ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta – Ainupädevus – Kinnisvaraga seotud in rem õigusi puudutavad vaidlused – Mõiste

(27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsioon, artikli 16 punkti 1 alapunkt a)

Summary

27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on viimati muudetud 1996. aasta konventsiooniga, artikli 16 punkti 1 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaldamisala ei hõlma hagi, mille eesmärk on takistada kahjulike mõjutuste levimist, mis kahjustavad või võivad kahjustada hagi esitaja omandis olevaid kinnisasju ja mis on tingitud vara asukoha suhtes naaberriigi territooriumil asuvast tuumajõujaamast pärinevast ioniseerivast kiirgusest. Selle osalisriigi, kus kinnisasi asub, kohtute ainupädevus ei hõlma kõiki kinnisvaraga seotud in rem õigusi puudutavaid hagisid, vaid nende hulgast ainult selliseid, mis kuuluvad kõnealuse konventsiooni kohaldamisalasse ja millega taotletakse kinnisasja ulatuse, koosseisu, omandi, valduse või kinnisasja koormavate muude asjaõiguste kindlaksmääramist ja nende õiguste omanike seisundist tulenevate õiguste kaitse tagamist. Seevastu juhul, kui kahjulike mõjutuste levimise lõpetamist taotleva, antud juhul ennetavat laadi hagi alus seisneb kinnisvaraga seotud in rem õiguse kahjustamises, ei ole tegemist kinnisasja koormava asjaõiguse vaidlustamisega, kuna selle õiguse asjaõiguslik ja kinnisvaraga seotud olemus on antud kontekstis vaid kõrvalise tähtsusega. Seega ei avalda käsitletava õiguse asjaõiguslik ja kinnisvaraga seotud olemus otsustavat mõju põhikohtuasja vaidluse lahendamisele, kuna see vaidlus tõusetuks põhimõtteliselt samasugusel kujul kui õigus, mille kaitset kirjeldatud kahjulike mõjutuste levimise eest taotletakse, oleks teistsuguse olemusega, nagu näiteks õigus kehalisele puutumatusele või vallasasjaga seotud õigus.

Seega ei kohaldata niisuguse hagi puhul artikli 16 punkti 1 alapunkti a aluseks võetud hea õigusemõistmise kaalutlusi ja kui see hagi jääb välja nimetatud sätte kohaldamisalast, ei ole see järelikult nende kaalutlustega vastuolus.

(vt punktid 27, 30, 31, 34, 35 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Kapitali suurendamise kaudne maksustamine – Kapitaliühingute maksustamine kapitalimaksuga

(Nõukogu direktiiv 69/335, artikli 7 lõike 1 punkt b ja punkti b alapunkt a)

Summary

Direktiivi 69/355 kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta, mida on muudetud direktiividega 73/79 ja 85/303, artikli 7 lõike 1 punkti b ja punkti b alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et kui esimene kapitaliühing annab teise kapitaliühingu osade omandamisest alates viie aasta jooksul kapitalimaksust vabastatud ühinemise raames nende osade valduse aktsiate vastu üle, kuna teine äriühing ise ühines kolmanda kapitaliühinguga ja loeti seetõttu lõppenuks, ning esimene äriühing sai vastutasuks kolmanda äriühingu osasid, ei lähe esialgselt omandatud osade viieaastase säilitamise tingimus, mis on ette nähtud asjaomase sätte punkti b alapunktis a, üle esimesele äriühingule kuuluvate kolmanda äriühingu osade suhtes. Kuna teine tehing, mis on antud juhul määrav, kujutab endast direktiivi 69/335 artikli 7 lõike 1 punkti b kohast ettevõtte ümberkujundamise tehingut, ei kohaldata eespool nimetatud viieaastase säilitamise tingimust. See kohustus kaasneb üksnes nende tehingutega, mis on esile toodud direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti b alapunktis a, nimelt tehingutega, mis puudutavad omandava äriühingu osade vastu vähemalt 75% kapitaliühingu kapitalist hõlmavate osade omandamist.

