ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 16/17

ET

30. oktoobril 2014 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-482/14)

(2015/C 016/27)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: W. Mölls, J. Hottiaux ja T. Maxian Rusche)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

Hageja palub tuvastada, et:

1. Kuna Saksamaa Liitvabariik on lubanud, et raudteeinfrastruktuuri käitamiseks mõeldud riiklikke vahendeid võib üle kanda veoteenustele, on ta rikkunud direktiivi 2012/34/EL (1) artikli 6 lõikest 1 (direktiivi 91/440/EMÜ artikli 6 lõige 1) tulenevaid kohustusi.

2. Kuna Saksamaa Liitvabariik on jätnud tagamata, et raudteeinfrastruktuuri käitamiseks mõeldud riiklike vahendite veoteenustele ülekandmise keelust kinnipidamist saaks kontrollida raamatupidamisarvestuse liigi abil, on ta rikkunud direktiivi 2012/34/EL artikli 6 lõikest 4 (direktiivi 91/440/EMÜ artikli 6 lõige 1) tulenevaid kohustusi.

3. Kuna Saksamaa Liitvabariik on jätnud tagamata, et infrastruktuuri tasusid võib kasutada üksnes infrastruktuuri käitaja majandustegevuse rahastamiseks, on ta rikkunud direktiivi 2012/34/EL artikli 31 lõikest 1 (direktiivi 2001/14/EÜ artikli 7 lõige 1) tulenevaid kohustusi.

4. Kuna Saksamaa Liitvabariik on jätnud tagamata, et avaliku reisijateveoteenuse osutamiseks makstud riiklikud vahendid näidatakse eraldi asjaomases raamatupidamisarvestuses, on ta rikkunud direktiivi 2012/34/EL artikli 6 lõikest 3 (direktiivi 91/440/EMÜ artikli 9 lõige 4) ja määruse (EÜ) nr 1370/2007 (2) artikli 6 lõikest 1 koosmõjus sama määruse lisa punktiga 5 tulenevaid kohustusi.

5. Mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariiglit.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja järgmised väited:

Saksamaa lubab seda, et Deutsche Bahn’i kontsern saab tänu kasumi ülekandmise lepingutele kasutada infrastruktuuritasude vormis saadavat raudteeinsfrastruktuuri käitajate tulu ja riiklikke vahendeid muudeks eesmärkideks kui infrastruktuuri käitamine. Neid vahendeid võib eeskätt kasutada veoteenuste tarbeks. See on vastuolus direktiivi 2012/34/EL artikli 6 lõikega 1 ja artikli 31 lõikega 1.

Peale selle ei võimalda infrastruktuuri käitajate raamatupidamine kontrollida riiklike vahendite veoteenuste tarbeks ülekandmise keeldu. Saksamaa lubab seda ja see on vastuolus direktiivi 2012/34/EL artikli 6 lõikega 4.

Lõpetuseks ei taga Saksamaa, et avaliku reisijateveoteenuse osutamiseks makstud riiklikud vahendid näidatakse eraldi asjaomases raamatupidamisarvestuses. See on vastuolus nii direktiivi 2012/34/EL artikli 6 lõikega 3 kui ka määruse (EÜ) nr 1370/2007 artikli 6 lõikega 1 koosmõjus sama määruse lisa punktiga 5.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiiv 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond, ELT L 343, lk 32.

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 1191/69 ja (EMÜ) nr 1107/70, ELT L 315, lk 1.
2.

Teises väites märgib komisjon, et CIRS-i artikliga 38 antud eelis ei peaks ELTL artikli 49 ja EMP lepingu artikli 31 valguses olema kohaldatav üksnes juhtudel, kus vara saav ettevõtja või tema juhatus asub Portugalis. Komisjon on seisukohal, et Portugali õigusnormid peaks rakendama ühesugust reeglit, sõltumata sellest, kas vara saav ettevõtja või tema juhatus asub Portugali territooriumil või mujal. Tuginedes samadele põhjendustele, mis on toodud esimeses väites, leiab komisjon, et CIRS-i artikkel 38 läheb kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada tõhusa maksukorra tagamise eesmärk. Ta on seisukohal, et maksumaksjaid, kes teostavad oma asutamisvabadust, kandes varad ja kohustused riigist välja aktsiate eest mitteresidendist ettevõtjas, ei tohi maksustada ajaliselt varem kui maksumaksjaid, kes teevad selliseid tehinguid Portugalis asuva ettevõtjaga.
1.

