ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 138 lõiget 1 ja artikli 139 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus see, kui niisugustel asjaoludel, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, keeldub liikmesriik lubamast ühendusesisese tarnega seoses käibemaksuvabastust seetõttu, et soetaja ei ole teises liikmesriigis käibemaksukohustuslasena registreeritud ja et tarnija ei ole tõendanud ei allkirja ehtsust väidetavalt maksuvaba tarne toimumist tõendaval dokumendil ega isiku, kes need dokumendid soetaja nimel allkirjastas, esindusõigusi, kui tõendid, mis annavad õiguse maksuvabastuseks ja mille tarnija oma deklaratsiooni põhjenduseks esitas, on kooskõlas siseriiklikes õigusnormides kehtestatud nende dokumentide loeteluga, mis tuleb maksuhaldurile esitada, ja kui maksuhaldur need tõendid esialgu vastu võttis, mis tuleb välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
26

Taani valitsus leiab vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele, et Teleklagenævneti tuleb käsitada kohtuna ELTL artikli 267 tähenduses. Ta väidab, et see asutus vastab õigusliku aluse, alalisuse ja õigusnormide kohaldamise kriteeriumidele. Lisaks märgib Taani valitsus, et kuigi selle organi liikmete tagasikutsumise tingimused ei ole Taani õigusnormides konkreetselt kindlaks määratud, on tema liikmed kaitstud meelevaldse ja kuritahtliku tagasikutsumise eest vastavalt haldus‑ ja tööõigust käsitlevatele üldreeglitele. Taani valitsus väitis kohtuistungil, et liikmete tagasikutsumise õigus on need liikmed ametisse nimetanud isikul, ehk ettevõtluse ja majanduskasvu ministril.
18

Rumeenia valitsus tuletab meelde, et siseriiklik kohus peab määratlema oma eelotsusetaotluses faktilise raamistiku, mille pinnalt ta Euroopa Kohtule küsimused esitab, ning märgib, et käesolevas asjas ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud põhikohtuasja asjaolusid, mis on tuvastatud talle esitatud tõenditega, vaid on üksnes korranud poolte väiteid. Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu ja Casa Națională de Asigurări de Sănătate sõnul on E. Petru väidetud asjaolud, mis puudutavad esmaste ravimite ja meditsiinivahendite puudumist ning on aluseks esitatud küsimusele, ümber lükatud nende tõenditega, nii et see küsimus ei ole tarvilik kõnealuse vaidluse lahendamiseks.
23

Samuti on Euroopa Kohus leidnud kohtuotsuses komisjon vs. Belgia (EU:C:2004:450, punkt 32), et kuigi direktiivi 69/335 artikli 11 punkt a, mille sõnastust on täpselt korratud direktiivi 2008/7 artikli 5 lõike 2 punktis a, ei maini otseselt aktsiate esmaomandamist või väärtpaberite üleandmist, tähendaks see, kui uute emiteeritud väärtpaberite esmaomandamist või esitajaväärtpaberite füüsilist üleandmist, mis kaasneb nende emiteerimisega, lubataks maksustada, tegelikkuses väärtpaberite emissiooni enda maksustamist, kuna see on oluline osa kapitali suurendamise tehingust tervikuna.
111

Samasugustel põhjustel on tulemusetud apellandi argumendid, mis on suunatud sellele, et saada teada kohtuasjaga T‑110/04 seotud dokumentides esinevad ametnike nimed. Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 194 ja 197 õigesti, et nende nimed on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti b alusel kaitstud andmed. Seda järeldust ei kummuta asjaolu, et Üldkohtu istungil teatud nimed avaldati. Nagu tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 194, ei saa see asjaolu vabastada teisi institutsioone nende kohustustest.
51

Eelnevat arvestades tuleb kuuendale küsimusele vastata, et määruse nr 2252/2004 lisa tuleb koostoimes ICAO dokumendi 9303 1. osa sätetega ja harta artiklit 7 arvestades tõlgendada nii, et kui olukorras, kus liikmesriigi õiguses on ette nähtud, et isikunimi koosneb eesnimedest ja perekonnanimest, otsustab see liikmesriik ikkagi kanda passi kasutaja sünninime passi masinloetava isikuandmete lehekülje andmeväljale 06 ja/või 07, siis ta peab nende väljade kirjeldusse selgelt märkima, et sinna on kantud ka sünninimi.
22

