Kohtuasi T-462/04

HEG Ltd ja Graphite India Ltd

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Ühine kaubanduspoliitika — Dumpinguvastased tollimaksud — Tasakaalustavad tollimaksud — Teatavate Indiast pärit grafiitelektroodisüsteemide import — Kaitseõigused — Võrdne kohtlemine — Kahju tuvastamine — Põhjuslik seos”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda), 17. detsember 2008 II ‐ 3691

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isegi kui oletada, et komisjon algatab dumpinguvastase menetluse vaid ühe kindlaksmääratud toote teatava impordi suhtes, kuigi on tõendeid selle kohta, et uurimine oleks õigustatud ka sama toote muu impordi suhtes, ei saa niisuguse erineva kohtlemise puhul olla tegemist dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 9 lõike 5, üldise tolli- ja kaubanduslepingu („1994. aasta dumpinguvastane koodeks”) artikli 9 lõike 2 ega võrdse kohtlemise üldpõhimõtte rikkumisega. Esiteks ei kuulu selline väidetav erinev kohtlemine impordi, mille suhtes on kehtestatud dumpinguvastased tollimaksud, ja impordi vahel, mille suhtes ei ole uurimist läbi viidud, määruse nr 384/96 artikli 9 lõike 5 kohaldamisalasse, mis keelab diskrimineeriva kohtlemise importide vahel, mille kõigi suhtes on kehtestatud dumpinguvastased tollimaksud sama toote impordi puhul, ega ka 1994. aasta dumpinguvastase koodeksi artikli 9 lõike 2 kohaldamisalasse, mis keelab toote suhtes kehtestatud dumpinguvastaste tollimaksude sissenõudmisel diskrimineeriva kohtlemise sõltuvalt vaatlusaluse impordi allikast. Teiseks ei ole samuti kohaldatav võrdse kohtlemise üldpõhimõte, kuna seda põhimõtet tuleb ühitada kinnipidamisega õiguspärasuse põhimõttest, mille kohaselt ei saa keegi oma nõuete toetuseks tugineda teiste õigussubjektide kasuks sooritatud õigusrikkumisele. (vt punktid 36, 38–40, 42)

Kaitseõiguste tagamise põhimõtte kohaselt tuleb ettevõtjatele, keda dumpinguvastase määruse kehtestamisele eelnev uurimismenetlus puudutab, tagada haldusmenetluses võimalus tõhusalt väljendada oma seisukohta väidetavate asjaolude tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta ning tõendite kohta, millele komisjon viitab, et põhjendada oma väidet dumpingu ja sellest tuleneva kahju olemasolu kohta. Ettevõtja, keda niisugune menetlus puudutab, ei saa tugineda oma kaitseõiguse rikkumisele, mis tuleneb sellest, et nimetatud menetluse aluseks oleva kaebuse konfidentsiaalses versioonis sisalduvaid teatavaid tõendeid ei ole talle edastatud mittekonfidentsiaalses versioonis kokkuvõtlikult ära toodud, juhul kui põhjusel, et ta ei ole komisjoni ja seejärel nõukogu piisavalt hoiatanud, ei ole ta neile institutsioonidele teinud võimalikuks hinnata probleeme, mida selle kokkuvõtte puudumine võib talle põhjustada. (vt punktid 45–47, 49)

