ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kui tegemist ei ole kontrollisuhte juhtudega, siis millised kriteeriumid on asjakohased, tegemaks kindlaks, kas vormiliselt iseseisvate ja sõltumatute ettevõtjate vahelise lepingulise kooskõlastamise tulemusel on ELTL artiklite 101ja 102 seisukohalt moodustunud üks majandusüksus; täpsemalt, kas seda, et üks ettevõtja sekkub teatud määral teise ettevõtja ärivalikutesse nii, nagu on tootja ja müügiesindajate vahelistes ärikoostöösuhetes tüüpiline, saab pidada piisavaks, et lugeda need isikud samasse majandusüksusse kuuluvaks; või on vaja, et kahe ettevõtja vahel oleks „hierarhiline“ suhe, mis võib kõne alla tulla siis, kui on olemas leping, mille kohaselt mitu sõltumatut äriühingut „allutavad“ end neist ühe juhtimisele ja koordineerimisele, mis tähendaks seega, et konkurentsiametil tuleb tõendada, et antakse hulgaliselt, süsteemselt ja pidevalt suuniseid, mis võivad mõjutada ettevõtja juhtimisotsuseid ehk rahandus-, tööstus- ja ärialaseid strateegia- ja tegutsemisotsuseid?
1.

Kas LGSS-i artiklis 163.1 sätestatud Hispaania õigusnorm hüvitiste kokkusobivuse kohta, mida on tõlgendatud kohtupraktikas ning mille kohaselt ei saa kokkusobivaks pidada kahte samas skeemis ette nähtud püsiva täieliku töövõimetuse hüvitist, samas kui tunnistatakse eri skeemides ette nähtud hüvitiste kokkusobivust, kuigi mõlemal juhul on need välja teenitud erinevate sissemaksete alusel, on vastuolus nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (1) artiklis 4 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine) (2) artiklis 5 sätestatud Euroopa õigusnormidega, kuna see Hispaania õigusnorm võib kaudselt diskrimineerida soo ja sooidentiteedi alusel, arvestades Hispaania eri sotsiaalkindlustusskeemide soolist koosseisu?
1.

Kas liikmesriigi asutusel, kes kosmeetikatoote kõiki omadusi hinnates liigitab selle toote ravimiks toime alusel 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ (1) artikli 1 punkti 2 alapunkti b tähenduses, on õigus tugineda toote farmakoloogiliste omaduste ja ohtude nõutaval teaduslikul kindlakstegemisel niinimetatud „struktuurianaloogiale“, kui kasutatud on uut välja töötatud toimeainet, mis on oma struktuuri poolest võrreldav juba tuntud ja uuritud farmakoloogiliste toimeainetega, kuid taotleja ei esita uue aine toime ja annustamise kohta ulatuslikel farmakoloogilistel, toksikoloogilistel või kliinilistel uuringutel põhinevaid andmeid, mis on nõutavad üksnes direktiivi 2001/83/EÜ kohaldamise korral?
Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krulli, 2 Celsiuse, Bernard Aurici, Tony Lowesi, Kent Robersoni, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne’i (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG 2. juulil 2020 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 6. mai 2020. aasta otsuse peale kohtuasjas T-141/19: Sabo jt versus parlament ja nõukogu

(Kohtuasi C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG (esindajad: solicitor R. Smith ja solicitor C. Day, barrister P. Lockley ja barrister B. Mitchell, D. Wolfe, QC)

Teised menetlusosalised: Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Euroopa Kohus (kaheksas koda) jättis 14. jaanuari 2021. aasta määrusega apellatsioonkaebuse ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja jättis kohtukulud apellantide endi kanda.
C 72/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Mercantil no 1 de Córdoba (Hispaania) 19. novembril 2020 – ZU ja TV versus Ryanair Ltd

(Kohtuasi C-618/20)

(2021/C 72/16)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Mercantil no 1 de Córdoba

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: ZU ja TV

Kostja: Ryanair Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kas lennuettevõtjat, kes müüb oma veebisaidil lennukipileteid lendudele, mida teenindatakse teise lennuettevõtja koodi all, saab pidada nende konkreetsete müüdud lendude suhtes, mida teenindab teine äriühing, tegutsevaks lennuettevõtjaks määruse nr 261/2004 (1) artikli [3] lõike 5 tähenduses?

