Kohtuasi T-66/01

Imperial Chemical Industries Ltd

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Ühendkuningriigi soodaturg – EÜ artikli 82 rikkumise tuvastamise otsus – Komisjoni õiguse määrata trahve või sanktsioone aegumine – Mõistlik aeg – Olulised menetlusnormid – Seadusjõud – Turgu valitseva seisundi olemasolu – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Trahv – Rikkumise raskus ja kestus – Kergendavad asjaolud

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Aegumine uurimismenetluses – Peatumine

(Nõukogu määrus nr 2988/74, artikkel 3)

2. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Mõistliku aja nõude järgimine – Kohaldamisala – Konkurents – Haldusmenetlus – Kohtumenetlus – Eristamine mõistliku aja nõude järgimise hindamise eesmärgil

(Nõukogu määrus nr 17)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni kohustused – Mõistliku aja nõude järgimine

(Nõukogu määrus nr 17)

4. Menetlus – Üldkohtu menetluse kestus – Mõistlik aeg – Hindamiskriteeriumid

5. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Kaitseõigused – Kohaldamisala – Konkurents – Haldusmenetlus – Põhimõtte ulatus pärast komisjoni esimese otsuse tühistamist

(EÜ artiklid 81, 82 ja 233; nõukogu määrus nr 17)

6. Komisjon – Kollegiaalsuspõhimõte – Ulatus – Otsus konkurentsi valdkonnas

7. Tühistamishagi – Tühistamisotsus – Ulatus – Seadusjõud

8. Tühistamishagi – Tühistamisotsus – Mõju

(EÜ artiklid 82, 230 ja 233)

9. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Määratlemine väga suure turuosa kaudu

(EÜ artikkel 82)

10. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Hinnaalandus, mille tagajärjeks on turu suletus – Püsikliendi hinnaalandus

(EÜ artikkel 82)

11. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Koguseline hinnaalandus – Lubatavus – Tingimused – Hinnaalanduste süsteemi kuritarvitav laad

(EÜ artikkel 82)

12. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Ainuõiguslikud tarnelepingud – Püsikliendi hinnaalandus

(EÜ artikkel 82)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusõigus

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 2988/74)

14. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus – Rikkumise tuvastamise ja trahvi määramise otsus – Tühistamine menetlusnormide rikkumise tõttu

(Nõukogu määrus nr 17)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Eriti rasked rikkumised

(EÜ artikkel 82; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Korduvus – Mõiste „sama liiki rikkumised” – Ühelt poolt EÜ artikli 81 ja teiselt poolt EÜ artikli 82 rikkumine – Välistamine

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kohustus arvata trahvisummast maha kulud, mis tekkisid seoses hiljem tühistatud otsuse kohaldamise tagamisega – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

18. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Tahtlus – Mõiste

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

19. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

20. Konkurents – Trahvid – Määramine – Nõue, et ettevõtja peab saama rikkumisest kasu – Puudumine – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Tulu puudumine – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

21. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Kartelli varjamine – Salajase iseloomu puudumine, mis ei kujuta endast kergendavat asjaolu

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

1. Vastavalt määruse nr 2988/74 konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta artiklile 3 peatub menetluste aegumistähtaja kulgemine komisjoni otsuse „Euroopa Ühenduste Kohtus läbivaatamise ajaks”. Seda viidet tuleb Esimese Astme Kohtu loomisest alates käsitada nii, et sellega peetakse silmas eeskätt nimetatud kohtus toimuvat menetlust, kuna hagid konkurentsiõiguse valdkonnas määratud sanktsioonide või trahvide peale kuuluvad tema pädevusse.

Aegumine peatub ka Euroopa Kohtus toimuva apellatsioonimenetluse ajaks. Kuna Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 ja määruse nr 2988/74 artikli 3 kohaldamisalad on erinevad, ei jäta apellatsioonkaebuse peatava toime puudumine selle määruse artiklilt 3 ilma kogu mõjust olukordades, kus komisjon peab ootama ühenduste kohtu otsust. Lisaks kaitseb määruse nr 2988/74 artikkel 3 komisjoni aegumise eest olukordades, kus ta peab ootama ühenduste kohtu otsust menetlustes, mille kulgu ta ei juhi, enne kui ta saab teada, kas vaidlustatud akt on õigusvastane või mitte.

Argumendiga, mille kohaselt ei saa komisjon pärast komisjoni otsuse tühistamist kasu saada omaenda veast, määrates trahvi pärast aegumistähtaja möödumist, ei saa nõustuda. Nimelt on komisjoni vastuvõetud akti mis tahes tühistamine tingimata komisjonile süüks pandav, kuna see väljendab tema tehtud viga. Järelikult, kui välistada menetluste aegumise peatumine juhul, kui hagi tulemusel tunnistatakse komisjonile süükspandavat viga, jätaks see määruse nr 2988/74 artikli 3 ilma igasugusest mõttest. Peatumist õigustab asjaolu, et hagi on Üldkohtus või Euroopa Kohtus menetlemisel, mitte järeldused, milleni need kohtud oma kohtuotsuses jõuavad.

Viimaseks, kui komisjon peaks Üldkohtu poolt otsuse tühistamise tõttu vastu võtma uue otsuse, ootamata ära Euroopa Kohtu otsust, esineks oht, et samal ajal kehtivad kaks sama esemega otsust, juhul kui Euroopa Kohus tühistaks Üldkohtu otsuse. Haldusmenetluse ökonoomia nõuetega on vastuolus see, kui komisjoni kohustatakse ainuüksi eesmärgil vältida aegumistähtaja möödumist võtma vastu uus otsus enne, kui ta on saanud teada, kas algne otsus on õigusvastane või mitte.

Kuna määruse nr 2988/74 artiklis 3 ette nähtud aegumine on peatunud terveks Üldkohtus ja Euroopa Kohtus toimuva menetluse ajaks, ei saa komisjonile ette heita mõistliku aja põhimõtte rikkumist seetõttu, et ta ootas enne uue otsuse vastuvõtmist, et Üldkohus ja Euroopa Kohus teeksid lahendi, kuna see on õigustatud kohtumenetluse ja tulevaste kohtuotsuste respekteerimisega.

(vt punktid 73 ja 74, 77, 82, 85 ja 86, 88 ja 89, 132)

2. Mõistliku aja põhimõtte rikkumist puudutava etteheite analüüsimisel tuleb eristada määruse nr 17 alusel konkurentsiasjades läbi viidavat haldusmenetlust ja komisjoni otsuse peale esitatud hagi korral toimuvat kohtumenetlust. Ajavahemikku, mil ühenduste kohus kontrollib otsuse ja apellatsioonkaebuse korral ka esimeses astmes tehtud kohtuotsuse õiguspärasust, ei saa arvesse võtta komisjoni menetluse kestuse kindlaksmääramisel.

(vt punkt 102)

3. Komisjoni otsuse tühistamine mõistliku aja põhimõtte rikkumise tõttu konkurentsi valdkonnas haldusmenetluse tulemusel tehtud otsuse vastuvõtmisel on õigustatud vaid juhul, kui see otsus toob kaasa ka asjaomase ettevõtja kaitseõiguste rikkumise. Kui ei ole tuvastatud, et ülemäära pikk aeg on mõjutanud asjaomaste ettevõtjate võimalust end tõhusalt kaitsta, siis ei mõjuta mõistliku aja põhimõtte järgimata jätmine haldusmenetluse õiguspärasust.

(vt punkt 109)

4. Ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mis lähtub Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikest 1 ja mille kohaselt on igaühel õigus õiglasele kohtulikule arutamisele ning eelkõige õigus menetlusele mõistliku aja jooksul, kohaldatakse kohtumenetluses, milles vaidlustatakse komisjoni otsust ettevõtjale konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvi määramise kohta.

Menetluse kestuse mõistlikkust hinnatakse vastavalt iga kohtuasja konkreetsetele asjaoludele ning eelkõige vaidluse olulisusele huvitatud isiku jaoks, kohtuasja keerukusele ning hageja ja pädevate ametivõimude käitumisele.

Sellega seoses, nende kriteeriumide loetelu ei ole ammendav ja menetluse kestuse mõistlikkuse hindamine ei nõua kohtuasja asjaolude süstemaatilist uurimist iga asjaolu seisukohast, kui menetluse kestus tundub olevat põhjendatud ka juba ühe asjaolu alusel. Seega võib kohtuasja keerukus õigustada kestust, mis esmapilgul tundub liiga pikk.

Kuna puuduvad igasugused viited sellele, et menetluse kestus oleks mõjutanud kohtuasja lahendust, ei mõjutaks käesolevas asjas kohtu poolt mõistliku aja võimalik ületamine – isegi kui eeldada, et see on tuvastatud – mingil viisil vaidlustatud otsuse õiguspärasust. See võiks õigustada hüvitise maksmist, kui ettevõtja seda nõuaks.

(vt punktid 114, 116 ja 117)

5. Ühenduse akti tühistamine ei mõjuta ilmtingimata ettevalmistavaid akte, sest tühistatud akti asendamise menetlust võib üldjuhul jätkata täpselt sellest punktist, milles tekkis tuvastatud õigusvastasus.

Kuna menetlusnormi rikkumine tuvastati sellise otsuse vastuvõtmise viimases staadiumis, millega karistati ettevõtjat ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, siis ei mõjuta selle otsuse tühistamine nende ettevalmistavate meetmete õiguspärasust, mis on varasemad staadiumist, milles rikkumine tuvastati. Kui komisjon teeb uue otsuse, mille sisu on enamjaolt identne ja mis põhineb samadel etteheidetel, ei ole komisjon kohustatud seega uusi menetlustoiminguid läbi viima.

Eelkõige ei saa talle ette heita seda, et ta ei kuulanud enne uue otsuse vastuvõtmist asjaomast ettevõtjat uuesti ära, et ta ei andnud talle võimalust esitada uuesti oma argumendid või et ta ei saatnud talle uut vastuväiteteatist.

Mis puudutab õigusküsimusi, mis võivad EÜ artikli 233 kohaldamisel tekkida – nagu aja möödumise, menetluse uuesti alustamise võimaluse, menetluse uuesti alustamisega lahutamatult seotud õiguse tutvuda toimikuga, ärakuulamiste eest vastutava ametniku ja nõuandekomitee sekkumisega ning määruse nr 17 artikli 20 võimaliku mõjuga seotud küsimused –, siis ka need ei nõua uusi ärakuulamisi, kuna need ei muuda etteheidete sisu ja nende üle teostatakse vajaduse korral hiljem üksnes kohtulikku kontrolli.

Lisaks, kuna uus ärakuulamine ei olnud nõutud, ei olnud ka ärakuulamiste eest vastutava ametniku sekkumine vajalik. Nimelt nähtub ärakuulamiste eest vastutava ametniku ülesannete sisust, et tema sekkumine on tingimata seotud ettevõtjate ärakuulamisega, pidades silmas võimalikku otsust.

Peale selle, kuna uus otsus ei sisalda olulisi muudatusi võrreldes tühistatud otsusega, siis ei olnud komisjon, kes ei ole kohustatud asjaomast ettevõtjat uuesti ära kuulama, kohustatud ka konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega uuesti konsulteerima.

Samadel põhjustel ei pea komisjoni liikmete kolleegiumile esitatud toimik sisaldama muu hulgas ärakuulamiste eest vastutava ametniku uut aruannet või nõuandekomiteega konsulteerimise uut protokolli.

(vt punktid 125 ja 126, 134 ja 135, 151, 153 ja 154, 161 ja 162, 168, 174)

6. Kollegiaalsuse põhimõtte aluseks on komisjoni liikmete võrdväärne osalemine otsuste vastuvõtmisel ning ennekõike tuleneb sellest põhimõttest, et otsuseid tuleb ühiselt kaaluda ja et kõik kolleegiumi liikmed kannavad kollektiivset poliitilist vastutust kõikide vastu võetud otsuste eest. Selle põhimõtte järgimine ja eelkõige vajadus, et otsuseid tuleb ühiselt kaaluda, huvitab tingimata õigussubjekte, keda otsuste õiguslikud tagajärjed puudutavad, mistõttu peab neile olema tagatud, et need otsused tegi tõepoolest kolleegium ja need vastavad viimase tahtele täpselt. Selline on olukord eriti aktide puhul, mis on sõnaselgelt kvalifitseeritud otsusteks ja mida komisjon peab tegema ettevõtjate või nende ühenduste suhtes konkurentsieeskirjade järgimise tagamiseks ning milles tuvastatakse kõnealuste eeskirjade rikkumine, tehakse ettevõtjatele ettekirjutusi ning määratakse neile rahalisi karistusi.

Pelk asjaolu, et pressiteates, mida ei ole avaldanud komisjon ja mis ei ole mingilgi määral ametlik, on mainitud komisjoni pressiesindaja avaldust, milles on täpselt esitatud konkurentsi valdkonnas tehtava otsuse kuupäev ja sisu, ei saa olla piisav leidmaks, et komisjon rikkus kollegiaalsuse põhimõtet. Kuna volinike kolleegium ei ole sellise avaldusega seotud, võib ta ühise kaalumise tulemusel otsustada jätta niisuguse otsuse vastu võtmata.

(vt punktid 175–178)

7. Selleks et tagada nii õiguse ja õigussuhete stabiilsus kui ka korrakohane õigusemõistmine, on oluline, et kohtulahendeid, mis on muutunud lõplikeks pärast olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada.

Kohtuotsuse seadusjõud võib olla hagi vastuvõetavuse takistus, kui hagi, mille alusel kõnealune otsus tehti, vastandas samu pooli, selle ese oli sama ja see põhines samadel alustel, kusjuures need tingimused on tingimata kumulatiivsed. Seadusjõud puudutab vaid asjaomase kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid.

(vt punktid 196–198)

8. Institutsioonil, kellelt tühistatud akt pärineb, on kohustus vaid ulatuses, mis on vajalik tühistava kohtuotsuse täitmise tagamiseks. Seega võib niisuguse akti asendamise menetlust jätkata täpselt sellest punktist, milles tekkis õigusvastasus.