Siinkohal ei oma tähendust asjaolu, et direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkti a teise lõigu teine lause viitab pärast kapitalimaksust vabastatud tehingut kuulunud osade „üleandmisele”, samas kui ühinemise puhul loetakse ühendatav äriühing lõppenuks, mille puhul ei saa otseselt rääkida osade üleandmisest. Selle sätte sõnastus hõlmab ühinemistehingut ühendamise teel, millega ühendatava äriühingu osad muutuvad kehtetuks ja nende omanikud saavad vastutasuks ühendava äriühingu osasid.

(vt punktid 30, 36, 40, 41, 45, 47, resolutiivosa punktid 1 ja 2)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Töötajate tervise ja ohutuse kaitse – Direktiiv 93/104, mis käsitleb tööaja korralduse teatavaid aspekte

(Nõukogu direktiiv 93/104, artiklid 3, 5 ja artikli 17 lõige 1)

Summary

Liikmesriik, kes kohaldab töötajatele, kelle tööaega osaliselt ei mõõdeta või ei määrata eelnevalt kindlaks või kes määravad selle ise, direktiivi 93/104, mis käsitleb tööaja korralduse teatavaid aspekte ja mida on muudetud direktiiviga 2000/34, artikli 17 lõikes 1 ettenähtud erandit ning jätab võtmata kohased meetmed töötajate igapäevase ja iganädalase puhkeaja õiguse tagamiseks, rikub selle direktiivi artikli 17 lõigetest 1, 3 ja 5 tulenevaid kohustusi.

Selles osas on vajalik, et direktiiviga 93/104 töötajatele antud õiguste kasulik mõju oleks täielikult tagatud, mis eelkõige tähendab liikmesriikidele kohustust tagada kinnipidamine õigusest tegelikule puhkusele. Liikmesriik, kes nimetatud direktiivi ülevõtva siseriikliku meetmega näeb ette, et töötajatel on õigus puhkeajale, ning kes oma suunistes tööandjatele ja töötajatele kõnealuste õiguste rakendamiseks viitab, et tööandja ei pea siiski jälgima, et töötajad tegelikult oma õigusi kasutaksid, ei taga sama direktiivi artiklites 3 ja 5 kehtestatud miinimumnõuete ega selle peamise eesmärgi täitmist. Lastes tekkida arusaamal, et kuigi tööandjatel puudub õigus töötajatel puhkeaegade kasutamist keelata, ei ole neil ka mingit kohustust tagada, et viimased saavad ka tegelikult seda õigust kasutada, on suunised selgelt võimelised muutma direktiivi artiklites 3 ja 5 tagatud õigused mõttetuteks ning on vastuolus selle direktiivi eesmärkidega, mis peab minimaalset puhkeaega töötajate ohutuse ja tervise kaitse lahutamatuks osaks.

(vt punktid 40, 42, 44, 47 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Kapitali suurendamise kaudne maksustamine – Kapitaliühingutelt võetav kapitalimaks

(Nõukogu direktiiv 69/335, artikli 12 lõike 1 punkt a)

Summary

Direktiiviga 69/335 kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 85/303, ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette osakapitali suurendamisega mitteseotud osade võõrandamist tõestava notariaalakti koostamise eest kindlasummaliste ja/või võõrandatavate osade väärtusele vastavate rahaliste tasude võtmise.

Selline maks, mis koosneb nimetatud rahalistest tasudest, kuulub direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktis a sätestatud erandite hulka, mis lubab väärtpaberiülekannetelt võtta maksu ja järelikult ei ole selle kogumine direktiiviga vastuolus. Seda järeldust iseenesest ei mõjuta asjaolu, et nimetatud rahaliste tasude summa suureneb otse ja ilma, et see oleks piiratud proportsionaalselt võõrandatavate osade väärtusega, kuna artikli 12 lõike 1 punkt a, nähes ette, et selles sättes nimetatud makse võib võtta „kindlasummalisena või proportsionaalselt”, jätab liikmesriikidele võimaluse vabalt määratleda nende maksude määr.

