ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esitatud küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2011/83 artikli 16 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandile taganemisõigusest võib tugineda tarbija vastu, kes on sõlminud väljaspool äriruume lepingu sellise kauba ostmiseks, mis tuleb valmistada tema nõuete järgi, sõltumata sellest, kas kaupleja on selle kauba valmistamist alustanud.
42

Mis puudutab asjaolu, et pärast maksustatava väärtuse ja mahaarvatava käibemaksu korrigeerimist võib nüüdsest võlgniku poolt tasumisele kuuluv käibemaks jääda riigile tasumata seetõttu, et võlgniku suhtes on algatatud pankroti- või likvideerimismenetlus, siis piisab, kui märkida nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 58–60, et seos maksustatava väärtuse korrigeerimise ja mahaarvatava käibemaksu summa korrigeerimise vahel ei tähenda tingimata, et neid korrigeeritakse samal ajal. Arvestades asjaolu, et direktiivi 2006/112 artikli 185 lõike 2 teises lauses puudub ajaline kriteerium, ei takista see niisiis liikmesriikidel nõuda mahaarvatava käibemaksu summa korrigeerimist niipea, kui võlgnik on jätnud arve tasumata, ja juba enne seda, kui tema suhtes on algatatud pankroti- või likvideerimismenetlus, et vältida nii riigile igasuguse rahalise kahju tekkimise ohtu.
69

Rakendusmääruse 2015/82 artikli 2 lõike 1 punktis b on sätestatud, et „[v]abasse ringlusesse lubamiseks deklareeritud imporditavad tooted, mille kohta on arved esitanud äriühingud, kelle hinnakohustused on komisjon heaks kiitnud ja kelle nimed on loetletud rakendusotsuses [2015/87], vabastatakse artiklis 1 sätestatud dumpinguvastasest tollimaksust, kui nendele importtoodetele on lisatud kinnitusarve, mis on faktuurarve, mis sisaldab vähemalt käesoleva määruse lisa kohaseid andmeid ja deklaratsiooni“.
59

See tõlgendus on ainus, mis tagab, et järgitakse direktiivi 2008/98 eesmärki vähendada miinimumini jäätmetekke ja -käitluse kahjulikku mõju inimese tervisele ja keskkonnale. Nimelt ei ole sellisel juhul paberi ja tselluloosi tootmisest pärinev reovesi eraldatav olme- või asulareoveest ning sellist reovett saab taaskasutada või kõrvaldada üksnes juhul, kui see ka läbib liikmesriigi õiguses nõutud vajalikud käitlustoimingud. On selge, et olme- või asulareovett tuleb käsitada ainena, mille valdaja on ära visanud.
19

Tuleb märkida, et kuigi põhikohtuasi puudutab konkreetselt sellise summa tagasimaksmist, mis on tasutud Rumeenias OUG nr 9/2013 alusel kehtestatud „mootorsõidukite keskkonnalõivuna“, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuses siiski üldisemalt kirjeldatud „liidu õigust rikkudes sissenõutud maksude“ tagastamist. Selline üldistamine on põhjendatud asjaoluga, et nimetatud küsimuses viidatud sättes ette nähtud tähtaeg on kohaldatav ka OUG nr 52/2017 kohaldamisalasse kuuluva kolme muu sellise Rumeenia mootorsõidukite saastetasu tagastamisele, mis on oma olemuselt analoogsed keskkonnalõivuga ja mille Euroopa Kohus on samuti tunnistanud liidu õigusega vastuolus olevaks. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 10 ja 11, võeti OUG nr 52/2017 vastu just selleks, et lõpetada kõikide nende tasude kehtestamisest tulenev liidu õiguse rikkumine.
50

Seega on kindlustust käsitlevate direktiivide üldist ülesehitust arvestades selge, et nimetatud direktiivide lisades esitatud tegevuste liigid hõlmavad kindlustustegevust ja pensionifondide haldamist, ilma et seda liigitamist saaks tõlgendada nii, et asjaomast tegevust tuleb pidada kindlustuse liigiks.
36