2. Kas lennuettevõtjat, kes müüb oma veebisaidil lennukipileteid lendudele, mida teenindatakse teise lennuettevõtja koodi all, saab pidada nende konkreetsete müüdud lendude suhtes, mida teenindab teine äriühing, tegutsevaks lennuettevõtjaks määruse nr 261/2004 artikli [3] lõike 5 tähenduses, kui see teine äriühing, mis lendu teenindab, kuulub lennu müüja kontserni?

3. Kas Montréali konventsiooni artikli 45 „lepinguline vedaja“ on samastatav mõistega „tegutseva lennuettevõtja“ määruse nr 261/2004 artikli [3] lõike 5 tähenduses?

4. Kas Montréali konventsiooni artikli 45 mõiste „tegelik vedaja“ on samastatav mõistega „tegutsev lennuettevõtja“ määruse nr 261/2004 artikli [3] lõike 5 tähenduses?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
II.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis on sellisel juhul nõutav, et kolmanda riigi kodaniku vanemad järgivad perekonna taasühinemise taotluse esitamiseks Euroopa Kohtu 12. aprilli 2018. aasta otsuse A ja S, C-550/16 (2), punktis 61 nimetatud tähtaega: „üldjuhul kolme kuu jooksul pärast asjaomase alaealise pagulaseks tunnistamist“?
2.

Määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see, kui algselt kavandatud lennu tühistamise korral erakorraliste asjaolude tõttu muudab tegutsev lennuettevõtja reisija lennuteekonda nii, et reisija jõuab oma lõppsihtkohta algselt kavandatud saabumispäevale järgneval päeval, on „mõistlik meede“, mis vabastab lennuettevõtja määruse artikli 5 lõike 1 punktis c ja artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitise maksmise kohustusest, välja arvatud juhul, kui reisijat oleks saanud sihtkohta toimetada muul viisil – kas tegutseva lennuettevõtja või muu lennuettevõtja teostatava teise otselennu või ümberistumisega lennuga, mis saabus sihtkohta väiksema hilinemisega kui tegutseva lennuettevõtja järgmine lend, välja arvatud juhul, kui lennuettevõtja tõendab, et sellise lennuteekonna muutmine oleks tema ettevõtte suutlikkuse seisukohast olnud asjakohasel hetkel vastuvõetamatu ohverdus – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
—

otsustada tema käsutuses oleva terve toimiku põhjal, et vaidlusalune otsus tuleb tühistada, ning teha otsus, et apellandi õigus kodumaalt lahkumise toetusele ja sõidukuludele tuleb taastada alates 1. detsembrist 2017 ning et hüvitisi, mida ei makstud 1. detsembrist 2017 kuni apellandi õiguste taastamiseni, tuleb apellandile maksta koos intressidega;
4.

Kas käibemaksudirektiivi artikli 90 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 273 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 15–17 (võttes eriti arvesse kohtuotsust Enzo Di Maura [C-246/16] ja kohtumäärust Porr Építési Kft. [C-292/19]) ning liidu õiguse tõhususe ja võrdväärsuse aluspõhimõtted [lisaks] neutraalse maksustamise põhimõttele tuleb tõlgendada nii, et [nende sätetega ja põhimõtetega] on vastuolus see, et pärast kohtumääruse Porr Építési Kft. tegemist on liikmesriigi ametiasutused, kelle ülesanne on tagada õiguse järgimine, kehtestanud ilma igasuguse õigusliku aluseta teises kuni neljandas eelotsuse küsimuses märgitud tingimused, kusjuures see tingimuste kogum ei olnud maksukohustuslase jaoks enne nõuete lootusetuks muutumist ilmselge?
2.