(vt punktid 21–25 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Asutamislepingu sätted – Kohaldamisala

(EÜ artikkel 43)

2. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Maksuõigus

(EÜ artikkel 43)

3. Ühenduse õigus – Üksikisikutele antud õigused – Liikmesriigipoolne rikkumine

Summary

1. Ühenduse kodanik, kes elab alates oma elukoha üleviimisest ühes liikmesriigis ja omab kogu osalust teises liikmesriigis asutatud äriühingutes, saab tugineda EÜ artiklile 43.

(vt punkt 30, resolutiivosa punkt 1)

2. EÜ artiklit 43 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, et liikmesriik kehtestab kapitalikasumi maksustamise korra juhuks, kui maksumaksja elukoht viiakse väljapoole seda liikmesriiki, kui see kord seab maksu tasumise tähtaja pikendamise tingimuseks tagatiste andmise ega arvesta täielikult kapitalikahjumit, mis võib tekkida pärast huvitatud isiku elukoha üleviimist ja mida vastuvõtvas liikmesriigis ei ole arvesse võetud.

(vt punkt 55, resolutiivosa punkt 2)

3. Ühenduse õigust rikkudes nõutud tagatise andmisest tulenevat piirangut ei saa tagasiulatuva mõjuga kõrvaldada lihtsalt selle tagatise vabastamise teel. Selle akti vorm, mille alusel tagatis vabastati, ei mõjuta üldse seda hinnangut. Kui liikmesriik näeb ette viivise tasumise siseriiklikku õigust rikkudes nõutud tagatise tagasiandmise korral, kuulub viivis tasumisele ka ühenduse õiguse rikkumise korral. Lisaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kooskõlas Euroopa Kohtu antud suunistega ning võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid arvestades hinnata, kas asjassepuutuv liikmesriik on vastutav kahju eest, mis on tekitatud sellise tagatise andmise kohustusega.

(vt punkt 67, resolutiivosa punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

1. Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Õlid ja rasvad – Oliiviõli – Turustusnormid

(Komisjoni määrus nr 1019/2002, muudetud määrusega nr 1176/2003, artikli 2 esimene lõik)

2. Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Õlid ja rasvad – Oliiviõli – Turustusnormid

(Komisjoni määrus nr 1019/2002, muudetud määrusega nr 1176/2003, artikli 2 esimene lõik)

Summary

1. Määrust nr 1019/2002 oliiviõli turustusnormide kohta, muudetud määrusega nr 1176/2003, ja eelkõige selle artikli 2 esimest lõiku, mille kohaselt pakutakse oliiviõli ja oliivijääkõli lõpptarbijale kuni 5 liitristes pakendites, millel on ühekordne avamissüsteem ja mis kannavad nimetatud toodete suhtes kohaldatavatele erieeskirjadele vastavat märgistust, tuleb tõlgendada nii, et oliiviõli ja oliivijääkõli võib lõpptarbijale müüa vaid selle sätte ettekirjutustele vastavas pakendis.

(vt punkt 33 ja resolutiivosa punkt 1)

2. Määruse nr 1019/2002 oliiviõli turustusnormide kohta (muudetud määrusega nr 1176/2003) artikli 2 esimest lõiku, mille kohaselt pakutakse oliiviõli ja oliivijääkõli lõpptarbijale kuni 5 liitristes pakendites, millel on ühekordne avamissüsteem ja mis kannavad nimetatud toodete suhtes kohaldatavatele erieeskirjadele vastavat märgistust, tuleb tõlgendada nii, et see keelab sellise turustamisviisi nagu nn „bag in the box”, mis ei vasta selles sättes kehtestatud tingimustele. Oliiviõli või oliivijääkõli ümbervalamise vajaduse tõttu ostukohas juba avatud või avatavast anumast tarbija ostetud või tema enda poolt toodud anumasse ei ole sellise turustamisviisi puhul võimalik täita artikli 2 esimeses lõigus kehtestatud asjakohase avamissüsteemiga seonduvat tingimust, mis eeldab oliiviõli ehtsuse tagamise eesmärgil, et lõpptarbija saab ise pakendi avada.

