ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asutamisvabadust tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi maksuõigusnormid, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mille kohaselt maksustatakse nii mitteresidendist äriühingut, kes tegeleb selles liikmesriigis majandustegevusega püsiva tegevuskoha kaudu, kui ka residendist äriühingut, sealhulgas mitteresidendist äriühingu residendist tütarettevõtja, sellise maksuga nagu fairness tax, kui need äriühingud maksavad dividendi, mis siseriiklikus maksustamissüsteemis ette nähtud teatavate maksusoodustuste kasutamise tõttu ei kajastu nende lõplikus maksustatavas tulemis, tingimusel et selle maksu baasi kindlakstegemise viisi tulemusel ei kohelda mitteresidendist äriühingut tegelikult residendist äriühingust vähem soodsalt, ning selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

Selle hindamisel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul arvesse võtta asjaolu, et põhikohtuasjas vaatluse all olevate õigusnormide eesmärk on maksustada Belgia maksustamispädevusse kuuluvat kasumit, mida jaotatakse ilma, et see liikmesriik oleks selle suhtes maksustamispädevust kasutanud siseriiklikus maksustamissüsteemis ette nähtud teatavate maksusoodustuste kasutamise tõttu. Olukorras, kus mitteresidendist äriühingu maksubaasi arvutamise meetodi tulemusel maksustatakse ka äriühingu sellist kasumit, mis ei kuulu selle liikmesriigi maksustamispädevuse alla, koheldakse mitteresidendist äriühingut seega residendist äriühingust vähem soodsalt.

(vt punktid 48, 61 ja resolutsiooni punkt 1)
Määruse nr 1/2003 artikli 12 eesmärk on hõlbustada ja edendada asutuste koostööd Euroopa konkurentsivõrgustikus, kergendades teabevahetust. Selleks on viidatud artikli lõikes 1 märgitud, et ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamisel on komisjonil ja liikmesriikide konkurentsiasutustel õigus esitada üksteisele sisulist või õiguslikku teavet, sealhulgas konfidentsiaalset teavet, ning kasutada seda tõendusmaterjalina, ning eelkõige lõikes 2 täpsustatud, millistel tingimustel seda teavet võib kasutada.

Seega ei saa nendest sätetest järeldada, et nendega väljendatakse üldisemat reeglit, mis keelab komisjonil kasutada liikmesriigi asutuse, mis ei ole liikmesriigi konkurentsiasutus, edastatud teavet ainult põhjusel, et see teave on saadud muul eesmärgil. Niisugune reegel takistaks liigselt komisjoni ülesannet valvata liidu konkurentsiõiguse nõuetekohase kohaldamise üle.

(vt punktid 34–36)
Liikmesriik, kes kehtestab notariametis tegutsemiseks kodakondsuse nõude, selle liikmesriigi õiguskorras ei ole notari ametitegevus seotud avaliku võimu teostamisega ELTL artikli 51 esimese lõigu tähenduses, rikub ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi.

Esiteks tuleb maksekäsu väljaandmise puhul asuda seisukohale, et notari pädevus, mis põhineb maksekäsu väljaandmise asjades üksnes võlausaldaja ja ka võlgniku tahtel ega puuduta kohtu pädevust nõuet puudutava pooltevahelise kokkuleppe puudumise korral, ei ole mingil moel seotud otsese ja eriomase osalemisega avaliku võimu teostamisel.

Teiseks, kuna notar täidab talle pärimisasjades antud ülesandeid üksnes poolte tahtel ning see ei puuduta kohtu pädevust pooltevahelise kokkuleppe puudumise korral, siis ei saa neid järelikult sellisena pidada otseseks ja eriomaseks osalemiseks avaliku võimu teostamisel.

Kolmandaks, mis puudutab notari toiminguid notariaalse hoiustamise osas, siis tuleb märkida, et need ei kujuta endast otsustusõiguse teostamist ja et notari roll on piiratud õigusega kontrollida õiguslike eelduste olemasolu.