Seoses ajutiste või lõplike dumpinguvastaste ja tasakaalustavate tollimaksude kindlaksmääramisega tuleb arvesse võtta ühenduse koosseis vastavate määruste vastuvõtmise hetkel. Nimelt ei kujuta need tollimaksud endast sanktsiooni varasema käitumise eest, vaid kaitsemeedet dumpingust ja subsideerimisest tuleneva ebaausa konkurentsi vastu. Lisaks peab dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 3 lõike 2 ja määruse nr 2026/97 (kaitse kohta subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) artikli 8 lõike 2 kohaselt kahju tuvastamine põhinema otsesel tõendusmaterjalil ja selle raames uuritakse objektiivselt esiteks dumpinguhinnaga või subsideeritud impordi mahtu ja mõju samasuguste toodete hindadele ühenduse turul ning teiseks kõnealuse impordi mõju ühenduse tootmisharule. Sellest tuleneb, et kuna ühenduse laienemine leidis aset pärast uurimisperioodi ja kuna andmed, mille komisjon sel perioodil sai, ei olnud kogutud laienemise perspektiivis ja seega puudutasid need algsest arvust liikmesriikidest koosnevat ühendust, siis on komisjoni ülesanne ajutiste määruste vastuvõtmisel ja vajaduse korral nõukogu ülesanne lõplike määruste vastuvõtmisel kontrollida, et need andmed on asjakohased ka laienenud ühenduse suhtes. Institutsioone ei saa mingil juhul sellest kohustusest vabastada ei uurimisperioodile järgnevat perioodi puudutava teabe tavaliselt arvesse võtmise keeld, mis on ette nähtud dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 6 lõikes 1 ja määruse nr 2026/97 artikli 11 lõikes 1, ega ka meetmete läbivaatamise võimalus. Esiteks on nimetatud perioodi ja nimetatud keelu – millest on erandeid – eesmärk tagada, et uurimistulemused oleksid representatiivsed ja usaldusväärsed, tagades, et asjaolusid, mille põhjal määratakse kindlaks dumping ja sellega tekitatav kahju, ei mõjutaks huvitatud tootjate menetluse algatamisele järgnev käitumine ja seega, et menetluse lõpus kehtestatav lõplik tollimaks oleks tegelikult kohane heastamaks seda kahju. Teiseks ei saa ainuüksi niisuguse läbivaatamise võimalus, mis on jäetud komisjoni pädevusse ja mis toimub pärast määruste vastuvõtmist, mingil moel endast kujutada laienemise mõju piisavat arvessevõtmist. (vt punktid 63–67, 71)

Arvestades määruse nr 2026/97 (kaitse kohta subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) artikli 2 lõike 1 punkti a alapunkti ii eriti selget sõnastust, mis jätab subsiidiumi mõiste alt välja eksporditava toote vabastamise tolli- või muudest maksudest, mida tuleb tasuda samasuguste omamaiseks tarbimiseks määratud toodete puhul, või tolli- või muude maksude vähendamise summas, mis ei ületa laekunud summat, tingimusel et selline vabastus on antud kooskõlas määruse I–III lisa sätetega, ei ole need lisad pelgad suunised, mille eesmärk on kindlaks määrata tagatised liigse tagasimakse korral, vaid sisaldavad norme, millest tuleb kinni pidada, et tollimaksu vähendamist või sellest vabastamist ei kvalifitseeritaks subsiidiumiks. Lisaks nähtub selle artikli ülesehitusest, et tollimaksust vabastamise või selle vähendamise puhul tehtud erand on erand põhimõttest, mille kohaselt on tavaliselt laekuvatest tuludest loobumise või nende sissenõudmata jätmise puhul tegemist subsiidiumiga. Seda erandit tuleb seega tõlgendada kitsalt. Järelikult koosneb määruse nr 2026/97 I–III lisa sätete järgimata jätmise tõttu tasakaalustatav soodustus igasuguselt impordilt tavaliselt võetavate tolli- ja muude maksude kogusummast. Nimelt eeldab subsiidiumiks kvalifitseerimise piirdumine üksnes ülemäärase summaga seda, et tollimaksu vähendamise või sellest vabastamise süsteem on kooskõlas määruse nr 2026/97 artikli 2 lõike 1 punkti a alapunktiga ii ning sellest tulenevalt selle I–III lisaga, eksportijatel on õigus saada eksporditud toodetes kasutatud sisenditega seonduvate tolli- ja muude maksude tagastamist vaid siis, kui nad neist sätetest kinni peavad. Nimetatud määruse II ja III lisas loetletud kriteeriumide eesmärk on kontrollida, et ekspordiriigis olemas olev tagastussüsteem võimaldab kindlaks teha sisendite või asendamise puhul kasutatud sisendite tegeliku tarbimise. Esimene kriteerium seisneb süsteemi või menetluse olemasolus, mis võimaldab sellist kontrolli läbi viia. Teine kriteerium, mida kohaldatakse teise võimalusena juhul, kui selline menetlus või süsteem puudub või kui need on puudulikud, seisneb eksportriigi kasutatavas kontrollis, mis põhineb sisendite tegelikul kasutamisel või tehtud tehingutel. Sellega seoses peab komisjon ainult kindlaks tegema, kas ekspordiriigi ametiasutused on ette näinud kontrollsüsteemi või -menetluse ja kas nad neid kohaldavad. Ta ei ole kuidagi kohustatud läbi viima uurimist selleks, et kontrollida nimetatud süsteemi või menetluse toimimist praktikas. Vastupidi – sobiva kontrollsüsteemi või -menetluse puudumisel on ekspordiriigi ning mitte ühenduse ülesanne korraldada edasine kontroll tegelikult kasutatavate sisendite ja tegelikult tehtud tehingute põhjal. Asjaolu, et nendes lisades kasutatakse sõna „üldjuhul”, et viidata toimingutele, mille komisjon peab tagastussüsteemi uurimisel läbi viima, tähendab, et institutsioonid võivad erilistel asjaoludel vajaduse korral kasutada muid kriteeriume, kuid see ei jäta neid ilma võimalusest tugineda ettenähtud kriteeriumide täitmata jätmisele tuvastamaks, et sisendite puhul kasutatav tagastamiskord või asendamise puhul kasutatav tagastamiskord ei ole lubatud. (vt punktid 89–92, 98, 103, 106)

