ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Keskpanga 22. mail 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 13. märtsi 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-730/16: Espírito Santo Financial Group versus EKP

(kohtuasi C-396/19 P)

(2019/C 319/26)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Keskpank (esindajad: F. Malfrère, M. Ioannidis, Rechtsanwalt H.-G. Kamann)

Teine menetlusosaline: Insolvent Estate of Espírito Santo Financial Group SA

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 13. märtsi 2019. aasta otsuse resolutsiooni punkt 1 kohtuasjas T-730/16: Insolvent Estate of Espírito Santo Financial Group SA vs. Euroopa Keskpank;

— jätta hagi samuti rahuldamata osas, mis puudutab EKP keeldumist avaldada laenusumma, mis on esitatud selle protokolli väljavõttes, milles kajastub EKP nõukogu 28. juuli 2014. aasta otsus;

— teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtusse otsuse tegemiseks;

— mõista esimese kohtuastme hagejalt ja vastustajalt välja kaks kolmandikku (2/3) kohtukuludest ning EKP-lt välja üks kolmandik (1/3) kohtukuludest.

Väited ja peamised argumendid

Esimene ja ainus väide: rikutud on Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja (edaspidi „põhikiri“) artiklit 10.4 ja otsuse 2004/258 (1) artikli 4 lõike 1 punkti a.

EKP väidab, et Üldkohus on valesti tõlgendanud ja kohaldanud põhikirja artiklit 10.4 ja otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a, märkides apellatsioonkaebuse esemeks olevas kohtuotsuses, eelkõige punktides 39, 53–63 ning 111 ja 138, et nõukogu peab oma diskretsiooni oma protokollide avaldamisega seoses teostama otsuses 2004/258 kehtestatud tingimustel (punkt 60), mis konkreetsel juhul tähendab, et EKP on kohustatud esitama põhjendused, milles selgitatakse, kuidas selle teabega tutvumine, mis sisaldub nõukogu koosolekute protokollides, mis kajastavad viimase otsuseid, konkreetselt ja tegelikult kahjustavad avalikku huvi, arvestades otsuseid tegevate EKP organite arutelu konfidentsiaalsust (punkt 61).

Põhikirja artiklis 10.4 on sätestatud üldpõhimõte, et teave, mis sisaldub nõukogu aruteludes, tuleb hoida konfidentsiaalsena, selleks et kaitsta EKP sõltumatust ja tõhusust. See esmase õiguse reegel, mida ei saa tuletada teisesest õigusest, kehtib ka nõukogu otsuseid kajastavate protokollide osade kohta. Seda kinnitatakse otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a esimeses taandes, mida seetõttu tuleb alati tõlgendada koos põhikirja artikliga 10.4. Nõukogu arutelude, sealhulgas otsuste konfidentsiaalsuse üldpõhimõttest, nagu on sätestatud põhikirja artiklis 10.4, tuleneb, et EKP ei pea oma otsust teha oma arutelude tulemus avalikuks allutama samadele sisulistele ja menetluslikele nõuetele, nagu on sätestatud otsuses 2004/258. Eelkõige ei pea EKP oma otsuse põhjendamisel selgitama, miks nõukogu selliste protokollide avalikustamine konkreetselt ja tegelikult kahjustab avalikku huvi osas, mis puudutab nõukogu arutelude konfidentsiaalsust.

(1) Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2004. aasta otsus 2004/258 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele (ELT 2004, L 80, lk 42).
2.

Kas [eelotsusetaotluse esitanud] kohtu tõlgendus on õige, kui ta mõistab, et see, kuidas on tervishoiuministri 8. mai 2017. aasta määruses 406/2017 [tervishoiutöötajate] põhimääruse artikli 9 lõike 3 kohaldamist kirjeldatud ja rakendatud, ei ole kooskõlas [raamkokkuleppe] klausliga 5, selle üldkaalutlustega 6 ja 8 ega Euroopa Kohtu (kümnes koda) 14. septembri 2016. aasta kohtuotsuses ECL1:EU:C:2016:679 esile toodud parameetritega, kuna see määrus võimaldab seda, et pärast ajutiste töölepingute kuritarvitamist alaliste vajaduste katmiseks ja kui on tunnistatud, et tegu on struktuurilise veaga, ei karistata selle kuritarvitamise eest kunagi, rikkudes seega direktiivi eesmärke, ja koosseisulistele ajutistele teenistujatele ebasoodne olukord kestab edasi?
1.

