ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
92

Siiski on Euroopa Kohus pärast nende kohtuotsuste tegemist tõlgendanud määruse nr 1049/2001 artiklit 4 viisil, mille kohaselt võivad institutsioonid võtta aluseks teatud liiki dokumentidele kohaldatavad üldised eeldused, kuna ühesuguste dokumentide avalikustamise taotluste suhtes saab kohaldada sarnaseid üldist laadi kaalutlusi. Seda tõlgendust tuleb järgida, kui menetlust reguleerivad õigusnormid näevad samuti ette ranged reeglid menetluse raames saadud või koostatud teabe töötlemiseks (Euroopa Kohtu 28. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑404/10 P: komisjon vs. Éditions Odile Jacob, punktid 108, 116 ja 118). Olukord on täpselt selline määruse nr 1/2003 artikli 27 lõike 2 ja artikli 28 ning määruse nr 773/2004 artiklite 6, 8, 15 ja 16 puhul, mis piiravad ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse toimikudokumentide kasutamist (Euroopa Kohtu 27. veebruari 2014. aasta otsus kohtuasjas C‑365/12 P: komisjon vs. EnBW Energie Baden-Württemberg, punkt 86). Kui selles kontekstis tõlgendada määruse nr 1049/2001 artiklit 4 nii, et see keelab komisjonil avalikustamast mis tahes teavet, mille suhtes on tal õigus selle sätte alusel keelduda dokumentidega tutvumise õiguse andmisest, viidates üldisele eeldusele, siis võtaks see määruse nr 1/2003 artiklilt 30 selle sisu. Nimelt võtaks selline tõlgendus komisjonilt võimaluse avaldada isegi oma otsuse põhiline sisu, kuna sellega kaasneb tingimata uurimistoimiku osade ilmsikstulek. Teiseks on selle praktiline tagajärg see, et pööratakse ümber tõendamiskoormis, mis konfidentsiaalsena käsitlemise valdkonnas lasub konfidentsiaalsuse taotlejal, kuna siis piisaks, kui see taotleja tugineb üldisele eeldusele, millele institutsioonid võivad eespool toodud tingimustel viidata, ja kohustataks tegelikult komisjoni tõendama, et vaidlusalust teavet võib lisada oma otsuse avaldatud versiooni.
74

Kuid nagu väidavad EMA ja komisjon, võib sarnane ravim olla ise harva kasutatav ravim või mitte. Kui see ei ole harva kasutatav ravim, siis ei kaasne selle müügiloaga määruse nr 141/2000 artikli 8 lõikest 1 tulenevat ainuõigust turul. Kui aga ravim on ise harva kasutatav ravim, siis ei saa sellele määruse nr 141/2000 artikli 8 lõike 1 alusel antavat 10-aastast turustamise ainuõigust lühendada põhjusel, et olemas on harva kasutatav ravim, millele anti müügiluba samade näidustuste jaoks ja millel on nende näidustuste jaoks turul ainuõigus. Samamoodi ei pikendata viimati nimetatud ravimi turustamise ainuõigust seetõttu, et teine ravim on saanud müügiloa. Tegemist on eraldiseisvate harva kasutatavaks ravimiks nimetamiste ja müügilubadega, mis on antud eri menetlustes ja millega kaasnevad erinevad turustamise ainuõiguse perioodid, mis võivad osaliselt ajaliselt kattuda. Selliselt tuleb tõlgendada ka hagejate viidatud komisjoni teatist määruse nr 141/2000 kohta.
73

