ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik on mitmel järjestikusel aastal ületanud mitmes piirkonnas ja linnastus PM10 piirväärtused välisõhus, on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 22. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/30/EÜ (vääveldioksiidi, lämmastikdioksiidi ning lämmastikoksiidide, tahkete osakeste ja plii piirtasemete kohta välisõhus) (1) artikli 5 lõikest 1, mis on nüüd Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ (välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta) (2) artikli 13 lõige 1;
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/13

2. märtsil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Iirimaa

(Kohtuasi C-108/11)

2011/C 145/19

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: R. Lyal, C. Soulay)

Kostja: Iirimaa

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Iirimaa kohaldas 48 % määraga käibemaksu tavapäraselt toiduks mitte kasutatavate hurtade ja hobuste tarnele, hobuste rendile ja teatud seemenduse teenustele, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 96, 98 (koostoimes III lisaga) ja artiklit 110;

— mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Väited ja peamised argumendid

Käibemaksudirektiivi artikli 96 kohaselt kohaldatakse kõigile kaubatarnetele ja teenustele minimaalselt 15 protsendilist harilikku maksumäära. Muud kui harilikku maksumäära võib kohaldada üksnes juhul, kui see on lubatud muude direktiivi sätetega.

Artikkel 98 sätestab, et liikmesriigid võivad kohaldada kas üht või kaht vähendatud maksumäära III lisas nimetatud rühmadesse kuuluvate kaubatarnete ja teenuste osutamise suhtes. Käesolevas asjas arutusel olevaid tarneid ei ole III lisas loetletud.

Käibemaksudirektiivis on ka üleminekusätted, mis lubavad liikmesriikidel jätkata direktiivis sätestatud maksumäärade struktuuri ja ulatust käsitlevatest eeskirjadest erinevaid maksumäärasid, kui vastavad siseriiklikud õigusnormid kehtisid 1. jaanuaril 1991.

Käibemaksudirektiivi artikli 113 kohaselt võib liikmesriik, kes kohaldas 1. jaanuaril 1991 artiklis 99 sätestatud miinimumist madalamaid vähendatud maksumäärasid, vastavate kaupade ja teenuste suhtes kohaldada ühte artiklis 98 sätestatud vähendatud maksumääradest.

Direktiivi artikkel 100 kohaldub ka artiklis 99 sätestatud miinimumist madalamatele vähendatud maksumääradele. See artikkel sätestab üleminekukorra teatud siseriiklikele meetmetele, mis on vastu võetud lähtuvalt selgelt määratletud sotsiaalsetest huvidest (st vähendada põhiliste sotsiaalsete vajaduste rahuldamiseks ostetud kaupade ja teenuste maksustamist) ning lõpptarbija kasuks. Komisjon väidab, et hobuste ja hurtade tarnimist (muuks otstarbeks kui toit), hobuste rentimist ja seemendusteenuseid ei saa pidada põhiliste sotsiaalsete vajaduste rahuldamise tarvis tehtud tarneks. Komisjon väidab ka, et kuna suur osa hobustest ja hurtadest soetatakse võiduajamiste ja tõuaretuse tarbeks, ei saa neid tarneid pidada tehtuks lõpptarbija kasuks.

(1) ELT L 347, lk 1.
2.

Missugune tähendus on põhi- ja kõrvalteenuse määratlemise jaoks kriteeriumil, et kõrvalteenus ei ole kliendi jaoks omaette eesmärk, vaid teenuseosutaja poolt osutatava põhiteenuse parematel tingimustel kasutamise vahend, juhul kui kõrvalteenus võetakse eraldi arvesse ja kõrvalteenuse osutamine on võimalik kolmandate isikute poolt?
1.