Kui komisjoni otsus, milles karistatakse ettevõtjat turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tõttu, tühistatakse põhjusel, et nimetatud otsus kinnitati pärast selle teatavakstegemist, mille puhul on tegemist olulise menetlusnormi rikkumisega EÜ artikli 230 tähenduses, võib komisjon jätkata oma analüüsi kinnitamise staadiumis, ilma et ta peaks kontrollima, kas esimese otsuse vastuvõtmisel tehtud järeldused asjaomase turu kohta peavad veel paika teise otsuse vastuvõtmise ajal esinenud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvestades. Kaalutlus, mille kohaselt tuleneb turgu valitseva seisundi olemasolu tuvastamine turu struktuuri ja selle konkurentsi analüüsist, mis seal valitseb hetkel, kui komisjon vastava otsuse vastu võtab, ei tähenda, et komisjon peab igal juhul vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel tegema uue asjaomase turu analüüsi. Komisjon ei ole eelkõige kohustatud niisugust analüüsi tegema, kuna see ei ole otsust tühistava kohtuotsuse täitmise tagamiseks vajalik.

(vt punktid 243–245)

9. EÜ artiklis 82 käsitletud turgu valitsev seisund puudutab olukorda, kus ettevõtjal on majanduslikult tugev seisund, mis võimaldab tal pärssida tõhusa konkurentsi säilimist asjaomasel turul sel teel, et ta saab tegutseda arvestataval määral sõltumatult oma konkurentidest, klientidest ja lõpuks ka tarbijatest. Erinevalt monopoolsest või sisuliselt monopoolsest seisundist ei välista selline seisund teatud konkurentsi esinemist, kuid annab seda seisundit omavale ettevõtjale võimaluse kui mitte otsustada tingimuste üle, milles konkurents toimub, siis neid vähemalt märkimisväärselt mõjutada, ning igal juhul tegutseda enamjaolt konkurentsi arvesse võtmata, ilma et selline hoiak teda kahjustaks.

Turgu valitsev seisund tuleneb üldjuhul mitme sellise teguri koosesinemisest, mis eraldi võetuna ei oleks tingimata määrava tähtsusega. Asjaomasel turul esineva valitseva seisundi uurimine peab toimuma kõigepealt turu struktuuri ja seejärel kõnealuse turu konkurentsiolukorda analüüsides.

Äärmiselt suured turuosad kujutavad erandlikke asjaolusid kõrvale jättes endast tõendit turgu valitseva seisundi kohta. Ettevõtja, kes omab teatava perioodi jooksul äärmiselt olulist turuosa, seatakse tema toodangu- ja pakkumismahu tõttu – ilma et ettevõtjad, kellele kuuluvad tunduvalt väiksemad turuosad, suudaksid kiiresti rahuldada nõudlust, mis sooviks loobuda kõige suurema turuosaga ettevõtja kauba ostmisest – jõupositsioonile, mis teeb temast kohustusliku partneri ja mis juba sellest faktist tulenevalt kindlustab talle vähemalt suhteliselt pikaks ajaks turgu valitsevale seisundile omase sõltumatu tegutsemise võimaluse.

Seega on 70–80% suurune turuosa iseenesest selge viide turgu valitsevale seisundile. Samuti kujutab 50% suurune turuosa iseenesest tõendit turgu valitseva seisundi kohta, kui just ei esine erandlikke asjaolusid.

(vt punktid 254–257)

10. Hinnaalanduste süsteemi, mille tagajärjeks on turu suletus, peetakse EÜ artikliga 82 vastuolus olevaks, kui seda rakendab turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja. Niisuguse olukorraga on tegemist püsikliendi hinnaalanduse korral, mis tehakse vastutasuks kliendi võetud kohustuse eest hankida ainult või peaaegu ainult ettevõtjalt, kes on turgu valitsevas seisundis. Niisuguse hinnaalandusega püütakse nimelt rahaliste soodustuste tegemise teel takistada seda, et kliendid hangiksid konkureerivatelt tootjatelt. Takistades konkurentide turuletulekut, võib niisuguse ettevõtja tegevusel olla mõju kaubavoogudele ja konkurentsile ühisturul.

(vt punktid 296 ja 297, 337)

11. Kvantitatiivsete hinnaalanduste süsteeme, mis on seotud ainult turgu valitsevat seisundit omavalt ettevõtjalt ostetud kogusega, ei peeta üldjuhul EÜ artikliga 82 vastuolus olevat turu sulgemist põhjustavaks. Kui tarnitud koguse suurenemine tähendab tarnija jaoks väiksemaid kulusid, on viimasel õigus lasta oma kliendil kulu vähenemisest osa saada soodsama hinna kohaldamise teel. Koguselisi hinnaalandusi peetakse seega niisugusteks, mis peegeldavad turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tõhususkasu ja mastaabisäästu.

12. Sellest tuleneb, et hinnaalanduste süsteem, mille soodustusmäär suureneb vastavalt ostetud kogusele, ei riku EÜ artiklit 82, välja arvatud juhul kui hinnaalanduse tegemise kriteeriumidest ja korrast ilmneb, et süsteem ei põhine majanduslikult õigustatud vastutasul, vaid sellega püütakse sarnaselt püsikliendi- ja eesmärgihinnaalandusega takistada seda, et kliendid hangiksid konkureerivatelt tootjatelt.

Selleks et teha kindlaks kvantitatiivsete hinnaalanduste süsteemi võimalik kuritarvitav laad, tuleb seega hinnata kõiki asjaolusid, eelkõige hinnaalanduse tegemise kriteeriume ja korda, ning analüüsida, kas hinnaalanduse eesmärk on soodustuse abil, mis ei põhine mingil seda õigustaval majanduslikul sooritusel, võtta ostjalt võimalus valida oma tarneallikaid või seda võimalust piirata, tõkestada konkurentide turuletulekut, kohaldada äripartneritele võrdväärsete soorituste korral ebavõrdseid tingimusi või tugevdada turgu valitsevat seisundit moonutatud konkurentsi abil.

(vt punktid 298–300)

13. See, kui ettevõtja, kes omab turgu valitsevat seisundit ning seob ostjaid, isegi kui ta teeb seda viimaste nõudel, kohustuse või lubadusega katta kogu oma vajadus või märkimisväärne osa sellest ainult turgu valitsevat seisundit omavalt ettevõtjalt hangitava kogusega, kujutab endast turgu valitseva seisundi kuritarvitamist EÜ artikli 82 tähenduses, sõltumata sellest, kas kõnealune kohustus kehtib ilma täiendavate tingimusteta või tehakse selle eest vastutasuks hinnaalandus. Sama kehtib ka juhul, kui kõnealune ettevõtja kohaldab ostjatega sõlmitud kokkulepete alusel või ühepoolselt ilma nimetatud ostjaid ametliku kohustusega sidumata püsikliendi hinnaalanduste süsteemi, see tähendab hinnaalandusi, mis on seotud tingimusega, et klient katab kogu oma vajaduse või sellest olulise osa ainult turgu valitsevat seisundit omavalt ettevõtjalt hangitava kogusega. Niisugused ainuõigusliku hankimise kohustused, olenemata sellest, kas nende eest antakse vastutasuks hinnaalandus või püsikliendisoodustus, selleks et kallutada ostjaid hankima ainult turgu valitseva seisundiga ettevõtjalt, ei ole kooskõlas eesmärgiga tagada ühisturul kahjustamata konkurents, kuna need ei põhine majanduslikul sooritusel, mis õigustaks seda kohustust või soodustust, vaid nende eesmärk on võtta ostjalt võimalus valida oma tarneallikaid või seda võimalust piirata ning tõkestada tootjate turuletulekut.

(vt punkt 315)

14. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide summa kindlaksmääramisel peab komisjon arvesse võtma mitte üksnes rikkumise raskust ja juhtumi eripäraseid asjaolusid, vaid ka rikkumise toimepanemise konteksti, ja tagama, et tema tegevus oleks hoiatav eelkõige sellist liiki rikkumiste puhul, mis eriti takistavad ühenduse eesmärkide saavutamist. Lisaks, kui komisjon teeb otsuse, järgides määrust nr 2988/74 konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta ning mõistliku aja põhimõtet, ei saa talle ette heita, et ta viivitas nimetatud otsuse vastuvõtmisega. Sellises olukorras ei tule tühistada trahvi, mis määrati esimese otsuse tühistamise tulemusel tehtud otsusega, ajavahemiku tõttu, mis nende kahe otsuse vastuvõtmise vahel möödus.

(vt punktid 354 ja 355)

15. Kui konkurentsi valdkonnas tehtud komisjoni otsus tühistatakse menetlusnormi rikkumise tõttu, on komisjonil õigus võtta vastu uus otsus uut haldusmenetlust alustamata. Kui uue otsuse sisu on peaaegu identne varasema otsuse sisuga ja kui need kaks otsust rajanevad samadel põhjendustel, kehtivad uues otsuses trahvi suuruse kindlaksmääramise suhtes normid, mis kehtisid varasema otsuse vastuvõtmise ajal. Komisjon alustab nimelt menetlust uuesti staadiumist, milles menetlusnormi rikuti, ning teeb uue otsuse, hindamata juhtumit uuesti normide alusel, mida esimese otsuse vastuvõtmise ajal veel olemas ei olnud.

(vt punktid 366–368)

16. Selleks et hinnata ettevõtjale süükspandavate ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste raskust, et määrata kindlaks talle proportsionaalne trahvisumma, võib komisjon arvesse võtta teatud rikkumiste eriti pikka kestust, nende rikkumiste arvu ja mitmekesisust, mis puudutasid asjaomase ettevõtja kõiki või peaaegu kõiki tooteid ja millest mõni mõjutas kõiki liikmesriike, niisuguste rikkumiste erilist raskust, mis on osa tahtlikust ja järjepidevast strateegiast, mille eesmärk on mitmesuguste konkurente kõrvaldavate tegevuste ja klientide püsiklientidena sidumise poliitika abil säilitada kunstlikult või tugevdada ettevõtja valitsevat seisundit turgudel, kus konkurents oli juba piiratud, kuritarvituse tagajärgi, mis on konkurentsi seisukohast eriti kahjulikud, ning eeliseid, mida ettevõtja tänu oma rikkumistele sai.

Komisjon võib õigusega kvalifitseerida eriti raskeks sellise turgu valitsevas seisundis ettevõtja tegevuse, kes oma klientidele lisakoguselt hinnaalandusi tehes ja nendega püsikliendina sidumise kokkuleppeid sõlmides teeb pika aja vältel kõikidel konkurentidel müümise võimatuks ja kahjustab püsivalt turu struktuuri tarbijate kahjuks.

(vt punktid 370, 372, 374)

17. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise raskuse analüüsimisel tuleb arvesse võtta võimalikku korduvust. Korduvuse mõiste – nii nagu seda mõistetakse teatavates siseriiklikes õiguskordades – tähendab, et isik on pannud toime uusi rikkumisi pärast seda, kui teda on sarnaste rikkumiste eest karistatud. Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta lähtuvad samast käsitlusest, viidates „sama liiki rikkumisele”. Seega ei saa komisjon võtta korduvust raskendava asjaoluna arvesse ettevõtja puhul, kes kuritarvitab valitsevat seisundit, mis tal on turul EÜ artikli 82 tähenduses, varasema salajase tegevuse eest, mis on seotud EÜ artikliga 81 ja mis on pealegi väga erinev sellest, mille tõttu rikutakse EÜ artiklit 82.

(vt punktid 377–381)

18. Konkurentsi valdkonnas ei ole komisjon juhul, kui ettevõtjal tekkisid kulud, et anda tagatisi trahvide maksmiseks, mis määrati otsuses, mille ühenduse kohus seejärel tühistas, ja et tõendada, et see otsus oli õigusvastane, kohustatud neid kulusid arvesse võtma, kui ta määrab tühistamisotsuse tulemusel vastu võetud otsuses trahvi, kuna hagejal oli võimalik nõuda nende hüvitamist kahju hüvitamise hagi raames.

(vt punkt 383)

19. Selleks et asutamislepingu konkurentsieeskirjade rikkumist saaks pidada tahtlikuks, ei ole vaja, et ettevõtja oleks olnud teadlik nendes eeskirjades sätestatud keelu rikkumisest, vaid piisab sellest, kui talle ei saanud olla teadmata, et etteheidetava käitumise eesmärk või tagajärg oli piirata konkurentsi ühisturul.

(vt punkt 412)

20. Käitumise eesmärgiga seonduvad asjaolud võivad trahvisumma kindlaksmääramisel omada suuremat tähtsust kui käitumise tagajärgedega seonduvad asjaolud.

(vt punkt 435)

21. Kuigi ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvisumma peab olema proportsionaalne rikkumise kestuse ja rikkumise raskusastme hindamisel arvesse tulevate teiste asjaoludega, sh asjaomase ettevõtja tegevusest tekkida võinud tuluga, siis ei ole asjaolu, et ettevõtja ei saanud rikkumisest mingit tulu, takistuseks sellele, et talle määrataks trahv, sest vastasel juhul kaotaks trahv oma hoiatava iseloomu. Sellest tulenevalt ei ole komisjon kohustatud trahvisummade kindlaksmääramisel arvesse võtma seda, et asjaomasest rikkumisest ei saadud kasu. Lisaks ei saa rikkumisega seotud rahalise eelise puudumist pidada kergendavaks asjaoluks.

(vt punkt 443)

22. Komisjon võib salajast iseloomu EÜ artiklite 81 või 82 rikkumise raskuse hindamisel raskendava asjaoluna arvesse võtta. Sellegipoolest ei saa väita, et salajase iseloomu puudumine kujutab endast kergendavat asjaolu.

