Kohtuasi T-265/03

Helm Düngemittel GmbH

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Toiduabi – Tarnetagatise osaline arestimine – Arestitud summade tagastamise taotlus – Vahekohtuklausel – Tühistamishagi – Vastuvõetamatus

Esimese Astme Kohtu määrus (kolmas koda), 9. juuni 2005

Määruse kokkuvõte

1. Tühistamishagi – Hagi lepingulise olemusega vaidluses – Määruse, mitte lepingu alusel vastuvõetud meede – Mõju puudumine lepingulise olemusega vaidlusele – Ühenduse kohtu pädevuse puudumine – Vastuvõetamatus

(EÜ artiklid 225, 230, 238, 240 ja 249)

2. Tühistamishagi – Varasemat otsust üksnes kinnitava otsuse peale esitatud hagi – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 230)

1. Institutsioonide vastuvõetud aktid, mis on seotud üksnes lepinguga, millest nad on lahutamatud, ei ole oma olemuse tõttu EÜ artiklis 249 ettenähtud aktide hulgas, mille tühistamist saab ühenduse kohtutelt nõuda EÜ artikli 230 alusel. Vaidluse lepingulist olemust ei saa eitada ainult sellele tuginedes, et vaidlustatud meede võeti vastu määruse alusel, mitte aga tulenevalt lepingust, kuna selle määruse sätted kuuluvad pooltele siduva lepingu tingimustesse.

Esimese Astme Kohus on EÜ artikli 225 ja artikli 238 alusel pädev lahendama lepingulisi vaidlusi, mille esitavad talle füüsilised ja juriidilised isikud, üksnes vahekohtuklausli olemasolul. Vastasel juhul laieneks tema kohtulik pädevus ka sellistele kohtuvaidlustele, mille lahendamine on tema suhtes piiratud EÜ artikliga 240, sest nimetatud säte annab siseriiklikele kohtutele üldise õiguse kohaselt pädevuse vaidluste lahendamiseks, kus ühendus on üks pooltest.

(vt punktid 39 ja 40, 53, 58)

2. Otsus, mis üksnes kinnitab varasemat otsust, ei ole EÜ artikli 230 alusel vaidlustatav akt ja igasugune sellise otsuse peale esitatud hagi on seega vastuvõetamatu.

(vt punkt 62)

ESIMESE ASTME KOHTU MÄÄRUS (kolmas koda)

9. juuni 2005( )

Toiduabi – Tarnetagatise osaline arestimine – Arestitud summa tagastamise taotlus – Vahekohtuklausel – Tühistamishagi – Vastuvõetamatus

Kohtuasjas T‑265/03,

Helm Düngemittel GmbH, asukoht Hamburg (Saksamaa), esindaja: advokaat W. Waschmann,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: G. Berscheid ja M. Niejahr, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

mille esemeks on nõue tühistada otsus, mis väidetavalt sisaldus komisjoni 23 mai 2003. aasta kirjas, mis käsitles hageja poolt teostatud tarne tagatise osalist arestimist kunstliku väetise hilinenud tarne tõttu, mida teostati Põhja‑Koreale toiduabi jagamise raames vastavalt komisjoni 16. detsembri 1997. aasta määrusele (EÜ) nr 2519/97, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1292/96 ühenduse toiduabi kohta (EÜT L 346, lk 23; ELT eriväljaanne 11/27, lk 34) kohaselt ühenduse toiduabina tarnitavate toodete varumise üldeeskirjad,





EUROOPA ÜHENDUSTE



ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),

koosseisus: koja esimees M. Jaeger, kohtunikud J. Azizi ja E. Cremona,

kohtusekretär : H. Jung,

tegi käesoleva

määruse

Õiguslik raamistik

1 Komisjoni 16. detsembri 1997. aasta määruse (EÜ) nr 2519/97, millega kehtestatakse määruse (EÜ) nr 1292/96 kohaselt ühenduse toiduabina tarnitavate toodete varumise üldeeskirjad (EÜT L 346, lk 23; ELT eriväljaanne 11/27, lk 34), artikkel 10 näeb ette:

„1. Tarnija täidab oma kohustused vastavalt pakkumiskuulutuses ettenähtud tingimustele ning käesolevas määruses sätestatud kohustustele, kaasa arvatud tema pakkumisest tulenevad kohustused.

