Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, Nieminen vs. nõukogu, F‑81/12, EU:F:2014:50 , punktid 58 ja 91 ning seal viidatud kohtupraktika, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtusse (kohtuasi T‑464/14 P).

Kuigi ametisse nimetaval asutusel on ulatuslik kaalutlusõigus kehtestada selline menetlus või meetod, mida ta peab teenete võrdlevaks hindamiseks kõige sobivamaks, on administratsiooni selline kaalutlusõigus siiski piiratud vajadusega viia teenete võrdlev hindamine läbi hoolikalt ja erapooletult teenistuse huvides ja kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega. Lisaks tuleb selline hindamine läbi viia võrreldavatest infoallikatest ja andmetest lähtudes. Niisiis selleks, et muuta edutamissüsteem võimalikult õiglaseks, peab ametisse nimetav asutus vastavalt personalieeskirjade artiklile 45 kindlustama, et teenete võrdlev hindamine on objektiivne, tagades esiteks kõikidele ametnikele antud hinnangute võrreldavuse, luues selleks ühise hindamisskaala, ja ühtlustades teiseks hindamiskriteeriumid, mida hindajad kasutavad.

Kuigi ei saa väita, et personalieeskirjade artikkel 43 kohustab kasutama arvudes väljendatud ja analüütilist hindamist, eeldab kohustus võrrelda teeneid võrdsel alusel ning võrreldavatest infoallikatest ja andmetest lähtudes – mis sisaldub personalieeskirjade artiklis 45 – sellist menetlust või meetodit, mis on erinevate hindajate hinnangutest tuleneva subjektiivsuse kõrvaldamiseks sobiv.

Vastavalt personalieeskirjade artikli 45 lõikele 1 on ametisse nimetav asutus enne edutamist kohustatud edutamismenetluse raames võrdlema kõikide edutatavate ametnike teeneid. Täpsemalt võib ametisse nimetavat asutust hindamisel abistada haldusüksused erinevatel hierarhia tasemetel kooskõlas iga hierarhilise haldussüsteemi toimimisele omaste põhimõtetega, mis on sätestatud personalieeskirjade artikli 21 esimeses lõigus, mille kohaselt abistab ametnik oma ametiastmest olenemata oma ülemusi ja annab neile nõu.

Edutamiseks kõlblike ametnike toimikute eelnev läbivaatamine igas peadirektoraadis ei asenda siiski sellele järgnevat võrdlevat hindamist edutamiskomitees, kui see on ette nähtud, ning seejärel ametisse nimetavas asutuses.

Iseäranis ei saa lubada, et ametisse nimetav asutus hindab ainult nende ametnike teeneid, kes on erinevate talituste või peadirektoraatide koostatud nimekirjade eesotsas, sest vastasel juhul muutub kõikide edutatavate ametnike teenete võrdlev hindamine sisutuks.

Sellest järeldub, et kuigi võib esineda huvi võrrelda esmalt kõikides talitustes edutatavate ametnike teeneid, et võtta arvesse iga ametniku eripära, ei vabasta see personalieeskirjade artiklit 45 arvestades edutamiskomiteed ja ametisse nimetavat asutust kõikide edutatavate ametnike võrdlemisest.

Koondtabelites, mida edutamiskomitee kasutab kõikide edutatavate ametnike puhul vastavalt otsuse, millega liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja koostas personalieeskirjade artikli 45 rakendamiseks edutamise eeskirjad, artikli 5 lõikele 2, määratakse palgaastmete kaupa teenistusüksuste poolt edutamiseks esitatud ametnikud vastavalt edutamisvõimalustele kooskõlas soovituslike kvootidega, mille on kehtestanud personalidirektor. Ehkki koondtabelid annavad erineval määral põgusa ülevaate kõikide sama palgaastme edutatavate ametnike olukorrast, ei anna need mingit teavet nende ametnike peamistest tööülesannetes ja võimalikest teenetest, keda teenistusüksused ei ole edutamiseks esitanud. Seevastu teenistusüksuste poolt edutamiseks esitatud edutatavate ametnike puhul on nende peamised tööülesanded välja toodud ja esitatud lühike põhjendus nende teenete põhjal edutamiseks. Selle tabeliga koheldakse erinevalt neid ametnikke, keda teenistusüksused on juba edutamiseks esitanud, ja ülejäänud ametnikke. Eelis, mille esimesena nimetatud isikud saavad seeläbi, et nende teened tõstetakse esile kokkuvõtlikus ja kasutajasõbralikus dokumendis, võib muuta edutamismenetluse etapid, mille jooksul võidi seda dokumenti kasutada, ebaseaduslikuks.

(vt punktid 46, 47, 50, 51 ja 57)

Esimese Astme Kohus: kohtuotsused, Tsirimokos vs. parlament, T‑76/92, EU:T:1993:106, punkt 17; Caravelis vs. parlament, T‑182/99, EU:T:2001:131, punkt 33, ja Heurtaux vs. komisjon, T‑172/03, EU:T:2005:34, punkt 40.