(vt punktid 446 ja 447)

ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda)

25. juuni 2010( )

Konkurents – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Ühendkuningriigi soodaturg – EÜ artikli 82 rikkumise tuvastamise otsus – Komisjoni õiguse määrata trahve või sanktsioone aegumine – Mõistlik aeg – Olulised menetlusnormid – Seadusjõud – Turgu valitseva seisundi olemasolu – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Trahv – Rikkumise raskus ja kestus – Kergendavad asjaolud

Kohtuasjas T‑66/01,

Imperial Chemical Industries Ltd, varem Imperial Chemical Industries plc, asukoht London (Suurbritannia), esindajad: D. Vaughan ja D. Anderson, QC, barrister S. Lee, solicitor S. Turner, solicitor S. Berwick ja solicitor R. Coles ning hiljem D. Vaughan, S. Lee, S. Berwick ja barrister S. Ford,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: J. Currall ja P. Oliver, keda abistasid J. Flynn, QC, ja barrister C. West,

kostja,

mille ese on esimese võimalusena nõue tühistada komisjoni 13. detsembri 2000. aasta otsus 2003/7/EÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli 82 kohaldamise menetlust (juhtum COMP/33.133 – D: Naatriumkarbonaat – ICI) (EÜT 2003, L 10, lk 33), ning teise võimalusena nõue tühistada hagejale määratud trahv või vähendada seda,

ÜLDKOHUS (kuues koda),

koosseisus: koja esimees A. W. H. Meij, kohtunikud V. Vadapalas (ettekandja) ja A. Dittrich,

kohtusekretär: ametnik K. Pocheć,

arvestades kirjalikus menetluses ja 26. juuni 2008. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

1 Hageja Imperial Chemical Industries Ltd, varem Imperial Chemical Industries plc, on Ühendkuningriigi õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegutseb keemiasektoris. Asjaolude toimumise ajal tootis ta muu hulgas naatriumkarbonaati.

2 Naatriumkarbonaat esineb looduses troonamaagina (looduslik sooda) või seda saadakse keemilise protsessi tulemusel (sünteetiline sooda). Looduslikku soodat saadakse troonamaagi peenestamise, puhastamise ja põletamise teel. Sünteetiline sooda tekib keedusoola ja lubja reaktsiooni tulemusel protsessis „ammoniaak – sooda”, mille töötasid 1863. aastal välja vennad Solvay’d.

3 Euroopa Ühenduste Komisjon viis 1989. aasta aprillis ühenduse erinevate naatriumkarbonaadi tootjate juures läbi uurimise vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), artikli 14 lõikele 3 selle asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsioonis.

4 Komisjon saatis hagejale 19. juunil 1989 määruse nr 17 artikli 11 alusel informatsiooninõude, millele hageja vastas 14. septembril 1989.

5 Komisjon otsustas 19. veebruaril 1990 alustada omal algatusel hageja, Solvay ja Chemische Fabrik Kalk’i (edaspidi „CFK”) suhtes menetlust vastavalt määruse nr 17 artikli 3 lõikele 1.

6 Komisjon saatis 13. märtsil 1990 hagejale, Solvayle ja CFK‑le vastuväiteteatise. Iga äriühing sai ainult vastuväiteteatise osa või osad, mis puudutasid temaga seotud rikkumisi ning millele olid lisatud asjassepuutuvad süüstavad tõendid.

7 Komisjon avas kõikide vastuväiteteatises käsitletud rikkumiste kohta üheainsa toimiku.

8 Käesoleva asja osas järeldas komisjon vastuväiteteatise V jaotises, et hageja on kuritarvitanud turgu valitsevat seisundit, mis tal oli Ühendkuningriigi naatriumkarbonaadi turul.

9 Hageja esitas 31. mail 1990 oma kirjalikud märkused vastuseks komisjoni esitatud etteheidetele. Komisjon kuulas ta ära 26. ja 27. juunil 1990.

10 Komisjon võttis 19. detsembril 1990 vastu otsuse 91/300/EMÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli [82] kohaldamise menetlust (IV/33.133 – D: Naatriumkarbonaat – ICI) (EÜT 1991, L 152, lk 40). Otsuses, mis tehti hagejale teatavaks 1. märtsi 1991. aasta kirjaga, tuvastas komisjon, et „[hageja] rikkus [EÜ] artikli [82] sätteid alates ligikaudu 1983. aastast kuni tänaseni tegevusega, mille eesmärk oli välistada konkurents või seda tunduvalt piirata ning mis seisnes […] suurte hinnaalanduste ja muude rahaliste stiimulite pakkumises lisakoguse alusel, et tagada, et klient hangib [temalt] kogu vajamineva sooda või suurema osa sellest[,] selle tagamises, et kliendid nõustuvad hankima [temalt] kogu või peaaegu kogu vajamineva sooda või piirama konkurentidelt ostmist kindlaksmääratud kogusega[, ning] vähemalt ühel juhul hinnaalanduste ja muude rahaliste stiimulite pakkumises eeldusel, et klient on nõus hankima [temalt] kogu vajamineva sooda.”

11 Otsuse 91/300 artikli 3 kohaselt „määrati [hagejale] [tuvastatud] rikkumise eest [kümne] miljoni eküü suurune trahv”.

12 Samal päeval võttis komisjon vastu ka otsuse 91/297/EMÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli [81] kohaldamise menetlust (IV/33.133 – A: naatriumkarbonaat – Solvay, ICI) (EÜT 1991, L 152, lk 1), ja milles ta tuvastas, et „Solvay ja [hageja] rikkusid [EÜ] artikli [81] sätteid seeläbi, et nad osalesid alates 1. jaanuarist 1973 vähemalt kuni käesoleva menetluse alustamiseni kooskõlastatud tegevuses, millega nad piirasid oma soodamüüki ühenduses nende kummagi siseturuga, st Solvay puhul Lääne-Euroopa mandriosaga ning [hageja] puhul Ühendkuningriigi ja Iirimaaga”. Solvayle ja hagejale määrati kummalegi trahv summas 7 miljonit eküüd.

13 Samal päeval võttis komisjon veel vastu otsuse 91/298/EMÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli [81] kohaldamise menetlust (IV/33.133 – B: naatriumkarbonaat – Solvay, CFK) (EÜT 1991, L 152, lk 16), ja milles ta tuvastas, et „Solvay ja CFK rikkusid [EÜ] artikli [81] sätteid seeläbi, et nad osalesid alates ligikaudu 1987. aastast kuni tänaseni turgude jagamise kokkuleppes, millega Solvay tagas CFK‑le Saksamaal sooda iga-aastase minimaalse müügikoguse, mis arvutati CFK 1986. aasta müügikoguse alusel, ning hüvitas CFK‑le mis tahes puudujäägi, ostes temalt tagatud minimaalse müügikoguse saavutamiseks vajaliku koguse”. Solvayle määrati trahv summas 3 miljonit eküüd ja CFK‑le summas miljon eküüd.

14 Samal päeval võttis komisjon vastu ka otsuse 91/299/EMÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli [82] kohaldamise menetlust (IV/33.133 – C: naatriumkarbonaat – Solvay) (EÜT 1991, L 152, lk 21), ja milles ta tuvastas, et „Solvay rikkus [EÜ] artikli [82] sätteid alates ligikaudu 1983. aastast kuni tänaseni tegevusega, mille eesmärk oli välistada konkurents või seda tunduvalt piirata ning mis seisnes […] klientidega selliste kokkulepete sõlmimises, mis kohustasid viimaseid hankima Solvaylt kogu neil vajamineva sooda või väga suure osa sellest määramata või ülemäära pika aja jooksul[,] suurte hinnaalanduste ja muude rahaliste stiimulite pakkumises kliendi lepingulist põhikogust ületava lisakoguse alusel, et tagada, et klient hangib Solvaylt kogu vajamineva sooda või suurema osa sellest, [ning] hinnaalanduste tegemises eeldusel, et klient on nõus hankima Solvaylt kogu vajamineva sooda”. Hagejale määrati trahv summas 20 miljonit eküüd.

15 Solvay palus 2. mail 1991 tühistada otsused 91/298, 91/298 ja 91/299: Hageja esitas Üldkohtule 14. mail 1991 hagid, mille ese oli nõue tühistada otsused 91/297 ja 91/300.

16 Üldkohus leidis 29. juuni 1995. aasta otsuses kohtuasjas T‑37/91: ICI vs. komisjon (EKL 1995, lk II‑1901, edaspidi „II ICI kohtuotsus”), et väide toimikuga tutvumist puudutavate kaitseõiguste rikkumise kohta tuleb tervikuna tagasi lükata, ning tühistas seejärel otsuse 91/300 põhjusel, et kõnealuse otsuse kinnitamine toimus pärast selle teatavakstegemist, mis tähendab, et rikuti olulist menetlusnormi EÜ artikli 230 tähenduses.

17 Samal päeval tühistas Üldkohus ka otsuse 91/297 (otsused kohtuasjas T‑30/91: Solvay vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1775, edaspidi „I Solvay kohtuotsus”, ja kohtuasjas T‑36/91: ICI vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1847, edaspidi „I ICI kohtuotsus”) nende kahe kohtuasja hagejaid puudutavas osas seetõttu, et oli rikutud õigust tutvuda toimikuga. Lisaks tühistas Üldkohus otsuse 91/289 (otsus kohtuasjas T‑31/91: Solvay vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1821, edaspidi „II Solvay kohtuotsus”) Solvayd puudutavas osas ning otsuse 91/299 (otsus kohtuasjas T‑32/91: Solvay vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑1825, edaspidi „III Solvay kohtuotsus”) vaidlustatud otsuste õigusvastase kinnitamise tõttu.

18 Komisjon esitas eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuse ning eespool punktis 17 viidatud II Solvay kohtuotsuse ja III Solvay kohtuotsuse peale apellatsioonkaebused, mis saabusid Euroopa Kohtu kantseleisse 30. augustil 1995.

19 Euroopa Kohus jättis 6. aprilli 2000. aasta otsustega kohtuasjas C‑286/95 P: komisjon vs. ICI (EKL 2000, lk I‑2341) ning liidetud kohtuasjades C‑287/95 P ja C‑288/95 P: komisjon vs. Solvay (EKL 2000, lk I‑2391) rahuldamata eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuse, eespool punktis 17 viidatud II Solvay kohtuotsuse ja III Solvay kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebused.

20 Teisipäeval, 12. detsembril 2000 avaldas üks pressiagentuur pressiteate, mis oli sõnastatud järgmiselt:

„Euroopa Komisjon määrab kolmapäeval keemiatööstuse äriühingutele Solvay SA ja Imperial Chemical Industries plc […] trahvi Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise eest, teatas pressiesindaja sel teisipäeval.

Trahvid turgu valitseva seisundi väidetava kuritarvitamise eest naatriumkarbonaadi turul määrati algselt kümme aastat tagasi, kuid Euroopa kõrgeim kohus tühistas need menetluslikel põhjustel.

„Komisjon võtab kolmapäeval uuesti vastu sama otsuse, kuid korrektses vormis,” teatas pressiesindaja.

Äriühingud ei vaidlustanud kunagi otsuse sisu. „Me võtame sama otsuse uuesti vastu,” ütles ta.”

21 Komisjon võttis 13. detsembril 2000 vastu otsuse 2003/7/EÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli 82 kohaldamise menetlust (COMP/33.133 – D: naatriumkarbonaat – ICI) (EÜT 2003, L 10, lk 33; edaspidi „vaidlustatud otsus”).

22 Samal päeval võttis komisjon vastu ka otsuse 2003/5/EÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli 81 kohaldamise menetlust (COMP/33.133 – B: naatriumkarbonaat – Solvay, CFK) (ELT 2003, L 10, lk 1), ja otsuse 2003/6/EÜ, mis käsitleb [EÜ] artikli 82 kohaldamise menetlust (COMP/33.133 – C: naatriumkarbonaat – Solvay) (ELT 2003, L 10, lk 10).

23 Vaidlustatud otsuse resolutsioon on järgmine:

„Artikkel 1

[Hageja] rikkus [EÜ] artikli [82] sätteid alates ligikaudu 1983. aastast kuni vähemalt 1989. aasta lõpuni tegevusega, mille eesmärk oli välistada konkurents või seda tunduvalt piirata ning mis seisnes:

a) suurte hinnaalanduste ja muude rahaliste stiimulite pakkumises lisakoguse alusel, et tagada, et klient hangib [temalt] kogu vajamineva sooda või suurema osa sellest;

b) klientidelt nõusoleku saamises hankida [temalt] kogu või peaaegu kogu vajaminev sooda või piirata konkurentidelt ostmist kindlaksmääratud kogusega;

c) vähemalt ühel juhul hinnaalanduste ja muude rahaliste stiimulite pakkumises eeldusel, et klient on nõus hankima [temalt] kogu vajamineva sooda.

Artikkel 2

[Hagejale] määratakse artiklis 1 nimetatud rikkumise eest trahv summas [kümme] miljonit eurot.

[…]”.

24 Vaidlustatud otsus on koostatud peaaegu samas sõnastuses nagu otsus 91/300. Komisjon tegi ainult mõne redaktsioonilise muudatuse ja lisas uue osa „Menetlus Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Kohtus”.

25 Vaidlustatud otsuse uues osas viitas komisjon Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EKL 1999, lk II‑931, edaspidi „Üldkohtu II PVC otsus”) ning leidis, et tal on „õigus üksnes menetlusnormide rikkumise tõttu tühistatud otsus uuesti vastu võtta uut haldusmenetlust alustamata” ning et ta ei ole „kohustatud korraldama uut ärakuulamist, kui uue otsuse tekst ei sisalda muid etteheiteid kui need, mis esitati esimeses otsuses” (põhjendus 164).

26 Komisjon täpsustas vaidlustatud otsuses ka, et vastavalt nõukogu 26. novembri 1974. aasta määruse (EMÜ) nr 2988/74 Euroopa Majandusühenduse transpordi- ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta (EÜT L 319, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 61) artiklile 3 tuleb aegumistähtaega pikendada perioodi võrra, mil otsuse 91/300 peale esitatud hagi menetleti Üldkohtus ja Euroopa Kohtus (põhjendused 169 ja 170). Käesoleva juhtumi asjaolusid arvesse võttes leidis komisjon, et ta võis uue otsuse teha kuni 2003. aasta lõpuni (põhjendus 172). Lisaks märkis ta, et kaitseõigusi ei ole rikutud, kui uus otsus võetakse vastu mõistliku aja jooksul (põhjendus 164).

27 Rikkumise enda kohta märkis komisjon vaidlustatud otsuses, et „tooteturg ja geograafiline turg”, kus [tuli] hageja majanduslikku võimsust hinnata, [oli] Ühendkuningriigi soodaturg (põhjendus 125).

