ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Hageja, kes tundis, et osakonnajuhataja psühholoogiline ahistamine on ta viimase piirini viinud, saatis 9. detsembril 2008 kõigile oma osakonna liikmetele e‑kirja, milles ta tõi esile järgmist:

„Kallid kolleegid, ka mina ei jätka homme enam koos teiega ning see on kaua kaalutud otsus, mis vajab siiski mõningaid selgitusi nende jaoks, kes ei ole asjaga kursis, selleks et keegi ei tunneks ennast häirituna.

Nimelt, nagu enamik teist võib aimata, on osakonnajuhataja suhtumine minusse muutunud erakordselt vaenulikuks ja mõnikord isegi ebaviisakaks, ning sedasi (tema suhtumise kohta) väljendudes olen ma üles näidanud palju taktitunnet, ja see on toimunud sellest ajast peale, kui juhtisin tähelepanu asjaolule, et osakonnajuhataja võimetus teha vahet sotsiaalsetel ja tööalastel suhetel on väga halvasti mõjutanud osakonna toimimist ja nende toimetajate töötingimusi, kes on sunnitud tööalaselt kokku puutuma osakonnajuhataja kauaaegse tuttavaga, kellega on meie osakonnas peaaegu kahe aasta vältel sõlmitud ajutise teenistuja lepinguid.

Ma ei ole ainus, keda see olukord häirib, kuid olen ilmselt ainus, kes on julgenud selgelt välja öelda, mis ma sellest arvan ja muu hulgas seda, et tegemist on austuse puudumisega teiste meie osakonnas töötavate inimeste vastu, kuna tuttavate sooduskohtlemine toimub kahjuks teiste arvel, nende arvel, kes on siia tulnud EPSO konkursi alusel või tänu nende endi teadmistele ja pädevusele, ilma et neil oleks Euroopa Kohtus kellegagi sõbra‑, perekondlikke või muid suhteid.

On ütlematagi selge, et kättemaks oli ja on ränk ning see on mõjutanud minu töötingimusi. Ma leian siiski, et sellised väärtused nagu ausus, sündsus ja väärikus on olulisemad kui pool edutamispunkti. Ükski positsioon ei õigusta teiste vääralt või ülbelt kohtlemist, pealegi puhtalt isiklikel põhjustel, mida te kõik, kes te teate meie osakonnas 2005. aasta detsembrist kuni 2007. aasta juunini kestnud olukorda, võite ise hinnata.

Neile, kes on mulle korduvalt öelnud, et me ei saa midagi teha omavahel seotud isikute vastu ja et siin ei muutu miski, võin teatada hea uudise, et juba praegu on paljugi muutunud ja peagi muutub veelgi enam. Parim kinnitus selle kohta on, et nüüd on meie osakonda võetud EPSO konkursi võitjaid või neid, kelle suhtes ei ole vähimatki kahtlust, et nad on teenistusse võetud nende enda väärtuste tõttu, mitte näiteks selle alusel, keda ja kui kaua nad tunnevad.

Ja neile, kellel miski ei riku söögiisu, soovin „head isu”!

[…]

P.S. Ma olen väga tänulik teile kõigile, kes te hääletasite [personalikomitee] valimistel minu poolt (peaaegu 350 häält on hea tulemus) ning e‑kirjade ja muude toetusavalduste eest. Lõppude lõpuks on see konstruktiivne kogemus, et nii suur hulk inimesi leiab samuti, et paljud asjad peavad muutuma mitte üksnes meie osakonnas, vaid ka [i]nstitutsioonis. Nüüdsest on selleks avanenud palju paremad võimalused.”
8