Kas Saksamaa Liitvabariigi ja Euroopa Keskpanga (edaspidi „EKP”) vahel asjaomase institutsiooni asukoha kohta 18. septembril 1998. aastal sõlmitud kokkulepe (edaspidi „asukohakokkulepe”) on osa liidu õigusest, mis on siseriikliku õiguse suhtes ülimuslik, või on tegemist rahvusvahelise lepinguga?
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 80 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et seotud isikute vaheliste tarnete korral, juhul kui makstud tasu on turuväärtusest väiksem, on maksustatavaks väärtuseks ainult sel juhul tehingu turuväärtus, kui tarnijal või tarne saajal ei ole täielikku sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust selles osas, mis on seotud tarne esemeks olevate kaupade ostuga või tootmisega?
2.

Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus kaalub esimese küsimuse punktile a vastates, kas tegemist on ühe lahutamatu majandustehinguga või mitte, siis mil määral tuleb arvestada neutraalse maksustamise põhimõtet? Eelkõige: a) Kas siinjuures omab tähtsust see, kas maksukohustuslane osutab parkimis- või transporditeenust eraldi ka muudele kliendirühmadele? b) Kas siinjuures omab tähtsust see, kuidas siseriikliku õiguse alusel käsitatakse muid lennujaama ja tagasi transportimise teenuseid, mida parkimisteenuse osutajad ei paku? c) Kas siinjuures omab tähtsust see, kas muid maksukohustuslase osutatavaid parkimis- ja transporditeenuseid (mis ei ole seotud lennujaama ja sealt tagasi transportimisega) käsitatakse siseriikliku õiguse alusel kahe eraldiseisva teenusena, millest üks on maksustatav üldise käibemaksumääraga ja teine käibemaksu nullmääraga? d) Kas siinjuures omab tähtsust see, kas maksukohustuslane suudab tõendada, et tema osutatavad teenused konkureerivad muude sarnaste, nii parkimis- kui ka transporditeenust hõlmavate teenustega, mida osutab sama teenuseosutaja või kaks eraldiseisvat teenuseosutajat? Eelkõige, kas siinjuures omab tähtsust see, kas maksukohustuslane suudab tõendada, et kliendid, kes soovivad sõita osa teest lennujaama autoga, saavad osta parkimisteenust ja lennujaama transportimise teenust ühelt teenuseosutajalt või eraldiseisvatelt teenuseosutajatelt, näiteks parkides oma auto raudteejaama lähedale ja sõites sealt rongiga lennujaama või parkides oma auto lennujaama lähedale ja kasutades lennujaama sõitmiseks muud liiki ühistransporti? e) Kuivõrd peab eelotsusetaotluse esitanud kohus arvesse võtma Euroopa Kohtu järeldusi kohtuasjas C-94/09: komisjon vs. Prantsusmaa neutraalse maksustamise põhimõtte ja kõnealuses kohtuasjas käsitletud transporditeenuste kohta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/16

4. märtsil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-119/11)

2011/C 145/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Dintilhac ja C. Soulay)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik on alates 1. jaanuarist 2007 kohaldanud 2,10 % käibemaksumäära tuludele, mis saadi niisugustes asutustes toimunud kontsertide esmaettekannetelt, kus etenduse ajal pakutakse soovi korral baariteenust, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud käibemaksudirektiivi (1) artiklitest 99 ja 110 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas hagis heidab komisjon kostjale ette, et alates 1. jaanuarist 2007 on ta kohaldanud 2,10 % käibemaksumäära tuludele, mis saadi niisugustes asutustes toimunud kontsertide esmaettekannetelt, kus etenduse ajal pakutakse soovi korral baariteenust, mitte aga kõrgemat maksumäära 5,5 %.

