ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Neid kaalutlusi silmas pidades otsustas Hovrätten för Nedre Norrland menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] määruse […] nr 44/2001 […] artikli 5 punkte 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et nad kujutavad endast kahju hüvitamise hagide osas ammendavat erandit artiklis 2 sätestatud üldreeglist? 2. Kas määruse [44/2001] artikli 5 punktis 3 kasutatud mõistet „lepinguväline kahju” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab võlausaldaja hagi äriühingu juhatuse liikme vastu, kui hagiga nõutakse, et juhatuse liige vastutaks kõnealuse äriühingu võlgade eest, kuna juhatuse liige ei ole võtnud õigusaktides sätestatud meetmeid äriühingu finantsseisundi kontrollimiseks ning on selle asemel jätkanud äriühingu tegevust, mistõttu on äriühingu võlgnevus veelgi suurenenud? 3. Kas määruse [nr 44/2001] artikli 5 punktis 3 kasutatud mõistet „lepinguväline kahju” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab võlausaldaja hagi äriühingu aktsionäri vastu, kui hagiga nõutakse, et aktsionär vastutaks kõnealuse äriühingu võlgade eest, kuna aktsionär jätkab äriühingu tegevust hoolimata asjaolust, et äriühing on alakapitaliseeritud ning kohustatud alustama likvideerimismenetlust? 4. Kas määruse [nr 44/2001] artikli 5 punktis 3 kasutatud mõistet „lepinguväline kahju” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab võlausaldaja hagi äriühingu aktsionäri vastu, kes on võtnud endale kohustuse tasuda äriühingu võlad? 5. Kui vastus [teisele küsimusele] on jaatav, siis kas võimaliku kahju tekkimise kohaks tuleb pidada Madalmaid või Rootsit, kui juhatuse liikme elukoht on Madalmaades ning juhatuse kohustuste rikkumised puudutavad Rootsi äriühingut? 6. Kui vastus [kolmandale või neljandale küsimusele] on jaatav, siis kas võimaliku kahju tekkimise kohaks tuleb pidada Madalmaid või Rootsit, kui aktsionäri elukoht on Madalmaades ning tegemist on Rootsi äriühinguga? 7. Kui määruse [nr 44/2001] artikli 5 punktid 1 ja 3 on kohaldatavad mõnes eelkirjeldatud olukorras, siis kas nende sätete kohaldamise seisukohalt on tähtsust asjaolul, et algne võlausaldaja on loovutanud nõude kolmandale isikule?”
19

