ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Esimene väide: ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c rikkumine Esimese väite raames leiavad hagejad, et komisjon pidas vaidlusalust riigiabi ebaõigesti siseturuga kooskõlas olevaks, nimelt ei ole täidetud ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c tingimused. Hagejad väidavad, et sellel abil ei ole ühist huvi pakkuvat eesmärki. Sellega seoses märgitakse muu hulgas, et sellise eesmärgiga võiks tegemist olla üksnes tõendatud turutõrke korral, millega ei ole käesolevas asjas tegemist. Hagejad leiavad lisaks, et kooskõla puudub ka ELTL artikli 106 lõike 2 alusel. Lisaks ei sobi abi hagejate arvates selleks, et kõrvaldada väidetav turu tõhususega seotud probleem. Ka ei ole abil ergutavat mõju. Komisjon üksnes oletab, et tegemist on ergutava mõjuga. Lisaks ei ole see abi sobiv. Komisjon üksnes oletab, et siseriiklikud ametiasutused tagavad iga abi proportsionaalsuse ning tugineb enda oletuses vääralt asjaomase organisatsiooni avalikes huvides tegutsemise staatusele. Hagejad heidavad ka ette, et komisjon on asjaolusid vääralt kaalunud. Komisjon ei ole võrrelnud abi negatiivset ja positiivset mõju. Lõpuks leitakse siinkohal, et tegevusabi (ja antud abi puhul on eelkõige tegemist tegevusabiga) ei ole kahtluse korral siseturuga kooskõlas.
1.

Määruse (EÜ) nr 1049/2001 (2) artikli 4 lõike 2 rikkumine Siinkohal väidab hageja sisuliselt seda, et komisjon keeldus täieliku juurdepääsu võimaldamisest taotletud dokumentidele (Austria Vabariigi ja komisjoni vaheline kirjavahetus seoses kaebusega nr 2008/4340, mis puudutas Austria tubakaseaduse väidetavat vastuolu direktiiviga 2001/37) enamjaolt Austria Vabariigi argumentidele tuginedes, ilma et ta oleks neid argumente sisuliselt kontrollinud. Hageja arvates oli aga nimelt juurdepääsu võimaldamisest keeldumisel, mitte aga juurdepääsu võimaldamisel, negatiivne mõju riigi vastutust puudutavale menetlusele, mis toimus tema algatusel Austria Verfassungsgerichtshof’is. Hageja lisab, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teises taandes sätestatud erandi eesmärk pigem nõuab juurdepääsu saamist asjaomastele dokumentidele.
6.

Kuues väide puudutab õigusnormi rikkumist, kuna nõukogu on asjaolust, et hageja on riigi osalusega äriühing, järeldanud, et ta on andnud rahalist toetust Iraani valitsusele.
3.

Kolmas väide, et finantsembargo on vastuolus EL õiguse üldpõhimõtetega ja konkreetselt ELTL artikli 215 lõikega 3, see on vastuolus proportsionaalsuse, õiguskindluse ja suval põhinevate otsuste keelu põhimõtetega ning nõudega, et sanktsioonid sisaldaksid vajalikke õiguslike tagatisi.
3.

Kolmas väide, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et teatud kriteeriumid hageja nimekirja kandmiseks on täidetud.
2.

Teine väide, et nõukogu on rikkunud põhjendamiskohustust. Vaidlustatud otsuse põhjendused ja resolutsioon on ebaselged ja üldised ning nendest ei nähtu konkreetsed ja tegelikud põhjused, miks nõukogu, teostades oma ulatuslikku kaalutlusõigust, leidis, et vaidlusaluseid piiravaid meetmeid tuleks hageja suhtes kohaldada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 147/24

15. märtsil 2013 esitatud hagi — HK Intertrade versus nõukogu

(Kohtuasi T-159/13)

2013/C 147/44

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hong Kong) (esindajad: solicitor J. Grayston, advokaadid P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington ja D. Sellers)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada nõukogu 21. detsembri 2012. aasta otsus 2012/829/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2012, L 356, lk 71), ja nõukogu 21. detsembri 2012. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1264/2012, millega rakendatakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2012, L 356, lk 55), osas, milles vaidlustatud õigusaktid hõlmavad hagejat; ja

— mõista käesolevas menetluses kantud kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja viis väidet, mis puudutavad olulise menetlusnormi rikkumist ning samuti aluslepingute ja nende kohaldamist käsitlevate õigusnormide rikkumist: õiguse olla ära kuulatud rikkumine, teavitamiskohustuse rikkumine, ebapiisav põhjendamine, kaitseõiguste rikkumine ja ilmne hindamisviga.

