ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
86

Teiseks tuleneb direktiivi 2006/123 III peatüki 1. jaost, et loakorra vastavus neis õigusnormides ette nähtud nõuetele eeldab muu hulgas, et see kord, mis iseenesest on asjaomase teenuse osutamise vabadust piirav, on kooskõlas direktiivi artikli 9 lõike 1 tingimustega, see tähendab on mittediskrimineeriv, põhjendatud olulise avaliku huviga seotud põhjusega ja proportsionaalne, kuid samuti peavad selles korras ette nähtud loa andmise kriteeriumid olema kooskõlas nimetatud direktiivi artikli 10 lõikega 2, nimelt peavad need olema mittediskrimineerivad, põhjendatud ülekaaluka üldise huvi tõttu, proportsionaalsed selle avaliku huvi eesmärgiga, selged ja ühemõttelised, objektiivsed, varem avalikustatud, samuti läbipaistvad ja kättesaadavad (22. septembri 2020. aasta kohtuotsus Cali Apartments, C‑724/18 ja C‑727/18, EU:C:2020:743, punkt 57).
42

Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2003/96 artikli 21 lõike 3 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et kui ettevõtte, mis toodab energiatooteid, mis on mõeldud kasutamiseks kütteaine või mootorikütusena, tarbib ise enda toodetud energiatooteid ning kui tootmisprotsessi käigus tekib vältimatult ka muid kui energiatooteid, millel on majanduslik väärtus, ei kohaldata tarbimise selle osa suhtes, mis toob kaasa nende muude kui energiatoodete saamise, nimetatud sättes ette nähtud erandit energiatoodete maksustatavast sündmusest.
35

Neid kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastata, et ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellise liikmesriigis asuva äriühingu olukorrale, kes on jäänud ilma hasartmängude korraldamise loast pärast seda, kui selles liikmesriigis jõustusid õigusnormid, mis määravad kindlaks kohad, kus selliseid mänge on lubatud korraldada, kusjuures need normid on vahet tegemata kohaldatavad kõikidele selle liikmesriigi territooriumil tegutsevatele teenuseosutajatele, olenemata sellest, kas nad pakuvad teenuseid oma liikmesriigi või teiste liikmesriikide kodanikele, juhul kui teatav osa selle äriühingu klientuurist pärineb teisest liikmesriigist kui see, kus asub tema ettevõte.
90

Teisest küljest, mis puudutab gaasiturgu, siis näevad maagaasiseaduse artikli 15/14 lõike 2 teise lõigu punktid 6 ja 6 bis ette, et CREG kiidab heaks põhilised ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimused ja kiidab heaks võrguühendusele juurdepääsu ülekandelepingu. Lisaks on selle seaduse artikli 15/1 lõike 3 punktis 7 sätestatud, et CREG kiidab heaks ülekoormuse juhtimise eeskirjade eelnõu ja võib eelkõige põhjendatult nõuda võrguettevõtjalt nende eeskirjade muutmist. Neid sätteid rakendati tegevusjuhendi artikli 2 lõike 2 punktidega 2 ja 3, artikli 29 lõikega 1, artikli 77 lõikega 1 ja artikli 96 lõikega 1. Seega on CREG ainupädev heaks kiitma ülekandevõrgule ja -teenustele juurdepääsu põhitingimusi, nagu on ette nähtud selle seadustiku artikli 2 lõike 1 punktis 2, maagaasi ülekandetegevusele juurdepääsu eeskirja, nagu see on ette nähtud nimetatud seadustiku artikli 29 lõikes 1, maagaasi ülekande tüüplepingut, nagu on ette nähtud sama seadustiku artikli 77 lõikes 1, ning ühendamise tüüplepingut ja selle muudatusi, nagu on ette nähtud tegevusjuhendi artikli 96 lõikes 1.
16