Kaheksanda direktiivi artiklite 1 ja 2 koostoimes lugemisel nähtub, et kauba tarnijal on sellises olukorras nagu põhikohtuasja hageja õigus saada tagasi sellelt kaubalt käibemaksu, mille ta on tasunud teises liikmesriigis asuvale teenuse osutajale, vaid siis, kui see tarnija ei ole teinud ühtki kaubatarnet või osutanud ühtki teenust, mille kohaks võiks pidada viimati nimetatud liikmesriiki. Nimelt, kui tarnija on sellises olukorras nagu põhikohtuasja hageja teinud kaubatarne selles liikmesriigis, ei nõua käibemaksu neutraalsuse põhimõte teenuse osutajale makstud käibemaksu tagasimaksmist, kuna nimetatud tarnijal – kuivõrd teenuseid, mida nimetatud teenuseosutaja osutas, kasutatakse selle tarnija maksustatavate tehingute tarbeks – on õigus käibemaksu maha arvata vastavalt kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 2 punktile a selle direktiivi artikli 28f punktist 1 tulenevas versioonis.
40

Järelikult ei peaks olema õigustatud absoluutne keeld paralleelimpordiks niisuguste taimekaitsevahendite puhul, mida on imporditud paralleelselt eksportliikmesriiki, see tähendab keeld, mis kehtib põhikohtuasjas kõnesoleval juhul, mille põhjenduseks on väide, et andmed, mis importliikmesriigile edastatakse, võivad olla ebapiisavad, või et niisugune ebapiisavus on võimalik juhul, kus tegemist on „paralleelse reimpordiga”.
44

Vaidlust ei ole selle üle, et need 31 linnastut on loetletud Belgia valitsuse esitatud kostja vastuse lisas 1 olevas tabelis, kus on märgitud, et 15. oktoobri 2013. aasta seisuga ei vastanud need linnastud direktiivi artikli 4 nõuetele.
11

Välismaalaste riiki sisenemist ja riigis viibimist ning varjupaigaõigust käsitleva seadustiku (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile), muudetud 16. juuni 2011. aasta seadusega nr 2011‑672 sisserände, integratsiooni ja kodakondsuse kohta (loi relative à l’immigration, à l’intégration et à la nationalité; JORF, 17.6.2011, lk 10290; edaspidi „Ceseda”), artikkel L. 511‑1 sätestab: „I. Haldusasutus võib kohustada Prantsusmaa territooriumilt lahkuma välismaalast, kes ei ole Euroopa Liidu liikmesriigi […] kodanik ning kes ei ole sellise kodaniku pereliige artikli L. 121‑1 punktide 4 ja 5 tähenduses, järgmistel juhtudel: […] 3) kui välismaalasele elamisloa väljastamisest või uuendamisest on keeldutud või kui talle antud elamisluba on temalt ära võetud; […] 5) kui elamisloa taotluse vastuvõtmise tõend või ajutine elamisluba, mis oli välismaalasele väljastatud, on temalt ära võetud või kui nende dokumentide uuendamisest on keeldutud. Otsus, milles on ette nähtud kohustus lahkuda Prantsuse territooriumilt, peab olema põhistatud. Selle otsuse põhjendused ei pea olema elamisõigust puudutava otsuse põhjendusest eraldiseisvad käesoleva sätte I lõike punktides 3 ja 5 ette nähtud juhtudel, piiramata vajadusel nende põhjenduste äramärkimist, mille tõttu kohaldatakse II ja III lõiget. Kohustades välismaalast Prantsuse territooriumilt lahkuma, määratakse kindlaks sihtriik, kuhu ta välja saadetakse, kui see kohustus sundtäidetakse. II. Selleks et täita talle pandud kohustus lahkuda Prantsuse territooriumilt, on välismaalasel aega 30 päeva alates otsuse teatavakstegemisest ning ta võib taotleda abi oma päritoluriiki naasmiseks. Haldusasutus võib välismaalase isiklikku olukorda arvestades erandkorras anda vabatahtlikuks lahkumiseks üle 30‑päevase tähtaja. Haldusasutus võib siiski põhistatud otsusega otsustada, et välismaalane on kohustatud Prantsuse territooriumilt viivitamata lahkuma: […] 3) kui esineb oht, et välismaalane jätab selle kohustuse täitmata. Välja arvatud eriliste asjaolude esinemise korral loetakse see oht tuvastatuks järgmistel juhtudel: […] d) kui välismaalane on hoidunud varasemat väljasaatmismeedet täitmast; e) kui välismaalane on võltsinud elamisluba või isikut tõendavat või reisidokumenti või lasknud sellise dokumendi koostada kellegi teise nimele; […] Haldusasutus võib kohaldada käesoleva II lõike teist lõiku ka juhul, kui vastav põhjus ilmneb esimese lõigu alusel antud tähtaja jooksul. […]”.
49

