmääruse (1) artikli 170 lõiget 3, finantsmääruse I lisa punkte 23 ja 31 ning läbipaistvuse, diskrimineerimiskeelu ja võrdse kohtlemise üldpõhimõtteid, ning tehtud on ilmne hindamisviga. Hagejad väidavad sellega seoses, et amet kas ei kontrollinud, ega eduka pakkuja pakkumus ei olnud esmapilgul põhjendamatult madala maksumusega, või ta leidis, et tema esitatud pakkumus ei olnud põhjendamatult madala maksumusega, või ta nõustus tema põhjendustega ja leidis, et tema pakkumus ei olnud põhjendamatult madala maksumusega.
C 380/14

ET

29. juunil 2022 esitatud hagi – DZ Bank versus SRB

(Kohtuasi T-403/22)

(2022/C 380/17)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main (Frankfurt, Saksamaa) (esindajad: advokaadid H. Berger ja M. Weber)

Kostja: Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu 11. aprilli 2022. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2022. aasta ex-ante osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/2022/18) ja selle lisad osas, milles vaidlustatud otsus ja selle I, II ja III lisa puudutavad hageja osamakset;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Teise võimalusena, juhul kui Üldkohus asub seisukohale, et vaidlustatud otsust ei ole õiguslikult olemas, kuna kostja ei koostanud seda riigikeeles ja tühistamishagi on hagi eseme puudumise tõttu vastuvõetamatu, palub hageja Üldkohtul,

— tuvastada, vaidlustatud otsust ei ole hagejat puudutavas osas õiguslikult olemas;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja üheksa väidet, mis on sisuliselt identsed või sarnased neile, mis on esitatud kohtuasjas T-396/22, Landesbank Baden-Württemberg vs. SRB.
C 380/14

ET

29. juunil 2022 esitatud hagi – DZ Hyp versus SRB

(Kohtuasi T-402/22)

(2022/C 380/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: DZ Hyp AG (Hamburg, Saksamaa) (esindajad: advokaadid H. Berger ja M. Weber)

Kostja: Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu 11. aprilli 2022. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2022. aasta ex-ante osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/2022/18) ja selle lisad osas, milles vaidlustatud otsus ja selle I, II ja III lisa puudutavad hageja osamakset;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Teise võimalusena, juhul kui Üldkohus asub seisukohale, et vaidlustatud otsust ei ole õiguslikult olemas, kuna kostja ei koostanud seda riigikeeles ja tühistamishagi on hagi eseme puudumise tõttu vastuvõetamatu, palub hageja Üldkohtul,

— tuvastada, vaidlustatud otsust ei ole hagejat puudutavas osas õiguslikult olemas;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja üheksa väidet, mis on sisuliselt identsed või sarnased neile, mis on esitatud kohtuasjas T-396/22, Landesbank Baden-Württemberg vs. SRB.
2.

Teine väide, et komisjon on rikkunud määruse 1306/2013 (2) artiklit 52 ning komisjoni 17. juuli 2014. aasta rakendusmääruse (EL) nr 809/2014, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1306/2013 rakenduseeskirjad seoses ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, maaelu arengu meetmete ja nõuetele vastavusega, (3) artikleid 28-29, kuna komisjon eksis oma hinnangus, kui ta leidis, et ristkontrollide kohaldamisel on tehtud süstemaatiliselt vigu, mis mõjutab LPISi ajakohastamiste kvaliteeti, mida tuleb lugeda puuduseks põhikontrollis. Sellega on tegemist, kuna 1) LPISi ajakohastamiste kvaliteeti saab hinnata ainult, võttes arvesse kinnisvara andmebaasi tervikuna, 2) komisjoni maatükkide valim kontrollide läbiviimiseks oli liiga väike, tõendamaks süsteemseid rikkumisi, ning 3) komisjoni sedastus, et puudustega maatükkide arv ja veamäär – mis oli ilmselt aluseks komisjoni hinnangule, et esineb süsteemseid rikkumisi LPISi ajakohastamises – ei ole õige.
3.

Kolmas väide, et otsuses ei ole tuvastatud, et ümberkorralduskava on realistlik, sidus ja kaugeleulatuv ning on võimeline taastama TAPi pikaajalise elujõulisuse, ilma mõistliku aja jooksul edasisele riigiabile tuginemata.
2.

Teine väide, et vaidlustatud määruse vastuvõtmisel rikuti määruse nr 1272/2008 I lisa punkti 3.7.2.2.2, kuna liidu ametiasutused ei kaalunud nõuetekohaselt „emale mõjuva mürgisuse võimalikku toimet“ ega võtnud seda DTPA klassifitseerimisel nõuetekohaselt arvesse. DTPA tekitab tsingipuuduse, mis katkestab rottidel ema homöostaasi, ja see on just see emale mõjuv mürgisus, mis tekitab arengut mõjutava ebaspetsiifilise sekundaarse tagajärje. See ei anna määrusest nr 1272/2008 tulenevate nõuete kohaselt alust liigitada DTPA reproduktiivtoksiliseks.
3.