Kas esmakordselt koostatud arve ex nunc toime, mille Euroopa Kohus tuvastas kohtuasjas Terra Baubedarf-Handel (29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-152/02, EKL 2004, lk 5583 (1)), on käesoleval juhul, mil tegemist on puuduliku arve täiendamisega, kitsenenud tulenevalt Euroopa Kohtu otsustest Pannon Gép (15. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas C-368/09 (2)) ja Petroma Transport (8. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C-271/12 (3)) selles mõttes, et Euroopa Kohus pidas sellises olukorras lõppkokkuvõttes võimalikuks tagasiulatuva jõu olemasolu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Korkein oikeus (Soome) 18. novembril 2014 – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft versus . If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

(Kohtuasi C-521/14)

(2015/C 034/13)

Kohtumenetluse keel: soome

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Korkein oikeus

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft SOVAG

Vastustaja: If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 6 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse kuulub selline hagi, millega on tegemist põhikohtuasjas ja mille ese on regressiõigusel põhinev või muu sellega võrreldav, põhihagiga tihedalt seotud nõue, mille kolmas isik siseriiklikus õiguses ettenähtud korras esitab menetluspoole vastu, et see lahendataks sama kohtumenetluse raames?

(1) EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
3.

Kas Tuneesia lepingu artikkel 34 on selge, täpne ja tingimusteta õigusnorm ning on seetõttu vahetult kohaldatav, mistõttu tuleks siinses asjas kohaldada kapitali vaba liikumist ning järeldada, et see hõlmab hageja tehtud investeeringut?
3.

Kas komisjoni otsus 2013/448/EL on kehtetu ja vastuolus saastekvootidega kauplemise direktiivi artikli 10a lõikega 5 ning selle direktiivi eesmärkidega selle tõttu, et nimetatud otsuses on saastekvootidega kauplemise direktiivi artikli 10a lõike 5 punktide a ja b tähenduses tööstuse heitkoguste ülemmäära arvutamisel tähelepanuta need heitkogused, mille allikaks on (i) protsessigaasist toodetava elektri tootmine saastekvootidega kauplemise direktiivi I lisaga hõlmatud käitistes, mis ei ole „elektritootjad” ja (ii) soojusenergia tootmine saastekvootidega kauplemise direktiivi I lisaga hõlmatud käitistes, mis ei ole „elektritootjad” ningmille puhul tasuta eraldamine on lubatud saastekvootidega kauplemise direktiivi artikli 10a lõigete 1 ja 4 ning otsuse 2011/278/EL (5) alusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Torino (Itaalia) 7. novembril 2014 – kriminaalasi Stefano Burzio süüdistuses

(Kohtuasi C-497/14)

(2015/C 034/08)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale ordinario di Torino

Süüdistatav põhikohtuasjas

Stefano Burzio

Eelotsuse küsimus

Kas [Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7] artiklit 4 ja [Euroopa Liidu inimõiguste harta] artiklit 50 arvestades on liidu õigusega kooskõlas seadusandliku dekreedi nr 74/00 artikkel 10 bis osas, milles see lubab läbi viia kriminaalmenetluse isiku suhtes, kellele on sama teo eest (kinnipeetava maksu tasumata jätmine) juba määratud jõustunud väärteokaristus seadusandliku dekreedi nr 471/91 artikli 13 alusel (st rahatrahv)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) 17. novembril 2014 – Barlis 06 – Investimentos Imobiliários e Turísticos, S.A. versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-516/14)

(2015/C 034/11)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Barlis 06 – Investimentos Imobiliários e Turísticos, S.A.

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Eelotsuse küsimus

Kas käibemaksudirektiivi (1) artikli 226 punkti 6 võib tõlgendada selliselt nagu Autoridade Tributária e Aduaneira, kes loeb ebapiisavaks sellist kirjeldust arvel, mis sisaldab märget „õigusteenused, mis on osutatud alates konkreetsest kuupäevast kuni käesoleva ajani” või lihtsalt „kuni käesoleva ajani osutatud õigusteenused”, võttes arvesse, et vastavalt koostööpõhimõttele on võimalik hankida täiendavaid andmeid, mida peetakse vajalikuks selleks, et kinnitada tehingute olemasolu ja nende üksikasjalikku laadi?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 6. novembril 2014 – Freistaat Bayern versus Verlag Esterbauer GmbH

(Kohtuasi C-490/14)

(2015/C 034/05)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Freistaat Bayern

Kostja: Verlag Esterbauer GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas hinnates küsimust, kas tegemist on iseseisva materjali koguga direktiivi 96/9/EÜ (1) artikli 1 lõike 2 tähenduses, kuna selle elemente saab üksteisest lahutada, ilma et selle informatiivne väärtus väheneks, on määrava tähtsusega igasugune mõeldav informatiivne väärtus või ainult see väärtus, mille kindlaksmääramisel tuleb lähtuda sellest, millist eesmärki kõnealune materjalikogu täidab, võttes arvesse sellest tulenevat tüüpilist kasutaja käitumist?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta direktiiv 96/9/EÜ andmebaaside õiguskaitse kohta (EÜT L 77, lk 20; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459).
1.

