ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

Neil asjaoludel põhineb lepinguvälise vastutuse hagi – mille on esitanud endine liidu ajutine teenistuja OH seetõttu, et endine komisjoni liige, kelle üks vahetutest alluvatest OH oli, on väidetavalt käitunud õigusvastaselt, kui ta tegi otsuse OHga koostööd mitte jätkata – töösuhtel, mis sellel teenistujal oli komisjoniga. Selline hagi kuulub seega ELTL artikli 270 ja teenistustingimuste artikli 46 alusel kohaldatava personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 kohaldamisalasse. Samuti kuulub see ELTL artikli 268 koostoimes ELTL artikliga 340 kohaldamisalasse, kuna selle hagi eesmärk on saada hüvitist kahjulike tagajärgede eest, mis tulenevad väidetavalt õigusvastastest tegudest, mille on toime pannud komisjoni liige oma ametiülesannete täitmisel.
53

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a, artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis sätestavad, et vanglateenistusest on täielikult välistatud ametnik, kelle kuulmine ei vasta nendes õigusnormides kuulmise miinimumtasemele kehtestatud nõuetele, ilma et need õigusnormid annaks võimaluse kontrollida, kas see ametnik on võimeline täitma oma teenistuskohustusi vajaduse korral pärast mõistlike abinõude võtmist direktiivi artikli 5 tähenduses.
Sloveenia kaitseväeteenistuse määruses (Pravila službe v Slovenski vojski) (Uradni list RS, nr 84/09) on mõiste „valve“ määratletud järgmiselt:

„Valvet loetakse lahingumissiooniks rahuajal […], mille ajal võib valves olev sõdur kasutada ka relvi ja surmavat jõudu vastavalt ZObr artikli 51 sätetele. Töö parema korraldamise eesmärgil toimub valve tööaja plokkides (7 päevase ajavahemiku jooksul pideva kohalolekuga, st 24 tundi iga töökohas viibimise päeva kohta). Valvet korraldatakse üksuses, kes tagab samuti, et ühes ja samas üksuses olevatel isikutel on ühesugune valves olemise kohustus. Valvel on eriline sõjaväeline ja strateegiline tähtsus. Pideva tegevusvalmiduse tagamine on rahuajal kaitseväe peamine ülesanne. Selleks et tagada rahuajal piisav ettevalmistuse tase, tagab kaitsevägi alalisväe olemasolu ja alalised meetmed sekkumiseks. Alalisvägi võimaldab tagada katkematu võimekuse ning kaitseväele võimaluse sekkuda sõjaliselt ja mittesõjaliselt Sloveenia Vabariigi maismaaterritooriumil ning mere- ja õhuruumis. Kaitsejõud on osa alalisväest.

Valvet teostab relvastatud üksus või kaitseväelaste rühmitus, kes tagab inimeste, seadmete, vara ja territooriumi füüsilise kaitse. […]

Valves oleva isiku üldised kohustused on kaitsta hoolsalt talle usaldatut (seadmed, inimesed jne); hoida relva enda käes ja olla pidevalt valmis seda kasutama; mitte lahkuda valvepostilt seni, kuni keegi teine on ta välja vahetanud; mitte lubada kellelgi muul kui ülemal, ülema asetäitjal või valveülemal, teenistusohvitseril või järelevalve eest vastutaval isikul läheneda valvepostile või kaitstavale hoonele või liikuda keelatud kohas. Valves olev isik peab lisaks isikuid peatama, nagu see on kindlaks määratud teatavate valvepostide puhul, hoidma ühendust ning suhtlema valveülema ja muude valveasutustega ning teavitama valveülemat siis, kui esinevad häired või läheduses toimub tulekahju, kui looduskatastroofide või muude katastroofide tõttu esineb oht kaitseobjektile või relvajõududele või kui ta jääb haigeks või vajab mis tahes muud abi.

