Tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus teostab vajalikku kontrolli, tuleb ELTL artikleid 49 ja 54, tõhusa kohtuliku kaitse ja kaitseõiguste tagamise põhimõtet ning üheteistkümnenda direktiivi 89/666 avalikustamisnõuete kohta, mis on seotud liikmesriigis filiaali asutamisega teise liikmesriigi õigusele alluva teatud liiki äriühingu poolt, artiklit 12 tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt määratakse raamatupidamisdokumentide avalikustamiseks ette nähtud üheksakuulise tähtaja möödumise korral viivitamata vähemalt 700 euro suurune rahatrahv kapitaliühingule, mille filiaal asub asjaomases liikmesriigis, kusjuures talle ei saadeta eelnevalt hoiatust ega anta võimalust väljendada süükspandava rikkumise kohta oma seisukohta.

Säilitades küll karistuste valimise õiguse, peavad liikmesriigid eelkõige tagama, et liidu õiguse rikkumiste eest määratakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi. Täpsemalt peab karistuste rangus vastama nende rikkumiste raskusele, mille eest neid määratakse, eelkõige tagades tegeliku hoiatava mõju ja järgides samas proportsionaalsuse üldpõhimõtet.

Mis puudutab sellega seoses rahatrahvi suurust, siis tuleb kõnealuse karistuse rangust kaaluda võrreldes huvide ja finantsriskidega, mis võivad äripartnerite ja huvitatud isikute jaoks tekkida, kui äriühingu tegelikku finantsolukorda ei avalikustata. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas määratud summa ei ole liiga suur võrreldes õiguspäraselt taotletava eesmärgiga.

Mis puudutab üheksakuulist tähtaega, mida arvutatakse alates majandusaasta lõppemise kuupäevast ja mille jooksul peab avalikustamine toimuma, siis on see piisavalt pikk, et võimaldada äriühingutel oma avalikustamiskohustust täita, ilma et seataks kahtluse alla karistuste määramise korra proportsionaalsus. Nimelt võiks pikem tähtaeg seada ohtu kolmandate isikute kaitse, kuna viimastel puuduks juurdepääs kõige värskemale teabele, mis võimaldaks neil olla teadlik kõnealuse äriühingu tegelikust olukorrast.

Pealegi ei määrata karistust, kui äriühing täidab oma seadusliku avalikustamiskohustuse, mis tuleneb liidu õigusest ja kehtib kõigis liikmesriikides. Seega ei keela, takista ega heiduta võimalikud karistused liikmesriigi õiguse kohaldamisalasse kuuluvat äriühingut asumast filiaali kaudu tegutsema teise liikmesriigi territooriumil.

Põhiõiguste harta sätted on kohaldatavad olukorras, milles liidu seadusandja on jätnud avalikustamiskohustuse täitmise tagamiseks vastavalt üheteistkümnenda direktiivi artiklile 12 sobivate – see tähendab tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate – karistuste kindlaksmääramise liikmesriikide pädevusse. Siseriiklikud õigusnormid, milles on niisugused karistused ette nähtud, kujutavad endast nimelt liidu õiguse kohaldamist harta artikli 51 lõike 1 tähenduses.

Arvestades kõnealuse rikkumise olemust, ilmneb aga lõpuks, et 700 euro suuruse esialgse karistuse kohaldamine ilma eelnevat hoiatust saatmata ja võimaluseta olla enne karistuse määramist ära kuulatud ei mõjuta selle põhiõiguse olemust, mille kohaselt peavad kaitseõigused olema tagatud, kuna trahviotsusele põhistatud vastuväite esitamine muudab viivitamata selle otsuse kohaldamatuks ja käivitab tavamenetluse, milles on võimalik tagada õigus olla ära kuulatud.

(vt punktid 50, 57, 59, 61, 68, 69, 74–76, 85, 88 ja 89 ning resolutsioon)