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib samuti, et Corte suprema di cassazionel (kassatsioonikohus) on juba olnud võimalus rõhutada oma kohtupraktikas leibkonnatoetuse kaks-ühes-olemust. See toetus, mis on seotud leibkonna sissetulekuga ja mille eesmärk on tagada piisav sissetulek peredele, kellel seda ei ole, kuulub esiteks sotsiaalkindlustushüvitiste hulka. Selle sotsiaalkindlustussüsteemi üldnormide kohaselt, kuhu kõnealune toetus kuulub, on töötajate perekondade kaitse tagatud tehtud tööga seotud lisatasuga. Leibkonnatasu rahastatakse kõikide tööandjate tasutud kindlustusmaksetest, millele lisandub riigi poolt tehtav juurdemakse, ja seda maksab tööandja, kes teeb seda ettemaksena ja kellel on lubatud teha tasumisele kuuluva sissemaksega tasaarvestus. Teiseks kuulub see toetus sotsiaalabi valdkonda, kuna arvesse võetavat sissetulekupiiri tõstetakse vajaduse korral selleks, et kaitsta puudega või kehalise või vaimse vaegusega isikuid või alaealisi, kellel on püsivaid raskusi eakohaste ülesannete täitmisega. Igal juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tegemist meetmega, mis kuulub direktiivi 2003/109 artikli 11 lõike 1 punkti d kohaldamisalasse.
30

Siiski tuleb esiteks märkida, et direktiivi 2011/98 põhjenduse 20 sõnastusest nähtub, et viidates loetelule kolmandate riikide kodanikest, kes on riiki lubatud muudel põhjustel kui töötamine ja kellele on seejärel antud luba seal töötada muude liidu või riigisiseste õigusnormide alusel, on selle direktiivi eesmärk – nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 53 sisuliselt märkis – just see olukord, kus kolmandast riigist pärit ühtse loaga töötaja pereliikmetel on vahetult õigus selle direktiivi artiklis 12 ette nähtud võrdsele kohtlemisele. Nimelt antakse see õigus neile isikutele kui töötajatele, kuigi nende vastuvõtvasse liikmesriiki saabumise tingis asjaolu, et nad olid kolmandast riigist pärit töötaja pereliikmed.
45

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et pärast seda, kui on tuvastatud, et tingimused, millega nähakse ette muutuva intressimäära kindlaksmääramise meetod niisuguses laenulepingus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on ebaõiglased, ja kui see leping ei saa pärast ebaõiglaste tingimuste kõrvalejätmist enam kehtida ning kui riigisiseses õiguses puuduvad dispositiivsed õigusnormid, siis peab liikmesriigi kohus riigisisest õigust tervikuna arvestades võtma kõik meetmed, et kaitsta tarbijat selle lepingu tühistamise võimalike eriti kahjulike tagajärgede eest. Sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei takista miski liikmesriigi kohtul teha pooltele ettepanekut pidada läbirääkimisi intressimäära arvutamise meetodi kindlaksmääramise üle, tingimusel et ta määrab kindlaks nende läbirääkimiste raamistiku ja läbirääkimiste eesmärk on luua lepingupoolte õiguste ja kohustuste vahel tegelik tasakaal, võttes eelkõige arvesse direktiivi 93/13 aluseks olevat tarbijakaitse eesmärki.
72

Esitatud kaalutlustega arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/94 artikli 1 lõiget 1 ja artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et hüvitist, mida tööandja peab maksma üleelanud omastele mittevaralise kahju eest, mis on tekkinud töötaja tööõnnetuses hukkumise tagajärjel, saab käsitada selle direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses „töötaja nõudena, mis tekib töölepingust või töösuhtest“, ainult siis, kui see on hõlmatud mõistega „töötasu“, nii nagu viimane on määratletud riigisiseses õiguses; kas see nii on, selle peab välja selgitama liikmesriigi kohus.
60

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 102 tuleb tõlgendada nii, et turgu valitseva seisundi kuritarvitamine selle artikli tähenduses ei ole see, kui kollektiivse esindamise ühing, kellel on teatavas liikmesriigis asjaomase artikli tähenduses tegelik monopol, näeb muusikaürituste korraldajate suhtes muusikateoste üldsusele edastamise õigusega seoses ette sellise tasumudeli, milles: – esiteks arvutatakse autoriõiguse alusel tasumisele kuuluvad tasud tariifi alusel, mida kohaldatakse piletimüügi brutotulu alusel, ilma et sellest tulust saaks maha arvata kõik festivali korraldamisega seotud kulud, millel puudub seos festivalil ette kantud muusikateostega, tingimusel et kõiki konkreetse juhtumi asjakohaseid asjaolusid arvestades ei ole tegelik tasu, mida kollektiivse esindamise ühing selle mudeli alusel tegelikult määrab, ülemäära suur, arvestades eelkõige teoste kasutamise laadi ja ulatust, kasutamise majanduslikku väärtust ja selle esindamisühingu osutatavate teenuste majanduslikku väärtust – mida peab kontrollima liikmesriigi kohus, ja – teiseks kasutatakse selle kindlakstegemiseks, kui suur on ettekantud muusikateoste hulgast see osa, mis kuulub vastava esindamisühingu repertuaari, astmelist kindlasummalist süsteemi, tingimusel et ei ole olemas muud meetodit, mis võimaldaks nende teoste kasutamist täpsemini tuvastada ja arvuliselt kindlaks teha ning mis täidab sama õiguspärast eesmärki, milleks on autorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitse, ilma et see tooks kaasa autoriõigusega kaitstud muusikateoste kasutamise lepingute haldamise ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve kulude ebaproportsionaalse suurenemise; seda tuleb kontrollida liikmesriigi kohtul, lähtudes tema lahendada olevast konkreetsest juhtumist ja võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas esitatud andmete kättesaadavust ja usaldusväärsust ning olemasolevaid tehnoloogilisi vahendeid.
53