Kohtupraktikast tuleneb, et kui otsuse teatud põhjendused on iseenesest oma olemuselt sellised, et nende alusel võib otsuse õiguslikult piisavalt põhjendatuks lugeda, siis ei mõjuta otsuse ülejäänud põhjendustes tehtud vead mingil juhul otsuse resolutiivosa. Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui väide, isegi kui see on põhjendatud, ei võimalda saavutada tühistamist, mida soovib hageja, tuleb see ainetuse tõttu tagasi lükata (vt kohtumäärus, 26.2.2013, Castiglioni vs. komisjon, T‑591/10, EU:T:2013:94, punktid 44 ja 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Antud asjas tuleneb eespool punktidest 55 ja 56, et komisjon järeldas õigesti, et kõnealused laenud olid rekapitaliseerimisest ja päästmisabist lahutamatud ning et koos võetuna kujutasid need endast riigiabi. Võimalikud vead, mida komisjon tegi kõnealuste laenude eraldi hindamisel, ei saa seega mõjutada vaidlustatud otsuse õiguspärasust. Prantsuse Vabariigi teine väide tuleb seega ainetuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vaja otsustada kohtuistungil komisjoni poolt esitatud dokumendi vastuvõetavuse üle (vt eespool punkt 18).
51

M. K. kinnitus sisaldas muu hulgas järgmisi andmeid. Esiteks väitis M. K., et hageja (varem Przedsiębiorstwo POLMOS Białystok SA) tootis aastatest 1970 kuni 2011. aastani Żubrówka viina nii Poola turule kui ka ekspordiks. M. K. märgib, et kuigi sellel viinal on aja jooksul olnud mitut etikette, on seda alati tähistatud pudeli sisse asetatud rohuliblega, mis on Poolas ja mitmes muus riigis kaitstud kaubamärgina, mis seisneb „rohulehega pudelis”. Teiseks lisab M. K., et rohelise etiketiga Żubrówka viina, mida hageja villib 0,5, 0,7 ja 1 liitristesse pudelitesse, eksporditi aastatel 1998–2003 Prantsusmaale firma PHZ AGROS vahendusel ja hiljem tegeles sellega hageja ise. Ta täpsustab, et enne 2000. aastat tootis Prantsusmaale eksportimiseks mõeldud rohelise sildiga Żubrówka viina POLMOS Poznań, kuid pudelite välimus, etiketid ja pudelisse asetatud rohulible olid alati täpselt samasugused, kui need, mida hageja kasutab alates 2000. aastast. Kolmandaks lisas M. K. oma kinnitusele näited fotodest näitamaks, et Żubrówka viin on sildistatud rohelise etiketiga ja et pudelisse asetatud rohuliblet kasutatakse järjepidevalt ja see on ka nendes pudelites, mis olid mõeldud Prantsusmaa turule aastatel 1998–2003. M. K. arvates ilmnes neilt fotodelt vaieldamatult, et rohulible on selgelt nähtav kõigile tarbijatele, kes vaatavad asjaomast pudelit eest‑ või tagantpoolt.
15

