Liidetud kohtuasjad C‑626/15 ja C‑659/16

Euroopa Komisjon

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

Tühistamishagi – Alaliste esindajate komitee (COREPER) otsus – Otsus, millega kiidetakse heaks aruteludokumendi esitamine rahvusvahelisele organile – Vastuvõetavus – Vaidlustav akt – Euroopa Liidu ainupädevus, jagatud pädevus või täiendav pädevus – Liidu tegutsemine rahvusvahelises organis üksinda või liidu tegutsemine seal koos liikmesriikidega – Mere bioloogiliste ressursside kaitse – Kalandus – Keskkonnakaitse – Teadusuuringud – Merekaitsealad – Antarktika leping – Antarktika vete elusressursside kaitse konventsioon – Weddelli meri ja Rossi meri

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (suurkoda) 20. novembri 2018. aasta otsus

Euroopa Kohtu praktika kohaselt on vaidlustatav akt ELTL artikli 263 tähenduses selle laadist ja vormist olenemata iga liidu institutsiooni, organi või asutuse otsus, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi. See on nii ka sellise nõukogu otsuse puhul, nagu sisaldub alaliste esindajate komitee (COREPER) esimehe järelduses, millega kiidetakse heaks liidu ja selle liikmesriikide nimel Antarktika vete elusressursside kaitse komisjonile (edaspidi „CAMLR komisjon“) merekaitseala loomise kohta aruteludokumendi esitamine. Mis esiteks puutub nimetatud otsuse konteksti, siis see otsus võeti vastu selleks, et veenda CAMLR komisjoni looma ühte merekaitseala. Mis teiseks puutub nimetatud otsuse sisusse, siis tuleb märkida, et otsustades esitada aruteludokumendi liidu ja selle liikmesriikide nimel, pani COREPER komisjonile kohustuse mitte kalduda kõrvale sellest seisukohast, kui ta teostab liidu esindajana oma pädevust välissuhetes. Mis kolmandaks puutub akti andja tahtesse, siis selgub COREPERi koosoleku (mille tulemusel otsus tehti) protokollist – mis on dokument, mis võimaldab objektiivselt selle tahte kindlaks teha –, et nimetatud otsuse eesmärk oli määrata lõplikult kindlaks nõukogu ja seejärel liidu seisukoht aruteludokumendi esitamise kohta CAMLR komisjonile mitte ainult liidu nimel, vaid liidu ja selle liikmesriikide nimel. (vt punktid 59 ja 63–65)

ELTL artikli 240 lõike 1 kohaselt koosneb COREPER liidu liikmesriikide valitsuste alalistest esindajatest ning ta vastutab nõukogu töö ettevalmistamise ja talle viimase antud ülesannete täitmise eest. Niisiis on aluslepingutega tahetud teha COREPERist abiorgan nõukogule, kelle jaoks ta teeb ettevalmistavat ja rakenduslikku tööd. Kuigi nõukogu töö ettevalmistamise ja nõukogu antud ülesannete täitmine ei anna COREPERile õigust teostada nõukogule aluslepingutega antud pädevust, siis tulenevalt sellest, et liit on siiski õigusel põhinev liit, peab COREPERi akti suhtes olema võimalik teostada õiguspärasuse kontrolli, kui selle akti eesmärk ongi tekitada õiguslikke tagajärgi ja see akt väljub seega ettevalmistamise ja ülesannete täitmise raamidest. (vt punktid 60 ja 61)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 76–78)

Mis esiteks puutub liidule ELTL artikli 3 lõike 1 punktiga d mere bioloogiliste ressursside kaitse valdkonnas antud ainupädevuse ulatusse, siis tuleb asuda seisukohale, et ELTL artikli 3 lõike 1 punktis d viidatakse seega ainult ühise kalanduspoliitika raames tagatavale mere bioloogiliste ressursside kaitsele ning see kaitse on ühisest kalanduspoliitikast lahutamatu. Mere bioloogiliste ressursside kaitse jääb liidu ainupädevusse seega niivõrd, kuivõrd sellega tegeldakse ühise kalanduspoliitika raames, ning järelikult on see – nagu sõnaselgelt sätestab ELTL artikli 4 lõike 2 punkt d – liikmesriikidele põllumajanduse ja kalanduse valdkonnas kuuluva jagatud pädevuse alt välja jäetud. (vt punktid 82–84)