Neil asjaoludel otsustas Corte d’appello di Roma menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1 Kas [määruse nr 1291/2000] artiklit 35 tuleb tõlgendada nii, et seal sätestatud sanktsiooni ‐ mis seisneb selles, et jäetakse tervenisti tagastamata tagatis, mille on andnud ühenduse ettevõtjad, kes on saanud impordi-/ekspordilitsentsi seoses tootega, mida reguleerib teraviljaturu ühine korraldus ‐ peamine eesmärk on hoida ära olukorda, kus need ettevõtjad jätaksid täitmata oma peamise kohustuse (nagu vastavas litsentsis viidatud teravilja tegelik importimine või eksportimine), mida neil tuleb täita, pidades silmas tehingut, mille jaoks nad litsentsi said ning tagatise andsid? 2. Kas [määruse nr 1291/2000] artikli 35 lõike 4 sätteid tuleb selles osas, milles need sätestavad impordilitsentsi väljaandmisel antud tagatise vabastamise tingimused ja eeskirjad, tõlgendada nii, et sekundaarse kohustuse täitmatajätmisel, mis seisneb konkreetsel juhul impordi nõuetekohase toimumise tõendi hilinenud esitamises (ning sellest tulenevas tagatise vabastamise taotluse hilinenud esitamises), tuleb kohaldatava sanktsiooni summa määrata kindlaks, olenemata konkreetse tagatise summast, mis tuleks asjaomase imporditehinguga seotud peamise kohustuse täitmata jätmisel tervenisti tagastamata jätta, kuna konkreetsel juhul tuleb see summa kindlaks määrata hoopis lähtuvalt normaalsest tagatise summast, mida kohaldatakse üldiselt sama laadi toodete impordi suhtes, mis on toimunud asjassepuutuval perioodil? 3. Kas [määruse nr 1291/2000] artikli 35 lõike 4 punkti c seda osa, kus on sätestatud, et „kui antud toote kohta on olemas erinevaid tagatismäärasid sisaldavad litsentsid või sertifikaadid, kasutatakse kaotatava summa arvutamiseks impordi või ekspordi suhtes kohaldatavat madalaimat määra”, tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui ühenduse ettevõtja on teravilja nõuetekohaselt importinud, kuid ei ole kinni pidanud tähtajast, mis on ette nähtud tõendite esitamiseks selle kohta, et import Euroopa Ühendusse toimus, tuleb kohaldada sanktsiooni, mille summa arvutatakse lähtuvalt väikseimast selle toote importimise perioodil kehtinud tagatisest, olenemata konkreetsetest tollimaksuga seotud tingimustest (nagu väidab Martini), või üksnes nende konkreetsete tollimaksutingimuste esinemise korral (nagu väidab Itaalia riik)?”
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2010. aasta direktiivi 2010/13/EL audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta (audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv) artikli 4 lõiget 1 ning võrdse kohtlemise põhimõtet ja ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus selline siseriiklik säte, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega tasu eest levitatava teleringhäälingu organisatsioonidele kehtestatakse telereklaami edastamiseks lühem aeg kui tasuta levitatava teleringhäälingu organisatsioonidele, tingimusel et on järgitud proportsionaalsuse põhimõtet, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
13

Rechtbank van Koophandel te Brussel leidis esimese astme kohtuna 13. aprilli 2011. aasta otsuses, et vaidlusalune pakkumine on tõepoolest seotud pakkumine 6. aprilli 2010. aasta seaduse artikli 2 punkti 27 tähenduses ning et see on suunatud uute autode võimalikele ostjatele. Kohus otsustas, et tegemist on keelatud seotud pakkumisega selle seaduse artikli 72 § 1 tähenduses ja et see pakkumine on toiming, mis rikub ausaid kaubandustavasid ning on seega sama seaduse artikli 95 kohaselt keelatud.
5

Määruse nr 3665/87 artikkel 5 sätestas: „1. Diferentseeritud või diferentseerimata toetuse maksmise tingimuseks on see, et lisaks ühenduse tolliterritooriumilt väljaviimisele on tooted, välja arvatud juhul, kui need on transportimisel vääramatu jõu tõttu hävinud, imporditud kolmandasse riiki ja võimaluse korral konkreetsesse kolmandasse riiki 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päevast: […] 3. Kui toode on pärast ühenduse tolliterritooriumilt väljaviimist transportimisel vääramatu jõu tõttu hävinud, — makstakse diferentseeritud toetuse puhul välja vastavalt artiklile 20 kindlaks määratud toetuse osa, — makstakse diferentseerimata toetuse puhul välja kogu toetus.” [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
2.

Määruse nr 1924/2006, muudetud määrusega nr 116/2010, artikli 28 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et toidu pakendil olevat kaubanduslikku teadaannet võib käsitada kaubamärgi või marginimetusena selle sätte tähenduses, tingimusel et see on kohaldatavate õigusaktide alusel niisuguse kaubamärgi või marginimetusena kaitstud. Siseriiklikul kohtul tuleb kõiki tema lahendatava kohtuasja faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvesse võttes kontrollida, kas niisugune teadaanne on tõesti selliselt kaitstud kaubamärk või marginimetus.
1.

