Esialgne tõlge

KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ANTHONY MICHAEL COLLINS

esitatud 15. detsembril 2022( )

Kohtuasi C-204/21

Euroopa Komisjon

versus

Poola Vabariik

ELTL artikkel 258 – Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Kohtunike suhtes kohaldatav distsiplinaarkord – Õigusriik – Kohtunike sõltumatus – Tõhus õiguskaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades – ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – ELTL artikkel 267 – Kontroll selle üle, kas järgitakse liidu nõuet sõltumatu ja erapooletu kohtu kohta – Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Nawyższego (kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium) ainupädevus – Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus, Poola) Izba Dyscyplinarna (distsiplinaarkolleegium) sõltumatus – Õigus eraelu austamisele – Õigus isikuandmete kaitsele – Määrus (EL) 2016/679





Sisukord





I. Hagi ese

II. Õiguslik raamistik – Poola õigus

A. Muudetud kõrgeima kohtu seadus

B. Muudetud üldkohtute seadus

C. Muudetud halduskohtute korralduse seadus

D. Muutmisseadus – üleminekusätted

III. Kohtueelne menetlus

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

V. Õiguslik taust

VI. Õiguslik analüüs

A. Teine hagiväide – erakorralise kolleegiumi ainupädevus lahendada kohtu või kohtuniku sõltumatuse puudumisega seotud kaebusi ja analüüsida vastavaid õigusküsimusi

1. Poolte argumendid

2. Hinnang

a) Vastuvõetavus

b) Sisu

B. Esimene hagiväide – riigisisestele kohtutele kehtestatud keeld kontrollida, kas on täidetud liidu õigusest tulenev nõue tõhusa õiguskaitsevahendi kohta sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus

1. Poolte argumendid

2. Hinnang

a) Vastuvõetavus

b) Sisu

1) Sissejuhatavad märkused – komisjoni esimese ja teise hagiväite ulatus

2) Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus

C. Kolmas hagiväide – seaduse alusel moodustatud sõltumatu ja erapooletu kohtu ette nägevate liidu nõuete täidetuse kontrollimise kvalifitseerimine distsiplinaarsüüteoks

1. Poolte argumendid

2. Hinnang

a) Sissejuhatavad märkused komisjoni teise ja kolmanda hagiväite ulatuse kohta

b) Distsiplinaarmenetlus

D. Neljas hagiväide – distsiplinaarkolleegiumi pädevus lahendada asju, mis otseselt mõjutavad kohtuniku ja kohtunikukandidaadi staatust ja ülesannete täitmist

1. Poolte argumendid

2. Hinnang

E. Viies hagiväide – kohtunike põhiõiguse eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele rikkumine

1. Poolte argumendid

2. Hinnang

VII. Kohtukulud

VIII. Ettepanek





I. Hagi ese

1. Käesolev ELTL artikli 258 alusel esitatud hagi tuleneb sellest, et Poola Vabariik võttis 20. detsembril 2019 vastu seaduse, millega muudetakse üldkohtute korralduse seadust, kõrgeima kohtu seadust ja teatavaid teisi seadusi (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw;( ) edaspidi „muutmisseadus“). Sisuliselt väidab Euroopa Komisjon, et muutmisseaduse teatavad sätted rikuvad ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47, ELTL artikliga 267, liidu õiguse esimuse põhimõttega ning õigust eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele, mis on tagatud harta artikliga 7 ja artikli 8 lõikega 1 ning artikli 6 lõike 1 punktidega c ja e, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus)( ) (edaspidi „üldmäärus“) artikli 6 lõikega 3 ja artikli 9 lõikega 1.

2. Komisjoni hagi koosneb viiest hagiväitest.

3. Kolme esimese omavahel seotud hagiväite kohaselt on muutmisseadusega piiratud või välistatud liikmesriigi kohtu võimalus tagada, et liidu õigusest tulenevatele õigustele tuginev isik saaks pöörduda sõltumatusse ja erapooletusse seaduse alusel moodustatud kohtusse, mistõttu on sellega rikutud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47 ja ELTL artikliga 267. Kahe esimese hagiväite kohaselt rikub muutmisseadus samuti esimuse põhimõtet. Liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega seotud juhtudel on liikmesriigid kohustatud tagama, et austatakse põhiõigust tõhusale õiguskaitsevahendile sõltumatus ja erapooletus eelnevalt seaduse alusel moodustatud kohtus. Kui väidetakse, et seda õigust on rikutud, peab isikul põhimõtteliselt olema võimalik esitada see kaebus riigisisesele kohtule. Sellest järeldub, et kohtuasjades, mis puudutavad liidu õigusest tulenevaid isiku õigusi, peab igal liikmesriigi kohtul olema võimalik kontrollida, kas on rikutud isiku õigust sellele, et tema asja arutaks sõltumatu ja erapooletu eelnevalt seaduse alusel moodustatud kohus. Kui on piiratud või välistatud liikmesriigi kohtu võimalus veenduda, et isikul, kes tugineb talle liidu õigusest tulenevatele õigustele, on võimalus pöörduda sõltumatusse ja erapooletusse seaduse alusel moodustatud kohtusse, siis on tegemist eelnimetatud sätetest tulenevate kohustuste rikkumisega.( )

4. Neljas hagiväide puudutab muutmisseadusega Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus, Poola) Izba Dyscyplinarnale (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegium; edaspidi „distsiplinaarkolleegium“) antud pädevust kohtunike staatusega seotud küsimustes. Komisjon väidab, et kuna distsiplinaarkolleegium ei vasta kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse nõuetele, mõjutab kõnealune seadus nende kohtunike sõltumatust, kelle staatust distsiplinaarkolleegium kontrollib, ning rikub seega ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku.

5. Viies hagiväide puudutab muutmisseadusega kohtunikele pandud kohustust esitada enne nende ametisse nimetamist teave nende avaliku ja ühiskondliku tegevuse kohta ühendustes ja mittetulunduslikes sihtasutustes, sealhulgas erakonna liikmesuse kohta, ning selle teabe avaldamist. Komisjon leiab, et need kohustused on ebaproportsionaalsed ning rikuvad õigust eraelu puutumatusele ja õigust isikuandmete kaitsele, mis on tagatud harta artikliga 7 ja artikli 8 lõikega 1 ning isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktidega c ja e, artikli 6 lõikega 3 ja artikli 9 lõikega 1.

II. Õiguslik raamistik – Poola õigus

A. Muudetud kõrgeima kohtu seadus

6. Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) juurde loodi 8. detsembri 2017. aasta kõrgeima kohtu seadusega (Ustawa o Sądzie Najwyższym)( ) kaks uut kolleegiumi: distsiplinaarkolleegium ja Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium) (edaspidi „erakorraline kolleegium“).

7. Käesoleva menetluse seisukohast olulises osas muudeti muutmisseadusega kõrgeima kohtu seadust, lisades artiklisse 26 §-d 2–6, artikli 27 § 1 punkti 1a, artiklisse 45 lõike 3, artiklisse 82 §-d 2–5 ning muutes artiklit 29 ja artikli 72 § 1.

8. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-des 2–6 on sätestatud:

„§ 2. [Erakorraline kolleegium] on pädev lahendama taotlusi või avaldusi kohtuniku taandamise või selle kohtu määramise kohta, kus menetlus tuleb läbi viia, sealhulgas väiteid kohtu või kohtuniku sõltumatuse puudumise kohta. Asja menetlev kohus saadab taotluse viivitamata [erakorralise kolleegiumi] esimehele, et taotlus lahendataks vastavalt erisätetes ette nähtud normidele. Taotluse esitamine [erakorralise kolleegiumi] esimehele ei peata pooleliolevat menetlust.

§ 3. Taotlust, mida on nimetatud §-s 2, ei vaadata läbi, kui see puudutab kohtuniku ametisse nimetamise õiguspärasuse või tema õigusemõistmispädevuse legitiimsuse tuvastamist või hindamist.





§ 4. [Erakorraline kolleegium] on pädev lahendama kaebusi, milles palutakse tuvastada [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)], üldkohtute, sõjaväekohtute ja halduskohtute, sealhulgas [Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus)] jõustunud kohtuotsuste õigusvastasus, kui õigusvastasus seisneb selles, et kohtuotsuse teinud kohtuniku ametikohale nimetatud isiku staatus on kaheldav.

§ 5. Kohtuasjade, mida on nimetatud §-s 4, menetluses on mutatis mutandis kohaldatavad jõustunud kohtuotsuse õigusvastasust käsitlevad sätted ning kriminaalasjades on kohaldatavad jõustunud kohtuotsusega lõpetatud kohtumenetluse uuendamist käsitlevad sätted. Kaebuse esemeks oleva kohtuotsuse kuulutamise tõttu kahju tekkimise tõenäosust või kahju tekkimist ei ole vaja prima facie tõendada.

6. Kaebuse jõustunud kohtuotsuse õigusvastasuse tuvastamiseks, mis on nimetatud §-s 4, võib esitada [erakorralisele kolleegiumile] ilma vaidlustatud kohtuotsuse teinud kohtu poole pöördumata, isegi kui kohtuasja pool ei ole ammendanud tema käsutuses olevaid õiguskaitsevahendeid, kaasa arvatud erakorraline kaebus [Sąd Najwyższyle (kõrgeim kohus)].“

9. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 27 §-s 1 on sätestatud:

„Distsiplinaarkolleegiumi pädevusse kuuluvad:

[…]

1a) asjad, mis puudutavad loa andmist kohtunike, kohtunikukandidaatide, prokuröride ja abiprokuröride suhtes kriminaalmenetluse alustamiseks või nende kinnipidamiseks;

2) tööõiguse ja sotsiaalkindlustuse asjad, mis puudutavad [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunikke;

3) [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunike pensionile saatmisega seotud asjad.“

10. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 29 §-des 2–3 on sätestatud:

„§ 2. [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] või selle organite tegevuse raames ei ole lubatud kahtluse alla seada kohtute, riigi põhiseaduslike organite või kontrolli- ja õiguskaitseorganite legitiimsust.

§ 3. [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] või muu riigivõimuorgan ei või tuvastada ega hinnata kohtuniku ametisse nimetamise või sellest tuleneva õigusemõistmise ülesannete täitmise pädevuse õiguspärasust.“

11. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 45 §-s 3 on sätestatud:





„[Muudetud üldkohtute korralduse seaduse] artiklis 88a nimetatud deklaratsiooni esitavad [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunikud [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] esimesele esimehele ja [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] esimene esimees [Krajowa Rada Sądownictwale (riiklik kohtute nõukoda; edaspidi „KRS“)]“.

12. Kõrgeima kohtu seaduse artikli 72 §-s 1 on sätestatud:

„[Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunik vastutab ametialaste rikkumiste (distsiplinaarsüüteod) eest distsiplinaarkorras, sealhulgas juhul, kui tegemist on:

1) õigusnormide ilmselge ja jämeda rikkumisega;

2) sellise tegevuse või tegevusetusega, mis võib kohtuvõimu toimimist tõsiselt takistada või kahjustada;

3) toimingutega, millega seatakse kahtluse alla kohtuniku teenistussuhte olemasolu, kohtuniku ametisse nimetamise kehtivus või Poola Vabariigi põhiseadusliku organi legitiimsus.“

13. Nimetatud seaduse artikli 73 § 1 kohaselt on distsiplinaarkolleegium üldkohtute kohtunike puhul teise (ja viimase) astme distsiplinaarkohus ning [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunike puhul esimese ja teise astme distsiplinaarkohus.

14. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artiklis 82 on sätestatud:

„[…]

§ 2. Kui [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] vaatab läbi kohtuasja, milles kerkib üles kohtuniku või kohtu sõltumatuse küsimus, peatab ta menetluse ja saadab selle küsimuse koosseisule, mis koosneb kõigist [erakorralise kolleegiumi] liikmetest.

§ 3. Kui artikli 26 §-s 2 ette nähtud taotlust läbi vaadates on [Sąd Najwyższyl (kõrgeim kohus)] tõsine kahtlus nende õigusnormide tõlgendamise osas, mille alusel tuleb otsus teha, võib ta menetluse peatada ja saata õigusküsimuse koosseisule, mis koosneb kõigist [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegiumi liikmetest.

§ 4. [Erakorraline kolleegium] ei ole §-des 2 või 3 nimetatud otsuse tegemisel seotud [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] muu kohtukoosseisu otsusega, välja arvatud juhul, kui see on saanud õiguspõhimõtteks.

5. Otsus, mille on teinud §-de 2 või 3 alusel kõik [erakorralise kolleegiumi] liikmed, on kõikidele [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] koosseisudele siduv. Mis tahes kõrvalekalle õiguspõhimõtteks saanud otsusest eeldab, et [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] täiskogu, millel osaleb vähemalt kaks kolmandikku kõigi kolleegiumide kohtunikest, teeb uue otsuse. Artiklit 88 ei kohaldata.“

B. Muudetud üldkohtute seadus

15. Muutmisseadusega muudeti 27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seadust (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych)( ), muu hulgas lisades artikli 42a ja artiklisse 55 § 4 ning muutes artikli 107 § 1 punkte 2 ja 3 ning artikli 110 § 2a.

16. Muudetud üldkohtute seaduse artikkel 42a on sõnastatud järgmiselt:

„1. Kohtute või kohtute organite tegevuse raames ei ole lubatud kahtluse alla seada kohtute, riigi põhiseaduslike organite või kontrolli- ja õiguskaitseorganite legitiimsust.

2. Üldkohus või muu riigivõimuorgan ei või tuvastada ega hinnata kohtuniku ametisse nimetamise või sellest tuleneva õigusemõistmise ülesannete täitmise pädevuse õiguspärasust.

[…]“.

17. Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 §-s 4 on sätestatud:

„Kohtunikud võivad seaduses sätestatud juhtudel lahendada kõiki kohtuasju nii oma teenistuskohas kui ka teistes kohtutes (kohtuniku pädevus). Kohtuasjade jaotamist ning kohtukoosseisu määramist ja muutmist käsitlevad sätted ei piira kohtuniku pädevust ja nendele ei saa tugineda tuvastamaks, et kohtukoosseis on seadusega vastuolus, et kohtus ei ole piisavalt liikmeid või et otsuse tegemises osales isik, kes ei olnud volitatud või pädev seda tegema.“

18. Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artiklis 88a on sätestatud, et kõik Poola( ) kohtunikud peavad esitama teatava teabe, mis avaldatakse väljaandes Biuletyn Informacji Publicznej (avaliku teabe bülletään):

„§ 1. Kohtunik peab esitama kirjaliku deklaratsiooni, milles on märgitud:

1) tema liikmesus ühenduses, sealhulgas ühenduse nimi ja registrijärgne asukoht, tema rollid selles ja liikmesuse ajavahemik;

2) tema roll mittetulundusliku sihtasutuse organis, sealhulgas sihtasutuse nimi ja registrijärgne asukoht ning selles rollis oldud ajavahemik;

3) tema kuulumine erakonda enne kohtuniku ametisse nimetamist ja kuulumine erakonda tema ametiaja jooksul enne 29. detsembrit 1989, sealhulgas erakonna nimi, tema ametikohad selles ja erakonda kuulumise aeg.

§ 2. Kohtunikud peavad esitama §-s 1 nimetatud deklaratsiooni pädeva apellatsioonikohtu esimehele ja apellatsioonikohtute esimehed [justiitsministrile (Minister Sprawiedliwośc)].

§ 3. Deklaratsioon, mis on ette nähtud §-s 1, tuleb esitada 30 päeva jooksul alates kohtuniku ametisse astumisest ja 30 päeva jooksul alates §-s 1 osutatud asjaolude ilmnemise või lõppemise kuupäevast.

§ 4. Deklaratsioonis, mis on ette nähtud §-s 1, sisalduv teave avalikustatakse ja tehakse 6. septembri 2001. aasta avalikule teabele juurdepääsu seaduses osutatud avaliku teabe bülletäänis kättesaadavaks hiljemalt 30 päeva jooksul alates deklaratsiooni esitamise kuupäevast volitatud asutusele.“

19. Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 107 § 1 on sõnastatud järgmiselt:

„Kohtunik vastutab ametialaste rikkumiste (distsiplinaarsüüteod) eest distsiplinaarkorras, sealhulgas juhul, kui tegemist on:

[…]

2) sellise tegevuse või tegevusetusega, mis võib kohtuvõimu toimimist tõsiselt takistada või kahjustada;

3) tegevusega, mis seab kahtluse alla kohtuniku teenistussuhte olemasolu, kohtuniku ametisse nimetamise kehtivuse või Poola Vabariigi põhiseadusliku organi legitiimsuse;

[…]“.

20. Muudetud üldkohtute seaduse artikli 110 §-s 2a on sätestatud:

„Artikli 37 §-s 5 ja artikli 75 § 2 punktis 3 nimetatud asjades on territoriaalne pädevus distsiplinaarkohtul, kelle tööpiirkonnas töötab kohtunik, kelle suhtes menetlust läbi viiakse. Artiklites 80 ja 106zd nimetatud asjades on esimeses astmes pädev kohus [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] ühest distsiplinaarkolleegiumi kohtunikust koosnevas koosseisus ja teises astmes [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kolmest distsiplinaarkolleegiumi kohtunikust koosnevas koosseisus.“

C. Muudetud halduskohtute korralduse seadus

21. Muutmisseadusega muudeti 25.juuli 2002. aasta halduskohtute korralduse seadust (ustawa – Prawo o ustroju sądów administracyjnych)( ), lisades muu hulgas artiklisse 5 §-d 1a ja 1b ning muutes artikli 29 § 1 ja artikli 49 § 1.

22. Muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-des 1a ja 1b on sätestatud:

„§ 1a. Halduskohtu või selle organite tegevuse raames ei ole lubatud kahtluse alla seada kohtute, riigi põhiseaduslike organite või kontrolli- ja õiguskaitseorganite legitiimsust.

§ 1b. Halduskohus või muu riigivõimuorgan ei või tuvastada ega hinnata kohtuniku ametisse nimetamise või sellest tuleneva õigusemõistmise ülesannete täitmise pädevuse õiguspärasust.“

23. Muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 8 §-s 2 on sätestatud:

„Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artiklis 88a nimetatud deklaratsiooni esitavad piirkondliku halduskohtu kohtunikud piirkondliku halduskohtu pädevale esimehele, piirkondliku halduskohtu esimees ja [Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus, Poola)] kohtunikud [Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus)] presidendile ning [Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus)] esimees [KRSile].“

24. Selle seaduse artikli 29 § 1 kohaselt kohaldatakse muudetud üldkohtute seaduse artikli 107 § 1 punktides 2 ja 3 ette nähtud distsiplinaarsüütegude kohta sätestatut ka halduskohtute kohtunike suhtes.

25. Muudetud halduskohtute seaduse artikli 49 § 1 kohaselt kohaldatakse muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 72 §-s 1 ette nähtud distsiplinaarsüütegude kohta sätestatut ka Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus) kohtunike suhtes.

D. Muutmisseadus – üleminekusätted

26. Muutmisseaduse artikli 8 kohaselt kohaldatakse muudetud üldkohtute seaduse artikli 55 § 4 ka kohtuasjadele, mis on alustatud või lõpetatud enne muutmisseaduse jõustumist, st enne 14. veebruari 2020.

27. Muutmisseaduse artikkel 10 on sõnastatud järgmiselt:

„1. Käesolevast seadusest tulenevas versioonis [kõrgeima kohtu seaduse] sätteid kohaldatakse ka [erakorralise kolleegiumi] menetletavatele kohtuasjadele, mis on algatatud ja mida ei ole lõpetatud jõustunud kohtuotsusega, sealhulgas resolutsiooniga, enne käesoleva seaduse jõustumist.

2. Kohus, kellele on esitatud §-s 1 nimetatud asi, saadab asja viivitamata ja hiljemalt seitse päeva pärast käesoleva seaduse jõustumist [erakorralisele kolleegiumile], kes võib tühistada varem tehtud toimingud, kui need takistavad asja menetlemist vastavalt seadusele.

3. Toimingud, mida teevad kohtud ja pooled või menetlusosalised §-s 1 nimetatud kohtuasjades§ 2 rikkudes pärast käesoleva seaduse jõustumist ei too kaasa menetluslikke tagajärgi.“

III. Kohtueelne menetlus

28. Olles leidnud, et muutmisseaduse vastuvõtmisega on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad käesoleva ettepaneku punktis 1 esitatud õigusnormide koosmõjust, saatis komisjon 29. aprillil 2020 nimetatud liikmesriigile ametliku kirja. Poola Vabariik vastas 29. juuni 2020. aasta kirjaga, milles ta eitas liidu õiguse mis tahes rikkumist.

29. Komisjon esitas 30. oktoobril 2020 põhjendatud arvamuse, milles ta jäi seisukohale, et muutmisseadusega kehtestatud kord rikub ametlikus kirjas nimetatud liidu õiguse sätteid.

30. Komisjon saatis 3. detsembril 2020 Poola Vabariigile täiendava ametliku kirja, mis puudutas distsiplinaarkolleegiumi tegevust muudetud kõrgeima kohtu seadusse muutmisseadusega lisatud artikli 27 § 1 punktide 1a, 2 ja 3 alusel asjades, mis mõjutavad otseselt kohtuniku ja kohtunikukandidaadi staatust ja ülesannete täitmist.

31. Poola Vabariik vastas komisjoni 30. oktoobri 2020. aasta põhjendatud arvamusele 30. detsembri 2020. aasta kirjaga, milles eitas rikkumist ja nõudis rikkumismenetluse lõpetamist. 4. jaanuaril 2021 vastas Poola Vabariik komisjoni 3. detsembri 2020. aasta täiendavale ametlikule kirjale, esitades seisukoha, et väited distsiplinaarkolleegiumi sõltumatuse puudumise kohta ei ole põhjendatud.

32. Komisjon saatis 27. jaanuaril 2021 täiendava põhjendatud arvamuse distsiplinaarkolleegiumi kohtutegevuse kohta kohtunike ja kohtunikukandidaatide staatust käsitlevates asjades. Poola Vabariik vastas komisjoni täiendavale põhjendatud arvamusele 26. veebruari 2021. aasta kirjas, et komisjoni väide ei ole põhjendatud, ja nõudis menetluse lõpetamist.

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

33. Komisjon esitas 1. aprillil 2021 Euroopa Kohtule ELTL artikli 258 alusel käesoleva hagi. Komisjon palub tuvastada, et:

„– kuna Poola Vabariik võttis vastu ja jättis jõusse [muudetud üldkohtute seaduse] artikli 42a §-d 1 ja 2 ning artikli 55 § 4, [muudetud kõrgeima kohtu seaduse] artikli 26 § 3 ja artikli 29 §-d 2 ja 3, [muudetud halduskohtute seaduse] artikli 5 §-d 1a ja 1b ning muutmisseaduse artikli 8, keelates kõigil liikmesriigi kohtutel kontrollida, kas on järgitud liidu nõudeid, mis puudutavad sõltumatut ja erapooletut seaduse alusel moodustatud kohut, siis on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47 – arvestades Euroopa Inimõiguste Kohtu [edaspidi „EIK“] praktikat, mis käsitleb Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni [edaspidi „EIÕK“] artikli 6 lõiget 1 – ning ELTL artiklist 267 ja liidu õiguse esimuse põhimõttest;

– kuna Poola Vabariik võttis vastu ja jättis jõusse muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 2 ja 4–6 ning artikli 82 §-d 2–5, samuti muutmisseaduse artikli 10, andes [erakorralisele kolleegiumile] ainupädevuse vaadata läbi kohtu või kohtuniku sõltumatuse puudumist käsitlevaid väiteid ja õigusküsimusi, siis on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja ELTL artiklist 267 ning liidu õiguse esimuse põhimõttest;

– kuna Poola Vabariik võttis vastu ja jättis jõusse muudetud üldkohtute seaduse artikli 107 § 1 punktid 2 ja 3 ning muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 72 § 1 punktid 1–3, mis võimaldavad distsiplinaarsüüteoks kvalifitseerida selle, kui kohtunik kontrollib, kas on järgitud sõltumatut ja erapooletut seaduse alusel moodustatud kohut puudutavaid liidu nõudeid, siis on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust koostoimes harta artikliga 47 ning ELTL artiklist 267;

– kuna Poola Vabariik andis distsiplinaarkolleegiumile, kelle sõltumatus ja erapooletus ei ole tagatud, pädevuse lahendada asju, mis otseselt mõjutavad kohtuniku ja kohtunikukandidaadi staatust ja ülesannete täitmist, nagu ühelt poolt kohtuniku ja kohtunikukandidaadi suhtes kriminaalmenetluse alustamise või nende kinnipidamise taotlused ning teiselt poolt tööõiguse ja sotsiaalkindlustusasjad, mis puudutavad Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunikke, ning kohtuasjad, mis on seotud kõrgeima kohtu kohtunike pensionile saatmisega, siis on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust;

– kuna Poola Vabariik võttis vastu ja jättis jõusse muudetud üldkohtute seaduse artikli 88a, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 45 § 3 ja muudetud halduskohtute seaduse artikli 8 § 2, siis on Poola Vabariik rikkunud õigust eraelu puutumatusele ja õigust isikuandmete kaitsele, mis on tagatud harta artikliga 7 ja artikli 8 lõikega 1 ning [isikuandmete kaitse üldmääruse] artikli 6 lõike 1 punktidega c ja e, artikli 6 lõikega 3 ning artikli 9 lõikega 1.“

34. Komisjon palub ühtlasi mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

35. Poola Vabariik palub 17. juunil 2021 esitatud kostja vastuses Euroopa Kohtul jätta käesolev hagi tervikuna põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.

36. Komisjon ja Poola Vabariik esitasid repliigi ja vasturepliigi vastavalt 28. juulil 2021 ja 7. septembril 2021.

37. Komisjon esitas 1. aprillil 2021 eraldi dokumendiga ELTL artikli 279 alusel ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, paludes Euroopa Kohtul kohustada Poola Vabariiki kuni Euroopa Kohtu sisulise otsuse tegemiseni peatama mitme muutmisseadusega kehtestatud sätte kohaldamise.

