ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Neil asjaoludel otsustas Cour d’arbitrage menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas hoolduskindlustusskeem, a) mille on kehtestanud Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne kogukond, b) mida kohaldatakse isikutele, kelle elukoht on asjaomase föderaalse riigi territooriumi selles osas, kus kõnealune autonoomne kogukond on pädev tegutsema, c) näeb ette, et isikutele, kelle iseseisev tegutsemisvõime on pikema aja vältel olnud tõsiselt piiratud ning kes on selle skeemiga liitunud, hüvitatakse mittemeditsiinilise abi ja teenustega seotud kulutused seeläbi, et kaetakse osa nende teenuste maksumusest, ja d) mida rahastatakse esiteks liitunud isikute iga-aastastest maksetest ja teiseks kõnealuse autonoomse kogukonna kulutuste eelarvest tuleva toetuse kaudu, kuulub määruse […] nr 1408/71 […] esemelisse kohaldamisalasse, nagu on määratletud selle määruse artiklis 4? 2. Kas juhul, kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on jaatav, tuleb eespool viidatud määrust, eelkõige selle artikleid 2, 3 ja 13, ning niivõrd, kuivõrd need on kohaldatavad, ka artikleid 18, 19, 20, 25 ja 28 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne kogukond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele selle määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas kõnealune autonoomne kogukond on pädev tegutsema, ning mis puudutab Euroopa Liidu kodanikke, siis isikutele, kes töötavad sel territooriumil ja kelle elukoht on mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille suhtes on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond? 3. Kas EÜ asutamislepingu artikleid 18, 39 ja 43 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne piirkond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele eespool viidatud määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas kõnealune autonoomne kogukond on pädev tegutsema, ning mis puudutab Euroopa Liidu kodanikke, siis isikutele, kes töötavad sel territooriumil ja kelle elukoht on mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille suhtes on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond? 4. Kas EÜ asutamislepingu artikleid 18, 39 ja 43 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui eespool kirjeldatud skeemi kohaldatakse üksnes isikutele, kelle elukoht on Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi sellistes piirkondades, mille suhtes see skeem kehtib?”
32

Kõikidest eelnevatest kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/35 artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et see nõuab selleks, et pangaülekandega tehtud makse hoiaks ära või lõpetaks viivitusintressi kohaldamise, et tasumisele kuuluv summa oleks tähtajaks kantud võlausaldaja kontole.
73

Neil kaalutlustel tuleb kolmandale eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikliga 1 koosmõjus artikliga 2 on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt ei saa üleelanud kooselupartner oma partneri surma korral toitjakaotuspensioni, mis oleks samaväärne sellega, mida saab üleelanud abikaasa, olgugi et siseriikliku õiguse kohaselt asetab registreeritud kooselu samast soost isikud kõnesoleva toitjakaotushüvitise puhul abikaasadega samalaadsesse olukorda. Eelotsustaotluse esitanud kohus peab välja selgitama, kas üleelanud kooselupartner on samalaadses olukorras abikaasaga, kellel on õigus saada VddB hallatavas kutsealases pensioniskeemis ettenähtud toitjakaotushüvitist.
22

