ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/37

Euroopa Ühenduste Komisjoni 29. novembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (suurkoda) 12. septembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-36/04: Association de la presse internationale ASBL versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-532/07 P)

(2008/C 22/66)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: C. Docksey ja P. Aalto)

Teised menetluspooled: Association de la presse internationale ASBL (API)

Apellandi nõuded

— Tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles tühistati komisjoni otsus, millega keelduti avalikustamast API taotletud dokumente ning alates kohtuistungi toimimise kuupäevast kõik liikmesriigi kohustuste rikkumist käsitlevate menetluste tagamise toimingud;

— teha käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevas kohtuasjas lõplik otsus;

— mõista kõik kohtukulud välja kohtuasja T-36/04 apellandilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta tõlgendas kohtumenetlusi käsitlevat erandit leides, et selle tagajärjeks on see, et institutsioonid peavad käsitlema taotlust kirjalikele seisukohtadele kohtuasjades, milles ei käsitleta liikmesriigi kohustuste rikkumisi, kohtuistungi toimumise kuupäevast alates ükshaaval. Selles osas väidab komisjon, et Esimese Astme Kohtu järeldused on vastuolus kohtu põhjendustega, milles Esimese Astme Kohus jättis arvesse võtmata hea õigusemõistmise huvisid või teiste menetluses nimetatud isikute huvisid, ja et Esimese Astme Kohus võttis ainult arvesse ühe poole õigusi ja kohustusi. Kuigi institutsioonide poolt kohtutele esitatud dokumendid ei ole määruse nr 1049/2001 (1) kohaldamisalast välja jäetud, ei leia Esimese Astme Kohtu seisukoht ei ühenduse õigusest ega Euroopa Kohtu praktikast tulenevat alust.

Teiseks rikkus Esimese Astme Kohus õigusnormi tõlgendades uurimist käsitlevat erandit leides, et komisjon peab käsitlema juurdepääsutaotlusi kirjalikele seisukohtadele EÜ artikli 266 kohastes liikmesriigi kohustuste rikkumisi käsitlevates menetlustes ükshaaval alates kohtuotsuse tegemise kuupäevast, sh toiminguid, milles suhtes on tehtud otsus, kuid mida ei ole veel teostatud, mis seega vähendavad komisjoni kui asutamislepingute täitmise järelevalveasutuse võimalusi tagada liikmesriikidele ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmine.

Kolmandaks on Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnormi tõlgendades kohtumenetlusi käsitlevat erandit leides et institutsioonid peavad käsitlema juurdepääsutaotlusi nende institutsioonide kirjalikele seisukohtadele ükshaaval kohtuasjade puhul, milles on tehtud otsus, kuid mis on edasi kaevatud, mis seega vähendab nende institutsioonide võimalusi kaitsta nende huve ühenduse kohtutes ja vähendab komisjoni kui asutamislepingute täitmise järelevalveasutuse võimalusi ühenduse õiguse kohaldamisel.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).
1.

esiteks tõlgendas Esimese Astme Kohus vääralt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teist taanet (kohtumenetlusi käsitlev erand), kui ta leidis, et komisjon ei ole kohustatud hindama konkreetselt seda, kas avalikustada oma kirjalikud seisukohad enne kohtuistungit. Selline tõlgendus on: (i) vastuolus kohtumenetlusi käsitleva erandi tõlgendamise suhtes väljakujunenud põhimõtetega, mida selles kohtuotsuses ülejäänud osas tunnustatakse; (ii) tugineb eeldusel, et komisjonil on õigus kaitsta oma huve „igasuguste väliste mõjutuste eest”, mida komisjonil ei ole; (iii) viide „protsessuaalse võrdsuse põhimõttele” tugineb ilmselgelt vääradel õiguslikel argumentidel; (iv) jätab ekslikult tähelepanuta teiste kohtupidamise reeglite tähenduse, mis annavad juurdepääsuõiguse dokumentidele enne kohtuistungit ja (v) tugineb valesti vajadusele kaitsta ühenduse kohtute kinnisteks tunnistatud menetluste kasulikku mõju;
3.