EKP vastas sellele taotlusele 16. aprilli 2013. aasta kirjas. Ta täpsustas, et vahetuslepingul on muu hulgas lisad A ja B ning kirjeldas nende sisu. Lisa A kohta märkis EKP kõigepealt, et seal on antud tabelina EKP ja eurosüsteemi RKP‑de poolt SMP raames omandatud Kreeka riigivõlakirjad. Sellesse tabelisse kuulub neli tulpa, milles on toodud võlakirjade kirjeldus, nende tunnuskood, SMP kogumaht ja asukoht. EKP näitas samuti ära lisas A toodud Kreeka riigivõlakirjade koguväärtuse, milleks on 42732860000,00 eurot. Seejärel selgitas ta, et lisa B koosneb kahest osast. I osas on kindlaks määratud Kreeka uute riigivõlakirjade finantstingimused ja sellesse kuulub viis tulpa, millest neli sisaldavad samu andmeid kui lisa A ja viiendas on toodud nominaalväärtus eurodes. Lisas B toodud Kreeka uute riigivõlakirjade nominaalväärtus on samuti 42732860000,00 eurot. II osas on esitatud Kreeka uute riigivõlakirjade muud tingimused, nagu näiteks intressi arvutamise alus, intressi maksmise kuupäev, maksmise koht, kurss, kauplemine jne. Lisaks selgitas EKP, et Kreeka uutele riigivõlakirjadele kehtis sama nominaalväärtus, nominaalne intressimäär, intresside maksekuupäev ja tagasiostu kuupäev kui esialgsete Kreeka riigivõlakirjade suhtes ja need ei kuulu nende võlakirjade hulka, mis restruktureeriti erainvestorite kaasamise raames. Osas, milles hageja soovis tutvuda lisades A ja B sisalduva detailsema ja eraldi liigitatud teabega, jättis EKP hageja taotluse rahuldamata.
17

Käesoleval juhul ilmneb vaidlustatud otsusest, et apellatsioonikoda asus seisukohale, et kõnealuste disainilahenduste erinevused olid sedavõrd märkimisväärsed, et autori vabadusaste ei saanud mõjutada järeldust, et neist jääb erinev üldmulje. Kõigepealt tuvastas apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 42, et „kuigi [kõnealusel] kahel kotimudelil on ühiseid tunnusjooni, erinevad nad siiski eelnevalt [punktides 30–34] esitatud põhjustel kottide vormi, struktuuri ja pinnatöötluse poolest, mis asjatundliku kasutaja seisukohast on üldmulje puhul määrav”. Seejärel meenutas apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 44, et autori vabadusaste on tegur, millega peab vastavalt määruse nr 6/2002 artikli 6 lõikele 2 disainilahenduse eristatavuse hindamisel arvestama ja see tugevdab või pehmendab seda, kuidas kasutaja disainilahendust tajub. Lõpuks, olles möönnud sama otsuse punktis 45, et autori vabadusaste on kõrge selliste moetoodete puhul nagu käekotid, märkis apellatsioonikoda, et „see seisukoht ei saa – vastupidi sellele, mida [hageja] tundub väitvat – automaatselt kaasa tuua seda, et [vaidlusaluse] käekoti [disainilahendusest] jääks samasugune üldmulje nagu varasema [disainilahenduse] esemeks olevast käekotist”. Apellatsioonikoda täpsustas, et „[t]egelikult lähtutakse [määruse nr 6/2002] artikli 6 lõike 1 kohast üldmuljet hinnates vastava ala asjatundjast”, mistõttu „käesoleval juhul ei mõjuta kõnealune kõrge vabadusaste asjatundliku kasutaja seisukohast mingil moel neid erinevusi käekottide vormis, struktuuris ja pinnatöötluses, mis neid kahte kotti eristavad” ja „[k]käesoleval juhul ei ole seega autori kõrge vabaduseaste millegi poolest vastuolus [...] järeldusega, et need kaks käekotti jätavad erineva üldmulje”.
190