1. Kas mõiste „õigusasutus“ raamotsuse (1) artikli 6 lõike 2 tähenduses on liidu õiguse autonoomne mõiste? 2. Kui küsimusele 1.1 vastatakse jaatavalt: Milliste kriteeriumide alusel saab tuvastada, kas vahistamismäärust täitva liikmesriigi asutus on selline õigusasutus ja selle asutuse täidetud Euroopa vahistamismäärus on järelikult kohtuotsus? 3. Kui küsimusele 1.1 vastatakse jaatavalt: Kas Madalmaade Openbaar Ministerie (prokuratuur), täpsemalt Officier van Justitie (prokurör) on hõlmatud mõistega „õigusasutus“ raamotsuse artikli 6 lõike 2 tähenduses ja kas selle asutuse täidetud Euroopa vahistamismäärus on järelikult kohtuotsus? 4. Kui küsimusele 1.3 vastatakse jaatavalt: Kas on lubatav, et õigusasutus, täpsemalt Overleveringskamer te Amsterdam (Amsterdami üleandmiskoda, Madalmaad) algset üleandmist kooskõlas raamotsuse artikliga 15 kontrollib, kusjuures säilitatakse asjaomase isiku õigus olla ära kuulatud ja pöörduda kohtute poole, samal ajal kui täiendav üleandmine on vastavalt raamotsuse artiklile 27 teise asutuse, nimelt prokuröri pädevuses, kusjuures asjaomase isiku õigust olla ära kuulatud ja pöörduda kohtute poole ei tagata, mistõttu tekib raamotsuses ilma igasuguse mõjuva põhjuseta ilmselge ebakõla? 5. Kui küsimustele 1.3 ja 1.4 vastatakse jaatavalt: Kas raamotsuse artikleid 14, 19 ja 27 tuleb tõlgendada nii, et prokuratuur, kes tegutseb vahistamismäärust täitva õigusasutusena, peab eelkõige tagama asjaomase isiku õiguse olla ära kuulatud ja pöörduda kohtute poole, enne kui ta saab anda nõusoleku seoses isiku vastutusele võtmise, isikule karistuse määramise või isiku vahistamisega, pidades silmas vabadusekaotuse või muu vabadust piirava julgeolekumeetme määramist süüteo eest, mis on toime pandud enne isiku Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille kohta käib üleandmistaotlus?
1.

Kas liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad direktiivi 2002/20/EÜ (1) kohaselt loa saanud isikute katta riigi reguleeriva asutuse kogukulud, mis tulenevad kõigi tema ülesannete korraldusest ja täitmisest, sealhulgas reguleerimise, järelevalve, vaidluste lahendamise ja sanktsioonide määramise ülesannetest, mis on riigi reguleerivale asutusele usaldatud elektroonilist sidet puudutava Euroopa raamistikuga (mis on sätestatud direktiivides 2002/19/EÜ (2), 2002/20/EÜ, 2002/21/EÜ (3) ja 2002/22/EÜ (4)), on direktiivi 2002/20/EÜ artikliga 12 vastuolus; või kas selle direktiivi artikli 12 lõike 1 punktis a nimetatud tegevused piirduvad riigi reguleeriva asutuse eelreguleerimistegevusega?
2)

Vaidlustatud kohtuotsuses on kohaldatud valesti ja rikutud VKEde soovitust (4) ning rikutud õiguse üldpõhimõtteid õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse kohta (ja seega rikutud õigusnormi), leides et VKEde soovituse eesmärgi ja mõtte alusel on õiguspäraselt lubatud keelduda apellandile VKE staatust andmast, vaatamata asjaolule, et apellant vastab formaalselt VKEde soovituse kriteeriumidele (mida vaidlustatud kohtuotsus ümber ei lükka).
5.