Eeldatakse, et tarnija on tutvunud kõikide üld- ja eritingimustega ning neid aktsepteerinud.

2. Tarnija esitab oma kohustuste täitmise tagamiseks komisjonile tarnetagatise 10 tööpäeva jooksul alates teate saamisest, et temaga sõlmitakse leping […]”.

2 Vastavalt määruse nr 2519/97 artiklile 18, mis puudutab maksmise tingimusi ja tagatiste vabastamist:

„1. Tarnijale makstav summa ei ületa pakkumise summat, millele liidetakse artiklis 19 ettenähtud kulud ja millest vajaduse korral võetakse maha lõikes 3 ettenähtud mahaarvamised, artikli 22 lõikes 8 ettenähtud mahaarvatavad summad, artiklites 12–16 mainitud kontrollimiskulud või artikli 13 lõikes 4 mainitud meetmetest tulenevad kulud.

[…]

5. Makstav summa tasutakse tarnija kahes eksemplaris esitatud taotluse alusel.

Kogu pakkumise summa või selle ülejäänud osa maksetaotlusele lisatakse järgmised dokumendid:

a) arve taotletud summa kohta;

b) vastuvõtusertifikaadi või tarnesertifikaadi originaal;

c) lõpliku vastavustunnistuse koopia.

[…]”

3 Määruse nr 2519/97 artikkel 22 sätestab järgmist:

„4. Välja arvatud vääramatu jõu korral, jäädakse tarnetagatisest kumulatiivsel alusel osaliselt ilma järgmiselt, ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist:

[…]

c) 0,2% pärast tähtaega tarnitud koguste väärtusest iga viivitatud päeva kohta või vajaduse korral kuni 0,1% enneaegse tarne iga päeva kohta, kui see on pakkumiskuulutuses kindlaks määratud.

Punktide a ja c kohastest summadest ei jääda ilma, kui leitud puudused ei olene tarnijast.

[…]

8. Komisjon võtab lõplikult makstavast summast maha lõigete 4, 5 ja 6 kohaselt ilma jäädud tagatise summad. Tarnetagatis või ettemakstud tagatis vabastatakse samal ajal täielikult.”

4 Vastavalt määruse nr 2519/97 artiklile 23:

„Komisjon otsustab, kas vääramatu jõud võib olla põhjuseks, et tarnija ei tarninud kaupu või ei täitnud mõnd oma kohustustest.

Komisjoni poolt aktsepteeritud vääramatust jõust tulenevad kulud kannab komisjon.”

5 Määruse nr 2519/97 artikkel 24 sätestab:

„Euroopa Ühenduste Kohus on pädev lahendama vaidlusi, mis tulenevad käesoleva määruse kohaselt tehtud tarnetoiminguid reguleerivate eeskirjade rakendamisest või rakendamata jätmisest või nende tõlgendamisest.”

6 Määruse nr 2519/97 artikkel 25 näeb ette:

„Käesoleva määrusega reguleerimata küsimuste puhul kohaldatakse Belgia õigusakte.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

7 Komisjon avaldas 30. märtsil 2001 pakkumiskuulutuse kunstliku väetise (karbamiid 46% N) tarnimiseks Põhja-Koreale, avaldatud viite EUROPAID/112402/C/S/KP all. Tarnetähtajaks oli määratud hiljemalt 18. mai 2001.

8 Hageja esitas 17. aprillil 2001 komisjonile oma pakkumise, milles teeb ettepaneku karbamiidi hankimiseks Hiinast koguses 30 398 tonni.