Käesolevas asjas võttis komisjon rikkumise raskuse kindlaksmääramisel eelkõige arvesse – nagu ilmneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 1059 – asjaolu, et nii CPT kartellikokkulepe kui CDT kartellikokkulepe olid mitmetahulised, kuna need hõlmasid siht‑ või miinimumhindade määramisel, turgude jagamisel ja tootmise piiramisel ning CDT kartellikokkuleppe puhul klientide jagamisel horisontaalkokkuleppeid. Ta märkis, et need rikkumised olid oma laadilt ELTL artikli 101 sätteid arvestades kõige tõsisemate konkurentsipiirangute üks liik, mille puhul on 2006. aasta suunise punktis 23 ette nähtud, et arvesse võetav osakaal müügiväärtusest määratakse astmestiku kõrgemal tasemel. Lisaks tuletas komisjon meelde, et nende rikkumistega seotud ettevõtjad teadsid või pidid teadma oma tegevuse õigusvastasusest, mida kinnitab asjaolu, et nad võtsid meetmeid, et varjata kartellikokkuleppe olemasolu. Peale selle tõdes komisjon, et nii CDT kartellikokkulepe kui CPT kartellikokkulepe katsid geograafiliselt kogu EMP‑d ning vaidlustatud otsuse adressaatideks olevate nende ettevõtjate turuosa kokku EMP tasandil, kelle puhul rikkumised tuvastati, oli alla 80%. Lõpuks tõdes komisjon, et kartellikokkulepped olid väga süsteemsed, neid rakendati hoolikalt ja need olid allutatud kontrollidele. Otsuse põhjenduses 1070 järeldas ta sellest, et rikkumise laadi arvestades tuleb kohaldada 18% suurust osakaalu müügiväärtusest.
153

Hagejad väidavad, et vaidlustatud otsuses müügiväärtuse arvutamiseks seoses otsese müügiga EMP‑s ümberkujundatud toodete kaudu kasutatud meetod on vale ja viis ebaproportsionaalse trahvini võrreldes selle müügi tegeliku mõjuga turule. Nad märgivad sellega seoses esiteks, et komisjoni 4. märtsi 2011. aasta teabenõudekohaselt tuleb selle müügi väärtus arvutada nii, et selleks on samal ajavahemikul EMP‑s teostatud otsese müügi väärtuse keskmine, mida on korrutatud asjaomaste telerikineskoopide arvuga. Nad väidavad seega, et komisjoni meetod lähtub ekslikust eeldusest, et ümberkujundatud toodetesse paigaldatud telerikineskoopide keskmine väärtus oli sama telerikineskoopide otsese müügiga EMP‑s. See lähenemine ei võta aga arvesse asjaolu, et Panasonicu puhul olid ümberkujundatud toodetesse kontserni paigaldatud telerikineskoobid üldiselt väiksemate mõõtmetega ning seega väiksema majandusliku väärtusega kui need, mida müüdi otse kolmandatele isikutele EMP‑s, nagu on tuvastatud ühe konkurentsimajanduse konsultatsioonibüroo aruandes, mis on lisatud komisjoni esitatud teabenõude vastusele, mille hagejad koostasid 20. aprillil 2011. Teiseks väidavad hagejad, et erinevalt käsitlusest, millest komisjon lähtus ja mis tugines üksnes ajavahemikule, mil telerikineskoope müüdi kolmandatele isikutele, oli nende pakutud meetod täpsem, kuna see põhines kaalutud keskmisel, mis võttis arvesse nii ajavahemikku kui ka Panasonicu teleritesse paigutatud telerikineskoopide mõõtmeid. Kuigi komisjon ei eitanud hagejate esitatud andmete õigsust, heidavad hagejad talle ette seda, et ta ei võtnud neid arvesse neile vaidlustatud otsusega määratud trahvi summa arvutamiseks.
188