Kas mõistet „paljunemispaik“ elupaikade direktiivi artikli 12 lõike 2 punktis d tuleb tõlgendada nii, et selle all mõeldakse esiteks vaid täpselt piiritletud kohta, kus korrapäraselt toimuvad paaritumistoimingud selle sõna kitsamas tähenduses või paljunemisega vahetult seotud väikse ulatusega territooriumil toimuvad tegevused (näiteks kudemine), või hõlmab „paljunemispaik“ lisaks kõiki täpselt piiritletavaid paiku, mis on poegade arenguks tingimata vajalikud, näiteks munemispaigad või vastse- või röövikustaadiumis vajalikud taimeosad? Kui vastus sellele küsimusele on eitav: Mida hõlmab mõiste „paljunemispaik“ elupaikade direktiivi artikli 12 lõike 2 punkti d tähenduses ja kuidas tuleb „paljunemispaika“ teistest paikadest territoriaalselt piiritleda?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 9. juulil 2019 — Entoma SAS versus Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

(kohtuasi C-526/19)

(2019/C 328/26)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Entoma SAS

Vastustajad: Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

Eelotsuse küsimus

Kas 27. jaanuari 1997. aasta määruse (1) artikli 1 lõike 2 punkti e tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse kuulub tervetest loomadest koosnev toit, mis on mõeldud terviktoiduna tarbimiseks, või on see kohaldatav ainult toidu koostisosade suhtes, mis on saadud putukatest?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 1997. aasta määrus (EÜ) nr 258/97 uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade kohta (EÜT 1997, L 43, lk 1; ELT eriväljaanne 13/18, lk 244).
C 328/34

ET

John Dalli 16. augustil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 6. juuni 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-399/17: Dalli versus komisjon

(kohtuasi C-615/19 P)

(2019/C 328/37)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: John Dalli (esindajad: avocate L. Levi, avocat S. Rodrigues)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus ja tunnistada apellandi nõuded kohtuasjas T-399/17 vastuvõetavaks ja põhjendatuks ning sellest tulenevalt — hüvitada kahju ja eelkõige mittevaraline kahju, mis esialgse hinnangu kohaselt on 1 000 000 eurot; — mõista kõik kohtukulud välja kostjalt.

— mõista nii apellatsioonimenetluse kui ka esimese kohtuastme menetlusega seotud kohtukulud täielikult välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma esimeses väites toob apellant välja mitmed õigusnormide rikkumised, nimelt põhjendamiskohustuse rikkumine ja kohtutoimiku moonutamine, kuna lükati tagasi esimene väide, mis on seotud uurimise algatamise otsuse õigusvastasusega.

Teiseks väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta jättis rahuldamata teise nõude, mis puudutab rikkumise olemuse kirjeldamise vigu ja juurdluse õigusvastast pikendamist.

Kolmandaks väidab apellant, et Üldkohtu otsuses on tõendeid moonutatud ja rikutud kaitseõigusi, kuna lükati tagasi kolmas väide, mis puudutab tõendite kogumise põhimõtete rikkumist ning tõendite moonutamist ja võltsimist.

Neljandaks väidab apellant, et on moonutatud faktide ja tõendite selget mõtet ja rikutud õigusnorme, kuna Üldkohus lükkas tagasi neljanda väite, mis puudutab kaitseõiguste, komisjoni otsuse 1999/396 (1) artikli 4 ja OLAFi suuniste artikli 18 rikkumist.

Viiendaks väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei täitnud põhjendamiskohustust ja moonutas tõendeid, lükates tagasi viienda väite, mis puudutab määruse (EÜ) nr 1073/1999 (2) artikli 11 lõike 7 ja järelevalvekomitee töökorra artikli 13 lõike 5 rikkumist.