Neljandaks ei ole notarile usaldatud tõestamistegevus sellisena seotud otsese ja eriomase osalemisega avaliku võimu teostamisel ELTL artikli 51 esimese lõigu tähenduses, kuna selle eelduseks on osapooltevaheline eelnev nõusolek või heakskiit. Ametliku dokumendi täitmisele pööratavust ei saa siiski mõista nii, et see annab notarile pädevuse, mis on otseselt ja eriomaselt seotud avaliku võimu teostamisega, kuna see põhineb poolte tahtel koostada dokument või sõlmida kokkulepe – pärast seda, kui notar on kontrollinud selle seadusele vastavust – ning anda sellele dokumendile nimetatud täidetavus.

Viiendaks, notari ülesanded tõendite kogumisel ja kohtueksperdi määramisel on juriidiliselt ennetava iseloomuga ja avaliku võimu teostamisega võrreldes käsitletavad pigem lisa- või korraldava tegevusena.

Viimaks, mis puudutab notari ülesandeid kooselulepingute lõpetamisel, siis notari pädevus kooselulepingute lõpetamisel, mis põhineb üksnes poolte tahtel ega puuduta kohtu pädevust pooltevahelise kokkuleppe puudumise korral, ei ole mingil moel seotud otsese ja eriomase osalemisega avaliku võimu teostamisel.

(vt punktid 111, 116, 118‑120, 125, 130‑132, 135, 136, 140 ja 143 ning resolutsioon)
Meetme analüüsimiseks ELTL artikli 106 lõike 2 põhjal ei ole vaja komisjonil analüüsida, kas kohtuotsuses Altmark kehtestatud tingimused, eelkõige teine ja neljas tingimus, olid täidetud. Viidatud kohtupraktikas kehtestatud tingimustele vastamise kontrollimine peab toimuma eelnevalt, st samal ajal, kui analüüsitakse küsimust, kas kõnealused meetmed tuleb kvalifitseerida riigiabiks. See küsimus eelneb tõepoolest küsimusele, mille sisuks on vajaduse korral kontrollida, kas kokkusobimatu abi on siiski vajalik asjaomase meetmega kasu saanud isikule antud ülesande täitmiseks vastavalt ELTL artikli 106 lõikele 2.

Seevastu ei ole kohtuotsuses Altmark kehtestatud tingimusi vaja enam kohaldada siis, kui komisjon esmalt tuvastab, et meede tuleks kvalifitseerida riigiabiks, eelkõige selles osas, et ettevõtja ei vasta võrdluskriteeriumile ettevõtjaga, kes on keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimise ja asjassepuutuva avaliku teenindamise nõudluse rahuldamiseks vajalike sobivate vahenditega varustatud, ja seejärel analüüsib, kas see abi võiks olla ELTL artikli 106 lõike 2 kohaselt põhjendatud.

(vt punktid 33–35)
Kohtuasi C‑126/15

Euroopa Komisjon

versus

Portugali Vabariik

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Sigaretiaktsiis – Direktiiv 2008/118/EÜ – Sissenõutavus – Sissenõudmise aeg ja koht – Maksumärgid – Aktsiisikauba vaba liikumine – Sigaretipakkide turustamise ja müügi ajaline piirang – Proportsionaalsuse põhimõte

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (viies koda) 29. juuni 2017. aasta otsus

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Aktsiisimaks – Direktiiv 2008/118 – Aktsiiside sissenõutavus – Sissenõutavuse tingimused – Siseriiklik meede, mille eesmärk on ära hoida aasta lõpus ülemäärase sigaretipakkide koguse tarbimisse lubamist aktsiisitõusu ennetamiseks – Sigaretipakkide turustamise ja müügi ajaline piirang – Lubatavus – Meede, mida kohaldatakse aktsiisitõusu puudumisel – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(Nõukogu direktiiv 2008/118, põhjendus 31 ja artikli 9 esimene lõik, artikkel 11 ja artikli 39 lõike 3 esimene lõik)

