29.

Rooma Tribunale civile sedastas oma 27. jaanuari 1989. aasta otsuses: „Lõpuks annab määrus […] nr 2499/82 õiguse saada abi tingimusel, et täpselt sätestatud tähtaegu ja tingimusi järgitakse; tähtaegade ja tingimuste järgimata jätmine toob kaasa ettemaksu korras tasutud abi täieliku või osalise tagasinõudmise. Destilleerijad on — Itaalia Vabariigi vastu võetud menetluse kohaselt [määruse nr 2499/82 artiklis 9 märgitud menetlus] — abi saajad, samas on veini- ja viinamarjatootjad abi lõplikud saajad. Eelnevast tulenevalt on kõnealust määrust kerge tõlgendada ning Euroopa Kohtule ei ole vaja eelotsuse küsimust esitada. […] Assedile ja AIMA suhte kohta märgitakse [Assedile väljastatud garantiipoliisi] üldiste kindlustustingimuste artiklis 2, et Assedile tagab AIMA-le kindlustatud summa (st 1169040262 Itaalia liiri) ulatuses nende summade tagasimaksmise, mis lepinguosaline [DAI] peab talle lõpuks tagasi maksma, tagastades täielikult või osaliselt AIMA tasutud ettemaksu, kui tuvastatakse, et tal puudus õigus erakorralise destilleerimisabi saamiseks terve või osa koguse suhtes, mis oli märgitud ettemakse saamise taotluses või destilleerimislepingus. Üldiste kindlustustingimuste artiklis 3 märgitakse, et AIMA peab DAI-le esitama nõude alusetult saadud summa tagasisaamiseks ning DAI on kohustatud nõutud summa tasuma 15 päeva jooksul. Kui selleks tähtajaks ei ole nõuet rahuldatud, võib AIMA nõuda selle summa maksmist äriühingult [Assedile], kes on kohustatud selle summa tasuma 15 päeva jooksul pärast nõude saamist, ilma et ta võiks sellele vastu vaielda. Üldiste kindlustustingimuste artikli 4 kohaselt on äriühingul [Assedile] tasutud summa ulatuses õigus astuda AIMA asemele kõigi õiguste, väidete ja hagide osas lepingupoole ja tema õigusjärglaste vastu. Eespool viidatud lepingusätted on selged ja kergelt tõlgendatavad: vaidlust ei ole eeskätt selles, et tagatis seatakse AIMA kasuks, mitte aga teiste isikute kasuks nagu tootjad ja et seetõttu ei ole viimastel mingit õigust tagatise summale Assedile suhtes. Lisaks ilmneb, et tagatise seadjal ei ole võimalik esitada vastuväiteid tagatist saama õigustatud isiku vastu, selgelt artikli 3 sõnastusest, milles seatakse äriühingule [Assedile] kohustus tasuda 15 päeva jooksul pärast maksenõude saamist õigustatud isikult, kellele ei ole tasutud. Isegi kui soovitakse sedastada, et igasugusele tagasimaksmisele peab eelnema destilleerimisabi saamise õiguse (täieliku või osalise) puudumise tuvastamine, ei ole mingit kahtlust, et see õigus kadus seetõttu, et hageja DAI ei täitnud ühenduse määruses kehtestatud tähtaegu ja tingimusi. Tegelikult on tõendatud, et hagejaks olev piiritusetehas rikkus oma kohustusi kolmel viisil: 1) ta ei tasunud (nagu ilmneb sellest, et toimik ei sisalda tõendit makse sooritamise kohta) tootjatele miinimumhinda, välja arvatud 110795870 Itaalia liiri [57221 eurot]; 2) ta ei tasunud tootjatele abi 90 päeva jooksul pärast veini piiritusetehasesse saabumist (tähtaeg lõppes 1983. aasta juunis) ja igal juhul 3) ta ei esitanud enne 1. juunit 1984 tõendit selle kohta, et ta on maksed sooritanud. Nende rikkumiste karistusena minetatakse garantii täielikult. Lisaks ei saa kohus nõustuda destilleerija väidetavate õigustustega tegemata maksete kohta (võimatus teostada makseid saneerimismenetluse tõttu ning võlausaldajate võrdsuse põhimõte), kuivõrd nende maksete sooritamise tähtaeg (juuni 1983) ning abi tagastamise tähtaeg (juuli 1983) eelneb kuupäevale, mil otsustati taotleda tema suhtes saneerimismenetluse kohaldamist (oktoober 1983). […] Seetõttu tuleb eespool viidatud ühenduse õigusnormide alusel tagastada AIMA-le summa, mis vastab 110%-le ettemakse korras tasutud abist, millest lahutatakse abi, mille tegelik tasumine on tõendatud, st 1047084185 Itaalia liiri [540774 eurot] (nende lepingute kogusumma, mille kohta maksetõendit ei esitatud ja mida suurendatakse 10% võrra ehk kokku 1046277980 Itaalia liiri [540357 eurot], millele lisandub selle abi, mille kohta maksetõend esitati, ning ettemakse korras tasutud abi vahe, st 806205 Itaalia liiri [416 eurot]). Tuleb märkida, et DAI ei vaielnud kordagi nendele summadele vastu: kuigi ta kinnitas, et ta tasus tootjatele umbes poole saadud abist, ei viidanud ta ega tõendanud a fortiori, et ta on selle abi määruses nr 2499/82 sätestatud tähtajal tasunud. […] On asjakohane täpsustada, et hagejaks oleval piiritusetehasel ei ole alust vaielda vastu sellele, et talle oma toodangut tarninud veinitootmisühistutel oli raskusi nõuete rahuldamisega, kuna just tema ise põhjustas oma kohustuste täitmata jätmise, kui ta algatas pankrotimenetluse vahetult pärast tootjatele väljamakstava ühenduse abi saamist. Veinitootmisühistud, nagu ka tagatise seadja, kui ta otsustab nende asemele astuda, võivad nõuda oma nõuete rahuldamist pankrotimenetluses koos kõigi teiste võlausaldajatega, järgides võlausaldajate võrdsuse põhimõtet.”