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikleid 28 ja 30 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid – käesoleval juhul Flandria 17. juuli 2000. aasta dekreet elektrituru korralduse kohta koosmõjus Flandria valitsuse 4. aprilli 2003. aasta määrusega, „millega muudetakse Flandria valitsuse 28. septembri 2001. aasta määrust taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmise edendamise kohta” –, mille kohaselt on tasuta jaotamise kord kohaldatav üksnes sellise võrku suunatud elektri suhtes, mis on toodetud Flandria piirkonna jaotusvõrkudega ühendatud tootmisseadmetes, ja mille kohaselt arvatakse Flandria piirkonna jaotusvõrkudega ühendamata tootmisseadmetes toodetud elekter tasuta jaotamise korra kohaldamisalast välja?
ET Euroopa Liidu Teataja C 34/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale civile di Bologna (Itaalia) 14. novembril 2014 – Pebros Servizi srl versus Aston Martin Lagonda Limited

(Kohtuasi C-511/14)

(2015/C 034/10)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale civile di Bologna

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Pebros Servizi srl

Kostja: Aston Martin Lagonda Limited

Eelotsuse küsimus

Kas tagaseljaotsuse puhul, kus ilmumata jäänud pool on kohtuasja kaotanud, ilma et ta oleks siiski sõnaselgelt väljendanud, et on nõuet tunnustanud,

tuleb selle otsustamisel, kas selline käitumine menetluses on 21. aprilli 2004. aasta (1) määruse (EÜ) nr 805/2004 (avaldatud Euroopa Liidu Teatajas 30. aprillil 2004) tähenduses vaidlustamata jätmine, lähtuda liikmeriigi õigusest, mis võib konkreetse liikmesriigi õiguses anda tulemuseks, et nõuet ei loeta vaidlustamata nõudeks,

või

annab tagaseljaotsus (kostja puudumisel tehtud otsus) Euroopa õiguse alusel nõudele juba olemuslikult vaidlustamata nõude staatuse, millest tulenevalt kohaldatakse eespool viidatud määrust (EÜ) nr 805/2004, olenemata liikmesriigi kohtu arvamusest.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 805/2004, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta (; ELT L 143, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 38).
3.

Juhul, kui mõiste „vastutav kolmas isik” viitab liikmesriigi õigusele, siis kas liidu õigus nõuab liikmesriigi kohtult, et see rahuldaks Euroopa Liidu tagasinõude, kui mõni EL töötaja on saanud kannatada liiklusõnnetuses, millega on seotud sõiduk, mille vastutust ei ole tuvastatud, kuna 21. novembri 1989. aasta mootorsõidukite kohustusliku vastutuskindlustuse seaduse artikkel 29bis näeb ette, et kindlustusandja, kes katab õnnetusega seotud mootorsõiduki omaniku, juhi või valdaja vastutuse, hüvitab vähekaitstud liiklejatele kahju automaatselt, ilma et sõiduki omaniku, juhi või valdaja vastutus peaks olema tuvastatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Berlin (Saksamaa) 21. novembril 2014 – Ukamaka Mary Jecinta Oruche ja Nzubechukwu Emmanuel Oruche versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-527/14)

(2015/C 026/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Berlin

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Ukamaka Mary Jecinta Oruche ja Nzubechukwu Emmanuel Oruche

Vastustaja: Saksamaa Liitvabariik

Teised menetlusosalised: Oberbürgermeister der Stadt Potsdam, Emeka Emmanuel Mary Oruche

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (1) artikli 7 lõike 2 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt on perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikme esmakordse riiki sisenemise tingimuseks, et pereliige tõendab enne riiki sisenemist oskust suhelda lihtsal viisil saksa keeles?