Liikmesriik, mis keelab teataval majandusaastal tarbimisse lubatud sigaretipakkide avaliku turustamise ja müügi pärast järgneva aasta kolmanda kuu lõppu, juhul, kui neile toodetele kohaldatav aktsiisimäär asjaomasele aastale vahetult järgneval aastal ei tõuse, rikub nõukogu direktiivi 2008/118, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12, artikli 9 esimesest lõigust ja proportsionaalsuse põhimõttest tulenevaid kohustusi.

Nimelt on maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimise ning muude kuritarvituste vastane võitlus direktiiviga 2008/118 taotletav eesmärk, nagu nähtub selle direktiivi põhjendusest 31, artiklist 11 ja artikli 39 lõike 3 esimesest lõigust. Selline ülemääraste koguste tarbimisse lubamine tulevase aktsiisitõusu ennetamiseks kujutab endast üht kuritarvituse vormi, mille ärahoidmiseks on liikmesriikidel õigus võtta sobivad meetmed.

Samas peavad liikmesriigid neile liidu õigusega antud pädevust teostades kinni pidama õiguse üldpõhimõtetest, mille hulka kuulub ka proportsionaalsuse põhimõte. See põhimõte kohustab liikmesriike kasutama õiguskaitsevahendeid, mis võimaldavad küll tõhusalt saavutada liikmesriigi õigusega taotletava eesmärgi, kuid ei või siiski minna kaugemale taotletud eesmärgi saavutamiseks vajalikust, ja kahjustavad võimalikult vähe kõnealuste liidu õigusnormidega püstitatud eesmärke ja põhimõtteid. Meede, mille eesmärk on ära hoida aasta lõpus ülemäärase sigaretipakkide koguse tarbimisse lubamist aktsiisitõusu ennetamiseks, on järelikult sobiv selliste õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks, nagu on võitlus maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimisega, samuti rahvatervise kaitse. Samuti aitab see tagada ausat konkurentsi. Ent kui vaidlusalust meedet kohaldatakse kõikidel juhtudel, sealhulgas siis, kui aktsiisimäär alaneb või jääb samaks, ei näi see meede olevat taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik. Neid eesmärke võib saavutada vähem piiravate meetmete abil, mis on samavõrra sobivad nagu siis, kui vaidlusalust meedet kohaldataks vaid sigaretiaktsiisi tõusu korral.

(vt punktid 59–62, 64, 67, 68, 78, 79, 99 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑633/15

London Borough of Ealing

versus

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber))

Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Otseselt spordiga seotud teenuste maksust vabastamine – Artikkel 133 – Maksuvabastuse andmata jätmine juhul, kui esineb konkurentsi moonutamise oht, mis seab käibemaksuga maksustatavad äriühingud ebasoodsasse olukorda – Avalik-õiguslike mittetulundusühingute osutatavad teenused

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (neljas koda) 13. juuli 2017. aasta otsus

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine–Ühine käibemaksusüsteem–Maksuvabastused–Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides–Otseselt spordi või kehakultuuriga seotud teenuste osutamine–Maksuvabastuse andmata jätmine juhul, kui esineb konkurentsi moonutamise oht–Selliseid teenuseid osutavad avalik-õiguslikud organisatsioonid–Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette sellistele avalik-õiguslikele organisatsioonidele maksuvabastuse kohaldamata jätmise–Lubatavus (Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 132 lõike 1 punkt m ning artikli 133 esimene lõik ja teise lõigu punkt d) Maksualaste õigusaktide ühtlustamine–Ühine käibemaksusüsteem–Maksuvabastused–Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides–Otseselt spordi või kehakultuuriga seotud teenuste osutamine–Maksuvabastuse andmata jätmine juhul, kui esineb konkurentsi moonutamise oht–Selliseid teenuseid osutavad avalik-õiguslikud mittetulundusühingud–Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette maksuvabastuse kohaldamata jätmise üksnes avalik-õiguslikele mittetulundusühingutele–Lubamatus (Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 132 lõike 1 punkt m ning artikli 133 esimene lõik ja teise lõigu punkt d)
Komisjoni menetluses, mille ese on ettevõtjale konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi määramine, on kaitseõiguste tagamiseks nõutav, et puudutatud ettevõtjale on antud võimalus esitada tõhusalt oma seisukoht nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele komisjon viitab, et põhjendada oma väidet rikkumise toimepanemise kohta. Need õigused on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktides a ja b.

