ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 25. novembri 2014. aasta otsus kohtuasjas T-450/09: Simba Toys GmbH & Co. KG vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Seven Towns Limited;
ET Euroopa Liidu Teataja C 127/11

PP Nature-Balance Lizenz GmbH 20. veebruaril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 11. detsembri 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-189/13: PP Nature-Balance Lizenz gmbH versus Euroopa komisjon

(Kohtuasi C-82/15 P)

(2015/C 127/18)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (esindaja: advokaat M. Ambrosius)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 11. detsembri 2014. aasta otsus kohtuasjas T-189/13;

— tühistada vaidlustatud rakendusotsus K(2013)369 osas, milles sellega pannakse liikmesriikidele kohustus muuta müügiluba nii, et kustutada lokomotoorne näidustus;

— mõista kõik kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuses ühtekokku viis väidet.

Esimene väide, et rikutud on direktiivi 2001/83 (1) artiklit 116 koosmõjus ettevaatuspõhimõttega.

Üldkohus tugineb ettevaatuspõhimõttele, leides, et kasuliku mõju hindamise osas piisab tõsistest kahtlustest. Ettevaatuspõhimõte käib aga ravimi riski hindamise, mitte aga mõju hindamise kohta.

Teine väide, et rikutud on direktiivi 2001/83 artiklit 116, kuna Üldkohus pidas nelja uuringut uueks teabeks.

Uus teave, mida saab direktiivi 2001/83 artiklis 31 sätestatud menetluse raames arvesse võtta, on üksnes selline teave, mis on ilmnenud alles pärast loa andmist või selle esmakordset pikendamist. Üldkohus leiab seevastu, et inimtervishoius kasutatavate ravimite komitee (Committee for Medicinal Products for Human use; edaspidi „CHMP”) antav hinnang on liikmesriikide asutuste hinnangust sõltumatu. Seetõttu on teave uus juba siis, kui CHMP ei ole veel asjaga tegelenud.

Kolmas väide, et rikutud on direktiivi 2001/83 artiklit 116 tõendamata tõhususe kriteeriumi arvessevõtmise osas.

Üldkohus on seisukohal, et selleks, et eeldada, et ravimil puudub kasulik toime või et see toime on arvatust nõrgem, piisab selliste uuringute olemasolust, millega ei saa tõhusust tõendada. Tegelikult oleks Üldkohus pidanud aru saama, et siinkohal tuleb arvesse võtta uuringu ebaõnnestumise põhjuseid.

Neljas väide, et tõendeid on moonutatud.

Üldkohus on tõendeid moonutanud, tuvastades, et kontrollimenetluses Rapporteuri, Co-Rapporteuri ja SAG-N poolt ülitundlikkusreaktsioonide riski hindamise ja CHMP hinnangu vahel puudub vastuolu.

Viies väide, et rikutud on direktiivi 2001/83 artiklit 10a ning direktiivi lisa.

Üldkohus on rikkunud direktiivi 2001/83 artiklit 10a ning direktiivi I lisa, leides, et seda sätet tuleb kohaldada vaid uue loa andmise menetluse raames. Lisaks on direktiivi 2001/83 artiklit 10a rikutud ka seetõttu, et Üldkohus on heaks kiitnud asjaolu, et CHMP keskendus vaid nelja uuringu hindamisele, kuigi tolperisooni kohta on tehtud kokku üle 80 uuringu.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).
ET Euroopa Liidu Teataja C 127/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 5. veebruaril 2015 – Hauptzollamt Frankfurt am Main versus Duval GmbH & Co. KG

(Kohtuasi C-44/15)

(2015/C 127/17)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Hauptzollamt Frankfurt am Main

Vastustaja: Duval GmbH & Co. KG

Eelotsuse küsimused

1. Kas seetõttu, et kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 9025 kuuluva termomeetri mõiste ei ole abstraktselt määratletud, tuleb kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 9025 („termomeetrid”) erandkorras klassifitseerida ainult seadmed, mis on loetletud harmoneeritud süsteemi selgitavates märkustes rubriigi 9025 kohta, jaotis B (termomeetrid ja püromeetrid, ka salvestusseadmega – punktid 08.0–28.0)?

2. Kui sellele küsimusele vastatakse eitavalt: Kas harmoneeritud süsteemi selgitavates märkustes rubriigi 9025 kohta sisalduvast seadmete loetelust nähtub, et instrumente, mis ei tööta sellistel tööpõhimõtetel nagu on omane kõnealustele seadmetele (temperatuuri määramine näiteks vedelike või metallide mehaanilise paisumise, füüsikaliste muudatuste või elektriimpulsside põhjal), ei saa klassifitseerida kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 9025?
3.

Kolmas väide: kohtuotsus on vastuoluline ja rikub õigusnorme selles osas, millega Üldkohus luges Riva osalejaks 1998. aasta detsembrikuu keelatud kokkuleppes ja sellest tulenevalt võttis kokkuleppe selle osa arvesse trahvisumma suuruse määramisel Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et Riva Fire S.p.A., likvideerimisel, osalemine 1998. aasta detsembrikuu müügikvootide kokkuleppes on leidnud kinnitust, pidamata oluliseks seika, et ajavahemikul, mil kokkulepe sõlmiti, oli äriühing eraldunud keelatud kokkuleppe sellest osast, millesse nimetatud kokkulepe kuulus. See õigusnormide rikkumine kajastub trahvi põhisumma suuruse ning äriühingule Riva Fire S.p.A., likvideerimisel, süüks pandava rikkumise raskusastme ja kestuse määramisel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 146/14

DTL Corporación, S.L-i 11. veebruaril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 9. detsembri 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-176/13: DTL Corporación versus Siseturu Ühtlustamise Amet

(Kohtuasi C-62/15 P)

(2015/C 146/22)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: DTL Corporación, S.L. (esindaja: abogado A. Zuazo Araluze)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— Tühistada osaliselt ja seoses kõigi kaupade ja teenustega klassides 9 ja 37 Siseturu Ühtlustamise Ameti neljanda apellatsioonikoja 24. jaanuari 2013. aasta otsus (asi R 661/2012-4), millega jäeti rahuldamata kaebus, mis oli esitatud ühenduse kaubamärgi nr 8830821 „Generia” taotluse rahuldamata jätmise peale, ja

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt ja muudelt isikutelt, kes menetlusse astuvad ja käesolevale apellatsioonkaebusele vastu vaidlevad.