Kas eelnimetatud lepingu säte on kooskõlas kohtuotsuses Andriciuc jt (C-l86/16) märgitud nõudega, et tarbija saaks selle alusel hinnata ka vahetuskursi kõikumise ohu kandmise – võimalik, et olulisi – majanduslikke tagajärgi tema finantskohustustele, arvestades, et lepingu sõlmimise ajal tarbijaga alla kirjutatud dokumendis Teabeleht välisvaluutas rahastamise üldriskide kohta on ühte moodi viidatud nii vahetuskursi kõikumise soodsatele kui ka ebasoodsatele mõjudele, millega viidatakse stabiilse vahetuskursi kõrval – ka Ungari Pangaliidu poolt avalikuks tehtud – tendentsile, mille kohaselt need soodsad ja ebasoodsad finantsmõjud tasanduvad pikas perspektiivis?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria) 22. detsembril 2020 – Avis Autovermietung Gesellschaft mbH versus Verein für Konsumenteninformation

(Kohtuasi C-701/20)

(2021/C 98/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Avis Autovermietung Gesellschaft mbH

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Verein für Konsumenteninformation

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (1) VIII peatüki sätetega, eelkõige artikli 80 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 84 lõikega 1 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis – lisaks määruse kohaldamise järelevalve ja täitmise tagamise pädevusega järelevalveasutustele antud sekkumisõigusele ning andmesubjektide kasutatavatele õiguskaitsevahenditele – näevad ette, et ühelt poolt konkurentidel ja teiselt poolt liikmesriigi õiguse alusel volitatud ühendustel, asutustel ja kodadel on isikuandmete kaitse üldmääruse rikkumise korral sõltumata andmesubjektide konkreetsete õiguste rikkumisest ja ilma andmesubjekti volituseta õigus esitada rikkuja vastu tsiviilkohtusse hagi, kui tegemist on ebaausa kaubandustava kasutamise keelu, tarbijakaitsealaste õigusaktide või tühiste tüüptingimuste kasutamise keelu rikkumisega?

(1) ELT 2016, L 119, lk 1.
2.

Kas direktiivi 2014/24 artiklit 56 koosmõjus selle direktiivi artikliga 69 ja direktiivi 2009/81 artiklit 38 koosmõjus selle direktiivi artikliga 49 tuleb tõlgendada nii, et avaliku sektori hankija on kohustatud põhjendamatult madala maksumusega pakkumuste olemasolu kontrollima vaid juhul, kui teatud pakkumuse suhtes tekib kahtlus, või on avaliku sektori hankija alati kohustatud veenduma esitatud pakkumuste tõsiseltvõetavuses ja esitama selle kohta asjaomased põhjendused?
1.

Kas riigisisene õigusnorm, mis tühistab otse, ilma riigisisese kohtu lahendita, niisuguse riigisisese kohtulahendi, millega otsustati kohtuasjas kriminaalmenetlust mitte jätkata, ja mis on riigisisese õiguse järgi lõplik kohtulahend, mille kohaselt kriminaalmenetlus lõplikult lõpetati liikmesriigi seaduse alusel antud amnestia tõttu, on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud õigusega asja arutamisele erapooletus kohtus ning õigusega sellele, et sama teo eest ei karistataks kaks korda, mille tagab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 50, ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 82? Kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis kas riigisisese kohtu jaoks on niisugune riigisisene õigusnorm siduv?
C 88/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra (Hispaania) 4. detsembril 2020 – Caixabank SA versus ZN, SD, AH

(Kohtuasi C-657/20)

(2021/C 88/17)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Caixabank SA

Kostjad: ZN, SD, AH

Eelotsuse küsimused

Arvestades direktiivis 93/13 (1) sätestatud õigusi ning Euroopa Kohtu 14. märtsi 2013. aasta ja 26. märtsi 2019. aasta kohtuotsustes kehtestatud kriteeriume selle kohta, et maksekohustuse täitmata jätmine peab olema piisavalt tõsine võrreldes laenu kestuse ja summaga, selleks et kohaldada lepingu ennetähtaegse lõpetamise tingimust, tekib kahtlus:

kas maksekohustuse täitmata jätmine peab olema tõsine nii laenu summa kui ka laenu kestuse seisukohast või piisab sellest, et see on tõsine nendest kriteeriumidest ainult ühe seisukohast?