Sellised maksusätted, nagu on arutusel põhikohtuasjas, võivad vastata valikulisuse tingimusele, mis on ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses mõiste „riigiabi” tunnus, kui peaks tuvastatama, et võrdlusalus, st „tavapärane” süsteem seisneb kahjumi mahaarvamise keelus 30. detsembri 1992. aasta tulumaksuseaduse nr 1535/1992 (Tuloverolaki) § 122 esimeses lõigus sätestatud omaniku vahetumise juhtudel ning sama paragrahvi kolmandas lõigus ette nähtud loasüsteem on selle suhtes erand. Sätted võivad olla põhjendatud selle süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega, mille osaks need on, ent niisugune põhjendus välistab, et pädeval siseriiklikul ametiasutusel võiks kahjumi mahaarvamise keelust erandit tegeva loa andmisel olla kaalutlusõigus, mis lubab loa andmise otsuseid vabalt põhistada maksusüsteemile võõrastele kriteeriumidele tuginedes. Sellegipoolest ei ole Euroopa Kohtul piisavalt teavet nende liigituste kohta lõpliku seisukoha andmiseks.
—

direktiivi 2006/123 artikli 2 lõike 2 punkti f tuleb tõlgendada nii, et tervishoiuteenuste väljajätmine selle direktiivi kohaldamisalast hõlmab mis tahes teenuseid, mille eesmärk on hinnata, säilitada või taastada patsientide terviseseisundit, tingimusel et neid teenuseid osutavad asjaomase liikmesriigi õigusaktide alusel tunnustatud spetsialistid ning olenemata sellest, kuidas neid teenuseid korraldatakse ja rahastatakse ning kas neid osutavad avalikud või eratervishoiuasutused. Siseriikliku kohtu ülesandeks on kindlaks teha, kas päevase vastuvõtu keskused ja öise vastuvõtu keskused jäävad nende teenuste laadi tõttu, mida tervishoiutöötajad seal osutavad ja asjaolu tõttu, et need teenused moodustavad põhilise osa asjaomaste keskuste osutavatest teenustest, selle direktiivi kohaldamisalast välja;
35

Mis puutub Prantsuse valitsuse argumenti, et Euroopa Kohus peaks arvesse võtma tolliseadustiku artikli 233 punkti c, siis tuleb rõhutada, et kohtuistungil tõdesid Harry Winston ja Euroopa Komisjon põhjendatult, et see säte kohaldub vaid kaubale, mis on deklareeritud tollimaksu tasumist nõudvale tolliprotseduurile, ning kuna tolliladustamisprotseduur on peatamismenetlus, ei ole nimetatud tingimus täidetud. Seega ei ole käesoleval juhul tarvis vaadelda tollivõla lõppemise võimalust, mis on ette nähtud tolliseadustiku artikli 233 punktis c.
34

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui lepingu sõlminud ja vastukaebuse esitanud edukas pakkuja esitab riigihanke vaidlustusmenetluses vastuvõetamatuse vastuväite, mis tugineb sellele, et kaebuse esitanud pakkujal puudus õigus kaebust esitada, kuna hankija oleks pidanud tema esitatud pakkumuse tagasi lükkama, sest see ei vastanud hankedokumentides esitatud tehnilistele kirjeldustele, siis on nimetatud sättega vastuolus see, kui põhikaebus tunnistatakse vastuvõetamatuse vastuväite eelneva kontrollimise tulemusel vastuvõetamatuks, ilma et lahendataks küsimust nii lepingu sõlminud eduka pakkuja pakkumuse kui ka põhikaebuse esitanud pakkuja pakkumuse vastavuse kohta nimetatud tehnilistele kirjeldustele.
49