Mis puutub aruteludokumenti, mis käsitleb ettepanekut luua Weddelli meres merekaitseala, kolme ettepanekut luua või toetada Antarktikas merekaitsealade loomist ning ettepanekut luua erikaitsealad, mille COREPER kiitis heaks, et esitada see liidu ja selle liikmesriikide nimel Antarktika vete elusressursside kaitse komisjonile, siis kuna kalapüük on aruteludokumendi ja kavandatud meetmete puhul kõrvalise eesmärgiga ning kuna nii nimetatud dokumendi kui ka meetmete peamine eesmärk ja peamine reguleerimisese puudutavad keskkonnakaitset, ei kuulu dokumendi esitamist heakskiitvad otsused mitte liidu ainupädevusse, mis on ette nähtud ELTL artikli 3 lõike 1 punktis d, vaid liidu pädevusse, mida ta ELTL artikli 4 lõike 2 punkti e alusel keskkonnakaitse valdkonnas üldjuhul jagab liikmesriikidega. Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et ELTL artikli 11 kohaselt tuleb keskkonnakaitse nõuded integreerida liidu poliitika, sealhulgas ühise kalanduspoliitika ja tegevuse määratlemisse ning rakendamisse. Kuigi liit peab seda sätet järgima, kui ta teostab mõnda oma pädevustest, on keskkonnapoliitika siiski aluslepingutes sõnaselgelt nimetatud kui autonoomne pädevusvaldkond ning järelikult, kui mõne meetme peamine eesmärk ja peamine reguleerimisese käsitlevad seda pädevusvaldkonda, siis tuleb ka seda meedet pidada nimetatud pädevusvaldkonda kuuluvaks. (vt punktid 100 ja 101)

ELTL artikli 3 lõikes 2 on ette nähtud, et liidul on ainupädevus rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks, eriti kui selle sõlmimine võib mõjutada ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala. Andes liidule ainupädevuse sõlmida leping nimetatud sättes täpsustatud tingimustel, soovis liidu seadusandja selle sättega vältida, et liikmesriigid võiksid ühepoolselt või ühiselt võtta kolmandate riikide ees kohustusi, mis võivad mõjutada ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala. Seda eesmärki arvestades tuleb ELTL artikli 3 lõiget 2 tõlgendada selle kasuliku mõju säilitamiseks nii, et vaatamata sellele, et selle sätte sõnastus viitab ainult rahvusvahelise lepingu sõlmimisele, kohaldatakse seda ka eelnevalt, see tähendab sellise lepingu üle peetavate läbirääkimiste ajal, ja hiljem, kui mõni nimetatud lepingu alusel loodud organ peab vastu võtma selle lepingu rakendusmeetmeid. (vt punktid 110–112)

Edasi tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu ainuvälispädevust õigustav oht, et liikmesriikide võetud rahvusvahelised kohustused võivad mõjutada liidu ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala, esineb juhul, kui need kohustused kuuluvad nimetatud eeskirjade kohaldamisalasse, kusjuures niisuguse ohu tuvastamine ei eelda, et rahvusvaheliste kohustuste ja liidu õigusnormidega hõlmatud valdkonnad täielikult kattuksid. üksikisik , Niisugused kohustused võivad liidu ühiseeskirjade reguleerimisala mõjutada või muuta ka siis, kui kohustused kuuluvad valdkonda, mis on juba suures osas selliste eeskirjadega hõlmatud. Veel on sellise mõjutamise oht tuvastatav juhul, kui kõnealused rahvusvahelised kohustused, ilma et need oleksid tingimata vastuolus liidu ühiseeskirjadega, võivad mõjutada nende eeskirjade mõtet, reguleerimisala või tõhusust. Asjaomase poole ülesanne on esitada tõendid selle kohta, et liidu ainuvälispädevust, millele ta kavatseb tugineda, on rikutud. (vt punktid 113–115)