Kui arvesse tuleb võtta mõlemat kriteeriumi (laenu kestus ja summa) ning arvestada, et need peavad olema täidetud ja neid tuleb hinnata koos, siis tekib kahtlus, kas riigisisesed õigusnormid (seaduse 5/19 [kinnisvaralaenulepingute kohta] artikkel 24) ja liikmesriigi kohtupraktika (Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) kohtuotsus nr 463/19) nõuavad nende mõlema kriteeriumi kaalumist.

Kui täidetud peavad olema mõlemad kriteeriumid (laenu kestus ja summa) ning neid tuleb hinnata koos, tekivad kahtlused, kuidas lahendada need juhtumid, kus esineb tõsine rikkumine ainult laenusumma seisukohast, vastavalt seaduse nr 5/19 artiklile 24, kuna maksmata on jäetud 3 % laenu põhisummast, kuid rikkumine ei ole tõsine laenu kestuse seisukohast, lähtudes ainult seaduse 5/19 artiklis 24 sätestatud ajalistest viidetest, kuna maksmata on jäetud vähem kui 12 laenumakset.

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
1.

Kas aktsiisiga maksustatav kaup liigub nõukogu direktiivi 92/12/EMÜ (1) artikli 4 punkti c tähenduses aktsiisi peatamise korra alusel olukorras, kus ühe liikmesriigi toll on nõustunud aktsiisi peatamise korra alusel kauba liikumisega maksulaost teises liikmesriigis asuvale registreeritud ettevõtjale, ilma et aktsiisi peatamise korra alusel kauba liikumise tingimused oleksid tegelikult täidetud, kuna järgneva menetluse käigus on ilmnenud, et registreeritud ettevõtja ei teadnud kauba liikumisest kolmandate isikute pettuste tõttu?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Bucureşti (Rumeenia) 2. detsembril 2020 – HW, ZF ja MZ versus Allianz Elementar Versicherungs AG

(Kohtuasi C-652/20)

(2021/C 88/16)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Bucureşti

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: HW, ZF ja MZ

Kostja: Allianz Elementar Versicherungs AG

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) nr 1215/2012 (1) artikli 11 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see käsitleb ainult [Euroopa Liidu] liikmesriikide rahvusvahelist kohtualluvust, või nii, et selles on kindlaks määratud ka kindlustuslepingu soodustatud isiku elukohajärgse kohtu riigisisene (territoriaalne) kohtualluvus?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas kuritarvituse kontroll liikmesriigi tsiviilkohtute poolt ELTL artikli 102 ja/või riigisisese konkurentsiõiguse alusel on lubatav ja nõutav ka siis, kui raudteeveo-ettevõtjal on võimalus lasta kontrollida makstud tasude õiglust pädeval reguleerival organil? Kas liikmesriigi tsiviilkohtud on kohustatud ära ootama reguleeriva organi vastava otsuse ja kui see kohtus vaidlustatakse, siis sellisel juhul selle otsuse jõustumise?
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 3 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi lisa punkti 1 alapunktidega e ja f, samuti Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 15 lõigetega 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et lepingutingimused on vastuolus heausksuse nõudega ja panevad tarbijale teda kahjustavaid kohustusi, kui need suurendavad tarbija kulu vastavalt krediidilepingule oluliselt, kui tarbija ei kanna oma töötasu igakuiselt krediiti andva panga [kontole], kui võtta arvesse, et ta on lepingutingimuste kohaselt kohustatud seadma oma töötasunõudele pandiõiguse, sõltumata sellest, kuidas ja millises riigis ta oma töötasu saab?
3.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, kas siis on määruse (EL) nr 604/2013 artikli 20 lõige 3 ka selles osas analoogia alusel kohaldatav, kuivõrd selle teise lause kohaselt ei ole vaja algatada eraldi menetlust hiljem sündinud lapse vastuvõtmiseks, kuigi sellisel juhul tekib oht, et vastuvõttev liikmesriik ei tea alaealise lapse võimalikust vastuvõtmise vajadusest või keeldub oma halduspraktika kohaselt määruse (EL) nr 604/2013 artikli 20 lõike 3 analoogia alusel kohaldamisest ja seega on oht, et alaealisest lapsest saab „refugee in orbit“ (vt Saksamaa Liitvabariigi kõrgeima halduskohtu otsus, 23.06.2020-1 C 37.19; ECLI:DE:BVerwG:2020:230620U1C37.19.0)?
2.