Eeltoodust tulenevalt tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artikleid 45 ja 48 peab tõlgendama nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda oma kodanikel, kes töötavad sellises rahvusvahelises organisatsioonis nagu Euroopa Patendiamet, mis asub teise liikmesriigi territooriumil, kanda selle organisatsiooni sotsiaalkindlustusskeemi kapitali, mis vastab oma päritoluliikmesriigis eelnevalt omandatud pensioniõigustele, kuna see liikmesriik ja rahvusvaheline organisatsioon ei ole omavahel sõlminud kokkulepet, milles oleks sellise ülekandmise võimalus ette nähtud. Seevastu juhul, kui ühes liikmesriigis eelnevalt omandatud pensioniõigustele vastava kapitali teise liikmesriigi uue tööandja pensioniskeemi ülekandmise süsteemi ei saa kohaldada, peab ELTL artiklit 45 tõlgendama nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda vanaduspensioni saamise õiguse omandamiseks võtta arvesse liidu kodaniku töötamisperioode, mis on tal täitunud sellises rahvusvahelises organisatsioonis nagu Euroopa Patendiamet, mis asub teise liikmesriigi territooriumil.
3

Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas (ettevõtte tulumaksu seadustik) sätestab 3. juuli 2001. aasta dekreetseadusest nr 198/2001 (muudetud 30. detsembri 2005. aasta seadusega nr 60-A/2005) tuleneva redaktsiooni (edaspidi „CIRC”) artiklis 61 „Alakapitaliseeritus” järgmist: „1. Kui maksukohustuslasel on ülemäära suur võlg sellise üksuse ees, mis ei asu Portugali territooriumil ega mõnes muus liidu liikmesriigis ja millega tal on artikli 58 lõikes 4 antud määratlusele (koos vajalike kohandustega) vastavad erisuhted, siis intressid, mis on seotud ülemääraseks peetava osaga, ei ole maksustatava kasumi kindlaksmääramisel mahaarvatavad. 2. Olukorda käsitatakse erisuhtena, kui maksukohustuslasel on võlg sellise kolmanda isiku ees, kes ei asu Portugali territooriumil ega muus liidu liikmesriigis, juhul kui tagatise või garantii on andnud üks artikli 58 lõikes 4 viidatud üksustest. 3. Ülemäära suure võlaga on tegemist juhul, kui igale lõigetes 1 ja 2 viidatud üksusele võlgnetav summa on maksustamisperioodi mis tahes ajahetkel suurem kui selle osaluse, mis üksusel on maksukohustuslase omakapitalis, kahekordne suurus. 4. Võlakoormuse arvutamiseks võetakse arvesse kõiki laene, nii rahalisi kui mitterahalisi, olenemata kokku lepitud tasu liigist, mille on andnud üksus, kellega maksukohustuslasel on erisuhted, sealhulgas kaubandustehingutest tulenevad laenud, kui nende sissenõutavaks muutumise kuupäevast on möödunud rohkem kui kuus kuud. 5. Omakapitali arvutamiseks lisatakse märgitud ja sisse makstud aktsiakapital muudele bilansiridadele, mis on kehtivate raamatupidamiseeskirjade kohaselt sellisena määratletud, välja arvatud need read, mis kajastavad võimalikku või realiseerimata kapitalikasumit ja -kahjumit, eeskätt sellist kapitalikasumit ja -kahjumit, mis tuleneb ümberhindamistest, mida maksuõigusnormide kohaselt ei ole lubatud teha, või kapitaliosaluse meetodi kohaldamisest. 6. Välja arvatud juhul, kui võlgu ollakse üksusele, mis asub riigis, territooriumil või piirkonnas, kus kehtib tunduvalt soodsam maksustamiskord ja mis on kantud riigi- ja rahandusministri määrusega heaks kiidetud loetellu, ei kohaldata lõike 1 sätteid, kui maksukohustuslane olukorras, kus lõikes 3 märgitud koefitsient on ületatud, tõendab – võttes arvesse tegevuse liiki, valdkonda, millesse see tegevus kuulub, tegevuse ulatust ja muid asjassepuutuvaid kriteeriume ning arvestades sellise tehingu riskiprofiili, mis ei eelda nende üksuste kaasatust, kellega tal on erisuhted –, et tal oleks võinud tekkida sama võlatase analoogsetel tingimustel sõltumatu üksusega. 7. Lõikes 6 märgitud tõendite hulgas peavad olema artiklis 121 viidatud maksudokumendid.”
78