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 135 lõike 1 punkte b ja d tuleb tõlgendada nii, et käibemaksuvabastus, mille need sätted näevad ette vastavalt krediidi andmisele ja muude vabalt kaubeldavate maksevahenditega seotud tehingutele, on kohaldatav tehingule, mis seisneb maksukohustuslase jaoks tasu eest teise maksukohustuslase kasutusse selliste rahaliste vahendite andmises, mille ta on saanud faktooringettevõtjalt pärast viimasele teisena nimetatud maksukohustuslase poolt väljastatud veksli üleandmist, kuna esimesena nimetatud maksukohustuslane garanteerib faktooringettevõtjale veksli maksetähtpäevaks tagasimaksmise.
56

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui seda liikmesriiki, mille kodanik on liidu kodanikust väljanõutav isik, kelle suhtes on kolmas riik esitanud teisele liikmesriigile väljaandmistaotluse, on viimati nimetatud liikmesriik sellest taotlusest teavitanud, ei ole kumbki nendest liikmesriikidest kohustatud paluma väljaandmist taotleval kolmandal riigil edastada neile kriminaaltoimiku koopia, et selle isiku kodakondsusjärgne liikmesriik saaks kaaluda võimalust ise selle isiku suhtes kriminaalmenetlus läbi viia. Kui taotluse saanud liikmesriik on nõuetekohaselt teavitanud liikmesriiki, mille kodakondsus väljanõutaval isikul on, väljaandmistaotluse olemasolust, kõigist õiguslikest ja faktilistest asjaoludest, mida taotluse esitanud kolmas riik on taotluses nimetanud, ning mis tahes muutustest isiku olukorras, mis on olulised tema suhtes Euroopa vahistamismääruse võimalikuks tegemiseks, võib juhul, kui viimati nimetatud liikmesriik ei ole vahistamismäärust teinud mõistliku tähtaja jooksul, mille taotluse saanud liikmesriik on talle kõiki üksikjuhtumi asjaolusid arvestades andnud, taotluse saanud liikmesriik selle isiku välja anda, ilma et ta peaks ootama, kuni isiku kodakondsusjärgne liikmesriik ametliku otsusega loobub sellise vahistamismääruse tegemisest, mis puudutab vähemalt samu tegusid kui need, mida on väljaandmistaotluses nimetatud.
48

Samuti ei tähenda asjaolu, et kosmeetikatooteid peab märgistama põhikohtuasjas kõne all olevas müügilepingus nimetatud kolmas isik ehk nende toodete valmistaja, mitte turustaja, et praktikas on märgistamisel võimatu nende toodete kohta nõutavat teavet esitada. Nagu Euroopa Kohus on selles küsimuses täpsustanud, ei ole selliste toodete tootja või turustaja soov hõlbustada nende toodete liikumist liidu piires iseenesest piisav, et õigustada kohustusliku teabe puudulikku esitamist. Kuna mõiste „ei ole võimalik“ viitab üldjuhul faktilisele asjaolule, mida sellele tuginenud isik ei saa mõjutada, siis ei saa seda mõista nii, et see võimaldab kosmeetikatoodete tootjal või turustajal nende liidu või muude keelte arvu tõttu, mida ta otsustab kasutada, tugineda omal äranägemisel väitele, et teabe esitamine ei ole määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõike 2 tähenduses „praktilistel põhjustel […] võimalik“ (vt analoogia alusel 13. septembri 2001. aasta kohtuotsus Schwarzkopf, C‑169/99, EU:C:2001:439, punkt 35).
93

