ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta – Kohtualluvus erandjuhtudel – Kostjate paljusus

(27. septembri 1968. aasta konventsioon, artikli 6 lõige 1)

Summary

27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on viimati muudetud 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta, artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seda ei kohaldata sellises Euroopa patendi rikkumise vaidluses, kus hagi on esitatud paljude erinevates osalisriikides asuvate äriühingute vastu, ning kui rikkumised on toime pandud ühe või mitme osalisriigi territooriumil, ja seda isegi mitte juhul, kui mainitud äriühingud, kes kuuluvad samasse kontserni, on toiminud samal või sarnasel viisil vastavalt ühisele tegutsemisviisile, mille on välja töötanud üks neist. Arvestades, et ei erinevatele kostjatele etteheidetavad rikkumised ega siseriiklikud õigusnormid, mille alusel neid rikkumisi hinnatakse, ei ole samad, siis puudub oht, et erinevates osalisriikides Euroopa patentide rikkumiste kohta alustatud menetluste tõttu tehtaks vastuolulised otsused, kuna kõnealuste riikide kohtute poolt tehtavad otsused, mis võivad olla erinevad, ei ole tehtud olukorras, kus faktilised asjaolud ja kohaldatavad õigusnormid oleksid samad.

Brüsseli konventsiooni artikli 6 lõike 1 kohaselt nõutavat seost niisuguste hagide vahel ei eksisteeri.

(vt punktid 20, 25, 27, 28, 31, 33, 35, 41 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Riigiabi – Nõukogu pädevus lubada erandlike asjaolude esinemisel erandkorras riigiabi andmist – Teostamise tingimused

(EÜ artikkel 87 ja artikli 88 lõige 2)

Summary

EÜ artikli 88 lõike 2 kolmandas lõigus nõukogule antud pädevus on selgelt erandliku iseloomuga. Sellest järeldub, et kui asjaomane liikmesriik ei ole selle sätte alusel esitanud nõukogule avaldust enne seda, kui komisjon tunnistab abi ühisturuga kokkusobimatuks, ei ole nõukogul enam õigust kasutada talle selle sättega antud erandlikku pädevust, et tunnistada abi ühisturuga kokkusobivaks. Selline tõlgendus, mis mille kohaselt saab ära hoida sama riigiabi kohta käivad komisjoni ja nõukogu järjestikused vastandlikud otsused, aitab kaasa õiguskindlusele.

Lisaks ohustaks selle möönmine, et liikmesriik võib anda ebaseadusliku abi saajatele uut abi ebaseadusliku abi suuruses summas, eesmärgiga neutraliseerida komisjoni otsusega abisaajatele kohustuslikuks tehtud tagasimaksmisest tulenevaid tagajärgi, ilmselgelt nende otsuste mõjusust, mis komisjon on EÜ artiklite 87 ja 88 alusel teinud abi ühisturuga kokkusobimatuks tunnistamise kohta. Seepärast ei või nõukogu, kes ei tohi teha takistusi komisjoni sellisele otsusele, tunnistades ise nimetatud abi selle turuga kokkusobivaks, lisaks takistada selle otsuse mõjusust sellega, et tunnistab ise EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu alusel ühisturuga kokkusobivaks abi, mille eesmärk on hüvitada komisjoni otsusega ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseaduslikku abi saanute tagasimaksed, mida viimased on komisjoni otsuse alusel kohustatud tegema.

Sellest järeldub, et nõukogu ei olnud õigustatud tegema otsust, millega tunnistati ühisturuga kokkusobivaks Belgia valitsuse poolt Belgias asuvatele koordineerimiskeskustele antud abi, kui nimetatud otsus oli vastuolus enne nõukogu poole pöördumist tehtud komisjoni otsusega, mis puudutas identset abikava ning tunnistas selle ühisturuga kokkusobimatuks.

(vt punktid 24‑30, 36, 37)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse õigus – Üksikisikutele antud õigused – Liikmesriigipoolne rikkumine – Kohustus hüvitada üksikisikutele tekitatud kahju

2. Ühenduse õigus – Üksikisikutele antud õigused – Liikmesriigipoolne rikkumine – Kohustus hüvitada üksikisikutele tekitatud kahju

Summary

1. Ühenduse õigusega on vastuolus siseriiklik õigusakt, millega on liikmesriigi vastutus kahju eest, mida on üksikisikule tekitanud viimase astme siseriiklikule kohtule omistatav ühenduse õiguse rikkumine, üldiselt välistatud, kui rikkumine tuleneb õigusnormide tõlgendamisest või faktiliste asjaolude ja tõendite hindamisest kõnesoleva kohtu poolt.