Kolmas väide, et isegi kui asuda seisukohale, et audit on lepinguga hõlmatud ja et tõendamiskoormis langeb põhimõtteliselt hagejale, lükati tagasi lähetustega seotud kulud – viies läbi järelkontrolli süstemaatiliselt vigu otsides, mis ei ole niisuguse kontrolli korral ühtsete määrade alusel rahastamise puhul asjakohane; seda tehti hea usu põhimõtet rikkudes nii sellega, et kohaldati auditi tegemise ajal kehtivat finantsmäärust 2018/1046 (1), mis oli auditi tegemise ajal kehtiv (artikli 181 lõige 2), kui ka lepingu täitmise puhul üldiselt: auditit läbi viiv üksus kasutas õigusvastaselt kaalutlusõigust ja eitas, et tulemusaudit on piisav ühtsete määrade alusel rahastamise puhul, et hinnata toetusesaaja varasemaid tõendatud või auditeeritavaid andmeid või tema tavapäraseid kuluarvestustavasid, ning selle asemel eelistas ta teatud liiki tõendeid, mis osutasid teatud tegevuste toimumistele, mis oli hõlmatud ühtsete määrade alusel rahastamisega. Niisugune tõendite järjekorra ümberpööramine jättis hageja ilma võimalusest tõlgendada oma lepingulisi kohustusi enda kasuks õiguslikus olukorras, kus tingimused olid jäänud ähmaseks toona kohaldatava finantsmääruse (966/2012) (2) tõttu ja samuti kostja vastuolulise käitumise tõttu, kui ta hindas lepingu täitmist.
C 389/18

ET

29. augustil 2022 esitatud hagi – Aldi versus EUIPO – Heredero de Navarra (LYTTOS)

(Kohtuasi T-517/22)

(2022/C 389/20)

Hagiavalduse keel: saksa

Pooled

Hageja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Saksamaa) (esindajad: advokaadid N. Lützenrath, C. Fürsen, M. Minkner ja A. Starcke)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Teine pool apellatsioonikoja menetluses: Heredero de Navarra, SL (Mendavia, Hispaania)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusaluse kaubamärgi taotleja: hageja

Vaidlusalune kaubamärk: ELi sõnamärgi LYTTOS taotlus – registreerimistaotlus nr 18 126 191

Menetlus EUIPOs: vastulausemenetlus

Vaidlustatud otsus: EUIPO teise apellatsioonikoja 18. mai 2022. aasta otsus asjas R 1462/2021-2

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja EUIPO-lt.

Väited

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2017/1001 artikli 47 lõike 2 rikkumine;
3.

Kolmas väide, et tehtud on ilmne hindamisviga. — Suurem osa nõukogu esitatud tõenditest on ebausaldusväärsed, ebatäpsed või ei ole seotud hagejaga või tema loetellu kandmise põhjustega. — Nõukogu ei ole näidanud, kuidas sai hageja Lukašenka režiimist kasu või kuidas ta seda toetas. Seetõttu ei ole nõukogu tõendanud, et hageja sai Lukašenka režiimist kasu või toetas seda.
2.

Teine väide, et tehtud on ilmne hindamisviga. — Nõukogu ei ole näidanud, kuidas sai hageja Lukašenka režiimist kasu või kuidas ta seda toetas. Seetõttu ei ole nõukogu tõendanud, et hageja sai Lukašenka režiimist kasu või toetas seda. — Nõukogu ei ole näidanud, kuidas on hageja vastutav kodanikuühiskonna represseerimise eest. Seetõttu ei ole nõukogu tõendanud, et hageja on vastutav kodanikuühiskonna represseerimise eest. — Suurem osa nõukogu esitatud tõenditest on ebausaldusväärsed, ebatäpsed või ei ole seotud hagejaga või tema loetellu kandmise põhjustega.
2.

Teine väide, et tehtud on ilmne hindamisviga. Esiteks ei ole tõendatud kasu saamine Lukašenka režiimist või selle toetamine. Vaidlustatud õigusaktides on tehtud ilmne hindamisviga, kuna need võeti vastu, ilma et nende põhjendamiseks oleks olnud piisavalt tõendeid. Teiseks ei ole tõendatud, et tegevus oli ajaliselt asjakohane. Vaidlustatud õigusaktid on üksnes karistuslikud ja seetõttu õigusvastased, mistõttu toovad esitatud tõendid välja üksnes varasemaid asjaolusid.
2.