28 Hageja turuvõimu hindamiseks käesolevas asjas märkis komisjon, et asjaomasel turul hagejale kuuluv turuosa oli kogu vaatlusaluse perioodi jooksul traditsiooniliselt üle 90%, mis kujutas endast ise veenvat tõendit turuvõimu märkimisväärsest tasemest (põhjendus 127). Seejärel uuris ta asjassepuutuvaid majanduslikke tegureid ja järeldas selle põhjal vaidlustatud otsuses, et kõikidel olulistel hetkedel oli hagejal turgu valitsev seisund EÜ artikli 82 tähenduses (põhjendused 128–136).

29 Turgu valitseva seisundi osas märkis komisjon vaidlustatud otsuses, et hageja oli ellu viinud „praktika, mis seisnes selles, et siduda” oma kliente teatud arvu mehhanismide kaudu, millel kõigil oli sama välistamise eesmärk (põhjendus 138). Sellega seoses märkis ta vaidlustatud otsuse punktis 139, et lisakoguselt tehtavate hinnaalanduste eesmärk oli välistada tõhus konkurents järgmiste meetoditega:

– kallutada tarbijaid ostma hagejalt lisakoguseid, mida nad oleksid võinud hankida teiselt tarnijalt;

– minimeerida või neutraliseerida General Chemicali konkurentsimõju, säilitades tema kohaloleku turul hindade, kvaliteedi ja klientide osas ulatuses, mis tagab hageja tegeliku monopoli säilimise;

– kõrvaldada Brenntag turult või vähemalt muuta minimaalseks tema konkurentsimõju;

– vähendada miinimumini oht, et kliendid pöörduvad muude tarneallikate poole;

– säilitada või tugevdada hageja virtuaalset monopoli Ühendkuningriigi soodaturul.

30 Veel täpsustas komisjon vaidlustatud otsuse punktis 147, et „lepingud, mille [hageja] oma suurklientidega sõlmis, tähendasid, et viimati nimetatud olid temaga seotud peaaegu kogu vajamineva sooda osas (ning ühel juhul vähemalt kogu vajamineva sooda osas), samas kui teiste tarnijate mõju konkurentsile oli vähendatud miinimumini”.

31 Samuti täpsustas komisjon vaidlustatud otsuses, et muud rahalised stiimulid tugevdasid hageja turgu valitsevat seisundit EÜ artiklile 82 omase konkurentsi mõistega kokkusobimatul viisil (põhjendus 149).

32 Mõju osas liikmesriikidevahelisele kaubandusele märkis komisjon vaidlustatud otsuses, et kuigi meetmed, mille hageja võttis turgu valitseva seisundi ja tegeliku monopoli säilitamise tagamiseks Ühendkuningriigis, puudutasid esmajoones pigem otsest konkurentsi väljaspool ühendust (Ühendriigid ja Poola) kui teisi ühenduse tootjaid, siis lisakoguselt tehtavaid hinnaalandusi ja muid välistamise mehhanisme tuli siiski uurida ühenduse piiresse jäävate siseriiklike turgude range eraldamise nähtuse üldises kontekstis. Sellega seoses märkis ta, et hageja soovis väga, et General Chemical jääks muu tarneallikana asjaomasele turule ja et kui see äriühing oleks pidanud täielikult turult lahkuma, oleks see võinud ajendada tarbijaid otsima muid, võib-olla odavamaid tarneallikaid Lääne-Euroopa mandriosas. Veel märkis ta, et hageja turgu valitseva seisundi säilitamine ja tugevdamine Ühendkuningriigis mõjutas kogu konkurentsistruktuuri ühisturul ja tagas turgude eraldamisel rajaneva olemasoleva olukorra säilitamise (põhjendused 151–154).

33 Komisjon täpsustas vaidlustatud otsuses, et toimepandud rikkumised olid eriti rasked, kuna need „olid osa tahtlikust poliitikast, mille eesmärk oli tugevdada hageja kontrolli [Ühendkuningriigi soodaturul] viisil, mis on täielikult vastuolus asutamislepingu põhieesmärkidega” ja „mille eesmärk oli eriti piirata või mõjutada teatud konkurentide tegevust” (põhjendus 156).

34 Peale selle märkis komisjon vaidlustatud otsuses, et rikkumine sai alguse 1983. aasta paiku ning jätkus vähemalt 1989. aasta lõpuni. Lõpetuseks täpsustas ta, et ta võttis arvesse asjaolu, et hageja loobus lisakoguselt tehtavate hinnaalanduste süsteemist alates 1. jaanuarist 1990 (põhjendused 160 ja 161).

35 Hageja esitas 18. jaanuari, 26. jaanuari ja 8. veebruari 2001. aasta kirjades komisjonile toimikuga tutvumise taotluse. Komisjon jättis 14. veebruari 2001. aasta kirjaga taotluse rahuldamata.

Menetlus

36 Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 20. märtsil 2001.

37 Hagiavalduses palus hageja Üldkohtul kohustada komisjoni esitama juhtumi COMP/33.133 toimikusse kuuluvad dokumendid.

38 Kohtuasi määrati 4. mail 2001 Üldkohtu neljandale kojale ning nimetati ettekandja-kohtunik.

39 Pärast Üldkohtult loa saamist esitasid hageja ja komisjon vastavalt 18. ja 23. detsembril 2002 oma märkused järelduste kohta, mis tuleb käesolevas asjas teha Euroopa Kohtu 15. oktoobri 2002. aasta otsusest liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EKL 2002, lk I‑8375, edaspidi „Euroopa Kohtu II PVC otsus”). Hageja teavitas oma märkustes Üldkohut, et ta loobub non bis in idem põhimõtte rikkumist puudutavast etteheitest.

40 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti alates 1. oktoobrist 2003, määrati ettekandja-kohtunik esimesse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi 8. oktoobril 2003 lahendamiseks esimesele kojale.

41 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti alates 13. septembrist 2004, määrati ettekandja-kohtunik neljanda koja uude koosseisu ning seetõttu anti käesolev kohtuasi 19. oktoobril 2004 lahendamiseks neljandale kojale.

42 Üldkohus palus 11. jaanuaril 2005 komisjonil esitada kohtukantseleile üksikasjalik nummerdatud loend kõikidest haldustoimikusse kuuluvatest dokumentidest. Loend pidi sisaldama kokkuvõtet, mis võimaldab kindlaks teha iga dokumendi koostaja, laadi ja sisu. Üldkohus palus komisjonil ka talle teatada, millistega nendest dokumentidest oli hagejal võimalik tutvuda, esitades vajaduse korral põhjused, mis tema arvates takistasid nende avaldamist.

43 Komisjon esitas 28. jaanuaril 2005 kohtukantseleile Üldkohtu nõutud nummerdatud loendi ning märkis, et dokumendid, millega hageja sai haldusmenetluses tutvuda, olid dokumendid, millele ta oma etteheidete põhjendamiseks tugines ning mis olid seega vastuväiteteatisele lisatud. Samuti märkis ta, et ta pidi „kahetsusega Üldkohtule teatama, et praegu – kahtlemata pärast mitut kolimist viimase kümne aasta jooksul – ilmneb, et vaatamata põhjalikele otsingutele, ei ole tal võimalik teatud dokumente üles leida” ja et ta leiab, et tema kohustus on teavitada viivitamata Üldkohut ja hagejat, et „kui märkustele lisatud nimekirjas on loendatud kõik tema käsutuses olevad toimiku dokumendid, siis puuduvaid dokumente selles ei ole”. Komisjoni sõnul respekteeris 1990. aastal järgitud menetlus sel ajal toimikuga tutvumise õiguse suhtes kohaldatavat kohtupraktikat. Ta lisas, et selles staadiumis ei viidanud miski sellele, et toimikus oli dokumente, millel oleks võinud olla tegelik mõju otsuse 91/300 tulemusele, isegi kui võtta arvesse kohtupraktika arengut alates 1990. aastast.

44 Üldkohus palus 13. aprilli 2005. aasta kirjas hagejal nimetada nummerdatud loendis dokumendid, mida talle haldusmenetluses ei edastatud ja mis tema arvates võisid sisaldada teavet, mis oleks võinud olla tema kaitse jaoks tarvilik.

45 Hageja rõhutas 9. mai 2005. aasta kirjas, et mõned puuduvad dokumendid oleksid olnud tema kaitse jaoks tarvilikud. Samuti viitas ta loendis nimetatud dokumentide hulgast neile, mis tundusid talle tema kaitse jaoks tarvilikud ja millega ta soovis tutvuda. Hageja sõnul oleksid need dokumendid võimaldanud tal esitada argumente asjaomase geograafilise turu, turgu valitseva seisundi olemasolu, selle turgu valitseva seisundi kuritarvitamise ja liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise kohta.

46 Üldkohus palus komisjonil 7. juuni 2005. aasta kirjas esitada Üldkohtu kantseleisse haldustoimikusse kuuluvad dokumendid, mis sisalduvad „alamtoimikutes” 2–38, 50–59 ja 60–65, välja arvatud sisedokumendid. Samuti paluti komisjonil esitada mittekonfidentsiaalseid versioone või mittekonfidentsiaalseid kokkuvõtteid dokumentide asemel, mis sisaldasid ärisaladusi, teavet, mis esitati talle haldusmenetluses tingimusel, et seda hoitakse konfidentsiaalsena, või muud konfidentsiaalset teavet. Veel paluti komisjonil esitada eespool mainitud dokumentide täielik versioon, sh konfidentsiaalne teave, et kontrollida nende konfidentsiaalsust.

47 Arvestades dokumentide pikkust, taotles komisjon 21. juunil 2005 Üldkohtult luba esitada ainult üks originaal koos CD-ROM‑iga. Taotlus rahuldati 4. juulil 2005.

48 Komisjon esitas 20. juulil 2005 kohtukantseleile Üldkohtu nõutud dokumendid. Kohtukantselei edastas seejärel hagejale komisjoni esitatud CD-ROM‑id.

49 Hageja esitas 13. oktoobril 2005 oma märkused selle kohta, kas haldustoimikusse kuuluvad dokumendid olid tema kaitse jaoks tarvilikud. Komisjon vastas 26. oktoobril 2007 hageja märkustele.

50 Algselt määratud ettekandja-kohtuniku ametiaja lõppemise tõttu nimetas Üldkohtu president 22. juuni 2006. aasta otsusega uue ettekandja-kohtuniku.

51 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti alates 25. septembrist 2007, määrati ettekandja-kohtunik kuuendasse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi 8. novembril 2007 lahendamiseks kuuendale kojale.

52 Kuna kohtunik Tchipevil esines takistus käesoleva asja arutamisel osalemiseks, määras Üldkohtu president 13. veebruaril 2008 Üldkohtu kodukorra artikli 32 lõike 3 alusel koja koosseisu täiendamiseks kotta kohtunik Dittrichi.

53 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (kuues koda) alustada suulist menetlust ja esitas kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames hagejale ja komisjonile kirjalikke küsimusi. Hageja ja komisjon vastasid neile määratud tähtaja jooksul.

54 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära 26. ja 27. juuni 2008. aasta kohtuistungil.

55 Üldkohus lubas kohtuistungil hagejal esitada oma märkused komisjoni 16. juuni 2008. aasta kirjalike vastuste kohta. Hageja esitas oma märkused 9. juulil 2008 ja komisjon vastas neile 3. septembril 2008.

Poolte nõuded

56 Hageja palub Üldkohtul:

– tunnistada hagi vastuvõetavaks;

– tunnistada, et aja möödumise tõttu ei olnud komisjon pädev vaidlustatud otsust vastu võtma, või teise võimalusena, et tal puudus pädevus talle trahv määrata;

– tühistada vaidlustatud otsus;

– tühistada vaidlustatud otsuse artiklis 2 määratud trahv või vähendada seda;

– kohustada komisjoni esitama kõik vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega seotud sisedokumendid ning eelkõige komisjoni volinike kolleegiumi koosoleku protokoll ja kõik lisatud dokumendid, ning kõik volinike kolleegiumile sellega seoses esitatud dokumendid;

– kohustada komisjoni esitama kõik juhtumi COM/33.133 toimikusse kuuluvad dokumendid;

– mõista kohtukulud, sealhulgas hageja poolt vaidlustatud otsuses määratud trahviga seotud tagatiste kulud, sh intressid välja komisjonilt.

57 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– jätta hageja esitatud toimikuga tutvumise taotlus rahuldamata;

– tunnistada vastuvõetamatuks nõue erimääruse saamiseks, millega teda kohustatakse maksma hageja kohtukulud, sh kulud ja intress, mille põhjustas mis tahes tagatise andmine trahvi eest, või igal juhul jätta see nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

58 Hageja nõuete eesmärk on esimese võimalusena vaidlustatud otsuse tühistamine ning teise võimalusena talle selle otsusega määratud trahvi tühistamine või vähendamine.

1. Nõuded, mille eesmärk on vaidlustatud otsuse tühistamine

59 Hageja esitab sisuliselt kuus väidet, mis on suunatud vaidlustatud otsuse tühistamisele. Need puudutavad esiteks seda, et komisjonil puudus pädevus vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseks, teiseks oluliste menetlusnormide rikkumist, kolmandaks seda, et asjaomast turgu on valesti hinnatud, neljandaks turgu valitseva seisundi puudumist, viiendaks, et turgu valitsevat seisundit ei ole kuritarvitatud, ja kuuendaks seda, et liikmesriikidevahelist kaubandust ei ole mõjutatud.

Esimene väide, et komisjonil puudus vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseks pädevus

60 Esimene väide jaguneb kaheks osaks, mis puudutavad esiteks aegumisnormide ebaõiget kohaldamist ning teiseks mõistliku aja põhimõtte rikkumist.

– Esimene osa, mis puudutab aegumisnormide ebaõiget kohaldamist

Poolte argumendid

61 Hageja märgib, et kuigi nõukogu määruses 2988/74 ette nähtud aegumistähtaeg on kohaldatav vaid asjassepuutuva otsuse selle osa suhtes, milles määratakse trahv, on tegemist nimetatud otsuse väga olulise osaga.