Komisjon leiab, et kolmanda väite esimene, teine ja neljas osa on vastuvõetamatud ja et igal juhul on see väide tervikuna põhjendamatu. Poola valitsus leiab, et väide on tervikuna vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu.
93

Teisena väärib meeldetuletamist, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale, mis käsitleb tõendamiskoormist ELTL artiklil 258 põhinevas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, on komisjon kohustatud tõendama, et väidetav rikkumine on aset leidnud. Just tema peab Euroopa Kohtule esitama vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas rikkumine on toime pandud, ilma et ta võiks tugineda mis tahes oletusele (vt eelkõige 27. aprilli 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, C‑441/02, EU:C:2006:253, punkt 48, ja 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (bakter Xylella fastidiosa), C‑443/18, EU:C:2019:676, punkt 78).
36

Mis puudutab siiski nende tingimuste proportsionaalsust, siis tuleb tõdeda, et kuna nende eesmärk on tagada, nagu nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et advokaadil oleksid piisavad teadmised riigisisesest õigusest, et tagada nii õigusteenuste saajate kaitse kui ka korrakohase õigusemõistmise eesmärgid, siis lähevad tingimused, mille kohaselt peab kandidaat kuuluma Prantsuse avalikku teenistusse ning ta peab Prantsusmaal olema avaliku teenistujana töötanud, kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks. Käesoleval juhul ei saa a priori välistada, et muu kandidaat kui Prantsuse avalikku teenistusse kuuluv teenistuja, eelkõige selline liidu avalik teenistuja nagu A. Onofrei, on praktiseerinud Prantsuse õigust väljaspool Prantsusmaa territooriumi nii, et ta on omandanud piisavad teadmised, ning seda enam siis, kui – nagu nähtub eelotsusetaotlusest – põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid ei nõua väljaõppe- ja diplominõudest vabastamise taotluse läbivaatamisel, et kandidaat peab tundma riigisisese õiguse valdkonda, mis on konkreetselt seotud riigisiseste kohtute korralduse või nendes toimuvate menetlustega.
71

Teiseks ei saa otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 3 esimese lõigu sõnastust tõlgendada nii, et sellega antav kaitse hõlmab üksnes dokumente, mis on seotud konkreetse otsustamisprotsessiga. See säte eeldab üksnes dokumendi kasutamist „osa[na] EKP‑sisestest arutlustest või eelkonsultatsioonidest“. Nagu EKP aga väidab, võivad arutlused ja eelkonsultatsioonid küll puudutada konkreetset menetlust, kuid neil võib olla ka laiem sisu ja need võivad puudutada üldist laadi küsimusi. Kuivõrd selles sättes on viidatud ka dokumentidele, mis on osa EKP seisukohtade vahetusest riiklike asutustega, on sellega hõlmatud EKP asutusesiseste protsessidega seotud dokumendid laias mõttes.
54

Lõpetuseks tuleb märkida, et asjaolu, et toetusõigused või maa tootmisest kõrvale jätmise õigused on jaotatud konkreetse maa kohta, ei tähenda, et selle maa eest on antud toetuse saamise õigus. Määruse nr 1782/2003 artikli 44 lõike 1 ja artikli 54 lõike 1 kohaselt peab toetuse saamise õigust veel ka olema kasutatud, et avaneks õigus saada toetust toetusõigusega või maa tootmisest kõrvale jätmise õigusega ette nähtud summas.
48

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on neutraalse maksustamise põhimõttega, millega liidu seadusandja väljendab käibemaksu valdkonnas võrdse kohtlemise üldpõhimõtet (29. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus NCC Construction Danmark, C‑174/08, EU:C:2009:669, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika), vastuolus eelkõige see, kui sarnaseid ja seega omavahel konkureerivaid kaubatarneid või teenuseid käsitletakse käibemaksuga maksustamisel erinevalt (14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Avon Cosmetics, C‑305/16, EU:C:2017:970, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika). Peale selle nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et seda põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et kahe kaubatarne või teenuse osutamise, mis on tarbija seisukohalt ühesugused või sarnased ja rahuldavad viimase samu vajadusi, erinev kohtlemine käibemaksuga maksustamisel on piisav, et tuvastada selle põhimõtte rikkumine (vt selle kohta 10. novembri 2011. aasta kohtuotsus The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, punkt 36). Tuleb siiski tõdeda, et Saksamaa valitsuse esitatud argument põhineb kahele selgelt erinevale tarbijarühmale tehtud kaubatarnete võrdlusel ning et asjaolu, et neid rühmi võidakse kohelda erinevalt, on üksnes tagajärg, mis tuleneb nendesse rühmadesse kuuluvate isikute valikust, kas omada korterit kaasomandis olevas elamus või mitte.
29