Seega näeb määruse nr 1/2003 artikli 27 lõige 1 ette, et komisjon annab enne konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamise ja trahvi määramise otsuse tegemist isikutele, kelle üle menetlus käib, võimaluse oma seisukoht komisjoni vastuväidete suhtes teatavaks teha ning komisjoni otsused võivad põhineda üksnes sellistel vastuväidetel, mille kohta asjaomastel osapooltel on olnud võimalik esitada oma seisukoht.

Seega on vastuväiteteatise eesmärk võimaldada igal juriidilisel isikul, keda haldusmenetlus konkurentsiasjas puudutab, teostada oma kaitseõigusi.

Seevastu juhul, kui komisjon ei kavatse tuvastada äriühingu puhul rikkumist, ei tulene kaitseõigustest nõuet, et sellele äriühingule saadetaks vastuväiteteatis. Vastuväiteteatise edastamine konkreetsele äriühingule on mõeldud selleks, et tagada kaitseõigused sellele äriühingule, mitte kolmandale isikule, isegi kui see kolmas isik osaleb samas haldusmenetluses.

(vt punktid 43–46)
ELTL artikliga 49 on keelatud piirata liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi territooriumil. Vastavalt ELTL artikli 54 esimesele lõigule võrdsustatakse äriühingud, mis on asutatud vastavalt liikmesriigi seadusele ja millel on liidu piires registrijärgne asukoht, vara valitsemise asukoht või peamine tegevuskoht, asutamisvabadust käsitlevate EL toimimise lepingu sätete kohaldamise korral füüsiliste isikutega, kes on liikmesriikide kodanikud.

Vastavalt ELTL artikli 54 teisele lõigule mõistetakse äriühingutena tsiviil- või kaubandusõiguslikke äriühinguid, samuti ühistuid ja muid avalik-õiguslikke või eraõiguslikke juriidilisi isikuid, välja arvatud mittetulundusühingud.

Sellega seoses tuleb märkida, et asutamisvabaduse, mis üks liidu õiguse alussäte (kohtuotsus, 24.5.2011, komisjon vs. Belgia, C‑47/08, EL:C:2011:334, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika), mille eesmärk on tagada siseturu toimimine (vt selle kohta kohtuotsus, 13.12.2005, SEVIC Systems, C‑411/03, EU:C:2005:762, punkt 19), kohaldamisala on väga lai.

Sellega seoses tuleb märkida sarnaselt kohtujuristi ettepaneku punktides 33 ja 34 märgituga, et mõiste „muud juriidilised isikud“ hõlmab üksust, kellel siseriikliku õiguse alusel on õigused ja kohustused tegutseda sellisena asjaomases õiguskorras, olenemata konkreetse juriidilise vormi puudumisest, ja kelle eesmärk on kasumit teenida.