Kas assotsiatsioonilepingu artiklit 9 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi niisuguse õigusnormi nagu TW artikli 4a kohaldamine, mis viib kaudse diskrimineerimiseni kodakondsuse alusel, — esiteks seetõttu, et isikute hulgas, kellel ei ole (enam) õigust täiendavale hüvitisele, kuna nad ei ela enam Madalmaades, on rohkem kui Madalmaade kodanikke muude riikide kodanikke, sealhulgas suur rühm Türgi kodanikke; — teiseks seetõttu, et täiendavate hüvitiste maksmine Türgis elavatele Türgi kodanikele on lõpetatud alates 1. juulist 2003, samas kui EL territooriumil elavatele EL liikmesriigi ja kolmanda riigi kodanikele lõpetatakse täiendavate hüvitiste maksmine (järk-järgult) alles alates 1. jaanuarist 2007?
1.

Kas nõukogu 23. juuli 1990. aasta direktiivi 90/435/EMÜ eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta (1), eeskätt aga selle direktiivi artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil ei ole lubatud maksust vabastada väljamakstud kasumit, mille selle riigi äriühing sai tütarettevõtjalt teisest liikmesriigist muul viisil kui seoses tütarettevõtja likvideerimisega, arvates kõigepealt makstud kasumi täielikult maksubaasi hulka, et seda siis maksubaasist 95 % ulatuses maha arvata, kuid piirdudes mahaarvamisel siiski kasumiga, mis on saadud maksustamisperioodil, mil maksti välja kasum (pärast seaduses loetletud teatavate summade mahaarvamist) (WIB 1992 artikli 205 lõige 2 koostoimes KB/WIB 1992 artikliga 77), mille tõttu ei teki ülekantavat kahju, kui maksustamisperioodi kasum on väiksem kui väljamakstud kasumi summa?
1.

Kas nõukogu 11. aprilli 1967. aasta esimese direktiivi kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta (67/227/EMÜ) (1) artikli 2 lõiked 1 ja 2 koostoimes nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (77/388/EMÜ) (2) artikli 2, artikli 10 lõike 1 punkti a ja artikli 10 lõikega 2 välistavad võimaluse kohustada käibemaksukohustuslast tasuma täiendavat maksu 11. märtsi 2004. aasta kaupade ja teenuste maksu seaduse (Ustawa o Podatku od Towarów i Usług […]) artikli 109 lõigete 5 ja 6 tähenduses, kui tuvastatakse, et käibemaksukohustuslane on esitatud maksudeklaratsioonis märkinud enammakstud käibemaksuna või tagastatava sisendkäibemaksuna summa, mis on suurem kui talle tasumisele kuuluv summa?
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/34

Eelotsusetaotlus, mille esitas High Court of Justice (Chancery Division) 22. novembril 2007 — Afton Chemical Limited versus The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Kohtuasi C-517/07)

(2008/C 22/61)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division).

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Afton Chemical Limited.

Vastustaja: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs.

Eelotsuse küsimused

1. Kas kõnelused kütuselisandid, mis ei ole mõeldud mootorikütusena kasutamiseks ja mida ei müüda ega kasutata mootorikütusena, vaid mida lisatakse mootorikütusesse muul otstarbel kui sõiduki kütuseks, kuuluvad direktiivi 92/81/EÜ (1) artikli 2 lõike 3 alusel maksustamisele?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas sellised kütuselisandid kuuluvad direktiivi 92/81/EÜ artikli 8 lõikes 1 ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisalasse?

3. Kas kõnelused kütuselisandid, mis ei ole mõeldud mootorikütusena kasutamiseks ja mida ei müüda ega kasutata mootorikütusena, vaid mida lisatakse mootorikütusesse muul otstarbel kui sõiduki kütuseks, kuuluvad direktiivi 2003/96/EÜ (2) artikli 2 lõike 3 teise lõigu alusel maksustamisele?

4. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas sellised kütuselisandid on direktiivi 2003/96/EÜ artikli 4 punkti b esimese taande alusel selle direktiivi kohaldamisalast välistatud?

5 Kas Ühendkuningriigis kehtestatud kõnealuste kütuselisandite maks on vastuolus ühenduse õigusega ja eelkõige direktiivi 92/12/EMÜ (3) artikliga 3?

(1) EÜT L 316, lk 12.