9 Komisjon määras 18. aprillil 2001 lepingu hagejale, kes tellis 24. aprillil 2001 Hiinast 30 398 tonni karbamiidi.

10 Hageja teatas 25. aprillil 2001 komisjonile asjaolust, et ta suudab hankida üksnes 10 000 tonni karbamiidi Hiinast ja tegi ettepaneku muretseda ülejäänud 20 398 tonni Egiptusest.

11 Komisjon kiitis 27. aprilli 2001. aasta kirjaga hageja ettepaneku heaks tingimusel, et peetakse kinni lepingutähtajast 30 398 tonni karbamiidi tarnimiseks.

12 Hageja teatas komisjonile 14. mail 2001, et ettenähtud tähtaja jooksul ei ole võimalik Hiinast karbamiidi hankida, ja taotles tähtaja pikendamist. Lisaks sellele teatas hageja komisjonile Egiptusest pärit karbamiidikoguse kohta, et tal ei olnud võimalik seda ettenähtud tähtaja jooksul tarnida, ja palus, et komisjon teataks talle nii kiiresti kui võimalik tarnetähtaja.

13 Viimaks tarniti karbamiidikogus Hiinast 16-päevase ja Egiptusest 44-päevase hilinemisega.

14 Kontrolliorgan Bureau Veritas väljastas 2. augustil 2001 määruse nr 2519/97 artikli 18 lõikes 5 nõutud lõpliku vastavustunnistuse. Tunnistus täpsustas karbamiidi tarnetähtaega Hiinast (3. juuni 2001) ja karbamiidi tarnetähtaega Egiptusest (1. juuli 2001). Selles esitati ka järgmine märkus:

„Käesolev tarne on kooskõlas EÜ spetsifikatsioonidega inspekteerimise päevaks, välja arvatud erinevused, mis puudutavad eelpoolmärgitud tarne kuupäeva ja kvaliteeti”.

15 Hageja saatis 6. augustil 2001 komisjonile maksenõude kogusummas 4 999 863,04 eurot, arvestamata asjaoluga, et tarnetähtaeg oli ületatud.

16 Komisjon arestis 0,2% pärast tähtaega tarnitud iga koguse väärtusest iga viivitatud päeva kohta. Hageja poolt nõutud maksmisele kuuluvat summat vähendati seetõttu 346 221,20 euro võrra (53 581 eurot 16 hilinenud päeva kohta 10 180 tonni karbamiidi hankelt Hiinast ja 292 640,20 eurot 44 hilinenud päeva kohta 20 218 tonni karbamiidi hankelt Egiptusest). Oktoobri alguseks 2001 kanti vahe hagejale üle.

17 Hageja taotles 1. novembri 2001. aasta faksiga komisjonilt arestitud summa hüvitamist põhjendusega, et tähtaja ületamise põhjuseks oli vääramatu jõud.

18 Komisjon lükkas 21. detsembri 2001. aasta faksiga hageja taotluse tagasi.

19 Hageja taotles 22. märtsi 2002. aasta kirjaga komisjonilt otsuse uuesti läbivaatamist ja nõutud summa maksmist. Komisjon kordas keeldumist 16. septembri 2002. aasta kirjaga.

20 Hageja esitas 25. oktoobri 2002. aasta kirjaga komisjonile uue taotluse kõnealuse summa maksmiseks.

21 Komisjon jäi 23. mai 2003. aasta kirjas (edaspidi „vaidlustatud akt”) oma esialgse seisukoha juurde, jättes hageja taotluse rahuldamata.

Menetlus ja poolte seisukohad

22 Hageja esitas hagiavaldusega, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 23. juulil 2003, käesoleva nõude.

23 Esimese Astme Kohus esitas 20. detsembri 2004. aasta kirjaga kodukorra artiklis 64 ettenähtud menetlust korraldavate meetmete raames hagejale ühe küsimuse. Kohus palus hagejal täpsustada oma seisukohta komisjoni teatud märkuste kohta, mis puudutavad käesoleva hagiavalduse vastuvõetavust.