Kõiki eelnimetatud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 80/987 sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusakt, mis käsitleb töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ja mille kohaselt kolmanda riigi kodanik, kes elab asjaomases liikmesriigis ebaseaduslikult, ei vasta töötaja mõistele, kes sellisena võib taotleda tööandja maksejõuetuse hüvitist tööandja maksejõuetuse tõttu rahuldamata töötasunõude alusel, kui seda kolmanda riigi kodanikku tuleb asjaomase liikmesriigi tsiviilõiguse normide põhjal määratleda „töötajana”, kellel on õigus töötasule, mille väljamõistmist tööandjalt saab ta siseriiklikelt kohtutelt nõuda.
29

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 854/2004 sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus see, kui loomade tapmise üle kontrolli teostava riikliku veterinaararsti nimetamisel määrab pädev asutus kindlaks loomade tapmise aja ja keeldub saatmast niisugust veterinaararsti tapamaja määratud päevadeks ja kellaaegadeks, välja arvatud kui objektiivsest põhjusest tulenevalt on vaja, et tapmised leiaksid aset sellel päeval, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
51

Neil tingimustel tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et selles sättes nimetatud aine kasutamine on õigusaktides ette nähtud ainult juhul, kui liidu õiguse säte või liidu õigusega kooskõlas olev riigisisene õigusnorm näeb otseselt ette nimetatud aine lisamise toiduainele, et seda toiduainet saaks üldiselt turustada. Sellise aine kasutamine ei ole nimetatud sätte tähenduses õigusaktides ette nähtud, kui toiduainet turustatakse toidulisandina koos toitumis- või tervisealase väitega või kui eritoiduks ette nähtud toiduainet, kuigi see tähendab, et selleks, et järgida toiduainetele ainete lisamist puudutavaid norme, mis asuvad — direktiivis 2002/46, — määrustes nr 1924/2006 ja nr 432/2012 ning — direktiivis 2009/39 ja määruses nr 953/2009, peab see toiduaine sisaldama asjaomast ainet kindlas koguses.
22

Neil asjaoludel otsustas Augstākās Tiesas Senāts menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas tsiviil‑ või kaubandusasjaks määruse nr 44/2001 tähenduses tuleb pidada kohtuvaidlust, mille raames nõutakse kahju hüvitamist ning seda, et tuvastataks kostjate käitumise õigusvastasus, mis seisneb keelatud kokkuleppes ja turgu valitseva seisundi kuritarvitamises ning mille aluseks on teise liikmesriigi üldkohaldatavate õigusaktide kohaldamine, arvestades sellega, et keelatud kokkulepped on algusest peale tühised, samas kui õigusnormi kehtestamine on riigi toiming avaliku õiguse reguleerimisalas (acta iure imperii), mille suhtes kohaldatakse rahvusvahelise avaliku õiguse norme, mis käsitlevad ühe riigi õigusmõistmise sõltumatust teise riigi kohtutest? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav (kohtuvaidlus kujutab endast tsiviil‑ või kaubandusasja määruse nr 44/2001 tähenduses), kas siis tuleb asuda seisukohale, et kahju hüvitamise menetluse puhul on tegemist menetlusega, mille raames on vaidlustatud äriühingu organi otsuse kehtivus määruse artikli 22 punkti 2 tähenduses, millest tulenevalt on võimalik jätta lahend tunnustamata määruse artikli 35 lõike 1 alusel? 3. Kui kahju hüvitamise menetluse ese kuulub määruse nr 44/2001 artikli 22 […] punkti 2 kohaldamisalasse, siis kas selle riigi kohtus, kus tunnustamist taotletakse, on kohustatud seoses hagi tagamise lahendiga kontrollima, kas esinevad määruse artikli 35 lõikes 1 nimetatud asjaolud? 4. Kas määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 1 sisalduvat avaliku korra tingimust võib mõista nii, et hagi tagamise lahendi tunnustamine on vastuolus riigi avaliku korraga, kui esiteks on hagi tagamise peamiseks põhjenduseks taotletava summa tähelepanuväärne suurus (ilma et seda summat oleks põhjendatud või õigustatud) ja kui teiseks võidakse sellise lahendi tunnustamise ja täitmisega tekitada kostjatele kahju, mida hageja (likvideerimisel äriühing) ei ole võimeline hüvitama juhul, kui kahju hüvitamise menetluses jäetakse hagi rahuldamata, arvestades sellega, et viimati nimetatud asjaolu võib riivata selle riigi majanduslikke huve, kus tunnustamist taotletakse, ning seetõttu seada ohtu riigi julgeoleku, sest Läti Vabariik on Starptautiskā lidosta Rīga ainuaktsionär ja talle kuulub 52,6% Air Balticu aktsiatest?”
13

Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [harta] artiklis 47 ette nähtud õigustest tuleneb, et juhul kui toll soovib imporditud kauba päritolu tõendamise raames tugineda kolmandalt isikult saadud analüüsitulemustele, mille kohta see kolmas isik keeldub esitamast andmeid nii tollile kui ka deklarandile, mistõttu on raske või võimatu kontrollida tehtud järelduste õigsust või järeldusi ümber lükata ja kohtul on keeruline täita oma ülesannet hinnata analüüsi tulemusi, siis ei või kohus kõnealuse analüüsi tulemusi arvesse võtta? Kas sellele küsimusele vastamisel on oluline, et kõnealune kolmas isik keeldub esitamast tollile ja huvitatud isikule asjaomast teavet põhjendusega – mille toetuseks pealegi tõendid puuduvad –, et tegemist on julgeolekupoliitiliselt tundliku teabega („law enforcement sensitive information”)? 2. Kas harta artiklis 47 ette nähtud õigustest tuleneb, et juhul kui tollil ei ole võimalik esitada kõiki andmeid analüüsi kohta, millel põhineb tema järeldus kauba teatava päritolu kohta, peab ta analüüsi tulemuste põhjendatult kahtluse alla seadmise korral – niivõrd kui seda on asutustelt õiglane nõuda – tegema huvitatud isikuga koostööd seose viimase taotlusega lasta kaupa enda kulul analüüsida ja/või võtta proove tema poolt deklareeritud päritoluriigis? 3. Kas esimesele ja teisele küsimusele vastamisel on oluline, et pärast tasumisele kuuluva tollimaksu kohta tehtud otsuse teatavakstegemist säilitati kauba proovide osi teatava aja jooksul ja neid oleks saanud anda huvitatud isikule selleks, et tal oleks olnud võimalik tellida analüüsi paikapidavuse kontroll mõnest teisest laboratooriumist, kuigi sellise analüüsi tulemus ei mõjuta asjaolu, et tolli kaasatud labori tulemusi ei saa kontrollida, mistõttu ei oleks sellisel juhul ka kohtul – juhul kui teine laboratoorium tuvastab, et kaup pärineb huvitatud isiku väidetud riigist – võimalik võrrelda kahe labori tulemusi nende usaldusväärsuse osas? Kas juhul, kui vastus on jaatav, peab toll juhtima huvitatud isiku tähelepanu sellele, et osaliselt on kauba proovid veel olemas ja et ta võib kõnealused proovid selliseks kontrollimiseks välja nõuda?”
7