Neljandaks järeldas apellatsioonikoda, et vastandatud tähiste segiajamine ei ole järgmistel põhjustel tõenäoline. Kõigepealt märkis ta, et kuigi hageja on väga maineka ja üldtuntud Coca-Cola kaubamärgiseeria omanik, mille maine on seotud nende kujutamisega spenceri kirjastiilis, ei ole ta siiski selle vaieldamatult elegantse kirjastiili omanik ning seetõttu võivad kõik seda vabalt kasutada. Seejärel märkis ta, et kuigi käesoleval juhul on kaubad identsed ning varasemad kaubamärgid on vaieldamatult mainekad, on raske ette kujutada, miks ajaks tarbija sõna „master” koos sellel kaubamärgil esineva araabiakeelse sõnaga segi varasemate kaubamärkidega, mis sisaldavad sõnu „coca-cola”, kuivõrd sõnaliselt ei esine nende vahel ühtelangevusi. Tema arvates ei ole võimalik osutada varasemates tähistes millelegi konkreetsele, mida on taotletavasse tähisesse üle võetud, peale tähise „saba” elemendi, mis lainena pikendab vastavalt tähtede „c” ja „m” alumist tippu. Siiski lisas ta, et ainuüksi sellest elemendist, eraldatuna Coca-Cola peamisest kontekstist ei piisa asjaomaste tähiste vahel sarnasuse tekitamiseks, kuna tõenditest ei nähtu, et tarbijad keskenduvad nimetatud detaili kõnealusest kontekstist eraldamise korral sellele detailile. Peale selle leidis ta, et spenceri kirjastiil ei ole selle sabadest, kaarekestest ja muudest kaunistusdetailidest hoolimata eriti suur väljamõeldis, ning see ei ole niivõrd eristav, et selle esinemine muudes kaubamärkides kui hageja omad annaks alust oletada, et neil kaubamärkidel on sama kaubanduslik päritolu. Lõpuks lükkas ta tagasi hageja väite, mille kohaselt pakub praktikas menetlusse astuja kaupu, mille etiketid imiteerivad hageja kaupadele kinnitatud etiketti, kuna käesoleval juhul on asjakohane küsimus, kas kaubamärgil, nagu on taotletav kaubamärk, on varasemate kaubamärkidega nende registreeritud kujul segiajamist põhjustavaid sarnasusi, kusjuures küsimus, kuidas neid kaubamärke saab praktikas kasutada, ei ole selle hinnangu andmisel asjakohane.
Kuna oma argumentides viitavad hagejad ka ‐ küll vaid tsiteerides muid dokumente ‐ era- ja perekonnaelu austamisele, ettevõtlusvabadusele ja omandiõigusele, siis olgu meenutatud, et põhiõiguste harta artikkel 7 sätestab, et „[i]gaühel on õigus sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust”. Lisaks on harta artiklis 16 märgitud, et „[e]ttevõtlusvabadust tunnustatakse liidu õiguse ning siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt”. Lõpuks sätestab harta artikli 17 lõige 1:

„Igaühel on õigus vallata, kasutada, käsutada ja pärandada oma seaduslikul teel saadud omandit. Kelleltki ei tohi tema omandit ära võtta muidu kui üldistes huvides ja seaduses ette nähtud juhtudel ja tingimustel ning õigeaegse ja õiglase hüvituse eest. Omandi kasutamist võib reguleerida seadusega niivõrd, kui see on vajalik üldistes huvides”.
77

Mis puutub sätetesse, milles nähakse ette teatavatele investeeringutele abi andmise välistamine (rakendusmääruse nr 302/2012 artikli 1 punktid 2 ja 12 ja I lisa), siis on Poola Vabariik samuti arvamusel, et need sätted rikuvad proportsionaalsuse põhimõtet, kuna need ei aita finants- ja õiguskindluse eesmärkide saavutamisele kaasa. Ta ei vaidlusta asjaolu, et komisjonil on väljaarvatavate investeeringute loetelu koostamise pädevus, kuid väidab, et komisjon peab eelnevalt kontrollima, kas need väljaarvamised on proportsionaalsuse põhimõttega „kooskõlas”, seda enam, et investeeringute rahastamise küsimus kuulub iga liikmesriigi pädevusse. Nimetatud lisas ette nähtud väljaarvamised ei võimalda võtta arvesse üksikute tootjarühmade erijuhtumeid, kes kavatsevad oma tunnustuskava kohaselt selliseid investeeringuid teha.
10