Sellega seoses tuleb märkida, et riigisiseseid õigusnorme, milles nähakse ette objektiivsete ja kontrollitavate asjaolude uurimine, et teha kindlaks, kas tehing kujutab endast maksualase eesmärgiga fiktiivset skeemi, tuleb käsitada nii, et need ei lähe kaugemale, kui on vajalik selleks, et säilitada maksustamispädevuse tasakaalustatud jaotus liikmesriikide vahel ja ennetada maksude vältimist, kui esiteks antakse maksukohustuslasele iga kord, kui esineb kahtlus, et tehing ei vasta tingimustele, milles asjaomased äriühingud oleksid kokku leppinud vaba konkurentsi korral, võimalus esitada tõendeid võimalike äriliste põhjuste kohta, miks selline tehing tehti, ilma et maksukohustuslasele pandaks seejuures ülemääraseid halduskohustusi. Teiseks, kui selliste asjaolude kontrollimisel jõutakse järeldusele, et kõnealune tehing ei vasta tingimustele, milles asjaomased äriühingud oleksid kokku leppinud vaba konkurentsi korral, siis peab korrigeeriv maksumeede piirduma selle osaga, milles tehingu tingimused erinevad tingimustest, mis oleks kokku lepitud juhul, kui äriühingud ei oleks vastastikuses sõltuvussuhtes (21. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus SGI, C‑311/08, EU:C:2010:26, punktid 71 ja 72).
49

Esiteks see, et hoolduskindlustuskassas kindlustatute hooldusvajaduse hindamisse sõltumatute ekspertide kaasamine on ette nähtud käesoleva kohtuotsuse punktis 11 nimetatud juhendi jaotises B1, ei ole iseenesest piisav näitamaks nende ekspertide tegevust heategevana, sest nende poolt teenuste osutamist reguleerivate erinormide olemasolu on ainult üks teguritest, mida tuleb arvesse võtta heategevana tegutsemise kindlakstegemisel (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Les Jardins de Jouvence, C‑335/14, EU:C:2016:36, punkt 39). Seda enam on see nii käesoleval juhul, kuna sellest juhendist näib tulenevat, et võimalus kasutada sõltumatuid eksperte on võimalik vaid erandkorras, eelkõige selleks, et reageerida suurenenud arvule taotlustele.
44

Teiselt poolt, kui eeldada, et on tuvastatud, et need õppejõud on tööle võetud tähtajatu töölepingu alusel, tuleb kontrollida, kas nad on „võrreldavad“ tähtajatu töölepinguga töötajad raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses. Sellega seoses olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika järgi nõuab diskrimineerimiskeelu põhimõte, mille spetsiifiline väljendus see säte on, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud (21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras, C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
49

Kõigi eeltoodud kaalutluste põhjal tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui esimese liikmesriigi pädev asutus keeldub heaks kiitmast muudatusi niisuguse ravimiga seotud andmetes ja dokumentides, millel on müügiluba teises liikmesriigis ja millele on antud luba paralleelimpordiks esimesse liikmesriiki, ainuüksi sel põhjusel, et võrdlusmüügiluba esimeses liikmesriigis on kaotanud kehtivuse ning pakutud muudatused põhinevad – kombineerituna paralleelselt imporditud ravimi andmetega, mis on heaks kiidetud teises liikmesriigis – andmetel, mis puudutavad teist sama ravinäidustusega ja asjaomastes liikmesriikides müügiluba omavat ravimit, mis on põhiosas valmistatud sama toimeainega, kuid millel on erinev ravimvorm, kui kõnealune paralleelimpordi luba on endiselt kehtiv ning ole ühtegi piisavat tõendit ohust inimeste elu ja tervise tõhusale kaitsmisele.
17