Hageja väidab, et nõukogu ei kuulanud hagejat ära ja rikkus oma kohustust hagejat teavitada. Lisaks sellele ei esitanud nõukogu piisavaid põhjendusi, millele lisandus asjaolu, et nõukogu ei vastanud hageja taotlustele tutvuda dokumentidega ja neid üldiselt avalikustada. Nii toimides rikkus nõukogu hageja kaitseõigust, kuna talle ei antud võimalust vaielda tõhusalt vastu nõukogu tuvastustele, mida talle ei avaldatud. Vastupidi nõukogu väitele ei ole hageja „variettevõte”, mis tegutseb National Iranian Oil Company (NIOC) heaks, ja igal juhul ei ole nõukogu põhjendanud väidet, et pelk asjaolu, et hageja asutati NIOC tütarettevõtjana, on piisav, et tuua Iraani riigile majanduslikku kasu, mis oleks vastuolus vaidlustatud meetmete eesmärgiga. Lisaks sellele on nõukogu selgelt rikkunud hageja kaitseõigusi ja lõpuks teinud ilmseid hindamisvigu.
ET Euroopa Liidu Teataja C 79/24

11. jaanuaril 2013 esitatud hagi — ANKO versus komisjon

(Kohtuasi T-17/13)

2013/C 79/43

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Ateena, Kreeka) (esindaja: advokaat B. Christianos)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tuvastada, et hageja ei pea tagastama alusetult saaduna summat, mille komisjon kandis talle üle seoses projektiga POCEMON;

— tuvastada, et hageja ei pea maksma komisjonile kindlasummalist kahjuhüvitist seoses projektiga POCEMON;

— tuvastada, et komisjon ei saanud oma nõuet õiguspäraselt tasaarvestada summaga, mille ta pidi maksma ANKO-le ja

— mõista hageja poolt kantud menetluskulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev hagi seondub komisjoni vastutusega ELTL artikli 272 tähenduses seoses lepinguga nr 216088 projekti „Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON) elluviimise kohta. Eeskätt väidab hageja, et vaatamata sellele, et ta oli täitnud oma lepingulised kohustused, nõudis komisjon ANKO-le ülekantud summade tagastamist, rikkudes seeläbi kõnealust lepingut, hea usu, õiguste kuritarvitamise keelu ja proportsionaalsuse põhimõtet. Lisaks sellele proovis komisjon tasaarvestada nõudeid, mis ei olnud kindlad, kindlasummalised ega sissenõutavad.

Neil põhjustel väidab hageja esiteks, et ta ei ole kohustatud maksma alusetult saaduna tagasi kogu summat, mille komisjon talle seoses projektiga POCEMON üle kandis. Teiseks väidab ta, et ta ei ole kohustatud maksma komisjonile kindlasummalist kahjuhüvitist (liquidated damages) seoses projektiga POCEMON. Kolmandaks väidab hageja, et komisjonil ei olnud õigust tasaarvestada summadega, mida ta peab hagejale maksma ja mis ei ole kindlad, kindlasummalised ega sissenõutavad.
1.

Esimese väite kohaselt on Euroopa Komisjoni 12. novembri otsus K(2012) 8382, õigusvastane, kuna see on vastuolus Euroopa Liidu lepingu artikliga 17; Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 263 ning määruse (EÜ) nr 1367/2006 (2) artikli 2 lõike 1 punktiga g ja artikliga 10.
1.

Esimene väide, et nõukogu rikkus põhjendamiskohustust. Vaidlustatud otsuse põhjendused ja resolutsioon on laialivalguv ja üldsõnaline ega esita täpseid ja tegelikke põhjuseid, miks oma laial kaalutlusõigust rakendades leidis nõukogu, et hageja suhtes peaks rakendama vaidlusaluseid piiravaid meetmeid.
3.

Kolmas väide, et juurdluskomisjon rikkus oma volitusi ja abistamiskohustust, sest kahe läbivaatamismenetluse raames (st juurdluse käigus ja Avaliku Teenistuse Kohtus) tuvastatu on vägagi piiratud, kuna on üksnes tõendatud, et mõned kolleegid tegid negatiivseid märkusi apellandi ja tema töö osas. See aga ei vastanud abitaotluse eesmärgile ega seega ka juurdluskomisjoni volitustele — hinnata apellandi kohta tehtud negatiivsete kommentaaride kohta tuvastatut. Lisaks on edasikaevatud kohtuotsuses jäänud tähelepanuta olukorra ebaõiglus, st asjaolu, et apellanti ei teavitatud negatiivsetest hinnangutest ja ta pandi seega abitusse olukorda, kus tema mainet kahjustati ja ta ei saanud end kaitsta.
2.