Hageja märgib, et käibemaksudirektiivi artikli 110 alusel võisid liikmesriigid, kes 1. jaanuaril 1991 kohaldasid 5 % miinimumist madalamaid vähendatud maksumäärasid, võivad selliste vähendatud maksumäärade kohaldamist jätkata. Sellegipoolest ei saa see artikkel lubada liikmesriikidel kehtestada uusi erandeid või laiendada 1. jaanuaril 1991. olemas olnud erandite kohaldamisala, kui pärast seda kuupäeva on nende ulatust vähendatud. Nii on see just käesolevas asjas, kuna kostja vähendas alates 1. jaanuarist 1997 sellise erandi kohaldamisala, mis vähendatud käibemaksumäära valdkonnas oli olemas 1. jaanuaril 1997, ja sõnaselgelt välistas selle soodustuse kohaldamise tuludele esmaettekannete piletite müügist, mis „annavad sissepääsuõiguse kontsertidele niisugustes asutustes, kus etenduse ajal pakutakse soovi korral baariteenust”. Direktiivis ette nähtud erandi kohaldamisala laiendades on Prantsuse Vabariik eiranud selle direktiivi eesmärki.

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühtset käibemaksusüsteemi (ELT 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 139/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Itaalia) 3. märtsil 2011 — Ministero dell’Interno, Questura di Caltanissetta versus Massimiliano Rizzo

(Kohtuasi C-107/11)

2011/C 139/27

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Ministero dell’Interno, Questura di Caltanissetta

Vastustaja: Massimiliano Rizzo

Eelotsuse küsimused

Kas Bersani dekreediga ehk 4. juuli 2006. aasta dekreetseadusega nr 223 (mis kinnitati seadusena 4. augusti 2006. aasta seadusega nr 248) kehtestatud siseriiklikud õigusnormid on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 49, kui kõne all on siseriiklik süsteem, mis näeb muu hulgas ette:

a) üldise suuna, mille kohaselt kaitstakse nende kontsessioonide omanikke, mis anti välja varem hankemenetluses, millest üks osa ettevõtjaid jäeti õigusvastaselt kõrvale;

b) õigusnormid, mis tagavad faktiliselt, et säilivad omandatud majanduslikud positsioonid (näiteks uutele kontsessionääridele kehtestatud keeld paigutada oma kontorid juba olemasolevatele müügikohtadele lähemale, kui ette nähtud);
1.

Kas asjaolu, et nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (1) artikli 14 lõike 2 esimeses lauses sätestatud isikuline kohaldamisala kehtib „kahe või enama liikmesriigi territooriumil töötava isiku [suhtes]”, — kelle kohta selle õigusnormi punktis b järgnevalt täpsustatakse, et tegemist on punktis a nimetamata isikuga —, tähendab töötaja puhul, kes töötab töösuhte alusel ühe (ja sama) tööandja juures, a) et teda tuleb siis lugeda selliseks isikuks, kui ta töö iseloomu tõttu töötab samal ajal (samaaegselt), kohati küll suhteliselt lühikeste perioodide jooksul, erinevates liikmesriikides ning ületab seoses sellega sageli riigipiire, ja b) et teda tuleb ka siis lugeda selliseks isikuks, kui ta on ühe (ja sama) töösuhte raames kohustatud püsivalt (tavaliselt) töötama mitmes liikmesriigis, muu hulgas riigis, mille territooriumil ta elab, või mitmes teises liikmesriigis, v.a tema elukohariik, ilma et üksteisele järgnevate perioodide kestus, kui ta täidab oma kohustusi üksikutes liikmesriikides, ning nende vahele jäävad katkestused oleksid olulised, — või ajalise piiranguga?
b)

Kas direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõikeid 1, 4, 5 ja 6 tuleb seega tõlgendada nii, et riigil on keelatud sanktsioneerida seda, et välismaalane ei tee vabatahtlikus tagasipöördumismenetluses koostööd — ja üksnes seda — kui süütegu, määrates selle eest vabaduskaotusliku karistuse (vangistuse), mis on (kuni kümme korda) pikem, kui väljasaatmise eesmärgil toimuv kinnipidamine, mis on juba aset leidnud või mille teostamine on objektiivselt võimatu?
2.