(1) ELT L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224.
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Ühendkuningriik) 4. novembril 2014 – A versus B

(Kohtuasi C-489/14)

(2015/C 026/13)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: A

Kostja: B

Eelotsuse küsimused

1. Mida tähendab artikli 19 lõigete 1 ja 3 (1) kohaldamisel väljend „kindlaks tehtud”, kui: a) kohtus, kuhu esimesena pöörduti, (edaspidi „esimene kohtumenetlus”) ei astu hageja pärast esmast kohtulikku ärakuulamist sama hästi kui mingeid samme ja sealhulgas ei esita enne taotluse (requête) raugemist hagi (assignation), mistõttu esimene kohtumenetlus raugeb lahendita vastavalt kohalikele (Prantsusmaa) õigusnormidele, mis käsitlevad esimest kohtumenetlust, tähtaja möödumise tõttu, nimelt 30 kuud pärast esimest kohtulikku ärakuulamist; b) esimene kohtumenetlus raugeb eespool kirjeldatud viisil väga peatselt (3 päeva) pärast seda, kui kohus, kuhu teisena pöörduti, algatab Inglismaal menetluse (edaspidi „teine kohtumenetlus”), nii et Prantsusmaal ei ole kohtuotsust tehtud ega ole ka ohtu, et esimese kohtumenetluse lahend ja teise kohtumenetluse lahend oleksid omavahel vastuolus; ja c) Ühendkuningriigis kehtiva vööndiaja tõttu saaks esimese kohtuasja hageja pärast esimese kohtumenetluse raugemist alati taotleda lahutusmenetluse algatamist Prantsusmaal enne, kui hageja saaks taotleda lahutusmenetluse algatamist Inglismaal?

2. Kas „kindlaks tehtud” tähendab seda, et esimese kohtuasja hageja peab astuma hoolsalt ja mõistlikult kiiresti samme esimese kohtuasja edasiviimiseks vaidluse (kohtuliku või poolte kokkuleppel) lahendamise suunas või on tal pärast artikli 3 ja artikli 19 lõike 1 kohast pädevuse kindlakstegemist vabadus mitte astuda sisulisi samme esimese kohtumenetluse lahenduse suunas, nagu eespool kirjeldatud, ja seega vabadus lihtsalt tagada seisak teises kohtumenetluses ja patiseis vaidluses tervikuna?

(1) Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243).
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Cassatie van België (Belgia) 10. novembril 2014 – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert vs. Belgia riik

(Kohtuasi C-499/14)

(2015/C 026/16)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie van België

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas jaekaubanduse jaoks mõeldud komplektina esitatud kaupu, mis on tollis deklareeritud eraldi pakendites, kuna see on põhjendatud, kuid mille puhul on ilmselge, et need kuuluvad kokku ja on ette nähtud jaekaubanduses ühe tervikuna turustamiseks, tuleb ka siis pidada jaekaubanduse jaoks mõeldud komplektina esitatud kaupadeks nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 (1) (tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta) I lisas, mida on muudetud komisjoni 20. septembri 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 1214/2007 (2), sisalduva kaupade kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerimise üldreegli 3 b tähenduses, kui pärast deklareerimist pakendatakse kaubad jaekaubanduses turustamiseks ühte pakendisse?

(1) EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382.

(2) ELT L 286, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Hispaania) 13. novembril 2014 – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) versus Luis Aira Pascual jt

(Kohtuasi C-509/14)

(2015/C 026/18)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

Vastustajad: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L.ja FOGASA

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ (1) artikli 1 punktiga b koostoimes selle artikli 4 lõikega 1 on vastuolus seda direktiivi ellu viivatest Hispaania õigusnormidest tulenev tõlgendus, mis välistab (töölepingute) ülevõtmise, kui avaliku sektori ettevõtja – kes vastutab (avaliku) teenuse eest, mis on tema enda tegevusega kaasnev ja mis nõuab konkreetsete materiaalsete vahendite kasutamist ja mille osutamise ta korraldas lepingu alusel, kohustades teist lepingupoolt kasutama temale kuuluvaid vahendeid – otsustab jätta lepingu pikendamata ja hakata ise vahetult teenust osutama, kasutades oma personali, mitte aga teise lepingupoole personali, nii et teenust osutatakse edasi üksnes selle muudatusega, et tegevust läbi viivad töötajad on vahetunud ja nad alluvad erinevale tööandjale?

(1) Nõukogu 12. märts 2001. aasta direktiiv 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98).
3.

Kas, uurides rahvusvahelise kaitse taotlejale selle kaitse andmata jätmist tulenevalt tema osalemisest terroristlikus organisatsioonis, on tema süüdimõistmine terroristliku organisatsiooni juhtliikmena, millega tuvastatakse, et rahvusvahelise kaitse taotleja ei ole terroriakti toime pannud, üritanud toime panna ega ähvardanud toime panna, piisav selleks, et saaks nentida, et tegemist on taotlejale süüks pandava osalemise või õhutamisega direktiivi 2004/83/EÜ artikli 12 lõike 3 tähenduses, või on vaja viia läbi juhtumi asjaolude individuaalne hindamine ja tõendada osalemist 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/475/JSK (terrorismivastase võitluse kohta) artiklis 1 määratletud terrorikuriteo toimepanemises või toimepanemisele õhutamises?
1.