Seega ilmneb, et põhikohtuasjas kõne all olevate õigusaktide sätete kohaldamisel on kõik usaldusisikud majandusüksustena ja mitte üksikisikutena kohustatud maksma usaldusfondi kapitalikasumi maksu, kui loetakse, et usaldusfond on viinud oma vara valitsemise üle muusse liikmesriiki kui Ühendkuningriik. Selline üleviimine toimub siis, kui suurem osa usaldusisikutest lahkub Ühendkuningriigist. Usaldusisikute tegevus, mis on seotud usaldusfondi omandi ja vara valitsemisega, on lahutamatult seotud usaldusfondiga ning kujutab endast seega jagamatut tervikut. Neil asjaoludel tuleks sellist usaldusfondi käsitleda üksusena, millel on siseriikliku õiguse kohaselt õigused ja kohustused tegutseda sellisena asjaomases õiguskorras.

Vastates küsimusele, kas põhikohtuasjas arutusel olevate usaldusfondide eesmärk on kasu saamine, piisab märkimisest, et Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et neil usaldusfondidel puudub heategevuslik või sotsiaalne eesmärk ja nad on loodud tooma soodustatud isikutele kasu, mida saadakse nimetatud usaldusfondide varast.

Sellest järeldub, et selline üksus nagu usaldusfond, millel on siseriikliku õiguse alusel õigused ja kohustused, mis võimaldavad usaldusfondina tegutseda, ja mis tegeleb tegeliku majandustegevus, võib tugineda asutamisvabadusele.

(vt punktid 24–26, 29, 32–34)
Määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes sisalduv uurimise mõiste on liidu õiguse autonoomne mõiste, mille tõlgendamisel tuleb nimelt arvesse võtta mõiste tavatähendust ja konteksti, kuhu see kuulub. Mõiste „uurimine“ selle sätte tähenduses hõlmab komisjoni struktureeritud ja ametlikke menetlusi, mille eesmärk on andmete kogumine ja analüüs, et institutsioon saaks võtta seisukoha EL lepingu ja EL toimimise lepinguga talle ette nähtud ülesannete täitmise käigus. Menetluse eesmärk ei pea tingimata olema rikkumise või eeskirjade eiramise avastamine või selle eest vastutusele võtmine. Uurimise mõiste võib hõlmata ka komisjoni tegevust, mille eesmärk on faktiliste asjaolude tuvastamine, et anda olukorrale hinnang.

Ka ei ole selleks, et menetlust pidada uurimiseks, tingimata tarvis, et seisukoht, mille komisjon oma ülesannete täitmiseks võtab, oleks vormistatud otsusega ELTL artikli 288 neljanda lõigu tähenduses. Võetud seisukoht võib olla vormistatud muu hulgas aruande või soovitusena. Sellega seoses ei oma küsimus, kas komisjon nõuab liikmesriikidelt teavet ise või saab ta selle õigusakti alusel, tähtsust selle kindlaksmääramisel, kas menetlust tuleb pidada uurimiseks.

Uurimine määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses hõlmab seega üksikasjalikku arvamust, mille komisjon on väljastanud direktiivi 98/34, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, artikli 9 lõike 2 kohaselt; see arvamus on ametlik meede, mis täpsustab institutsiooni õiguslikku seisukohta küsimuses, kas tehniliste eeskirjade eelnõu, millest liikmesriik on teavitanud, on kooskõlas eeskätt kaupade vaba liikumise ja ettevõtjate asutamisvabadusega.

(vt punktid 45–48, 51–53)
Ühenduse Sordiameti (CPVO) ülesannet iseloomustab see, et ühenduse sordikaitse taotluste hindamise tingimused on teaduslikult ja tehniliselt keerukad, mistõttu tuleb tunnustada CPVO ulatuslikku kaalutlusõigust oma ülesannete täitmisel. See ulatuslik kaalutlusõigus hõlmab eeskätt teatava sordi eristatavuse kontrollimist määruse nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta artikli 7 lõike 1 tähenduses.