Apellatsioonikoda märkis kõigepealt vaidlustatud otsuse punktis 37 sisuliselt, et vaidlustatud kaubamärgil kujutatud malelaudmuster on lihtne ja argine kujund, mis koosneb väga lihtsakoelistest osadest, ning on üldteada asjaolu, et seda kujundit kasutatakse kaunistamise eesmärgil laialdaselt paljudel kaupadel, sealhulgas klassi 18 kuuluvatel kaupadel. Seejärel leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 41 ja 42, et vaidlustatud kaubamärk ei ole muude malelauakujutistega võrreldes individualiseerivate elementide puudumise tõttu võimeline täitma oma peamist ülesannet identifitseerida kaubamärki või määratleda selle päritolu. Peale selle leidis apellatsioonikoda otsuse punktides 43 ja 47, et vaidlustatud kaubamärgi labase koega kangast jäljendav ristuvatest ribadest pind ei ole asjaomase kaubamärgi oluline tunnus ega muuda seda eristusvõimeliseks. Peale selle ei tõenda vaidlustatud otsuse punkti 46 kohaselt asjaolu, et sama pinda on jäljendatud, seda, et asjaomase avalikkuse silmis tähistab see kauba kaubanduslikku päritolu. Sama kehtib vaidlustatud otsuse punkti 48 kohaselt pruuni ja beeži värvi konkreetse kombinatsiooni kohta. Nõnda leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 49, et vaidlustatud kaubamärk on väga lihtne ega sisalda elementi, mis võiks seda individualiseerida nii, et see ei näiks tavalise ja levinud malelaudmustrina. Ta lisas vaidlustatud otsuse punktis 50, et vaidlustatud kaubamärgi sarnaseid tähiseid kasutatakse üldiselt täiendavate tähistena, mis esinevad koos tootja katusmärgiga, millest ta järeldas vaidlustatud otsuse punktis 51, et kõnealusel kaubamärgil puudub eristusvõime. Samuti leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 55, et vaidlustatud kaubamärgi omaniku esitatud dokumendid ei näita, et asjaomane avalikkus tavatseb oletada asjaomaste kaupade kaubanduslikku päritolu mustrite põhjal. Lõpuks leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 73–75, et hageja esitatud tõenditest ei ilmne, et vaidlustatud kaubamärk on kasutamise käigus omandanud selle taotlemise või registreerimise ajal eristusvõime asjaomase territooriumi olulisel osal, nimelt Taanis, Portugalis, Soomes ja Rootsis.
81

Lisaks on direktiivis 98/34 ette nähtud menetluse raames esitatud komisjoni üksikasjalikus arvamuses väljendatud seisukoht esialgne selles mõttes, et vastavalt direktiivi artiklile 9 on tegemist komisjoni esialgse seisukohaga asjaolude suhtes, mis võivad siseturul tõkestada kaupade või teenuste vaba liikumist või piirata teenuseosutajate asutamisvabadust, ja see seisukoht on komisjoni ja asjaomase liikmesriigi dialoogi lähtepunkt (vt direktiivi 98/34 artikli 9 lõige 2). Üksikasjaliku arvamuse ajutine olemus välistab võimaluse, et see kahjustab hilisemaid läbirääkimisi liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames. Nimelt eeldab liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus esiteks seda, et komisjon kinnitab oma seisukoha märgukirjas. Kui komisjoni seisukoht on kinnitamata, siis ei saa see läbirääkimisi kahjustada.
101

Hageja väidab, et nõukogu tegi hindamisvea, kui jättis pärast läbivaatamist tema nime vaidlusalustesse loeteludesse, kuigi hageja ei vasta neile sisulistele kriteeriumidele, mis otsuse 2010/413 artikli 20 ja määruse nr 267/2012 artikli 23 kohaselt lubavad kanda tema nime kõnealustesse loeteludesse. Kuna vaidlustatud aktides ei ole sellekohaseid täpsustusi, siis on võimatu mõista, millise neis sätetes ette nähtud kriteeriumiga on seotud põhjendus, et hageja „an[dis] finantstoetust Iraani valitsusele”. See kujutab endast märkimisväärset takistust hageja kaebeõigusele ja asetab ta sellest vaatepunktist ebarahuldavasse ja ebasobivasse olukorda. Igal juhul tegi nõukogu hindamisvea, kui ta leidis, et käesoleval juhul on täidetud otsuse 2010/413 artikli 20 lõike 1 punktis c ja määruse nr 267/2012 artikli 23 lõike 2 punktis d ette nähtud kriteerium, see tähendab Iraani valitsuse toetamise kriteerium. Nõukogu saatemärkustest (viitenumbriga 17576/12), mis on lisatud nõukogu 10. detsembri 2012. aasta kirjale, nähtub, et vaidlustatud aktide tegelikud põhjused seisnesid selles, et hageja nime kandmine vaidlusalustesse loeteludesse „võiks oluliselt suurendada diplomaatilist survet, mida Iraanile praegu avaldatakse”. Miski ei viita sellele, et nõukogu võttis vaidlustatud aktide vastuvõtmise ajal arvesse põhjendust, et hageja andis Iraani valitsusele finantstoetust, mistõttu on see põhjendus kohtupraktika kohaselt nende aktide põhjendamisel ebaoluline. Igal juhul on ainult väide, mille kohaselt hageja osutab valitsusele teatavaid teenuseid, ilma et oleks tõendatud võimalik seos nende teenuste ja tuumarelva leviku vahel, kohtupraktika kohaselt ebapiisav vaidlustatud aktide põhjendamiseks.
60

Mis puudutab II kategooria teavet, siis tuleb märkida, et on õige ärakuulamise eest vastutava ametniku hinnang, et see teave on oma laadilt kolmandatele isikutele teada. Vastab tõele, et teave, mis puudutab iga kliendiga kokku lepitud hinda, tarnitud osade koguseid ning kaubanduspoliitikaga seotud üksikasju (mis on rakendatud müügilepingutes), kuulub põhimõtteliselt ärisaladuse alla. Siiski on hageja siinses asjas otsustanud edastada need asjaolud nimelt isikutele ja üksustele, kelle eest see teave peaks püsima salajas. Nimelt on need isikud ja üksused, kes on hageja konkurentidena par excellence olukorras, kus nad saavad ära kasutada kõnealuseid saladusi eesmärgiga talle kahju tekitada, võttes neid saladusi arvesse oma kaubanduspoliitikas. Nagu märkis ka komisjon, otsustas hageja loobuda sellise teabe salajasest laadist, edastades selle otse oma konkurentidele vastutasuna ebaseadusliku kokkuleppe eest, mis puudutas nende konkurentide tulevast tegevust. Kokkuleppe eesmärk on kõrvaldada ebakindlus, mis on konkurentsikeskkonna lahutamatu osa nimelt seetõttu, et seda tüüpi teave on laadilt salajane eelkõige konkurentide ees. Seetõttu ei ole hagejal alust väita, et kõnealuste asjaolude avaldamine autoklaasi otsuses laiendab alusetult nende isikute ringi, kelle valduses see teave on, kuna hageja ise jagas seda teavet oma peamiste konkurentidega. Sellest kontekstis on hageja enda tegevuse tagajärjel kaotanud eseme risk, et kõnealune teave satub hageja konkurentide kätte. Kuna üldsusel endal ei ole vahendeid, et hageja ärihuve kahjustada, siis ei oma õiguslikult tähtsust see, et kõnealune teave on avalikult saadaval.
59

Veel on oluline toonitada, et nagu nähtub otsuse 2011/695 artikli 8 lõikest 2, peab ärakuulamise eest vastutav ametnik oma otsuses määrama kindlaks tähtaja, pärast mida vaidlusalune mittekonfidentsiaalseks peetud teave avalikustatakse, kusjuures see tähtaeg ei tohi olla lühem kui üks nädal. Sellest sättest tuleneb, et ärakuulamise eest vastutava ametniku sekkumine seisneb nende eeskirjade kohaldamises, mis kaitsevad ettevõtjaid asjassepuutuva teabe konfidentsiaalsusest tulenevalt. Nimelt nullib see, et konkurentsi peadirektoraat avaldab ametisaladuse alla kuuluva teabe, lõplikult seda liiki teabele antud erikaitse. Ärakuulamise eest vastutava ametniku sekkumise eesmärk on seega lisada konkurentsi peadirektoraadist sõltumatu organi täiendav kontrollietapp. See organ on lisaks kohustatud oma otsuse jõustumist edasi lükkama, andes nii asjassepuutuvale ettevõtjale võimaluse pöörduda ajutiste meetmete üle otsustava kohtuniku poole kohaldamise peatamiseks vastavalt sellega seotud tingimustele. Järelikult tuleb vahet teha esiteks teabe kui sellise konfidentsiaalsust puudutavate õigusnormide kohaldamisel ja teiseks selliste õigusnormide kohaldamisel, millele tuginetakse teabe konfidentsiaalsena käsitlemiseks olenemata küsimusest, kas teave on oma laadilt konfidentsiaalne. Komisjon väidab, et kui eeldada, et niisuguse teabe avaldamine, mis ei kuulu ametisaladuse alla, võib endast kujutada eespool nimetatud kategooriatest teise kuuluva normi rikkumist, ei muuda see asjaolu kõnealuse saladusega seotud normides antud kaitset illusoorseks. Niisugune rikkumine, kui eeldada, et see on tõendatud, võib kaasa tuua sobivate parandusmeetmete võtmise nagu kahjuhüvitis, kui täidetud on liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused. Järelikult jääb selle kategooria eeskirjasid puudutavate argumentide sisuline analüüs välja otsuse 2011/695 artiklis 8 ärakuulamise eest vastutava ametniku pädevusega taotletud eesmärkidest (kohtuotsus, 28.1.2015, Evonik Degussa vs. komisjon, T‑341/12, EKL, EU:T:2015:51, punkt 43), mistõttu põhjendustes 14, 17 ja 19 toodud hinnangud ei ole õigusvastased.
79

Tuleb meenutada, et seostamise tõenäosus on segiajamise tõenäosuse erijuhtum, millele on omane asjaolu, et sihtrühm ei aja asjaomaseid kaubamärke otseselt küll segi, kuid võib neid tajuda sama omaniku kahe kaubamärgina (vt kohtuotsus, 9.4.2003, Durferrit vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Kolene (NU-TRIDE), T‑224/01, EKL, EU:T:2003:107, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika). Selle kriteeriumi arvessevõtmiseks on vajalik, et kehtetuks tunnistamise taotlus põhineks mitmel ühist tunnust omava kaubamärgi olemasolul, mis võimaldavad neid käsitada samasse kaubamärkide seeriasse või perekonda kuuluvana (kohtuotsus, 18.12.2008, Les Éditions Albert René vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑16/06 P, EKL, EU:C:2008:739, punkt 101). Samas on kaubamärkide seeria või perekonna tegur asjakohane üksnes siis, kui ühine osa on eristav. Kui nimetatud osa on kirjeldav, ei saa see segiajamise tõenäosust tekitada (vt selle kohta kohtuotsus, 6.7.2004, Grupo El Prado Cervera vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Héritiers Debuschewitz (CHUFAFIT), T‑117/02, EKL, EU:T:2004:208, punkt 59).
136

Sellega seoses tuleb esmalt märkida, et isegi kui vastavalt hagejate väidetele oli komisjon arvamuse taotlemise raames märkinud, et väidetav kasulik mõju peab olema märkimisväärne, määratles ta siiski selle nõude nii, et sellega tuleb tõendada rahuldavalt, et see mõju avaldab kasulikku mõju tuvastatud kehalistele talitustele, et see oleks tervise seisukohast asjassepuutuv. Selline nõue on tingimus, mille võib tuletada määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõike 1 punktidest b ja d. Nimelt, nagu eespool punktis 127 on mainitud, on selles sättes tervisealaste väidete lubamise tingimustena sätestatud esiteks, et ainet, mille kohta väide esitatakse, ei sisaldu lõpptootes või sisaldub seal sellises koguses, et sellega kaasneb väidetav kasulik mõju; ja teiseks, et tootekoguses, mida eeldatavasti tarbitakse, sisaldub märkimisväärses koguses ainet, mis võimaldab seda mõju tekitada. Märkimisväärse kasuliku mõju nõue, mida on mainitud teadusliku arvamuse taotluses, on seega tagatis, et tarbijaid ei eksitataks, kui nad ostavad toitu, mille kohta väidetakse, et see sisaldab sellist mõju tekitavaid aineid. Nimetatud olukorras ei saa teadusliku arvamuse taotlust tõlgendada nii, et see ületab määruses nr 1924/2006 esitatud üldisi kasutustingimusi.
28

Mis puudutab teiseks otsese puutumuse mõistet, siis on kohus otsustanud, et see tingimus nõuab esiteks, et vaidlusalune meede avaldaks otsest mõju hageja õiguslikule olukorrale, ja teiseks seda, et see ei jätaks meedet rakendama kohustatud adressaatidele mingit kaalutlusõigust, kuna akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid vaidlustatud õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (kohtuotsused, 5.5.1998, Dreyfus vs. komisjon, C‑386/96 P, EKL, EU:C:1998:193, punkt 43, ja 10.9.2009, komisjon vs. Ente per le Ville Vesuviane ja Ente per le Ville Vesuviane vs. komisjon, C‑445/07 P ja C‑455/07 P, EKL, EU:C:2009:529, punkt 45).
Hageja poolt 16. oktoobri 2012. aasta õhtul malta keeles antud raadiointervjuu ümberkirjutis ja ingliskeelne tõlge, mille õigsust on tõendanud hageja volitatud vandetõlk, sisaldab muu hulgas järgmisi avaldusi:

„Intervjueerija: Te astusite tagasi. Kõigepealt, miks te ametist lahkusite?

Hageja: Põhjuseks on see, millest mulle suuliselt teada anti. Päriselt ei ole mul siiani midagi kirjalikult olemas. […] Tegelikult hakkasin ma just täna õhtul rääkima inimeste, oma advokaatidega, et algatada vajalikud menetlused, et tõendada, et [OLAF‑i aruande] järeldused on täiesti valed. Ma avaldan täna pressiteate, milles ma samuti kinnitan, et jätkan selle nimelt töötamist, et pingutused, mille on teinud minu kaastöötajad ja ma ise selleks, et muuta tubakadirektiivi, milles pakutakse välja rangemad eeskirjad suitsetamise kohta, jätkuvad plaanitud viisil. Alustame selle protsessiga järgmisel esmaspäeval. Ma loodan, et see protsess jätkub.

[…]

Intervjueerija: Miks te siiski ametist lahkusite, John? Miks te tundsite vajadust ametist lahkuda, kui …?

Hageja: Saan öelda seda, mida ma mõni aeg tagasi ühes telesaates ütlesin. Ma ei jää sinna, kus mind ei taheta, see on selge, ning see on midagi, mida ma võtan väga tõsiselt. Alustan täna tööd ning tahan, et mul oleksid täiesti vabad käed nendele väidetele vastuvaidlemiseks.

Intervjueerija: Te just ütlesite, et te ei jää sinna, kus teid ei taheta. Kas ma saan teist õigesti aru, et president Barroso sundis teid tagasi astuma?

Hageja: Minu arust tähendavad need sõnad, et ma ei taha jääda sinna, kus mind ei taheta, ning ma pean nendest kinni.

Intervjueerija: Kuid Barroso sundis teid tagasi astuma?

(kuuldamatu, kaks inimest räägivad samal ajal)

Hageja: Järgmistel päevadel olukord kujuneb.

Intervjueerija: Kas teid sunniti tagasi astuma või oli see teie otsus?

Hageja: Järgmistel päevadel olukord kujuneb.

Intervjueerija: Millise olukorra kujunemist me sellest kõigest oodata võime?

Hageja: Olukorra, mille kohta ma küsin nõu oma advokaatidelt ning ma võtan nende nõu sammhaaval kuulda igal minu poolt otsustatud viisil.

[…]”.