Toll omakorda, kes küll ise ei esitanud apellatsioonkaebust eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kuid esitas oma seisukohad menetluse käigus, ei väida, et kaupa on tarbitud. Tema arvates on küsimus pigem selles, kas seda „kasutati“ tolliseadustiku artikli 124 lõike 1 punkti k tähenduses. Ent mõistet „kasutatud kaup“, mida ei ole liidu tollialastes õigusaktides defineeritud, võib mõista kahel viisil, st kas nii, et kaupa on kasutatud vastavalt selle otstarbele, või nii, et seda on kasutatud ühel või teisel viisil, mis tähendab, et seda on töödeldud. Seestöötlemise protseduur eeldab põhimõtteliselt, et kaupa mingil viisil töödeldakse. Seestöötlemise loa alusel oleks Combinova käesoleval juhul pidanud parandama ja kalibreerima mitmesuguseid instrumente, mis tolliseadustiku artikli 5 punkti 37 kohaselt tähendab töötlemistoimingute tegemist.
25

Mis puudutab seestöötlemise protseduuri eesmärki, siis tuleb osundada tolliseadustiku artikli 114 lõiget 1, kus on ette nähtud, et see protseduur võimaldab kasutada liidu tolliterritooriumil ühe või mitme töötlemistoimingu käigus ühendusevälist kaupa, mis on määratud ühenduse tolliterritooriumilt reekspordiks kompensatsioonitoodete kujul, ilma et sellise kauba suhtes kohaldataks imporditollimaksu või kaubanduspoliitilisi meetmeid. Tolliseadustiku artikli 114 lõike 2 punkti a kohaselt nimetatakse seestöötlemise protseduuri seda vormi „peatamissüsteemiks“. Nimetatud seadustiku artikli 114 lõike 2 punktidest c ja d tuleneb, et kompensatsioonitooted on kõik tooted, mis on saadud selliste töötlemistoimingute tulemusel nagu toimingud kaupadega ja kauba töötlemine.
43

Selles küsimuses tuleb tõdeda, et kuigi vahendid, mida kasutatakse põhikohtuasjas käsitletava teenuse osutamiseks, nimelt veokid, on registreerimistaotlustes kujutatud punktiirjoonega, et näidata nii kohti, kuhu taotletud kaubamärgid paigutatakse, kui ka nende piirjooni, ei lange tähised, mille registreerimist kaubamärgina on taotletud, kokku nende vahendite kuju või pakendiga ja nende eesmärk ei ole tuua esile füüsiline ruum, kus osutatakse teenuseid. Nimelt koosnevad need tähised, mille registreerimist kaubamärgina taotletakse, värvikombinatsioonidest, mis on süstemaatiliselt kujundatud ja ruumiliselt piiratud. Need registreerimistaotlused puudutavad seega konkreetselt määratletud graafilisi elemente, mille eesmärk erinevalt käesoleva kohtuotsuse punktides 40 ja 41 viidatud kohtupraktikas käsitletud tähistest ei ole kujutada asja või teenuste osutamise ruumi lihtsalt selle piirjoonte esitamise abil.
10