62 Hageja on arvamusel, et määruse nr 2988/74 artikkel 3 ei pikenda aegumistähtaega kohtumenetluse puhul, mille ese on komisjoni lõplik otsus. Nimelt peatub aegumine üksnes juhul, kui esitatakse hagi haldusmenetluse käigus vastu võetud otsuse peale, st menetlustoiming, sealhulgas vastuväiteteatise vastuvõtmine või määrusega nr 17 antud üldiste uurimisvolituste alusel võetud meetmed. Tõlgendus, mida komisjon vaidlustatud otsuses järgis, on vastuolus määruse nr 2988/74 artikliga 3. Komisjon tõlgendas valesti määruse nr 2988/74 artiklites 1–3 sisalduvat väljendit „menetlused” ning ei võtnud arvesse, et tema lõplik otsus tuli teha enne aegumistähtaja möödumist. Lisaks muudab komisjoni tõlgendus sisutühjaks määruse nr 2988/74 artikli 2 lõike 3 ning annab tunnistust sellest, et nimetatud määruse struktuurist on valesti aru saadud, kuna otsusest tulenevat aegumise mõju käsitletakse artiklites 4–6, mitte artiklites 1–3. Lõpetuseks oleks selline tõlgendus vastuolus põhimõttega, mille kohaselt peab komisjon õiguskindluse tagamiseks lõpetama menetlused kindlaksmääratud tähtaja jooksul ning võtma oma lõpliku otsuse vastu lõpliku tähtaja jooksul ehk kümne aasta jooksul alates rikkumise lõppemisest, välja arvatud juhul, kui komisjonil ei olnud võimalik uurimisi ja menetlusi lõpetada kohtule esialgsete otsuste peale esitatud hagide tõttu. Ent käesolevas asjas ei esinenud komisjonil menetluste lõpetamisel takistusi.

63 Hageja leiab, et eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuses valitud lähenemisviis on vastuolus nimetatud kohtuotsuse punktis 1098 sisalduva kinnitusega, mille kohaselt on määruse nr 2988/74 artikli 3 eesmärk võimaldada aegumine peatada, kui komisjonil esineb tegutsemisel takistus objektiivsel põhjusel, mida ei saa talle süüks panna. Nimelt ei takista sellise lõpliku otsuse peale esitatud hagi, milles määratakse trahv, komisjonil tegutseda, kuna nimetatud lõplik otsus kuulub täies ulatuses täitmisele ajani, mil Üldkohus otsuse tühistab või õigustühiseks tunnistab.

64 Igal juhul ei saa käesolevas asjas olla eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse puhul kohaldatav arutluskäik, mille kohaselt esines komisjonil tegutsemisel takistus. Tegelikult oli komisjonil kohe pärast eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuse kuulutamist täiesti võimalik võtta uuesti vastu otsus 91/300. Apellatsioonkaebusest tulenev lisatähtaeg on seega täielikult komisjonile „süüks pandav”. Pealegi puudub apellatsioonkaebusel ese, arvestades Euroopa Kohtu 15. juuni 1994. aasta otsust kohtuasjas C‑137/92 P: komisjon vs. BASF jt (EKL 1994, lk I‑2555) ja võttes arvesse komisjoni kavatsust otsus 91/300 uuesti vastu võtta. Seega ei saa komisjon kasu saada „omaenda menetlusveast” ning viie aasta pikkusest viivitusest, mille ta ise põhjustas.

65 Lisaks on komisjoni tõlgendus vastuolus Euroopa Kohtu põhikirja artikliga 60, mille kohaselt ei ole apellatsioonkaebusel peatavat toimet. Hageja on arvamusel, et isegi kui menetluse kestust Üldkohtus tuleb arvesse võtta, peatus aegumistähtaeg vaid ligikaudu nelja aasta, ühe kuu ja 15 päeva pikkuseks ajaks. Komisjon oleks järelikult pidanud uue otsuse 91/300 vastu võtma enne 1999. aasta aprilli.

66 Lisaks nähtub määruse nr 2988/74 artiklist 3, et apellatsioonkaebuse puhul ei ole menetluse ese mitte komisjoni otsus, vaid Üldkohtu otsus.

67 Pealegi ei käsitletud eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuses konkreetselt küsimust, kas apellatsioonkaebust tuli seoses aegumistähtaja peatumisega arvesse võtta, kuna kohtuasjas, milles see otsus tehti, pidi komisjon vaid kindlaks tegema, kas menetlus Üldkohtus peatas aegumistähtaja kulgemise. Seega kujutavad Üldkohtu seisukohad apellatsioonkaebuse toime kohta aegumise peatumisele endast vaid orbiter dictum’i.

68 Hageja lisab, et otsus, mille komisjon on oma töökorda rikkudes vastu võtnud, ei saa aegumistähtaega peatada. Nimelt ei ole komisjon nõuetekohaselt kinnitanud otsust 91/300. Seega ei saa see otsus laiendada komisjoni trahvide määramise pädevust pärast määruses nr 2988/74 sätestatud üldist aegumistähtaega. Niisugune tulemus oleks ju vastuolus põhimõttega, mille kohaselt ei saa pool oma veast kasu saada, ning loomuõigusega. Kuid viivituse on täies ulatuses põhjustanud komisjoni tegevus ning igal juhul ei saa komisjon püüda kasu saada määruse nr 2988/74 artiklist 3.

69 Viimaseks, eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuses valitud määruse nr 2988/74 artiklite 2 ja 3 tõlgendus võimaldas komisjonil vastu võtta rida järjestikuseid otsuseid, mis ulatuvad pooleldi 21. sajandisse. Niisugune tõlgendus on seega õigusvastane, kuna see on vastuolus õigusega asja arutamisele mõistliku aja jooksul.

70 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

71 Kõigepealt tuleb rõhutada, et määrusega nr 2988/74 kehtestati täielik normistik, mis reguleerib üksikasjalikult tähtaegu, mille jooksul on komisjonil õigus õiguskindluse aluspõhimõtet kahjustamata määrata trahve ettevõtjatele, kelle suhtes viiakse läbi ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamise menetlus (Üldkohtu 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑213/00: CMA CGM jt vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑913, punkt 324, ja 18. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑410/03: Hoechst vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑881, punkt 223).

72 Seega, vastavalt määruse nr 2988/74 artikli 1 lõike 1 punktile b ja lõikele 2 ning sama määruse artikli 2 lõikele 3 on menetluste aegumistähtaeg möödunud, kui komisjon ei ole määranud trahvi ega sanktsiooni viie aasta jooksul alates aegumistähtaja kulgema hakkamisest, kui vahepeal ei ole toimunud katkestavat sündmust, või hiljemalt kümne aasta jooksul alates samast lähtepunktist, kui on toimunud katkestavad sündmused. Vastavalt kõnealuse määruse artikli 2 lõikele 3 pikeneb selliselt määratletud tähtaeg siiski ajavahemiku võrra, mil aegumine oli sama määruse artikli 3 kohaselt peatunud (eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 140).

73 Vastavalt määruse nr 2988/74 artiklile 3 peatub menetluste aegumistähtaja kulgemine komisjoni otsuse Euroopa Ühenduste Kohtus läbivaatamise ajaks.

74 Määruse nr 2988/74 artikli 3 viidet „Euroopa Ühenduste Kohtus läbivaatamise ajaks” tuleb Üldkohtu loomisest saati käsitada nii, et sellega peetakse silmas eeskätt Üldkohtus toimuvat menetlust, kuna hagid konkurentsiõiguse valdkonnas määratud sanktsioonide või trahvide peale kuuluvad tema pädevusse.

75 Käesolevas asjas ei vaidlusta hageja seda, et kui määruse nr 2988/74 artikli 3 kohane aegumise peatumise küsimus välja arvata, möödus viieaastane aegumistähtaeg 1995. aastal.

76 Järelikult tuleb üksnes uurida, kas vastavalt määruse nr 2988/74 artiklile 3 oli komisjonil õigus võtta vaidlustatud otsus vastu 13. detsembril 2000.

77 Selles suhtes tuleneb eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsuse punktist 157, et määruse nr 2988/74 artikli 3 tähenduses peatub menetluste aegumistähtaja kulgemine asjassepuutuva otsuse „Üldkohtus ja Euroopa Kohtus” läbivaatamise ajaks. Seega on käesolevas asjas aegumine peatunud terveks Üldkohtu menetluse ajaks ja terveks Euroopa Kohtu apellatsioonimenetluse ajaks, ilma et oleks vaja teha otsust ajavahemiku kohta Üldkohtu otsuse kuulutamisest Euroopa Kohtu poole pöördumiseni.

78 Kuid hageja poolt 14. mail 1991 esitatud hagi ja 29. juunil 1995 tehtud kohtuotsuse tõttu ning seejärel Euroopa Kohtule komisjoni poolt esitatud apellatsioonkaebuse ja 6. aprillil 2000 tehtud otsuse tõttu oli aegumine peatunud vähemalt 8 aasta, 8 kuu ja 22 päeva jooksul, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 171 õigesti märkis.

79 Järelikult ei jäänud selle aegumise peatumise tõttu käesolevas asjas asjassepuutuvate rikkumiste lõppemise või aegumise mis tahes katkemise ja vaidlustatud otsuse vastuvõtmise vahele viiest aastast pikemat ajavahemikku.

80 Järelikult võeti vaidlustatud otsus vastu määrusega nr 2988/74 kehtestatud aegumisnorme järgides.

81 Ükski hageja esitatud argumentidest ei sea seda kaalutlust kahtluse alla.

82 Esiteks ei tulene määruse nr 2988/74 artiklite 2 ja 3 sõnastusest mingil moel, et artiklis 3 silmas peetud „komisjoni otsus”, mis on kohtus läbivaatamisel ja toob endaga kaasa menetluste aegumistähtaja kulgemise peatumise, võib olla vaid üks artiklis 2 silmas peetud asjaoludest, mis aegumise katkestab ja mille loetelu on ammendav (eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 141). Artikkel 3 kaitseb komisjoni tegelikult aegumise eest olukordades, kus ta peab ootama kohtu otsust menetlustes, mille kulgu ta ei juhi, enne kui ta saab teada, kas vaidlustatud akt on õigusvastane või mitte. Artikkel 3 puudutab seega olukordi, kus institutsiooni tegevusetus ei tulene hooletusest. Niisugused olukorrad võivad aga esineda nii määruse nr 2988/74 artiklis 2 loetletud katkestavate asjaolude korral, mis on vaidlustatavad vaid niisuguse otsuse peale esitatud hagi korral, milles määratakse trahv või sanktsioon. Neil asjaoludel hõlmavad nii artikli 3 sõnastus kui ka selle eesmärk samal ajal artikli 2 silmas peetud vaidlustatavate aktide peale esitatud hagisid ja komisjoni lõpliku otsuse peale esitatud hagisid. Järelikult peatab sanktsioone määrava lõpliku otsuse peale esitatud hagi menetluste aegumise, kuni kohus on selle hagi suhtes teinud lõpliku lahendi (eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punktid 144–147).

83 Teiseks väidab hageja, et trahve määrava otsuse peale hagi esitamine ei takista kuidagi komisjonil vastu võtta seda tüüpi otsust. See tõlgendus eeldaks siiski – kui seda järgitakse –, et institutsioon võtab tagasi vaidlustatud otsuse, et asendada see teise otsusega, võttes arvesse vaidlustatud asjaolusid. See tõlgendus tähendaks, et eitataks komisjoni õigust paluda, et ühenduste kohus tuvastaks vajaduse korral vaidlustatud otsuse õiguspärasuse (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 149).

84 Kolmandaks ei saa hageja tugineda argumendile, et trahve määrav otsus kuulub täielikult täitmisele, kuni kohus selle tühistab. Määratluse järgi ei saa rikkumise eest karistava otsuse rakendusakte pidada aktideks, mille eesmärk on rikkumise uurimine või menetlemine. Sellised aktid, mille õiguspärasus sõltub pealegi kaebuse esemeks oleva otsuse õiguspärasusest, ei katkesta seega kohtulikult vaidlustatud otsuse tühistamise puhul menetluste aegumist (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 150).

85 Neljandaks tuleb märkida, et Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 ja määruse nr 2988/74 artikli 3 kohaldamisalad on erinevad. Apellatsioonkaebuse peatava toime puudumine ei jäta kogu mõjust ilma määruse nr 2988/74 artiklilt 3, mis puudutab olukordi, kus komisjon peab ootama ühenduste kohtu otsust. Hageja seisukohaga, et komisjon ei tohtinud arvesse võtta ajavahemikku, mil apellatsioonkaebus oli Euroopa Kohtu menetluses, ei saa järelikult nõustuda, kuna selle tulemusel jäetaks Euroopa Kohtu poolt apellatsioonkaebuse alusel tehtav otsus ilma selle mõttest ja tagajärgedest.

86 Viiendaks ei saa hageja väita, et pärast otsuse 91/300 tühistamist kinnitamata jätmise tõttu ei saa komisjon kasu saada omaenda veast, määrates trahvi pärast määruses 2988/74 ette nähtud viieaastase aegumistähtaja möödumist. Nimelt on komisjoni vastuvõetud akti mis tahes tühistamine tingimata komisjonile süüks pandav, kuna see väljendab tema tehtud viga. Järelikult, kui välistada menetluste aegumise peatumine juhul, kui hagi tulemusel tunnistatakse komisjonile süükspandavat viga, jätaks see määruse artikli 3 ilma igasugusest mõttest. Peatumist õigustab asjaolu, et hagi on Üldkohtus või Euroopa Kohtus menetlemisel, mitte järeldused, milleni need kohtud oma kohtuotsuses jõuavad (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 153).

87 Kuuendaks on tühistamishagi eesmärk see, et Üldkohus uuriks, kas vaidlustatud akt on õigusvastane või mitte (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 144).

88 Seitsmendaks toob määruse nr 2988/74 artikli 3 tõlgendus, mille hageja välja pakub, kaasa tõsiseid praktilisi raskusi. Kui komisjon peab Üldkohtu poolt otsuse tühistamise tõttu vastu võtma uue otsuse, ootamata ära Euroopa Kohtu otsust, esineb oht, et samal ajal kehtivad kaks sama esemega otsust, juhul kui Euroopa Kohus tühistab Üldkohtu otsuse.