Direktiiv 2001/83 näeb artikli 8 lõike 3 punktis i kehtestatud kohustusest ette teatavad erandid, eeskätt artiklites 10 ja 10a, mis on sõnastatud järgmiselt: „Artikkel 10 1. Artikli 8 lõike 3 lõiku i kohaldamata ja ilma et see piiraks tööstus- ja kaubandusomandi kaitset käsitlevate seaduste kohaldamist, ei pea taotleja esitama prekliiniliste katsete ega kliiniliste uuringute tulemusi, kui ta suudab tõestada, et ravim on originaalravimi geneeriline ravim, millel on või on olnud luba artikli 6 alusel vähemalt kaheksa aastat liikmesriigi või ühenduse piires. Käesoleva sätte alusel loa saanud geneerilist ravimit ei hakata turustama enne kümne aasta möödumist originaalravimi esmase loa väljastamisest. [...] Teises lõikes nimetatud kümne aasta pikkust perioodi pikendatakse maksimaalselt üheteistkümne aastani, kui esimese kaheksa aasta jooksul nimetatud kümnest aastast saab müügiloa omanik loa ühe või mitme uue ravinäidustuse osas, mis loa väljastamisele eelneva teadusliku hindamise käigus leitakse olulist kliinilist kasu toovaks, võrreldes olemasolevate ravimeetoditega. 2. Käesolevas artiklis kasutatakse mõisteid järgmises tähenduses: a) originaalravim – ravim, millele on väljastatud luba artikli 6 alusel vastavalt artikli 8 sätetele; b) geneeriline ravim – ravim, millel on samad kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed toimeained nagu originaalravimil ning mille bioekvivalentsust originaalravimiga on näidanud kohased biosaadavuse uuringud. Toimeaine erinevaid sooli, estreid, eetreid, isomeere, isomeeride segusid, komplekse või derivaate loetakse samaks toimeaineks, kui neil ei ole olulisi eriomadusi ohutuse ja/või efektiivsuse osas. Sellistel juhtudel esitab taotleja täiendavat teavet, mis tõendab loa saanud toimeaine erinevate soolade, estrite või derivaatide ohutust ja/või efektiivsust. Erinevad kiirelt vabanevad suukaudsed ravimvormid loetakse üheks ja samaks ravimvormiks. Taotlejalt ei nõuta biosaadavuse uuringute teostamist, kui ta suudab tõestada, et geneeriline ravim vastab asjaomastes üksikasjalikes juhistes määratletud kohastele kriteeriumidele. [...] 5. Lisaks lõike 1 sätetele antakse taotluse esitamise korral hästi tõestatud aine uuele näidustusele ühe aasta pikkune mittekumulatiivne andmete ainuõiguse periood, eeldusel, et uue näidustuse osas on teostatud olulised prekliinilised või kliinilised uuringud. 6. Vajalike uuringute ja katsete läbiviimist seoses lõigete 1, 2, 3 ja 4 ning nendest tulenevate praktiliste nõuete kohaldamisega ei loeta vastuolus olevaks patendiõigustega ega ravimite täiendava kaitse sertifikaatidega. Artikkel 10a Artikli 8 lõike 3 lõiku i kohaldamata ja ilma et see piiraks tööstus- ja kaubandusomandi kaitset käsitlevate seaduste kohaldamist, ei pea taotleja esitama prekliiniliste katsete ega kliiniliste uuringute tulemusi, kui ta suudab tõestada, et ravimi toimeained on olnud ühenduses hästi tõestatud meditsiinilises kasutuses vähemalt kümme aastat, tunnustatud efektiivsuse ja vastuvõetava ohutuse tasemega vastavalt I lisas sätestatud tingimustele. Sellisel juhul asendatakse katsete ja uuringute tulemused asjakohase teadusliku kirjandusega.”
3

Rooma konventsiooni artikkel 4 „Õiguse valiku puudumisel kohaldatav õigus” sätestab: „1. Kui lepingu suhtes kohaldatavat õigust ei ole artikli 3 kohaselt valitud, kohaldatakse lepingu suhtes selle riigi õigust, millega leping on kõige tugevamalt seotud. Lepingu eraldatava osa suhtes, mis on tugevamalt seotud mõne teise riigiga, võib erandina kohaldada kõnealuse teise riigi õigust. 2. Kui käesoleva artikli lõike 5 sätetest ei tulene teisiti, eeldatakse, et leping on kõige tugevamalt seotud riigiga, kus on lepingu sõlmimise ajal selle poole elukoht, kes peab täitma lepingule iseloomuliku kohustuse, või juriidilise isiku või organiseeritud isikute ühenduse puhul selle juhtorgani asukoht. Kui leping sõlmitakse kõnealuse poole majandus- või kutsetegevuse käigus, loetakse selleks riigiks siiski riik, kus toimub põhitegevus, või kui lepingu tingimuste alusel tuleb lepingule iseloomulik kohustus täita tegevuskohas, mis ei ole põhitegevuskoht, siis riik, kus see teine tegevuskoht asub. […] 4. Kaubaveolepingu suhtes ei kohaldata lõike 2 kohast eeldust. Kui lepingu sõlmimise ajal on vedaja põhitegevuskoht riigis, kus toimub ka laadimine või mahalaadimine või kus on ka kaubasaa[t]ja põhitegevuskoht, eeldatakse, et selline leping on kõige tugevamalt seotud nimetatud riigiga. Selle lõike kohaldamisel loetakse kaubaveolepinguks ka tšarterid ühe reisi kohta ja muud lepingud, mille põhieesmärk on kaubavedu. 5. Lõiget 2 ei kohaldata, kui lepingule iseloomulik kohustus ei ole määratletav. Lõigetes 2, 3 ja 4 nimetatud eeldused jäetakse tähelepanuta, kui asjaolude kogumist selgub, et leping on tugevamalt seotud mõne muu riigiga.”
44

Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Madalmaade Kuningriik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.
10

C. Blanco esitas nende maksuteadete peale mitu kaebust. Kaebused liideti, kuna nende ese ja need esitanud isik kattusid. Viimati nimetatud isik leiab esiteks, et teabesse, millele Agenzia tugineb, tuleb suhtuda teatava ettevaatusega, kuna see pärineb veebisaidilt, kus on ära toodud üksnes võitude brutosummad ja kus on arvesse võetud vaid teatavaid tegureid, mis võite mõjutavad nagu „stacking”, kantud kaotused ja kulutused. Teiseks kinnitab ta, et maksuotsused rikuvad eeskätt topeltmaksustamise keelu põhimõtet – mis on sätestatud rahvusvahelistes lepingutes, näiteks Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) välja töötatud tulu- ja kapitalimaksu näidislepingu artiklis 2 –, teenuste osutamise vabadust, mis on ette nähtud ELTL artiklis 56, ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ning ELTL artiklites 18 ja 49. C. Blanco väidab, et teda on diskrimineeritud, pidades silmas, et Itaalias saadud tulu ei ole vaja deklareerida ja sellelt ei võeta tulumaksu, kuna kõnealust tulu maksustatakse selle asemel tuluallikalt võetava meelelahutusmaksuga ning kuna teistes riikides saadud tulu, mida on kasiinodes tuluallikalt juba maksustatud, ei peaks Itaalias maksustatama.
34

Lisaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast esiteks, et huve kahjustava akti vastuvõtmist reguleerivate menetlusnormide järgimata jätmine, nagu asjaolu, et komisjon ei võtnud vaidlusalust otsust vastu liidu seadusandja poolt selleks ette nähtud tähtaja jooksul, kujutab endast oluliste menetlusnormide rikkumist (vt kohtuotsused Ühendkuningriik vs. nõukogu, 68/86, EU:C:1988:85, punktid 48 ja 49; Hispaania vs. komisjon, EU:C:2014:2156, punkt 103, ning Hispaania vs. komisjon, EU:C:2014:2157, punkt 103), ja teiseks, et kui liidu kohus tuvastab asjaomase akti kontrollimise käigus, et see ei ole nõuetekohaselt vastu võetud, tõstatab ta oluliste menetlusnormide rikkumise küsimuse omal algatusel ning tühistab sellest tulenevalt taolise vormiveaga akti (vt kohtuotsused komisjon vs. ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, punkt 51; komisjon vs. Solvay, C‑287/95 P ja C‑288/95 P, EU:C:2000:189, punkt 55; Hispaania vs. komisjon, EU:C:2014:2156, punkt 103, ning Hispaania vs. komisjon, EU:C:2014:2157, punkt 103).
50

Teiseks, mis puutub selle artikli 78 kohaldamisalasse, siis on Euroopa Kohus täpsustanud, et selle sätte loogika sisuks on tolliprotseduuri vastavusse viimine tegeliku olukorraga (kohtuotsus Terex Equipment jt, C‑430/08 ja C‑431/08, EU:C:2010:15, punkt 56). Lisaks ei erista see säte vigu või puudusi, mille puhul võib muudatusi teha, neist, mille puhul see lubatud ei ole (kohtuotsused Overland Footwear, C‑468/03, EU:C:2005:624, punkt 63, ja Südzucker jt, EU:C:2012:444, punkt 47). Sõnu „ebaõige või mittetäielik teave” tuleb mõista nii, et need hõlmavad nii tehnilisi vigu ja puudusi kui ka kohaldatava õiguse tõlgendusvigu (kohtuotsused Overland Footwear, EU:C:2005:624, punkt 63, ja Terex Equipment jt, EU:C:2010:15, punkt 56).
60

Sellest tuleneb, et vastutus, mis on määruse nr 800/1999 artikli 51 lõike 1 esimese lõigu punktis a ette nähtud sanktsiooni aluseks, on objektiivset laadi (vt seoses määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu punkti a sätetega, mis on sisuliselt samas sõnastuses üle võetud määruse nr 800/1999 sätetesse, kohtuotsus AOB Reuter, EU:C:2008:249, punkt 19). Sellest järeldub, et määruse nr 800/1999 artikli 51 lõike 1 esimese lõigu punktis a ette nähtud vähendamine tuleb toetuste puhul teha isegi siis, kui eksportija ei ole rikkumist toime pannud (vt selle kohta kohtuotsus AOB Reuter, EU:C:2008:249, punkt 17).