24 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud akt;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

25 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:

– tunnistada hagi vastuvõetamatuks;

– teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu läbi vaatamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

26 Vastuses Esimese Astme Kohtu küsimusele esitas hageja täiendava taotluse eesmärgiga kohustada komisjoni maksma summa 346 221,20 eurot koos intressidega määruse nr 2519/97 artikli 18 lõike 7 alusel ja tegi selle kohta viite kõikidele faktilistele ja õiguslikele alustele kogumis, mis nähtuvad hagiavaldusest ja tema vastusest.

Vastuvõetavus

27 Vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklile 113 võib kohus, lahendades küsimuse kodukorra artikli 114 lõigete 3 ja 4 kohaselt, igal ajal omal algatusel kaaluda, kas esineb asja läbivaatamist takistavaid asjaolusid, mille hulka kuuluvad ka EÜ artikli 230 neljandas lõigus sätestatud hagi vastuvõetavuse tingimused (Esimese Astme Kohtu 8. juuli 1999. aasta määrus kohtuasjas T‑12/96: Area Cova jt. v. nõukogu ja komisjon, EKL 1999, lk II‑2301, punkt 21, ja 13. juuli 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑29/03: Comunidad Autónoma de Andalucía v. komisjon, EKL 2004, lk II‑2923, punkt 22). Kodukorra artikli 114 lõige 3 sätestab, et edasine menetlus on suuline, kui Esimese Astme Kohus ei otsusta teisiti.

28 Antud juhul leiab Esimese Astme Kohus, et kohtutoimiku materjalides on piisavalt teavet, mis võimaldab hagi üle otsustada ilma suulise menetluseta.

Poolte argumendid

29 Komisjon väidab, et hagi on vastuvõetamatu põhjusel, et 23. mai 2003. aasta kiri ei ole vaidlustatav akt EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.

30 Komisjon märgib, et vaidlustatud akt kujutab endast akti, mis on oma olemuselt lepinguline, mitte ühepoolne haldusotsus EÜ artikli 249 tähenduses, mille tühistamist võib nõuda ühenduste kohtutelt EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel (Esimese Astme Kohtu 3. oktoobri 1997. aasta määrus kohtuasjas T‑186/96: Mutual Aid Administration Services v. komisjon, EKL 1997, lk II‑1633, punktid 49–51; 9. jaanuari 2001. aasta määrus kohtuasjas T‑149/00: Innova v. komisjon, EKL 2001, lk II‑1, punkt 28, ja 25. novembri 2003. aasta määrus kohtuasjas T‑85/01: IAMA Consulting v. komisjon, EKL 2003, lk I‑4973).

31 Komisjon väidab selles osas, et pidades silmas määruse nr 2519/97 artiklis 24 sisalduvat vahekohtuklauslit, oleks hageja pidanud esitama komisjonile arve 346 221,20 euro tasumiseks, mille komisjon pidas kinni otsuse täitmise tagamiseks EÜ artiklite 244 ja 256 alusel.

32 Täiendava võimalusena väidab komisjon, et vaidlustatav akt ei kujuta endast mingil juhul vaidlustatavat õigusakti EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, arvestades, et asi puudutab varasemat, ettenähtud tähtaja jooksul vaidlustamata akti kinnitavat akti.

33 Lisaks sellele viitab komisjon hageja poolt kirjalikus vastuses Esimese Astme Kohtu esitatud küsimusele täiendava võimalusena esitatud uue taotluse vastuvõetamatusele. Selle kohaselt on uus taotlus hilinenud ja seetõttu vastuvõetamatu.