Igasuguse riigivastutuse välistamine sellises olukorras põhjusel, et ühenduse õiguse rikkumine tuleneb õigusnormide tõlgendamisest kohtu poolt, viiks selleni, et oma tähenduse kaotab põhimõte, mille kohaselt on liikmesriigid kohustatud hüvitama kahju, mis on üksikisikutele tekitatud viimase astme siseriikliku kohtu otsusest tuleneva ilmselge ühenduse õiguse rikkumisega, kuna niisugune välistamine ei taga üksikisikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusat kohtulikku kaitset.

(vt punktid 33, 36, 40, 44, 46 ja resolutiivosa)

2. Liikmesriigi vastutus viimase astme siseriiklikule kohtule omistatava ühenduse õiguse rikkumisega üksikisikule tekitatud kahju eest saab tekkida üksnes erandlikul juhul, kui nimetatud kohus on kohaldatavat õigust ilmselgelt rikkunud. Ilmselge rikkumise hindamisel lähtutakse kindlast hulgast kriteeriumidest, nagu rikutud normi selguse ja täpsuse aste, tehtud õigusliku vea vabandatavus või vabandamatus või asjaolu, et kõnesolev kohus on jätnud täitmata oma kohustuse taotleda eelotsust EÜ artikli 234 kolmanda lõigu alusel, ning ilmselge rikkumine on igal juhul eeldatav, kui asjassepuutuv otsus ilmselgelt eirab Euroopa Kohtu praktikat vastavas valdkonnas.

Kuigi ei saa välistada, et siseriiklikus õiguses on täpsustatud rikkumise laadi või raskusastet käsitlevad kriteeriumid, mis peavad olema täidetud, et saaks kohaldada riigi vastutust viimase astme siseriiklikule kohtule omistatava ühenduse õiguse rikkumise eest, ei või need kriteeriumid mingil juhul kehtestada rangemaid nõudeid kui kohaldatava õiguse ilmselge rikkumise tingimusest tulenevad nõuded, nagu seda on täpsustatud Köbleri kohtuasjas (C‑224/01) tehtud 30. septembri 2003. aasta otsuse punktides 53–56.

Ühenduse õigusega on vastuolus siseriiklik õigusakt, mis piirab sellise vastutuse tekkimise üksnes juhtudega, mil tegemist on kohtuniku tahtlusega või tõsise üleastumisega, kui sellise piiramise tulemusel on välistatud liikmesriigi vastutuse tekkimine muudel kohaldatava õiguse ilmselge rikkumise juhtudel.

(vt punktid 42–44, 46 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Institutsioonide aktid – Õigusliku aluse valik – Kriteeriumid – EÜ artikkel 308 – Piirid

(EÜ artiklid 95 ja 308; nõukogu määrus n 1435/2003)

Summary

Õigusakti vastuvõtmiseks kohane õiguslik alus tuleb kindlaks teha lähtuvalt selle õigusakti sisust ja peamisest eesmärgist.

Selle kohta tuleb nentida, et tuginemine EÜ artiklile 308 kui akti õiguslikule alusele on põhjendatud vaid siis, kui üheski teises asutamislepingu sättes ei ole ühenduse institutsioonidele antud vajalikke volitusi selle akti vastuvõtmiseks. EÜ artikkel 95 annab ühenduse seadusandjale õiguse võtta vastu meetmeid, mille eesmärk on parandada siseturu rajamise või toimimise tingimusi, kusjuures see peab olema nende meetmete tegelik eesmärk ning nad peavad aitama kaasa takistuste kõrvaldamisele asutamislepinguga tagatud majanduslike vabaduste, sh asutamisvabaduse kasutamiselt. Sellele artiklile kui õiguslikule alusele on võimalik tugineda ka siis, kui soovitakse vältida kaubavahetusele tulevikus tekkida võivaid takistusi, mis on tingitud siseriiklike õigusnormide erinevast arengust, samas peab selliste takistuste tekkimine olema tõenäoline ja asjaomase meetme eesmärk peab olema takistuste ennetamine.