Teine väide, et vaidlustatud aktid kehtestavad kas de jure või de facto asukohanõude eurodes arveldustoiminguid teha soovivatele kesksetele vastaspooltele, kelle päevane tehingumaht ületab teatava künnise. Lisaks või teise võimalusena piiravad või takistavad need euroalasse mittekuuluvates liikmesriikides asuvate kesksete vastaspoolte teenuste laadi või hulka või selle kapitali mahtu, mida nad võivad kliirida. Vaidlustatud aktid rikuvad ELTL artikleid 48, 56 ja/või 63, või vähemalt mõnda nimetatud artiklitest, kuna: — euroalasse mittekuuluvates liikmesriikides, nagu näiteks Ühendkuningriigis, asuvad kesksed vastaspooled on kohustatud oma haldus- ja kontrollikeskused üle viima eurosüsteemi kuuluvatesse liikmesriikidesse. Samuti on nad sunnitud end uuesti asutama juriidiliste isikutena, keda tunnustab teise liikmesriigi sisene õigus; — juhul kui niisugused kesksed vastaspooled ei vaheta oma asukohta nagu nõutud, keelatakse neile juurdepääs eurosüsteemi kuuluvate liikmesriikide finantsturgudele, nii et nad kas ei saa juurdepääsu samadel tingimustel, nagu saavad neis riikides asuvad kesksed vastaspooled, või nad ei saa üldse juurdepääsu; — niisugused mitteresidendist kesksed vastaspooled ei ole õigustatud kasutama EKP või eurosüsteemi kuuluvate riikide keskpankade pakutavaid võimalusi kas samadel tingimustel või üldse mitte; — selle tulemusel saab niisuguste kesksete vastaspoolte võime pakkuda klientidele Euroopa Liidus arveldusteenuseid eurodes olema kas piiratud või koguni täielikult keelatud.
4.

Neljas väide, et on rikutud ELTL artiklit 107 ja artikli 108 lõiget 3 ning on vääralt tuvastatud faktilised asjaolud ning samuti, et vaidlusaluste meetmete avaliku võimu kandjatele omistamist ei ole põhjendatud. — Selles osas väidetakse, et vaidlustatud otsus on ekslik osas, milles SEA käitumist ei peeta kooskõlaliseks turumajanduse tingimustes tegutseva aruka ettevõtja kriteeriumiga ja igal juhul ei ole seda piisavalt tõendatud ega põhjendatud.
—

Selles osas väidetakse, et vaidlustatud otsuses leidis kostja, et abimeede, mida Itaalia Vabariik rakendas nn munitsipaalse omandimaksu vabastuse läbi, ei vasta riigiabiks kvalifitseerimise tingimustele ELTL mõttes. Konkreetsemalt leidis kostja, et munitsipaalse omandimaksu vabastuse subjektid ei ole „ettevõtjad”. Hageja on aga seisukohal, et maksuvabastuse subjektid on ühenduse õiguse mõttes ettevõtjad ning et on täidetud kõik riigiabi olemasolu tingimused ELTL artikli 107 lõike 1 mõttes.
1.