Kas liidu õigust – eelkõige esimeses küsimuses viidatud õigusnorme – tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus: a) sellised liikmesriigi õigusnormid nagu p.u.s.p. artikli 42a § 1 ja 2 ning artikli 107 § 1 punkt 3, mis keelavad liikmesriigi kohtul – kontrolli käigus, kas see kohus on eelnevalt moodustatud seaduse alusel – hinnata esimeses küsimuses nimetatud Izba Dyscyplinarna (distsiplinaarkolleegium) loa siduvat õigusjõudu ja õiguslikke asjaolusid, mis on kohtu koosseisu muutumise otsene põhjus, nähes samas ette, et sellise hindamise katse on kohtuniku distsiplinaarvastutuse aluseks? b) sellise liikmesriigi organi nagu Trybunał Konstytucyjny (Poola konstitutsioonikohus) kohtupraktika, mille kohaselt selliste riigiorganite, nagu Poola Vabariigi president ja Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda), aktid, mis puudutavad isikute ametisse nimetamist sellisesse organisse nagu Izba Dyscyplinarna (distsiplinaarkolleegium), ei allu kohtulikule kontrollile, sealhulgas kontrollile liidu õiguse seisukohast – sõltumata rikkumise raskusastmest ja ulatusest – ning et isiku nimetamise akt kohtunikuametisse on lõplik ja edasikaebamisele ei kuulu?
4.

Kui esimesele ja teisele küsimusele antud vastusest nähtub, et elektritootjatele antud abi on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi, siis kas selles sättes ette nähtud riigiabi kontrolli raames tuleb asuda seisukohale, et kaebaja nõue, et talle hüvitataks kahju, mida talle tekitati seetõttu, et tema seadusest tulenevat õigust saada toodetud elektrienergia eest suuremat tasu ei järgitud täielikult, kujutab endast uue riigiabi taotlust või varem saamata jäänud riigiabi osa väljamaksmise taotlust?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (2) artikleid 1–3 tuleb tõlgendada nii, et see direktiiv on kohaldatav sellistele liikmesriigi õigusnormidele, nagu on kirjeldatud esimeses eelotsuse küsimuses? Kas vajaduse korral tuleb Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 56 tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellistele õigusnormidele?
4.

Kui ELTL artikli 20 kohane elamisõigus on ajutise iseloomuga: Kas direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti e tuleb [sellisel juhul] tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi regulatsioon, mille kohaselt on ainult liikmesriigi õiguses ettenähtud elamisload välistatud pikaajalise elaniku staatuse saamisest direktiivi tähenduses?
1.

Kas kvalifitseerumisdirektiivi (1) artikli 15 punkt c annab kaitset eranditult erandlikes olukordades, mille puhul rahvusvahelist või riigisisest relvastatud kokkupõrget iseloomustav juhusliku vägivalla tase saavutab sellise kõrguse, et esinevad kaalukad põhjused arvata, et tsiviilisik seisaks asjaomasesse riiki või asjaomasesse piirkonda tagasipöördumisel pelgalt territooriumil viibimise tõttu silmitsi reaalse ohuga nimetatud regulatsiooni tähenduses? Ja kas sellist erandlikku olukorda tuleb mõista kui „most extreme case of general violence“ kohtuotsuse N. A. vs. Ühendkuningriik (2) tähenduses? Kui vastus esimese küsimuse esimesele poolele on eitav:
1.