Määrus nr 1435/2003 Euroopa ühistu (SCE) põhikirja kohta on suunatud uue juriidilise isiku vormi loomisele, mis asetuks siseriiklike ühistuvormide kõrvale; Euroopa ühistut tuleb pidada ühistute üleeuroopaliseks, eripäraseks ja kogu ühendust hõlmavaks õiguslikuks vormiks. Euroopa ühistu õiguslikku vormi reguleerib eelkõige antud määrus, tema asutamise tingimused on omased üksnes temale, nagu on temale eriomane ka võimalus viia oma registrijärgne asukoht ühest liikmesriigist teise ilma, et see muutmine tooks kaasa lõpetamise või uue juriidilise isiku asutamise. Lisaks eksisteerib Euroopa ühistu vorm rööbiti siseriikliku õiguse ühistutega.

Neil asjaoludel ei saa pidada selle määruse eesmärgiks, mis ei muuda olemasolevaid erinevaid siseriiklikke õigusakte, liikmesriikide ühistutele kohaldatava õiguse ühtlustamist. Järelikult ei saanud EÜ artikkel 95 olla vaidlustatud määruse vastuvõtmiseks kohane õiguslik alus ning kõnealune määrus võeti õigustatult vastu EÜ artikli 308 alusel.

(vt punktid 35, 36, 38–44, 46)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337

(EÜ artiklid 10, 211 ja 226; nõukogu direktiiv 85/337)

2. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337

(Nõukogu direktiiv 85/337, artikli 2 lõige 1 ja artikli 4 lõige 2)

Summary

1. EÜ artiklil 226 põhineva liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluses on komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud, esitades Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud, ilma et komisjon võiks tugineda mis tahes oletusele.

Seoses konkreetselt direktiiviga 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta selle muudetud kujul peab komisjon esitama minimaalselt tõendeid asjaomase projekti tõenäolise keskkonnamõju kohta.

Olukorras, kus pädev ametiasutus on uurinud hindamise vajalikkust, peab komisjon oma väiteid tõendama ja lükkama ümber kostjaks oleva liikmesriigi omi, uurides põhjalikult nimetatud analüüsi või selle liikmesriigi esitatud dokumente või hankides, esitades ja uurides olemasolevaid ja konkreetseid tõendeid või esitades nende kohta üksikasjaliku analüüsi, mis võimaldaks Euroopa Kohtul hinnata, kas pädev asutus on väljunud oma hindamisruumi piiridest.

(vt punktid 77, 78, 85, 93)

2. Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta muudetud versiooni artikli 2 lõikest 1 selgub, et direktiivi artikli 4 ja sama direktiivi I või II lisa tähenduses tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga projektide puhul tuleb enne loa andmist hinnata nende mõju.

Kui siseriikliku õigusega nähakse ette mitmeetapiline teostusloa andmise menetlus, millest esimeses tehakse peamine otsus ja teises etapis täidesaatev otsus, mis ei või väljuda peamise otsusega määratletud piiridest, siis tuleb mõju, mida projekt võib keskkonnale avaldada, kindlaks määrata ja hinnata peamise otsuse tegemise menetluses. Ainult juhul, kui mõju on võimalik kindlaks määrata alles rakendusotsuse vastuvõtmise menetluses, tuleb hindamine läbi viia selle menetluse raames.

Siseriiklikud sätted, mis näevad ette, et projekti keskkonnamõju saab hinnata ainult esialgse ehitusloa menetluse esimeses staadiumis ja mitte hiljem otsustatavatele punktidele heakskiidu andmise staadiumis, on järelikult vastuolus direktiivi 85/337 muudetud versiooni artikli 2 lõikega 1 ja artikli 4 lõikega 2.

(vt punktid 103–106, resolutiivosa punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337

(Nõukogu direktiiv 85/337, artikli 1 lõige 2)

2. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337

(Nõukogu direktiiv 85/337, artikli 1 lõige 2, artikli 2 lõige 1 ja artikli 4 lõige 2)

Summary

1. Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta artikli 1 lõige 2 määratleb mõiste „teostusluba” kõnealuse direktiivi tähenduses pädeva asutuse või pädevate asutuste otsusena, mis annab arendajale õiguse projekti teostamiseks.

Selle mõistega, mis on ühenduse mõiste, on silmas peetud otsust, mis lubab arendajal alustada oma projekti elluviimist.

(vt punktid 39–41, 45, resolutiivosa punkt 1)

2. Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta artikli 2 lõikest 1 tuleneb, et keskkonda tõenäoliselt oluliselt mõjutavate projektide puhul kõnealuse direktiivi artikli 4 tähenduses koosmõjus sama direktiivi I või II lisaga tuleb hinnata nende mõju enne teostusloa väljastamist.