Julgeolekujõud tagavad rajatiste, dokumentide, isikute, relvade ja kaitseotstarbelise varustuse, laskemoona ja muu materjali ohutuse kaitse erinevate ohtude eest. […]“.
59

Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 124 märkis, võib vastuvõttev liikmesriik seetõttu seada tema territooriumil direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkti b alusel elava majanduslikult mitteaktiivse liidu kodaniku liitmisele tema riikliku ravikindlustussüsteemiga tingimusi, mille eesmärk on tagada, et see kodanik ei koormaks põhjendamatult selle liikmesriigi eelarvet, näiteks nõuda, et see kodanik sõlmiks üldise eraravikindlustuslepingu või omaks sellist lepingut, mille alusel hüvitataks sellele liikmesriigile tema poolt selle kodaniku eest tehtud tervishoiukulutused, või nõuda, et see kodanik teeks sissemakseid selle liikmesriigi riiklikku ravikindlustussüsteemi. Selles kontekstis on vastuvõtva liikmesriigi ülesanne siiski tagada proportsionaalsuse põhimõtte järgimine ja seega see, et selle kodaniku jaoks ei oleks nende tingimuste täitmine ülemäära raske.
90

Täpsemalt innustavad need suunised 3–8 võtma erinevaid meetmeid tagamaks, et toote kavandamine ja turuletoomine on asjaomase sihtturu seisukohast sobiv, et seda toodet katsetatakse, selle üle tehakse järelevalvet, seda parandatakse ja levitatakse kohaste kanalite kaudu ja et sellega oleks kaasas levitajatele mõeldud teave. Nii täpsustabki suunis 3.3, et tootja peaks kavandama ja tooma turule üksnes selliste tunnuste, kulude ja riskidega tooted, mis vastavad toote konkreetse sihtturu huvidele, eesmärkidele ja omadustele ning millest on sihtturule kasu.
64

Läti Vabariik väidab, et energiasolidaarsuse põhimõte ei ole kohaldatav üksnes selleks, et erandjuhtude tekkimisel saaks nendega toime tulla, vaid see nõuab ka ennetavate meetmete võtmist. Seda põhimõtet ei saa tõlgendada nii, et sellega kehtestatakse „tingimusteta lojaalsus“, vaid seda tuleb mõista nii, et see tähendab, et otsustamisprotsessis võetakse arvesse naaberriikide ja piirkonna eripärasid ning järgitakse liidu energiavaldkonna ühiseid eesmärke. Seega oleks komisjon pidanud vaidlusaluses otsuses hindama, kas Saksamaa reguleeriva asutuse välja pakutud muudatused võisid mõjutada nende liikmesriikide energiahuve, keda see võis puudutada.
36

Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et personalieeskirjade IX lisa artikli 10 tõlgendamist ja kohaldamist sellise liidu kahju kontekstis, mis on juba hüvitatud, arutati esimeses kohtuastmes toimunud menetluses Üldkohtus. Samas on DK argumentidega, mille kohaselt on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet, soovitud vaielda vastu Üldkohtu analüüsile, mis puudutab Üldkohtule esitatud hagi esimese väite esimest osa. Selle analüüsi raames rõhutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 38–41 asjaolu, et liidu ametnike süütegusid tuleb kohelda erinevalt sõltuvalt tekitatud kahju ulatusest, leides samas, et asjaolu, et see kahju on juba tervikuna või osaliselt hüvitanud, ei oma selle sätte tähenduses tähtsust süüteo raskusastme kindlakstegemisel. Seega on käesolevate argumentide eesmärk vaielda vastu Üldkohtu poolt sellele sättele antud tõlgendusele ja selle kohaldamisele nendes vaidlustatud kohtuotsuse punktides ning tegemist ei ole uue väitega, mille esitamine apellatsiooniastmes on keelatud (vt analoogia alusel 18. jaanuari 2007. aasta kohtuotsus PKK ja KNK vs. nõukogu, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, punkt 63, ja 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus HK vs. komisjon, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, punkt 28).
65

Kuigi seoses sellega tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui riigisisese õiguse kooskõlaline tõlgendamine on võimatu, siis isegi direktiivi selget, täpset ja tingimusteta sätet, mille eesmärk on anda eraõiguslikele isikutele õigusi või panna neile kohustusi, ei saa sellisena kohaldada menetluses, mille pooled on üksnes eraõiguslikud isikud (vt selle kohta 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Smith, C‑122/17, EU:C:2018:631, punktid 41 ja 43 ning seal viidatud kohtupraktika), tuleb sarnaselt kohtujuristi ettepaneku punktis 74 märgituga siiski tõdeda, et käesoleval juhul ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud täpsustusi põhjuste kohta, miks ta esitas käesoleva küsimuse, ega ka seose kohta, mis esineb selle direktiivi 96/71 asjakohaste sätete, millele see kohus ei ole pealegi viidanud, ning põhikohtuasjas kohaldatavate õigusnormide vahel.
44