Kuuendaks väidab apellant, et Üldkohtu otsuses on rikutud mitmeid õigusnorme ja moonutatud tõendeid, kuna lükati tagasi kuues väide, mis puudutab süütuse presumptsiooni, määruse nr 1073/1999 artikli 8, ELTL artikli 339 ja isikuandmete kaitse rikkumist.

Seitsmendaks ja viimaseks väidab apellant, et on moonutatud hagiavalduse ja tõendite selget mõtet ning rikutud õigusnormi, kuna Üldkohus järeldas, et apellant ei olnud tõendanud mittevaralise kahju tekkimist.

(1) Komisjoni 2. juuni 1999. aasta otsus 1999/396/EÜ (ESTÜ, Euratom) pettuste, korruptsiooni ja muu ühenduste huve kahjustava ebaseadusliku tegevuse tõkestamisega seotud sisejuurdluse tingimuste kohta (EÜT 1999, L 149, lk 57; ELT eriväljaanne 01/03, lk 118).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1073/1999 Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta (EÜT 1999, L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 91).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 22. juulil 2019 — Ettevõte ECO TLC versus Ministre de la transition écologique et solidaire

(kohtuasi C-556/19)

(2019/C 328/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Ettevõte ECO TLC

Vastustaja: Ministre de la transition écologique et Solitaire

Teine pool: Fédération des entreprises du recyclage

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 107 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli tähenduses riigiabiks tuleb lugeda niisugust korda, nagu on kirjeldatud punktides 9–11, millega eraõiguslik mittetulunduslik keskkonnaorganisatsioon, kellel on avalik-õiguslike ametiasutuste väljastatud luba, nõuab konkreetse toodete kategooria turuleviijatelt, kes on temaga sõlminud vastava lepingu, sisse osamakseid teenuse eest, mis seisneb selles, et nende asemel tagatakse nendest toodetest tekkivate jäätmete käitlemine, ja maksab nende jäätmete sortimise ja taaskasutusega tegelevatele ettevõtjatele toetusi, mille summa on kindlaks määratud tegevusloas, arvestades keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid eesmärke?
a)

Kas direktiivi (EL) 2017/1132 artikliga 30 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et teises liikmesriigis asuva osaühingu filiaali äriregistrisse kandmise avalduses peab äriühingu juhataja kinnitama, et ei esine asjaolusid, mis liikmesriigi õiguse kohaselt välistavad juhatuse liikmeks oleku, see tähendab, et tal ei ole kohtu või ametiasutuse otsusega keelatud töötada või tegutseda ettevõtjana tegevusalal, mis kattub osaliselt või täielikult äriühingu tegevusalaga, ja et tema suhtes ei ole kohaldatud asjaomast keeldu jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse alusel teatavate süütegude eest ning et notar, samaväärse õigusnõustamisega tegelev isik või konsulaarametnik on teda sellega seoses teavitanud piiramatust teabe andmise kohustusest kohtu ees?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Hispaania) 12. juunil 2019 — WT versus Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

(kohtuasi C-448/19)

(2019/C 328/13)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja ja apellant: WT

Vastustaja ja vastustaja apellatsioonimenetluses: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

Eelotsuse küsimus

Euroopa Liidu Kohtult küsitakse, kas nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (1) artikliga 12 ning muu hulgas Euroopa Liidu Kohtu 7. detsembri 2017. aasta kohtuotsusega (kohtuasi C-636/16) ja 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsusega (kohtuasi C-371/08) on kooskõlas niisugune tõlgendus, mis sisaldub Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) 19. veebruari 2019. aasta kohtuotsustes nr 191/2019 kassatsioonikaebuses 5607/2017 (ES:TS:2019:580) ja 27. veebruari 2019. aasta kohtuotsuses nr 257/2019 kassatsioonkaebuses 5809/2017 (ES:TS:2019:663), mille kohaselt on direktiivi 2001/40/EÜ (2) tõlgendamise kaudu võimalik jõuda kinnituseni, et iga kolmanda riigi kodanik, kellel on pikaajaline elamisluba ja kes on toime pannud kuriteo, mis on karistatav vähemalt üheaastase karistusega, võib ja tuleb „automaatselt“ välja saata, s.t [ilma] vajaduseta hinnata tema isiklikke, perekondlikke, sotsiaalseid või tööhõivealaseid asjaolusid.