Küsimus, kas ühenduse tootmisharu on kannatanud kahju ja kas see kahju on omistatav dumpinguhinnaga või subsideeritud impordile ning küsimus, kas muudest riikidest pärit import või üldisemalt, kas muud teadaolevad tegurid on süvendanud ühenduse tootmisharu kahju, eeldab keeruliste majanduslike küsimuste hindamist, milleks institutsioonidel on lai kaalutlusõigus. Sellest järeldub, et ühenduste kohtu kontroll seoses institutsioonide hinnangutega peab piirduma kontrolliga menetlusnormide järgimise üle, vaidlustatud valiku tegemiseks valitud asjaolude sisulise õigsuse üle, ilmse hindamisvea puudumise üle nende asjaolude hindamisel või võimu kuritarvitamise mitteesinemise üle. (vt punkt 120)

Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 3 lõigete 2 ja 3 ning määruse nr 2026/97 (kaitse kohta subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed) artikli 8 lõigete 2 ja 3 alusel sõltub kahju tuvastamine eelkõige impordi suurenemisest, hindade muutumisest ühenduse turul ning ühenduse tootmisharu kulutasuvuse suundumusest. Seega on oluline, et tõendid, millele institutsioonid tuginevad, vastavad tavapärastele turutingimustele. Nõukogul ja komisjonil on kahju kindlaksmääramisel seega kohustus uurida, kas kahju, mida käsitletakse, tuleneb tegelikult dumpinguhinnaga või subsideeritud impordist, ja välistada kogu teistest teguritest põhjustatud kahju, eelkõige see, mille põhjus on seotud ühenduse tootjate käitumisega või asjaomase toote kolmandatest riikidest pärit impordiga. Institutsioonid on kohustatud hindama muude teadaolevate tegurite mõju mitte ainult nende tegurite ja ühenduse tootmisharu poolt kantud kahju vahelise põhjusliku seose analüüsimisel, vaid ka selle tootmisharu poolt kantud kahju tuvastamisel. (vt punktid 121, 135, 146)