Kõigepealt tuleb märkida, et finantskorrektsioonide osas on dokumendi nr VI/5330/97 2. lisas nähtud ette, et finantskorrektsioon tehakse, kui komisjon tuvastab, et kulutused ei ole tehtud kooskõlas liidu eeskirjadega. Samuti on selles dokumendis sätestatud, et komisjon peab liidu eelarvest rahastamisest keelduma, välja arvatud juhul, kui siseriiklikud kontrolliorganid on seadusevastase makse tuvastanud ja võtnud vastavad parandus‑ ja hüvitamismeetmed. Olukorras, kus alusetult makstud summad ja seega ka liidule põhjustatud kahju suurus on võimalik kindlaks määrata, näeb dokument nr VI/5330/97 ette, et summa, mis on arvutatud taotluste väljavõttelise kontrollimise tulemuste ekstrapoleerimisel taotluste üldkogumile, mis piirdub sellise haldusvaldkonnaga, kus samade puuduste kordumine on tõenäoline, tuleb kõrvale jätta (vt selle kohta kohtuotsus, 7.6.2013, Portugal vs. komisjon, T‑2/11, EKL, EU:T:2013:307, punkt 120). Seevastu juhul, kui mittenõuetekohaste kulutuste tegelikku määra ei saa kindlaks teha, kohaldatakse kindla määraga finantskorrektsiooni (kohtuotsused, 18.9.2003, Ühendkuningriik vs. komisjon, C‑346/00, EKL, EU:C:2003:474, punkt 53, ja 24.4.2008, Belgia vs. komisjon, C‑418/06 P, EKL, EU:C:2008:247, punkt 136; vt samuti eespool viidatud kohtuotsus Belgia vs. komisjon, EU:C:2013:307, punkt 121 ja seal viidatud kohtupraktika).
15

Seoses vaidlusaluste isikuandmete edastamise vajalikkuse ja andmesubjektide õigustatud huvide kaalumisega leidis parlament määruse nr 45/2001 artikli 8 punkti b arvestades, et andmesubjektide õigustatud huvid on olulisemad, nii et edastamise lubamine ei oleks proportsionaalne. Esiteks möönis parlament, et parlamendiliikmete õigustatud huvid on vähem ulatuslikud kui avalikke ülesandeid mittetäitva eraisiku huvid, ja et seetõttu on ka neid puudutavate andmete kaitse nõrgem. Teiseks märkis parlament siiski, et pensioniskeemi rahastamine avalikest vahenditest ei tähenda, et parlamendiliikme isikuandmeid ei peaks kaitsma või et parlamendiliikmetel puudub õigustatud huvi, millele saaks tugineda nende andmete avaldamise vastu. Sellega seoses rõhutas parlament, et tuleb teha vahet avalikku sfääri kuuluvatel andmetel, mille kaitse on nõrgem, ja erasfääri kuuluvatel andmetel, mida kaitstakse õigustatud huvi mõiste kaudu. Parlamendi hinnangul kuuluvad aga kõnealused isikuandmed parlamendiliikmete erasfääri, kuna nendes sisalduva teabe kaitsmise vastu on õigustatud huvi. Tegemist on asjassepuutuvate parlamendiliikmete isiklikku majanduslikku olukorda puudutavate andmetega sissemaksete kohta pensioniskeemi ja sellest tulenevate pensioniõiguste kohta, mis on isiklikku laadi küsimused. Parlament märkis, et mõistagi on parlamendiliikme mandaat selle pensioniskeemiga liitumise sine qua non tingimus, kuid pensioni makstakse alles pärast mandaadi lõppemist ja isiku enda sissemaksed on suured. Kolmandaks rõhutas parlament, et kui avalikest vahenditest rahastamine oleks isikuandmete kaitse välistamiseks piisav, kehtiks see üksiti kõigi avalikus teenistuses töötajate suhtes. Neljandaks järeldas parlament huvide kaalumise tulemusel, et arvestades seda, et meedia ja laia üldsuse huvi parlamendiliikmete isikliku olukorra kohta on üldist laadi, siis ei oleks taotletud andmete avalikustamine proportsionaalne, välja arvatud juhul, kui asuda seisukohale, et tutvuda peab olema võimalik parlamendiliikmete või lausa kõigi avalikus teenistuses töötavate isikute isikuandmetega, mis on seotud avaliku sektori vahenditest tehtavate kulutustega. Parlamendi hinnangul muudaks niisugune lähenemisviis ELTL artikli 16 ainetuks, samas kui hageja oleks oma eesmärkide saavutamiseks võinud küsida kõnealuse pensioniskeemi rahalist olukorda puudutavaid koondnäitajaid. Viiendaks märgib parlament, et hageja eesmärkidele saavutamiseks on olemas sobivamaid meetodeid, mis võimaldavad tagada piisava kontrolli avaliku sektori kulutuste üle ja avalikkust teavitada.
83