Juhul kui siseriikliku õigusega nähakse ette mitmeetapiline teostusloa andmise menetlus, millest esimeses tehakse peamine otsus ja teises etapis rakendusotsus, mis ei või väljuda peamise otsusega määratletud piiridest, siis tuleb mõju, mida projekt võib keskkonnale avaldada, kindlaks määrata ja hinnata peamise otsuse tegemise menetluses. Ainult juhul, kui mõju on võimalik kindlaks määrata alles rakendusotsuse vastuvõtmise menetluses, tuleb hindamine läbi viia selle menetluse raames.

Sellest järeldub, et direktiivi 85/337 artikli 2 lõiget 1 ja artikli 4 lõiget 2, mis näevad ette liikmesriikide kohustuse hinnata keskkonnamõju, tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sätete kohaselt on seda vaja hinnata, kui mitmeetapilise teostusloa andmise menetluse teises etapis selgub, et projekt võib oluliselt mõjutada keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu ja asukoha tõttu.

(vt punktid 43, 47, 49, resolutiivosa punkt 2)
Kohtuasi C-532/03

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Iirimaa

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Riigihange — EÜ artiklid 43 ja 49 — Kiirabitransporditeenused”

Kohtujurist C. Stix-Hackli ettepanek, esitatud 14. septembril 2006 I ‐ 11355

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 18. detsember 2007 I ‐ 11376

Kohtuotsuse kokkuvõte

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohustuste rikkumise tõendamine – Komisjoni tõendamiskoormis

(EÜ artikkel 226)

Piiramata liikmesriikidele EÜ artiklist 10 tulenevat kohustust aidata kaasa komisjoni ülesannete täitmisele, kes peab vastavalt EÜ artiklile 211 muu hulgas tagama asutamislepingu sätete ja institutsioonide poolt selle alusel võetud meetmete rakendamise, tuleb komisjonil liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi puhul tõendada väidetavat liikmesriigi kohustuste rikkumist. Tema kohustus on esitada Euroopa Kohtule rikkumise tuvastamiseks vajalikud tõendid, ilma et komisjon seejuures toetuks mis tahes oletustele.

Hagi puhul, mis käsitleb küsimust, kas kiirabitransporditeenuste osutamine ühe ametiasutuse poolt teisele ametiasutusele ilma seda eelnevalt avalikustamata on vastuolus asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabadusega, peab komisjon esitama Euroopa Kohtule riigihanke olemasolu tuvastamiseks vajalikud tõendid, kuna ei saa välistada, et asjaomane ametiasutus osutab neid teenuseid, teostades talle seadusega antud pädevust. Pelgalt sellest, et kahe avalik-õigusliku üksuse vahel eksisteerib kiirabitransporditeenuste rahastamise kord, ei tulene, et asjaomaste teenuste osutamise puhul on tegemist riigihankega, mida tuleb hinnata asutamislepingu põhimõtetest lähtudes.

(vt punktid 28, 29, 36 ja 37)
EÜ artikli 226 alusel algatatud liikmesriigi kohustuse rikkumise menetluses peab komisjon esitama Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul rikkumist tuvastada, tuginemata seejuures mis tahes oletustele.

Kui komisjon väidab direktiivi 92/50, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, I B lisaga hõlmatud teenuste riigihankelepingute avalikustamise korda puudutava rikkumisega seoses, et rikutud on EÜ artikleid 43 ja 49, siis sõltumata sellest, kas käsitletav riigihange on seotud kõnealuse direktiivi I B lisaga hõlmatud teenustega, on komisjon kohustatud tõendama, et see riigihange pakkus kindlat huvi ettevõtjale, kelle asukoht on mõnes muus liikmesriigis kui hankija asukoha liikmesriik, ja et nimetatud ettevõtjal ei olnud juurdepääsu asjakohasele teabele enne hankelepingu sõlmimist, et teatada oma huvist selle riigihanke vastu. Sellest, et komisjon lihtsalt viitab kaebusele, mis esitati talle seoses käsitletava riigihankega, ei piisa tõendamiseks, et asjaomane riigihange äratab kindlat piiriülest huvi, ja selle alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise olemasolu järeldamiseks.