Kas[määruse (EÜ) nr 883/2004 (1) artikli 11 lõike 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et töötaja suhtes, kes elab ühes liikmesriigis ja töötab teise liikmesriigi territooriumil renditöölepingu alusel, mille kohaselt töösuhe pärast lähetamise lõppu lõpeb ja seejärel jätkub, on töötamisperioodide vahele jäävatel ajavahemikel jätkuvalt kohaldatavad viimati nimetatud liikmesriigi õigusnormid, eeldusel et töötaja ei ole kõnealust töötamist ajutiselt lõpetanud?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (1), artikli 3 lõike 1 punkti a ja artiklit 7 tuleb Euroopa Kohtu arvates tõlgendada nii, et reisijal on õigus saada hüvitist lennuettevõtjalt, kes ei ole ühenduse lennuettevõtja, kui reisija jõuab vahemaandumiseta liikmesriigi territooriumil oma lõppsihtkohta enam kui kolme tunni pikkuse hilinemisega viimase lennu hilinemise tõttu, kui selle väljumis- ja sihtkoht asub kolmanda riigi territooriumil, ning see lend oli osa ümberistumisega lennust, mille esimeseks väljumiskohaks on liikmesriigi territooriumil asuv lennujaam, ning mida teostab tervenisti see lennuettevõtja ning mille reisija broneeris üheainsa broneeringuga ühenduse lennuettevõtjalt, kes ei teosta ühtegi osa sellest lennust?
c.

Teise võimalusena, kas juhul, kui vastus küsimusele a on jaatav, piisab järelduse, et kahjustatud isiku nõue on kindlustusega seotud küsimus, põhjendamiseks sellest, et kindlustusandja ja kahjustatud isiku vahel on vaidlus, mis puudutab kindlustuslepingu kehtivust või tagajärgi?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Appeal Tribunal for Northern Ireland (Ühendkuningriik) 30. detsembril 2020 – CG versus The Department for Communities in Northern Ireland

(Kohtuasi C-709/20)

(2021/C 110/23)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Appeal Tribunal (Põhja-Iirimaa)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: CG

Vastustaja: The Department for Communities in Northern Ireland

Eelotsuse küsimused

1. Kas 2016. aasta üldtoetuse määruse (Põhja-Iirimaa) (Universal Credit Regulations (Northern Ireland) 2016) artikli 9 lõike 3 punkti c alapunkt i, mis lisati 2019. aasta sotsiaalkindlustusmäärusega (sissetulekuga seotud toetused) (ajakohastamine ja muutmine) (Euroopa Liidust väljaastumine) (Põhja-Iirimaa) (Social Security (Income-related Benefits) (Updating and Amendment) (EU Exit) Regulations (Northern Ireland) 2019) ja millega jäetakse sotsiaalkindlustushüvitiste saamise õigusest ilma liidu kodanikud, kellel on elamisõigus riigisisese õiguse alusel (ajutine elamisluba) (käesoleval juhul „esialgne püsielaniku staatus“ Ühendkuningriigi immigratsioonieeskirjade (UK Immigration Rules) Euroopa Liitu käsitleva lisa alusel), on vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 18 õigusvastaselt (otseselt või kaudselt) diskrimineeriv ja vastuolus 1972. aasta Euroopa ühenduste seadusest (European Communities Act 1972) tulenevate Ühendkuningriigi kohustustega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 22. detsembril 2020 – Fenix International Limited versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Kohtuasi C-695/20)

(2021/C 110/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Fenix International Limited

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 282/2011 (1) artikkel 9a, mis lisati nõukogu 7. oktoobri 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1042/2013 (2) artikli 1 lõike 1 punktiga c, on kehtetu, kuna see läheb kaugemale nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (3) artikliga 397 nõukogule antud rakendamisvolitustest või -kohustusest, kuivõrd see täiendab ja/või muudab direktiivi 2006/112/EÜ artiklit 28?

(1) Nõukogu 15. märtsi 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 282/2011, millega sätestatakse ühist käibemaksusüsteemi käsitleva direktiivi 2006/112/EÜ rakendusmeetmed (ELT 2011, L 77, lk 1).

(2) Nõukogu 7. oktoobri 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1042/2013, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 282/2011 teenuste osutamise koha osas (ELT 2013, L 284, lk 1).

(3) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).