Mis seejärel puudutab riskihindamist, mille asjaomane liikmesriik peab läbi viima enne kui ta komisjoni järelevalvele all kohaldab direktiivi 2006/42 artiklis 11 ette nähtud meetmeid, siis selles suhtes on hagejal õigus, kui ta väidab, et see peab toimuma lähtudes keskmise tarbija seisukohast, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas; seda argumenti ei ole komisjon pealegi konkreetselt vaidlustanud. Nimelt kujutab kõnealuse artikliga liikmesriigi ametivõimudele antud volitus endast erandit asjaomase direktiiviga ette nähtud vaba liikumise põhimõttest ja seda õigustab üksnes oht, mis on seotud kõnealuse masina ette nähtud kasutamise või igasuguse põhjendatult ettenähtava väärkasutusega, mis ise on määratletud kõnealuse direktiivi I lisa punkti 1.1.1 alapunktis i, kui kasutamine viisil, „mis võib tuleneda kergesti prognoositavast inimeste käitumisest”. Selles kontekstis aitab asjaolu, et liikmesriigi ametivõimud hindavad sellise riski tegelikkust lähtudes keskmise tarbija seisukohast, kes on mõistlikult hoolas, ega hinda seda abstraktselt, tagada seda, et need ametivõimud ei kahjusta õigustamatult – direktiivi 2006/42 artikli 11 tähenduses – kõnealuste masinate vabasse ringlusese viimist (vt eespool punktid 54 ja 57).
57

Mis puutub kõnealuse kasutamise kohta, olemusse ja ulatusse, siis tuleb tõdeda, et asjaomane turg hõlmab selliste kõrgklassi sportsõidukite tootmist ja müüki, mille tehnilised omadused ei ole mõeldud igapäevaseks ja tavaliseks teeliikluseks ja mille hind on kõrgem kui enamikul erasõidukitel. On üldteada, et seda turgu iseloomustab suhteliselt madal nõudlus, tootmine eritellimuse alusel ja piiratud arvul sõidukite müümine, mida kinnitab ka BBC 18. oktoobri 2006. aasta artikkel (vt vaidlustatud otsuse punkt 27). Seega ole asjaomase kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks vältimatult vaja esitada müügikäibele osutavaid raamatupidamisdokumente või arveid. Seevastu on toimikus olevate dokumentide – millest mitu on avaldatud internetis ja kataloogides (vt eespool punkt 55) – põhjal ilmselge, et TRV mudeleid turustati aastatel 2003–2006 vähemalt Ühendkuningriigi territooriumil, mis on territoriaalse aspekti osas piisav (vt selle kohta kohtuotsus Leno Merken, punkt 44 eespool, EU:C:2012:816, punktid 50 ja 54) ja annab tunnistust selle ajavahemiku jooksul varasema ühenduse kaubamärgi kasutamise olemusest ja teatavast ulatusest. Lisaks tõendab 2007. aasta juulis ja 2008. aasta jooksul ajakirjanduses avaldatu, et see kaubamärk oli mudeli TRV Sagaris tootmise ja müügi taasalustamist käsitleva avaliku arutelu ese (vt ka vaidlustatud otsuse punkt 28 ja punkti 29 lõpp).
58

Samuti ei piisa üksnes hageja väitest, et sõna „hot” on sisuliselt reklaamiva iseloomuga selleks, et seada kahtluse alla vaidlusaluse kaubamärgi eristusvõime, mille apellatsioonikoda oli kindlaks teinud. Lisaks tuleb veel tõendada, et see sõna kujutab endast reklaamfraasi. Hageja on aga ise tunnistanud seoses oma argumentidega vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldavuse kohta, et sõnal „hot” on mitu tähendust, nagu „kuum” või „vürtsikas”, mis ei ole reklaamiva iseloomuga. Seega ei ole hageja tõendanud, et sõna „hot” kujutab endast võrreldes teiste tema poolt oma argumendi toetuseks välja toodud sõnadega (nagu „super” või „best”) üksnes reklaamifraasi ja et seetõttu puudub tal eristusvõime (vt selle kohta kohtuotsus, 21.1.2010, Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑398/08 P, EKL, EU:C:2010:29, punkt 47).
154

Teiseks väidab hageja, et ärisuhted, mis võivad ilmsiks tulla sisukorras viidatud juriidiliste isikute nimede avaldamisega, pärinevad rohkem kui viie aasta tagant ja on seega liiga „vanad”, et neile võiks endiselt kehtida määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes sätestatud erand. Peale selle, et see argument on liiga üldist laadi, et sellega võiks ümber lükata komisjoni viidatud üldise eelduse, ei ole see ka otsustav. Sellega seoses vastab tõele, et kohtupraktikast ilmneb, et andmeid, mis võisid kuuluda ärisaladuse alla või olla konfidentsiaalsed, kuid mis on vähemalt viis aastat vanad, tuleb lugeda vananenuks, välja arvatud juhul, kui erandkorras tõendatakse, et need on endiselt olulised selle ettevõtja kaubanduslikule seisundile, keda need andmed puudutavad (vt kohtumäärus, 22.2.2005, Hynix Semiconductor vs. nõukogu, T‑383/03, EKL, EU:T:2005:57, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest tuleneb samuti üldisemalt, et negatiivsed tagajärjed, mis võivad kaasneda tundliku äriteabe avaldamisest, on seda ebaolulisemad, mida vanem see teave on (vt selle kohta kohtumäärus, 19.6.1996, NMH Stahlwerke jt vs. komisjon, T‑134/94, T‑136/94‐T‑138/94, T‑141/94, T‑145/94, T‑147/94, T‑148/94, T‑151/94, T‑156/94 et T‑157/94, EU:T:1996:85, punktid 24 ja 32). Siiski ei välista see võimalust, et selline teave võib jätkuvalt kuuluda määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes sätestatud erandi alla, nagu see tuleneb eespool punktis 63 viidatud kohtupraktikast.
63

Kõigepealt tuleks määrata konkreetne tunnus igale kandidaadile esitatud igale küsimusele, võttes arvesse, et – nagu komisjon selgitas – esitatud küsimused ei ole kõikidele kandidaatidele samad. Selles osas täpsustas hageja, et ta ei soovi igale kandidaadile esitatud iga küsimuse sisu kohta mingeid viiteid. Veel tuleks iga küsimuse puhul märkida keel, milles see esitati (hoides sama tunnust samale küsimusele, olenemata selle esitamise keelest), märkida asjassepuutuva küsimuse tüüp, märkida see, kas küsimus on muudetud anonüümseks või mitte, iga kandidaadi puhul küsimusele vastamiseks kulunud aeg, ja lõpuks tuleks anda tunnused oodatud vastusele ja antud vastusele. Dokumentidega tutvumise taotluse kohaselt ei tohiks oodatud vastuste ja antud vastuste tunnused seevastu anda märku nimetatud vastuste sisu kohta, vaid üksnes võimaldama iga küsimuse puhul võrrelda oodatud vastuseid ja antud vastuseid. Selles osas täpsustas hageja oma taotluses sisuliselt, et kui mõne küsimuse puhul ei ole vastusevariandid esitatud samas järjekorras kõikidele kandidaatidele, kellele nimetatud küsimus esitati, siis tuleks tagada, et saadud teabe võrreldavuse huvides kasutatakse iga vastusevariandi puhul sama tunnust. Mis puudutab olukorra lahendamise küsimusi, siis tuleks hageja sõnul märkida soovitud vastus ja saadud vastus täies mahus, see tähendab parim ja halvim valik. Lõpuks tuleks muuta anonüümseks kõik kandidaadid, kes on teinud kõnealuseid eelvalikuteste, andes igaühele neist konkreetse tunnuse.
137

See statistika viitab liidu kodanikele kogumis ning ei saa eeldada, et see väljendab õigesti liidu ametnike keelteoskust. Igal juhul on ainus asi, mida see statistika võib tõendada, on see, et potentsiaalsete kandidaatide arv, keda negatiivselt mõjutab vaidlustatud konkursiteadetega hõlmatud konkursside kandidaatide poolt teise keele valiku piiramine inglise, prantsuse ja saksa keelega, on väiksem sellest, mis see oleks siis, kui see valik oleks piiratud muude keeltega. See asjaolu aga ei ole piisav, et järeldada, et kõnealune piiramine ei ole diskrimineeriv, kuna nende isikute piiratud arv, keda see negatiivselt mõjutab, ei saa kujutada endast sellekohast kehtivat argumenti (vt punkt 96 eespool).
54