Selle direktiivi artiklis 37 „Reguleeriva asutuse kohustused ja volitused“ on ette nähtud: „1. Reguleerivatel asutustel on järgmised kohustused: […] b) tagada põhi- ja jaotusvõrguettevõtjate ning vajadusel nii võrguomanike kui ka mis tahes elektriettevõtja vastavus käesolevas direktiivis ja muudes [liidu] asjakohastes õigusaktides, sealhulgas piiriüleseid küsimusi käsitlevates õigusaktides sätestatud kohustustele; […] h) jälgida võrgu turvalisust ja usaldusväärsust käsitlevate eeskirjade täitmist ja vaadata läbi nende varasem toimimine ning kehtestada ja kinnitada teenuse ja tarne kvaliteedi standardeid ja nõudeid või aidata sellele kaasa koos teiste pädevate asutustega; […] m) jälgida aega, mis põhi- ja jaotusvõrguettevõtjatel kulub ühenduste rajamiseks ja parandustöödeks; n) aidata koos teiste asjaomaste asutustega tagada, et tarbijakaitsemeetmed, kaasa arvatud need, mis on sätestatud I lisas, oleksid tulemuslikud ja jõustatud; […] 4. Liikmesriigid tagavad, et reguleerivatele asutustele antakse volitused, mis võimaldavad neil lõigetes 1, 3 ja 6 osutatud ülesandeid tõhusalt ja kiiresti täita. Selleks peavad reguleerival asutusel olema vähemalt järgmised volitused: a) teha otsuseid, mis on elektriettevõtjatele siduvad; […] d) määrata tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi elektriettevõtjatele, kes ei täida käesolevast direktiivist ega reguleeriva asutuse või ameti asjakohasest õiguslikult siduvast otsustest tulenevaid kohustusi, või taotleda pädevalt kohtult selliste karistuste määramist. See hõlmab volitust määrata käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste mittetäitmise eest põhivõrguettevõtjale karistusi, mille suurus on kuni 10% põhivõrguettevõtja aastakäibest, või vertikaalselt integreeritud ettevõtjale karistusi, mille suurus on kuni 10% vertikaalselt integreeritud ettevõtja aastakäibest, või taotleda selliste karistuste määramist; ning e) teostada asjakohaseid uurimisõigusi ja uurimisvolitusi vaidluste lahendamiseks vastavalt lõigetele 11 ja 12. […] 11. Mis tahes isikul, kellel on põhi- või jaotusvõrguettevõtja suhtes kaebusi seoses käesolevast direktiivist kõnealusele võrguettevõtjale tulenevate kohustustega, on õigus esitada kaebus reguleerivale asutusele, kes tegutseb vaidlusi lahendava asutusena ja teeb otsuse kahe kuu jooksul alates kaebuse kättesaamisest. Seda tähtaega võib pikendada kahe kuu võrra, kui reguleeriv asutus nõuab täiendavat teavet. Seda pikendatud ajavahemikku võib pikendada kaebuse esitaja nõusolekul. Reguleeriva asutuse otsus on siduv, välja arvatud edasikaebamise tõttu tühistamise korral või kuni selleni. […]“.
29

Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õigust käsitlevad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (4. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality ja Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
34

Käesoleval juhul tundub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus, kelle ülesanne on kindlaks teha, kas tal on võimalik põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme tõlgendada kooskõlas liidu õigusega, välistab selle võimaluse. Ta leiab, et sellises olukorras tekib küsimus, kas seda direktiivi võib vahetult kohaldada asjaomase isiku kahjuks.
36

Kolmandana, mis puudutab Austria Vabariigi väidet, et liikmesriikidel on liidu õiguses erinõuete puudumisel võimalus kohaldada liidu õiguse rakendamisel oma riigisiseseid õigusnorme, siis väidab komisjon, et direktiiv 2007/59 tõepoolest sisaldab selliseid erinõudeid. Lisaks kinnitab kahe eraldiseisva asutuse olemasolu asjaolu, et Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH on otseselt föderaalõiguse alusel asutatud äriühing, mille osalust haldab minister ja mis täidab föderaalriigi jaoks ülesandeid tihedas koostöös ja ministri kontrolli all, tegutsedes kesktasandil pädeva ohutusasutusena. Nii ei ole minister ise, vaid kõrgem ametiasutus 1991. aasta haldusmenetluse üldosa seaduse (muudetud redaktsiooni) artiklite 5 ja 68 tähenduses see, kes esiteks teeb otsuse „asutuste vaheliste pädevuskonfliktide“ kohta ja teiseks on tal õigus väga piiratud juhtudel tühistada, muuta või tunnistada kehtetuks talle alluvate asutuste otsused. Seega tuleb järeldada, et need ametiasutused on „muud ametiasutused“.
6

