Akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta artikli 23 eesmärk oli võimaldada nõukogul võtta vajalikud meetmed, et tagada selle akti kooskõla institutsioonide seadusandlikust tegevusest tulenevate õigusaktide muudatustega ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) valdkonnas nimetatud akti allkirjastamise ja uute liikmesriikide tegeliku ühinemise vahelisel ajal. Seda pädevuse andmist ei saa siiski tõlgendada laiendavalt, ilma et kahjustataks läbirääkimiste tulemusi nimetatud riikide ühinemistingimuste osas.

Nõukogu ei ole otsuse 2004/281 (millega pärast ühise põllumajanduspoliitika reformi kohandatakse akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta) vastuvõtmisega ületanud temale ühinemisakti artikliga 23 antud pädevust selle akti ÜPP-d käsitlevate sätete kohandusteks, mis võivad ühenduse eeskirjade muutmise tõttu vajalikuks osutuda.

Arvestades määrust nr 1259/1999 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühised eeskirjad) oli järk-järgult kasutuselevõtu süsteem kohaldatav kõikidele selle määruse artiklis 1 osutatud toetuskavade alusel antavatele otsetoetustele. Kõnesoleva määruse kohaldamisala määratlemise põhikriteerium on selle artikli 1 esimeses lõigus esitatud tingimused, mitte aga teatud toetuse lisamine nimetatud määruse lisasse, kuna nimetatud lisa täpsustab vaid seda sätet.

Uute liikmesriikide otsetoetuste osas lepiti kõikidele otsetoetustele phasing-in-mehhanismi üldise kohaldamise põhimõttes kokku ühinemisläbirääkimistel ja see on ette nähtud sõnaselgelt ühinemisaktis, millega lisati kõnealusele määrusele artikkel 1a. Veelgi enam, otsuse 2004/281 artikli 1 punkt 5 piirdub otsetoetuste järk-järgult kasutuselevõtmisega uutes liikmesriikides sama ajakava ja samade protsendimäärade alusel, nagu on kehtestatud varem ühinemisaktiga muudetud kõnealuse määruse artiklis 1a. Seega ei saa tõdeda, et vaidlusalune otsus muutis oluliselt phasing-in-mehhanismi kohaldamisala või sellest tulenevate kohustuste või õiguste olemust.

Lisaks erines põllumajanduse olukord uutes liikmesriikides vanade liikmesriikide omast kardinaalselt, mis õigustas ühenduse toetuste järkjärgulist kohaldamist, eelkõige otsetoetuste kavade raames, ja seda selleks, et mitte häirida nende liikmesriikide põllumajandussektoris pooleli olevat vajalikku ümberkorraldamist. Neist põhjendustest tuleneb, et hageja ja vanad liikmesriigid, kes saavad otsetoetusi piiranguteta, ei ole sarnases olukorras, mis takistab nõuetekohase võrdluse läbiviimist.

Vaidlusalune otsus kordab ühinemisaktis sätestatud uute liikmesriikide otsetoetuste osas phasing-in-mehhanismi põhimõtet ja kohaldamise tingimusi, laiendamata selle ulatust, nii et selle otsusega ei seata küsimuse alla ühinemisläbirääkimistel saavutatud kompromissi ega rikuta seega ka hea usu põhimõtet.

(vt punktid 55, 66, 67, 76, 78–80, 87, 88, 92)