89 Kaheksandaks on haldusmenetluse ökonoomia nõuetega vastuolus see, kui komisjoni kohustatakse ainuüksi eesmärgil vältida aegumistähtaja möödumist võtma vastu uue otsuse enne, kui ta on teada saanud, kas esialgne otsus on õigusvastane või mitte.

90 Kõigest eelnevast tuleneb, et esimese väite esimene osa tuleb tagasi lükata.

– Teine osa, mis puudutab mõistliku aja põhimõtte rikkumist

Poolte argumendid

91 Hageja kinnitab, et sõltumata aegumise küsimustest, mõjutab aeg, mis on möödunud väidetavatest rikkumistest, komisjoni pädevust võtta vastu vaidlustatud otsus tervikuna, mitte ainult trahve puudutavas osas.

92 Osutades eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuse punktile 121 ning mõistliku aja põhimõttele, leiab hageja, et on vaja uurida, kas komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu mõistliku aja jooksul pärast konkurentsi valdkonna haldusmenetluste läbiviimist.

93 Hageja sõnul võib eeldada, et komisjon on rikkunud mõistliku aja põhimõtet, kui kohtuasjas on menetluse algatamisest vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni möödunud üle 11 ja poole aasta.

94 Hageja märgib, et kui menetlus Üldkohtus ja Euroopa Kohtus on kestnud kokku 105 kuud, on komisjonil läinud otsuse vastuvõtmiseks 35 kuud, sealhulgas 9 kuud, mis jäävad eespool punktis 19 viidatud kohtuotsuse komisjon vs. ICI ja vaidlustatud otsuse vahele. Lisaks oleks põhjendatud võtta arvesse kohtumenetluse kestust, eelkõige juhul, kui menetlus puudutab erinevat otsust ja see on toimunud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist.

95 Hageja arvates on eriti lubamatu võtta arvese menetluse kestust Euroopa Kohtus. Eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsusest ja eespool punktis 64 viidatud kohtuotsusest komisjon vs. BASF jt tulenevalt oli komisjon teadlik sellest, et otsus 91/300 oli kinnitamata jätmise tõttu õigusvastane. Kui komisjon kavatses oma otsuse uuesti vastu võtta, oleks ta pidanud seda tegema selles staadiumis, selle asemel, et esitada Euroopa Kohtule apellatsioonkaebus, mistõttu nimetatud otsuse vastuvõtmine viibis viis ja pool aastat.

96 Viidates Euroopa Inimõiguste Kohtu 27. septembri 1997. aasta otsusele Garyfalloi AEBE vs. Kreeka (Recueil des arrêts et décisions, 1997‑V, lk 1821), leiab hageja, et menetlust tuleb uurida tervikuna, et kontrollida, kas asjas tehti otsus mõistliku aja jooksul.

97 Veel väidab hageja, et aeg, mis on väidetavatest rikkumistest möödunud, takistab tal kasutada täies ulatuses oma kaitseõigusi. Kõigepealt väidab ta, et ta müüs 6. oktoobril 1991 oma „Naatriumkarbonaadi” allasutuse sõltumatule ostjale ning et ta ei tegutse enam Ühendkuningriigi naatriumkarbonaadi turul. Seejärel kinnitab ta, et töötajad, kes toona toimikuga tegelesid, on ettevõttest lahkunud ning ei ole enam kättesaadavad, et talle vajalikku abi osutada. Lisaks süvendab aeg, mis on väidetavatest rikkumistest möödunud, tema rahalist kahju, suurendades näiteks kulusid, mis tekkisid seoses kulutuste tagamisega, ja/või viivitusintressi. Igal juhul on eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsus vastuolus Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikaga, mille kohaselt ei sõltu Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 6 lõikes 1 ettenähtud kaitse tõendist, et ajavahemik põhjustas hageja huvidele tegeliku kahju. EIÕK olulise kohustuse rikkumine saab viia ainult vaidlustatud otsuse tühistamiseni, mitte pelgalt kahjuhüvitise maksmiseni.

98 Komisjon vaidlustab hageja esitatud argumendid.

Üldkohtu hinnang

99 Kõigepealt tuleb meenutada, et konkurentsi valdkonnas tuleb mõistliku aja põhimõtet järgida haldusmenetlustes, mis viiakse läbi määruse nr 17 alusel ja mis võivad kaasa tuua määrusega kehtestatud sanktsioonid, ning kohtus toimuvas menetluses (eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 179)

100 Esiteks väidab hageja, et haldusmenetluse kestus tervikuna, st uurimise algatamisest kuni vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni, ületas mõistlikku aega.

101 See argument tuleb tagasi lükata.

102 Mõistliku aja põhimõtte rikkumist puudutava etteheite analüüsimisel tuleb eristada haldusmenetlust ja kohtumenetlust. Ajavahemikku, mil kohus kontrollis otsuse 91/300 ja eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuse õiguspärasust, ei saa arvesse võtta komisjoni menetluse kestuse kindlaksmääramisel (vt selle kohta eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsus, punkt 123).

103 Teiseks kritiseerib hageja haldusmenetluse kestust eespool punktis 19 viidatud kohtuotsuse komisjon vs. ICI kuulutamisest vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni.

104 Sellega seoses olgu meenutud, et kõnealune ajavahemik algas 6. aprillil 2000, kui kuulutati eespool punktis 19 viidatud kohtuotsus komisjon vs. ICI, ning lõppes 13. detsembril 2000 vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega. Haldusmenetluse see staadium kestis järelikult kaheksa kuud ja seitse päeva.

105 Kõnealusel ajavahemikul tegi komisjon otsuses 91/300 vaid vormilisi muudatusi, lisades muu hulgas uue osa, mis käsitleb „menetlust Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Kohtus” ja puudutab hinnangut aegumistähtaegade järgimisele. Peale selle ei eelnenud vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele mingeid täiendavaid uurimistoiminguid, kuna komisjon tugines kümme aastat varem läbi viidud uurimise tulemustele. Siiski tuleb möönda, et isegi selles olukorras võib teatud kontroll ja asutusesisene kooskõlastamine osutuda hädavajalikuks, et jõuda sellise tulemuseni.

106 Seda silmas pidades ei saa leida, et kaheksa kuu ja seitsme päeva pikkust aega, mis möödus eespool punktis 19 viidatud kohtuotsuse komisjon vs. ICI kuulutamisest vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni, tuleks käsitada ebamõistlikuna.

107 Kolmandaks kritiseerib hageja sisuliselt haldusmenetluse kestust, mille tulemusel võeti vastu otsus 91/300 (vt eespool punkt 94).

108 Kui võtta arvesse haldusmenetluse kestust alates vastuväiteteatise edastamisest ja sellele eelnenud menetluse kestust (vt selle kohta Euroopa Kohtu 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, EKL 2006, lk I‑8725, punkt 51), on alust leida, et kestus ei ole ülemäära pikk, pidades silmas eelkõige alates 1989. aasta aprillist läbi viidud uurimisi, seejärel esitatud informatsiooninõudeid ja omal algatusel menetluse alustamist 19. veebruaril 1990. Neil asjaoludel ei saa haldusmenetluse kestust, mille tulemusel võeti vastu otsus 91/300, pidada ebamõistlikuks.

109 Tuleb lisada, et igal juhul oleks konkurentsivaldkonna haldusmenetluses tehtud otsuse tühistamine mõistliku aja põhimõtte rikkumise tõttu õigustatud vaid juhul, kui see otsus tooks kaasa ka asjaomase ettevõtja kaitseõiguste rikkumise. Kui ei ole tuvastatud, et liiga pikk aeg on mõjutanud asjaomaste ettevõtjate võimalust end tõhusalt kaitsta, siis ei mõjuta mõistliku aja põhimõtte järgimata jätmine haldusmenetluse õiguspärasust (vt selle kohta eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsus, punkt 122).

110 Selles suhtes väidab hageja, et tal on raske oma kaitseõigusi kasutada, kuna ta müüs 6. oktoobril 1991 oma allüksuse „Naatriumkarbonaat” sõltumatule ostjale, kuna ta enam ei tegutse Ühendkuningriigi naatriumkarbonaadi turul ja ei saa vajaliku abi saamiseks võtta ühendust töötajatega, kes toona toimikuga tegelesid, kuna nad on ettevõttest lahkunud.

111 Siiski tuleb märkida, et komisjon ei teinud eespool punktis 19 viidatud kohtuotsuse komisjon vs. ICI kuulutamisest vaidlustatud otsuseni ühtegi uurimistoimingut.

112 Järelikult, võrreldes esimese ajavahemikuga, mille lõppedes võeti vastu otsus 91/300 ja mille osas ei esinenud kaitseõiguste kasutamise seisukohalt mingit takistust, ei võtnud komisjon arvesse ühtegi uut tõendit, mis tekitaks vajaduse teostada kaitseõigust.

113 Neil asjaoludel ei ole hageja kaitseõigusi rikutud.

114 Neljandaks, mis puudutab kohtumenetlust, siis tuleb meenutada, et ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mis lähtub EIÕK artikli 6 lõikest 1 ja mille kohaselt on igaühel õigus õiglasele kohtulikule arutamisele ning sealhulgas õigus menetlusele mõistliku aja jooksul, kohaldatakse kohtumenetluses, milles vaidlustatakse komisjoni otsust ettevõtjale konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvi määramise kohta. Menetluse kestuse mõistlikkust hinnatakse vastavalt iga kohtuasja konkreetsetele asjaoludele ning eelkõige vaidluse olulisusele huvitatud isiku jaoks, kohtuasja keerukusele ning hageja ja pädevate ametivõimude käitumisele. Nende kriteeriumide loetelu ei ole ammendav ja menetluse kestuse mõistlikkuse hindamine ei nõua kohtuasja asjaolude süstemaatilist uurimist iga asjaolu seisukohast, kui ilmneb, et menetluse kestus on põhjendatud ka juba ühe asjaolu alusel. Seega võib kohtuasja keerukus õigustada kestust, mis esmapilgul tundub liiga pikk (vt Euroopa Kohtu 25. jaanuari 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑403/04 P ja C‑405/04 P: Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel vs. komisjon, EKL 2007, lk I‑729, punktid 115–117 ja seal viidatud kohtupraktika).

115 Peale selle tunnistas Euroopa Kohus 17. detsembri 1998. aasta otsuses kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon (EKL 1998, lk I‑8417) pärast seda, kui ta oli leidnud, et Üldkohus oli rikkunud mõistliku aja järgimise nõudeid, menetlusökonoomiast lähtudes ja selleks, et tagada niisuguse menetlusnormide rikkumise kohene ja tõhus heastamine, põhjendatuks väite menetluse ülemäärase kestuse kohta ning tühistas vaidlustatud kohtuotsuse osas, milles kinnitati hagejale määratud trahvi suuruseks 3 miljonit eküüd. Kuna puudusid igasugused viited sellele, et menetluse kestus oleks mõjutanud kohtuasja lahendust, leidis Euroopa Kohus, et selle väite tulemusel ei saa tühistada vaidlustatud kohtuotsust tervikuna, vaid et 50 000 eküü suurune summa kujutab endast õiglast hüvitist menetluse ülemäärase kestuse eest, ning vähendas seega asjaomasele ettevõtjale määratud trahvi suurust.

116 Järelikult, kuna puuduvad igasugused viited sellele, et menetluse kestus oleks mõjutanud kohtuasja lahendust, ei oleks käesolevas asjas kohtu poolt mõistliku aja võimalik ületamine – isegi kui eeldada, et see on tuvastatud – mingil viisil mõjutanud vaidlustatud otsuse õiguspärasust (selle lahenduse kasuks otsustati kohtulahendite kogumikus avaldamata Üldkohtu 17. detsembri 2009. aasta otsuse kohtuasjas T‑57/01: Solvay vs. komisjon punktis 140).

117 Olgu lisatud, et hageja ei ole hagiavalduses esitanud hüvitise nõuet.

118 Järelikult tuleb esimese väite teine osa ning sellest lähtuvalt kogu esimene väide tervikuna tagasi lükata.

Teine väide, et rikutud on olulisi menetlusnorme

119 Teine väide jaguneb sisuliselt viieks osaks, mis puudutavad esiteks otsuse 91/300 ettevalmistavate etappide õigusvastasust, teiseks ülemäärast ajavahemikku haldusmenetluse ja vaidlustatud otsuse vastuvõtmise vahel, kolmandaks kohustust viia läbi uusi menetlustoiminguid, neljandaks õiguse tutvuda toimikuga rikkumist ja viiendaks EÜ artikli 253 rikkumist.

– Esimene osa, mis puudutab otsuse 91/300 ettevalmistavate etappide õigusvastasust

Poolte argumendid

120 Hageja väidab, et menetlustoimingud, mille komisjon enne otsuse vastuvõtmist läbi viib, on vaid ettevalmistavad etapid ning nende peale iseenesest ei saa esitada tühistamishagi. Otsuse vastuvõtmisele eelnevate menetlusetappide kõrvalisest laadist tuleneb, et vastupidi eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuse punktis 189 sedastatule peab nimetatud otsuse tühistamine endaga kaasa tooma ka eelnevate menetlusetappide tühistamise. Komisjon ei saa seega käesolevas asjas viidata otsusele 91/300 eelnenud menetlusetappidele kui menetlusetappidele, mis on vajalikud vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseks.

121 Lisaks algatas komisjon hageja sõnul EÜ artiklite 81 ja 82 väidetavate rikkumistega seoses vaid ühe haldusmenetluse. Kaks juhtumit eraldati üksnes otsuste 91/297 ja 91/300 vastuvõtmise staadiumis. Samuti meenutab hageja, et eespool punktis 17 viidatud I ICI kohtuotsuses otsustas Üldkohus, et kaitseõigusi rikuti haldusmenetluse staadiumis. See otsus mõjutab aga ka otsust 91/300, kuna komisjon järgis täpselt sama haldusmenetlust. Seega oleks pidanud Üldkohus eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuses otsustama, et otsus 91/300 tuleb kaitseõiguste rikkumise tõttu tühistada.