(2) ELT L 283, lk 51; ELT eriväljanne 09/01, lk 405.

(3) EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 6 lõike 2 kohaldamine teenustele ja kaupadele, mis ei ole kapitalikaubad, toob kaasa selle, et käibemaks nõutakse sisse ühekordselt maksustamisperioodil, mil käibemaks nende teenuste ja kaupade eest maha arvati, või peab maksu sissenõudmine toimuma ka järgnevatel perioodidel? Kui on tegemist viimase variandiga, siis kuidas tuleb määrata maksustatav summa nende kaupade ja teenuste puhul, mida käibemaksukohustuslane raamatupidamises maha ei kanna?
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/25

Eelotsusetaotlus, mille esitas Amtsgericht Lahr (Saksamaa) 5. novembril 2007 — Pia Messner versus Firma Stefan Krüger

(Kohtuasi C-489/07)

(2008/C 22/48)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Lahr

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Pia Messner

Kostja: Stefan Krüger, SFK Laptophandel

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiivi 97/7/EÜ tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral (1) artikli 6 lõiget 2 koosmõjus lõike 1 teise lausega tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik seadus, mis sätestab, et müüja võib nõuda väärtuse vähenemise hüvitamist tarbekauba kasutamise eest, kui tarbija taganeb lepingust ettenähtud tähtaja jooksul?

(1) EÜT L 144, lk 19; ELT eriväljaanne 15/03, lk 319.
3.

a) Kui otsustatakse, et lapse alaline elukoht ei ole teisena mainitud liikmesriigis, siis millistel tingimustel võib määruse artikli 20 lõike 1 alusel kõnealuses liikmesriigis rakendada edasilükkamatut kaitsemeedet (perekonnast eraldamine)? b) Kas määruse artikli 20 lõikes 1 viidatud kaitsemeede on üksnes selline meede, mida võib rakendada siseriikliku õiguse alusel ja kas siseriikliku õiguse sätted selle meetme kohta on kõnealuse artikli kohaldamisel siduvad? c) Kas pärast kaitsemeetme võtmist tuleb asi omal algatusel üle anda pädeva liikmesriigi kohtule?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/19

Akzo Nobel Chemicals Ltd ja Akcros Chemicals Ltd 8. detsembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (esimene koda) 17. septembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-253/03: Akzo Nobel Chemicals Ltd ja Akcros Chemicals Ltd versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-550/07 P)

(2008/C 37/28)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Akzo Nobel Chemicals Ltd ja Akcros Chemicals Ltd (esindajad: advokaadid C. Swaak, M. Mollica ja M. van der Woude)

Teised menetluspooled: Euroopa Ühenduste Komisjon, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Esimese Astme Kohtu 17. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-253/03 selles osas, millega on jäetud rahuldamata advokaadi ja tema kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse kaitse taotlus Akzo Nobeli ettevõtte juristiga toimunud teabevahetuse osas;

— tühistada 8. mai 2003. aasta rahuldamata jätmise otsus selles osas, millega keelduti tagastamast Akzo Nobeli ettevõtte juristiga peetud elektroonilist kirjavahetust (osa B-kategooria dokumente);

— mõista komisjonilt välja käesoleva apellatsioonimenetluse ja Esimese Astme Kohtu menetluse kohtukulud selles osas, mis puudutab käesolevas apellatsioonkaebuses tõstatatud väidet.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et selle nõude tagasilükkamisega rikkus Esimese Astme Kohus ühenduse õigust. Apellandid kinnitavad eelkõige, et kuna Esimese Astme Kohus järgis täpselt kohtuotsuse AM&S Europe vs. komisjon (1) teatud lõikudes sisalduvat osalist ja sõnasõnalist tõlgendust, siis ta:

1) tõlgendas vääralt advokaadi ja tema kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse kaitse põhimõtet, nagu seda on selgitatud kohtuotsuses AM&S, rikkudes sellega võrdsuse põhimõtet (B osa);

2) teise võimalusena, keeldudes advokaadi ja tema kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse kaitse põhimõtte uudsest tõlgendamisest õigusmaastikul toimunud olulistest arengutest lähtudes, rikkus kaitseõiguse tagamise ja õiguskindluse üldpõhimõtteid; ja

3) kolmanda võimalusena rikkus EÜ artiklit 5 (volituste andmise põhimõte) ja siseriikliku menetluse autonoomia põhimõtet (D osa).