(vt punktid 40–42, 45 ja resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikkel 17)

Summary

Juhul kui kaupu tarnitakse maksukohustuslasele, kes ei teadnud ega pidanud teadma müüjapoolsest pettusest asjaomase tehingu puhul, tuleb kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (mida on muudetud direktiiviga 95/7) artiklit 17 tõlgendada viisil, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt müügilepingu tühistamine siseriikliku tsiviilõiguse normi alusel, mille tõttu selline leping on täielikult tühine vastuolu tõttu avaliku korraga, sest müüja eesmärk lepingu sõlmimisel oli ebaseaduslik, toob maksukohustuslasele kaasa maksu mahaarvamise õiguse kaotamise. Selles suhtes ei oma tähtsust, kas tühisus on käibemaksupettuse või mõne muu pettuse tagajärg.

Seevastu siis, kui on objektiivsete tõendite alusel tõendatud, et kaupu tarniti maksukohustuslasele, kes teadis või pidi teadma, et ostes osales ta tehingus, mis oli seotud käibemaksupettusega, peab siseriiklik kohus keelduma mahaarvamise lubamisest.

(vt punktid 52, 59–61 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Ühenduse õigusnormid – Esemeline kohaldamisala – Hõlmatud ja välja jäävad hüvitised

(Nõukogu määrus nr 1408/71)

2. Euroopa Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Sotsiaalsed soodustused

(EÜ artikkel 18)

Summary

1. Hüvitist saab pidada sotsiaalkindlustushüvitiseks, kui seda antakse hüvitisesaajatele seaduses määratletud olukorra alusel, isiku vajadusi konkreetselt hindamata, ning kui see on seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 otseselt loetletud riskiga.

Üle 50-aastastele töötutele antavat toetust, mille andmine ei sõltu kaalutlusotsusest ja mis on mõeldud katma riski kaotada tahtmatult töö, kuigi toetusesaaja on jätkuvalt töövõimeline, ning mille saajate suhtes kehtivad samasugused tingimused nagu teiste töötustoetust taotlevate töötajate puhul, tuleb pidada töötushüvitiseks, mis kuulub määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse, isegi kui siseriikliku meetmega on toetusesaaja vabastatud kohustusest võtta ennast tööotsijana arvele.

(vt punktid 22, 29 ja 34)

2. Kõikidele Euroopa Liidu kodanikele EÜ artikliga 18 antud liikumis- ja elukohavaliku vabadusega ei ole vastuolus elukohatingimus, mis töötustoetuse saamise õiguse säilitamise eeltingimusena on kehtestatud üle 50-aastase töötu suhtes, kes on vabastatud kohustusest tõendada oma kättesaadavust tööturul. Kuigi selline meede kujutab endast EÜ artikliga 18 kõigi liidu kodanike puhul tunnustatud vabaduste piirangut, õigustab seda vajadus kontrollida töötute tööalast ja perekondlikku olukorda. Nimetatud tingimus võimaldab siseriiklikel järelevalvetalitustel kontrollida, kas töötustoetuse saaja olukorras ei ole toimunud selliseid muutusi, millel võiks olla mõju antavale toetusele. Järelikult põhineb see õigustus asjaomaste isikute kodakondsusest sõltumatutel üldise huviga seotud objektiivsetel kaalutlustel. Vähem piiravad meetmed, nagu dokumentide või tõendite esitamine, võtaksid kontrollimiselt ootamatuse ja järelikult muudaksid selle vähem tõhusaks, seega on kõnesolev meede taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 39, 41–43, 45–48 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsiooni valdkond – Üldlubade ja üksiklitsentside ühine raamistik – Direktiiv 97/13

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/13)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsiooni valdkond – Üldlubade ja üksiklitsentside ühine raamistik – Direktiiv 97/13

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/13, artikkel 11)

Summary

1. Direktiiv 97/13 üldlubade ja üksiklitsentside ühise raamistiku kohta telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas ei kuulu põhimõtteliselt kohaldamisele ainult üldkasutatavatele telekommunikatsioonivõrkudele ja -teenustele, vaid ka eraomandis olevatele telekommunikatsioonivõrkudele – mis ei ole üldsusele juurdepääsetavad ja mida saavad kasutada vaid teatud isikud – ja teenustele, mida sellise eraomandis oleva võrgu kaudu pakutakse.