(vt punktid 32–34)
Kohtuasi C-466/03

Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft mbH

versus

Land Baden-Württemberg

(eelotsusetaotlus ja täiendav eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Baden-Baden)

„Direktiiv 69/335/EMÜ — Kapitali koondumise kaudne maksustamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette notari tasu nõudmise piiratud vastutusega äriühingu osade üleandmise tõestamise eest — Maksuotsus — Kvalifitseerimine „kapitalimaksuga samaväärse maksuna” — Eelnev formaalsus — Maksud väärtpaberiülekannetelt — Lõivud ja tasud”

Kohtujurist L. A. Geelhoedi ettepanek, esitatud 16. juunil 2005 I - 5359

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 8. märtsil 2007 I - 5371

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 28. juuni 2007 I - 5394

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Kapitali koondumise kaudne maksustamine

(Nõukogu direktiiv 69/335, artikli 10 punkt c ja artikli 12 lõike 1 punktid a ja e)

Direktiivi 69/335 kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta artikli 10 punktiga c on vastuolus notari tasu võtmine tõestamistoimingu eest, mis puudutab kapitaliühingu kapitali suurendamise raames äriühingu osade üleandmist mitterahalise sissemakse vormis, mis leiab aset süsteemis, mida iseloomustab asjaolu, et notarid on ametnikud ja notari tasud kantakse avalike kulude katmiseks vähemalt osaliselt üle riigile.

Asjaolu, et notarid on ise kõnesolevate tasude suhtes võlausaldajad ja et osa, mille nad peavad kandma riigile, on suhteliselt väike, ei ole nende tasude direktiivi 69/335 mõttes „maksuna” kvalifitseerimise seisukohalt asjassepuutuv.

Kõnesolevad tasud ei saa olla maks väärtpaberiülekannetelt direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a mõttes. Seda sätet tuleb tõlgendada kitsalt ning seda ei saa mõista laienevana muudele maksudele kui „maksule väärtpaberiülekannetelt” selle termini otseses tähenduses.

Need tasud ei ole ka „lõiv või tasu” direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti e mõttes, kuna nende summa suureneb otseselt proportsionaalselt üle antavate osade väärtusega, s.o tehinguväärtuse põhjal, ning mingit piirmäära ei ole kehtestatud. Direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti e mõttes „lõivudeks või tasudeks” saab pidada üksnes selliseid tasusid, mille suurus arvutatakse osutatud teenuse maksumuse põhjal. Seevastu tasusid, mille suurusel puudub igasugune seos konkreetse teenuse maksumusega või mille suurust ei arvutata selle teenuse maksumuse põhjal, mille vastutasuks ta on, vaid haldusaparaadi kõigi tegevus- ja investeerimiskulude põhjal, tuleb pidada maksuks, mis on kõnesoleva direktiivi artiklite 10 ja 11 alusel keelatud.

(vt punktid 44, 46, 58, 59, 62, 64–66 ja resolutiivosa)
Riigile on omistatavad ametniku avaldused, mille vormi ja asjaolude tõttu tekib adressaatidel mulje, et tegemist on riigi ametliku seisukohaga, mitte ametniku isikliku arvamusega. Ametniku avalduste riigile omistatavuse puhul on otsustav see, kas avalduste adressaadid võisid antud kontekstis mõistlikult eeldada, et tegemist on seisukohtadega, mida ametnik väljendab oma ametipädevuse alusel.

Kui ametniku avaldused, milles kirjeldatakse masinaid käsitlevale direktiivile 98/37 tõendatult vastavat masinat kui seda puudutavale ühtlustatud standardile mittevastavat ning ohtlikku, on omistatavad riigile, tähendavad need avaldused kõnealuse direktiivi artikli 4 lõike 1 rikkumist. Niisugused avaldused võivad vähemalt kaudselt ja potentsiaalselt takistada selle masina turuleviimist.

Direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud keeld kohaldub vaid juhul, kui masin vastab direktiivi nõuetele. Direktiivi nõuetele tõendatult vastavaid ning direktiivi artiklis 10 ette nähtud CE-märgisega varustatud masinaid puudutav artikli 5 lõikest 1 tulenev vastavuseeldus ei tähenda siiski, et liikmesriigid ei võiks ohutegurite ilmnemisel sekkuda. Vastupidi, direktiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu kohaselt võtab liikmesriik kõik vajalikud meetmed, et masin turult kõrvaldada, juhul kui ta tuvastab, et masin, mida kasutatakse ettenähtud otstarbel, kaldub ohustama inimeste või omandi ohutust. Sellises olukorras peab liikmesriik vastavalt direktiivi artikli 7 lõike 1 teisele lõigule teatama sellisest meetmest viivitamata komisjonile, põhjendades oma otsust.