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Saksa tsiviilkohtumenetlusõiguse kohaselt peab kohus oma otsuses tuginema kõigile argumentidele ja asjaoludele, mis on esitatud enne, kui lõpeb viimane kohtuistung suuliste seisukohtade ärakuulamiseks. Kaubamärgiõiguste rikkumise hagi raames esitatud õiguste lõppemise vastuväite kohta on Saksa kaubamärgiõiguses, MarkenG § 25 lõike 2 esimeses lauses sätestatud, et viieaastase kasutustähtaja arvutamisel tuleb lähtuda hagi esitamise kuupäevast. Kui aga viieaastane kasutamata jätmise ajavahemik möödub alles pärast hagi esitamist, tuleb MarkenG § 25 lõike 2 teise lause kohaselt lähtuda kuupäevast, mil lõppes kohtuistung suuliste seisukohtade ärakuulamiseks. Lisaks näeb MarkenG § 55 lõike 3 teine lause ette, et juhul kui varasema kaubamärgi olemasolu tõttu esitatud kaubamärgi kehtetuks tunnistamise hagi suhtes on kostja on esitanud vastuväite, siis peab kaubamärgi omanik tõendama, et kaubamärki on kasutatud viimase viie aasta jooksul enne kuupäeva, mil lõppes kohtuistung suuliste seisukohtade ärakuulamiseks.
89

Kõiki eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb viiendale küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 146 lõike 1 punkti b ja artiklit 147 ning neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi tava, mille kohaselt maksuhaldur keeldub automaatselt andmast maksukohustuslasele mõnes neist sätetest ette nähtud käibemaksuvabastust, kui ta tuvastab, et see maksukohustuslane on pahauskselt väljastanud vormi, mille alusel omandaja kasutas selles artiklis 147 ette nähtud maksuvabastust, samas kui on kindlaks tehtud, et asjaomased kaubad on väljunud liidu territooriumilt. Sellistel asjaoludel tuleb keelduda selle artikli 146 lõike 1 punktis b ette nähtud käibemaksuvabastuse andmisest, kui vorminõude rikkumise tagajärg on, et on takistatud kindla tõendi esitamine selle kohta, et on täidetud selle vabastuse andmise tingimused, või kui on tõendatud, et nimetatud maksukohustuslane teadis või oleks pidanud teadma, et asjaomane tehing oli seotud pettusega, mis seadis ohtu ühise käibemaksusüsteemi toimimise.
5

Direktiivi artikli 7 lõigetes 1 ja 3 on ette nähtud: „1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) — nad on kantud mõne sellise era- või avalik-õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning — neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. […] 3. Lõike 1 punkti a kohaldamisel säilitab liidu kodanik, kes ei ole enam töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja, töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja staatuse, kui ta: a) ei saa haiguse või õnnetuse tagajärjel ajutiselt töötada; b) on võetud nõuetekohaselt arvele töötuna endast sõltumatutel põhjustel pärast seda, kui ta on töötanud üle ühe aasta, ja on registreeritud asjaomases tööhõiveametis tööotsijaks; c) on võetud nõuetekohaselt arvele töötuna endast sõltumatutel põhjustel pärast seda, kui ta on lõpetanud alla aastase tähtajalise töölepingu või jäänud töötuks endast sõltumatutel põhjustel esimese kaheteistkümne kuu jooksul, ja on tööotsijana registreeritud asjaomases tööhõiveametis. Sellisel juhul säilitatakse töötaja staatus vähemalt kuueks kuuks; d) osaleb tööalasel koolitusel. Kui töötaja ei ole töötu endast sõltumatutel põhjustel, nõuab tema töötaja staatuse säilitamine, et koolitus oleks seotud eelmise tööga.“
53