(vt punkt 28)

2. Direktiivi 97/13 üldlubade ja üksiklitsentside ühise raamistiku kohta telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas artikliga 11 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis kohustavad üksiklitsentsi alusel üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu pakkujat, kes on selle litsentsi eest maksnud viidatud artiklis ette nähtud tasu, maksma võrgu kasutamise eest isiklikuks otstarbeks veel täiendavat tasu, mis on arvutatud kriteeriumide alusel, mis ei vasta nimetatud artiklis sätestatud kriteeriumidele.

Liikmesriikidel ei ole õigust loa menetlemise eest kehtestada muid tasusid kui need, mis on ette nähtud direktiivis 97/13.

(vt punktid 35, 38 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigid – Kohustused – Kohustuste rikkumine – Siseriiklikul õigusel põhinev õigustus – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 226)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastav Euroopa Kohtu otsus – Kohtuotsuse täitmise kohustuse rikkumine

(EÜ artikli 228 lõige 2)

Summary

1. Liikmesriik ei saa toetuda oma õiguskorras eksisteerivatele sätetele, valitsevale praktikale või olukorrale, nagu kollektiivläbirääkimistel baseeruvale töösuhete reguleerimise süsteemile, et õigustada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste mittejärgimist.

(vt punktid 25 ja 26)

2. Sellise komisjoni esitatud hagi raames, milles palutakse tuvastada, et kuna asjaomane liikmesriik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid rikkumise tuvastanud kohtuotsuse täitmiseks, on see liikmesriik rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi, tuleb tuvastada ka see, kas etteheidetav rikkumine kestis ajani, mil Euroopa Kohus hakkas asjaolusid uurima.

Sellega seoses peab komisjon esitama Euroopa Kohtule vajalikud andmed otsustamaks, millises ulatuses on liikmesriik täitnud rikkumise tuvastanud kohtuotsust. Kuna komisjon esitas lisaks piisavalt tõendeid rikkumise püsimise kohta, on asjaomase liikmesriigi ülesanne esitatud andmed ja nende tagajärjed sisuliselt ja üksikasjalikult vaidlustada.

(vt punktid 33, 41, 47 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik – Polüdimetüülsiloksaani steriilsed helbed

Summary

Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, mida on muudetud määrusega nr 2388/2000, I lisa tuleb tõlgendada nii, et sellist toodet nagu polüdimetüülsiloksaan, mis koosneb steriilsetest helvestest, mis on spetsiaalselt välja töötatud ja mõeldud üksnes kehasse implanteerimiseks haiguse raviks ja mis on tollile esitamise ajal pakendatud ühekilostesse kottidesse, tuleb käsitleda kui kehasse implanteeritud abivahendit, mis tuleb klassifitseerida kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 9021. Selline toode, mille eesmärk ei ole asendada inimorganit, vaid mis aitab puuduliku talitlusvõimega lihases kaasa uute kudede moodustumisele, tuleb klassifitseerida kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 9021 90 90.

(vt punkt 57 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Universaalteenus ja kasutajate õigused – Direktiiv 2002/22

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/22, artikli 30 lõige 2)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste reguleeriv raamistik – Direktiiv 2002/21

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, artikkel 4)

Summary

1. Direktiivi 2002/22 universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul artikli 30 lõikes 2 nimetatud tasu numbrite teisaldatavuse pakkumisega seotud sidumise eest hõlmab teisaldatavate numbrite ühenduskulusid ja sisseseadmiskulusid, mis mobiilsideoperaatoritel numbri teisaldamise avalduste rahuldamisega kaasnevad.

Nimetatud artikkel ei keela kehtestada siseriiklikku meedet, mis määrab eelnevalt teoreetiliste kulude mudeli abil kindlaks maksimumtasu, mida doonoroperaator võib vastuvõtjaoperaatorilt sisseseadmiskulude katmiseks nõuda, juhul kui see tasu määratakse kindlaks kulude põhjal selliselt, et see ei mõjuta tarbijaid loobuma kõnesoleva teenuse kasutamisest.