Samuti on oluline märkida, et direktiivi 2001/77 artikli 2 punktis b loetletud erinevad biomassi kategooriad hõlmavad eelkõige erinevat liiki jäätmeid. Sellega seoses on direktiivi 2001/77 põhjenduses 8 lisaks rõhutatud, et liikmesriikide poolt taastuvatele energiaallikatele antav abi peaks olema kooskõlas liidu muude eesmärkidega, eelkõige jäätmetöötluse hierarhiaga. Samas on aga näiteks selge, et sellest hierarhiast lähtuvalt – nagu seda on viimati täpsustatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid (ELT L 312, lk 3), artikliga 4 – ei ole sellised ained, nagu tööstus- ja olmejäätmete bioloogiliselt lagunev fraktsioon, mis on sisuliselt mõeldud kõrvaldamiseks või energia taaskasutamiseks, eelkõige koostootmise teel, võrreldavad puiduga, mida on võimalik toorainena kasutada, ega puidujäätmetega, mida saab kordus- või taaskasutada vastavates tööstusharudes, kus sellekohast kasutust võib nimetatud hierarhiast lähtuvalt eelistada energia taaskasutamisele.
29

Mis puutub täpsemalt määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 4 sõnastatud kahe kohtuotsuse vastuolulisuse tõttu täidetavaks tunnistamata jätmise põhjendusse, mida tuleb tõlgendada selle määruse artiklis 32 toodud mõiste „otsus” valguses, siis ilmneb, et nii nagu on märkinud ka kohtujurist oma ettepanku punktis 42, tuleb kõnealust artikli 34 punkti 4 mõista selles tähenduses, et „[liikmesriigi kohtu] otsust ei tunnustata, kui […] see on vastuolus varem teises liikmesriigis või kolmandas riigis tehtud otsusega”.
38

Prantsuse Vabariik leiab, et Üldkohtu antud kvalifikatsioon on vastuolus direktiivi 93/37 artikli 2 lõike 1 sõnastusega ja samuti liidu seadusandja tahtega piirata „toetuse” mõistet nii, et see hõlmaks vaid toetusi positiivses tähenduses. Esiteks heidab ta Üldkohtule ette, et see on kaugenenud antud mõiste tavalisest määratlusest, mille on sõnastanud Euroopa Kohus riigiabi valdkonnas. Kui vaidlusaluses direktiivis pole täpsustatud vastupidi, tuleb mõistet defineerida nii, nagu on mõiste „toetus” puhul tavaks selleks, et järgida õiguskindluse põhimõtet. Teiseks väidab ta, et tema tõlgendust toetab asjaolu, et sätte lõplik sõnastus erineb mitmest ettepanekust direktiivi ettevalmistavates materjalides, milles kasutati mõiste „annavad toetust” asemel mõistet „rahastavad”. Kolmandaks leiab Prantsuse Vabariik, et vajadus tagada sätte kasulik mõju, millele viitas Üldkohus, ei saa tähendada seda, et sättele antakse niisugune funktsionaalne tähendus, mis läheb kaugemale sätte sõnastusest.
43

Küsimuste 2–4 sõnastusest nähtub, et need on esitatud vaid juhuks, kui esimesele küsimusele antavast vastusest peaks selguma, et selline teenuste osutamine, nagu on kirjeldatud esimeses küsimuses, ei kuulu tasu eest osutatavate teenuste kohaldamisalasse käibemaksudirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti c mõttes.
80