(1) ELT 2004, L 16, lk 44; ELT eriväljaanne 19/06, lk 272.

(2) Nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiiv 2001/40/EÜ kolmandate riikide kodanike väljasaatmise otsuste vastastikuse tunnustamise kohta (EÜT 2001, L 149, lk 34; ELT eriväljaanne 19/04, lk 107).
C 328/4

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 28. mail 2019 — Commerciale Gicap SpA versus Agenzia delle Entrate

(kohtuasi C-417/19)

(2019/C 328/05)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Commerciale Gicap SpA

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Agenzia delle Entrate

Eelotsuse küsimus

Kas 27. detsembri 2006. aasta seaduse nr 296 ainsa artikli lõige 1223 (praegune 4. veebruari 2005. aasta seaduse nr 11 artikli 16 bis lõige 11) ja ministrite nõukogu esimehe 23. mai 2007. aasta dekreet on ühenduse õiguskorraga kooskõlas, pidades silmas ELTL artikli 108 [lõiget] 3 nii, nagu seda on tõlgendatud nn Deggendorfi kohtulahendis, Euroopa Komisjoni otsust C (2008)380 ja ühenduse proportsionaalsuse põhimõtet?
a)

Kas artiklit 19 saab kohaldada, kui reis on tegelikkuses juba tühistatud vähemalt seitse nädalat enne kavandatud väljumist? Kui artiklit 19 kohaldatakse, kas seda tehakse siis, kui on kohaldatud artiklit 18 ja reisija marsruuti on muudetud lisakuludeta ja/või reisijale on makstud hüvitist ja/või ta on valinud hilisema laevasõidu?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 30. juulil 2019 — X versus Kuoni Travel Ltd

(kohtuasi C-578/19)

(2019/C 328/35)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: X

Vastustaja: Kuoni Travel Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kui kohustused, mis tulenevad korraldaja või vahendaja poolt tarbijaga sõlmitud lepingust puhkusepaketi kohta, mille suhtes kohaldatakse nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivi 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta (1), ei ole täidetud või on mittenõuetekohaselt täidetud ning kui selline täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud selle lepinguga seotud teenuseid osutava hotelliettevõtte töötaja tegevusest: a) kas artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas sätestatud vastutuse välistamise alust on võimalik kohaldada; ning kui jah, siis b) milliste kriteeriumide alusel peab riigisisene kohus hindama, kas selle aluse kohaldamine on võimalik?

2. Kui korraldaja või vahendaja sõlmib tarbijaga lepingu puhkusepaketi kohta, mille suhtes kohaldatakse nõukogu direktiivi 90/314/EMÜ, ja kui hotelliettevõte osutab selle lepinguga seotud teenuseid, kas siis selle hotelliettevõtte töötajat tuleb pidada „teenuste osutajaks“ direktiivi artikli 5 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud vastutuse välistamise aluse tähenduses?

(1) EÜT 1990, L 158, lk 59; ELT eriväljaanne 13/10, lk 132.
1.