(vt punktid 30, 37, resolutiivosa punktid 1 ja 2)

2. Direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja ­teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et riigi reguleeriva asutuse otsuste peale esitatud kaebusi arutama volitatud organi valduses peab kaebuse põhjendatuse uurimiseks olema kogu vajalik teave, sh vajadusel konfidentsiaalne teave, mida nimetatud asutused kaebuse esemeks oleva otsuse tegemisel arvestasid. See organ peab siiski tagama asjaomase teabe käsitlemise konfidentsiaalsena, järgides samas tõhusa õiguskaitse nõudeid ja tagades vaidluse pooltele kaitseõiguse.

(vt punkt 43, resolutiivosa punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43 – Kaitsealaga seotud kavale või projektile loa andmine

(Nõukogu direktiiv 92/43, artikli 6 lõige 3)

2. Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse –Direktiiv 92/43 – Erikaitsealad

(Nõukogu direktiiv 92/43, artikli 6 lõiked 3 ja 4)

Summary

1. Direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikega 3 võetakse kasutusele menetlus, millega püütakse eelneva kontrolli kaudu tagada, et kavale või projektile, mis ei ole otseselt seotud asjaomase ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju, antakse luba vaid siis, kui see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju. Sellise loa võib anda vaid tingimusel, et pädevad siseriiklikud asutused on kava või projekti heaks kiites kindlad, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju. Asjaolu, et projekt pärast selle elluviimist selliseid tagajärgi kaasa ei toonud, on sellise hindamise juures ebaoluline. Niisuguse mõju puudumise suhtes ei tohi teaduslikust seisukohast olla mingisugust põhjendatud kahtlust just projekti heakskiitva otsuse vastuvõtmise hetkel.

(vt punktid 19, 20, 24)

2. Direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõiget 4, mis lubab teatud tingimustel ellu viia kava või projekti, millele on sama direktiivi artikli 6 lõike 3 esimese lause alusel toimunud hindamisel antud negatiivne hinnang, tuleb tõlgendada kitsalt, kuivõrd on tegemist erandiga mainitud lõike 3 teises lauses sätestatud loa andmise tingimusest. Kava või plaani elluviimine selle direktiivi artikli 6 lõike 4 alusel on seega võimalik eelkõige siis, kui on tõendatud, et alternatiivseid lahendusi ei ole.

Sellest järeldub, et kui liikmesriik viib ellu projekti, hoolimata negatiivsest hinnangust, mis keskkonnale avaldatavale mõjule oli antud, ega ole tõendanud, et alternatiivsed lahendused sellele projektile puudusid, siis rikub ta kohustusi, mis tulenevad direktiivi 92/43 artikli 6 lõikest 4.

(vt punktid 35, 36, 40)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Aktsiisimaks – Direktiiv 92/12

(Nõukogu direktiiv 92/12)

2. Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed

(EÜ artiklid 28 ja 30)

Summary

1. Direktiivi 92/12 (aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, millega määratletakse toodetele kohaldatav tolliprotseduur ja maksukord) eesmärgiks ei ole eraldi reguleerida EÜ artiklis 30 käsitletud üldistest huvidest tulenevate nõuete kaitset; seega säilib liikmesriikidel asutamislepingust tulenev pädevus võtta vajalikke meetmeid nende nõuete kaitseks.

(vt punkt 15)

2. EÜ artiklitega 28 ja 30 ei ole vastuolus kord, mille kohaselt võib üle 80‑mahuprotsendist denatureerimata etüülalkoholi importida ainult isik, kes on saanud selleks eelnevalt loa, välja arvatud juhul, kui asjaomase liikmesriigi olukorda iseloomustavate õiguslike ja faktiliste asjaolude alusel ilmneb, et rahvatervist ja avalikku korda on alkoholi kuritarvitamise negatiivse mõju eest võimalik kaitsta vähem piiravate või vähem ühendusesisest kaubandust mõjutavate meetmetega.

(vt punkt 40, resolutiivosa 1)