34 Hageja väitel on tema hagiavaldus vastuvõetav, sest 23. mai 2003. aasta kiri kujutab endast vaidlustatavat õigusakti EÜ artikli 230 neljanda lõigu mõttes.

35 Ta väidab selle kohta, et komisjoni ja hageja lepinguline vahekord ei takista tühistamishagi esitamist (vt Euroopa Kohtu 12. detsembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑172/89: Vandemoortele v. komisjon, EKL 1990, lk I‑4677, ja 21. märtsi 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑226/89: Haniel Spedition v. komisjon, EKL 1991, lk I‑1599).

36 Lisaks sellele puudub hageja seisukoha järgi vajadus esitada maksenõue, kuna Esimese Astme Kohtu igasugune otsus, millega rahuldatakse tühistamisnõue, sisaldab komisjoni kohustust maksta tagasi tema poolt arestitud summa.

37 Hageja märgib, et vastupidi olukorrale, mida kirjeldatakse määrustes kohtuasjades Mutual Aid Administration Services v. komisjon ja Innova v. komisjon (vt eespool punkt 30), sätestab määruse nr 2519/97 artikkel 24 sõnaselgelt, et ühenduse kohtutel on käesoleval juhul pädevus.

Esimese Astme Kohtu hinnang

38 Tuleb meelde tuletada, et korduvalt on otsustatud, et EÜ artikkel 230 annab ühenduse kohtutele ainupädevuse kontrollida nende EÜ artiklile 249 viitavate õigusaktide seaduslikkust, mis institutsioonidel tuleb vastu võtta asutamislepingus toodud tingimustel (vt Esimese Astme Kohtu 10. mai 2004. aasta määrus liidetud kohtuasjades T‑314/03 ja T‑378/03: Musée Grévin v. komisjon, EKL 2004, lk II‑1321, punkt 63 ja osundatud kohtupraktika).

39 Institutsioonide vastuvõetud aktid, mis on seotud üksnes lepinguga, millest nad on lahutamatud, ei ole oma olemuse tõttu EÜ artiklis 249 ettenähtud aktide hulgas (Esimese Astme Kohtu 10. juuli 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑387/00: Comitato organizzatore del convegno internazionale v. komisjon, EKL 2002, lk II‑3031, punkt 39; eespool punktis 30 viidatud määrus kohtuasjas IAMA Consulting v. komisjon, punkt 53, ja eespool punktis 38 viidatud määrus kohtuasjas Musée Grévin v. komisjon, punkt 64).

40 Kohtupraktikast nähtub, et Esimese Astme Kohus on EÜ artikli 225 ja artikli 238 alusel pädev lahendama lepingulisi vaidlusi, mille esitavad talle füüsilised ja juriidilised isikud, üksnes vahekohtuklausli olemasolul. Vastasel juhul laieneks tema kohtulik pädevus ka sellistele kohtuvaidlustele, mille lahendamine on tema suhtes piiratud EÜ artikliga 240, sest nimetatud säte annab siseriiklikele kohtutele üldise õiguse kohaselt pädevuse vaidluste lahendamiseks, kus ühendus on üks pooltest (vt eespool punktis 38 viidatud määrus kohtuasjas Musée Grévin v. komisjon, punkt 65 ja viidatud kohtupraktika).

41 Eespool esitatud põhjenduste tõttu tuleb uurida, kas käesolev vaidlustatud akt on lepingulise iseloomuga.

42 Selle kohta tuleb märkida, et vastavalt ühenduse õigusnormidele, mis käsitlevad toiduabi poliitikat ja toiduabi korraldamist, on selline abi rajatud lepingulistele kohustustele (vt Euroopa Kohtu 11. veebruari 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑142/91: Cebag v. komisjon, EKL 1993, lk I‑553, punkt 11). Vastavalt nõukogu 27. juuni 1996. aasta määruse (EÜ) nr 1292/96, toiduabipoliitika, toiduabi korraldamise ja toiduainetega kindlustamise tugimeetmete kohta (EÜT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 11/24, lk 189) artikli 24 lõike 1 punktile b teeb komisjon otsuse „abi tarnimist ja rakendamist reguleerivate tingimuste kohta eelkõige:

– abisaajate suhtes rakendatava[te] üldtingimuste,

– varumist reguleerivate menetluste algatamise, toodete tarnimise ja muude meetmete rakendamise ning vastavate lepingute sõlmimise kohta”.