(1) Kohtuasi 155/79, EKL 1982, lk 1575.
3)

Juhul kui määrus nr 2790/99 on kohaldatav osas, kus selle artikli 5 sätestatakse, et „[v]iie aasta pikkust ajalist piirangut ei kohaldata […] juhul, kui ostja müüb [lepingujärgseid] kaupu või teenuseid ruumides või territooriumil, mis kuuluvad tarnijale või mida tarnija üürib kolmandatelt isikutelt, kes ei ole ostjaga seotud, ja kui konkurentsikeelukohustuse kestus ei ole pikem, kui see aeg, mille jooksul ostja kõnealuseid ruume või territooriumi kasutab”, siis kas see erand hõlmab sellist olukorda nagu käesolevas kohtuasjas, kus 27. juuli 1990. aasta võlaõigusliku lepingu ja 10. oktoobri 1995. aasta notariaalselt tõestatud asjaõiguslepingu kohaselt seadis krundi omanik Lubricarga 25 aastaks hoonestusõiguse Galpi kasuks ja viimane kohustus ehitama teenindusjaama, tingimusel et ehituse lõppedes antakse rajatised Lubricarga kasutusse, et viimane neid käitaks sama aja jooksul, ning viimasel on kohustus osta ainuõiguslikult kogu mootorikütus ja muud kütused kütuseettevõtjalt?
e)

rikutud on Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklit 44. Apellandi hinnangul ei ole selle artikli õige tõlgendamise korral vajalik, et apellant „kindlasti” tõendeid esitaks, vaid vastupidi, see säte põhineb „võimalikkuse” kontseptsioonil, st et pool on kohustatud tõendeid esitama vaid siis, kui see on võimalik;
2.

Euroopa Kohtu praktikale tuginedes väidab komisjon, et nimetatud pensionid, mida maksab tööandja endisele töötajale nende töösuhte alusel, on tasu EÜ artikli 141 tähenduses. Lisaks on need pensionärid komisjoni väitel „konkreetse kategooria töötajad” pensioniskeemide eripära tõttu, mille puhul sõltub pensionisumma töötatud või teenitud ajast ning töötaja palga suurusest enne pensionile jäämist, samal ajal kui pensioniskeemi rahastus- ja haldamismeetod ei ole EÜ artikli 141 kohaldamisel otsustavad asjaolud.
1.

Kas EÜ artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et sellega on iseenesest vastuolus siseriiklikud sätted, mis panevad üksnes saksakeelsete raamatute importijatele kohustuse kehtestada ja avalikustada riiki imporditud raamatute müügihind, mis on jaemüüjale kohustuslik, kusjuures importija kehtestatud hind ei tohi olla madalam kirjastaja kehtestatud või soovitatavast jaemüügihinnast kirjastuse asukohariigis või väljaspool Euroopa Majandusühenduse (EMÜ) territooriumi asuva kirjastaja poolt siseriiklikuks müügiks soovitatavast jaemüügihinnast, millest on maha arvatud selles sisalduv käibemaks, kuid samas näevad need sätted ette erandi juhuks, kui importija ostab raamatuid EMÜ liikmesriigis odavama hinnaga, kui seda on tavapärane kokkuostuhind, siis võib ta kehtestada kirjastaja määratud või kirjastuse asukohariigis soovitatavast jaemüügihinnast — ja reimpordi korral kohaliku kirjastaja kehtestatud hinnast — madalama hinna võrreldes saadud majandusliku kasumiga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/20

13. detsembril 2007 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-556/07)

(2008/C 37/30)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: M. Nolin, M. van Heezik)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik piisaval määral ei kontrollinud, inspekteerinud ega teostanud järelevalvet kalapüügitegevuse üle, iseäranis seoses teatud liikide püüdmiseks mõeldud triivvõrkude keelustamisega, ning ei kindlustanud triivvõrkude kasutamist puudutavate ühenduse õigusnormide rikkumise eest vastutavate isikute suhtes asjakohaste meetmete võtmist, on Prantsuse Vabariik rikkunud määruse nr 2847/1993 (1) artiklist 2 ja artikli 31 lõigetest 1 ja 2 ja määruse 2371/2002 (2) artikli 23 lõigetest 1 ja 2, artiklist 24 ning artikli 25 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi.