Teiseks, seoses määruse nr 1408/71 kohaldatavusega CSG-le ja CRDS-ile on Euroopa Kohus otsustanud, et need maksed kuuluvad selle määruse kohaldamisalasse. Euroopa Kohus on leidnud, et ei saa toetada seisukohta, mille kohaselt CSG ja CRDS langevad väljapoole nimetatud määruse kohaldamisala, kuivõrd need tuleb tegelikult kvalifitseerida maksudena. Kohus lisas, et asjaolu, et mingi maksustamine tuleb teatava liikmesriigi õigusnormide kohaselt kvalifitseerida maksuna, ei tähenda, et nimetatud määruse kohaselt ei võiks seda sama maksustamist käsitleda selle määruse kohaldamisalasse kuuluvana (vt selle kohta 15. veebruari 2000. aasta otsused kohtuasjades C-34/98: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2000, lk I-995, punktid 33 ja 34, ning C-169/98: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2000, lk I-1049, punktid 31 ja 32). Samuti tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus lähtub põhimõttest, et kõnealused maksed kuuluvad määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse.
Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, mida on muudetud ja ajakohastatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 631/2004, artikli 48 lõike 2 kohaselt on selle liikmesriigi pädev asutus, kus töötaja, kes on mõne liikmesriigi kodanik, viimati elas, kohustatud selle töötaja vanaduspensioni arvutamisel siis, kui see töötaja elab pensioni maksmise taotluse esitamise ajal kolmandas riigis, võtma teises liikmesriigis töötatud perioode arvesse samadel tingimustel nagu siis, kui see töötaja elaks ikka veel Euroopa Ühenduse territooriumil.
42

Lõpuks, mis puutub sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalu eesmärki, millele Saksa valitsus samuti tugines, väites, et sotsiaalkindlustussüsteemi tõhusus sõltub töötajate palgatasemest, siis ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et sellist meedet, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, oleks vaja selleks, et saavutada eesmärki vältida sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalu tõsise kahjustamise ohtu, mille kohta on Euroopa Kohus möönnud, et ei saa välistada, et see võib endast kujutada ülekaalukat üldist huvi (vt eelkõige 16. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-372/04: Watts, EKL 2006, lk I-4325, punkt 103 ja seal viidatud kohtupraktika).
4

Tolliseadustiku artiklid 203 ja 204 sätestavad: „Artikkel 203 1. Tollivõlg impordil tekib, kui: — kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja. 2. Tollivõlg tekib kauba tollijärelevalve alt väljaviimise hetkel. 3. Võlgnikud on: — isik, kes kauba tollijärelevalve alt välja viis, — isikud, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt välja, — isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud, ja — asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud. Artikkel 204 1. Tollivõlg impordil tekib, kui ei täideta: a) kohustust, mis tuleneb sellise kauba ajutisest ladustamisest, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, või tolliprotseduuri kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud, või b) tingimust, mis on seotud kauba suunamisega nimetatud protseduurile või kaubale imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamisega kauba eesmärgipärase kasutuse tõttu, välja arvatud artiklis 203 nimetatud juhtudel, kui ei tehta kindlaks, et nimetatud kohustuste ja tingimuste eiramine ei avalda ajutise ladustamise või muu kõnealuse tolliprotseduuri nõuetekohasele käigule olulist mõju. 2. Tollivõlg tekib kas sellest hetkest, kui kohustust, mille täitmata jätmine toob kaasa tollivõla tekkimise, enam ei täideta, või sel hetkel, kui kaup suunatakse asjaomasele tolliprotseduurile, ja hiljem tehakse kindlaks, et tegelikult ei täidetud mis tahes tingimust, mille täitmine on kauba nimetatud protseduurile suunamise või kaubale eesmärgipärase kasutuse tõttu imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamise eelduseks. 3. Võlgnik on isik, kes vastavalt olukorrale peab seoses kaubaga, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, täitma kohustusi, mis tekivad seoses kauba ajutise ladustamise või tolliprotseduuri kasutamisega, millele see on suunatud, või järgima tingimusi, mille täitmine on kauba sellele tolliprotseduurile suunamise eelduseks.”
43

Ühendkuningriik mainib selle kohta, et punkt 10 peegeldab kahtlusi, mis olid ühenduse seadusandjal, kes tunnistas, et täiendava hindamise läbiviimine on põhjendatud. Lisaks leiab see liikmesriik, et niisuguste tehniliste probleemide hindamisel on komisjonil lai hindamisruum ja et tuleb tõendada, et ta on teinud ilmse vea.
2