Nimelt on Euroopa Kohtu tugevalt kinnistunud praktikas leitud, et kui maksuhalduril on olemas vajalikud andmed selleks, et tuvastada, kas maksukohustuslane on kohustatud käibemaksu tasuma, ei või ta kehtestada lisatingimusi, mis võivad muuta käibemaksu mahaarvamise või tagasisaamise õiguse kasutamise olematuks (18. novembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (käibemaksu tagastamine – arved), C‑371/19, ei avaldata, EU:C:2020:936, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
10

Komisjoni 7. novembri 2013. aasta rakendusmääruses (EL) nr 1128/2013, millega kiidetakse heaks oluline muudatus kaitstud päritolunimetuste ja kaitstud geograafiliste tähiste registrisse kantud nimetuse spetsifikaadis [Morbier (KPN)] (ELT 2013, L 302, lk 7), esitatud spetsifikaadis sisalduv toote kirjeldus on järgmine: „„Morbier“ on lehma toorpiimast valmistatud, pressitud, kuumtöötlemata juust; toode on lameda silinderja ketta kujuline, selle läbimõõt on 30–40 cm ja kõrgus 5–8 cm, juustu kaal jääb vahemikku 5‑8 kg ning ketas on tasaste külgede ja kergelt kumera põhjaga. Juustumassi keskel asub kogu ketast läbiv pidev must horisontaaljoon. Juustu koorik on naturaalne, soolveega hõõrutud, ühtlase välimusega, õrna mikroobikihiga kaetud ja vormi sisepinna jälgedega. Koorik on beežist kuni oranži värvusega, milles on oranžikas-, punakas- ja roosakaspruunid nüansid. Sisu on elevandiluuvalge kuni helekollase värvusega ja selles on tihedalt väikesi ebaühtlasi sõstramarja suuruseid augukesi või väikesi lamedaid mullikesi. Juust on katsudes pehme, kreemjas ja sulav, ei ole suus kleepuv ning juustu tekstuur on sile ja peen. Kindlapiirilises maitses esineb piima-, karamelli-, vanilli- ja puuviljanüansse. Juustu laagerdumisel lisanduvad lõhnabuketti röstimise, vürtsi ja taimsed nüansid. Maitsed on tasakaalus. Pärast täielikku kuivatamist sisaldab juust 100 grammi kohta vähemalt 45 grammi rasva. Rasvavaba juustu niiskussisaldus jääb vahemikku 58–67%. Juustu lastakse ilma tsüklit katkestamata laagerduda vähemalt 45 päeva, arvestatuna tootmise kuupäevast.“
7

Komisjoni 8. juuni 2015. aasta teatises „Vastavuse kontrolli ning raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluste raames kohaldatavate finantskorrektsioonide arvutamise suunised“ (C(2015) 3675 final, edaspidi „2015. aasta suunised“) sisaldab 3. peatükki „Kindla määraga finantskorrektsioonid seoses puudustega haldus- ja kontrollisüsteemides kulude seaduslikkuse ja korrektsuse osas“. Selles peatükis asuvad 2015. aasta suuniste punktid 3.1.–3.5. Nende suuniste punktis 3.2. „Kindla määraga korrektsioonide tase“ on märgitud: „[…] Määruse [nr 907/2014] artikli 12 lõikes 7 on sätestatud, et komisjoni talitused „võtavad eelkõige arvesse järgmisi asjaolusid, mis tõendavad, et tegemist on rängemate puudustega, millega kaasneb suurem oht liidu eelarvele“, ja see õigustab kõrgemat kindlat määra, järgmistel juhtudel: […] 5. „Kui liikmesriigis kohaldatav kontrollisüsteem ei toimi või selles on suuri puudusi ning on tõendeid ulatusliku eeskirjade eiramise ja hooletuse kohta eiramise ja pettuste vastu võitlemisel“, on 25% suurune korrektsioon õigustatud, kuna võib põhjendatult eeldada, et võimalus karistamatult esitada õigusvastaseid taotlusi tekitab liidu eelarvele erakordselt suurt rahalist kahju. Korrektsioonimäära võib määrata kindlaks ka kõrgemal tasemel, kui see on asjakohane. See võib juhtuda siis, kui ohustatud andmekogum on liikmesriigi esitatud teabe tõttu (väga) piiratud. Samuti võib kogu kulu tagasi lükata, kui puudused on nii tõsised, et nende tulemusena ei järgita liidu õigusnorme üldse, muutes kõik maksed ebaseaduslikeks. […]“.