Esimene väide, et rikutud on põhjendamiskohustust, hea halduse põhimõtet eelkõige osas, milles see põhimõte näeb ette sidususe kohustuse, võistlevuse põhimõtet, hageja õiguspärast ootust ja õigluspõhimõtet, kuna esiteks lükkas komisjon oma 15. veebruari 2013. aasta otsusele järgnenud 2. aprilli 2013. aasta kirjas asjakohatuna tagasi projekti nr 25, mille hageja oli esitanud tehnilise pädevuse kriteeriumi täitmiseks, viies asjakohaste referentsprojektide arvu alla vajaliku miinimumi.
13. veebruaril 2013 esitatud hagi — Walcher Meßtechnik  
versus  Siseturu Ühtlustamise Amet (HIPERDRIVE)  
(Kohtuasi T-95/13)  
(2013/C 108/85)  
Kohtumenetluse keel: saksa  
Pooled  
Hageja:  Walcher Meßtechnik GmbH (Kirchzarten, Saksamaa) 
(esindaja: advokaat S. Walter)  
Kostja:  Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisai ­
nilahendused)  
Nõuded  
Hageja palub Üldkohtul:  
— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja töös ­
tusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 13. 
detsembri 2012. aasta otsus asjas R 1779/2012-1;  
— mõista kohtukulud ja apellatsioonimenetluses kantud kulud 
välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.  
Väited ja peamised argumendid  
Asjaomane ühenduse kaubamärk:  sõnamärk „HIPERDRIVE” kaupa ­
dele klassides 7 ja 9  
Kontrollija otsus:  lükata registreerimistaotlus tagasi  
Apellatsioonikoja otsus:  jätta kaebus osaliselt rahuldamata  
Väited:  
— määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumine  
— määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumine  19. veebruaril 2013 esitatud hagi — Ludwig Schokolade 
versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Immergut (TrinkFix)  
(Kohtuasi T-105/13)  
(2013/C 108/86)  
Hagiavalduse keel: saksa  
Pooled  
Hageja:  Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG (Bergisch Glad ­
bach, Saksamaa) (esindajad: advokaadid S. Fischer ja A. Brod ­
korb)  
Kostja:  Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisai ­
nilahendused)  
Teine menetluspool apellatsioonikojas:  Immergut GmbH & Co. KG 
(Elsdorf, Saksamaa)  
Nõuded  
Hageja palub Üldkohtul:  
— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja töös ­
tusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 13. 
detsembri 2012. aasta otsus asjas R 34/2012-1;  
— mõista kohtukulud ja apellatsioonimenetluses kantud kulud 
välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.  
Väited ja peamised argumendid  
Ühenduse kaubamärgi taotleja:  hageja  
Asjaomane ühenduse kaubamärk:  sõnamärk „TrinkFix” kaupadele 
klassides 29, 30 ja 32 — ühenduse kaubamärgi registreerimis ­
taotlus nr 9 045 634  
Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik:  Immergut 
GmbH & Co. KG  
Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis:  siseriiklik ja ühenduse 
sõnamärk „Drinkfit” kaupadele klassides 29 ja 32  
Vastulausete osakonna otsus:  rahuldada vastulause osaliselt  
Apellatsioonikoja otsus:  jätta kaebus rahuldamata  
Väited:  
— määruse nr 207/2009 artikli 42 lõigete 2 ja 3 rikkumine  
— määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumineET C 108/36 Euroopa Liidu Teataja 13.4.2013
5.

Viies väide, et rikutud on ELTL artiklit 101, määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2, isikliku vastutuse põhimõtet, et tehtud on ilmne hindamisviga ning on rikutud on hageja kaitseõigusi, sest vaidlustatud otsusega määratakse hagejale trahv, mille arvestamise aluseks on Philipsi teostatud TPDS.
3.

Kolmas väide, et komisjon on rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, on teinud ilmse hindamisvea, rikkunud põhjendamiskohustust, rikkunud määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklit 27 ja määruse (EÜ) nr 773/2004 (2) artiklit 15, ning rikkunud kaitseõigusi — sealhulgas hea halduse põhimõtet ja õigust olla ära kuulatud —, sest ta kohaldas väidetavate rikkumiste eest vastutusele võtmisel samas menetluses osalenud ettevõtjate suhtes erinevaid standardeid, ning kohaldas samas menetluses osalenud ettevõtjatele trahve määrates erinevaid standardeid.
2.

Teine väide, mis on esitatud teise võimalusena, et komisjon on eksinud hagejate CPT rikkumises osalemise algus- ja lõppkuupäeva määratlemisel, mistõttu on kartelli kogukestus pikenenud vähemalt 16 kuu võrra.
2.