Õiguskaitsedirektiivi artikkel 1 on sõnastatud järgmiselt: „1. Liikmesriigid võtavad seoses direktiivide 71/305/EMÜ, 77/62/EMÜ ja 92/50/EMÜ reguleerimisalasse kuuluvate riigihankelepingute sõlmimise menetlustega vajalikud meetmed tagamaks, et tellijate [Mõiste „tellija” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „hankija”.] otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti kooskõlas järgmiste artiklitega ja eelkõige artikli 2 lõikega 7 põhjusel, et kõnealused otsused on vastuolus riigihankeid reguleeriva ühenduse õigusega või seda õigust rakendavate siseriiklike eeskirjadega. […] 3. Liikmesriigid tagavad, et läbivaatamise kord oleks võimalike liikmesriikide poolt kehtestatavate üksikasjalike eeskirjade kohaselt kättesaadav vähemalt kõigile neile isikutele, kellel on või on olnud huvi konkreetse riikliku tarne- või ehitustöölepingu vastu ja kes on väidetava rikkumise tõttu kahju kannatanud või võivad kahju kannatada. Eelkõige võivad liikmesriigid nõuda, et läbivaatamist taotlev isik peab olema eelnevalt teatanud hankijale väidetavast rikkumisest või kavatsusest taotleda läbivaatamist.”
56

Selles osas tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on ühenduse õigusaktidega väljatöötatud toetuste süsteemi aluseks eeskätt see, et toetuse saaja täidab rea kohustusi, mis annab talle õiguse saada ettenähtud finantsabi. Kui toetuse saaja kõiki neid kohustusi ei täida, siis tuleneb määruse nr 4253/88 artikli 24 lõikest 2, et komisjonil on õigus oma kohustuste ulatus uuesti läbi vaadata. Mis puudutab sama määruse artikli 23 lõike 1 kohaldamist, siis juhul, kui toetuse saaja ei ole koolitusprogrammi ellu viinud vastavalt tingimustele, mis abi andmisega kaasnesid, ei saa ta õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele ja juba omandatud õigustele tuginedes nõuda esialgu eraldatud abi kogusumma väljamaksmist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T-142/97: Branco vs. komisjon, EKL 1998, lk II-3567, punktid 97 ja 105 (apellatsioonkaebus jäeti rahuldamata Euroopa Kohtu 12. novembri 1999. aasta määrusega kohtuasjas C-453/98 P: Branco vs. komisjon, EKL 1999, lk I-8037), samuti 16. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-182/96: Partex vs. komisjon, EKL 1999, lk II-2673, punkt 190 (apellatsioonkaebus jäeti rahuldamata Euroopa Kohtu 8. märtsi 2001. aasta määrusega kohtuasjas C-465/99 P: Partex vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata)). Lõpuks ei saa õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele tugineda toetuse saaja, kes on toime pannud kehtiva korra ilmselge rikkumise (vt Euroopa Kohtu 12. detsembri 1985. aasta otsus kohtuasjas 67/84: Sideradria vs. komisjon, EKL 1985, lk 3983, punkt 21).
42

Igal juhul peab pädev asutus oma otsust põhjendama, esitades põhjused, miks ta leidis, et eksportija poolt esitatud tõendid ei võimalda järeldada, et direktiivi 91/628 sätteid on järgitud. Nimetatud asutusel on sel eesmärgil eelkõige kohustus hinnata talle esitatud dokumente objektiivselt ja tõendada nende asjaolude asjakohasust, millele ta viitab järeldamaks, et eksporditoetusele lisatud dokumendid ei võimalda tõendada direktiivi 91/628 asjaomaste sätete järgimist. Selline põhjendatud otsus on eelkõige vältimatult vajalik eksportijale, et ta saaks selle otsuse peale edasi kaevata, millega jäetakse kas täielikult või osaliselt rahuldamata tema eksporditoetuse taotlus.
69