43 Käesoleval juhul märgib Esimese Astme Kohus, et määrus nr 2519/97 kehtestab ühenduse toiduabina tarnitavate toodete varumise üldeeskirjad ja nimelt erinevad tarne-eeskirjad, lepingu sõlmimise kord, sätted, mis peavad sisalduma pakkumiskuulutuses, samuti tarnija õigused ja kohustused. Erieeskirjad, mille järgi konkreetne toodete varumine peab toimuma, nagu need, mis puudutavad varutud tooteid ning nende kvaliteeti ja koguseid, hinda või tarnetähtaega, peavad olema sätestatud pakkumiskuulutuses.

44 Kohtutoimikust nähtub ka, et komisjon avaldas pakkumiskutse, pidades silmas toiduabi osutamist Põhja-Koreale, mis kujutaks endast teatud koguse väetise tarnimist. Pärast oma pakkumise esitamist sai hageja õiguse tarnelepingu sõlmimiseks, mille ta vastu võttis, et täita seda pakkumiskuulutuses ja määruses nr 2519/97 sätestatud tingimustel.

45 Järelikult muudeti komisjoni poolt pakkumiskutse esitamisega ja hageja poolt asjaomase tarnelepingu sõlmimisega nõustumisega määruse nr 2519/97 ja pakkumiskuulutuse sätted selle vaidluse mõlemale poolele siduva tarnelepingu tingimusteks.

46 Peale selle nähtub pooltevahelise suhte lepinguline olemus ka määruse nr 2519/97 artiklist 24, mis annab Esimese Astme Kohtule ainupädevuse lahendamaks vaidlusi, mis tulenevad nende eeskirjade rakendamisest või rakendamata jätmisest või nende tõlgendamisest, mis käsitlevad selle määrusega reguleeritavaid tarnetoiminguid. Seda sätet tuleb vaadelda vahekohtuklauslina EÜ artikli 238 tähenduses (vt Esimese Astme Kohtu 19. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑26/00: Lecureur v. komisjon, EKL 2001, lk II‑2623, punkt 39).

47 Käesolev vaidlus on lepingulise olemusega ka seetõttu, et asjaomane arest, millega pealegi nõustus ka hageja, teostati määruse nr 2519/97 artikli 22 lõike 4 sätteid kohaldades, mis kuulub nendesse lepingutingimustesse, mis puudutab pooltevahelisi suhteid.

48 Vaidlustatud õigusakt kujutab endast osas, mis puudutab 346 221,20 euro aresti, sanktsiooni hageja suhtes lepinguliste kohustuste täitmatajätmise eest ja täpsemalt tarnitavate toodete hilinenud kohaletoimetamise eest.

49 Selle kohta on otsustatud, et akt, millega komisjon keeldus maksmast kogu hageja nõutud transpordikulu, on lepingulise iseloomuga, kuna seda ei saa lahutada komisjoni kohustusest maksta transportijale hinda, mis on tasu osutatud transporditeenuste eest (vt eespool punktis 30 viidatud määrus Mutual Aid Administration Services v. komisjon, punkt 49).

50 Samamoodi tuleb antud juhul otsustada, et vaidlustatud õigusakti ei saa lahutada pooli siduvast lepingulisest suhtest selles kohtuasjas ja seetõttu ei saa teda vaadelda EÜ artiklis 249 viidatud õigusaktina, mille vastu võib esitada tühistamishagi EÜ artikli 230 alusel.