Teine väide, et rikutud on aluslepingut ja selle rakendamiseks vastu võetud õigusnorme — Hageja väitel rikub otsus liidu õigust, kuna otsuses on: a) antud ilmselgelt väär hinnang asjaoludele, tõenditele ja tõendite piisavusele, kuna komisjon hindab ja tõlgendab valesti andmeid, mille pooled menetluses esitasid, ning sellest tulenevalt ei tee ta toimikusse lisatud tõendite põhjal põhjendatud järeldusi; b) valesti tõlgendatud ELTL artiklit 101 ning sellest tulenevalt on seda sätet rikutud, kuna komisjon pidas põhjendamatult ja ekslikult pooli potentsiaalseteks konkurentideks kõigil konkurentsikeelu kohustusega väidetavalt hõlmatud turgudel; seda kohustust ei saa kvalifitseerida eesmärgil põhinevaks piiranguks ilma, et komisjon tõendaks, et see avaldab mis tahes mõju; c) rikutud kohustust viia läbi uurimine ja võtta seisukoht, kuna komisjon ei kritiseeri ega lükka ümber poolte esitatud asjassepuutuvaid argumente, eelkõige neid, mis puudutavad konkurentsikeelu tingimuse ulatust; d) rikutud in dubio pro reo põhimõtet, kuna komisjon loeb kindlaks hagejale ebasoodsad asjaolud, mis tekitavad veel põhjendatud kahtlusi ja mis komisjoni enda jaoks on veel ebakindlad; e) rikutud põhimõtteid, mida komisjon trahvide määramisel kohustus järgima (st selle valdkonna suuniste punktis 13 sätestatu), kuna komisjon arvutas trahvisumma suuruse kõikide elektroonilise side turgude alusel, olenemata sellest, kas need asusuvad Ibeeria poolsaarel või mitte, ning eirates ka asjaolu, et igal juhul ei kestnud väidetav rikkumine pärast 29. oktoobrit 2010; f) rikutud proportsionaalsuse põhimõtet, arvestades käesoleva asja asjaolusid ja kriteeriume, mille alusel trahvid määratakse.
4.

Neljas väide, et komisjon rikkus UPS-i kaitseõigusi, kui ta keeldus võimaldamast tal tutvuda asjakohaste õigustavate tõenditega. Lisaks eiras komisjon oma põhjendamiskohustust, rikkus õigusnormi ning tegi faktivea ja ilmse hindamisvea, kui ta järeldas, et konkurendid, kes ei ole lähedased konkurendid, ei saa laieneda nii, et nad lähitulevikus avaldaksid koondumise tulemusel tekkivale üksusele tõhusat mõju.
3.

Kolmas väide: proportsionaalsuse põhimõtte ja direktiivi 2001/83/EÜ artikli 22a lõike 1 punkti b rikkumine Kolmanda väite raames leiab hageja, et asjaomaste müügilubade kohese muutmise asemel oleks pidanud läbi viima direktiivi 2001/83/EÜ artikli 22a lõike 1 punktis b sätestatud tõhususuuringu kui vähem piirava meetme. Hageja väidab, et komisjon ei kaalunud seda võimalust piisavalt ning et see võimalus jäeti Euroopa Ravimiameti inimtervishoius kasutatavate ravimite teaduskomitee poolt kõrvale põhjustel, millel puudub õiguslik alus.
2.

Teine väide, et Moallemi loendisse kandmise konkreetne põhjus on vale ja et nõukogu otsuse 2010/413/ÜVJP artikli 20 lõike 1 (mida hiljem muudeti nõukogu 23. jaanuari 2012. aasta otsuse 2012/35/ÜVJP artikli 1 lõikega 7, nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta otsuse 2012/635/ÜVJP artikli 1 lõikega 8 ning nõukogu 21. detsembri 2012. aasta otsuse 2012/829/ÜVJP artikli 1 lõikega 2) nõudeid ning nõukogu määruse (EL) nr 267/2012 artikli 23 lõike 2 (mida hiljem muudeti 21. detsembri 2012. aasta nõukogu määruse 1263/2012 artikli 1 lõikega 11) nõudeid ei ole täidetud.
—

Hageja väidab sellega seoses, et põhjendus on ebapiisav ning valesti on hinnatud tingimuse konkurentsi piiravat mõju, mis on vajalik selleks, et esineks ELTL artikli 101 rikkumine kasvõi eesmärgist tulenevalt.
Kolmas väide, et ELTL artikli 107 lõiget 3 on kohaldatud vääralt

Kui tuvastatakse, et tegemist on riigiabiga, siis on see abi igal juhul täies ulatuses siseturuga kokkusobiv. Komisjon asus vääralt seisukohale, et omavalitsus ei suutnud vaidlusaluste meetmete osas tõendada, et need järgivad ühiseid huve. Seejuures hindas komisjon vaidlusaluseid 2009/2010 aasta meetmeid vääralt 2004. aasta (soodsama) turuolukorra kontekstis.