Ulatuslik kaalutlusõigus, mis on CPVO‑l oma ülesannete täitmisel, ei saa siiski võimaldada tal lahti öelda tehnilistest eeskirjadest, mis reguleerivad registreerimiskatete tegemist, ilma et ta rikuks seejuures temal lasuvat hea halduse, hoolsuse ja erapooletuse kohustust. Lisaks sellele kinnitab nende eeskirjade siduvust, sealhulgas CPVO‑le, määruse nr 2100/94 artikli 56 lõige 2, mis nõuab registreerimiskatsete tegemist kooskõlas nende eeskirjadega. Seega tuvastab apellatsiooninõukogu õigesti, et CPVO on andnud kandidaatsordile ühenduse kaitse mittenõuetekohaste registreerimiskatsete alusel, kui see kaitse on antud nii, et CPVO käsutuses ei ole teavet, millest nähtuks, et kandidaatsordi täiendavat tunnust on katsetatud kahe kasvutsükli vältel; seeläbi rikutakse CPVO kehtestatud tehnilisi protokolle.

(vt punktid 46 ja 78–80)
ELTL artiklit 288 tuleb tõlgendada nii, et see ei välista iseenesest, et sellise üksuse vastu, mis ei vasta kõigile 12. juuli 1990. aasta kohtuotsuse Foster jt (C‑188/89, EU:C:1990:313) punktis 20 loetletud tunnustele, mida tuleb lugeda koostoimes sama kohtuotsuse punktis 18 esitatud tunnustega, saab tugineda vahetut õigusmõju omada võivatele direktiivi sätetele.

Osutatud punkti 20 tuleb lugeda koostoimes sama kohtuotsuse punktiga 18, milles Euroopa Kohus rõhutas, et eraõiguslikud isikud võivad sellistele sätetele tugineda organite või üksuste vastu, mis alluvad riigile või on riigi kontrolli all või millel on laiemad volitused võrreldes nendega, mis tulenevad eraõiguslike isikute vahelistele suhetele kohaldatavatest eeskirjadest. Seega, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 53 ja 77 sisuliselt märkis, ei saa tingimused, mille kohaselt peab asjasse puutuv organ vastavalt alluma riigile või olema riigi kontrolli all ja omama laiemaid volitusi võrreldes nendega, mis tulenevad eraõiguslike isikute vahelistele suhetele kohaldatavatest eeskirjadest, olla kumuleeruvad tingimused (vt selle kohta kohtuotsused, 4.12.1997, Kampelmann jt, C‑253/96–C‑258/96, EU:C:1997:585, punktid 46 ja 47, ning 7.9.2006, Vassallo, C‑180/04, EU:C:2006:518, punkt 26).

(vt punktid 27–29 ja resolutsiooni punkt 1)
ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamisel, kas Euroopa Liidu kodanikust laps on sunnitud lahkuma kogu liidu territooriumilt ja jääks seega ilma võimalusest reaalselt kasutada põhilisi õigusi, mida see artikkel talle annab, kui tema kolmanda riigi kodanikust vanemale keeldutaks andmast asjaomases liikmesriigis elamise õigust, on asjaolu, et teine, liidu kodanikust vanem on reaalselt võimeline ja valmis hoolitsema üksi iga päev ja tegelikult lapse eest, oluline tegur, kuid ainuüksi sellest ei piisa, et saaks tuvastada, et kolmanda riigi kodanikust vanema ja lapse vahel ei ole niisugust sõltuvussuhet, mille tõttu oleks laps sellise keeldumise korral sunnitud liidu territooriumilt lahkuma. Sellisel hindamisel tuleb võtta lapse parimates huvides arvesse kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid, eelkõige lapse vanust, tema füüsilist ja emotsionaalset arengut, tema emotsionaalse suhte tugevust nii liidu kodanikust kui ka kolmanda riigi kodanikust vanemaga, ning viimati nimetatud vanemast lahutamise tõttu lapse heaolule tekkida võivat ohtu.