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1305/2013 artikleid 2, 5 ja 19 koostoimes delegeeritud määruse nr 807/2014 artiklitega 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt kriteerium selle lävendi kindlaksmääramiseks, mis võimaldab noorel põllumajandustootjal, kes asub tegutsema ettevõtte juhina, kuid mitte ainsa juhina, saada põllumajandustootjale mõeldud ettevõtlusega alustamise toetust, on kogu põllumajandusettevõtte standardkogutoodang, mitte üksnes noore põllumajandustootja osa selles ettevõttes.
19

Sellega seoses on oluline meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale on ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul iga kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud otsuse tegema. Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õigust käsitlevad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse lükata tagasi vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude ega esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilisi või õiguslikke asjaolusid, mida on vaja talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks (vt selle kohta 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, punktid 28 ja 29 ning seal viidatud kohtupraktika).
48

Kõigi eeltoodud kaalutluste põhjal tuleb esitatud küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 174 lõike 2 punkte b ja c koostoimes selle direktiivi artikli 135 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad vahendustehingutele, mis seisnevad garantii pikendamise müügis ja mida maksukohustuslane teeb oma põhitegevuse raames, milleks on elektriliste kodumasinate, arvutikaupade ja telekommunikatsiooniseadmete müük tarbijatele, mistõttu ei või nende tehingutega seotud käibe summat jätta nimetatud direktiivi artikli 174 lõikes 1 sätestatud mahaarvatava osa arvutamisel kasutatava murdarvu nimetajast kõrvale.
13

Seaduse 37/1992 artikkel 88 „Maksu kajastamine hinnas“ on sätestatud: „1. Maksukohustuslane peab maksu summa täielikult kajastama hinnas isikule, kelle jaoks maksustatav tehing tehakse ja kes on kohustatud selle tasuma, tingimusel et maksu kajastamine hinnas vastab käesolevale seadusele, olenemata nende isikute vahel kokku lepitud tingimustest. Kaubatarnete tegemise ja teenuste osutamise puhul, mis on käibemaksuga maksustatavad, mitte käibemaksuvabad, ja mille saajad on avaliku sektori asutused, arvestatakse alati, et käibemaksukohustuslased esitavad oma hinnapakkumised – sealhulgas suulised pakkumised – koos käibemaksuga, mis tuleb sellegipoolest kajastada hinnas eraldi kirjena, kui see on asjakohane, tasu nõudmiseks esitatavates dokumentides, ilma et käibemaksu sissearvamine kokku lepitud kogusummat suurendaks. 2. Käibemaks kajastatakse hinnas arve vormis vastavalt õigusnormides kindlaks määratud tingimustele ja nõuetele. Selleks kirjendatakse hinnas kajastatav maksusumma maksustatavast väärtusest eraldi, isegi halduskorras kindlaks määratud hindade puhul, märkides ära kohaldatava maksumäära. Eelmistest lõikudest tehakse erand õigusnormides kindlaks määratud tehingute puhul. 3. Maks tuleb hinnas kajastada vastava arve väljastamise ja üleandmise ajal. 4. Käibemaksu hinnas kajastamise õigus aegub ühe aasta möödumisel maksustatava teokoosseisu tekkimise kuupäevast. 5. Käibemaksuga maksustatava tehingu adressaat ei ole kohustatud hinnas kajastatud käibemaksu tasuma enne maksustatava teokoosseisu tekkimist. 6. Võimalikke vaidlusi seoses käibemaksu hinnas kajastamisega nii selle asjakohasuse kui ka maksusumma suuruse osas käsitatakse vastavate nõuete puhul majandusvaldkonna haldusmenetluste maksuvaidlustena.“
55

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 90 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et ravimitootja ei või vähendada oma käibemaksuga maksustatavat väärtust selle summa võrra oma käibest, mis tekib ravimite müügist, mida toetab riiklik ravikindlustusasutus selle asutuse ja ravimitootja vahel sõlmitud lepingu kohaselt, seetõttu, et selliselt tasutavaid summasid ei ole kindlaks määratud nimetatud ravimitootja äristrateegias varem kehtestatud korra alusel ja et neid makseid ei ole tehtud reklaami eesmärgil.
118