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab oma hagis, et kostja on ebaõigesti rakendanud kalapüüki puudutavaid ühenduse õigusnorme. Ebaõige rakendamine seisneb ühest küljest asjaolus, et Prantsuse ametivõimud ei käsitlenud thonaille-võrku triivvõrguna, samas kui oma tehniliste näitajate poolest kujutab thonaille-võrk endast sellist, ühenduse õigusnormidega keelatud võrku. Asjaolu, et thonaille-võrku võib stabiliseerida triivankru abil, ei oma antud juhul tähtsust, kuna stabiliseerimine ei tähenda seda, et thonaille-võrk ei võiks triivida merehoovuste või tuulega, vaid üksnes, et seda hoitakse paigal ujukite ja raskustega, optimeerimaks selle tõhusust ja vältimaks selle langemist horisontaalselt allapoole veepinda.

Teisest küljest seisneb kohustuste täitmata jätmine tõhusa kontrollisüsteemi puudumises, millega tagada teatud liikide püüdmiseks mõeldud triivvõrkude keelamine, ning tuvastatud rikkumiste edasise kontrolli osas meetmete võtmata jätmises. Kontroll puudutas üksnes siseriiklike õigusnormide, mis on paindlikumad kui ühenduse õigusnormid, järgimist, ning nimetatud õigusnormide rikkumise eest määratud sanktsioonid olid kerged ja vähehoiatava mõjuga.

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2847/93, millega luuakse ühise kalanduspoliitika suhtes rakendatav kontrollisüsteem (EÜT L 261, lk 1; ELT eriväljaanne 04/02, lk 70).

(2) Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta.
—

Tuvastada, et Portugali Vabariik on rikkunud nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ (1) asulareovee puhastamise kohta artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi, a) kuna ta ei ole nimetatud direktiivi artiklis 3 sätestatud tähtajaks varustanud kogumissüsteemidega järgmisi linnastuid: Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade ja Vila Real, ning b) kuna ta ei ole nimetatud direktiivi artiklis 4 sätestatud tähtajaks taganud Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rioa Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lissaboni, Matosinhose, Milfontese, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Douro Nordeste, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade, Vila Franca de Xira ja Vila Reali linnastutest pärineva asulareovee bioloogilist puhastust või muud sellega võrdväärset puhastust.
—

Tuvastada, et: — kuna Hispaania Kuningriik ei ole Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ (1), millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, eeskirjade kohaldamiseks määranud kõiki pädevaid asutusi, on Hispaania Kuningriik rikkunud nimetatud direktiivi artikli 3 lõigetest 2 ja 7 tulenevaid kohustusi; — kuna Hispaania Kuningriik ei ole komisjonile esitanud oma kõikide pädevate asutuste nimekirja, on Hispaania Kuningriik rikkunud direktiivi 2000/60/EÜ artikli 3 lõikest 8 tulenevaid kohustusi.
—

Kuna Austrias ei ole põhimõtteliselt lubatud võtta kasutusele imporditud sõidukeid, mis on eelnevalt teises liikmesriigis kasutusele võetud, aga mis ei vasta Austrias heitgaaside ja müra suhtes kehtestatud piirnormidele, kuigi identsed Austrias juba kasutuselevõetud sõidukid on uuel kasutusele võtmisel vastavatest nõuetest vabastatud, siis on Austria Vabariik rikkunud direktiivi EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/19

Eelotsusetaotlus, mille esitas Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poola Vabariik) 4. detsembril 2007 — Uwe Rüffler versus Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

(Kohtuasi C-544/07)

(2008/C 37/27)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Uwe Rüffler

Vastustaja: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ asutamislepingu artikli 12 lõiget 1 ja artikli 39 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et 26. juuli 1991. aasta ustawa o podatku dochodowym od osób fizycznych'i (tulumaksuseaduse) artiklis 27b sisalduv siseriiklik säte, mille kohaselt on riikliku ravikindlustuse maksete tulumaksust mahaarvamise õigus piiratud üksnes siseriiklike sätete alusel tasutud maksetega, on nende asutamislepingu sätetega vastuolus olukorras, mil Poolas oma tulu maksustav resident maksab riikliku ravikindlustuse makseid teises liikmesriigis?
2.