(vt punkt 72 ja resolutsiooni punkt 1)
Kui keeldumine tugineb määruse nr 211/2011 artikli 4 lõike 2 punktile b, siis peavad põhistuses olema välja toodud põhjused, miks komisjon leidis, et kavandatud kodanikualgatus jääb ilmselgelt välja tema volituste ulatusest, mille kohaselt komisjon on pädev esitama liidu õigusakti ettepaneku aluslepingute rakendamiseks. Kui tegemist on kavandatud Euroopa kodanikualgatusega, mis viitab kodanikualgatuses taotletud liidu õigusakti vastuvõtmise õigusliku aluse küsimuses blokina EL toimimise lepingu artiklitele, on komisjonil õigus võtta seisukoht vaid nende viidatud sätete osas, mis tundusid talle kõige vähem asjasse puutumatud, ilma et ta peaks esitama põhjendusi konkreetselt iga nimetatud sätte kohta ega ammugi mitte põhjendama kõigi teiste EL toimimise lepingu sätete asjassepuutumatust. Niisuguses kontekstis olgu öeldud, et ehkki komisjoni veebisait võimaldas valida konkreetse valdkonna norme üksnes bloki kaupa, oleksid korraldajad vastavalt määruse nr 211/2011 II lisale siiski võinud lisas esitada täpsemat teavet nende artiklite asjassepuutuvuse kohta kavandatud Euroopa kodanikualgatuse sisu vaatepunktist.

Kohustus teavitada Euroopa kodanikualgatuse korraldajaid põhjustest, mille tõttu nende esitatud kodanikualgatuse registreerimisest keelduti, nii nagu see on ette nähtud määruse nr 211/2011 kodanikualgatuse kohta artikli 4 lõike 3 teises lõigus, on ELTL artiklis 296 sätestatud õigusaktide põhjendamiskohustuse konkreetne väljendus kodanikualgatust käsitlevas osas. Põhjendamise nõuet hinnates tuleb arvestada juhtumi asjaolusid.

Nagu on meenutatud määruse nr 211/2011, kodanikualgatuse kohta põhjenduses 10, tuleb määruse artikli 4 tähenduses kavandatud Euroopa kodanikualgatust käsitlev otsus võtta vastu kooskõlas hea halduse põhimõttega, millega on esmajoones seotud pädeva institutsiooni kohustus teostada hoolas ja erapooletu kontroll, mis arvestab muu hulgas kõiki antud asjas olulisi asjaolusid. Need nõuded, mis on hea halduse põhimõtte lahutamatu osa, on üldiselt kohaldatavad liidu ametiasutuste tegevusele üldsusega suhtlemisel, olles seega kohaldatavad ka Euroopa kodanikualgatuse esitamise õiguse raamistikus, mis on kodanike jaoks liidu demokraatlikus elus osalemise instrument. Vastavalt selle instrumendi eesmärkidele, s.o julgustada kodanike osalust ja muuta liit ligipääsetavamaks, nii nagu need on ette nähtud määruse nr 211/2011 põhjendustes 1 ja 2, peab komisjon olukorras, kus talle on esitatud kavandatud Euroopa kodanikualgatus, tõlgendama ja kohaldama selle määruse artikli 4 lõike 2 punktis b ette nähtud registreerimistingimust nii, et on tagatud Euroopa kodanikualgatuse lihtne kasutatavus.

Sellest järeldub, et komisjon võib kavandatud Euroopa kodanikualgatuse registreerimisest määruse artikli 4 lõike 2 punkti b alusel keelduda vaid siis, kui kavandatud Euroopa kodanikualgatus jääb – arvestades selle eset ja eesmärke, nii nagu need nähtuvad kohustusliku teabe hulgast ja täiendava teabe hulgast, kui korraldajad on seda määruse nr 211/2011 II lisa alusel esitanud – ilmselgelt välja komisjoni volituste ulatusest, mille kohaselt komisjon on pädev esitama liidu õigusakti ettepaneku aluslepingute rakendamiseks.

(vt punktid 47–50)