Kas Hispaania tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 43, mis ei luba kohtul pakkuda pooltele välja tsiviilkohtumenetluse võimalikku peatamist, kui muu kohus on esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, piirab selgelt seda, mis on direktiivi [93/13]/EMÜ (1) artiklis 7 sätestatud seoses liikmesriikide kohustusega tagada, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, kas määruse artikli 19 lõiget 1 tuleb sel juhul tõlgendada nii, et mõne teise isiku poolt toime pandud õigusrikkumise eest kolmanda (füüsilise või juriidilise) isiku suhtes kohaldatud meedet – kuna ei ole kindlaks tehtud, et viimane on toime pannud õigusrikkumise – tuleb lugeda tema vastu kohaldatud sanktsiooniks, olenemata sellest, kuidas seda nimetatakse?
1.

Kas ühenduse õigusega on kooskõlas, kui direktiivi 98/71 (1) artiklit 14 ja määruse (EÜ) nr 6/2002 (2) artiklit 110 kohaldatakse nii, et need õigusnormid annavad varuosade ja tarvikute tootjatele õiguse kasutada kolmandate isikute registreeritud kaubamärke, et võimaldada lõpptarbijale mitmeosalise toote algse välimuse taastamist, seega ka siis, kui kaubamärgiomanik kasutab kõnealust eraldusmärki mitmeosalisele tootele paigaldamiseks mõeldud varuosal või tarvikul, nii et see jääb väljast näha ja on seega osa selle mitmeosalise toote välimusest?
1.

a) Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1) ja millega maksustatakse advokaaditeenused käibemaksuga, võtmata, lähtuvalt õigusest saada advokaadi abi ja poolte võrdsuse põhimõttest, arvesse asjaolu, kas õigussubjekt, kes ei saa tasuta õigusabi, on käibemaksukohustuslane või mitte; on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47, koostoimes Kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikliga 14 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 6, arvestades sellega, et see harta artikkel tunnustab igaühe õigust asja õiglasele arutamisele, võimalust saada nõu ja kaitset ning olla esindatud ning isiku, kellel puuduvad piisavad vahendid, õigust saada tasuta õigusabi, kui see abi on vajalik, et tagada talle võimalus kohtusse pöörduda? b) Kas samadel põhjustel on nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ kooskõlas Keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni, millele kirjutati alla 25. juunil 1998 Århusis, artikli 9 lõigetega 4 ja 5, arvestades sellega, et need sätted näevad ette õiguse pöörduda kohtusse, kusjuures see ei tohi olla takistavalt kallis ning tuleb luua „kohased abistamise mehhanismid, et kõrvaldada või vähendada õigusemõistmisele juurdepääsu rahalisi ja muid takistusi”? c) Kas teenused, mida advokaadid osutavad riigi tasuta õigusabi süsteemi raames, võivad kuuluda eespool viidatud direktiivi 2006/112/EÜ artikli 132 lõike 1 punktis g nimetatud teenuste hulka, mis on otseselt seotud hoolekande ja sotsiaalkindlustusega, või saab neid maksust vabastada selle direktiivi mõne muu sätte alusel? Kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis kas direktiiv 2006/112/EÜ, mida tõlgendatakse nii, et see ei luba vabastada käibemaksust teenuseid, mida advokaadid osutavad õigussubjektidele, kes saavad tasuta õigusabi riigi tasuta õigusabi süsteemi raames; on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47, koostoimes Kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikliga 14 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 6?
ET Euroopa Liidu Teataja C 46/31

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Hispaania) 5. detsembril 2014 – Mimoun Khachab versus Delegación de Gobierno en Álava

(Kohtuasi C-558/14)

(2015/C 046/36)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Mimoun Khachab

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Delegación de Gobierno en Álava

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ (1) perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 7 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm nagu põhikohtuasjas arutatav, mis lubab keelduda perekonna taasühinemise õiguse andmisest seetõttu, et perekonna taasühinemist taotleval isikul ei ole piisavat stabiilset ja korrapärast sissetulekut iseenda ja oma pereliikmete ülalpidamiseks, hindamise põhjal, millega ametiasutused prognoosivad taotluse esitamise kuupäevale eelneva kuue kuu jooksul rahaliste vahendite seisus toimunud muutuste põhjal, kas on alust eeldada, et rahalised vahendid on olemas taotluse esitamise kuupäevale järgneva aasta jooksul?

(1) ELT L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224).