122 Hageja lisab repliigis, et eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuses oli Üldkohus väga kriitiline komisjoni asjaomase turu analüüsi suhtes, mis seisnes selles, et ta eraldas tõendid esiteks EÜ artiklit 81 puudutavate väidete kohta ja teiseks EÜ artiklit 82 puudutavate väidete kohta, ning viis läbi eraldiseisvad menetlused.

123 Komisjon vaidlustab hageja esitatud argumendid.

Üldkohtu hinnang

124 Kõigepealt tuleb meenutada, et otsus 91/300 tühistati vormivea, st kinnitamata jätmise tõttu, mis puudutas üksnes selle otsuse lõpliku vastuvõtmise korda.

125 Kuid väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei mõjuta ühenduse akti tühistamine ilmtingimata ettevalmistavaid akte, sest tühistatud akti asendamise menetlust võib üldjuhul jätkata täpselt sellest punktist, milles tekkis tuvastatud õigusvastasus (Euroopa Kohtu 12. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑415/96: Hispaania vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑6993, punktid 31 ja 32, ning eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 73).

126 Kuna käesolevas asjas tuvastati menetlusnormi rikkumine otsuse 91/300 vastuvõtmise viimases staadiumis, siis ei mõjuta tühistamine selle otsuse ettevalmistavaid meetmeid, mis on varasemad staadiumist, milles rikkumine tuvastati (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 75).

127 Lisaks, seoses hageja argumendiga, et eespool punktis 17 viidatud I ICI kohtuotsuses tühistas Üldkohus otsuse 91/297 kaitseõiguste rikkumise tõttu, tuleb meenutada, et eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuses, mis on käesoleva asja alus, uuris Üldkohus üksikasjalikult ka kaitseõiguste rikkumist puudutavat väidet ning lükkas selle tervikuna tagasi (vt punkt 73). Seejärel jättis Euroopa Kohus rahuldamata viimati kõnealuse kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse.

128 Isegi kui juhtumitel COMP/33.133 on ühine haldustoimik, puudutavad otsused 91/297 ja 91/300 eri laadi rikkumisi eri turgudel. Ent kaitseõiguste rikkumist tuleb analüüsida iga juhtumi konkreetsete asjaolude alusel, kuna see sõltub peamiselt etteheidetest, mille komisjon võttis aluseks, et tõendada asjaomasele ettevõtjale süüks pandavat rikkumist (eespool punktis 17 viidatud I ICI kohtuotsus, punkt 70, ja eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsus, punkt 50; vt ka Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 127).

129 Järelikult tuleb teise väite esimene osa tagasi lükata.

– Teine osa, mis puudutab ülemäärast ajavahemikku haldusmenetluse ja vaidlustatud otsuse vastuvõtmise vahel

Poolt argumendid

130 Hageja väidab, et otsuste 91/297 ja 91/300 vastuvõtmisele eelnenud menetlusetappidest vaidlustatud otsuseni möödus kümme aastat, mis kujutab endast kaitseõiguste kaitse eiramist. Ta on arvamusel, et ettevõtjatel peab olema võimalus oma seisukohta väljendada ja kaitsta tõhusalt oma huve. Seetõttu on otsuseid, eriti kui nendes määratakse trahve, võimalik vastu võtta vaid mõistliku aja jooksul pärast seda, kui ettevõtjad on saanud esitada oma märkused, kuid käesolevas asjas see nii ei ole.

131 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

132 Esiteks, nagu esimese väite esimese osa uurimisel sai märgitud, oli määruse nr 2988/74 artiklis 3 ette nähtud aegumine peatunud kogu menetluse vältel Üldkohtus ja Euroopa Kohtu eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse tõttu. Seega ei saa komisjonile ette heita seda, et ta ootas, et Üldkohus ja Euroopa kohus on teinud lahendi, enne kui ta vaidlustatud otsuse vastu võttis. Selles suhtes on asjaolu, et komisjon ei võtnud vaidlustatud otsust vastu Üldkohtu ja Euroopa Kohtu menetluse ajal, õigustatud kohtumenetluse ja tulevaste kohtuotsuste respekteerimisega.

133 Teiseks, nagu nähtub esimese väite teise osa uurimisest, ei ole komisjon vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega 13. detsembril 2000 rikkunud mõistliku aja põhimõtet.

134 Kolmandaks tuleneb teise väite kolmanda osa uurimisest, mis on läbi viidud allpool (punktid 151, 153 ja 168), et komisjon ei olnud käesolevas asjas kohustatud läbi viima uusi menetlustoiminguid pärast otsuse 91/300 tühistamist, mis oli tingitud niisugusest vormiveast, mis puudutas ainult nimetatud otsuse lõpliku vastuvõtmise korda.

135 Seega ei saa komisjonile ette heita seda, et ta ei andnud hagejale võimalust esitada pärast otsuse 91/300 tühistamist uuesti oma argumendid.

136 Järelikult tuleb teise väite teine osa tagasi lükata.

– Kolmas osa, et rikuti kohustust viia läbi uusi menetlustoiminguid

Poolte argumendid

137 Hageja väidab, et komisjon oleks enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist pidanud läbi viima uusi menetlustoiminguid.

138 Esiteks väidab hageja, et komisjon oleks pidanud talle saatma uue vastuväiteteatise. Tema sõnul olid 1990. aastal teatavaks tehtud vastuväiteteatises sisalduvad väited tehtud „nende süüdistuste [kontekstis], mille kohaselt [oli] „turgude eraldamine” Ühendkuningriigi ja Lääne-Euroopa mandriosa vahel ning „siseriikliku turu” põhimõte Solvay ja [hageja] vahelise kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse tagajärg”. Ent hageja märgib, et Üldkohus tühistas komisjoni otsuse selle kartelli kohta ning sellega seoses tema suhtes enam menetlust läbi ei viidud. Sellest tulenevalt leiab hageja, et tal oli õigus enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist saada vastuväiteteatis, milles ei korrata kooskõlastamise väidet. Vastuväiteteatises oleks samuti tulnud esitada komisjoni etteheited, võttes arvesse õiguse arengut 1990. ja 2000. aasta vahel, eelkõige asjaomase turu määratlust puudutavas osas.

139 Teiseks kinnitab hageja, et komisjon oleks pidanud ta uuesti ära kuulama ning andma talle võimaluse esitada oma argumendid. Ta leiab, et eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuses ei saanud Üldkohus viidata asjaolule, et ühtegi uut etteheidet ei ole esitatud. Nimelt peaks ettevõtjatel olema võimalus esitada märkusi kõikide nende vastu esitatud etteheidete kohta, arvestades eelkõige uusi küsimusi, mis võivad kaitse jaoks tähtsust omada.

140 Hageja arvates ei puuduta õigus olla ära kuulatud mitte ainult faktilisi asjaolusid, vaid ka õiguslikke asjaolusid, nagu Üldkohus eespool punktis 17 viidatud I ICI kohtuotsuses ja eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuses on tunnistanud. Lisaks on Euroopa Kohus 3. oktoobri 1991. aasta otsuses kohtuasjas C‑261/89: Itaalia vs. komisjon (EKL 1991, lk I‑4437) ja 4. veebruari 1992. aasta otsuses kohtuasjas C‑294/90: British Aerospace ja Rover vs. komisjon (EKL 1992, lk I‑493) tunnistanud, et õigus olla ära kuulatud on kohaldatav enne teise, esimese otsusega sisuliselt identse otsuse vastuvõtmist. Sellele, kuidas tuleb uurida etteheiteid, avaldavad käesolevas asjas aga mõju mitu asjaolu, st see, et ta lahkus asjaomaselt turult 1991. aastal, otsuse 91/297 tühistamine ja dumpinguvastaste otsuste järeldused 1990. aastatel.

141 Pealegi tuleneb õigus olla uuesti ära kuulatud Üldkohtu kodukorrast. Nimelt juhul, kui Euroopa Kohus saadab asja Üldkohtule tagasi, annab kodukorra artikli 119 lõige 1 pooltele õiguse esitada kirjalikud seisukohad, vaatamata sellele, et kirjalikku menetlust peetakse tavaliselt lõppenuks. Samuti sätestab EIÕK protokolli nr 7 artikkel 4, et uue otsuse, mis on vastu võetud pärast eelmist lõplikku otsust, võib vastu võtta ainult siis, kui menetlus on taasalustatud kooskõlas asjassepuutuva riigi seaduse ja kriminaalprotsessiga.

142 Hageja järeldab sellest, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas, et tema kaitseõigused olid nõuetekohaselt kaitstud talle antud võimalusega olla haldusmenetluses ära kuulatud.

143 Kolmandaks meenutab hageja ärakuulamiste eest vastutava ametniku rolli, kes tagab, et enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist on asjaomased pooled saanud oma kaitseõigusi täiel määral kasutada ja et põhilised õiguslikud või faktilised asjaolud, mille pooled esitasid, oleks edastatud konkurentsi peadirektorile, komisjoni liikmetele ja nõuandekomiteele. Ta väidab samuti, et tema kaitseõigused hõlmavad õigust olla enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist uuesti ära kuulatud, samuti oleks tal pidanud olema õigus sellele, et ärakuulamiste eest vastutav ametnik sekkuks, millest ta ilma jäeti.

144 Neljandaks leiab hageja, et arvestades tema õigust olla enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist uuest ära kuulatud, oleks komisjon pidanud ka nõuandekomiteega uuesti konsulteerima. Eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsuses otsustas Üldkohus vääralt, et nõuandekomiteega konsulteerimine on vajalik vaid olukordades, kus ettevõtjad tuleb ära kuulata. Lisaks tuleneb määrusest nr 17, et iga eraldiseisva otsuse jaoks on nõutav eraldi konsultatsioon, sõltumata sellest, kas ettevõtjad on ka ära kuulatud, ning otsuste sarnasuse astmest. Järelikult, isegi kui vaidlustatud otsus sisaldas võrreldes otsusega 91/300 vaid redaktsioonilisi muudatusi, oleks komisjon pidanud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist nõuandekomiteega uuesti konsulteerima. Pealegi muutus nõuandekomitee koosseis kahtlemata oluliselt ning selle 2000. aasta arvamus ei lange tingimata kokku 1990. aastal väljendatud arvamusega.

145 Viiendaks väidab hageja, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel oleks volinike kolleegiumil pidanud olema võimalus uurida kõiki sel hetkel tähtsust omavaid fakte, asjaolusid ja õigusküsimusi. Kuid ta jäeti sellest võimalusest ilma, kuna komisjon ei kuulanud asjaomaseid ettevõtjaid uuesti ära ega konsulteerinud uuesti nõuandekomiteega. Hageja järeldab sellest, et kui volinike kolleegium oleks teadnud kõiki asjaolusid, oleks olnud võimalik, et ta ei jõua samale otsusele.

146 Kuuendaks märgib hageja, et komisjoni pressiesindaja, kelle avaldused on toodud Reutersi agentuuri 12. detsembri 2000. aasta pressiteates, märkis, et vaidlustatud otsus võetakse vastu 13. detsembril 2000 volinike kolleegiumi koosolekul. Nendest avaldustest tuleneb, et vaidlustatud otsus on komisjoni töökorda ja kollegiaalsuse põhimõtet rikkudes vastu võetud juba enne seda koosolekut.

147 Viimaseks palub hageja Üldkohtult, et ta kohustaks esitama volinike kolleegiumile esitatud toimiku ja koosoleku protokolli koos kõikide lisatud dokumentidega.

148 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

149 Esiteks tuleb märkida, et hageja väidab sisuliselt, et ta oleks pidanud 2000. aastal saama uue vastuväiteteatise, kuna talle 1990. aastal teatavaks tehtud vastuväiteteatises sisalduvad väited põhinesid turgude eraldamisel, mis oli tingitud niisugusest Solvay ja hageja vahelisest kokkuleppest või kooskõlastatud tegevusest, mille eest nähti otsuses 91/297 ette sanktsioon, mis seejärel eespool punktis 17 viidatud I ICI kohtuotsusega tühistati.

150 Nagu nähtub eespool punktist 126, ei mõjutanud otsuse 91/300 tühistamine siiski varasemate menetlusaktide, eelkõige vastuväiteteatise kehtivust.

151 Komisjon ei ole seega ainuüksi selle tühistamise tõttu kohustatud hagejale saatma uut vastuväiteteatist.

152 Veel olgu märgitud, et 1990. aastal hagejale teatavaks tehtud vastuväiteteatises esitas komisjon mitu etteheidet ning et esiteks EÜ artikli 81 rikkumist puudutavad etteheited ja teiseks EÜ artikli 82 rikkumist puudutavad etteheited olid autonoomsed ja põhinesid eri tõenditel. See, et Üldkohus tühistas otsuse 91/297 toimikuga tutvumise õiguse rikkumise tõttu, ei saa järelikult seada kahtluse alla etteheiteid, et hageja kuritarvitas asjaomasel turul turgu valitsevat seisundit.

153 Teiseks tuleb hageja argumendi osas, et komisjon oleks pidanud ta uuesti ära kuulama, meenutada, et kui pärast seda, kui otsus, millega karistatakse EÜ artiklit 82 rikkunud ettevõtjaid, on tühistatud selliste menetlusnormide rikkumise tõttu, mis on seotud ainult volinike kolleegiumi poolt otsuse lõpliku vastuvõtmise korraga, teeb komisjon uue otsuse, mille sisu on enamjaolt identne ja mis põhineb samadel etteheidetel, ei ole komisjon kohustatud asjaomaseid ettevõtjaid uuesti ära kuulama (vt selle kohta eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsus, punktid 246–253, mida on kinnitatud eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsusega, punktid 83–111).

154 Mis puudutab õigusküsimusi, mis võivad EÜ artikli 233 kohaldamisel tekkida – nagu aja möödumise, menetluse uuesti alustamise võimaluse, menetluse uuesti alustamisega lahutamatult seotud õiguse tutvuda toimikuga, ärakuulamiste eest vastutava ametniku ja nõuandekomitee sekkumisega ning määruse nr 17 artikli 20 võimaliku mõjuga seotud küsimused –, siis ka need ei nõua uusi ärakuulamisi, kuna need ei muuda etteheidete sisu ja nende üle teostatakse vajaduse korral hiljem üksnes kohtulikku kontrolli (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 93).

