Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused — Vastuvõetavus — Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi

(EÜ artikkel 234; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23)

2. Eelotsuse küsimused — Euroopa Kohtu pädevus — Piirid — Siseriikliku kohtu pädevus — Vaidluse asjaolude kindlaksmääramine ja hindamine — Eelotsuse küsimuse vajadus ja esitatud küsimuste asjakohasus — Siseriikliku kohtu hinnang

(EÜ artikkel 234)

3. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Ühenduse õigusnormid — Kohaldamisala — Väljaspool ühenduse territooriumi osutatud ravi — Mõju puudumine — Kohaldamise kriteerium — Kindlustatu seos ühe liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemiga

(Nõukogu määrused nr 1408/71 ja nr 574/72)

4. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Ravikindlustus — Muus liikmesriigis kui pädevas liikmesriigis elav töötaja — Vormi E 111 või E 112 väljastamine pädeva asutuse poolt — Elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt tunnustatud arstide meditsiiniliste järelduste ja kiireloomulist ravi käsitlevate otsuste kohustuslik tunnustamine pädeva asutuse poolt, välja arvatud kuritarvitamise korral

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punkti a alapunkt i ja punkti c alapunkt i)

5. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Ravikindlustus — Muus liikmesriigis kui pädevas liikmesriigis elav töötaja — Vormi E 111 või E 112 väljastamine pädeva asutuse poolt — Elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt tunnustatud arstide meditsiinilised järeldused ravi vajaduse kohta teises riigis — Õigus mitterahalistele hüvitistele pädeva asutuse kulul — Tingimus — Elukohajärgse liikmesriigi pädeva asutuse kohustus siseriikliku õiguse alusel anda neid hüvitisi seal kindlustatud isikutele

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punkti c alapunkt i)

6. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Ravikindlustus — Muus liikmesriigis kui pädevas liikmesriigis elav töötaja — Vormi E 111 või E 112 väljastamine pädeva asutuse poolt — Elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt tunnustatud arstide meditsiinilised järeldused ravi vajaduse kohta kolmandas riigis — Ravikulude katmine — Ravikulude katmine elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt vastavalt selle asutuse kohaldatavatele õigusnormidele, seejärel nende tagasimaksmine pädeva liikmesriigi asutuse poolt selle riigi õigusnormides ette nähtud ravi osas, või teise võimalusena viimase poolt otse selles asutuses kindlustatud isikule tagasimaksmine – Üksikasjalikud eeskirjad

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punkti a alapunkt i ja punkti c alapunkt i ja artikkel 36)

Summary

1. Ühenduse õiguse tõlgendus, mis oleks siseriiklikule kohtule tarvilik, eeldab, et siseriiklik kohus määratleks esitatud küsimusi ümbritsevat faktilist ja õiguslikku raamistikku arvestades või vähemalt selgitaks nende küsimuste aluseks olevaid faktilisi oletusi.

Eelotsusetaotlustes esitatud andmed peavad võimaldama Euroopa Kohtul anda tarviliku vastuse ning ühtlasi andma võimaluse liikmesriikide valitsustele ja huvitatud pooltele esitada märkusi kooskõlas Euroopa Kohtu põhikirja artikliga 23. Euroopa Kohus peab tagama selle võimaluse kaitse, arvestades asjaolu, et eespool viidatud sätte alusel teatatakse huvitatud pooltele üksnes eelotsusetaotlusest.

(vt punktid 29 ja 30)

2. EÜ artikli 234 järgses menetluses, mis põhineb selgel siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete eristamisel, on kogu faktide hindamine siseriikliku kohtu pädevuses. Samuti saab üksnes siseriiklik kohus, kus menetlus toimub ja kes peab lõpuks selle kohta otsuse tegema, hinnata asja eripärast lähtuvalt nii vajadust tema otsuse tegemiseks saada Euroopa Kohtult eelotsust kui ka Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjakohasust. Seega niipea, kui need küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, peab Euroopa Kohus põhimõtteliselt otsuse tegema.

(vt punkt 33)

3. Ainuüksi asjaolust, et meditsiiniline ravi toimus väljaspool ühenduse territooriumi, ei piisa määruste nr 1408/71 ja nr 574/72, määrusega nr 2001/83 muudetud versioonis, kohaldamise vältimiseks, kuna määravaks kriteeriumiks on kindlustatu seos ühe liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemiga.