Ta rõhutab lisaks, et Üldkohus märkis ühelt poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 216, et komisjon peab analüüsima omal algatusel kogu asjakohast teavet, mis on tema käsutuses otsuse tegemise hetkel, ilma et riskianalüüs oleks piiratud autoriseeringutaotluses esitatud teabe analüüsiga, ning teiselt poolt selle kohtuotsuse punktis 217, et REACH‑määruse artikli 60 lõike 4 esimesest lausest ei nähtu vahetult, et analüüsi aluseks peab olema vaid teave analüüsitava aine selliste olemuslike omaduste kohta nagu need, mida on nimetatud selle määruse XIV lisas.
888

Selles kontekstis tuleb lisaks arvesse võtta asjaolu, et pensioniõigusest täielik või osaline ilmajätmine kujutab endast harta artikliga 17 tagatud omandiõiguse piiramist, kuna selle tagajärg on see, et asjaomane isik jäetakse täielikult või osaliselt ilma õigusest vanaduspensionile, mille ta on omandanud oma ametialase karjääri jooksul, kusjuures need õigused on mõeldud ka selleks, et aidata isikul pärast karjääri lõppemist toime tulla.
16

Teiseks on 4. juuli 2006. aasta ringkirjas märgitud, et CIR 92 artikli 185 lõike 2 punktis b sätestatud negatiivse vastukorrigeerimise eesmärk on vältida topeltmaksustamist või lõpetada selle kohaldamine. Veel on märgitud, et selleks ei saa ette näha mingeid kriteeriume, kuna selline korrigeerimine peab toimuma juhtumipõhiselt olemasolevate andmete alusel, mille on eelkõige esitanud maksukohustuslane. Lisaks on teada antud, et vastukorrigeerimist tuleb rakendada vaid juhul, kui Belgia maksuamet või eelotsuste talitus loeb korrigeerimise põhimõtte ja ulatuse põhjendatuks. Peale selle on täpsustatud, et CIR 92 artikli 185 lõike 2 punkti b ei kohaldata, kui partnerriigis saadud kasumit on suurendatud, nii et see on suurem kasumist, mis saadaks reaalturuväärtuse põhimõtte kohaldamisel.
38

Teiselt poolt on Euroopa Kohus juba leidnud, et majanduslikust aspektist on arvutiprogrammi müük CD‑ROMil või DVD‑l ja selle programmi müük internetist allalaadimise teel sarnased, sest on‑line‑edastamine on materiaalse andmekandja üleandmisega sisuliselt samaväärne (3. juuli 2012. aasta kohtuotsus UsedSoft, C‑128/11, EU:C:2012:407, punkt 61).
8

Selle direktiivi artikli 24 lõige 2 on sõnastatud nii: „Liikmesriigid annavad täiendava kaitse seisundi saajatele ja nende pereliikmetele niipea kui võimalik pärast rahvusvahelise kaitse andmist välja uuendatava elamisloa, mis peab kehtima vähemalt ühe aasta ning uuendamise korral vähemalt kaks aastat, kui seda ei välista riigi julgeoleku või avaliku korraga seotud kaalukad põhjused.“ Direktiiv 2013/32/EL Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60) artiklis 6 „Juurdepääs menetlusele“ on märgitud: „1. Kui isik esitab rahvusvahelise kaitse taotluse asutusele, kellel on siseriikliku õiguse kohane pädevus registreerida selliseid taotlusi, registreeritakse taotlus hiljemalt kolme tööpäeva möödumisel taotluse esitamisest. Kui rahvusvahelise kaitse taotlus esitatakse muudele asutustele, kes tõenäoliselt võivad selliseid taotlusi saada, ent kellel puudub siseriikliku õiguse kohane pädevus selliseid taotlusi registreerida, tagavad liikmesriigid, et registreerimine toimub hiljemalt kuue tööpäeva möödumisel taotluse esitamisest. Liikmesriigid tagavad, et muudel asutustel, kes tõenäoliselt võivad rahvusvahelise kaitse taotlusi saada, näiteks politseil, piirivalvel, sisserändeasutustel ja kinnipidamisasutuste töötajatel on asjakohane teave ning nende töötajad saavad oma tööülesannetele ja kohustustele vastavat vajalikul tasemel koolitust ning juhiseid taotlejate teavitamiseks, kuhu ja kuidas saab rahvusvahelise kaitse taotlusi esitada. 2. Liikmesriigid tagavad, et rahvusvahelise kaitse taotluse esitanud isikul on tegelik võimalus esitada see võimalikult kiiresti. Kui taotleja taotlust ei esita, võivad liikmesriigid vastavalt kohaldada artiklit 28. 3. Ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, võivad liikmesriigid nõuda rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist isiklikult ja/või kindlaksmääratud kohas. 4. Ilma et see piiraks lõike 3 kohaldamist, loetakse rahvusvahelise kaitse taotlus esitatuks, kui asjaomase liikmesriigi pädevad asutused on saanud taotleja esitatud vormi või, kui see on ette nähtud siseriikliku õigusega, ametliku aruande. […]“.
65