51 Tuleb märkida, et vaatamata käesoleva vaidluse ja vaidlustatud akti lepingulisele olemusele, ei esitanud hageja Esimese Astme Kohtule hagiavaldust EÜ artikli 238 sätete kohaselt, vaid pigem tühistamishagi EÜ artikli 230 alusel.

52 Hageja käsitleb oma hagi tühistamishagina EÜ artikli 230 tähenduses ja väidab, et Esimese Astme Kohus peaks tunnistama seadusevastaseks vaidlustatud akti, millega komisjon teavitas hagejat vaidlusaluse rahasumma arestimisest toodete hilinenud tarnimise tõttu, ja järelikult õigusakti tühistama.

53 Siiski, nagu eespool on meelde tuletatud, ei ole sellised aktid nagu käesolevas asjas käsitletud akt, mis on seotud üksnes lepinguga, millest nad on lahutamatud, oma olemuse tõttu EÜ artiklis 249 ettenähtud aktide hulgas, mille tühistamist saab ühenduste kohtutelt nõuda EÜ artikli 230 alusel.

54 Menetledes tühistamishagi, samal ajal kui vaidlus on tegelikult lepingulise olemusega, on Esimese Astme Kohus sisuliselt juba nõustunud hagi ümberkvalifitseerimisega (eespool punktis 46 viidatud Esimese Astme Kohtu otsus Lecureur v. komisjon, punkt 38). Käesoleva juhul leiab Esimese Astme Kohus siiski, et sellist ümberkvalifitseerimist ei saa teostada. Esiteks nähtub repliigi punktist 9 selgelt, et hageja on sõnaselgelt loobunud õigusest esitada hüvitamishagi EÜ artikli 238 alusel. Ta märkis, et sellise hagi esitamine ei onud käesoleval juhul vajalik, sest komisjon on igal juhul kohustatud maksma temale nõutud summa, et täita võimalikku kohtuotsust, millega rahuldatakse tühistamisnõue.

55 Esimese Astme Kohus leiab, et hageja tehtud valik temale sobivatel põhjustel ei muuda asutamislepingus ettenähtud tühistamishagi vastuvõetavuse tingimusi.

56 Teiseks tuleb märkida, et hageja tugines ka repliigi punktile 10, määruse nr 2519/97 artiklile 24 ja selles sisalduvale vahekohtuklauslile, et põhjendada käesoleva tühistamishagi vastuvõetavust.

57 Ometi kinnitab hageja Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud vastuse punktis 5 sõnaselgelt, et antud juhul on tühistamishagi ainus sobiv õiguskaitsevahend, korrates, et hüvitamishagi esitamine EÜ artikli 238 alusel ei olnud vajalik. Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud vastuse punktis 2 väidab hageja, et määruse nr 2519/97 artikkel 24 ei piiranud asutamislepinguga ettenähtud õiguskaitsevahendite kasutamist ja seega ei keelanud esitada tühistamishagi.

58 Selle kohta lisab hageja Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud vastuse punktides 4–8, et vastupidi olukorrale, mida kirjeldatakse määrustes Mutual Aid Administration Services v. komisjon ja Innova v. komisjon (vt eespool punkt 30), milles peale selle, et seal ei olnud vahekohtuklauslit, olid vaidlustatud meetmed vastu võetud üksnes pooltele siduvast lepingust tulenevalt, põhineb siin vaidlustatud akt teisesel ühenduse õigusel. Seetõttu märgib hageja, et EÜ artikkel 230 kujutab endast õiguskaitsevahendit, mis loodi kavatsusega kontrollida ühenduse institutsioonide niisuguste aktide seaduslikkust, nagu käesoleva hagi esemeks olev akt. Selle argumendiga ei saa antud juhul nõustuda. Käesoleva vaidluse lepingulist olemust ei saa eitada ainult sellele tuginedes, et vaidlustatud meede võeti vastu määruse alusel, mitte aga tulenevalt lepingust. Tuleb märkida, et käesoleval juhul kuuluvad määruse nr 2519/97 sätted käesolevas vaidluses pooltele siduva lepingu tingimustesse.