Kas direktiivi 2008/115/EÜ artikli 2 lõike 2 punkti b saab tõlgendada nii, et see välistab selle direktiiviga ette nähtud tagatiste kohaldamisalast asenduskaristusena mõistetud väljasaatmise — nagu on ette nähtud 25. juuli 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 286 artikli 16 lõikes I — niisuguse süüteo eest, mis seisneb pelgas riigi territooriumile sisenemises või seal viibimises — nagu on sätestatud 25. juuli 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 286 artiklis 10bis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/10

Fidelio KG 25. veebruaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 16. detsembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-286/08: Fidelio KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-87/11)

2011/C 152/19

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Fidelio KG (esindaja: advokaat M. Gail)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 16. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-286/08;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus eksis otsustades, et tähist „Hallux” ei ole võimalik registreerida „ortopeediliste toodete” ja „jalatsite” jaoks määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud absoluutse keeldumispõhjuse tõttu. Ei ole võimalik mõista miks Üldkohus vastupidi hageja väidetele lähtus ühtlustamisameti argumentidest ja järeldas nendest, et ladinakeelne sõna „hallux”, mis tähendab suurvarvast, kujutab endast tavapärast lühendit suurvarba haiguse „hallux valgus” kohta. Sellisel viisil jättis Üldkohus täitmata ameti omal algatusel uurimise kohustuse ja rikkus lisaks põhjendamiskohustust.

Lisaks lähtus Üldkohus väärast kaupade ja kaubakategooriate määratlusest. Kuna mõiste „ortopeedilised tooted” on väga lai ja piisab sellest, et absoluutne keeldumispõhjus puudutab osasid kaupu, siis on ühtlustamisametil võimalik lähtuda mitmetest kaubaliikidest, et keelduda teatud liiki kauba registreerimisest. Üldkohus ei arvestanud selle asjaoluga.

Jalatsite osas lähtus Üldkohus ekslikult sellest et on olemas kategooria „mugavad jalatsid” Tegelikult ei ole tavaliste jalatsite ja nn mugavate jalatsite vahel mingit erinevust.

Lisaks ei lähtunud Üldkohus asjakohastest kaalutlustest „ortopeediliste toodete” ja „jalatsite” asjaomast avalikkuse määratledes. Hageja arvates tuleb silmas pidada keskmist tarbijat. Keskmine tarbija ei oska ladina keelt ega ole kokku puutunud jalgade haigusega hallux valgus. Seetõttu ei saa kaubamärki„Hallux” pidada kirjeldavaks.

Lõpuks, Üldkohus rikkus määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b, kuna ta ei kontrollinud tähist „Hallux“ selle sätte alusel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Ühendkuningriik) 25. märtsil 2011 — Secretary of State for Work and Pensions versus Lucja Czop

(Kohtuasi C-147/11)

2011/C 152/31

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Secretary of State for Work and Pensions

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Lucja Czop

Eelotsuse küsimused

Kas olukorras, kui kaebuse esitaja:

a) on Poola kodanik;

b) tuli Ühendkuningriiki enne oma riigi ühinemist EL-iga;

c) alustas tegevust füüsilisest isikust ettevõtjana ELTL artikli 49 (endine EÜ artikkel 43) tähenduses;

d) jäi siia ja jätkas pärast Poola ühinemist tegevust füüsilisest isikust ettevõtjana;

e) ei ole enam füüsilisest isikust ettevõtja ning

f) on pärast Poola ühinemist ja pärast kaebuse esitaja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise lõppu Ühendkuningriiki tulnud ja üldhariduskoolis õpinguid alustanud lapse peamine hooldaja,

on kaebuse esitajal õigus elada Ühendkuningriigis selle alusel, et (alternatiivselt või kumulatiivselt):

a) kohaldada tuleb määrust nr 1612/68 (1) koos Euroopa Kohtu põhjendustega 17. septembri 2002. aasta otsuses kohtuasjas C-413/99: Baumbast ja R (EKL 2002, lk I-7091), 23. veebruari 2010. aasta otsuses kohtuasjas C-310/08: Ibrahim (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja 23. veebruari 2010. aasta kohtuasjas C-480/08: Teixeira (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata);

b) EL-i õiguses kehtib üldpõhimõte, et töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate seisund on võrdne;

c) kui kaebuse esitajal ei oleks elamisõigust, takistaks või pärsiks see asutamisvabadust?