Kõike eelnevat arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et liidu õigust ja eeskätt direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b, artikli 8 lõikes 4 ja artikli 24 lõigetes 1 ja 2 sätestatut tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis välistavad – isegi esimesele kolmele kuule elamisele järgnevat ajavahemikku puudutavas – igal juhul ja automaatselt sellise hüvitise nagu ASVG § 292 lõikes 1 ette nähtud kompensatoorse lisatoetuse maksmise majanduslikult mitteaktiivsele teise liikmesriigi kodanikule põhjendusel, et ehkki talle on väljastatud registreerimistunnistus, ei vasta see kodanik esimese riigi territooriumil kauem kui kolm kuud seaduslikult elamise õiguse olemasolu tingimustele, sest sellise elamisõiguse olemasolu on seatud sõltuvusse nõudest, et sellel kodanikul on piisavalt vahendeid, et mitte taotleda asjaomast hüvitist.
32

Dashiqiao vaidleb vastu Üldkohtu järeldusele, mis on toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 ning mille kohaselt on nõukogu tõendanud, et asjaolud olid kahe uurimise vahel muutunud ja et see muutus õigustas esialgses uurimises rakendatud kohandamisest loobumist. Ta leiab, et see järeldus on ilmselgelt vale, niivõrd kui nõukogu viidatud asjaolude muutumine, mis on kokku võetud sama otsuse punktis 63, ei võimalda mingilgi moel järeldada, et see erinevus muutis esialgses uurimises kasutatud meetodi kohaldamise võimatuks. Nimelt väidab Dashiqiao, nagu ta mainis ka oma esimese väite toetuseks esitatud argumentatsioonis, et selle asjaolu ainuke tagajärg, et Hiina tegelikult nõutav ekspordikäibemaks oli esialgse uurimise ja läbivaatamismenetluse vahel muutunud 4%‑lt 17%‑le, on see, et kohaldades artikli 2 lõike 10 punkti k kohandataks ekspordihinda 4% asemel 17%. Erinevust käibemaksu tagastuse määrades oleks seega saanud täielikult arvestada esialgses uurimises kasutatud võrdlusmeetodit kasutades. Lisaks leiab ta, et selline lähenemisviis ei ole kooskõlas nõudega, et asjaolude muutumisega seotud erandit, mis on nimetatud kõnealuse otsuse punktis 54, tuleb tõlgendada kitsalt.
29

Samuti annavad eelkõige määruse nr 1346/2000 põhjenduse 30 ingliskeelne (In order to protect such persons who make a payment to the debtor), saksakeelne (Zum Schutz solcher Personen, die […] eine Zahlung an den Schuldner leisten) ja rootsikeelne (För att skydda sådana personer som infriar en skuld hos gäldenären) versioon tunnistust sellest, et selle määruse artikli 24 lõikes 1 on peetud silmas eeskätt olukorda, kus pankrotivõlgnikule tehakse „väljamakse”.
16

