Seetõttu ei oma tähtsust asjaolu, et taotleja valduses olid juurdepääsu taotlusega hõlmatud dokumendid juba olemas ning seega ei olnud tema eesmärk saada nende sisust teada, vaid pigem avalikustada need kolmandatele isikutele, seda enam, et põhjused, miks taotleja sellise taotluse esitas, ei ole asjakohased, kuna määrus nr 1049/2001 ei näe ette, et huvitatud isik peab oma dokumentidele juurdepääsu taotlust põhjendama ja sellise taotluse põhjendused võiksid selle rahuldamise või rahuldamata jätmise juures määravad olla. Seetõttu ei saa sellise taotluse saanud institutsioon tugineda ainuüksi asjaolule, et dokumendid, millele taotleja on juurdepääsu taotletud, on juba või peavad olema tema valduses, vaid muule alusele, kui ta keeldub nendele dokumentidele juurdepääsu taotlust määruse nr 1049/2001 alusel uurimast.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele eesmärk on muuta institutsioonide dokumendid laiale üldsusele kättesaadavaks ning selle määruse sätete alusel muutub avaldatud dokument avalikult kättesaadavaks. Seetõttu takistab otsus, millega keeldutakse nimetatud määruse alusel võimaldamast dokumentidele juurdepääsu, leidmast, et taotlusega hõlmatud dokumendid on avalikustatud.

Mis puutub taotlusesse tutvuda Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) teatava juurdluse eest vastutavate uurijate poolt koostatud asutusesiseste märkmetega, mis sisaldavad nende põhjendusi ja analüüsi juurdluse arengu ja suuna kohta nii sisulisest kui ka administratiivsest küljest, siis võis komisjon määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 lõike 3 teise lõigu sätete alusel neile dokumentidele juurdepääsu võimaldamisest keelduda.

Nimelt kahjustaks avalikkuse juurdepääs sellistele dokumentidele eriti komisjoni ja eelkõige OLAFi võimekust täita avalikus huvides pettusevastase võitluse ülesannet. Asjaomaste dokumentide avalikustamine kahjustaks märkimisväärselt komisjoni ja OLAFi otsustusprotsessi, kuna see vähendaks oluliselt OLAFi tulevikus läbiviidavate juurdluste täielikku sõltumatust ning pärsiks nende eesmärkide saavutamist, paljastades OLAFi strateegia ja töömeetodid ning vähendades viimase võimalust saada kaastöötajatelt sõltumatuid hinnanguid ning pidada komisjoni talitustega konfidentsiaalse teabe põhjal nõu. See pärsiks eraisikute huvi saata võimalike pettuste kohta infot, ning seetõttu jääks OLAF ja komisjon ilma tarvilikust infost, et algatada liidu finantshuvide kaitseks juurdlusi. See järeldus on seda asjakohasem, et dokumentidele juurdepääsu õiguse erandeid – mis on sätestatud muu hulgas määruse nr 1049/2001 artiklis 4 juhul, kui asjaomased dokumendid kuuluvad liidu õiguse teatud erivaldkonda – ei saa tõlgendada ilma, et võetaks arvesse nende dokumentidega tutvumist reguleerivaid erinorme.

Arvestades OLAFi juurdlusega seotud dokumentide erilist konfidentsiaalsust, mis tuleneb määrusest nr 1073/1999 Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta, kehtib OLAFis nimetatud määruse alusel läbi viidava sisejuurdluse suhtes üldine eeldus, et puudub õigus tutvuda juurdlusega seotud dokumentidega ning eelkõige nendega, mis sisaldavad sisearutelude ja eelkonsultatsioonide raames esitatud sisekasutuseks mõeldud arvamusi. See eeldus, mida õigustab määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus nimetatud otsustusprotsessi mis tahes raske rikkumise välistamise eesmärk, on kohaldatav sõltumata küsimusest, kas dokumentidele juurdepääsu taotlus puudutab juba lõpetatud või pooleliolevat juurdlust.

(vt punktid 151, 153, 154, 157, 160, 162 ja 169)