(1) EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 5.
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo (Hispaania) 22. veebruaril 2011 — Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) versus Federación de Asociaciones Sindicales (FAGSA) jt

(Kohtuasi C-78/11)

2011/C 152/18

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supermo

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonikaebuse esitaja: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

Vastustajad: Federación de Asociaciones Sindicales (FAGSA), Federación de Trabajadores Independientes de Comercio (FETICO), Federación Estatal de Trabajadores del Comercio, Hostelería, Turismo y Juego de UGT ja Federación del Comercio, Hostelería y Turismo de CC.OO

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ (1) tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõikega 1 on vastuolus siseriikliku õigusnormi tõlgendamine nii, et see ei luba puhkuseperioodi katkestada selleks, et puhkust saaks hiljem kasutada täies pikkuses — või ülejäänud osas —, kui ajutine töövõimetus tekkis puhkuse kasutamise ajal?

(1) ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381.
2.

Kas ühenduse õigusega, täpsemini 25. märtsi 1957. aasta Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikliga 10 ja artiklitega 39–42 on kooskõlas 21. detsembri 1967. aasta kuningliku määruse, mis reguleerib üldiselt töötajate vanadus- ja toitjakaotuspensionide süsteemi, artikli 52 § 1, kui seda sätet tõlgendada nii, et 31. mai 1956. aasta üldise vanaduspensioni seaduse alusel makstav vanaduspension on vanaduspension või muu seda asendav soodustus selle sätte tähenduses, ning vastuolu korral ühenduse õigusega: kas 21. detsembri 1967. aasta kuningliku määruse, mis reguleerib üldiselt töötajate vanadus- ja toitjakaotuspensionide süsteemi, artikli 52 § 1 tuleb jätta kohaldamata?
3.

Kolmandas apellatsioonkaebuse väites leiab apellant, et Üldkohus on võltsinud tõendeid ning rikkunud seeläbi loogikapõhimõtteid, õigusriigi üldpõhimõtet ning veel kord Üldkohtul lasuvat tõendamiskohustust. Siinkohal leiab apellant eelkõige, et Üldkohus eeldas tõendit „pitseri kinnitamise protokoll” hinnates, et see on piisav tõend pitseri nõuetekohase kinnitamise kohta, kuigi sellist selgitust ei ole nimetatud tõendist võimalik tuletada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Ühendkuningriik) 25. märtsil 2011 — Secretary of State for Work and Pensions versus Margita Punakova

(Kohtuasi C-148/11)

2011/C 152/32

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Secretary of State for Work and Pensions

Vastustaja: Margita Punakova

Eelotsuse küsimused

Kas olukorras, kui kaebuse esitaja:

a) on Tšehhi Vabariigi kodanik;

b) tuli Ühendkuningriiki enne oma riigi ühinemist EL-iga;

c) jäi siia ühinemise järgselt;

d) seejärel alustas tegevust füüsilisest isikust ettevõtjana ELTL artikli 49 (endine EÜ artikkel 43) tähenduses;

e) ei ole enam füüsilisest isikust ettevõtja ning

f) on niisuguse lapse peamine hooldaja, kes alustas õpinguid üldhariduskoolis ajal, mil kaebuse esitaja tegutses veel füüsilisest isikust ettevõtjana,

on kaebuse esitajal õigus elada Ühendkuningriigis selle alusel, et (alternatiivselt või kumulatiivselt):

a) kohaldada tuleb määrust nr 1612/68 (1) koos Euroopa Kohtu põhjendustega 17. septembri 2002. aasta otsuses kohtuasjas C-413/99: Baumbast ja R (EKL 2002, lk I-7091), 23. veebruari 2010. aasta otsuses kohtuasjas C-310/08: Ibrahim (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja 23. veebruari 2010. aasta kohtuasjas C-480/08: Teixeira (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata);

b) EL-i õiguses kehtib üldpõhimõte, et töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate seisund on võrdne;

c) kui kaebuse esitajal ei oleks elamisõigust, takistaks või pärsiks see asutamisvabadust; või

d) mõnel muul alusel?