Korteriomandi seaduse (Wohnungseigentumsgesetz) põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni §-s 2 on sätestatud: „(1) Korteriomand on kinnisasja kaasomaniku või kaasomanike seltsingu asjaõigus, mis seisneb ainuõiguses kasutada ja käsutada eriomandi eset. […] (2) Eriomandi esemed on korter, muud eraldatud ruumid ja sõiduki parkimiskoht (eriomandi esemeks sobivad ruumid), millest eriomand on moodustatud. Korter on hoone osa, mis on ruumiliselt piiritletud ja mida on valdava arvamuse järgi võimalik eraldi kasutada ning mis oma olemuse ja suuruse poolest sobib rahuldama inimeste vajadust individuaalse eluruumi järele. Muu eraldatud ruum on hoone osa, mis on ruumiliselt piiritletud ja mida on valdava arvamuse järgi võimalik eraldi kasutada ning millel on selle olemuse ja suuruse poolest oluline majanduslik tähendus, nagu näiteks eraldatud äriruum või garaaž. […] […] (5) Korteriomanik on selle kinnisasja kaasomanik, mille piires asuvad tema korteriomandi eriomandi eseme moodustavad ruumid. […]“.
37

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 98/59 artikli 1 lõike 1 esimese lõigu punkti a tuleb tõlgendada nii, et hindamaks, kas vaidlustatud individuaalne töölepingu ülesütlemine on osa kollektiivsest koondamisest, tuleb kollektiivse koondamise toimumise tuvastamiseks sättes ette nähtud ajavahemiku määramisel võtta arvesse mis tahes 30 või 90 päeva pikkust järjestikust ajavahemikku, mille vältel öeldi see individuaalne tööleping üles ja mille jooksul tööandja koondas suurima arv töötajaid ühel või mitmel põhjusel, mis ei ole seotud konkreetse töötaja isikuga sama sätte tähenduses.
52

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 95/46 artikli 2 punkti h ja artikli 7 punkti a ning määruse 2016/679 artikli 4 punkti 11 ja artikli 6 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et vastutav töötleja peab tõendama, et andmesubjekt on aktiivse tegevusega väljendanud nõusolekut tema kohta käivate isikuandmete töötlemiseks ja et andmesubjekti on arusaadaval ja lihtsasti kättesaadaval kujul ning selges ja lihtsas keeles enne teavitatud kõikidest selle töötlemisega seotud asjaoludest, nii et tal oli võimalik hõlpsasti kindlaks määrata nõusoleku tagajärjed, mistõttu on tagatud, et see nõusolek anti kõiki asjaolusid teades. Telekommunikatsiooniteenuste osutamise lepinguga, milles on tingimus, mille kohaselt andmesubjekti on teavitatud ja ta on nõustunud, et tema isikut tõendava dokumendi koopia kogutakse ja säilitatakse isiku tuvastamise eesmärgil, ei saa tõendada, et see isik on andnud selleks kogumiseks ja säilitamiseks nõuetekohase nõusoleku nimetatud sätete tähenduses, kui – vastutav töötleja on sellele tingimusele viitava märkeruudu täitnud enne lepingu allkirjastamist, või kui – lepingu tingimused võivad andmesubjekti eksitada selles, kas tal on võimalik sõlmida leping ka juhul, kui ta keeldub nõustumast teda puudutavate andmete töötlemisega, või kui – vastutav töötleja on sobimatult mõjutanud valikuvabadust olla sellise kogumise ja säilitamise vastu, nõudes, et andmesubjekt, kes keeldub nõusolekut andmast, täidaks keeldumise dokumenteerimiseks täiendava formulari.
Direktiivi 2015/2366 artikkel 73 „Makseteenuse pakkuja vastutus autoriseerimata maksetehingu korral“ on sõnastatud järgmiselt:

„1. Ilma et see piiraks artikli 71 kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et maksja makseteenuse pakkuja maksab autoriseerimata maksetehingu puhul maksjale autoriseerimata maksetehingu summa viivitamata ja igal juhul hiljemalt järgmise tööpäeva lõpuks alates tehingu märkamisest või sellekohase teate saamisest tagasi, välja arvatud juhul, kui maksja makseteenuse pakkujal on mõistlik põhjus kahtlustada pettust ja kui ta teavitab nendest põhjustest kirjalikult asjakohast riigiasutust. Kui see on asjakohane, taastab maksja makseteenuse pakkuja debiteeritud maksekontol olukorra, mis oleks olnud, kui autoriseerimata maksetehing ei oleks toimunud. Lisaks tagatakse sellega, et maksja maksekonto krediteerimise väärtuspäev ei ole hilisem kui summa debiteerimise kuupäev.

2. Kui maksetehing on algatatud makse algatamise teenuse pakkuja kaudu, maksab kontot haldav makseteenuse pakkuja autoriseerimata maksetehingu summa viivitamata ja igal juhul hiljemalt järgmise tööpäeva lõpuks tagasi ning vajaduse korral taastab debiteeritud maksekontol olukorra, mis oleks olnud, kui autoriseerimata maksetehingut ei oleks toimunud.

Kui autoriseerimata maksetehingu eest on vastutav makse algatamise teenuse pakkuja, hüvitab ta kontot haldavale makseteenuse pakkujale tema taotlusel viivitamata tekkinud kahju või maksjale tagasimaksmisest tulenenud summad, sealhulgas autoriseerimata maksetehingu summa. Vastavalt artikli 72 lõikele 1 peab makse algatamise teenuse pakkuja esitama tõendid selle kohta, et tema pädevuse piires oli maksetehing autenditud ja korrektselt dokumenteeritud ning et maksetehingut ei mõjutanud tehniline rike ega mõni muu sellise makseteenusega seotud puudujääk, mille pakkumise eest ta vastutab.

3. Kooskõlas maksja ja makseteenuse pakkuja vahel või asjakohasel juhul maksja ja makse algatamise teenuse pakkuja vahel sõlmitud lepingule kohaldatava õigusega võib määrata kindlaks täiendava rahalise hüvitise.“
53

Ta on samuti otsustanud, et teatavatel juhtudel võib oht, et taotlusega hõlmatud dokumendis sisalduvaid andmeid kuritarvitatakse, tõepoolest kahjustada ettevõtja ärihuve. Arvestades nõuet esitada selliseid selgitusi nagu need, millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 52, peab sellise ohu esinemine olema siiski tõendatud. Neid andmeid ei saa pidada määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes sätestatud erandi alla kuuluvaks pelgalt põhjendamata kinnituse alusel üldise kuritarvitamise ohu kohta, kui isik, kes taotleb, et liidu institutsioon, organ või asutus seda erandit kohaldaks, ei esita enne, kui liidu institutsioon, organ või asutus selle kohta otsuse teeb, nende andmete laadi, eseme ja ulatuse kohta muud täpsustust, mis võiks liidu kohut valgustada küsimuses, kuidas nende avalikustamine kahjustaks konkreetselt ja mõistlikult ettenähtaval viisil nende isikute ärihuve, keda andmed puudutavad (22. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus PTC Therapeutics International vs. EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, punkt 96, ning MSD Animal Health Innovation ja Intervet International vs. EMA, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, punkt 95).
16

Administratīvā apgabaltiesa (haldusasjade regionaalne kohus, Läti) jättis selle kohtuotsuse 10. veebruari 2017. aasta otsusega apellatsiooniastmes muutmata põhjendusega, et vormi S2 väljastamiseks peavad olema täidetud määruse nr 1529 punktis 310 sätestatud kumulatiivsed tingimused. Nimetatud kohus märkis, et põhikohtuasjas kõne all olev raviteenus, mis on Läti riigieelarvest rahastatav tervishoiuteenus, on küll vajalik, et hoida ära põhikohtuasja kaebaja poja elutähtsate funktsioonide või tervisliku seisundi pöördumatut halvenemist, ent vormi S2 väljastamise taotluse läbivaatamise ajal kinnitas haigla, et seda raviteenust on võimalik Lätis osutada. Lisaks asus see kohus seisukohale, et asjaolust, et põhikohtuasja kaebaja keeldus vereülekandest, ei saa järeldada, et asjaomasel haiglal ei olnud võimalik seda raviteenust pakkuda, ning järeldas, et üks vormi S2 väljastamise tingimustest ei olnud täidetud.
52