Põhikohtuasjas on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kõiki asjaomase kaitstud päritolunimetuse kasutamist ja selle kasutamise konteksti iseloomustavaid olulisi tegureid arvesse võttes hinnata, kas nimetus CHAMPANILLO on oma olemuselt selline, et loob Euroopa keskmisel tarbijal, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas, piisavalt otsese ja ühemõttelise seose šampanjaga, et siis edasi uurida, kas käesoleval juhul on tegemist seoste tekitamisega selle päritolunimetusega määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti b tähenduses. Selle hindamise raames peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma arvesse mitut elementi, mille hulgas on eelkõige vaidlusaluse nimetuse ja kaitstud nimetuse vaheline tugev visuaalne ja foneetiline sarnasus, samuti vaidlusaluse nimetuse kasutamine toitlustusteenuste tähistamiseks ning nende reklaamimisel.
23

Neil asjaoludel otsustas Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [ELTL] artikliga 110 ja [käibemaksudirektiivi] artikliga 273 on vastuolus selline säte nagu [käibemaksuseaduse] artikli 103 lõige 5a, milles on sätestatud, et mootorikütuste ühendusesisese soetamise korral on maksukohustuslane kohustatud ilma tolliasutuse juhataja vastavasisulise teateta arvutama ja tasuma maksusummad aktsiisi tasumiseks pädeva tolliasutuse arvelduskontole: a) viie päeva jooksul alates päevast, mil need kaubad viidi asjaomases loas määratletud aktsiisikauba vastuvõtmiskohta – kui kaubad on [6. detsembri 2008. aasta aktsiisiseaduse] sätete tähenduses ühendusesiseselt soetanud registreeritud kaubasaaja, kohaldades aktsiisi peatamise korda kooskõlas aktsiisi käsitlevate sätetega; b) viie päeva jooksul pärast nende kaupade toomist maksulattu mõne teise liikmesriigi territooriumilt; c) nende kaupade riigi territooriumil teisaldamise hetkel, kui kaupa veetakse väljaspool aktsiisi peatamise korda kooskõlas aktsiisi käsitlevate sätetega? 2. Kas [käibemaksudirektiivi] artikliga 69 on vastuolus selline säte nagu käibemaksuseaduse artikli 103 lõige 5a, milles on sätestatud, et mootorikütuste ühendusesisese soetamise korral on maksukohustuslane kohustatud ilma tolliasutuse juhataja vastavasisulise teateta arvutama ja tasuma maksusummad aktsiisi tasumiseks pädeva tolliasutuse arvelduskontole: a) viie päeva jooksul alates päevast, mil need kaubad viidi asjaomases loas määratletud aktsiisikauba vastuvõtmiskohta – kui kaubad on [6. detsembri 2008. aasta aktsiisiseaduse] sätete tähenduses ühendusesiseselt soetanud registreeritud kaubasaaja, kohaldades aktsiisi peatamise korda kooskõlas aktsiisi käsitlevate sätetega; b) viie päeva jooksul pärast nende kaupade toomist maksulattu mõne teise liikmesriigi territooriumilt; c) nende kaupade riigi territooriumil teisaldamise hetkel, kui kaupa veetakse väljaspool aktsiisi peatamise korda kooskõlas aktsiisi käsitlevate sätetega, kui seda sätet tõlgendatakse nii, et kõnealune summa ei kujuta endast käibemaksu esialgset ettemakset [käibemaksudirektiivi] artikli 206 tähenduses? 3. Kas vahemakse [käibemaksudirektiivi] artikli 206 tähenduses, mida ei ole ettenähtud tähtaja jooksul tasutud, kaotab õiguslikus mõttes kehtivuse selle maksu deklareerimisperioodi lõppedes, millelt tuleb ettemakse tasuda?“
49