a) Kas kolmanda riigi kodaniku suhtes „muudel kui rändega seotud“ põhjustel kehtestatud sisenemiskeeld kuulub igal juhul Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (1) kohaldamisalasse, kui liikmesriik ei ole kasutanud selle direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis b sätestatud võimalust? b) Juhul, kui vastus küsimusele 1.a on eitav: kas niisugune sisenemiskeeld ei ole direktiiviga 2008/115 hõlmatud ka siis, kui hoolimata tema suhtes tehtud väljasaatmiskorraldusest, millega sisenemiskeeld on seotud, viibib kolmanda riigi kodanik juba ebaseaduslikult liikmesriigi territooriumil ning kuulub seega põhimõtteliselt direktiivi kohaldamisalasse? c) Kas „muudel kui rändega seotud“ põhjustel kehtestatud sisenemiskeeldude hulka kuulub sisenemiskeeld, mis on seotud avaliku korra ja julgeoleku huvides (käesolevas asjas üksnes üldpreventiivsetel põhjustel terrorismivastase võitluse eesmärgil) tehtud väljasaatmisotsusega?
2.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 17 ja 47, Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 325 ning nõukogu 21. juuni 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1260/99 (2) artikli 38 lõike 1 punktiga h koostoimes komisjoni 11. juuli 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 1681/94 (3) on kooskõlas õigusnormid ja otsuste tegemise praktika (4), mille puhul ei saa riik nõuda kriminaalmenetluses sellise kahju hüvitamist, mille põhjustas talle kahtlustatava isiku pettus, mille tulemuseks on vahendite alusetu omastamine Euroopa Liidu eelarvest, ega saa riik kriminaalmenetluse seadustiku § 256 lõike 3 järgi vaidlustada kohtumäärust, millega kohus otsustab mitte lubada tal ega teda esindaval ametiasutusel kui kannatanul nõuda põhikohtuistungil kahju hüvitamist, ega ole tema käsutuses ka muud liiki menetlust, milles ta saaks kasutada oma õigust kahtlustatava suhtes, – mille tagajärg on see, et tema õigust nõuda kahju hüvitamist ei saa tagada ka süüdistatava vara ja varaliste õiguste arvelt kriminaalmenetluse seadustiku § 50 alusel, nii et see õigus muutub sisuliselt mittehagetavaks?
C 348/2

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Baden-Württemberg (Saksamaa) 13. juunil 2019 – WEG Tevesstraße versus Finanzamt Villingen-Schwenningen

(kohtuasi C-449/19)

(2019/C 348/02)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Baden-Württemberg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: WEG Tevesstraße

Vastustaja: Finanzamt Villingen-Schwenningen

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, (1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on korteriomanike ühisuste poolt korteriomanikele soojuse tarnimine käibemaksust vabastatud?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
1.

Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja artikli 6 lõiget 3 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja ELTL artikli 267 kolmanda lõiguga tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kõrgeima astme kohus võib teenistussuhte puudumise tuvastamise menetluses otsustada, et kohtunik ei ole see isik, kellele on üle antud akt selles kohtus kohtuniku ametisse nimetamise kohta, mis on välja antud sätete alusel, mis rikuvad tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, või viisil, mis on selle põhimõttega vastuolus, kui kohtul on tahtlikult takistatud neid küsimusi enne akti üleandmist analüüsida?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Poznaniu (Poola) 26. juunil 2019 – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie versus RN

(kohtuasi C-495/19)

(2019/C 337/06)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Poznaniu

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie

Kostja: RN

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus menetlusnormid, mille alusel võib kohus teha tagaseljaotsuse, tuginedes üksnes hageja hagiavalduses esitatud väidetele, mille kohus on kohustatud tunnistama tõeseks olukorras, kus kostja (tarbija), keda on nõuetekohaselt teavitatud kohtuliku arutamise tähtajast, ei ilmu kutse peale kohale ning loobub kaitsest?

(1) EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/12, lk 288
C 337/8

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel (Luksemburg) 25. juulil 2019 – Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg versus JR

(kohtuasi C-566/19)

(2019/C 337/09)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg

Vastustaja: JR

Eelotsuse küsimus

Kas Prantsuse prokuratuuri, kes tegutseb eeluurimiskohtu või asjas otsust tegeva kohtu juures ja kelle pädevuses on Prantsusmaal vastavalt selle riigi õigusnormidele Euroopa vahistamismääruse tegemine, võib pidada vahistamismääruse teinud õigusasutuseks nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse nr 2002/584/JSK (1) artikli 6 lõike 1 autonoomses tähenduses, juhul kui see prokuratuur, kes peab kontrollima Euroopa vahistamismääruse tegemiseks vajalike tingimuste täitmist ning hindama selle proportsionaalsust kriminaaltoimiku asjaolusid arvestades, on samal ajal asutus, kes juhib samas asjas kriminaalmenetlust?

(1) Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34).