Neil asjaoludel tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2006/126 artikli 11 lõike 4 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil keelduda juhiluba, mis on saadud selle direktiivi artikli 11 lõike 1 kohase väljavahetamise kaudu, tunnustamast põhjusel, et see liikmesriik oli väljavahetatava juhiloa omajalt enne juhiloa väljavahetamist juhtimisõiguse ära võtnud.
30

Selles osas ei oma mingit tähtsust asjaolu, et riigisiseses õiguses on olemas avalike dokumentidega tutvumist käsitlevad eeskirjad. Nimelt ei anna sellist tutvumise võimalust mitte kasutaja, kes teose kohtule esitas, vaid kohus annab selle võimaluse eraõiguslikele isikutele, kes esitavad vastava taotluse, tulenevalt kohustusest, mis on ette nähtud avalike dokumentidega tutvumist käsitlevates riigisisestes õigusnormides, ja vastavalt seal samas ette nähtud menetlusele, kusjuures direktiiv 2001/29 ei mõjuta kuidagi niisuguseid õigusnorme, nagu on sõnaselgelt ette nähtud artiklis 9.
5

Määruse artiklis 6 „Järelevalve“ on ette nähtud: „1. Kui liikmesriik kavatseb anda ettevõtjale käesoleva määruse kohast vähese tähtsusega abi, teatab ta ettevõtjale kirjalikult abi kavandatava summa, mis on väljendatud brutotoetusekvivalendina, ja asjaolu, et abi on vähese tähtsusega […]. Liikmesriik saab asjaomaselt ettevõtjalt enne abi andmist kirjaliku või elektroonilise kinnituse mis tahes muu vähese tähtsusega abi kohta, mille suhtes kohaldatakse käesolevat määrust või muid vähese tähtsusega abi käsitlevaid määrusi ning mida ettevõtja on saanud jooksva eelarveaasta ja kahe eelneva eelarveaasta jooksul. 2. Kui liikmesriik on asutanud vähese tähtsusega abi keskregistri, milles on täielik teave selle liikmesriigi ametiasutuste antud vähese tähtsusega abi kohta, ei kohaldata lõiget 1 alates ajast, kui register hõlmab kolme eelarveaasta pikkust ajavahemikku. 3. Liikmesriik annab uut käesoleva määruse kohast vähese tähtsusega abi üksnes juhul, kui ta on veendunud, et see ei suurenda asjaomasele ettevõtjale antud vähese tähtsusega abi kogusummat üle artikli 3 lõikes 2 sätestatud ülemmäära ning et kõik käesolevas määruses sätestatud tingimused on täidetud. 4. Liikmesriigid registreerivad ja koondavad kõik käesoleva määruse kohaldamist käsitlevad andmed. Registreeritud andmed sisaldavad kogu teavet, mis on vajalik käesoleva määruse tingimuste täitmise tõendamiseks. Vähese tähtsusega üksikabi käsitlevaid andmeid säilitatakse kümne eelarveaasta jooksul alates abi andmise päevast. Vähese tähtsusega abi kava käsitlevaid andmeid säilitatakse kümne eelarveaasta jooksul alates päevast, mil selle kava alusel anti viimast korda üksikabi. 5. Asjaomane liikmesriik esitab kirjaliku taotluse korral […] kogu teabe, mida komisjon peab vajalikuks, et teha kindlaks, kas käesoleva määruse tingimusi on täidetud, ja eelkõige seda, kas on kinni peetud ettevõtjale antud […] vähese tähtsusega abi kogusummast.“