Infront leiab, et Esimese Astme Kohus on korrektselt välja toonud need tegurid, mis teda teistest isikutest eristavad, see tähendab et tal on määratletud sündmuste loendis esineva sündmuse teleülekanneteks ainuõigus, et need õigused on omandatud enne selle loendi koostamist ja komisjoni antud heakskiitu, ning et see heakskiit kahjustab tõsiselt nimetatud õiguste teostamist Infronti poolt, kuna ta ei saa lubada neid kasutada ainuõiguse alusel.
39

Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et nende meetodite ja kriteeriumide määratlemine, mille alusel tuleb sisendkäibemaks jaotada majandustegevuse ja mittemajandusliku tegevuse vahel kuuenda direktiivi tähenduses, on liikmesriikide otsustada, kes on oma kaalutlusõigust kasutades kohustatud arvestama selle direktiivi eesmärki ja ülesehitust ning sellest lähtudes nägema ette arvutusmeetodi, mis peegeldab objektiivselt kummagi tegevuse peale tehtud tegelike kulutuste osa.
2.

Määruse nr 753/2002 (mida on muudetud määrusega nr 1512/2005) artikli 24 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui traditsiooniline nimetus on tõlgitud muusse keelde kui keel, milles see nimetus esineb kõnesoleva määruse III lisas, siis võib olla tegemist selle nimetuse õigusvastase jäljendamise või sellega seoste tekitamisega kõnesoleva sätte tähenduses, kui niisugune tõlge tekitab segadust või viib eksiteele isikuid, kellele see on suunatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on uurida, kas tema lahendada olevas kohtuasjas on tegemist sellise olukorraga.
61

Tuleb mainida, et EnWG § 110 lõike 1 punktis 1 elektri tarnevõrgule vaba juurdepääsu põhimõtte osas tehtud erandit ei ole põhjendatud riskiga, et võrgu haldurid, kelle suhtes see säte kohaldub, ei pruugi selle vaba juurdepääsu tõttu olla enam võimelised täitma avaliku teenuse kohustust. Erandit on põhjendatud vaid selle territooriumi geograafilise või õigusliku positsiooniga, kus võrke hallatakse. Samuti ei ole Saksa valitsus väitnud, et Saksamaa Liitvabariik on EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 kehtestanud selleks, et rakendada direktiivi 2003/54 artikli 3 lõiget 8.
37

Järelikult tuleb neljandale küsimusele vastata, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kindlaks tegema, kas põhikohtuasja hageja olukorras olev töötaja pöördumine iga tööpäeva lõpus tagasi oma pere elukohta asjaomases liikmesriigis on asjassepuutuv otsustamaks, kas see töötaja täidab asjaomase riigi õigusaktide kohaselt vastava perehüvitise saamise tingimused nimetatud riigis.
52

Tuleb lisada, et Euroopa Kohus on tunnustanud liikmesriikide õigustatud huvi vältida sellist tegutsemist, mis võib seada kahtluse alla nende ülesandeks oleva maksualase pädevuse teostamise õiguse. Kui topeltmaksustamise vältimise lepinguga on liikmesriigile, kus asub püsiv tegevuskoht, antud selle tegevuskoha tulude maksustamise õigus ja kui emaettevõtjale antaks õigus valida, kas nende kahjumit võetakse arvesse asukohajärgses liikmesriigis või mõnes muus liikmesriigis, siis kahjustataks sellega oluliselt maksustamise õiguse tasakaalustatud jaotust asjaomaste liikmesriikide vahel (vt eespool viidatud kohtuotsus Oy AA, punkt 55).
8