Eelkõige, kas [lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe] 2. klausli lõikes 6 kasutatud mõiste „õigused, mis [töötaja] on saanud või on saamas” hõlmab üksnes töötingimustega seotud õigusi ja mõjutab üksnes töösuhet tööandjaga, või vastupidi, mõjutab see ka sotsiaalkindlustuse õiguste, mis töötaja on saanud või on saamas, säilitamist; ning lisaks, kas [lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe] 2. klausli lõikes 8 sätestatud nõude, et tuleb arvestada „sotsiaalkindlustuse õiguste järjepidevus[t] eri skeemide alusel,” võib lugeda täidetuks käesolevas kohtuasjas käsitletava ja siseriiklike ametiasutuste kohaldatud sättega ning kas vajaduse korral on õigus sotsiaalkindlustuse õiguste järjepidevusele piisavalt täpne ja konkreetne, et sellele saaks liikmesriigi ametiasutuste vastu tugineda?
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas lennuettevõtja on „võtnud kõik vajalikud meetmed” vastavalt määruse artikli 5 lõikele 3, kui ta suudab tõestada, et on täitnud kõik seadusega ettenähtud minimaalsed lennuki hooldustöödele esitatavad nõuded ning kas sellest asjaolust piisab, et vabastada lennuettevõtja määruse artiklis 5 koosmõjus artikliga 7 sätestatud hüvitise maksmise kohustusest?
E.

16. aprilli 2003. aasta ühinemisakti artikli 24 alusel XII lisa peatüki 2 punktist 13 tuleneva standstill-tingimuse sõnastusest nähtub, et standstill-tingimus on absoluutne ning et keelatud on kõik, mis halvendab töövõtulepingute alusel tööle võetud Poola töötajate juurdepääsu Saksa tööturule võrreldes 16. aprillil 2003 kehtinud olukorraga. Vastavalt nii nimetatud tööturu kaitse klauslile, mida Bundesagentur für Arbeit (föderaalne tööhõiveamet) oma halduspraktikas järjepidevalt kohaldab, ei lubata põhimõtteliselt sõlmida töövõtulepinguid piirkonnas, kus viimase kuue kuu keskmine töötute arv on olnud vähemalt 30 protsenti suurem Saksamaa Liitvabariigi töötute arvust. Nende piirkondade loetelu, millele seda sätet kohaldatakse, uuendatakse iga kolme kuu tagant. Järelikult on tööturu kaitse klausel vastuolus ühinemisakti standstill-tingimusega, kuna pärast 16. aprilli 2003 on keelatud piirkondade loetellu kantud uusi piirkondi.
3.

Siiski leidis Esimese Astme Kohus, et komisjon ei olnud just seetõttu kohustatud nimetatud kontrolli läbi viima, kuna pooleliolevates kohtuasjades esitatud dokumentide suhtes kehtib üldine konfidentsiaalsusnõue kuni suulise menetluse lõppemiseni. Üldine konfidentsiaalsusnõue põhineb osaliselt õigusel õiglasele asja arutamisele sõltumatus õigusemõistmise volitustega institutsioonis, osaliselt sellel, et komisjon kui menetluspool saaks kaitsta oma huve kohtuasjas. Esimese Astme Kohus leidis selles osas, et komisjon ei hinnanud olukorda vääralt, kui ta keeldus esitatud dokumentidele juurdepääsu võimaldamisest.
—

sedastada, et kuna Iirimaa ei ole nõuetekohaselt Iiri õigusesse üle võtnud direktiivi 2006/112 (sh selle direktiivi I lisa) artiklit 13 ja on seetõttu jätnud maksu kohaldamisalast välja igasuguse majandustegevuse, mida teeb riik, kohalik omavalitsus ja muud avalik-õiguslikud organisatsioonid (välja arvatud üksikud erandid), on Iirimaa rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklitest 2, 9 ja 13 tulenevaid kohustusi;