Teine väide, et on rikutud viieaastast aegumistähtaega, mis on ette nähtud EIP personalile kohaldatavate haldussätete (edaspidi „haldussätted“) artiklis 16.3.
3.

Kolmas väide, et rikutud on harta artikleid 41 ja 48, kuna nõukogu ei esitanud hagejale tõendeid nii, et hagejal oleks olnud piisavalt aega enda kaitsmiseks; nõukogu määras seisukohtade esitamiseks 14 päevase tähtaja ja ta esitas tõendid alles üks päev enne tähtaja lõppu; hagejal ei olnud aega tõenditega tutvumiseks ja enda seisukohtade esitamiseks, kuigi nõukogu oleks pidanud andma hagejale piisavalt aega tõenditega tutvumiseks ja seisukohtade esitamiseks ning veenduma, et tagatud on kaitseõigused.
1.

Esimene väide, mille kohaselt rikuti vaidlustatud määruse vastuvõtmisel mitut määruse nr 1272/2008 sätet (2), sealhulgas selle artikleid 36 ja 37 ning I lisa punkti 3.9. Täpsemalt ei tõendanud Kemikaaliameti riskihindamise komitee (edaspidi „RAC“), et aine STOT RE 2 kategooriasse klassifitseerimise tingimused on täidetud, mistõttu ei saa tema arvamus olla sellise klassifitseerimise aluseks. Seega ei saanud komisjon RAC arvamuse põhjal leida, et vaidlustatud klassifikatsioon on asjakohane. Vaidlustatud määruse vastuvõtmisel rikkus komisjon seega määruse nr 1272/2008 artikli 37 lõiget 5.
C 380/13

ET

29. juunil 2022 esitatud hagi – DVB Bank versus SRB

(Kohtuasi T-401/22)

(2022/C 380/15)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: DVB Bank SE (Frankfurt, Saksamaa) (esindajad: advokaadid H. Berger ja M. Weber)

Kostja: Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu 11. aprilli 2022. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2022. aasta ex-ante osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/2022/18) ja selle lisad osas, milles vaidlustatud otsus ja selle I, II ja III lisa puudutavad hageja osamakset;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Teise võimalusena, juhul kui Üldkohus asub seisukohale, et vaidlustatud otsust ei ole õiguslikult olemas, kuna kostja ei koostanud seda riigikeeles ja tühistamishagi on hagi eseme puudumise tõttu vastuvõetamatu, palub hageja Üldkohtul,

— tuvastada, vaidlustatud otsust ei ole hagejat puudutavas osas õiguslikult olemas;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja üheksa väidet, mis on sisuliselt identsed või sarnased neile, mis on esitatud kohtuasjas T-396/22, Landesbank Baden-Württemberg vs. SRB.
2.

Teine väide, et on tehtud hindamisvigu ning on rikutud abistamiskohustust ja personalieeskirjade artikleid 12a ja 24.
1.

Esimene väide, et selle kulu liidu rahastamise alt väljajätmine, mis on seotud hagejale Tšehhi ametiasutuste poolt määratud toetusega summas 30 606,96 eurot, ei ole piisavalt põhjendatud või on üldse põhjendamata, millega on rikutud ELTL artiklit 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c.
1.

Esimene väide, et on rikutud põhjendamiskohustust, on kuritarvitatud võimu ning on rikutud on ELTL artiklit 266, kuna kostja keeldus võtmast meetmeid, mis oleksid võimaldanud varem Üldkohtu tehtud tühistava kohtuotsuse tegelikku täitmist.
2.

Teine väide, et Ühtne Kriisilahendusnõukogu ja Euroopa Komisjon toimisid hooletult, kui nad otsustasid Banco Popular Español, S.A. kriisilahenduse ja kiitsid selle heaks, ilma et nad oleksid eelnevalt liidu õigusnormide kohaselt kontrollinud või tõendanud seda, kas selle kriisilahenduse meetme kohaldamise tingimused ja eeldused on täidetud, ning kui nad ei järginud pärast kriisilahenduse otsustamist liidu õigusnorme kriisilahenduskorra kohta ega panga aktsionäride ja/või osanike õigusi.
1.

Esimene väide, et on tehtud õiguslik ja faktiviga, kuna komisjon asus seisukohale, et Portugali valitsus oleks pidanud enne 2015. aasta toetusperioodi kohaldama georuumiliste taotluste süsteemi – on rikutud komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 809/2014 (1) artiklit 17 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1306/2013 (2) artikli 72 lõiget 3 osas, milles komisjon lähtus valest eeldusest ning on teinud õigusliku vea seoses faktiliste ja õiguslike asjaoludega, järeldades, et Portugali ametiasutused ei hinnanud toetusperioodil 2016–2019 nõuetekohaselt kulutusi, mis põhjustavad fondile kaasnevat riski.
3.

Kolmas väide, et vaidlustatud otsuses sätestatud meetmed F1G, F2G ja F3G ei ole piisavad selleks, et taastada Poolas tõhus kohtulik kaitse, mis on sisemise kontrollisüsteemi funktsioneerimise eeldus. Hageja väidab, et vaidlustatud otsusega on vastavalt rikutud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. veebruari 2021. aasta määruse (EL) 2021/241, millega luuakse taaste- ja vastupidavusrahastu (ELT 2021 L 57, lk 17), artikli 20 lõike 5 punkti e ja artiklit 22 ning ELTL artiklit 325, mis nõuavad tulemuslikke ja tõhusaid sisekontrolle.
—

apellatsioonikoda on rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse 2017/1001 artikli 8 lõiget 5 seeläbi, et ta ei asunud seisukohale, et tarbijad ja erialaasjatundjatest koosnev avalikkus võivad luua asjaomaste teenuste ja asjaomaste kaupade vahel seose.
1.

Esimene väide, et hagejal on õigus nõuda viivist summas 3 382 129,97 – või teise võimalusena viivist, arvutatuna niisuguselt ajavahemikult ja niisuguses intressimääras, mida Euroopa Kohus peab asjakohaseks – ELTL artikli 266 esimese lõigu alusel esitatud hagis, tuginedes asjaolule, et komisjon oli kohustatud tasuma niisugust viivist, et täita Üldkohtu kohtuotsust T-341/17. Sellega seoses tugineb hageja teise võimalusena ELTL artiklile 277, juhuks kui komisjon kavatseb tugineda teisesele õigusele ning seda õigust tõlgendatakse viisil, mis ei ole kooskõlas hageja õigustega, mis tulenevad aluslepingust.
10.

Kümnes väide: direktiiv 2014/59/EL ja määrus (EL) nr 806/2014 on delegeeritud määruse (EL) 2015/63 ja rakendusmääruse 2015/81 ning sellest tulenevalt ka vaidlustatud otsuse vastuvõtmise volitusnormina õigusvastased Teise võimalusena väidab hageja, et õigusvastased on need direktiivi 2014/59/EL ja määruse (EL) nr 806/2014 sätted, mis näevad ette osamaksete süsteemi kohustuslikkuse ja annavad kostjale ulatusliku kaalutlusõiguse. Kuna neid sätteid ei saa tõlgendada kooskõlas esmase õigusega, on need vastuolus õigusaktide põhjendamise kohustuse põhimõttega, õiguskindluse põhimõttega ja aluslepingutega (eelkõige ELL artikli 1 teise lõiguga ning ELTL artiklitega 15, 296 ja 298) ning hartaga (eelkõige harta artiklitega 16, 17, 41, 42 ja 47).
1.

Esimene väide, et komisjon on rikkunud Euroopa õiguse üldpõhimõtet patere legem quam ipse fecisti, kuna ta nõustus algselt Saksamaa föderaalsele konkurentsiametile määratud juhtumi ümberjagamisega, kaldudes seeläbi kõrvale kehtivast otsustamispraktikast, nagu see on esitatud komisjoni teatises koostöö kohta Euroopa konkurentsivõrgustiku kaudu.
1.

Esimene väide, et on tehtud ilmseid hindamisvigu, mistõttu vaidlustatud otsus on õigusvastane. Ta toob selles osas välja selle, et eeldatavad rikkumised, millel vaidlustatud otsus põhineb, ei ole tõendatud, mis tuleneb eelkõige distsiplinaarnõukogu ühehäälsest arvamusest.
1.

Esimene väide, et on rikutud õigusnormi, kuna „tegelikult ja füüsiliselt Madeiral toimunud tegevuse“ kriteeriumit tõlgendati ja kohaldati Madeira vabatsooni III kava rakendamisel õigesti. Hageja väidab, et komisjon on valesti tõlgendanud „tegelikult ja füüsiliselt Madeiral toimunud tegevusest saadud kasumi“ kriteeriumi. Madeira vabatsoonis registreeritud ettevõtjate kasum, mille suhtes võib kohaldada maksusoodustust, ei ole piiratud kasumiga sellisest tegevusest, mille suhtes kehtivad lisakulud, mis on seotud nende äärepoolseima piirkonna staatusega, st tegevus, mis on läbi viidud ainuüksi Madeira autonoomse piirkonna territooriumil. Arvestades III kava eesmärke ja konteksti, võimaldab selle kriteeriumi õige tõlgendamine järeldada, et tegelikult ja füüsiliselt Madeiral toimunud tegevus on see, mis on seotud Madeira vabatsoonis loa saanud ettevõtjatega, kelle otsuste tegemise keskus asub seal, sõltumata sellest, kas neil on rahvusvaheline tegevus.