Põhikohtuasjades kohaldatavas versioonis (edaspidi „seadus nr 109/94”) on selle seaduse artikli 21 lõige 1a sõnastatud järgmiselt: „Juhul, kui ehitustööde hankelepingud, mille maksumus on vähemalt 5000000 SDR-i väljendatuna eurodes, sõlmitakse lõikes 1 mainitud madalaima hinna kriteeriumist lähtuvalt, peab hankija kontrollima seda, kas pakkumus on ebaharilik […] direktiivi 93/37/EMÜ artikli 30 tähenduses, kõikide pakkumuste puhul, mis on esialgsest hinnast madalamad summa võrra, mis on võrdne või suurem kõigi vastavaks tunnistatud pakkumuste — välja arvatud suurema täisarvuni ümardatud 10% vastavalt kõige kõrgemate ja kõige madalamate allahindlusega pakkumustest — allahindlusprotsentide aritmeetilisest keskmisest, mida on suurendatud nimetatud keskmist ületavate allahindlusprotsentide ja nimetatud keskmise vahede aritmeetilise keskmise võrra. Pakkumustele lisatakse selgitused hanketeates või pakkumiskutses kõige tähtsamate mainitud hinnakomponentide kohta, mille kogumaksumus ei tohi olla vähem kui 75% hanke baasmaksumusest. Hanketeates või pakkumiskutses peab olema täpsustatud selgituste esitamise kord ja olema ka märgitud, millised selgitused võivad olla pakkumuse vastuvõtmiseks vajalikud. Selgitusi ei nõuta nende tegurite kohta, mille minimaalne maksumus on märgitud ametlikes andmetes. Kui hindamisel selgub, et nõutud ja esitatud selgitused on ebapiisavad selleks, et välistada pakkumuse sisu ebakorrapärasuse võimalust, palutakse pakkujal esitada täiendavad dokumentaalsed tõendid ning pakkumuse väljaarvamise otsuse saab teha üksnes pärast hilisemat kontrollimist toimuva võistleva dialoogi käigus. Üksnes ühenduse piirmäärast väiksema maksumusega ehitustööde riigihangete puhul jätab asjaomane ametiasutus menetlusest automaatselt välja need pakkumused, mille allahindlusprotsent on võrdne või suurem käesoleva lõigu esimeses lõikes nimetatud summast. Seda automaatse väljajätmise korda ei kohaldata juhul, kui nõuetele vastavaid pakkumusi on vähem kui viis.”
Euroopa Kohtu (kuues koda) 15. mai 2008. aasta otsus – komisjon vs. Itaalia

(kohtuasi C‑503/06)

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Direktiiv 79/409/EMÜ – Loodusliku linnustiku kaitse – Loodusliku linnustiku kaitsesüsteemi erandid – Liguuria maakond

1. Liikmesriigid – Kohustused – Direktiivide täitmine – Liikmesriigi kohustuste rikkumine, mida ei vaidlustata (EÜ artikkel 226) (vt punktid 22 ja 23)

2. Keskkond – Loodusliku linnustiku kaitse – Direktiiv 79/409 – Täitmine liikmesriikide poolt (EÜ artikkel 226, nõukogu direktiiv 79/409, artikkel 9) (vt punkt 24)

Ese





Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Loodusliku linnustiku kaitsesüsteemist erandite lubamisega seotud selliste õigusaktide vastuvõtmine ja kohaldamine Liguuria maakonnas, mis on vastuolus nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98) artiklis 9 kehtestatud tingimustega.

Resolutiivosa

1. Kuna Liguuria maakond on seoses loodusliku linnustiku kaitsesüsteemist erandite lubamisega võtnud vastu ja kohaldanud selliseid õigusakte, mis on vastuolus nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artiklis 9 kehtestatud tingimustega, on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.