Seega ei võtnud komisjon arvesse asjaolu, et vaidlusalused meetmed olid Leidschendami allakäinud linnakeskuse taaselavdamiseks vajalikud, asjakohased ja proportsionaalsed; see on eesmärk, mis on kooskõlas EL lepingu artiklis 3 ja ELTL artiklis 174 selgelt määratletud ja tunnustatud Euroopa Liidu majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse eesmärgiga. Põhjendamatust konkurentsi kahjustamisest ei saa juttugi olla.
1.

Esimeses väites leiab ta, et komisjon on rikkunud õigusnormide hierarhia põhimõtet seeläbi, et ta võttis meetmeid, mis on vastuolus määruse nr 73/2009 artikliga 132, kui pidada silmas selle määruse artikli 7 lõike 1 kohaldamist koosmõjus artikliga 10, kuivõrd komisjon kohaldas ümbersuunamist täiendavatele riiklikele otsetoetustele, olgugi et uutes liikmesriikides ümbersuunamise mehhanismi aastal 2012 ei kohaldatud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 156/52

12. aprillil 2013 esitatud hagi — Versalis versus komisjon

(Kohtuasi T-210/13)

2013/C 156/98

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Versalis SpA (San Donato Milanese, Itaalia) (esindajad: advokaadid: M. Siragusa, F. Moretti ja L. Nascimbene)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud aktid ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva hagi esemeks on nõue tühistada Euroopa Komisjoni 26. veebruari 2013. aasta [otsus] K(2013) 1200 lõplik ning koos sellega vastuväiteteatis K(2013) 1199 lõplik, millega komisjon avas ametlikult menetluse AT. 40032 — BR/ESBR –Korduv rikkumine selleks, et muuta 29. novembri 2006. aasta otsust K(2006) 5700 lõplik (juhtum COMP/F/38.638 — Butadieenkautšuk ja emulsioonpolümerisatsiooni teel toodetud stüreen-butadieenkautšuk), mille Euroopa Liidu Üldkohus osaliselt tühistas ja muutis 13. juulil 2011 kohtuasjades T-39/07: ENI vs. komisjon ja T-59/07: Polimeri Europa vs. komisjon tehtud otsustega.

Oma esimese ja ainsa väitega viitab hageja sellele, et komisjonil puudus pädevus taasavada tema suhtes karistav menetlus selleks, et võtta vastu uus otsus rikkumise kohta. Eeskätt on hageja seisukohal, et komisjoni karistav pädevus Versalis S.p.A. suhtes seoses asjaoludega, mis on menetluse COMP/F/38.638 — Butadieenkautšuk ja emulsioonpolümerisatsiooni teel toodetud stüreen-butadieenkautšuk esemeks, ammendus 29. novembri 2006. aasta otsuse K(2013) 1200 lõplik vastuvõtmisega, mille Euroopa Liidu Üldkohus osaliselt tühistas ja muutis 13. juulil 2011 kohtuasjades T-39/07: ENI vs. komisjon ja T-59/07: Polimeri Europa vs. komisjon tehtud otsustega, mille peale on Euroopa Kohtule esitatud apellatsioonkaebused. Karistava menetluse taasavamisega soovib komisjon 29. novembri 2006. aasta otsuse põhjendused sisuliselt üle vaadata, st ta soovib anda uue hinnangu asjaoludele, mida pannakse hagejale süüks ja mida on kord juba hinnatud ning mille kohta Üldkohus on juba väljendanud oma seisukohta oma täieliku kohtuliku kontrolli teostamise raames. Rikkumismenetluse taasavamine on seega oma eesmärgilt ja tagajärgedelt selgelt vastuolus ne bis in idem, õiguskindluse, õiguspärase ootuse ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtetega.
1.

Esimene väide, et rikutud on olulisi menetlusnorme ja/või põhjendamiskohustust. — Esiteks on komisjon lasknud enne ELTL artikli 108 lõike 2 kohase menetluse algatamist mööduda ebamõistlikult pika aja, mistõttu oli pooltel õigus eeldada, et vaidlusalune kokkulepe ei riku ELTL artikli 107 lõiget 1. — Teiseks hindas komisjon asjaolusid vääralt ja mittetäielikult. — Kolmandaks tuvastas komisjon riigi ressurssidest rahastamist puudutavad asjaolud vääralt.
4.

Neljas väide, et rikutud on õiguspärase ootuse põhimõtet ja võimu on kuritarvitatud, kuna kontrollikoda analüüsis võimalust kaevata S Euroopa Kohtusse alles üks aasta ja üks päev pärast seda, kui väline uurija oli esitanud oma ettekande.