59 Lõpuks esitas hageja oma Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud vastuses ka täiendava nõude mõista komisjonilt välja 346 221,20 eurot. Nagu eespool märgitud (vt punktid 57 ja 58), rõhutab hageja selles vastuses samuti, et tema hagi tuleb tõlgendada tühistamishagina EÜ artikli 230 tähenduses. Neil asjaoludel ei pea Esimese Astme Kohus võimalikuks hagi eespool punktis 54 viidatud kohtupraktika tähenduses ümber kvalifitseerida tühistamisnõuet, millega hageja esitas oma hagiavalduses käesoleva vaidluse eseme komisjonile ja Esimese Astme Kohtule.

60 Hageja formuleeritud täiendav nõue Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud vastuses mõista komisjonilt välja 346 221,20 eurot kujutab endast uut taotlust avardada hagiavalduses toodud vaidluse eset ja on vastuolus kodukorra artikli 44 lõike 1 ja artikli 48 lõike 2 sätetega koosmõjus ning tuleb seetõttu tunnistada vastuvõetamatuks (vt Esimese Astme Kohtu 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑3/99: Banatrading v. nõukogu, EKL 2001, lk II‑2123, punkt 29, ja 11. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑210/00: Biret & Cie v. nõukogu, EKL 2002, lk II‑47, punkt 49 ja selles osundatud kohtupraktika).

61 Lisaks, isegi kui leida, et vaidlustatud akti oleks pidanud käsitlema kui vaidlustatavat õigusakti, mille peale võib esitada hagi EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel, tuleb see igal juhul tunnistada vastuvõetamatuks. Vaidlustatud akt üksnes kinnitab komisjoni poolt hageja taotluse rahuldamata jätmist 21. detsembril 2001, millele hageja esitas vastuväited 22. märtsil 2002 ja 25. oktoobril 2002, mille komisjon omakorda 16. septembril 2002 ja 23. mail 2003 tagasi lükkas (vt eespool punktid 16–21).

62 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole otsus, mis üksnes kinnitab varasemat otsust, vaidlustatav akt ja igasugune sellise otsuse peale esitatud hagi on seega vastuvõetamatu (vt Euroopa Kohtu 25. oktoobri 1977. aasta otsus kohtuasjas 26/76: Metro v. komisjon, EKL 1977, lk 1875, punkt 4, ja 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑180/96: Ühendkuningriik v. komisjon, EKL 1998, lk I‑2265, punktid 27 ja 28, ning Esimese Astme Kohtu 10. juuni 1998. aasta määrus kohtuasjas T‑116/95: Cementir v. komisjon, EKL 1998, lk II‑2261, punkt 19 ja viidatud kohtupraktika).

63 Käesolevas kohtuasjas ei muuda vaidlustatud akt selles osas, milles keeldutakse hageja nõutud kogusummast mahaarvestatud 346 221,20 euro tasumisest, komisjoni 21. detsembri 2001. aasta faksis väljendatud seisukohta. Vaidlustatud meede üksnes kinnitab nimetatud 21. detsembri 2001. aasta faksi. Järelikult on käesolev hagi igal juhul vastuvõetamatu.

64 Eespooltoodud ajaoludest lähtudes tuleb hagi jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

65 Lisaks, hoolimata sellest, kas selline nõue on hästi põhjendatud, ei takista miski hagejat esitamast Esimese Astme Kohtule hagi EÜ artikli 238 alusel.

Kohtukulud

66 Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on käesolevas asjas vaidluse kaotanud, mõistetakse kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja hagejalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)

määras:

1. Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

2. Mõista kohtukulud välja hagejalt.

9. juunil 2005 Luksemburgis.

Kohtusekretär Koja esimees