Seda järeldust kinnitavad ühtlasi käesolevate kohtuasjade asjaolud. THHI‑KM‑i puhul on määruses nr 119/2013 piirdutud nende põhimõtte ette nägemisega; THHI‑KM‑i ja osaindeksite arvutamise osas on seal viidatud metoodilisele raamistikule, mis praegusel juhul kujutab endast eelkõige 2011. aastal kehtestatud „metoodikat”. Tuleb aga tuvastada, et see „metoodika” sisaldab eelkõige juhiseid maksuliikide kohta, mida kas tuleb arvesse võtta või mitte, matemaatilisi valemeid ja võrdlusperioode. See metoodika sisaldab ka vajalikke täpsustusi, et koostatud indeksid vastaksid määruses nr 2494/95 nõutud võrreldavuse tingimustele. Selle kohta on komisjon kohtuistungi ajal lisaks täpsustanud, et andmed arvessevõetava võrdlusperioodi kohta või arvestamisest väljajäetavate maksuliikide kohta, mida on määratletud 2011. aasta „metoodikas”, on indeksite võrreldavuse olemuslikud osad ja oleksid pidanud sisalduma määruses nr 119/2013.
98

Siiski nähtub kohtupraktikast, et põhiõigused, millele hageja viitab, see tähendab õigus omandile ja õigus tegeleda majandustegevusega, ei ole absoluutsed õigused ja et nende teostamisele võidakse kehtestada piiranguid, mis on õigustatud liidu taotletavate üldise huvi eesmärkidega. Seega on igal majanduslikul või rahalisel piiraval meetmel selle määratlusest tulenevalt tagajärjed, mis mõjutavad omandiõigusi ja kutsetegevusega tegelemise vabadust, tekitades nii kahju isikutele, kelle puhul ei ole tuvastatud, et nad on kõnealuste meetmete võtmise põhjustanud olukorra eest vastutavad. Vaidlusaluste õigusnormidega taotletavate eesmärkide olulisus õigustab teatud ettevõtjatele põhjustatavaid negatiivseid tagajärgi, isegi kui need on märkimisväärsed (vt kohtuotsus, 9.7.2009, Melli Bank vs. nõukogu, T‑246/08 ja T‑332/08, EKL, EU:T:2009:266, punkt 111 ja seal viidatud kohtupraktika).
13

Menetlusse astuja väidab, et apellatsioonikoda otsustas põhjendatult, et tähis Tafel on kirjeldav. Tema sõnul on saksakeelne sõna „Tafel” sotsiaalabi institutsioone tähistav üldnimetus. Selles osas viitab ta 2008. ja 2009. aasta uuringutele ning teostele nagu leksikonid Brockhaus ja Meyers ning sõnaraamat Duden. Sõna kirjeldavus tuleneb samuti olemasolevatest organisatsioonidest, mille nimetused on saksakeelse sõna „Tafel” variatsioonid. See sõna ei seondu konkreetselt hagejaga, vaid toidupankade – „Tafeln” – liikumisega. Pealegi osutavad hageja esitatud dokumendidki sellele, et saksakeelne sõna „Tafel” viitab institutsioonile. Seega on see sõna üldtähenduslik mitte üksnes Saksa avalikkuse, vaid ka Austria avalikkuse jaoks. Ka menetlusse astuja leiab, et saksakeelne sõna „Tafel” on asjaomaseid teenuseid kirjeldav. Nõnda tähistab saksakeelne sõna „Tafel” eelkõige asjaomaste teenuste osutamise kohta, ning selle varieeruv tähendussisu, milleks on sõna „laud” või väljend „teadetetahvel”, ning on asjaomaseid teenuseid, mida üldiselt osutatakse laualt, otseselt kirjeldav.