155 Käesoleval juhul võttis komisjon üle peaaegu kogu otsuse 91/300 sisu. Ta ainult lisas vaidlustatud otsusesse osa Üldkohtu ja Euroopa Kohtu menetluse kohta.

156 Seega tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse ja otsuse 91/300 sisu on olulises osas identne ja need otsused rajanevad samadel põhjendustel.

157 Järelikult ei olnud komisjon vastavalt eespool punktides 153 ja 154 viidatud kohtupraktikale kohustatud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist hagejat uuesti ära kuulama.

158 Kolmandaks, mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt oli tal enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist õigus ärakuulamiste eest vastutava ametniku sekkumisele, siis tuleb meenutada, et komisjon lõi ärakuulamiste eest vastutava ametniku ametikoha alates 1. septembrist 1982 vastavalt teatisele „EMÜ ja ESTÜ asutamislepingute konkurentsieeskirjade ([EÜ] artiklid [81] ja [82]; [ST] artiklid 65 ja 66) kohaldamise menetlusi puudutav teave” (EÜT 1982 C 251, lk 2).

159 Eespool punktis 156 nimetatud teatises määratles komisjon ärakuulamiste eest vastutava ametniku ülesanded järgmiselt:

„Ärakuulamiste eest vastutav ametnik tagab ärakuulamise nõuetekohase toimumise ning aitab sel viisil kaasa ärakuulamise ja selle põhjal tehtud võimaliku hilisema otsuse objektiivsusele. Ta hoolitseb eelkõige selle eest, et komisjoni konkurentsi valdkonna otsuste eelnõude koostamisel võetakse nõuetekohaselt arvesse kõik asjakohased faktid, olenemata sellest, kas need on asjaosalistele soodsad või ebasoodsad, sealhulgas mis tahes rikkumise raskusega seotud faktilised andmed.

Oma ülesannete täitmisel hoolitseb ta kaitseõiguste tagamise eest, arvestades samas konkurentsieeskirjade tõhusa kohaldamise vajadust kooskõlas kehtivate määrustega ja Euroopa Kohtu kehtestatud põhimõtetega.”

160 Ärakuulamiste eest vastutava ametniku ülesandeid täpsustati 24. novembri 1990. aasta otsuses, mille artikkel 2 oli sõnastatud identselt esialgse määratlusega, ning seejärel komisjoni 12. detsembri 1994. aasta otsuses 94/810/ESTÜ, EÜ komisjonis konkurentsimenetluste raames ärakuulamiste eest vastutavate ametnike pädevuse kohta (EÜT L 330, lk 67). Otsusega, mis oli jõus vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal, tunnistati kehtetuks ja sellega asendati kaks eelnevat otsust. Otsuse artikkel 2 oli sõnastatud sarnaselt esialgsele määratlusele.

161 Järelikult tuleneb vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud menetluses sekkunud ärakuulamiste eest vastutavale ametnikule usaldatud ülesannete sisust, et kõnealune sekkumine oli tingimata seotud ettevõtjate ärakuulamisega, pidades silmas võimalikku otsust.

162 Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et kuna uus ärakuulamine ei olnud käesolevas asjas pärast otsuse 91/300 tühistamist vajalik, ei olnud nõutud ka ärakuulamiste eest vastutava ametniku uus sekkumine vahepeal jõustunud 24. novembri 1990. aasta otsuses ette nähtud tingimustel (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 127).

163 Neljandaks tuleb hageja argumendi osas, mille kohaselt oleks enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist tulnud konsulteerida nõuandekomiteega, meenutada, et määruse nr 17 artikkel 10 näeb asjaolude asetleidmise ajal kohaldatavas redaktsioonis ette järgmist:

„3. Enne otsuse langetamist lõikes 1 tähendatud menetlustes ning enne otsuseid, mis puudutavad [EÜ] artikli [81] lõike 3 kohaselt langetatud otsuse uuendamist, muutmist või tühistamist, konsulteerib komisjon konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega.

[…]

5. Konsultatsioon toimub komisjoni poolt kokku kutsutud ühiskohtumisel; kohtumine ei tohi toimuda enne, kui kutse väljasaatmisest on möödunud 14 päeva. Kutsele peab olema lisatud iga uuritava üksikjuhtumi kokkuvõte koos viidetega olulisimatele dokumentidele ja esialgne otsuse eelnõu.”

164 Peale selle sätestab komisjoni 25. juuli 1963. aasta määruse nr 99/63/EMÜ määruse nr 17 artikli 19 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud ärakuulamiste kohta (EÜT 1963, 127, lk 2268) artikkel 1:

„Enne konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega konsulteerimist viib komisjon vastavalt määruse nr 17 artikli 19 lõikele 1 läbi ärakuulamise.” [mitteametlik tõlge]

165 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb määruse nr 99/63 artiklist 1, et asjaomaste ettevõtjate ärakuulamine ja nõuandekomiteega konsulteerimine on vajalik samades olukordades (Euroopa Kohtu 21. septembri 1989. aasta otsus liidetud kohtuasjades 46/87 ja 227/88: Hoechst vs. komisjon, EKL 1989, lk 2859, punkt 54, ja eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 115).

166 Määrus nr 99/63 asendati komisjoni 22. detsembri 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 2842/98 poolte ärakuulamise kohta teatavates EÜ […] artiklite [81] ja [82] alusel algatatud menetlustes (EÜT L 354, lk 18; ELT eriväljaanne 07/04, lk 204), mis kehtis vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal ja mille artikli 2 lõige 1 on sõnastatud sarnaselt määruse nr 99/63 artikliga 1.

167 Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse kohaselt konsulteeriti konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega enne otsuse 91/300 tegemist. Hageja ei vaidle vastu sellele, et konsulteerimine toimus ja oli õiguspärane.

168 Seega, kuna vaidlustatud otsus ei sisalda olulisi muudatusi võrreldes otsusega 91/300, siis ei olnud komisjon, kes ei olnud kohustatud hagejat enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist uuesti ära kuulama, kohustatud ka nõuandekomiteega uuesti konsulteerima (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punkt 118).

169 Määruse nr 17 artikli 10 lõige 4 asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsioonis oli sõnastatud järgmiselt:

„Nõuandekomiteesse kuuluvad konkurentsi piirava tegevuse ja turgu valitseva seisundi küsimustes pädevad ametnikud. Iga liikmesriik nimetab enda esindajaks ühe ametniku, keda sunnitud eemalejäämise korral võib asendada teise ametnikuga.”

170 Kohtupraktika kohaselt ei mõjuta institutsiooni koosseisu muutmine institutsiooni enda järjepidevust ning tema lõplike või ettevalmistavate aktide kõik tagajärjed jäävad üldjuhul alles (Euroopa Kohtu 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑331/88: Fedesa jt, EKL 1990, lk I‑4023, punkt 36).

171 Pealegi ei ole olemas ühtegi õiguse üldpõhimõtet, mis nõuaks, et trahvi kaasa tuua võivat menetlust läbi viiva haldusorgani koosseis jääks samaks (eespool punktis 25 viidatud Üldkohtu II PVC otsus, punktid 322 ja 323).

172 Viiendaks, mis puudutab hageja argumenti, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel oleks volinike kolleegiumil pidanud olema võimalus uurida kõiki sel hetkel asjas tähtsust omavaid fakte, asjaolusid ja õigusküsimusi, siis tuleb meenutada, et komisjon ei ole mingil moel rikkunud õigusnormi, kui ta pärast otsuse 91/300 tühistamist jättis enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist läbi viimata asjaomaste ettevõtjate uue ärakuulamise.

173 Lisaks, nagu sai märgitud eespool punktides 162–167, ei olnud ärakuulamiste eest vastutava ametniku uus sekkumine ja uus nõuandekomiteega konsulteerimine käesoleval juhul vajalikud.

174 Neil asjaoludel, vastupidi hageja poolt väidetule, ei pidanud komisjoni liikmete kolleegiumile esitatud toimik sisaldama muu hulgas ärakuulamiste eest vastutava ametniku uut aruannet ja nõuandekomiteega konsulteerimise uut protokolli. Järelikult on hageja arutluskäigu eeldus selle toimiku koostisosade kohta väär ning sellest tulenevalt on nimetatud arutluskäik põhjendamatu (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud Euroopa Kohtu II PVC otsus, punktid 130–133).

175 Kuuendaks, mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt võeti vaidlustatud otsus vastu enne volinike kolleegiumi koosolekut, siis tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on kollegiaalsuse põhimõtte aluseks komisjoni liikmete võrdväärne osalemine otsuste vastuvõtmisel ning ennekõike tuleneb sellest põhimõttest, et otsuseid tuleb kollektiivselt kaaluda ja et kõik kolleegiumi liikmed kannavad kollektiivset poliitilist vastutust kõikide vastuvõetud otsuste eest (Euroopa Kohtu 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑191/95: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1998, lk I‑5449, punkt 39, ja 13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑1/00: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2001, lk I‑9989, lk 79).

176 Kollegiaalsuse põhimõtte järgimine ja eelkõige vajadus, et otsuseid tuleb kollektiivselt kaaluda, huvitab tingimata õigussubjekte, keda otsuste õiguslikud tagajärjed puudutavad, mistõttu peab neile olema tagatud, et need otsused tegi tõepoolest kolleegium ja need vastavad viimase tahtele täpselt. Selline on olukord eriti aktide puhul, mis on sõnaselgelt kvalifitseeritud otsusteks ja mida komisjon peab tegema ettevõtjate või nende ühenduste suhtes konkurentsinormide järgimise tagamiseks ning milles tuvastatakse kõnealuste normide rikkumine, tehakse ettevõtjatele ettekirjutusi ning määratakse neile rahalisi karistusi (eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus komisjon vs. BASF jt, punktid 64 ja 65).

177 Käesoleval juhul toob hageja esile asjaolu, et pressiagentuuri Reuters 12. detsembri 2000. aasta pressiteate kohaselt teatas komisjoni pressiesindaja, et komisjon võtab 13. detsembril 2000 uuesti vastu sama otsuse.

178 Isegi oletades, et komisjoni pressiesindaja tegi avaldused, millele hageja viitab, ei saa pelk asjaolu, et erakapitalil põhineva äriühingu pressiteates on mainitud avaldust, mis ei ole mingilgi määral ametlik, olla piisav leidmaks, et komisjon rikkus kollegiaalsuse põhimõtet. Volinike kolleegium ei olnud selle avaldusega mingil viisil seotud ja seega oleks ta oma 13. detsembri 2000. aasta koosolekul võinud kollektiivse kaalumise tulemusel ka otsustada vaidlustatud otsuse jätta vastu võtmata.

179 Järelikult ei tule komisjoni kohustada esitama kõiki vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega seotud sisedokumente ja eelkõige volinike kolleegiumi koosoleku protokolli ja kõiki sellele lisatud dokumente ning kõiki sel puhul volinike kolleegiumile esitatud dokumente.

180 Kõigest eelnevast tuleneb, et teise väite kolmas osa tuleb tagasi lükata.

– Neljas osa, et on rikutud õigust tutvuda toimikuga

Poolte argumendid

181 Hageja väidab, et pärast vaidlustatud otsuse kättesaamist taotles ta 2001. aasta alguses juurdepääsu toimikule, millest komisjon keeldus. Samuti keelduti talle sellest juurdepääsust 1990. aastal.

182 Hageja rõhutab, et komisjon oleks pidanud vaatamata sellele, et vaidlustatud otsus oli juba vastu võetud, andma talle juurdepääsu mitmel põhjusel. Esiteks jättis komisjon ta ilma uuest võimalusest taotleda toimikule juurdepääsu, võttes vaidlustatud otsuse vastu haldusmenetlust uuesti alustamata ja isegi sellest kavatsusest teda teavitamata. Teiseks oleks saanud komisjon, kes keeldus 1990. aastal toimikule juurdepääsu andmast, selle vea parandada vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel. Kolmandaks, komisjoni teatis toimikutele juurdepääsu käsitlevate taotluste läbivaatamise sisemiste protseduurireeglite kohta [EÜ] artiklites [81] ja [82], [ST] artiklites 65 ja 66 ning nõukogu määruses (EMÜ) nr 4064/89 sätestatud juhtudel (EÜT 1977, C 23, lk 3; edaspidi „teatis toimikule juurdepääsu kohta”) nägi ettevõtjatele toimikule juurdepääsu osas ette soodsamad eeskirjad. Hageja leiab seega, et sarnaselt kõikide teiste 2000. aastal vastu võetud otsuste adressaatidega oleks talle tulnud kohaldada neid uusi eeskirju.

183 Hageja möönab, et toimikule juurdepääsu käsitlevad argumendid lükati eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuses tagasi. Ta väidab, et see ei takista siiski Üldkohtul anda käesolevas asjas talle soodsat hinnangut.

184 Hageja sõnul sisaldas toimik kindlasti kirjavahetust, mis pärines tema Ühendkuningriigi klientidelt, eelkõige klaasitootjatelt, tema konkurentidelt Ühendkuningriigis ja Ameerika importijatelt. Klaasitootjatelt ja Ühendkuningriigi klientidelt pärinevad kirjalikud vastused ja dokumendid oleks saanud teda kaitses abistada osas, mis puudutavad turgu valitseva seisundi olemasolu ja selle seisundi kuritarvitamist. Samuti oleks tema konkurentidelt pärinev teave võinud teda valgustada vaidlustatud otsuse elementide osas. Lisaks oleksid Lääne-Euroopa mandriosa tootjatelt pärit olevad dokumendid võinud teda aidata asjaomase turu analüüsi osas ja eelkõige konkurentsile või liikmesriikidevahelisele kaubandusele avaldatava märkimisväärse mõju küsimuse osas. Sellest tuleneb, et Üldkohus on eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuses rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas, et tema kaitseõigusi ei ole rikutud.

185 Lisaks väidab hageja, et tal on õigus uuesti tõstatada toimikuga tutvumise küsimus. Esiteks, kui Üldkohus uuris eespool punktis 16 viidatud II ICI kohtuotsuses toimikuga tutvumise küsimust, tegi ta seda nummerdatud loendi alusel, mille komisjon talle esitas. Kuid selles loendis ei tehtud täiel määral kindlaks toimikus sisalduvaid dokume