Altice Group Lux Sàrl, varem New Altice Europe BV, likvideerimisel, 2. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 22. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-425/18: Altice Europe versus komisjon

(Kohtuasi C-746/21 P)

(2022/C 119/27)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Altice Group Lux Sàrl, varem New Altice Europe BV, likvideerimisel (esindajad: abogados R. Allendesalazar Corcho, H. Brokelmann)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada komisjoni 24. aprilli 2018. aasta otsus C(2018) 2418 final, millega määratakse trahvid koondumise läbiviimise eest määruse (EÜ) nr 139/2004 (1) artikli 4 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 rikkudes (juhtum M.7993 – Altice/PT Portugal, Artikli 14 lõige 2 järgne menetlus) („vaidlusalune otsus“), artiklid 1, 2, 3 ja 4;

— teise võimalusena kasutada oma täielikku pädevust ja vähendada vaidlusaluse otsuse artiklites 3 ja 4 määratud trahve, võttes arvesse viidatud artiklit 4 nii, nagu Üldkohus on seda muutnud;

— kolmanda võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule uue otsuse tegemiseks, arvestades Euroopa Kohtu otsustusi õigusküsimustes;

— mõista apellandi kohtukulud nii apellatsioonimenetluses kui ka esimese astme menetluses välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide: Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui lükati tagasi Altice’i õigusvastasuse väide

Vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, proportsionaalsuse põhimõtet ning topeltkaristamise keeldu, mis põhineb liikmesriikide õiguskordadele omastel üldpõhimõtetel, mis puudutavad seaduste konkurentsi, kui lükati tagasi Altice’i õigusvastasuse väide (ELTL artikkel 277), mis puudutas määruse nr 139/2004 artikli 14 lõike 2 punkti a koostoimes artikli 4 lõikega 1. Ei ole olemas määruse nr 139/2004 artikli 4 lõike 1 „teatamiskohustust“, mis oleks erinev sama määruse artikli 7 lõikes 1 toodud „koondumise peatamise kohustusest“, kuna artikli 4 lõike 1 rikkumine eeldab tingimata koondumise „rakendamist“. Artikli 4 lõige 1 ja artikli 7 lõike 1 esimene osa puudutavad sama tegevust ja taotlevad sama õiguslikku huvi. Seetõttu rikub kahe kumulatiivse trahvi määramine määruse nr 139/2004 artikli 14 lõike 2 punktide a ja b alusel viidatud EL õiguse üldpõhimõtteid.

Teine väide: Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui lükati tagasi argument, et vaidlusaluses otsuses on rikutud proportsionaalsuse ja topeltkaristamise keelu põhimõtteid, kui selles määrati sama tegevuse eest kaks kumulatiivset trahvi

Euroopa Kohtu praktika nõuab, et kui ne bis in idem põhimõte ei keela ettevõtjale ühes otsuses kahe trahvi määramist samade asjaolude eest, peab ametiasutus „siiski tagama, et trahvid on proportsionaalsed rikkumise laadiga“. Vaidlustatud kohtuotsus ei täida seda kohustust. Üksnes üks trahv, mis on määratud määruse nr 139/2004 artikli 14 lõike 2 punkti b alusel sama määruse artikli 7 lõike 1 rikkumise eest, saab olla proportsionaalsuse nõudega kooskõlas. Teine trahv, mis on määratud määruse nr 139/2004 artikli 14 lõike 2 punkti a alusel, on määratluse kohaselt ülemäärane ja seega ebaproportsionaalne ning samuti vastuolus topeltkaristamise keeluga, mis põhineb liikmesriikide õiguskordadele omastel üldpõhimõtetel, mis puudutavad seaduste konkurentsi.

Kolmas väide: Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui tõlgendati määruse nr 139/2004 artikli 4 lõikes 1 ja artikli 7 lõikes 1 esitatud mõistet „läbiviimine“

Järeldades, et „võimalus avaldada otsustavat mõju“ kujutab endast juba koondumise läbiviimist, on vaidlustatud kohtuotsuses õigusnormi rikutud, kuna seal aetakse segi „koondumise“ ja „läbiviimise“ mõisted ning tõlgendatakse vääralt 31. mai 2018. aasta kohtuotsust C-633/16, Ernst & Young, milles selgitati, et tehingud, mis ei ole vajalikud sellise kontrolli üleminekuks, ei kuulu määruse nr 139/2004 artikli 7 lõike 1 alla, sest neil puudub funktsionaalne seos selle läbiviimisega.

Neljas väide: Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui tõlgendati mõistet „vetoõigus“ määruse nr 139/2004 artikli 3 lõike 2, artikli 4 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 tarvis, või teise võimalusena moonutati aktsiate ostulepingut (share purchase agreement, edaspidi „SPA“), tõlgendades seda nii, et sellega anti „vetoõigused“

Oletades – quod non – et üksnes „võimalus avaldada otsustavat mõju“ tähendab koondumise „läbiviimist“, siis nõuab määruse nr 139/2004 artikli 3 lõige 2 kontrolli püsivat üleminekut, mis tuleneb meetmetest, mis annavad „vetoõigused strateegiliste äriotsuste üle“, st „vetoõigust“ äriühingu strateegilise tegevuse suhtes. Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui mõistet „vetoõigused“ laiendati olukordadele, milles ei esinenud õigust strateegilistele otsustele vetot panna. Teise võimalusena moonutas vaidlustatud kohtuotsus SPAd, tõlgendades selle lõpuleviimisele eelnevaid meetmeid nii, et need annavad Altice’ele „vetoõigused“.

Viies väide: Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta järeldas, et teabevahetus kujutab endast koondumise „läbiviimist“ määruse nr 139/2004 artikli 4 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 tähenduses

Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui seal järeldatakse, et koondumise raames toimunud teabevahetus kuulub määruse nr 139/2004 artikli 4 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 alla, samas kui ELTL artikkel 101 ja määrus (EÜ) nr 1/2003 (2) eelavad ex post mehhanismi. See ei ole kooskõlas otsusega kohtuasjas C-633/16 ning piiraks määruse (EÜ) nr 1/2003 ulatust. Samuti on vaidlustatud kohtuotsusega moonutatud vaidlusalust otsust, kui järeldati, et selle otsuse kohaselt ei rikkunud teabevahetus iseenesest määruse nr 139/2004 artikli 4 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1, vaid üksnes „aitas tõendada“ rikkumist.

Kuues väide: Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta lükkas tagasi Altice’i õigusvastasuse vastuväite ning väite selle kohta, et trahvid ei ole proportsionaalsed

Vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kui järeldati, et Altice oli ettevaatamatu. Lisaks, vaidlustatud kohtuotsuses määratud trahvide tase on mitte üksnes sobimatu, vaid ka nii ülemäärane, et see on ebaproportsionaalne. Üldkohus on seega õigusnormi rikkunud, kui ta oma täieliku pädevuse raames ei vähendanud oluliselt trahvide summat.

(1) Nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜ ühinemismäärus) (EÜT 2004, L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40).

(2) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).