Kui liikmesriigi pädevad asutused ei ole tuvastanud ohtu, ei ole võtnud meetmeid selliste masinate turult kõrvaldamiseks ega teatanud komisjonile sellistest meetmetest, peab see riik järgima direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud keeldu piirata nende vaba liikumist.

(vt punktid 61–66, resolutiivosa punkt 1)
Kohtuasi C-321/03

Dyson Ltd

versus

Registrar of Trade Marks

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division)

„Kaubamärgid — Õigusaktide ühtlustamine — Direktiiv 89/104/EMÜ — Artikkel 2 — Kaubamärgi moodustava tähise mõiste — Tolmuimeja välispinna osa moodustav läbipaistev mahuti või tolmupaak”

Kohtujurist P. Léger’ ettepanek, esitatud 14. septembril 2006 I - 689

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 25. jaanuar 2007 I - 712

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Tähised, mis võivad moodustada kaubamärgi

(Nõukogu direktiiv 89/104, artikkel 2)

Esimese kaubamärgi direktiivi 89/104 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärkide registreerimistaotluse ese, nagu see on esitatud põhikohtuasjas ja mis hõlmab tolmuimeja välispinna osa moodustava läbipaistva mahuti või tolmupaagi mis tahes mõeldavad kujud, ei ole „tähis” selle sätte tähenduses, mistõttu see ei saa moodustada selle sätte tähenduses kaubamärki.

See tähendab, et sellise taotluse esemel, mis on tegelikult asjaomase kauba omadus, võib olla palju erinevaid esinemisvorme. Kui võtta arvesse kaubamärgiõigusele omast ainuõigust, siis omandab sellise määratlemata esemega kaubamärgi omanik vastupidi direktiivi artikliga 2 taotletud eesmärgile alusetu konkurentsieelise, mistõttu tal on õigus takistada konkurente pakkumast tolmuimejaid, mille välispinnal on mis tahes tüüpi ja mis tahes kujuga läbipaistev tolmupaak.

(vt punktid 37–40 ja resolutiivosa)
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Kapitali suurendamise kaudne maksustamine (Nõukogu direktiiv 69/335, artikkel 10 ja artikli 12 lõike 1 punkt e)(vt punktid 35–39 ja resolutiivosa)

2. Ühenduse õigus – Vahetu õigusmõju – Ühenduse õigusega vastuolus olevad siseriiklikud maksud – Tagastamine (vt punktid 43–46 ja resolutiivosa)

Subject of the case

Ese

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (EÜT L 249, lk 25; ELT eriväljaanne 09/01, lk 11) artikli 10 punkti c rikkumine – Siseriiklik seadus, mis kehtestab tagasiulatuvalt kindlasummalise iga-aastase maksu muude aktide kui äriühingute asutamislepingute registreerimisel ja näeb ette äriühingute asutamislepingute registreerimisel tasutud iga-aastase maksu tagasimaksmisel diskrimineeriva ja kitsendava korra.

Resolutiivosa

Resolutiivosa

1. Kuna Itaalia Vabariik kehtestas tagasiulatuvalt makse, mis ei kujuta endast lubatavaid rahalisi lõive ja tasusid, kuna registreerimine äriregistris, mille eest neid tasuti, on juba kaasa toonud nende maksude sissenõudmise, mida tagasiulatuvalt kehtestatud maksud on mõeldud asendama, ilma et neid tasunud isikutel oleks võimalus neid tagasi saada, või kus sellised tagasiulatuvad maksud puudutavad mitut aastat, kui ei toimunud ühtki registreerimist, mis õigustaks nende sissenõudmist, ja võttes vastu sätteid, mis seavad sellise maksu tagasimaksmise, mis on Euroopa Kohtu otsusega tunnistatud ühenduse õigusega vastuolus olevaks või mille kokkusobimatus ühenduse õigusega tuleneb sellest otsusest, sõltuvaks tingimustest, mis puudutavad konkreetselt seda maksu, mis on vähem soodne kui need, mida nende puudumisel oleks kohaldatud kõnealuse maksu tagasimaksmisele, siis on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad esiteks nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta artiklist 10 ja artikli 12 lõike 1 punktist e ja teiseks põhimõtetest, mida Euroopa Kohus on alusetult makstud summade tagastamise valdkonnas tunnustanud.

2. Ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata.

3. Mõista Itaalia Vabariigilt välja kohtukulud kolme neljandiku ulatuses. Mõista Euroopa Ühenduste Komisjonilt välja kohtukulud ülejäänud ühe neljandiku ulatuses.