Keywords

Summary



Keywords

1. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Dumpingumarginaal

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 2 lõike 7 punktid a, b ja c, artikli 11 lõige 3 ja artikkel 20)

2. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Dumpingumarginaal

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 6 lõige 1)

Summary

1. Kui dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punkti c viimase lausega on vastuolus see, kui dumpingu olemasolu väljaselgitamiseks institutsioonid hindavad ümber informatsiooni, mis neil oli turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse esialgse kindlaksmääramise ajal, ei saa seda mõista selliselt, et asjaomaste toodete normaalväärtus määratakse kindlaks vastavalt turumajanduslikes riikides kohaldatavatele eeskirjadele, kui uurimise ajal peaks asjaomase poole kohta selguma, et pärast ajutiste meetmete kehtestamist ei tegutsenud ta turumajanduse tingimustes algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c mõttes.

Algmääruse artikli 2 lõike 7 punkt a näeb tõepoolest normaalväärtuse kindlaksmääramiseks ette erimeetodi mitteturumajanduslikest riikidest pärit impordi korral, täpsemalt seetõttu, et andmeid, mille põhjal normaalväärtuse kindlaksmääramine toimub, nagu on sätestatud selle artikli lõigetes 1–6, ei saa käsitleda normaalväärtuse arvutamiseks usaldusväärse teabena. Seega, kui algmääruse artikli 2 lõike 7 punkt b näeb ette teatud riikide osas erandi lõike 7 punktis a osutatud normaalväärtuse kindlaksmääramise meetodist, tuleb seda erandit tõlgendada kitsalt ja järelikult ei saa seda kohaldada juhul, kui pärast tegeliku olukorra muutumist või uute asjaolude ilmnemist, mida komisjon ei võinud kolme kuu jooksul dumpinguvastase menetluse algatamisest ettevõtja turumajandusliku staatuse kindlaksmääramisel teada, selgub, et kõnealune tootja ei vasta turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumidele.

Seetõttu ei ole algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c viimase lausega vastuolus see, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatust edaspidi ei anta, kui sellise tegeliku olukorra muutumine, mille põhjal see staatus anti, ei võimalda enam kõnealust ettevõtjat käsitleda turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana.

Kuivõrd turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse äravõtmine tekitab tuleviku osas üksnes selliseid tagajärgi, mis tulenevad vastavate asjaolude tuvastatud muutumisest, ja avaldab mõju üksnes ex nunc , ei kujuta see endast mingil viisil asjaomasele ettevõtjale antud õiguste piiramist.

Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse äravõtmine ei olnud teostatav algmääruse artikli 11 lõikes 3 osutatud menetluse raames, kuna see säte puudutab üksnes dumpinguvastase menetluse lõppemisel kehtestatud lõplike meetmete läbivaatamist. Läbivaatamise menetluse eesmärk on nimelt kohandada tollimakse, mis kehtestati nende maksude aluseks olnud asjaolude muutumisel ning milles kasutatakse tavaliselt uurimisperioodi, mis on hilisem läbivaadatavate lõplike meetmete kehtestamisest. Seevastu ei ole läbivaatamise menetluse eesmärk läbi vaadata asjaolusid, mille põhjal tollimaksud määrati, kui need asjaolud ei ole muutunud, kuna selline läbivaatamine hõlmab tegelikkuses esialgse menetluse uuendamist.

Viimasena, kuna talle anti võimalus avaldada oma arvamust tagajärgede kohta, mida komisjon kavatses rakendada talle teada olevate uute asjaolude põhjal, ei saa kõnealune ettevõtja tugineda selliste kaitseõiguste rikkumisele, mis on heaks kiidetud ühenduse õiguse üldpõhimõtetega ja rakendatud algmääruse artikliga 20.

(vt punktid 44–47, 53, 54, 56)

2. Uurimisperioodi määramine ja pärast seda esinenud asjaolude arvestamise keelamise eesmärk on tagada, et uurimistulemused oleksid asjakohased ja usaldusväärsed. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artiklis 6 ettenähtud uurimisperiood on mõeldud eelkõige selleks, et tagada, et asjaolusid, mille põhjal määratakse kindlaks dumping ja sellega tekitatav kahju, ei mõjutaks huvitatud tootjate dumpinguvastase menetluse algatamisele järgnev käitumine ja seega, et menetluse lõpus kehtestatav lõplik tollimaks oleks tegelikult kohane heastamaks dumpingust tekkivat kahju.

Kuna dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamine ei kujuta endast sanktsiooni varasema käitumise eest, vaid kaitsemeedet dumpingust tuleneva ebaõiglase konkurentsi vastu, on vaja, et uurimismenetlus viiakse läbi nii värske info põhjal kui võimalik, määramaks dumpinguvastased tollimaksud, mis oleksid kohased kaitsmaks ühenduse vastavat tööstusharu dumpingu eest.

Sellest tuleneb, et kuna algmääruse artikli 6 lõige 1 kasutab sõna „tavaliselt”, võimaldab see teha erandeid uurimisperioodile järgnevat perioodi puudutava teabega arvestamise keelust. Kui uurimisperioodile järgnenud perioodi puudutav teave õigustab dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamist või suurendamist tänu asjaolule, et see kajastab asjaomaste ettevõtjate tegelikku käitumist, on institutsioonidel õigus, isegi kohustus seda arvesse võtta.

Sellest järeldub, et nõukogu rakendab algmääruse artikli 6 lõiget 1 nõuetekohaselt, võttes uurimisperioodile järgnenud perioodil arvesse ettevõtja osalemist selliste tootjate rühmas, kelle väljakuulutatud eesmärkide hulka kuulus dumpinguvastastest tollimaksudest kõrvalehoidmine, ja võttes talt seetõttu ära turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse, ennetamaks ilmselgelt kohatute lõplike meetmete kehtestamist.

(vt punktid 59–61, 63)