Eeltoodut arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et liidu õiguse esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriigi kohus, kes teeb otsuse pärast seda, kui kõrgema astme kohus on tema otsuse tühistanud, on riigisisese menetlusõiguse kohaselt selle kõrgema astme kohtu õiguslike hinnangutega seotud, kui need hinnangud ei ole liidu õigusega kooskõlas.
46

See tõlgendus on ka ainus, mis on kooskõlas kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega, mis on ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõike 1 esimeses lauses, mis nõuab, et seadus määratleks selgelt süüteod ja nende eest määratavad karistused, kusjuures see tingimus on täidetud, kui õigussubjektil on asjaomase sätte sõnastuse põhjal ja vajaduse korral kohtute poolt sellele antud tõlgenduse abil võimalik aru saada, milline tegevus või tegevusetus toob kaasa tema kriminaalvastutuse (vt selle kohta 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Vaditrans, C‑102/16, EU:C:2017:1012, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
115

Sellega seoses tuleb märkida, et liidu kohtu ülesanne ei ole küll tõlgendada apellandi hagi, milles vaidlustatakse üksnes abi hindamise otsuse kui sellise põhjendatus, nii, et sellega soovitakse tegelikult kaitsta apellandile ELTL artikli 108 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke õigusi, kui ta ei ole sõnaselgelt esitanud seda eesmärki taotlevat väidet, sest vastasel juhul muutuks hagi ese (vt selle kohta 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punkt 55). Kui aga hageja palub tühistada vastuväidete esitamata jätmise otsuse, vaidlustab ta peamiselt asjaolu, et komisjoni poolt asjaomase abi suhtes tehtud otsus võeti vastu ilma, et see institutsioon oleks algatanud ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlikku uurimismenetlust, rikkudes tema menetlusõigusi, samas kui kahtluste olemasolu selle abi siseturuga kokkusobivuse osas kohustas komisjoni seda menetlust algatama. Selleks et apellandi tühistamisnõue rahuldataks, võib ta seega esitada kõik väited, mis tõendavad, et teatatud meetme esialgse uurimise etapis komisjoni kasutuses oleva teabe ja asjaolude hindamise tõttu oleks pidanud abi ühisturuga kokkusobivuse kohta tekkima kahtlusi. Sellest tuleneb, et liidu kohus võib analüüsida hageja esitatud sisulisi argumente kontrollimaks, kas nendes on ka teavet, mis põhjendab väidet, mille esitas samuti hageja ja mis tõendab sõnaselgelt tõsiseid raskusi, mis oleksid õigustanud ametliku uurimismenetluse algatamist (vt selle kohta 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply et Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punktid 56 ja 59).
70

Esimese tingimuse osas tuleb tõdeda, et see on käesoleval juhul täidetud. Nimelt on elektrivarustuslepingust tulenev nõue otseselt investori omand, kusjuures tuleb täpsustada, et mõiste „investor“ – mis on määratletud energiaharta lepingu artikli 1 punktis 7 ja mida kasutatakse muu hulgas energiaharta lepingu artikli 26 lõikes 1 – tähistab muu hulgas sellise lepinguosalise nagu Ukraina puhul iga ettevõtjat, kes tegutseb kooskõlas selle lepinguosalise territooriumil kohaldatavate õigusaktidega. Järelikult tuleb Komstroyd pidada investoriks, kellel on otseselt omand elektrivarustuslepingust tuleneva nõude vormis. Sellega seoses tuleb täpsustada, et asjaolu, et Komstroy omandas energiaharta lepingu välise kolmanda riigi ettevõtja nõude, ei saa seada kahtluse alla tema „investori“ staatust energiaharta lepingu tähenduses, kuna nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 138 märkis, võib investeering juba ka energiaharta lepingu artikli 1 punkti 7 kohaselt olla tehtud energiaharta lepingu välise kolmanda riigi ettevõtja poolt.