Pärast seda, kui Üldkohus oli 13. märtsi 2007. aasta otsusele kohtuasjas C-29/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul (EKL 2007, lk I-2213, punkt 42) viidates vaidlustatud kohtuotsuse punktides 30 ja 31 meenutanud, et määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 kohaselt jääb üldreeglina – ja kui ei ole sätestatud teisiti – pooltele võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast nende tähtaegade möödumist, mis on nende esitamisele kehtestatud nimetatud määruse sätete alusel, ning et ühtlustamisametil ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on viidatud või mis on esitatud hilinenult, lükkas Üldkohus B. Rintischi väite esimese osa tagasi, otsustades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 33–42 sisuliselt järgmist:

„33 [...] [Ü]htlustamisameti menetluse pooltele antud võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast selleks määratud tähtaja möödumist kehtib tingimusel, et ei ole sätestatud teisiti. [...]

34 Käesoleval juhul tõdes apellatsioonikoda […], et on olemas säte, mis sätestab sõnaselgelt teisiti ja mille kohaselt vastavalt kohtupraktikale on vastulause tagasilükkamine apellatsioonikoja kohustus, mitte pelgalt üks tema poolt kaalutavatest võimalustest. Apellatsioonikoja sõnul välistab [rakendusmääruse] eeskirja 20 lõige 1, mida apellatsioonikoja menetluses kohaldatakse selle määruse eeskirja 50 lõike 1 alusel, määruse nr 40/94 artikli 74 lõikes 2 ette nähtud kaalutlusõiguse teostamise apellatsioonikoja poolt.

[...]

37 Kui lugeda [rakendusmääruse eeskirja 20 lõiget 1 ja eeskirja 50 lõike 1 esimest ja teist lõiku] koos, siis selgub, et kui ei ole sätestatud teisiti, peab apellatsioonikoda oma menetluses kohaldama [rakendusmääruse] eeskirja 20 lõiget 1 ja seetõttu tegema järelduse, et kui varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse tõendamiseks esitatakse tõendid pärast ühtlustamisameti poolt selleks määratud tähtaja möödumist, siis tuleb vastulause tagasi lükata, ilma et apellatsioonikojal oleks selles osas kaalutlusõigust […].

38 [B. Rintisch] väidab, et [rakendusmääruse] eeskirja 50 lõike 1 kolmanda lõigu lõpuosa ja eriti seal olev viide määruse nr 40/94 artikli 74 lõikele 2 ongi just säte, mis sätestab teisiti ja mis igal juhul välistab selle [rakendusmääruse] eeskirja 20 lõike 1 kohaldamise apellatsioonikoja menetluses. Selle argumendiga ei saa siiski nõustuda.

39 Algatuseks tuleb arvesse võtta, et kuna vastulause esitati 24. oktoobril 2007, on käesolevas asjas kohaldatavaks [rakendusmääruse] redaktsiooniks see, mis jõustus pärast […] määrusega (EÜ) nr 1041/2005 […] tehtud muudatust. Vastavalt viimati nimetatud määruse põhjendusele 7 oli üheks muudatuse eesmärgiks just vastulausemenetlust puudutavad sätted täielikult ümber kujundada muu hulgas menetluslike puuduste õiguslike tagajärgede täpseks piiritlemiseks

40 Lisaks riskile kohaldada asjaomaste sätete suhtes ringargumentatsiooni, oleks [B. Rintischi] pakutud tõlgendusega nõustumise tulemuseks see, et muudetud redaktsioonis [rakendusmääruse] eeskirja 20 lõike 1 kohaldamisala oleks oluliselt piiratud.

41 Kui apellatsioonikoda võiks määruse nr 40/94 artikli 74 lõikest 2 tuleneva kaalutlusõiguse alusel kaaluda selliseid tõendeid varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja ulatuse kohta, mida vastulausete osakond ei saa hilinenud esitamise korral vastavalt [rakendusmääruse] eeskirja 20 lõike 1 uuele redaktsioonile arvesse võtta, siis ei oleks määruses nr 1041/2005 sellist liiki puuduse suhtes sõnaselgelt sätestatud õiguslikul tagajärjel, nimelt vastulause tagasilükkamisel, teatavatel juhtudel mingit praktilist mõju.

42 Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikoda ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et käesolevas asjas oli olemas säte, mille kohaselt ei võinud [B. Rintischi] poolt ühtlustamisametile hilinenult esitatud tõendeid arvesse võtta, ja seega ei olnud apellatsioonikojal kaalutlusõigust vastavalt määruse nr 40/94 artikli 74 lõikele 2.”