2. Mõista kohtukulud, k.a ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.
17

Direktiivi 2005/85 artikli 36 pealkirjaga „Euroopa turvalise kolmanda riigi mõiste” lõigetes 1–3 on öeldud: „1. Liikmesriigid võivad ette näha, et II peatükis kirjeldatud varjupaigataotluse läbivaatamist ja taotleja olukorra turvalisuse kindlakstegemist ei teostata või teostatakse mittetäielikult juhtudel, kus pädev asutus on faktide põhjal tõestanud, et varjupaigataotleja soovib siseneda või on sisenenud liikmesriigi territooriumile ebaseaduslikult lõike 2 kohasest turvalisest kolmandast riigist. 2. Kolmandat riiki võib lõike 1 tähenduses lugeda turvaliseks kolmandaks riigiks ainult siis, kui: a) see riik on ratifitseerinud Genfi konventsiooni ja järgib selle sätteid geograafiliste piiranguteta; b) selles riigis rakendatakse õigusaktidega ettenähtud varjupaigamenetlust; c) see riik on ratifitseerinud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni ning järgib selle sätteid, kaasa arvatud tõhusaid õiguskaitsevahendeid käsitlevaid norme ning d) nõukogu on nii määranud vastavalt lõikele 3. 3. Nõukogu võib komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga võtta vastu või muuta kvalifitseeritud häälteenamusega ühist nimekirja kolmandatest riikidest, mida peetakse lõike 1 tähenduses turvalisteks kolmandateks riikideks.”
45

Selleks peab see kohus kõigepealt kontrollima, et põhikohtuasjas vaidluse all olevatest õigusnormidest tingitud lisakulutused ja tehnilised probleemid ei seaks ebasoodsamasse olukorda selle liikmesriigi seatootjaid, kes need normid vastu võttis. Seejärel peab ta veenduma, et need sätted ei mõjuks karistavalt nimetatud tootjatele, kes soovivad oma toodangut eksportida, võrreldes teiste liikmesriikide eksportijatega, kes ei pea kandma autorongide ümberehitusega seotud lisakulutusi. Viimasena peab ta kontrollima, et need sätted ei seaks ebasoodsamasse olukorda teiste liikmesriikide seatootjaid, kes soovivad vedada loomi Taani või selle liikmesriigi kaudu ja kes oleksid samuti kohustatud kohandama oma autorongid Taani õigusnormidele vastavaks.
18

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kui eesmärk, mida toodangumaksude kogumisega soovitakse saavutada, piirdub sellega, et tootjad peavad osalema tarbimist ületava ühenduse toodangu müügikulude finantseerimises, siis läheb maksumäärade kehtestamine, ilma seejuures arvesse võtmata asjaolu, et üksnes seoses osaga eksporditud suhkrust maksti eksporditoetusi, kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärgi saavutamiseks. Finanzgericht Düsseldorf otsustas seega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1) Kas […] määruse [nr 1260/2001] artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et eksporditava ülejäägi kindlaksmääramisel tuleb arvestada ainult selliste suhkru, isoglükoosi ja inuliinisiirupi ekspordikogustega, millega seoses on tegelikult eksporditoetusi makstud? 2) Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas […] määruse [nr 314/2002], muudetud […] määrusega [nr 1140/2003], artikli 6 lõige 4 on kehtetu? 3) Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas […] määruse [nr 1260/2001] artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et nii eksporditava ülejäägi kui ka keskmise kahjumi kindlaksmääramisel suhkrutonni kohta tuleb arvesse võtta kogu eksporti isegi juhul, kui vastaval turustusaastal ei ole seoses selle ekspordikoguse teatava osaga eksporditoetusi makstud? 4) Juhul kui vastus esimesele, teisele või kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas […] määrus [nr 1775/2004] on kehtetu?”
68

Käesoleval juhul tuleb nentida, et nagu apellatsioonikoda vaidlusaluses otsuses märkis — ning mida hageja ei ole vaidlustanud —, on asjaomased teenused suunatud kõigile tarbijatele. Selge on ka see, et absoluutne keeldumispõhjus on esitatud ainult seoses ühe Euroopa Liidus kõneldava keelega, nimelt saksa keelega. Seetõttu on asjaomane avalikkus, kellega seoses tuleb hinnata seda, kas tähisel on kirjeldav iseloom, keskmine saksa keelt kõnelev tarbija, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas.