ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kui Euroopa Kohus tuvastab ELTL artikli 267 alusel algatatud menetluses liidu õigusakti kehtetuse, on tema otsuse õiguslikuks tagajärjeks asjaomastele institutsioonidele tekkiv kohustus võtta tuvastatud õigusvastasuse kõrvaldamiseks vajalikud meetmed, kuna ELTL artiklis 266 seoses tühistatud kohtuotsustega kehtestatud kohustust kohaldatakse analoogia alusel ka kohtuotsustele, millega tunnistatakse kehtetuks liidu õigusakt.

Selle kohustuse täitmiseks peavad asjaomased institutsioonid järgima mitte ainult tühistava või kehtetuks tunnistava kohtuotsuse resolutsiooni, vaid ka selle põhjendusi, mis viisid otsuse tegemiseni ja mis kujutavad endast otsuse alust selles mõttes, et need on resolutsiooni täpse tähenduse mõistmiseks möödapääsmatud. Põhjendused näitavad nimelt ühelt poolt ära selle, milline säte tunnistati õigusvastaseks, ja teiselt poolt resolutsioonis tuvastatud õigusnormi rikkumise täpsed põhjused, ning et asjaomane institutsioon peab neid arvestama tühistatud või kehtetuks tunnistatud akti asendamisel.

Siiski kohustab ELTL artikkel 266 institutsioone, kelle õigusakt on tühistatud, üksnes võtma tühistava kohtuotsuse täitmiseks vajalikke meetmeid. Peale selle ei mõjuta liidu akti tühistamine ilmtingimata selle ettevalmistavaid akte.

Järelikult võivad need institutsioonid – välja arvatud juhul, kui tuvastatud rikkumine toob endaga kaasa kogu menetluse tühisuse – eelmist tühistatud või kehtetuks tunnistatud õigusakti asendava uue akti vastuvõtmiseks taasalustada menetlust selles etapis, milles rikkumine toimus.

Selleks, et tühistatud või kehtetuks tunnistatud akti kehtestanud institutsioonid võiksid menetluse taasalustamise võimalust kasutada, ei ole vajalik, et see võimalus oleks kohaldatavas õigusnormis selgelt ette nähtud.

(vt punktid 48–52)
Kui liikmesriik ei ole alates tema Euroopa Liiduga liitumisest tagasiulatuvalt tunnistanud kehtetuks liikmesriigi õigusnormi, mille kohaselt 45 aastane ametnik, kes lahkub liikmesriigi avalikust teenistusest, et töötada muus liikmesriigis või täita ülesandeid liidu institutsioonis või muus rahvusvahelises organisatsioonis, saab kohe kindlasummalise väljamakse ja kaotab oma tulevased pensioniõigused, samas kui see ei ole nii ametniku puhul, kes jätkab sel ametikohal töötamist või kes lahkub oma ametikohalt selleks, et täita teatud avalikke ülesandeid esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumil, rikub liikmesriik ELTL artiklitest 45 ja 48 ning ELL artikli 4 lõikest 3 tulenevaid kohustusi. Selline regulatsioon pärsib töötajate lahkumist oma päritoluliikmesriigist, et asuda tööle teises liikmesriigis, liidu institutsioonis või muus rahvusvahelises organisatsioonis, ning põhjustab ühelt poolt võõrtöötajate, sealhulgas Euroopa Liidu institutsiooni või muu rahvusvahelise organisatsiooni töötajate ja teiselt poolt päritoluliikmesriigis töötavate ametnike vahelist ebavõrdset kohtlemist.

Kuigi sellega seoses on tõsi, et kõnealuseid õigusnorme kohaldatakse nii liikmesriigi ametnikele, kes valivad ametist lahkumise, et töötada erasektoris nende päritoluliikmesriigis, kui ka nendele, kes lahkuvad ametist ja sellest liikmesriigist, et töötada teises liikmesriigis, liidu institutsioonis või muus rahvusvahelises organisatsioonis, mõjutavad need õigusnormid sellegipoolest viimati nimetatud kategooria riigiametnike juurdepääsu tööturule teistes liikmesriikides peale päritoluliikmesriigi ning need võivad seega piirata töötajate vaba liikumist.

Selleks et meede piiraks vaba liikumist, ei pea see tingimata põhinema asjassepuutuvate isikute kodakondsusel ja selle mõju ei pea isegi olema niisugune, et soodustab riigi enda töötajaid või asetab ebasoodsamasse olukorda ainult teiste liikmesriikide kodanikud, mitte riigi enda töötajad. Piisab, kui kasulik meede soodustab teatud isikute kategooriaid, kes kõnealuses liikmesriigis kutsealaselt tegutsevad.

(vt punktid 43, 45–47 ja 58 ning resolutsioon)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 A osa lõike 1 punkt g annab liikmesriikidele õiguse kaaluda, kas tunnustada heategevana teatud organisatsioone, mis ei ole avalik-õiguslikud. Muude kui avalik-õiguslike organisatsioonide tunnustamisel heategevana tuleb siseriiklikel ametiasutustel kooskõlas liidu õigusega ja siseriiklike kohtute järelevalve all arvesse võtta mitut tegurit. Nende tegurite hulka võivad kuuluda erinormide olemasolu – olgu need riiklikud või piirkondlikud, õigus- või haldusnormid või maksuõigus- või sotsiaalkindlustusnormid –, üldise huvi avaldumine asjaomase maksukohustuslase tegevuses, asjaolu, et teisi sama tegevusalaga tegelevaid maksukohustuslasi on juba sarnaselt tunnustatud, ning asjaolu, et kõnealuste teenuste hinna on suures osas tasunud haigekassa või muu sotsiaalkindlustusorganisatsioon.

Lisaks, kuna esiteks on mõiste „organisatsioon“ põhimõtteliselt piisavalt lai, et hõlmata kasumit taotlevaid eraõiguslikke ühinguid, siis asjaolu, et asjaomane organisatsioon tegutseb sellisel eesmärgil, ei välista mingil juhul selle äriühingu liigitamist „asjaomases liikmesriigis muuks heategevana tunnustatud organisatsiooniks“ kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti g mõttes. Teiseks, kuigi asjaolu, et osutatud teenuste hinna on suures osas tasunud haigekassa või muu sotsiaalkindlustusorganisatsioon, võib kuuluda nende tegurite hulka, mida tuleb võtta arvesse, et teha kindlaks, kas asjaomane organisatsioon on heategev, on see asjaolu vaid üks mitmest tegurist. Seega, rahalise abi puudumine ametiasutuste poolt ei välista iseenesest sellisena tunnustamist, kuna viimast tuleb hinnata kõiki antud juhtumi puhul asjassepuutuvaid tegureid arvestades.

(vt punktid 34, 35 ja 39)
Direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kava või projekti puhul, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või selleks vajalik ning mis sai loa direktiivi artikli 6 lõike 3 nõuetele mittevastava uurimuse tulemusel enne vastava ala kandmist ühenduse tähtsusega alade loetellu, peavad pädevad asutused korraldama alale avaldatava mõju tagantjärele hindamise, kui niisugune hindamine on ainus kohane meede vältimaks seda, et kõnealuse kava või projekti elluviimine halvendaks elupaiku või häiriks liike, mis võib oluliselt mõjutada direktiivi eesmärkide saavutamist. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas need tingimused on täidetud.

Direktiivi 92/43 artikli 6 lõige 2 näeb ette üldise kaitsekohustuse võtta vajalikke kaitsemeetmeid, et vältida elupaikade halvenemist ja liikide häirimist, mis võib oluliselt mõjutada direktiivi eesmärkide saavutamist. See kohustus on püsiv. Kui halvenemise või häirimise tõenäosus või oht võib realiseeruda, kuna kava või projekti mõju asjaomasele alale ei ole parimate teadussaavutuste alusel tagantjärele hinnatud, mis oleks vajalik meede artikli 6 lõike 2 tähenduses, väljendub üldine kaitsekohustus kohustusena korraldada niisugune hindamine.

(vt punktid 37 ja 44–46 ning resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2004/18 ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta artikli 47 lõiget 2 ja artikli 48 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui hankija võib riigihankemenetluse hankedokumentides panna pakkujale kohustuse, et see enne hankelepingu sõlmimist sõlmiks nende üksustega, kelle võimalustele ta tugineb, koostöölepingu või asutaks koos nendega ühisettevõtte.

Hankija poolt pakkuja suutlikkuse täita asjaomane hankeleping kontrollimise käigus ei luba direktiivi 2004/18 artikli 47 lõige 2 ja artikli 48 lõige 3 eeldada, et pakkujal on hankelepingu täitmiseks vajalikud vahendid või et tal neid ei ole, ja veelgi enam on keelatud välistada teatud tõendamise võimalused. Sellest tuleneb, et pakkujal on vabadus valida esiteks, mis laadi õiguslik seos on tal konkreetse hankelepingu täitmisel teiste üksustega, kelle võimalustele ta tugineb, ja teiseks nende seoste tõendamise viis. Lisaks tuleneb direktiivi 2004/18 artikli 47 lõikest 2 ja artikli 48 lõikest 3 otsesõnu, et see on üksnes näide, et vastuvõetav tõendamisviis on nõusoleku esitamine teiste üksuste võetud kohustuse kohta anda vajalikud vahendid pakkuja käsutusse ja need sätted ei välista mingil moel seda, et pakkuja tõendab mõnel muul viisil selliste seoste olemasolu, mis teda ühendavad üksustega, kelle võimalustele ta selle hanke nõuetekohaseks täitmiseks tugineb, milles osalemiseks ta pakkumuse esitas.

(vt punktid 26–29 ja 34 ning resolutsioon)
Kohtuasi C‑430/14

Valsts ieņēmumu dienests

versus

Artūrs Stretinskis

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākā tiesa)

„Eelotsusetaotlus — Tolliliit — Ühenduse tolliseadustik — Artikli 29 lõike 1 punkt d — Tolliväärtuse määramine — Määrus (EMÜ) nr 2454/93 — Artikli 143 lõike 1 punkt h — Mõiste „seotud isikud” tolliväärtuse määramisel — Sugulussidemed füüsilisest isikust ostja ja kaupa müünud äriühingu juhi vahel”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (viies koda) 21. jaanuari 2016. aasta otsus

Tolliliit — Ühine tollitariifistik — Tolliväärtus — Tehinguväärtus — Kindlaksmääramine — Mõiste „seotud isikud” — Sugulussidemed füüsilisest isikust ostja ja kaupa müünud äriühingu juhi vahel — Ostja sugulane, kellel on juriidilises isikus võimalus mõjutada kõnealuse kauba müügihinda ostja kasuks — Hõlmamine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 29 lõike 1 punkt d; komisjoni määrus nr 2454/93, artikli 143 lõike 1 punkt h)

Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, määrusega nr 46/1999 muudetud redaktsioonis, artikli 143 lõike 1 punkti h tuleb tõlgendada nii, et füüsilisest isikust ostjat ja niisugusest juriidilisest isikust müüjat, milles ostja sugulasel on tegelik võimalus mõjutada kauba müügihinda nimetatud ostja kasuks, tuleb käsitada seotud isikutena määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, määrusega nr 82/97 muudetud redaktsioonis, artikli 29 lõike 1 punkti d tähenduses.

Määruse nr 2454/93 artikli 143 lõikes 1 on vastavalt tolliseadustiku artikli 29 lõike 2 punktile a nimelt loetletud olukorrad, kus tehingu poolte vahelised sidemed võivad olla asjassepuutuva kauba müügihinda mõjutanud. Nimetatud määruse artikli 143 lõike 1 punkti h kohaselt on see nii muu hulgas juhul, kui tehingu pooled on ühe ja sama perekonna liikmed.

Samas valitseb oht, et sugulussuhtes olevad isikud mõjutavad kauba müügihinda ka juhul, kui müüja on juriidiline isik, milles ostja sugulasel on võimalus mõjutada müügihinda ostja kasuks.

Neil asjaoludel ning arvestades tolliväärtuse hindamist käsitlevate liidu õigusnormide eesmärke, kahjustaks võimaluse, et ostja ja müüja on seotud määruse nr 2454/93 artikli 143 lõike 1 punkti h tähenduses, automaatne välistamine põhjusel, et üks müügilepingu pooltest on juriidiline isik, tolliseadustiku artikli 29 lõike 1 punkti d kasuliku mõju saavutamist. Toll jäetaks niisugusel juhul nimelt ilma võimalusest uurida asjassepuutuva müügitehingu asjaolusid tolliseadustiku artikli 29 lõike 2 punkti a alusel, olgugi et on alust arvata, et ostja ja juriidilisest isikust müüja liikme vahelised sugulussuhted võivad olla imporditud kauba tehinguväärtust mõjutanud.

Selleks et hinnata, kas füüsilisel isikul on müüjaks olevas juriidilises isikus tõepoolest võimalus mõjutada imporditud kauba müügihinda temaga suguluses oleva ostja kasuks, on olulisteks asjaoludeks, mida tollil tuleb arvesse võtta, nimetatud isiku poolt selles juriidilises isikus täidetavad ülesanded või vastaval juhul asjaolu, et ta on ainus, kelle kaudu see juriidiline isik tegutseb.

(vt punktid 24–29 ja 31 ning resolutsioon)
Euroopa Kohus võib Euroopa tähtsate linnualade loendit, mis ei ole küll õiguslikult siduv, kasutada viiteelemendina, mis võimaldab hinnata, kas liikmesriik on klassifitseerinud erikaitsealadeks arvuliselt ja suuruselt piisavad alad. See väljaanne esitab liikmesriikides lindude kaitseks oluliste alade uuendatud loendi, mis vastupidise teadusliku tõenduse puudumisel kujutab endast viiteelementi, mis võimaldab hinnata, kas liikmesriik on klassifitseerinud erikaitsealadeks arvuliselt ja suuruselt piisavad alad kõikidele direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta I lisas nimetatud linnuliikidele ja ka selles lisas nimetamata rändliikidele.

Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta ükski säte ei näe siiski ette, et keskkonnamõju hinnangus tuleb mainida, et ala, mida puudutab projekt, mille puhul niisugune hinnang teostatakse, on kantud Euroopa tähtsate linnualade loendisse.

Tegevus on direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikega 2 kooskõlas üksnes siis, kui on tagatud, et see tegevus ei põhjusta mingisugust häirimist, mis võiks oluliselt riivata kõnealuse direktiivi eesmärke, eeskätt selle direktiivi kaitse-eesmärke. Kõnealune säte kohustab liikmesriike võtma vajalikke meetmeid, et vältida viimati nimetatud artikli lõike 1 alusel klassifitseeritud erikaitsealadel elupaikade halvenemist ning selliste liikide olulist häirimist, mille kaitseks erikaitsealad on klassifitseeritud.

Kiirraudteeliini ehitamise projektiga seoses ei ole komisjon direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 2 rikkumise tõendamiseks kohustatud tõendama põhjusliku seose olemasolu selle ehitamise ja asjassepuutuvate liikide olulise häirimise vahel. Piisab sellest, kui see institutsioon tõendab, et on olemas tõenäosus või oht, et ehitis häirib neid liike oluliselt.

(vt punktid 94, 95, 97)
Raamotsuse 2008/909 vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 17 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mida tõlgendatakse selliselt, et see lubab täidesaatval riigil lühendada süüdimõistetu karistust tulenevalt sellest, et ta väljaandjariigis kinnipidamise ajal töötas, kuigi viimati nimetatud riigi pädevad asutused ei ole selle riigi õiguse kohaselt seda karistust lühendanud.

Väljaandjariik peab enne seda, kui täidesaatev riik on süüdimõistvat kohtuotsust tunnustanud ja süüdimõistetu on sellele riigile üle antud, kindlaks määrama, kas ja kui palju tuleb tema territooriumil juba kantud kinnipidamise ajast tulenevalt karistust lühendada. Vaid tema on pädev lühendama karistust sellest tulenevalt, et isik enne üleandmist töötas, ja vastaval juhul teavitama täidesaatvat riiki sellest lühendamisest raamotsuse 2008/909 artiklis 4 viidatud tunnistuses. Järelikult ei või täidesaatev riik kohaldada asjaomase isiku poolt väljaandjariigi territooriumil juba kantud karistuse suhtes tagasiulatuvalt väljaandjariigi sellise õiguse asemel, mis reguleerib karistuste täitmist ja eelkõige karistuse lühendamist, oma siseriiklikku õigust. Vastupidine tõlgendus võiks kahjustada raamotsuse 2008/909 eesmärke, mille hulka kuulub eelkõige vastastikuse tunnustamise põhimõtte järgimine, mis selle raamotsuse põhjenduse 1 kohaselt, koosmõjus ELTL artikli 82 lõikega 1, kujutab endast Euroopa Liidus kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö „nurgakivi“.

(vt punktid 44, 46 ja 51 ning resolutsiooni punkt 1)
Tegevus on direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikega 2 kooskõlas üksnes siis, kui on tagatud, et see tegevus ei põhjusta mingisugust häirimist, mis võiks oluliselt riivata direktiivi 92/43 eesmärke, eeskätt selle direktiivi looduslike elupaikade ning loomastiku ja taimestiku kaitse eesmärke. Selleks, et teha kindlaks direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 2 rikkumine, peab komisjon õiguslikult piisavalt tõendama, et liikmesriik ei ole võtnud sobivaid kaitsemeetmeid, mis võimaldaksid tagada, et tegevus pärast asjaomase ala klassifitseerimist erikaitsealaks ei põhjustaks asjaomaste liikide elupaikade halvenemist ega häiriks neid liike moel, mis võiks tingida olulise tähtsusega tagajärjed, arvestades selle direktiivi eesmärki tagada kõnealuste liikide säilimine.

Direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 2 rikkumise tõendamiseks ei ole komisjon siiski kohustatud tõendama põhjusliku seose olemasolu projekti tulemusel püstitatud generaatori käitamise ja asjassepuutuvate liikide olulise häirimise vahel. Piisab sellest, kui komisjon tõendab, et on olemas tõenäosus või oht, et kõnesolev käitamine niisugust häirimist põhjustab. Niisuguse tõenäosuse või ohu tõendamine komisjoni poolt ei välista samas seda, et puudutatud liikmesriik ei saaks tõendada, et vaidlusalune meede vastab direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 4 nõuetele, ja et ta on analüüsinud selle mõju kaitseala säilimise eesmärki arvestades.

(vt punktid 28–30)
Üldpõhimõttega, mille eesmärk on tagada kõigile õigus vaidlustada nende kahjuks võetud siseriikliku meetme aluseks olnud ühenduse õigusakti kehtivus, ei ole vastuolus see, et selle õiguse teostamine on allutatud tingimusele, et asjaomasel isikul ei ole olnud õigust taotleda ELTL artikli 263 alusel kehtetuks tunnistamist vahetult liidu kohtult. Isik ei saa pädevas siseriiklikus kohtus tugineda asjaomase akti kehtetusele siiski ainult juhul, kui ilma igasuguse kahtluseta võib asuda seisukohale, et see isik oleks saanud esitada vastuvõetava nõude asjaomase akti kehtetuks tunnistamiseks selles artiklis ette nähtud tingimustel.

(vt punkt 23)
Kuigi piiravate meetmete võtmist käsitleva õigusakti volitustes peab olema sõnaselgelt märgitud õiguslik alus, mis volitab pädevat institutsiooni võtma vastu piiravaid meetmeid isiku või üksuse suhtes, ei ole sellegipoolest nõutav, et õigusliku alusena mainitud sättes oleks ette nähtud nende õigusaktide vorm, mida sel alusel võib vastu võtta, et viide nimetatud sättele oleks vaidlusaluse määruse õigusliku aluse piisav põhjendus.

Lisaks ei ole üheski EL toimimise lepingu sättes ette nähtud, et selle kuues osa, mis sisaldab institutsioonilisi ja rahandussätteid, ei ole kohaldatav piiravatele meetmetele. Tuginemine ELTL artikli 291 lõikele 2 ei ole seega välistatud, kui selles sättes mainitud tingimused on täidetud.

Juba ELTL artikli 215 sõnastusest tuleneb, et selle sättega ei ole vastuolus, kui selle alusel vastu võetud määrusega antakse komisjonile või nõukogule rakendusvolitused ELTL artikli 291 lõikes 2 määratletud tingimustel, kui teatavate selles määruses ette nähtud piiravate meetmete jaoks on vaja ühetaolisi rakendustingimusi. Täpsemalt ei tulene ELTL artikli 215 lõikest 2, et piiravaid üksikmeetmeid juriidiliste või füüsiliste isikute ning rühmituste või mitteriiklike üksuste suhtes tuleb tingimata võtta menetluse kohaselt, mis on ette nähtud ELTL artikli 215 lõikes 1, ja et neid ei saa võtta ELTL artikli 291 lõike 2 alusel.

Arvestades märkimisväärset negatiivset mõju, mida piiravatest meetmetest puudutatud isikute või üksuste loetellu kandmine vastava isiku või üksuse vabadustele ja põhiõigustele avaldab, annab iga kanne nende isikute või üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, olenemata sellest, kas see toimub ELTL artikli 215 või ELTL artikli 291 lõike 2 alusel, sellele isikule või üksusele õiguse pöörduda ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel Euroopa Kohtusse, kuivõrd nende jaoks on see otsus selles osas sarnane üksikotsusega, et muu hulgas kontrollida selle üksikotsuse kooskõla alusaktis sätestatud üldiste loetellu kandmise kriteeriumidega.

Erinevus ELTL artikli 215 ja ELTL artikli 291 lõike 2 alusel toimuva menetluse vahel vastab soovile teha piiravate meetmete valdkonnas objektiivsete kriteeriumide alusel vahet alusaktil ja rakendusaktil. Sellel taustal on ELTL artikli 215 lõikes 1 ette nähtud nõue, mis puudutab liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ja komisjoni ühist ettepanekut, selles sättes ette nähtud menetluse olemuslik tingimus, mitte aga üldine menetluslik tagatis, millele on õigus kõigil isikutel ja üksustel, kes on mis tahes alusel kantud piiravatest meetmetest puudutatud isikute ja üksuste loetellu. Seetõttu ei saa asjaolu, et erinevalt ELTL artikli 215 lõikes 1 ette nähtud menetlusest ei ole niisuguse ühise ettepaneku esitamine ELTL artikli 291 lõikest 2 tulenevate rakendamisvolituste kasutamisel piiravate meetmete võtmise eelduseks, käsitada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisena niisugusesse loetellu kandmisel.

(vt punktid 44 ja 45)
Kohtuasi C‑431/14 P

Kreeka Vabariik

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — Kreeka põllumajanduskindlustustega tegeleva asutuse (ELGA) poolt aastatel 2008 ja 2009 makstud hüvitusabi — Otsus, millega abi tunnistatakse siseturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse see tagasi nõudma — Mõiste „riigiabi“ — ELTL artikli 107 lõike 3 punkt b — Põllumajandussektoris antava riigiabi suunised — Põhjendamiskohustus — Tõendite moonutamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (suurkoda) 8. märtsi 2016. aasta otsus

Kui hageja väidab, et Üldkohus on moonutanud tõendeid, peab ta ELTL artikli 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d kohaselt osutama täpselt tõenditele, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja hindamisvead, mis tema arvates on selle moonutamise põhjustanud. Lisaks ilmneb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, et moonutamine peab toimikumaterjale arvestades olema ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hinnata. (vt punktid 32 ja 34)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 38 ja 57)

Põllumajandusettevõtjatele erakorraliselt tehtud hüvitusabi maksed halbade ilmastikutingimuste tõttu tekkinud kahjude hüvitamiseks, mis on sõltumatud nende poolt taime- ja loomakasvatustoodangu kindlustuse alusel tasutud kindlustusmaksetest ja mida rahastati tervikuna riigile kuuluva põllumajanduskindlustuse asutuse poolt võetud laenu abil, kujutavad endast eelist, mida seda saanud ettevõtja ei oleks normaalsete turutingimuste juures saanud ja mis mõjutasid seega konkurentsi. Nimelt, võttes arvesse põllumajandusettevõtjate poolt tasutud kindlustusmaksete sõltumatust nende ettevõtjate saadud hüvitusabist, ei saa järeldada, et need kindlustusmaksed olid spetsiaalsed koormised, mida tuli maksta eelise pealt, mis siinses asjas koosnes nimetatud abi maksmisest, ega seda, et nimetatud sissemaksed olid lahutamatu osa kõnealuse eelise kehtestamisest. Selle eelise ja nende kindlustusmaksete vahel ei saa seega tasaarvestust toimuda. (vt punktid 42 ja 43)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 55)