(vt punkt 38)

4. Määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti a alapunkti i ja punkti c alapunkti i ning määruse nr 574/72, artikli 22 lõikeid 1 ja 3, mida on muudetud ja kaasajastatud määrusega nr 2001/83, tuleb tõlgendada nii, et pädev asutus, kes on vormi E 111 või E 112 väljastades nõustunud sellega, et seal kindlustatud isikud saavad ravi väljaspool pädevat liikmesriiki, on välja arvatud võimaliku kuritarvitamise korral seotud elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt tunnustatud arstide vormi kehtivuse ajal tehtud järeldustega kiireloomulise elutähtsa ravi vajaduse kohta, samuti nagu samal kehtivusajal nende arstide järelduste ning arstiteaduse hetkeseisu põhjal tehtud otsusega viia asjaomane isik üle teise riiki, isegi kui see riik ei ole Euroopa Liidu liige.

Sellistel asjaoludel ei ole pädeval asutusel õigust nõuda huvitatud isiku naasmist pädevasse liikmesriiki, et seal viidaks läbi arstlik kontroll, ega õigust lasta teda kontrollida elukohajärgses riigis ega ka allutada ülalmainitud järeldusi ja otsuseid omapoolsele heakskiidule.

(vt punktid 50, 53, 54, 56, 57, 63, resolutiivosa punkt 1)

5. Kui sellegipoolest liikmesriigis, mis ei ole pädev liikmesriik ja mille territooriumile pädev asutus lubas sotsiaalkindlustusega kaetud isikul raviotstarbel minna, toimunud ravi käigus ilmneb, et isikul diagnoositud haiguse tõttu on vajalik kiireloomuline elutähtis ravi, mida elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt tunnustatud arstide arvates arstiteaduse hetkeseisu kohaselt saab osutada vaid sellest liikmesriigist erineva riigi territooriumil asuvas asutuses, tuleb määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti c alapunkti i ja määruse nr 574/72 artikli 22 lõikeid 1 ja 3, mida on muudetud ja kaasajastatud määrusega nr 2001/83, tõlgendada nii, et kindlustatu õigus saada mitterahalisi hüvitisi pädeva asutuse kulul on allutatud tingimusele, et elukohajärgse liikmesriigi asutuse poolt kohaldatavate õigusnormide alusel peab see asutus sellisele ravile vastavaid mitterahalisi hüvitisi osutama ka seal kindlustatud isikutele.

(vt punktid 60, 63, resolutiivosa punkt 1)

6. Juhul kui elukohajärgse asutuse poolt tunnustatud arstid on otsustanud kiireloomulistel elutähtsatel põhjustel ning arstiteaduse hetkeseisu arvestades viia kindlustatu üle kolmanda riigi haiglasse, tuleb määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti a alapunkti i ja punkti c alapunkti i, mida on muudetud ja kaasajastatud määrusega nr 2001/83, tõlgendada nii, et niivõrd, kui elukohajärgse liikmesriigi asutusel ei ole mingit põhjust tõsiselt kahelda selle meditsiinilise otsuse põhjendatuses, katab kolmandas riigis toimunud ravi kulud elukohajärgse liikmesriigi asutus vastavalt selle asutuse kohaldatavatele õigusnormidele samadel tingimustel, kui nende õigusnormide alusel kindlustatud isikute puhul. Pädeva liikmesriigi õigusnormides ette nähtud teenustega seoses peab seejärel selle viimase liikmesriigi asutus need osutatud teenustega kaasnenud kulutused enda kanda võtma, makstes elukohajärgse liikmesriigi asutusele need määruse nr 1408/71 artiklis 36 toodud tingimustel tagasi.

Kui elukohajärgse liikmesriigi asutus ei võtnud kolmandas riigis asuvas haiglas osutatud ravi kulusid enda kanda, ent kui on kindlaks tehtud, et asjaomasel isikul oli õigus selleks, et see asutus võtaks need kulud enda kanda ja et see ravi on pädeva liikmesriigi õigusnormides sätestatute hulgas, peab pädev asutus otse asjaomasele isikule või tema õigusjärglasele tagasi maksma selle ravi kulud, tagamaks sellele isikule kulude katmist samal tasemel, millele tal oleks õigus olnud, kui määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 sätteid oleks kohaldatud.

(vt punktid 67, 69, 70, resolutiivosa punkt 2)