Töötajate põhimääruse artikli 48 lõige 4 näeb ette: „Sünnituse korral peatatakse tööleping katkematu 16‑nädalase ajavahemiku jooksul, mida võib mitmike sünni korral pikendada alates teisest lapsest kahe nädala võrra lapse kohta. Lepingu peatamise ajavahemiku võib huvitatud isiku äranägemisel osadeks jagada, tingimusel, et kuus nädalat kasutatakse ära vahetult pärast sünnitust. Ema surma korral võib teine vanem kasutada töölepingut peatamise kogu või – vastavalt asjaoludele – järelejäänud aja. Eelnevast sõltumatult ja ilma et see mõjutaks asjaolu, et ema on kohustuslikult puhkusel sünnitusele vahetult järgneva kuue nädala jooksul, võib ema juhul, kui lapse mõlemad vanemad töötavad, otsustada rasedus‑ ja sünnituspuhkuse algamise hetkel, et teatud kindlaksmääratud ning katkematu osa sünnitusele järgnevast puhkusest läheb üle teisele vanemale, kes võib sel moel olla puhkusel kas samaaegselt emaga või pärast ema puhkust; eelnevat ei kohaldata juhul, kui ema tööle naasmine ohustab tööle naasmise hetke seisuga ema tervist. [...] Kuni 6‑aastaste alaealiste lapsendamise ja kasuperre võtmise korral, olgu see siis lapsendamisele eelnevalt või alaliselt, on lepingu peatamise ajavahemik katkematult 16 nädalat ja seda pikendatakse mitme lapse korraga lapsendamise või kasuperre võtmise korral 2 nädala võrra iga esimesele lapsele järgneva lapse eest. See peatamise ajavahemik algab vastavalt töötaja valikule kas lapsendamise kohta tehtud kohtuotsuse või ajutiselt või alaliselt kasuperre määramise haldus‑ või kohtuotsuse tegemise kuupäevast. Leping peatatakse samuti 16 nädala jooksul üle 6‑aastaste alaealiste lapsendamise või kasuperre võtmise korral, kui tegemist on puudega lapsega või kui lapse sotsiaalsel ja perekonda sissesulandumisel esinevad lapse isikuga seonduvatest asjaoludest või tema kogemusest tulenevalt või ka seetõttu, et laps pärineb välisriigist, erilised raskused, mille olemasolu on nõuetekohaselt tuvastanud pädevad sotsiaalasutused. Juhul kui mõlemad vanemad töötavad, jagatakse töölepingu peatamise aeg nende vahel vastavalt nendevahelisele kokkuleppele ning nad võivad sellist puhkust kasutada kas üheaegselt või üksteise järel tingimusel, et puhkus on katkematu ning vastab esitatud tingimustele. Puhkuste üheaegse kasutamise korral ei tohi puhkuste kogukestus ületada eelnevates lõikudes ette nähtud 16 nädalat või kestust, mis on ette nähtud mitmike sünni, lapsendamise või kasuperre võtmise puhul. Käesolevas artiklis ettenähtud puhkuse võib võtta kas täis‑ või poole ajaga vastavalt eelnevale kokkuleppele tööandja ning asjaomaste töötajate vahel ning tingimustel, mis määratakse kindlaks määrusega. [...]”
33

Lapsehoolduspuhkuse hüvitis on samuti perehüvitis, kuna seda antakse igale töölepingu sõlminud lapsevanemale, kui tal sünnib või ta adopteerib ühe või mitu last, keda see hüvitist saav lapsevanem peab kogu lapsehoolduspuhkuse jooksul enda juures hooldama ja kasvatama. Selle otsene eesmärk ja peamine tagajärg on perekonna väljaminekute katmine. Nimelt on see mõeldud selleks, et võimaldada ühel vanemal pühenduda väikese lapse kasvatamisele, ning on kavandatud täpsemalt tasuna lapse kasvatamise eest, mis aitab katta muud lapse hoiu ja haridusega seotud kulutused ning võib leevendada täistööajaga töökohal saadavast sissetulekust loobumisega kaasnevaid finantsraskusi. Lõpuks rõhutab ka CNPF‑i valimine makseasutuseks seda, et nimetatud hüvitis on oma laadilt perehüvitis.
29

See sama kohus on seisukohal, et võttes arvesse põhiõpet ning asjaolu, et need hambaarstiks õppijad, kes on residentuuri vastu võetud, saavad selles meditsiinivaldkonnas täiendkoolituse, siis ei ole CNOM‑il alust väita, et seadusandja tegi ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et hambaarstiks õppijad võivad residentuuri jooksul omandada meditsiinialaseid teadmisi, mis on vajalikud nende toimingute tegemiseks, milleks neid on koolitatud.
56

Eespool esitatud kaalutlusi arvestades tuleb neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2008/115 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik näeb ette, et lahkumiskorralduse või väljasaatmismeetme alusel, millest direktiivi ülevõtmiseks ette nähtud kuupäeva ja selle tegeliku ülevõtmise kuupäeva vahelisel ajavahemikul oli möödunud viis või rohkem aastat, võib hiljem uuesti määrata kriminaalkaristuse, kui see meede põhines süüdimõistval kohtuotsusel nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses ning kui see liikmesriik on kasutanud selles sättes ette nähtud võimalust.