(1) EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 5.
3.

Üldkohus andis väära hinnangu asjaolule, et toote vormil võib tähistamise eesmärgi kõrval olla veel teisigi eesmärke, nagu näiteks esteetilisi, ilma et see puudutaks ruumilise kaubamärgi algset eristusvõimet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Cassatie van België (Belgia) 10. märtsil 2011 — INNO NV versus Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

(Kohtuasi C-126/11)

2011/C 152/26

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie van België

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: INNO NV

Vastustajad kassatsioonimenetluses: Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/7/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (1), eelkõige artiklit 1, artikli 2 punkti d, artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 5, tuleb tõlgendada nii, et nende artiklitega on vastuolus liikmesriikide õigusaktid, näiteks 14. juuli 1991. aasta kaubandustavade ning tarbijate teavitamist ja kaitset käsitleva seaduse artikli 53 § 1 lõiked 1 ja 3, milles keelatakse ettevõtjatel nimetatud seaduse artikli 52 §-s 1 nimetatud tegevusaladel ajavahemikes 15. november — 2. jaanuar ja 15. mai — 30. juuni kestvatel keeluaegadel mis tahes kohas mis tahes sidevahendite abil teatada artiklis 42 nimetatud hinnaalandustest ja esitada teateid, mis lubavad oletada hinnaalandust, ning teatada enne keeluaega keeluajal mõju avaldavatest hinnaalandustest ja esitada teateid, mis lubavad seda oletada, ka juhul, kui asjaomane meede on vaatamata liikmesriigi seadusandja seatud topelteesmärgile, nimelt esiteks kaitsta tarbijate huve ja teiseks reguleerida ettevõtjatevahelisi konkurentsisuhteid, suunatud tegelikkuses ettevõtjatevaheliste konkurentsisuhete reguleerimisele ja seaduses ettenähtud ülejäänud tagatisi arvesse võttes ei edenda tõhusalt tarbijakaitset?

(1) ELT L 149, lk 22.
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/10

Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 7. veebruaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 24. novembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-137/09: Nike International vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) — Muñoz Molina (R 10)

(Kohtuasi C-53/11 P)

2011/C 152/17

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindaja: J. Crespo Carrillo)

Teised menetlusosalised: Nike International Ltd., Aurelio Muñoz Molina

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus;

— teha uus sisuline otsus, milles jäetakse rahuldamata vaidlustatud otsuse peale esitatud hagi, või saata asi tagasi Üldkohtusse;

— mõista kohtumenetluse kulud välja [Üldkohtu menetluse] hagejalt.

Väited ja peamised argumendid

1. Määruse nr 2868/95 (1) eeskirja 49 ja määruse nr 40/94 (2) artikli 59 rikkumine

Vaidlustatud kohtuotsuse õiguslikuks aluseks on määruse nr 2868/95 eeskirja 49 lõige 1 koostoimes määruse nr 40/94 praeguse artikliga 59. Sellegipoolest ei viita vaidlustatud kohtuotsus kordagi määruse nr 2868/95 eeskirja 49 lõiget 1 ega määruse nr 40/94 artiklit 59 ega võta seisukohta selle kohaldamises konkreetsele kohtuasjale. Ühtlustamisamet leiab, et see kujutab endast õigusnormi rikkumist ja põhjendamise puudumist.

2. Ühtlustamisameti suuniste ja määruse nr 2868/95 eeskirja 49 lõike 1 rikkumine

Ühtlustamisamet leiab, et tema suunised ei kohaldu käesolevale asjale. Sellegipoolest märgib vaidlustatud kohtuotsus kaks korda, et apellatsioonikojad olid kohustatud kohaldama ühtlustamisameti suuniseid. See on ühtlustamisameti arvates õigusnormi rikkumine.

(1) Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189).

(2) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).