38. Euroopa Kohtu asepresident rahuldas 14. juuli 2021. aasta kohtumäärusega( ) komisjoni ajutiste meetmete kohaldamise taotluse kuni käesolevat menetlust lõpetava kohtuotsuse kuulutamiseni ja jättis kohtukulude jaotuse otsustamise edaspidiseks.( )

39. Kuna Poola Vabariik leidis, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) 14. juuli 2021. aasta kohtuotsus P 7/20 kujutab endast asjaolude muutumist, esitas ta 16. augustil 2021 Euroopa Kohtule Euroopa Kohtu kodukorra artikli 163 kohaselt taotluse 14. juuli 2021. aasta kohtumääruse tühistamiseks. Ühtlasi palus nimetatud liikmesriik, et hagi vaataks läbi Euroopa Kohtu suurkoda.( )

40. Euroopa Kohtu asepresident jättis 6. oktoobri 2021. aasta kohtumäärusega( ) Poola Vabariigi taotlused rahuldamata ja jättis kohtukulude kandmise otsustamise edaspidiseks. Euroopa Kohtu asepresident tõdes oma määruses, et liidu õiguse esimuse põhimõte paneb kõigile liikmesriikide asutustele kohustuse tagada erinevate liidu õigusnormide täielik toime ning et liikmesriikide õigus ei või mõjutada nende sätete toimet. Vastavalt ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule, mis on selge, täpne ja tingimusteta, peab iga liikmesriik tagama, et kohtud, kes võivad otsustada liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamise üle, vastaksid tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele. Liikmesriikide kohtukorraldust käsitlevaid riigisiseseid õigusnorme võib liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi kontekstis ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu seisukohast kontrollida ning järelikult võib seoses sellega kohaldada ajutisi meetmeid nende normide kohaldamise peatamiseks. See, et liikmesriigi konstitutsioonikohus leiab, et niisugused meetmed on vastuolus asjaomase liikmesriigi põhiseadusliku korraga, ei muuda seda hinnangut. Liidu õiguse esimuse põhimõtte kohaselt ei saa asjaolu, et liikmesriik tugineb riigisisestele õigusnormidele, isegi kui need on põhiseaduse sätted, kahjustada liidu õiguse ühtsust ja tõhusust.( )

41. Vahepeal väitis komisjon 7. septembril 2021, et Poola Vabariigi 16. augusti 2021. aasta kirjas esitatud teabest ei nähtu, et liikmesriik oleks võtnud kõik vajalikud meetmed 14. juuli 2021. aasta kohtumääruses ette nähtud ajutiste meetmete rakendamiseks. Komisjon väitis, et 14. juuli 2021. aasta kohtumääruse täieliku toime tagamiseks, liidu õiguse tõhusaks kohaldamiseks ning õigusriigi ja liidu õiguskorra terviklikkuse põhimõtete järgimiseks on vaja, et Euroopa Kohus määraks Poola Vabariigile nii suure karistusmakse päevamäära, mis ajendab seda liikmesriiki võimalikult kiiresti täielikult rakendama selles kohtumääruses nimetatud ajutised meetmed. Poola Vabariik väitis, et kõik 14. juuli 2021. aasta kohtumääruse täitmiseks vajalikud meetmed on võetud.

42. Euroopa Kohtu asepresident mõistis 27. oktoobri 2021. aasta kohtumäärusega( ) Poola Vabariigilt komisjoni kasuks välja karistusmakse 1 000 000 eurot päevas alates kohtumääruse teatavaks tegemisest kuni 14. juuli 2021. aasta kohtumäärusest tulenevate kohustuste täitmiseni liikmesriigi poolt või nende kohustuste täitmata jätmise korral kuni käesoleva menetluse lõpetava kohtuotsuse tegemiseni ja jättis kohtukulude jaotuse otsustamise edaspidiseks.

43. Euroopa Kohtu president andis 30. septembri 2021. aasta otsusega Belgia Kuningriigile, Madalmaade Kuningriigile, Taani Kuningriigile, Soome Vabariigile ja Rootsi Kuningriigile loa astuda käesolevas asjas menetlusse komisjoni nõuete toetuseks. Need liikmesriigid esitasid Euroopa Kohtule kirjalikud seisukohad.

44. Euroopa Kohtu president määras 7. oktoobri 2021. aasta otsusega käesoleva kohtuasja lahendatavaks eelisjärjekorras vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 3.

45. 28. juunil 2022 toimus kohtuistung, millel Belgia Kuningriik, Taani Kuningriik, Madalmaade Kuningriik, Poola Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ja komisjon esitasid oma suulised seisukohad ja vastasid Euroopa Kohtu küsimustele.

V. Õiguslik taust

46. Selleks et lahendada käesolevas rikkumismenetluses Euroopa Kohtule esitatud küsimused, tuleb viidata järgmistele väljakujunenud õiguslikele seisukohtadele.

47. Euroopa Liit rajaneb liikmesriikide ühistel väärtustel ühiskonnas, kus valitseb õiglus.( ) Vastastikune usaldus liikmesriikide ja eelkõige nende kohtute vahel põhineb eeldusel, et jagatakse teatavat hulka ühiseid väärtusi. Sellest järeldub, et ELL artiklis 2 sätestatud väärtuste järgimine liikmesriigi poolt on tingimus, mis võimaldab kasutada kõiki õigusi, mis tulenevad aluslepingute kohaldamisest selle liikmesriigi suhtes.( )

48. Õigusriigi põhimõtte austamine on üks neist ühistest väärtustest, mille konkreetne väljendus on ELi lepingu artikli 19 lõige 1. Selle teise lõigu kohaselt peavad liikmesriigid ette nägema tulemusliku õiguskaitse tagamiseks vajaliku kaebeõiguse liidu õigusega hõlmatud valdkondades. Harta artikli 47 teise lõigu esimene lause, mis peegeldab liidu õiguse üldpõhimõtet tõhusale kohtulikule kaitsele, näeb ühtlasi ette, et igaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus.( ) Lisaks on ELL artikli 19 lõike 1 teisel lõigul ja harta artiklil 47 vahetu õigusmõju ja need annavad üksikisikutele õigusi, millele nad võivad liikmesriigi kohtus tugineda.( )

49. Liikmesriikide pädevuses( ) on kehtestada õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteem, et tagada tõhus õiguskaitse( ) liidu õigusega hõlmatud valdkondades, ning sellesse süsteemi kuuluvad kohtud, kes võivad otsustada liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamise üle, peavad vastama tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.( ) Seega on liikmesriigid kohustatud määrama kohtud ja/või asutused, kellel on pädevus kontrollida riigisisese sätte kehtivust, ning nägema ette õiguskaitsevahendid ja menetlused kehtivuse vaidlustamiseks ning kaebuse rahuldamise korral tühistama asjaomase sätte ja vajaduse korral määratlema niisuguse tühistamise tagajärjed.( ) Välja arvatud juhtudel, kus liidu õiguses on sätestatud teisiti, ei kehtesta see liikmesriikidele mingit konkreetset kohtusüsteemi mudelit( ) ega nõua, et nad kehtestaksid konkreetse õiguskaitsevahendite süsteemi, tingimusel et olemasolevad õiguskaitsevahendid on kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega.( ) Selle pädevuse teostamisel peavad liikmesriigid täitma kohustusi, mis tulenevad neile liidu õigusest.( ) See lähenemisviis kajastab ELL artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet ning liikmesriikide menetlusautonoomiat.( )

50. ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on vastuolus riigisisesed kohtukorraldust käsitlevad sätted, mis vähendavad õigusriigi kui väärtuse kaitset, eelkõige kohtute sõltumatuse tagatisi. Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et liikmesriik ei saa muuta oma õigusnorme nii, et see nõrgendaks õigusriigi kaitset. Seega peavad liikmesriigid hoiduma selliste eeskirjade vastuvõtmisest, mis kahjustavad kohtusüsteemi sõltumatust.( )

51. Õigusemõistmisele olemuslikult omane kohtute sõltumatuse nõue kuulub ühe komponendina õigusse tõhusale kohtulikule kaitsele, mis omakorda on hõlmatud harta artiklis 47 ette nähtud põhiõigusega õiglasele kohtulikule arutamisele. Niisuguses kontekstis on liikmesriikide kohtute sõltumatus Euroopa Liidu õiguskorra jaoks põhjapaneva tähtsusega.( )

52. Kohtute sõltumatuse nõudel on kaks aspekti. Esimene, väline aspekt eeldab, et asjasse puutuv organ täidab oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, olemata kellegagi hierarhilises või alluvussuhtes ja saamata kelleltki korraldusi või juhiseid, ning et ta on seega kaitstud väljastpoolt tuleva sekkumise või surve eest, mis võib kahjustada selle organi liikmete otsustusvabadust ja mõjutada nende otsuseid. Teine, sisemine aspekt on seotud erapooletuse mõistega. Selle eesmärk on tagada võrdse distantsi säilitamine menetlusosalistega ja nende vastavate huvidega menetluse eset arvestades. See sõltumatuse aspekt nõuab, et kohtud oleksid objektiivsed ja et neil ei oleks kohtuasja lahendi suhtes muud huvi peale õigusnormide range kohaldamise.( )

53. Erapooletuse nõudel on samuti kaks aspekti. Ühelt poolt peab kohus olema subjektiivselt erapooletu, mis tähendab, et ükski selle liige ei tohi väljendada oma erapoolikust või isiklikke eelarvamusi. Isiklikku erapooletust eeldatakse kuni vastupidise tõendamiseni. Teiselt poolt peab kohus olema objektiivselt erapooletu, mis tähendab, et ta peab pakkuma piisavaid tagatisi, et kõrvaldada selles suhtes mis tahes põhjendatud kahtluse.( )

54. Ning viimaks peetakse nõudega, et kohus peab olema „seaduse alusel moodustatud“, selles sättes silmas eesmärki tagada, et kohtusüsteemi korraldust reguleeritakse seadusega, mille on vastu võtnud seadusandlik võim kooskõlas tema pädevust reguleerivate normidega, et vältida seda, et see korraldus jäetakse täidesaatva võimu otsustada. Seda nõuet kohaldatakse kohtu olemasolu õiguslikule alusele ning kõigile teistele riigisisese õiguse sätetele, mille järgimata jätmine muudab ühe või mitme kohtuniku osalemise kõnealuse kohtuasja läbivaatamisel nõuetevastaseks, nagu kohtukoosseisu reguleerivad sätted.( )

55. Nõuet, et kohus peab olema asutatud seaduse alusel, on rikutud juhul, kui kohtunike ametisse nimetamisel toime pandud rikkumine( ) on niisugust laadi ja niisuguse raskusastmega, mis tekitab tegeliku riski, et muud võimuharud, iseäranis täitevvõim, võivad avaldada lubamatut mõju ja nõnda kahjustada ametisse nimetamise menetluse usaldusväärsust. Nii on see juhul, kui tegemist on selliste alusnormide kohaldamisega, mis moodustavad lahutamatu osa kohtusüsteemi ülesehitusest ja toimimisest.( ) Selline nõuete eiramine võib tekitada õigussubjektidel põhjendatud kahtluse ametisse nimetatud kohtuniku või kohtunike sõltumatuse( ) ja erapooletuse suhtes.

56. Sõltumatuse, erapooletuse ja seaduse alusel moodustamise nõue on olemuslikult seotud ja kattuvad. Ühe nimetatud nõude rikkumine võib kaasa tuua teise või isegi kõigi nõuete rikkumise.( )

57. Liikmesriik, eelkõige selle kohtuvõim, peab kaitsma õigusi, mis on isikutele antud ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 alusel, kahel viisil.

58. Esiteks tuleneb õigusest sõltumatule ja erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule, et igal õigussubjektil peab olema võimalus sellele õigusele tugineda.( ) Lisaks, kui sõltumatu ja erapooletu kohtu olemasolu vaidlustatakse põhjusel, mis esmapilgul ei ole ilmselgelt tõsiseltvõetamatu,( ) on iga kohus( ) kohustatud kontrollima, kas tema koosseis kujutab endast sellist kohut. Niisugune kontroll on vajalik usalduse tarvis, mida demokraatliku ühiskonna kohtud peavad oma lahendite adressaatides äratama. Selles mõttes on see kontroll oluline menetlusnõue, mille järgimise kohustus põhineb avalikul huvil, ja selle täidetust peab kohus kontrollima siis, kui pooled on selle tõstatanud, või siis omal algatusel.( ) Erandjuhtudel võib ühe liikmesriigi kohtutel paluda hinnata, kas teises liikmesriigis on rikutud isiku põhiõigust pöörduda sõltumatusse ja erapooletusse seaduse alusel moodustatud kohtusse.( )

59. Teiseks peavad kohtud järgima liidu õiguse esimuse põhimõtet.( ) Kohtud, kelle ülesanne on oma pädevuse raames kohaldada liidu õiguse sätteid, on kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada liidu õiguse täielik õigusmõju, jättes vajaduse korral kohaldamata kõik liidu õigusega vastuolus olevad riigisisesed sätted või riigisisese kohtupraktika.( ) Selleks et jätta riigisisene õigusnorm kohaldamata, peab kohtul, kellele liikmesriigi õigusega antud ülesanne on liidu õiguse kohaldamine, olema võimalik hinnata ja kindlaks teha, kas riigisisene õigusnorm on liidu õigusega vastuolus. Liidu õiguse esimuse põhimõtte kohaselt( ) tuleb selgelt eristada pädevust jätta liidu õigusega vastuolus olev riigisisene säte konkreetsel juhul kohaldamata ja pädevust selline säte tühistada, mille tagajärg on sätte kehtivuse täielik lõpetamine.( )

60. Mis puudutab vasturepliigis tõstatatud küsimust liikmesriikide põhiseaduste ja konstitutsioonikohtute rolli kohta,( ) siis on Euroopa Kohus otsustanud, et Euroopa Liit peab austama iga liikmesriigi rahvuslikku identiteeti vastavalt ELL artikli 4 lõikele 2. Liidu õigus ei kohusta liikmesriike valima konkreetset põhiseaduslikku mudelit. Liikmesriikide põhiseaduslik kord peab siiski tagama nende kohtute sõltumatuse. Kui konstitutsioonikohus saab tagada tõhusa kohtuliku kaitse, ei ole ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on liikmesriigi üldkohtud seotud konstitutsioonikohtu otsusega, mille kohaselt on riigisisesed õigusnormid selle liikmesriigi põhiseadusega kooskõlas. Sama ei saa öelda, kui nende riigisiseste õigusnormide kohaldamine takistab taolistel üldkohtutel hinnata, kas liidu õigusega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mille liikmesriigi konstitutsioonikohus on tunnistanud kooskõlas olevaks liikmesriigi põhiseaduse sättega, mis näeb ette liidu õiguse esimuse. Viimati nimetatud põhimõtte kohaselt ei saa liikmesriik liidu õiguse ühtsust ja tõhusust kahjustades tugineda riigisisestele õigusnormidele, isegi kui need on põhiseaduse sätted. Liidu õiguse esimuse põhimõte on siduv kõikidele liikmesriikide harunditele ning riigisisene õigus, sealhulgas selle põhiseaduse sätted, ei või seda takistada. Euroopa Kohtu ülesanne on tal olevat liidu õiguse lõplike tõlgenduste andmise ainupädevust kasutades täpsustada liidu õiguse esimuse põhimõtte ulatust.( )

61. Käesolevas ettepanekus käsitlen kõigepealt komisjoni teist hagiväidet, mis puudutab väidetavat ainupädevust teha otsus väite kohta, mis puudutab kohtu sõltumatuse puudumist, ja seega sisustada õigus pöörduda sõltumatusse kohtusse. See hagiväide on kitsam kui esimene hagiväide, mis puudutab õigust sõltumatule ja erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule vastavalt ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule ja harta artiklile 47. Lisaks võib teise hagiväite puhul välja pakutav lahend omada mõju sellele, milline lahend tuleb teha esimese hagiväite puhul.

VI. Õiguslik analüüs

A. Teine hagiväide – erakorralise kolleegiumi ainupädevus lahendada kohtu või kohtuniku sõltumatuse puudumisega seotud kaebusi ja analüüsida vastavaid õigusküsimusi

1. Poolte argumendid

62. Komisjoni teine hagiväide on, et kuna Poola Vabariik on andnud kohtu või kohtuniku sõltumatuse puudumist puudutavate kaebuste lahendamise ja õigusküsimuste analüüsimise erakorralise kolleegiumi ainupädevusse, siis on Poola Vabariik rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust koostoimes harta artikliga 47 ning ELTL artiklist 267 ja liidu õiguse esimuse põhimõttest. See hagiväide põhineb kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-de 2 ja 4–6 ning artikli 82 §-de 2–5 muutmisseadusega kehtestatud redaktsiooni ning muutmisseaduse artikli 10 vastuvõtmisel ja jõusse jätmisel.

63. Kohtuistungil kinnitas komisjon oma arusaama, et erakorralisel kolleegiumil on kontrolli ainupädevus kohtute, kohtukoosseisude ja kohtunike sõltumatust puudutavates küsimustes. Ta märkis, et selliseid küsimusi ei saa teistes kohtutes apellatsiooni korras läbi vaadata. Komisjon märkis ka, et erakorralise kolleegiumi kontrolli ainupädevus sõltumatuse küsimustes on äärmiselt piiratud, kuna muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-s 3 on sätestatud, et erakorralisel kolleegiumil ei ole pädevust läbi vaadata sõltumatuse küsimusi, mis on seotud kohtuniku ametisse nimetamise või tema volitustega mõista õigust. Komisjon kinnitas ka, et kolm esimest hagiväidet ei ole omavahel vastuolus, nagu väidab Poola Vabariik, kuna kohaldatavad Poola õigusnormid tagavad, et kohtuniku ametisse nimetamise menetluse läbivaatamine ei ole võimalik.

64. Teine hagiväide koosneb neljast osast. Esiteks annab muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 erakorralisele kolleegiumile ainupädevuse menetleda taotlusi, mis on esitatud kohtuniku taandamiseks ja pädeva kohtu määramiseks juhul, kui väidetakse, et kohus või kohtunik ei ole sõltumatud. Kohus, kellele selline taotlus esitatakse, peab selle taotluse viivitamata edastama erakorralisele kolleegiumile. Erakorralise kolleegiumi otsus on sellele kohtule siduv sõltumata sellest, kas sellel kolleegiumil on pädevus asja sisuliselt lahendada.

65. Kohtuotsuse A. K. punktis 166 leidis Euroopa Kohus, et kui kohus lahendab vaidlust, mida riigisisese sätte kohaselt peaks arutama kohus, kes ei vasta sõltumatuse või erapooletuse nõuetele, siis on ta kohustatud harta artikli 47 tähenduses tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks jätma asjaomase riigisisese sätte kohaldamata ja võimaldama selle vaidluse lahendada nendele nõuetele vastavas kohtus.

66. Kuna muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 annab erakorralisele kolleegiumile ainupädevuse neid küsimusi lahendada, võtab see säte liikmesriigi kohtutelt, välja arvatud erakorraline kolleegium, õiguse esitada ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule küsimusi ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja harta artiklis 47 sisalduva sõltumatuse nõude kohta. Komisjon leiab, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 lõige 2 takistab liikmesriikide kohtutel omal algatusel( ) või menetlusosalise taotlusel( ) kontrollida, kas liidu õigusega reguleeritud kohtuasja menetlev kohtunik vastab sõltumatuse nõudele ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 tähenduses. Kohtu või kohtuniku sõltumatus on horisontaalne küsimus, mis võib tekkida igas asjas, ning igal liidu õigusega seotud kohtuasja menetleval kohtul peaks olema võimalik seda analüüsida. Samuti ei saa ainupädevuse andmist selliste küsimuste lahendamiseks põhjenda vajadusega luua vastava otstarbega erikohtuid.

67. Teiseks väidab komisjon, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 82 lõike 2 kohaselt on erakorralisel kolleegiumil ainupädevus lahendada Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) menetluses olevates kohtuasjades õigusküsimusi, mis puudutavad kohtuniku või kohtu sõltumatust. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 82 lõigete 3–5 kohaselt võtab erakorraline kolleegium sellistel juhtudel vastu otsuse, mis on siduv kõigile teistele Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) koosseisudele, ning selle otsuse saab tühistada ainult otsusega, mille teeb Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) täiskogu koosseis, mis koosneb vähemalt kahest kolmandikust kummagi kolleegiumi kohtunikest. Otsuse tegemisel ei ole erakorralisele kolleegiumile siduv ükski teine Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) lahend, välja arvatud juhul, kui see on „saanud õiguspõhimõtteks“. Komisjon leiab, et eespool nimetatud sätted jätavad Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) teised kolleegiumid ilma võimalusest selliseid küsimusi lahendada ning rikuvad seega ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja harta artiklit 47.

68. Kolmandaks väidab komisjon, et liidu õiguse nimetatud sätteid rikuvad samuti muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 4–6, kuna need annavad erakorralisele kolleegiumile ainupädevuse menetleda kaebusi, mille eesmärk on tuvastada mis tahes Poola kohtu, sealhulgas Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) ja Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus) teiste kolleegiumide jõustunud lahendite või kohtuotsuste õigusvastasus, kui väidetav õigusvastasus on seotud asja lahendanud kohtuniku staatusega. Selliseid kaebusi võib esitada erakorralisele kolleegiumile ilma vaidlustatud kohtuotsuse teinud kohtu poole pöördumata, isegi kui kohtuasja pool ei ole ammendanud muid võimalikke õiguskaitsevahendeid.

69. Neljandaks väidab komisjon, et liidu õigust rikuvad ka muutmisseaduse artikli 10 üleminekusätted. Nende sätete kohaselt pidid Poola kohtud saatma 21. veebruariks 2020 erakorralisele kolleegiumile 14. veebruaril 2020 pooleli olnud kohtuasjad, mis puudutasid küsimusi, mis kuuluvad muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-de 2 ja 4 ning artikli 82 §-de 2–4 kohaselt erakorralise kolleegiumi ainupädevusse. Pärast selliste kohtuasjade üleandmist võis erakorraline kolleegium „tühistada varem tehtud toimingud, kui need takistavad asja menetlemist vastavalt seadusele“. Lisaks võetakse muutmisseadusega sellistes asjades pärast 14. veebruari 2020 tehtud toimingutelt, eelkõige kohtunike poolt tehtud toimingutelt, menetluslik toime.

70. Komisjon leiab, et erakorralise kolleegiumi eeltoodud volitused rikuvad ELTL artiklit 267 ja ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47. Samuti on need liidu õiguse esimuse põhimõttest tulenevalt vastuolus liikmesriikide kohtute kohustusega kohaldada ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47.

71. Komisjon rõhutab, et kohtunike ja kohtute sõltumatust puudutavate küsimuste puhul peab kõigil liikmesriigi kohtutel olema võimalik kohaldada ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47, et tagada isikutele põhiõigus tõhusale õiguskaitsevahendile. Liikmesriigi kohus, kes tegutseb oma pädevuse piires, on kohustatud tema lahendada olevas asjas kohaldama ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47 ja jätma kohaldamata kõik riigisisesed normid, mis on vastuolus liidu õigusnormiga, millel on vahetu õigusmõju. Vaidlusalused riigisisesed õigusnormid jätavad kõik Poola kohtud peale erakorralise kolleegiumi ilma õigusest lahendada menetluslikke kõrvalküsimusi, nagu kohtuniku taandamine ja pädeva kohtu määramine. Samuti ei võimalda need sätted liikmesriigi kohtutel tagada tõhusat kohtulikku kaitset sel teel, et jätavad kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis annavad pädevuse liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates asjades kohtutele ja kohtunikele, kes ei vasta ELL artikli 19 lõike 1 ja harta artikli 47 nõuetele.

72. Komisjon leiab samuti, et alates 14. veebruarist 2020 jätavad käesolevas menetluses vaidlustatud sätted teised liikmesriigi kohtud ilma nende õigusest ja viimase astme kohtud nende kohustusest esitada ELTL artikli 267 alusel eelotsuse küsimusi, mis puudutavad kohtu sõltumatuse ja erapooletuse nõuete tõlgendamist liidu õiguse seisukohast. Eelkõige on muud liikmesriigi kohtud peale erakorralise kolleegiumi jäetud ilma võimalusest neid küsimusi lahendada. Samuti ei piirdu kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 4–6 ja artikli 82 §-d 2–4 menetluslike kõrvalküsimustega, andes ainupädevuse erakorralisele kolleegiumile. Nimetatud õigus ja kohustus on olemuslik osa ELTL artikliga 267 loodud koostöösüsteemist ja ülesannetest, mis ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on pandud kohtule, kelle ülesanne on kohaldada liidu õigust.

73. Komisjoni sõnul rikuvad muutmisseaduse artiklis 10 sisalduvad üleminekusätted ka ELTL artiklit 267, kuna nende kohaselt ei või liikmesriikide kohtud jätta jõusse enne 14. veebruari 2020 esitatud eelotsuse küsimusi. Muutmisseaduse artikli 10 § 2 lubab erakorralisel kolleegiumil tühistada riigisisese kohtu tehtud toimingud ja sealhulgas võtta tagasi viimase esitatud eelotsuse küsimused. Juba Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et ELTL artikliga 267 liikmesriigi kohtule antud pädevuse tõhususe tagamiseks peab tal olema võimalik jääda eelotsusetaotluse juurde.

74. Repliigis rõhutatakse, et komisjon ei sea kahtluse alla liikmesriikide seadusandjate õigust kehtestada kohtute pädevust reguleerivaid õigusnorme. Pigem seab ta kahtluse alla erakorralisele kolleegiumile antud ainuõiguse kontrollida, kas kohus või kohtunik vastab liidu õigusest tulenevale sõltumatuse nõudele, kuigi selline küsimus võib tekkida ükskõik millises liikmesriigi kohtus. Komisjon ei väida, et kohus, kus on tõstatud küsimus liidu õiguse kohase sõltumatuse nõude kohta, peab seda alati ise analüüsima. Kuid liikmesriigis, kus on 10 000 kohtunikku, ei saa ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 kohaldamise pädevust jätta 20 kohtunikust koosnevale kolleegiumile. Komisjon väidab ka seda, et erakorraline kolleegium loodi 8. detsembri 2017. aasta kõrgeima kohtu seaduse alusel ja selle liikmed nimetati ametisse KRSi ettepanekul. Arvestades, et just KRSi roll kohtunike ametisse nimetamisel on sageli aluseks taotlustele nende taandamiseks, ei pruugi erakorraline kolleegium ise olla kohtute sõltumatuse küsimustes erapooletu ja objektiivne.( )

75. Kohtuistungil kinnitas komisjon vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele, et kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatuse küsimust ei saa tõstatada kõrgema astme kohtus apellatsiooni korras. Erakorralisel kolleegiumil on seega ainupädevus kõigis kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatusega seotud küsimustes.

76. Poola Vabariik leiab, et teine hagiväide ei ole põhjendatud ja tuleb tervikuna tagasi lükata.

77. Mis puudutab ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 väidetavat rikkumist, siis leiab Poola Vabariik, et komisjon tõlgendab kohtuotsust A. K. vääralt. Sellest kohtuotsusest tuleneb, et kui liidu õigust puudutav kohtuasi on esitatud kohtule, kes ei ole pädev, ja asja pool väidab, et asja läbivaatamine pädeva kohtu poolt rikub talle harta artiklist 47 tulenevaid õigusi, võib kohus, kellel puudub pädevus, selle vastuväitega nõustuda ja suunata asja mõnele teisele sõltumatule kohtule, kes oleks pädev, kui kohalduvate eeskirjade kohaselt ei oleks pädevust antud kohtule, kes ei ole sõltumatu. Poola Vabariigi sõnul ei ole kohtuotsuses A. K. otsustatud, et ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik keelab liikmesriikidel kehtestada kohtualluvuse eeskirju. Lisaks on selle kohtu positsioon, kes peab suunama asja pädevasse kohtusse, põhimõtteliselt erinev selle kohtu positsioonist, kellele on esitatud kohtuniku taandamise taotlus, õigusküsimus või lõpliku otsuse õiguspärasuse kahtlus. Komisjoni seisukoht rikuks õigust seaduse alusel moodustatud kohtule ja kohtuniku taandamisega seotud juhtudel õigust sõltumatule kohtule. Pädevuse jaotamine kohtute vahel kõigis nende menetlusse tulevates asjades on vältimatult vajalik selleks, et oleks võimalik pöörduda seaduse alusel moodustatud kohtusse.

78. Poola Vabariik rõhutab, et liikmesriikidel on ainupädevus kehtestada norme kohtualluvuse kohta. Kuigi liikmesriigid peavad järgima ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, ei saa see säte reguleerida pädevuse jaotust liikmesriikide kohtute vahel. Poola Vabariik märgib, et komisjon ei ole vaidlustanud erakorralise kolleegiumi sõltumatust. Teine etteheide põhineb seega üksnes väitel, et riigisisestel kohtutel on õigus vaadata läbi teatavat liiki kohtuasju, mis komisjoni arvates kahjustaks teistele kohtutele antud sisulist pädevust. Sellega seoses märgib ta, et kohtuasjas, millega seoses tehti kohtuotsus A. K., ei olnud eelotsusetaotluse esitanud kohtud pädevad lahendama nende menetluses olnud vastavaid kohtuasju ja andsid need üle pädevale kohtule. See üleandmine on reguleeritud tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 200 §-ga 14, mis näeb ette, et iga kohus kontrollib oma pädevust ja kui ta ei ole pädev, suunab asja pädevasse kohtusse asjaomase küsimuse lahendamiseks.

79. Mis puudutab muudetud kõrgeima kohtu seaduses kohtunike taandamist käsitlevat artikli 26 § 2, siis väidab Poola Vabariik, et kohtunik või kohtukoosseis, kes vaatab läbi tema taandamise taotlust, peab edastama selle taotluse teisele kohtukoosseisule või kõrgemale kohtule. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 ei võta seega selleks volitatud kohtunikult, kohtukoosseisult ega kohtult pädevust selliste menetluslike kõrvalküsimuste lahendamiseks. Kohtuistungil kinnitas Poola Vabariik vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele, et apellatsioonimenetluses võib tõstatada kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatuse küsimuse.

80. Poola Vabariigi arvates ei ole kaebus jõustunud kohtuotsuse õigusvastasuse tuvastamiseks muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-de 4–6 alusel menetluslik eel- ega kõrvalküsimus, vaid see tuleb esitada erikohtule, kes on pädev seda küsimust lahendama. Menetlus alustatakse erakorralise kaebusega jõustunud kohtuotsuse peale, mis poole väitel rikub materiaalõigust või menetlusnorme ja tekitab talle kahju. Poola Vabariigi sõnul kahjustaks see, kui igale isikule antakse võimalus esitada selline kaebus mis tahes menetluses mis tahes kohtus, muu hulgas kohtuotsuse seadusjõu ja õiguskindluse põhimõtteid. On ilmne, et vaidlustatud kohtuotsuse teinud kohus ei saa sellist kaebust läbi vaadata. Samuti ei nähtu kohtuotsusest A. K., miks komisjon leiab, et selleks, et harta artikli 47 rikkumise korral oleks võimalik kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit, peab taolise kaebuse läbi vaatama kohus, kes tegi selle kaebuse esemeks oleva kohtuotsuse. Erakorralisele kolleegiumile pädevuse andmine selliste küsimuste arutamiseks tugevdab poolte menetluslikke tagatisi ega kahjusta õigust kohtusse pöörduda.

81. Poola Vabariik väidab, et komisjoni argumendid muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 82 §-de 2–5 ja erakorralise kolleegiumi pädevuse kohta kohtuniku või kohtu sõltumatusega seotud õigusküsimustes on põhjendamatud. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 1 punkti 1 alapunkti a kohaselt on Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) pädev tegema otsuseid kõigi õigusküsimuste lahendamiseks kohtuasjades, mis kuuluvad tema pädevusse. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 82 §-d 2–5 annavad õiguse tõlgendamise pädevuse lisaks erakorralisele kolleegiumile. Seega ei piira see teiste kohtute õigust fakte hinnata. Lisaks on kohtutel õigus, kuid mitte kohustus esitada sellised küsimused erakorralisele kolleegiumile.

82. Poola Vabariik väidab, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 2 ja 4–6, artikli 82 §-d 2–5 ning muutmisseaduse artikkel 10 ei piira kohtute pädevust seoses ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuste esitamisega. Igal juhul on erakorraline kolleegium viimase astme kohus, kes peab ELTL artikli 267 alusel esitama eelotsuse küsimuse, kui tekib kahtlus ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamise suhtes.

83. Poola Vabariik leiab, et kuna komisjon ei ole selgitanud, kuidas teises hagiväites nimetatud riigisisesed õigusnormid rikuvad esimuse põhimõtet, tuleb see väide tagasi lükata.( )

84. Seoses muutmisseaduse artiklis 10 sätestatud üleminekumeetmetega väidab Poola Vabariik, et see säte on juba aegunud. Komisjon ei esitanud selle sätte sõnastuse ega erakorralise kolleegiumi praktika põhjal ühtegi tõendit, mis tõendaks, et see kolleegium kasutas või võiks kasutada seda sätet selleks, et võtta tagasi teiste Poola kohtute eelotsusetaotlusi või kahjustada Euroopa Kohtu otsuste tõhusust. Lisaks reguleerivad kohtute pädevust tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 200 § 1 ja kriminaalmenetluse seadustiku artikli 35 § 1, mille õiguspärasust komisjon ei ole vaidlustanud.

85. Vasturepliigis sedastab Poola Vabariik, et käesoleva ettepaneku punktis 74 kirjeldatud komisjoni väited erakorralise kolleegiumi sõltumatuse puudumise kohta ei sisaldunud hagiavalduses. Need tuleb uute väidetena Euroopa Kohtu kodukorra artikli 127 lõike 1 alusel tagasi lükata.

2. Hinnang

a) Vastuvõetavus

86. Komisjoni väited erakorralise kolleegiumi sõltumatuse puudumise kohta tulenevalt KRSi osalemisest selle kolleegiumi koosseisu kuuluvate kohtunike ametisse nimetamises ja selle piiratud inimressursist, kuivõrd see koosneb ainult 20 kohtunikust,( ) esitati esimest korda repliigis.( )

87. Piisab märkimisest, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 127 lõike 1 kohaselt on menetluse käigus uute väidete esitamine keelatud, välja arvatud juhul, kui need tuginevad faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus.

88. Käesoleva menetluse kohtueelses etapis ja käesoleva hagi esitamise ajal teadis komisjon,( ) et 8. detsembri 2017. aasta kõrgeima kohtu seaduse alusel moodustati erakorraline kolleegium, selles kolleegiumis töötavate kohtunike arvu ja nende ametisse nimetamise viisi, eelkõige KRSi rolli. Kuna komisjoni väited on seotud nende asjaoludega, tuleb need vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

89. Kohtuotsuses kohtunike distsiplinaarkord( ) leiti, et KRSi sõltumatuse ja tema rolli suhtes kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi liikmete ametisse nimetamisel esineb põhjendatud kahtlus. Euroopa Kohtu sõnul tekitas see koos muude asjaoludega õigussubjektidel põhjendatud kahtluse distsiplinaarkolleegiumi sõltumatuse ja erapooletuse suhtes. Euroopa Kohus leidis seetõttu, et kuna Poola Vabariik ei taganud distsiplinaarkolleegiumi sõltumatust ja erapooletust, siis on ta rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi.

90. Kuigi komisjoni poolt käesoleva menetluse mis tahes etapis erakorralise kolleegiumi suhtes analoogse väite esitamata jätmine on tema valik, on see minu arvates mõnevõrra üllatav. Selles kontekstis võib märkida, et Euroopa Kohtu otsus Poola Vabariigi suutmatuse kohta tagada distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus ja erapooletus põhines mitmel asjaolul, mis ei piirdunud kahtlusega KRSi sõltumatuse suhtes.( ) Seega, isegi kui Euroopa Kohus võis kohtuotsuses kohtunike distsiplinaarkord( ) tugineda oma järeldusele KRSi sõltumatuse kohta, ei oleks see iseenesest piisav, et põhjendada käesolevas asjas järeldust, et erakorraline kolleegium ei ole sõltumatu.( )

91. Lisaks leidis Euroopa Inimõiguste Kohus (edaspidi „EIK“) 8. novembri 2021. aasta otsuses Dolińska-Ficek ja Ozimek vs. Poola( ) ühehäälselt, et Poola Vabariik on rikkunud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 6 lõiget 1, kuna erakorraline kolleegium ei ole „seaduse alusel moodustatud kohus“.( ) Sellele järeldusele jõudmiseks tugines EIK ulatuslikult Euroopa Kohtu praktikale, mis käsitleb Poola kohtusüsteemi hiljutisi reforme. EIK tugines tuvastusele, et on esinenud ilmseid riigisisese õiguse rikkumisi, mis on kahjustanud kohtunike erakorralisesse kolleegiumisse nimetamise korra peamiste menetlusnormide toimimist. Need rikkumised ametisse nimetamisel kahjustasid erakorralise kolleegiumi legitiimsust sel määral, et sellel organil puudusid sellise „kohtu“ tunnused, mida saaks pidada „seaduslikuks“ EIÕK artikli 6 lõike 1 tähenduses. Sellega seoses märkis EIK ühemõtteliselt, et „kandidaatide soovitamine erakorralise kolleegiumi kohtunike ametisse nimetamiseks, mis on Poola Vabariigi presidendi( ) poolt nende ametisse nimetamise tingimus sine qua non, on usaldatud KRSile, st organile, kellel puuduvad piisavad seadusandlikust ja täidesaatvast võimust sõltumatuse tagatised“.( )

92. EIK otsus ei ole Euroopa Kohtule siduv, sest liit ei ole EIÕKga ühinenud. Harta artikli 52 lõike 3 kohaselt peab Euroopa Kohus siiski tagama, et tõlgendusega, mille ta harta artikli 47 teisele lõigule annab, oleks tagatud kaitse tasemel, mis ei ole madalam tasemest, mis on tagatud EIÕK artikli 6 lõikega 1, nagu seda on tõlgendanud EIK.( ) Lõppkohtuotsuses Dolińska-Ficek ja Ozimek vs. Poola( ) kehtestatud standard võib seega olla asjakohane kõigis tulevastes Euroopa Kohtu menetlustes. Samuti võib märkida, et EIÕK artikli 46 kohaselt peab Poola Vabariik lõppkohtuotsust Dolińska-Ficek ja Ozimek vs. Poola( ) järgima ning võtma selle kiireks täitmiseks vajalikud meetmed.( )

b) Sisu

93. Oma teise hagiväite põhjendamiseks tugineb komisjon suurel määral kohtuotsusele A. K. Selles kohtuasjas seati kahtluse alla distsiplinaarkolleegiumi ainupädevus menetleda liikmesriikide kohtunike liidu õigusel põhinevaid kaebusi,( ) kuna väidetavalt ei olnud see kolleegium ELL artikli 19 lõike 1 ja harta artikli 47 nõuete kohaselt sõltumatu ja erapooletu. Kuna komisjoni ja Poola Vabariigi vahel valitsevad nimetatud kohtuotsuse tõlgendamisel väga suured erimeelsused, toon ära selle punktid 165 ja 166:

„165. Riigisisene säte, mis annab ainupädevuse lahendada vaidlus – milles õigussubjekt väidab nagu käesoleval juhul, et rikutud on liidu õigusnormidest tulenevaid õigusi – kindlaksmääratud organile, kes ei vasta harta artiklist 47 tulenevatele sõltumatuse ja erapooletuse nõuetele, jätab asjaomase isiku ilma tõhusast õiguskaitsevahendist selle sätte tähenduses ja direktiivi 2000/78 artikli 9 lõike 1 tähenduses ning eirab harta artiklis 47 tagatud õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile põhisisu […]

166. Sellest järeldub, et kui ilmneb, et riigisisene säte annab pädevuse lahendada selline vaidlus nagu põhikohtuasjades organile, kes ei vasta liidu õigusest, eelkõige harta artiklist 47 tulenevatele sõltumatuse või erapooletuse nõuetele, siis on teine sellist vaidlust lahendav organ kohustatud harta artikli 47 tähenduses tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks ja kooskõlas ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttega jätma riigisisese sätte kohaldamata, selleks et vaidluse saaks lahendada – kui kõnealune säte seda ei välista – neile nõuetele vastav ja asjaomases valdkonnas pädev kohus ehk üldjuhul kohus, kes oli kehtivate õigusaktide kohaselt pädev enne seadusemuudatusi, millega anti pädevus organile, kes kõnealustele nõuetele ei vasta.“( )

94. Eeltoodust nähtub, et kohtuotsuses A. K. ei seatud kahtluse alla ainupädevust, mille riigisisene õigus andis distsiplinaarkolleegiumile kohtunike esitatud kaebuste lahendamiseks seoses direktiivi 2000/78 alusel antud õigustega. Pigem otsustas Euroopa Kohus, et riigisisene õigus ei või anda ainupädevust kohtule, kes ei vasta harta artiklis 47 nõutud sõltumatuse ja erapooletuse nõuetele.( ) Samuti nähtub eespool ära toodud lõikudest, et Euroopa Kohus ei leidnud, et ükski teine riigisisene kohus, kes neile nõuetele vastab, oleks võinud olla või oleks pidanud olema pädev asjaomast küsimust lahendama. Euroopa Kohus piirdus pelgalt tõdemusega, et kohus, kellel oli riigisisese õiguse kohaselt pädevus lahendada taolisi küsimusi varasemate õigusaktide alusel, oli pädev asja lahendama.( )

95. Kohtuotsus A. K. kinnitab iga liikmesriigi õigust määratleda vastavalt menetlusautonoomia põhimõttele oma kohtusüsteemi ülesehitus ja kehtestada kaebuste jaoks menetlusnormid, mis võimaldavad isikutel kaitsta neile liidu õigusest tulenevaid õigusi. Lisaks üldtunnustatud nõudele, et riigisisesed kohtud peavad olema sõltumatud, erapooletud ja moodustatud seaduse alusel,( ) peavad selliseid kaebusi reguleerivad õigusnormid järgima võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. Nendest põhimõtetest tulenevad nõuded kehtivad nii sellel õigusel põhinevate nõuete läbivaatamiseks ja lahendamiseks pädevate kohtute kui ka neid nõudeid reguleerivate menetlusnormide suhtes. Nende nõuete järgimist analüüsides tuleb arvesse võtta asjaomaste õigusnormide kohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja õigusnormide eripära liikmesriigi kohtutes.( )

96. Komisjon ei ole väitnud, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 2 ja 4–6 ning artikli 82 §-d 2–5 ja muutmisseaduse artikkel 10 ei ole kooskõlas võrdväärsuse põhimõttega. Pigem on komisjoni väite fookuses tõhususe põhimõte ja eelkõige õigus tõhusale õiguskaitsevahendile. Ta väidab põhimõtteliselt, et kohtu või kohtuniku sõltumatusega seotud küsimused on horisontaalsed küsimused, mis võivad tekkida igas kohtuasjas, ning igal liikmesriigi kohtul, kes menetleb liidu õigust puudutavat kohtuasja, peaks olema võimalik neid analüüsida. Selliste küsimuste lahendamise pädevust ei tohiks seega jätta erikohtutele.

97. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 analüüsist nähtub, et see annab erakorralisele kolleegiumile ainupädevuse lahendada taotlusi, mis puudutavad muu hulgas kohtuniku või kohtu sõltumatuse puudumist, ja võimaldada sellega seoses õiguskaitsevahend. Kõik kohtud, sealhulgas need, kes menetlevad liidu õigust käsitlevaid kohtuasju, peavad seega saatma kohtu või kohtuniku sõltumatuse puudumist väitva taotluse( ) erakorralise kolleegiumi esimehele. Taotluse edastamine ei peata asja menetlevas kohtus menetlust.( )

98. Muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-s 2 sisalduv fraas „on pädev“ on üheselt mõistetav ja minu arvates piisav tagamaks, et kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatuse küsimus kuulub erakorralise kolleegiumi ainupädevusse.( ) Minu arvates ei toeta selle sätte sõnastus seega Poola Vabariigi väidet, et sõltumatusega seotud küsimusi võib tõstatada apellatsioonimenetluses. Pealegi, kui Euroopa Kohus selle teema kohtuistungil tõstatas, ei esitanud Poola Vabariik veenvaid tõendeid selle kohta, et apellatsioonimenetluses saab taolisi väiteid nõuetekohaselt arvesse võtta. Seda arvestades ei ole komisjon väitnud, samuti ei nähtu muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-st 2, et kohtuniku või kohtu sõltumatuse küsimus tuleb esitada erakorralisele kolleegiumile eraldi- ja iseseisva kaebusena. Pigem käsitletakse muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 kohast küsimust menetlusliku kõrvalküsimuse või taotlusena erakorralisele kolleegiumile. Komisjon ei ole väitnud, et nõue anda selline menetlusküsimus või taotlus üle erakorralisele kolleegiumile oleks nii koormav, et see kahjustaks isikutele ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust ja harta artiklist 47 tulenevate õiguste täielikku toimet. Samuti ei viita miski sellele, et nende küsimuste üleandmine erakorralisele kolleegiumile tooks kaasa menetluslikult ebasoodsa olukorra, mis muudaks isikutele ELL artikli 19 lõikega 1 ja harta artikliga 47 antud õiguste kasutamise ülemäära raskeks. Võib küll olla, et kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatusega seotud küsimused on horisontaalsed ega eelda tingimata lahendamist erikohtus, kuid midagi õigusvastast ei ole selles, et need lahendab teine kohus või kohtukoosseis. Selline praktika võib isegi soodustada asjaomaste õigusnormide tõhustatud ja ühetaolist kohaldamist, tagades seega tõhusa õiguskaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades, järgides täielikult esimuse põhimõtet.

99. Kui kõnealune riigisisene õigusnorm kahjustaks ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 tõhusust,( ) andes näiteks kohtu sõltumatuse üle otsustamiseks ainuõiguse teisele kohtule, kes ise ei ole sõltumatu, siis nõuaks liidu õiguse esimuse põhimõte, et kohus, kelle poole on pöördutud,( ) võtaks kõik vajalikud meetmed, et tagada nende liidu õigusnormide täielik toime, jättes vajaduse korral kohaldamata nendega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid või kohtupraktika.( )

100. Kuna võrdväärsuse või tõhususe põhimõtet ei ole rikutud, siis leian, et riigisisesed kohtualluvuse eeskirjad, mis piiravad või kitsendavad nende kohtute või kohtukoosseisude hulka, kes võivad lahendada kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatust puudutavaid küsimusi, ei riku ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ega harta artiklit 47 ega liidu õiguse esimuse põhimõtet.

101. Sellest järeldub, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 ei takista liikmesriikide kohtuid analüüsimast, kas nad vastavad sõltumatuse nõudele harta artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja artikli 47 tähenduses.( ) See annab lihtsalt erakorralisele kolleegiumile ainupädevuse teha otsus kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatuse kohta sellise küsimuse üleandmisel sellele kolleegiumile.

102. Käesoleva ettepaneku punktides 67 ja 68 kokkuvõtlikult esitatud komisjoni argumendid muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-de 4–6 ja artikli 82 §-de 2–5 kohta piirduvad nende sätete sisu kirjeldamisega.( ) Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 66, väidab komisjon põhimõtteliselt, et kohtunike ja kohtute sõltumatusega seotud küsimused on horisontaalsed. Seega rikuvad need riigisisesed õigusnormid ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja harta artiklit 47, jättes kõik Poola kohtud, välja arvatud erakorraline kolleegium, ilma õigusest lahendada kohtute või kohtunike sõltumatuse küsimusi, mis tekivad kõnealuste riigisiseste õigusnormidega hõlmatud menetlustes. Komisjon ei ole aga tõendanud, et need riigisisesed õigusnormid ning neis ette nähtud menetlused ja kohtualluvuse eeskirjad kahjustaksid ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 täielikku toimet või liidu õiguse esimuse põhimõtet. Pigem ei ole ta ümber lükanud Poola Vabariigi argumente, mille kohaselt on selliste asjade läbivaatamine erikohtu poolt kooskõlas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ja harta artikliga 47.

103. Mis puudutab komisjoni väidet, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 2 ja 4–6 ning artikli 82 §-d 2–5 rikuvad ELTL artiklit 267, siis lisaks sellele, et need sätted ei viita mingil moel nimetatud artiklile, ei ole ta tõendanud, et need keelavad või takistavad õiguslikult või faktiliselt( ) muud liikmesriigi kohut peale erakorralise kolleegiumi esitamast ELTL artikli 267 alusel eelotsusetaotlust, kui tegemist on kohtu, kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatuse küsimusega.( )

104. Nii ELTL artikli 267 sõnastusest kui ka ülesehitusest tuleneb, et liikmesriigi kohtul puudub pädevus esitada asi eelotsusetaotluse raames Euroopa Kohtusse, välja arvatud juhul, kui see liikmesriigi kohus peab pooleliolevas menetluses tegema otsuse, milles saab arvesse võtta Euroopa Kohtu eelotsust.( )

105. Sellest järeldub, et kuigi muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-d 2 ja 4–6( ) ning artikli 82 §-d 2–5 annavad erakorralisele kolleegiumile ainupädevuse, on kohtute, kohtukoosseisude ja kohtunike sõltumatuse küsimus horisontaalne küsimus, mis võib tekkida mis tahes kohtus, nagu komisjon õigesti märkis. Kohus, kellele tema menetluse raames on esitatud kohtu, koosseisu või kohtuniku sõltumatuse küsimus, võib vajaduse korral taotleda Euroopa Kohtult eelotsust.

106. ELTL artikliga 267 on liikmesriigi kohtule antud kõige laiema ulatusega pädevus Euroopa Kohtusse pöördumiseks, kui ta leiab, et tema lahendatavas asjas on tekkinud küsimusi, mis nõuavad tema menetluses oleva asja lahendamiseks vajalike liidu õigusnormide tõlgendamist. Liikmesriigi kohtul on ka vabadus kasutada seda pädevust menetluse mis tahes hetkel, mida ta peab sobivaks.( ) Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et isegi kui riigisisene õigus kohustab kohut järgima teise kohtu otsuseid, ei võta ainuüksi see asjaolu esimesena nimetatud kohtult õigust esitada ELTL artikli 267 alusel eelotsuse küsimusi liidu õiguse tõlgendamise ja kehtivuse kohta. Esimesel kohtul peab olema võimalus esitada Euroopa Kohtule küsimusi, mis tal tekivad, eelkõige juhul, kui ta leiab, et teise kohtu antud õigusliku hinnangu tõttu võidakse teha kohtuotsus, mis on vastuolus liidu õigusega.( ) Lisaks on Euroopa Kohtu eelotsus liikmesriigi kohtule põhikohtuasja lahendamisel siduv küsimuses, kuidas tõlgendada asjaomaseid liidu õigusnorme.( )

107. Eeltoodust tuleneb, et Poola Vabariigi kohtud võivad esitada Euroopa Kohtule mis tahes eelotsuse küsimusi, mida nad peavad vajalikuks, igas menetluse etapis, mida nad peavad asjakohaseks, isegi taolise menetluse lõpus, mis on ette nähtud muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-s 2. Nad võivad võtta ka kõiki vajalikke meetmeid, et tagada liidu õigusest tulenevate õiguste esialgne kohtulik kaitse, ning jätta menetluse lõpus kohaldamata vaidlusaluse riigisisese õigusnormi või erakorralise kolleegiumi otsuse, kui nad leiavad, et see on liidu õigusega vastuolus. Viimase astme kohtuna on erakorraline kolleegium põhimõtteliselt kohustatud esitama ELTL artikli 267 kolmanda lõigu alusel Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, kui talle esitatakse küsimus ELi toimimise lepingu tõlgendamise kohta.

108. Mis puudutab komisjoni väiteid muutmisseaduse artiklis 10 sätestatud üleminekumeetmete kohta, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata põhjendatud arvamuses määratud kohandamistähtaja lõppemisel valitsenud olukorra alusel.( ) Muutmisseaduse artikkel 10 jõustus 14. veebruaril 2020. Komisjon kinnitas kohtuistungil Üldkohtu küsimusele vastates, et tal ei ole tõendeid selle kohta, et sellel sättel oleks pärast põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumist ehk 30. detsembril 2020 jätkuvalt mõju. Ta nõustus seega, et muutmisseaduse artikkel 10 oli selleks kuupäevaks „aegunud“. Sellest järeldub, et komisjoni hagiväide muutmisseaduse artikli 10 kohta on vastuvõetamatu.

109. Igal juhul, kui puuduvad tõendid, mis seaksid kahtluse alla selle, kas oli õiguspärane anda vastavalt muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-dele 2 ja 4–6 ning artikli 82 §-dele 2–5 erakorralisele kolleegiumile üle ainupädevus kohtukoosseisu või kohtuniku sõltumatuse küsimuses, ei saa komisjoni väited muutmisseaduse artiklis 10 sätestatud üleminekumeetmete kohta, mis näevad üksnes ette nimetatud sätete ajutise kohaldamise, olla edukad.

110. Komisjon palub samuti tuvastada, et Poola Vabariigi poolt käesoleva hagiväite etteheitega hõlmatud riigisiseste õigusnormide kohaldamine on vastuolus liidu õiguse esimusega. Piisab, kui märkida, et esimusega seotud nõue puudutab ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu, harta artikli 47 ja ELTL artikli 267 rakendamist Poola Vabariigi poolt. Seega ei ole tegemist eraldiseisva nõudega ja selle kohta ei ole vaja otsust teha.( )

111. Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata teine hagiväide tagasi.

B. Esimene hagiväide – riigisisestele kohtutele kehtestatud keeld kontrollida, kas on täidetud liidu õigusest tulenev nõue tõhusa õiguskaitsevahendi kohta sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus

1. Poolte argumendid

112. Komisjon väidab, et kuna Poola Vabariik keelas liikmesriigi kohtutel kontrollida, kas on täidetud liidu õigusest tulenev nõue tõhusa õiguskaitsevahendi kohta sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus, siis on Poola Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust koostoimes harta artikliga 47, arvestades EIÕK artikli 6 lõiget 1 käsitlevat EIK praktikat, ja ELTL artiklist 267 ning liidu õiguse esimuse põhimõttest.

113. Komisjon väidab esiteks, et muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 42a §-d 1 ja 2, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 29 §-d 2 ja 3 ning muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-d 1a ja 1b keelavad neil riigisisestel kohtutel kontrollida Poola Vabariigi kohtunike ametisse nimetamise seaduslikkust või kohtuorganite legitiimsust ning seega seda, kas kohus, mille koosseisu kohtunik kuulub, on moodustatud seaduse alusel ELL artikli 19 lõike 1 tähenduses koostoimes harta artikliga 47, tõlgendatuna vastavalt EIK otsusele Guðmundur Andri Ástráðsson vs. Island.( ) Komisjon väidab oma repliigis, et eespool viidatud Poola õigusnormide tekstis ei tehta vahet akti, millega vabariigi president kohtuniku ametisse nimetab, kohtulikul kontrollil ja kohtulikul kontrollil, millega tagatakse ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ette nähtud tagatiste järgimine. Kohtuniku ametisse nimetamise menetluse õiguspärasus ei mõjuta mitte ainult ametisse nimetamise akti kehtivust, vaid ka selle liidu õiguse nõude kohaldamist, mille kohaselt peab vastavalt ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule ja harta artiklile 47 alusel olema õigus pöörduda seaduse alusel moodustatud sõltumatusse ja erapooletusse kohtusse. Kohtuotsuse A. K. punkti 134 kohaselt on vaja veenduda, et ametisse nimetamise otsuste vastuvõtmise sisulised tingimused ja kord oleksid sellised, et need ei tekita õigussubjektidel põhjendatud kahtlusi selles suhtes, kas asjaomased kohtunikud on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas nad on vastanduvaid huve arvestades neutraalsed.

114. Teiseks väidab komisjon, et muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4 ei võimalda Poola kohtutel kontrollida, kas kohtukoosseisu liikmed võivad õiguspäraselt õigust mõista. Selle sättega on kohtutel keelatud omal algatusel või poolte taotlusel tuvastada „kohtuasjade jaotamist ning kohtukoosseisu määramist ja muutmist käsitlevate sätete“ alusel, et kohtukoosseis on seadusega vastuolus, et kohtus ei ole piisavalt liikmeid või et otsuse tegemises osales isik, kes ei olnud volitatud või pädev seda tegema. Seega takistab see säte kohtuid kohtuotsuse õiguspärasust läbi vaadates kontrollimast, kas kohus on sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohus ning seega seda, kas ta on pädev asja arutama. Lisaks kohaldatakse muutmisseaduse artikli 8 kohaselt muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4 ka pooleliolevate kohtuasjade suhtes. Repliigis selgitati, et muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4 kohaselt loetakse, et pärast kohtuniku määramist vastavalt kohtuasjade jaotamise eeskirjadele on see kohtunik pädev kohtuasja seaduslikult lahendama. See takistab sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohtu nõude täidetuse kontrollimist kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse raames.

115. Komisjon leiab, et eelnimetatud liikmesriigi õigusnormid takistavad Poola kohtul täita oma kohustust omal algatusel või poole taotlusel kontrollida, kas ta on oma koosseisult sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohus. Lisaks takistavad need sätted kohtul juhul, kui see küsimus on tema enda otsuse tegemiseks oluline (näiteks tühistamiskaebus kohtu õigusvastase koosseisu tõttu), kontrollida, kas mõni teine kohus vastab liidu nõuetele, mis puudutavad sõltumatut ja erapooletut seaduse alusel moodustatud kohut ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses koostoimes harta artikliga 47, tõlgendatuna vastavalt EIK praktikale EIÕK artikli 6 lõike 1 kohta, võttes seejuures arvesse kohtuniku ametisse nimetamise asjaolusid või kohtuorgani legitiimsust.

116. Komisjoni sõnul ei nõua ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust ja harta artiklist 47 tuleneva seaduse alusel moodustatud sõltumatu kohtu nõude kohtulik kontroll selleks erimehhanismi kehtestamist. Samuti ei nõua see tingimata, et liikmesriigi kohtunik tühistaks kohtuniku ametisse nimetamise akti või vabastaks ametisse nimetatud isiku ametist. Seega ei ole oluline, et Poola Vabariigi põhiseaduse kohaselt ei saa kohtuniku ametisse nimetamise akti kahtluse alla seada. Asja arutav liikmesriigi kohus peab kohaldatava riigisisese õiguse alusel kindlaks tegema, millised tagajärjed on seaduse alusel moodustatud sõltumatu kohtu nõude võimalikul rikkumisel, võttes nõuetekohaselt arvesse liidu õiguse tõhusust ja selliseid asjaolusid nagu õiguskindluse põhimõte.

117. Poola Vabariik väidab, et komisjon ei ole täpsemalt selgitanud oma nõuet seoses ELTL artikli 267 ja esimuse põhimõtte väidetava rikkumisega. Lisaks väidab ta, et komisjon ei viidanud muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 §-le 3 ega selgitanud, kuidas see säte rikub liidu õigust.

118. Poola Vabariik eristab selgelt kohtulikku kontrolli kohtuniku ametisse nimetamise akti ja selle tagajärgede üle ning kohtulikku kontrolli nende tagatiste suhtes, mida kohus peab ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohaselt võimaldama. Poola õigus ei luba esimest kohtuliku kontrolli vormi ja Euroopa Kohus ei esitanud kohtuotsuses A. K.( ) sellele vastuväiteid. Poola Vabariigi põhiseaduse ja Poola kohtute väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on kohtunike ametisse nimetamise pädevus vabariigi presidendi ainuõigus. See pädevus ei allu ega ole kunagi olnud allutatud kohtulikule kontrollile põhjendusel, et sellise vaidlustamise lubamine kahjustab kohtunike ametist tagandamise keelu põhimõtet. See on kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt peavad kohtuniku ametist vabastamise tingimused olema seadusega ette nähtud, põhjendatud ja proportsionaalsed. Samuti on see kooskõlas EIK praktikaga, mille kohaselt ei tohiks kohtukorraldust jätta kohtusüsteemi otsustada. Seevastu on Poola õiguses ette nähtud kohtulik kontroll õiguse üle pöörduda sõltumatusse kohtusse ja liidu õiguses ette nähtud tagatiste võimaldamise üle. Poola Vabariik lisab, et kohtupraktika ei toeta komisjoni poolt vaidlusalustele sätetele antud tõlgendust.

119. Poola Vabariik leiab, et muudetud üldkohtute seaduse artikli 42a §-d 1 ja 2 ning artikli 55 § 4, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 29 §-d 2 ja 3 ning muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-d 1a ja 1b ei piira Poola kohtute pädevust kontrollida ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikli 47 koostoimes isikutele antud tagatise olemasolu.

120. Poola Vabariik märgib sellega seoses esiteks, et kohtuniku erapooletuses kahtlemise korral võib taandamist taotleda tsiviilkohtumenetluse seadustiku( ) artiklite 48–54, kriminaalmenetluse seadustiku( ) artiklite 40–44 või halduskohtumenetluse seaduse( ) artiklite 18–24 alusel.

121. Teiseks võib juhul, kui konkreetse kohtu pädevus on seatud kahtluse alla või kui tekib kahtlus seoses isiku õigusega sõltumatule ja erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule, pöörduda teise riigisisese õiguse alusel pädevasse kohtusse,( ) mis vastab ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule.

122. Kolmandaks, kui kohtukoosseis, kelle poole pöörduti, ei vasta seadusele või kui asja menetles taandatud kohtunik, peab apellatsioonikohus vastavalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 379 §-le 4, kriminaalmenetluse seadustiku artikli 349 § 1 punktile 1 ja halduskohtumenetluse seaduse artikli 183 lõike 2 punktile 4 asjaomase menetluse ja kohtuotsuse omal algatusel tühistama. Harta artikli 47 rikkumise tuvastamine võib viia selleni, et apellatsioonikohus tunnistab vastava menetluse õigusvastaseks ja tühistab kohtuotsuse põhjusel, et seda ei teinud sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohus. Apellatsioonikohus ei või siiski tühistatud kohtuotsuse teinud kohtuniku volitusi või pädevust õigusvastaseks tunnistada.

123. Poola Vabariik märkis oma vasturepliigis, et muudetud üldkohtute seaduse artikli 42a §-de 1 ja 2, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 29 §-de 2 ja 3 ning muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-de 1a ja 1b eesmärk on vältida kohtunike volituste või teenistussuhte olemasolu kahtluse alla seadmist muudes menetlustes kui need, mis on ette nähtud Poola Vabariigi põhiseaduses ja selle rakendusaktides. Pealegi tagavad Poola Vabariigi põhiseaduse artikkel 45, rahvusvahelised lepingud ja harta õiguse sõltumatule ja erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule. Riigisiseseid õigusnorme tuleb tõlgendada kõiki neid sätteid silmas pidades. Eeskirjade eiramised kohtuniku ametisse nimetamisel või seaduse alusel moodustatud kohtusse pöördumise õiguse rikkumine ei too kaasa kohtuniku ametisse nimetamise akti või selle kohtuniku osalusel toimunud menetluse tühistamist.( )

124. Poola Vabariik leiab, et komisjon on valesti tõlgendanud muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4. Ta väidab, et see säte ei takista kontrollimast, kas kohus on moodustatud õigesti. Sellega kodifitseeritakse üksnes Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) praktika, mis näeb ette, et kui kohtuasja menetletakse pädeva kohtu kohtunike vahelist kohtuasjade jaotust käsitlevaid sätteid rikkudes, ei kujuta see endast tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 387 ja kriminaalmenetluse seadustiku artikli 439 § 1 punkti 2 tähenduses erakorralise läbivaatamise alust, mis tooks kaasa menetluse õigustühisuse tuvastamise ja vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise. Seda laadi rikkumine võib siiski kujutada endast tavalise läbivaatamise alust. Nii võib pool taotleda kohtuotsuse tühistamist põhjendusel, et kohaldatavate menetluseeskirjade rikkumine mõjutas kohtuasja tulemust tema seisukohast negatiivselt. Lisaks võib pool taotleda kohtuniku taandamist, kui selle kohtuniku osalemine kohtuasjas rikub õigust erapooletule kohtule.

125. Poola Vabariik väidab, et vastupidi käesoleva ettepaneku punktis 114 märgitud komisjoni väitele, ei puuduta muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4 kohtulikule kontrolli selle üle, kas otsuse teinud kohus on sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohus. See säte puudutab üksnes kohtuasjade jaotamist ja kohtute koosseisu käsitlevate eeskirjade rikkumise tagajärgi. Sellest järeldub, et komisjoni väide muutmisseaduse artikli 8 kohta, mis näeb ette, et muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4 on kohaldatav ka pooleliolevatele kohtuasjadele, tuleb samuti tagasi lükata.

2. Hinnang

a) Vastuvõetavus

126. Poola Vabariigi väitel ei ole komisjon oma esimeses hagiväites ELTL artikli 267 ja liidu õiguse esimuse põhimõtte väidetavat rikkumist piisavalt selgitanud. Lisaks ei ole komisjon esitanud ühtegi põhjendust ega tõendit selle kohta, et muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 lõige 3 rikub liidu õigust. Poola Vabariik leiab samuti, et komisjon esitas nende väidete toetuseks oma selgitused või tõendid hilinenult ning Üldkohus ei peaks neid arvesse võtma.

127. ELTL artikli 258 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses on komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud, esitades selleks Euroopa Kohtule kogu selle tuvastamiseks vajaliku teabe, ilma et komisjon võiks tugineda mis tahes oletustele.( ) Komisjon on tulenevalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 21 ning kodukorra artikli 38 lõike 1 punktist c kohustatud kõigis ELTL artikli 258 alusel esitatud hagides märkima konkreetse rikkumise, mida Euroopa Kohtul palutakse hinnata, ja vähemalt ülevaatlikult esitama õiguslikud ja faktilised asjaolud, millele ta oma väidetes tugineb.( ) ELTL artikli 258 kohase hagi põhjendatust tuleb seega hinnata üksnes hagiavalduses esitatud nõuete alusel.

128. Esimeses hagiväites piirdus komisjon viitega ELTL artiklile 267, selgitamata isegi mitte kokkuvõtlikult, kuidas tema nimetatud Poola õigusnormid seda sätet rikuvad. Sellest, et komisjon selgitas seoses käesoleva hagiväitega oma 30. oktoobri 2020. aasta põhjendatud arvamuses ELTL artikli 267 asjakohasust, ei piisa Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 ja kodukorra artikli 120 punkti c tähenduses. Lisaks ei saa Euroopa Kohus vastupidi repliigis väidetule eeldada, et ELTL artikli 267 väidetava rikkumise ja asjaomaste Poola õigusnormide vahel on „funktsionaalne seos“. Komisjon võib küll olla seoses oma teise hagiväitega seda „funktsionaalset seost“ selgitanud, kuid see väide puudutab Poola õiguse teisi sätteid.

129. Teisalt leian, et hagiavalduse punkt 75 selgitab kokkuvõtlikult, miks komisjon leidis, et tema esimeses hagiväites välja toodud Poola õigusnormid on vastuolus liidu õiguse esimuse põhimõttega. Lisaks, kuna muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 3 kordab sisuliselt sama seaduse artikli 29§ 3,( ) siis on piisav, et komisjon viitab oma esimeses hagiväites artikli 26 §-le 3, kuna tema väite tekstist tervikuna võib selgelt järeldada, miks ta leidis, et viimati nimetatud säte rikub liidu õigust.

130. Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata komisjoni argumendid ELTL artikli 267 kohta esimese hagiväite raames vastuvõetamatuse tõttu tagasi.

b) Sisu

1) Sissejuhatavad märkused – komisjoni esimese ja teise hagiväite ulatus

131. Poola Vabariik väidab, et komisjoni teises hagiväites esitatud põhjendused ei ühildu tema esimese hagiväitega ja räägivad neile vastu. Komisjon peab seda väidet alusetuks.

132. Teine hagiväide puudutab ainupädevust, mille liikmesriigi õigus annab erakorralisele kolleegiumile kohtute, kohtukoosseisude ja kohtunike sõltumatusega seotud küsimuste lahendamiseks. Esimeses hagiväites kritiseeritakse muu hulgas asjaolu, et teatavad Poola õigusnormid keelavad kõigil riigisisestel kohtutel, sealhulgas erakorralisel kolleegiumil,( ) kontrollida kohtunike ametisse nimetamise õiguspärasust Poolas. Esimese hagiväite kohaselt ei ole seega ükski Poola kohus pädev liidu õiguse alusel kontrollima kohtunike ametisse nimetamise õiguspärasust Poolas. Seetõttu leian, et komisjoni kaks esimest hagiväidet on omavahel kooskõlas ega räägi teineteisele vastu.

2) Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus

133. Poola Vabariik ei vaidle vastu sellele, et üldkohtud, kõrgeim kohus ja halduskohtud peavad järgima ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47, võttes arvesse EIÕK artikli 6 lõiget 1 käsitlevat EIK praktikat ja liidu õiguse esimuse põhimõtet. Lisaks ei eita ta seda, et kõnealused kohtud peavad kontrollima, kas õigust sõltumatule ja erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule järgitakse nii, nagu on ette nähtud kohtuotsuses Simpson. Poola Vabariik väidab, et komisjoni nimetatud riigisisesed õigusnormid keelavad vaid vabariigi presidendi poolt vastu võetud kohtuniku ametisse nimetamise akti vaidlustamise. Sellega seoses toob ta esile mitu muud Poola õiguse sätet, mis annavad kohtunikele võimaluse kontrollida, kas on tagatud juurdepääs erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule.

134. Vastupidi Poola Vabariigi väidetele ei sea komisjon käesolevas menetluses kahtluse alla vabariigi presidendi õigust nimetada kohtunikke ametisse ega seda, et Poola õiguse kohaselt ei saa kohtuniku ametisse nimetamise akti vaidlustada.( )

135. Kohtuotsuse A. K. punktis 133 märkis Euroopa Kohus, et asjaolu, et vabariigi president nimetab kohtunikud ametisse, ei muuda neid presidendist sõltuvaks ega tekita kahtlust nende erapooletuses, kui pärast isiku ametisse nimetamist ei avaldata talle mingit survet ega anta juhiseid ülesannete täitmisel. Lisaks on kohtuotsuse A. B. jt (kohtunike nimetamine kõrgeimasse kohtusse – kaebused)( ) punktides 129–136 märgitud, et kuigi liikmesriigi kõrgeima kohtu kohtuniku ametikohale nimetamise protsessis võib kohtuliku kaitse teostamise võimalus puududa, ei pruugi see osutuda probleemseks seoses liidu õigusest tulenevate nõuete kohaldamisega, kui on olemas muud tõhusad õiguskaitsevahendid. Olukord võib olla teistsugune, kui kaotatakse varem kehtinud õiguskaitsevahendid ja kui muud asjakohased tegurid, mis iseloomustavad ametisse nimetamise protsessi konkreetses riigisiseses õiguslikus ja faktilises kontekstis, tekitavad isikutel süsteemseid kahtlusi sellise protsessi tulemusel ametisse nimetatud kohtunike sõltumatuses ja erapooletuses.( )

136. Komisjoni esimene hagiväide piirdub seega etteheitega, et kõigil üldkohtutel, halduskohtutel ja kõrgeimal kohtul, sealhulgas erakorralisel kolleegiumil,( ) on keelatud omal algatusel või poole taotlusel kontrollida, kas kohus tagab isikutele liidu õigusega hõlmatud valdkondades õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus.( ) Komisjoni sõnul avaldavad vaidlustatud sätted kahjulikku mõju vähemalt kahel moel. Esiteks ei võimalda need kohtutel taolisi küsimusi kontrollida, olenemata sellest, millist laadi ja millise ulatusega õiguskaitsevahend võib olla riigisiseses õiguses ette nähtud. Teiseks ei võimalda need ühtlasi kohtutel jätta kohaldamata riigisiseseid õigusnorme, mis on vastuolus ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ja harta artikliga 47.

137. Komisjon ja Poola Vabariik on esimeses hagiväites vaidluse all olevate riigisiseste õigusnormide kohaldamisala osas erinevatel seisukohtadel.

138. Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 42a § 2, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 3 ja artikli 29 § 3 ning muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 § 1b sõnastuse kohaselt on asjaomastel kohtutel sõnaselgelt keelatud tuvastada või hinnata „kohtuniku ametisse nimetamise õiguspärasust“. Needsamad sätted keelavad ühtlasi noil kohtutel tuvastada või hinnata ametisse nimetamisest „tuleneva õigusemõistmise ülesannete täitmise pädevuse õiguspärasust“.

139. Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 42a §-s 1, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 29 §-s 2 ja muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-s 1a on samuti ette nähtud, et need kohtud ei või „kahtluse alla seada kohtute […] või kontrolli- ja õiguskaitseorganite legitiimsust“. Muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 § 4 ja muutmisseaduse artikli 8( ) kohaselt ei või kohtuasjade jaotamist ning kohtukoosseisude määramist ja muutmist käsitlevatele sätetele tugineda selleks, et piirata kohtuniku pädevust või tuvastada, et kohtukoosseis on seadusega vastuolus, et kohtus ei ole piisavalt liikmeid või et otsuse tegemises osales isik, kes ei olnud volitatud või pädev seda tegema.

140. Nende sätete tekst ei piirdu pealtnäha sellega, et piiratakse kohtu pädevust tühistada erga omnes vabariigi presidendi poolt vastu võetud kohtuniku ametisse nimetamise akt. Selle asemel takistab see kõikidel Poola kohtutel selgelt kas omal algatusel või poole taotlusel tõstatada või käsitleda mis tahes asjaoludel ja mis tahes põhjusel küsimust, kas kohtunik on õiguspäraselt ametisse nimetatud või kas ta saab täita õigusemõistmise ülesandeid, olenemata väidetava õigusvastasuse laadist, vaidlustatavast aktist või menetlusest või võimalikest õiguskaitsevahenditest. Nende sätete sõnastus on seega nii lai, et riigisisestel kohtutel ei ole võimalik analüüsida kohtu koosseisu sõltumatusega seotud küsimusi, nagu nõuab kohtuotsus Simpson,( ).

141. Vaatamata sellele, et riigisisesed kohtud on kohustatud esitama küsimuse kohtuniku või kohtu sõltumatuse kohta erakorralisele kolleegiumile muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 2 alusel, välistab selle seaduse artikli 26 § 3, sõnaselgelt erakorralise kolleegiumi pädevuse hinnata kohtuniku ametisse nimetamise õiguspärasust või tema õigusemõistmispädevuse legitiimsust. Lisaks ei saa ükski Poola kohus vastavalt muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 42a §-le 1, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 29 §-le 2 ja muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-le 1a seada kahtluse alla kohtu legitiimsust. Seega on riigisiseses õiguses ette nähtud vastavate õiguskaitsevahendite kohaldamine samuti piiratud.

142. Lisaks, kuigi muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 55 §-s 4 ja muutmisseaduse artiklis 8 ette nähtud keelud võivad – nagu väidab Poola Vabariik – puudutada paljudel juhtudel puhtalt korralduslikke küsimusi ning kohtuasjade ja töökoormuse haldamist, võib seoses nende küsimustega samuti tekkida kahtlus selles, kas kohus on moodustatud seaduse alusel või kas see on erapooletu. Vaidlusalustes õigusnormides ette nähtud üldine keeld neis nimetatud asjaoludel isegi tõstatada või käsitleda taolisi küsimusi läheb kaugemale sellest, mis on Poola Vabariigi väitel nende sätete eesmärk, ega võimalda kasutada õiguskaitsevahendeid sellise rikkumise heastamiseks. Sellest järeldub, et need riigisisesed õigusnormid on sedavõrd laiad, et hõlmavad ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ja harta artikliga 47 tagatud sõltumatusse ja erapooletusse seaduse alusel moodustatud kohtusse pöördumise õiguse kontrollimise kõiki aspekte.

143. Poola Vabariik esitas Euroopa Kohtu palvel tõendina suure hulga muid riigisisese õiguse sätteid, mis näevad muu hulgas ette kohtunike taandamise, kohtuasja üleandmise teisele kohtule ja menetluse tühisuse tuvastamise kõrgema astme kohtus põhjusel, et menetlus ei vastanud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja harta artiklis 47 sätestatud nõuetele. Näiteks on tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklis 48 ja kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 40 sätestatud kohtunike automaatne taandamine teatavatel kindlaksmääratud asjaoludel. Vastavalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklile 49 ja kriminaalmenetluse seadustiku artiklitele 41 ja 42 võib kohtunik ennast taandada või pool võib taotleda kohtuniku taandamist. Vastavalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 379 §-le 4 ja kriminaalmenetluse seadustiku artiklile 439 toob automaatselt taandamisele kuuluva kohtuniku osalemine kaasa asjaomase menetluse tühisuse tuvastamise.

144. Sellega seoses võib täheldada, et Poola Vabariigi esitatu kohaselt on Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) mitmel korral piiranud kohtunike taandamist käsitlevate riigisiseste õigusnormide kohaldamisala. Nii ei loetud tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklit 49 9. juunil 2020 kohaldatavaks osas, milles see võimaldas kohtuniku taandada põhjusel, et vabariigi president oli ta KRSi ettepanekul õigusvastaselt ametisse nimetanud.( ) Samuti ei loetud nimetatud sätet kohaldatavaks ka 28. veebruaril 2022 niivõrd, kuivõrd selle alusel tunnistati asjaoluks, mis võib tekitada põhjendatud kahtluse kohtuniku erapooletuse suhtes konkreetsel juhul, vabariigi presidendi poolt KRSi ettepanekul ametisse nimetamise menetlust.( ) Kriminaalmenetluse seadustiku artikli 41 § 1 ja artikli 42 § 1 ei loetud 12. märtsil 2020 kohaldatavaks osas, milles need võimaldasid läbi vaadata kohtuniku taandamise taotluse seoses väitega, et tema ametisse nimetamine vabariigi presidendi poolt KRSi ettepanekul ei olnud nõuetekohane.( ) See kohtupraktika seab selged piirangud kohtuniku taandamisele tema ametisse nimetamise õigusvastasuse tõttu, mis on eraldiseisev küsimus vabariigi presidendi poolt kohtuniku ametisse nimetamise akti vaidlustamisest.

145. Samuti ei muuda erinevad Poola kohtunike taandamist käsitlevad õigusnormid seda, et muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 42a §-d 1 ja 2 ning artikli 55 § 4, muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 26 § 3 ja artikli 29 §-d 2 ja 3, muudetud halduskohtute korralduse seaduse artikli 5 §-d 1a ja 1b ning muutmisseaduse artikkel 8 on äärmiselt laiad ega piirdu menetlusega, mille eesmärk on vaidlustada kohtuniku ametisse nimetamise akt. Nende sätete eesmärk on hoopis takistada kohtukoosseisu või kohtuniku ametisse nimetamiseni viiva mis tahes toimingu kohtulikku kontrolli, välistades seega igasuguse õiguskaitsevahendi kasutamise ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja harta artiklis 47 sätestatud nõuete rikkumise korral.

146. Isegi kui möönda, et on muid riigisiseseid õigusnorme, mis näivad lubavat kohtutel vähemalt teataval määral kontrollida ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja harta artiklis 47 ette nähtud tagatiste järgimist,( ) tekitaks nende kooseksisteerimine komisjoni poolt tema esimeses hagiväites vaidlustatud riigisiseste õigusnormidega ja piirangud, mille Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) on oma praktikas nende kohaldamise suhtes kehtestanud, märkimisväärse õiguskindlusetuse, kahjustades seeläbi kohtute ja poolte võimalusi pöörduda seaduse alusel moodustatud sõltumatusse ja erapooletusse kohtusse, mis on vastuolus ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ja harta artikliga 47. Komisjon palub samuti tuvastada, et kohaldades riigisiseseid õigusnorme, millele ta käesolevas hagiväites viitab, eiras Poola Vabariik liidu õiguse esimust. Nagu ma teisele hagiväitele pakutud vastuses märkisin,( ) ei ole esimusega seotud nõue eraldiseisev ning selle suhtes ei ole vaja otsust teha.

147. Seetõttu soovitan Euroopa Kohtul vastata, et esimeses hagiväites vaidlustatud riigisisesed õigusnormid võivad ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47 rikkudes kahjustada Poola kohtute pädevust kontrollida, kas on täidetud seaduse alusel moodustatud sõltumatu ja erapooletu kohtuga seotud nõuded, ning rikuvad seega liidu õiguse nimetatud sätteid.

C. Kolmas hagiväide – seaduse alusel moodustatud sõltumatu ja erapooletu kohtu ette nägevate liidu nõuete täidetuse kontrollimise kvalifitseerimine distsiplinaarsüüteoks

1. Poolte argumendid

148. Käesolev hagiväide puudutab kahe distsiplinaarsüüteo lisamist muudetud üldkohtute korralduse seaduse( ) artikli 107 § 1 punktidesse 2 ja 3 ning muudetud kõrgeima kohtu seaduse( ) artikli 72 § 1 punktidesse 2 ja 3 koos muutmisseadusega, millega lisati muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 72 § 1 punkti 1 distsiplinaarsüütegu, mis seisneb „õigusnormide ilmselges ja jämedas rikkumises“. Komisjoni sõnul käsitavad muudetud üldkohtute korralduse seaduse artikli 107 § 1 punktid 2 ja 3 ning muudetud kõrgeima kohtu seaduse artikli 72 §-d 1 punktid 2 ja 3 distsiplinaarsüüteona seda, kui liikmesriigi kohus hindab teise kohtuniku või kohtuorgani sõltumatust ja seda, kas staatuse poolest on tegemist „seaduse alusel moodustatud kohtuga“. See tähendab, et Poola Vabariik on rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust koostoimes harta artikliga 47 ja ELTL artiklist 267 tulenevaid kohustusi.

149. Komisjon lähtub seisukohast, et liikmesriigi kohut ei saa pidada distsiplinaarsüüteo toime pannud kohtuks ning teda ei peaks ohustama distsiplinaarkaristus, kui ta täidab ELL artikli 19 lõikes 1 teises lõigus ja harta artiklis 47 sätestatud kohustusi.

150. Komisjoni sõnul tähendab käesoleva ettepaneku punktis 148 viidatud sätetes sisalduv esimene distsiplinaarsüütegu tegevust või tegevusetust, mis takistab või tõsiselt kahjustab kohtuasutuse toimimist. Teine puudutab toiminguid, mis seavad kahtluse alla kohtuniku teenistussuhte olemasolu, kohtuniku ametisse nimetamise kehtivuse või Poola Vabariigi põhiseadusliku organi legitiimsuse.

151. Kirjeldatud süüteo toime pannud üld- ja halduskohtute kohtunike puhul valitseb oht, et nad vabastatakse ametist või viiakse üle teise kohtusse. Kergemate rikkumiste korral võib kohtunikku trahvida või ta ajutiselt teenistusest kõrvaldada.( ) Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunike ja Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus) kohtunike suhtes kohaldatakse selliste õigusrikkumiste(