ET Euroopa Liidu Teataja C 379/11

Euroopa Kohtu (kuues koda) 18. oktoobri 2012. aasta otsus (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Ühendkuningriik eelotsusetaotlus) — Purely Creative Ltd, Strike Lucky Games Ltd, Winners Club Ltd, McIntyre & Dodd Marketing Ltd, Dodd Marketing Ltd, Adrian Williams, Wendy Ruck, Catherine Cummings, Peter Henry versus Office of Fair Trading

(Kohtuasi C-428/11) (1)

(Direktiiv 2005/29/EÜ - Ebaausad kaubandustavad - Kaubandustava, mis seisneb tarbija teavitamises auhinna võitmisest, kohustades tarbijat auhinna kättesaamiseks kandma teatavaid kulusid)

2012/C 379/18

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Purely Creative Ltd, Strike Lucky Games Ltd, Winners Club Ltd, McIntyre & Dodd Marketing Ltd, Dodd Marketing Ltd, Adrian Williams, Wendy Ruck, Catherine Cummings, Peter Henry

Kostja: Office of Fair Trading

Ese

Eelotsusetaotlus — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 („ebaausate kaubandustavade direktiiv”) (ELT L 149, lk 22), I lisa punkti 31 tõlgendamine — Kaubandustavad, mida loetakse ebaausateks kõigil tingimustel — Tegevus, mis seisneb tarbija teavitamises auhinna võitmisest, pakkudes tarbijale mitmesuguseid võimalusi auhinna kättesaamiseks ja kohustades teda kandma teatavaid kulusid, mis erinevad vastavalt valitud võimalusele.

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 („ebaausate kaubandustavade direktiiv”) I lisa punkti 31 teist taanet tuleb tõlgendada nii, et see keelab niisugused agressiivsed kaubandustavad, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, millega ettevõtjad loovad vale mulje, et tarbija on juba võitnud auhinna, samas kui selle auhinna kättesaamisega seotud tegevus, olgu siis tegemist kas teabe küsimisega auhinna olemuse kohta või auhinna enda valdusesse võtmisega, toob tarbijale kaasa raha maksmise või muude kulude kandmise.

Tähtsust ei oma asjaolu, et kulud, mida tarbija peab kandma, nagu näiteks postmargi maksumus, on minimaalsed võrreldes auhinna väärtusega, või et nendega ei kaasne ettevõtjale mingit kasu.

Samuti ei oma tähtsust asjaolu, et tarbija võib auhinna kättesaamiseks vajaliku tegevuse sooritada vastavalt mitmele ettevõtja väljapakutud viisile, millest vähemalt üks on tasuta, juhul kui üks või mitu väljapakutud viisi eeldavad, et tarbija kannab kulusid seoses auhinnast või selle kättesaamise viisidest teadasaamisega.

Siseriiklikud kohtud peavad tarbijatele esitatud teavet hindama nii direktiivi 2005/29 põhjenduste 18 ja 19 kui ka selle direktiivi artikli 5 lõike 2 punkti b alusel, s.o võttes arvesse teabe selgust ja mõistetavust asjaomase kaubandustava sihtrühma jaoks.

(1) ELT C 311, 22.10.2011.