Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, Bouillez jt vs. nõukogu, F‑53/08, EU:F:2010:37 , punkt 50, ja AC vs. nõukogu, F‑9/10, EU:F:2011:160 , punkt 25.

Personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 kohaselt võtab ametisse nimetav asutus ametnike tegevusüksuse järgmisele kõrgemale palgaastmele edutamiseks teenete võrdlemisel arvesse eelkõige aruandeid ametnike kohta, nende kohustuste täitmisel muude keelte kui selle keele kasutamist, mille põhjaliku valdamise kohta nad on esitanud tõendid, ja vajaduse korral edutatavate ametnike poolt võetava vastutuse määra. Need on kolm peamist faktilist asjaolu, mida peab kindlasti teenete võrdleval hindamisel arvesse võtma. Täiendava võimalusena saab ametisse nimetav asutus juhul, kui edutatavate ametnike teened on kolme personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 sõnaselgelt osutatud asjaolu alusel võrdsed, võtta arvesse teisi asjaolusid, nagu kandidaatide vanus ja teenistusstaaž vastaval palgaastmel või teenistusüksuses.

Edutamise kandidaatideks olevate ametnike teenete võrdleval hindamisel on ametisse nimetaval asutusel ulatuslik kaalutlusõigus ning selles osas peab liidu kohtu kontroll piirduma küsimusega, kas administratsioon on jäänud menetluse ja väidete osas oma kaalutlusõiguse piiridesse ega ole ilmselgelt neid piire ületanud ega kasutanud oma kaalutlusõigust selgelt vääralt. Seega ei saa Avaliku Teenistuse Kohus ametisse nimetava asutuse asemel hinnata kandidaatide kvalifikatsiooni ja teeneid. Samuti ei ole liidu kohtu ülesanne kontrollida ametniku kutseoskustele administratsiooni antud hinnangu põhjendatust, kui see sisaldab kompleksseid hinnanguid, mida nende olemuse tõttu ei saa objektiivselt kontrollida. Liidu kohus ei saa seega üksikasjalikult uuesti läbi vaadata edutatavate kandidaatide kõiki toimikuid selleks, et tagada, et ta on ametisse nimetava asutuse järeldusega nõus, kuna seda tehes väljuks ta õiguspärasuse kontrolli raamest, asendades ametisse nimetava asutuse hinnangu edutatavate kandidaatide teenetele enda hinnanguga.

Administratsiooni selline kaalutlusõigus on siiski piiratud vajadusega viia teenete võrdlev hindamine läbi hoolikalt ja erapooletult teenistuse huvides ja kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega. Kuigi ametisse nimetaval asutusel on personalieeskirjadest tulenev pädevus viia võrdlev hindamine läbi tema arvates kõige sobivamat menetlust või meetodit kasutades, tuleb praktikas see hindamine läbi viia võrdsel alusel ning võrreldavatest infoallikatest ja andmetest lähtudes.

Kui liidu kohus teostab kontrolli administratsiooni valikute üle edutamise valdkonnas, on viga ilmne juhul, kui see on kergesti äratuntav ja selle saab hõlpsalt tuvastada, võttes arvesse seadusandja poolt edutamisotsustele kehtestatud tingimusi ja kooskõlas personalieeskirjade artikli 45 lõikega 1. Järelikult, selleks et tuvastada, kas administratsioon on teinud asjaolude hindamisel ilmse vea, mis võib õigustada otsuse tühistamist, peavad tõendid, mille esitamise kohustus on hagejal, olema piisavad, et administratsiooni hinnangud muutuksid ebausutavaks. Teisisõnu, ilmset hindamisviga puudutav väide tuleb tagasi lükata, kui vaatamata hageja esitatud tõenditele võib küsimuse alla seatud hinnangut pidada tõeseks või kehtivaks.

(vt punktid 29–31)

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, Casini vs. komisjon, EU:T:2005:324, punktid 52 ja 53.

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, Canga Fano vs. nõukogu, T‑281/11 P, EU:T:2013:252, punktid 35, 41 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika, ja Stols vs. nõukogu, T‑95/12 P, EU:T:2014:3, punkt 31.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, AC vs. nõukogu, EU:F:2011:160, punktid 22 ja 24; Buxton vs parlament, F‑50/11, EU:F:2012:51, punkt 38, ja kohtumäärus Debaty vs nõukogu, F‑47/13, EU:F:2013:215, punkt 33.