Väited ja peamised argumendid

Liidu õiguse rikkumine Üldkohtu poolt: Siseturu Ühtlustamise Ameti neljas apellatsioonikoda muutis oma 24. jaanuari 2013. aasta otsuses (asi R 661/2012-4) põhistust, mille vastulausete osakond esitas selleks, et keelduda registreerimast ühenduse kaubamärki nr 8830821 „Generia” kaupadele ja teenustele klassides 9 ja 37. Nimelt põhistas vastulausete osakond oma keeldumist sellega, et klasside 9 ja 37 kaubad ja teenused olid sarnased vastulause aluseks oleva kaubamärgiga kaitstud klassi 7 kaupadega. Apellatsioonikoda kinnitas omakorda keeldumist, kuid seetõttu, et klasside 9 ja 37 kaubad ja teenused olid sarnased vastulause aluseks oleva kaubamärgiga kaitstud klassi 40 teenustega. Seetõttu on apellatsioonikoja otsus vastuolus nõukogu määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 64 lõikega 1, sest vastulause aluseks oleva kaubamärgiga kaitstud klassi 40 teenustega seoses ei esitatud vastulauset taotletud kaubamärgi kaupadele ja teenustele klassides 9 ja 37 registreerimisele (ehkki neile tugineti muude klasside teenuste vastu). Lisaks sellele on kõnealune otsus vastuolus nõukogu määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikliga 75, sest praegu hagejaks oleval isikul ei palutud esitada oma seisukohad sellise muutuse kohta otsuse põhistamisel. Vaidlustatud kohtuotsuses väidetakse, et menetlus oli õiguspärane; sellega rikutakse liidu õigust (nõukogu määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 64 lõige 1 ja artikkel 75).

(1) ELT L 78, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 146/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 4. märtsil 2015 – Kødbranchens Fællesråd, kelle esindatavad on Århus Slagtehus A/S jt versus Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, Fødevarestyrelsen

(Kohtuasi C-112/15)

(2015/C 146/36)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Kødbranchens Fællesråd, kelle esindatavad on Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslageri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S, Vejle Eksportsla A/S

Vastustajad: Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, Fødevarestyrelsen

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 882/2004 (1) ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks, artikli 27 lõike 4 punkti a koostoimes VI lisa punktidega 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid ei tohi toiduettevõtetelt kogutavate lõivude sisse arvata selliste avaliku sektori töötajate palga- ja koolituskulusid, kes võetakse tööle selleks, et nad läbiksid koolituse, mis vastab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 854/2004 (2), millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks, sätestatud „riikliku veterinaararsti abi” kvalifikatsiooninõuetele, kuid kes enne koolitust või selle ajal ise lihakontrolle ei tee?

(1) ELT 2004 L 165, lk 1; ELT eriväljaanne 03/45, lk 200.

(2) ELT 2004 L 139, lk 206; ELT eriväljaanne 03/45, lk 275.
—

Üldkohus kohaldas vääralt ESTÜ asutamislepingu artiklit 65 ning kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse mõisteid, mis nimetatud sätte kohaselt omavad käesolevas asjas tähtsust, samuti tõendamiskoormise valdkonna põhimõtteid, asudes seisukohale, et betoonisarruste Itaalia turul oli aastatel 1989–1992 ja 1993–1995 üks vältav keelatud kokkulepe ning et Feralpi selles osales. Selles kontekstis ei võtnud Üldkohus arvesse ESTÜ asutamislepingu spetsiifilist õiguslikku raamistikku betoonisarruste valdkonnas. Ühtlasi moonutas Üldkohus ilmselgelt asjas esitatud oluliste tõendite tähendust ja ulatust. Sellega seonduvad põhjendused on puudulikud ja ebaloogilised;
ET Euroopa Liidu Teataja C 146/30

6. märtsil 2015 esitatud hagi – Euroopa Parlament versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-116/15)

(2015/C 146/37)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Parlament (esindajad: F. Drexler, A. Caiola, M. Pencheva)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— liita käesolev kohtuasi kohtuasjaga C-14/15 kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks;

— tühistada nõukogu 4. detsembri 2014. aasta otsus 2014/911/EL sõrmejälgede andmeid käsitleva automatiseeritud andmevahetuse alustamise kohta Lätiga (1).

— mõista kõik kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Parlament esitab oma ELTL artiklil 263 põhineva hagi põhjendamiseks kaks väidet.

Esimeses väites leiab parlament, et nõukogu on otsuse 2014/911/EL vastuvõtmisel kasutanud väära õiguslikku alust. Selle esimese väite raames esitab parlament kaks väiteosa. Parlament väidab nimelt, et nõukogu oleks vaidlustatud otsuse õigusliku aluse pidanud leidma ELTL sätete hulgast ning et igal juhul tugines nõukogu otsuse 2014/911/EL vastuvõtmisel ebaseaduslikule sättele. Nimelt kasutas ta teisesest õigusest tulenevat õiguslikku alust, mis on sellisena Euroopa Kohtu praktikat arvestades ebaseaduslik. Selle väitega esitab parlament õigusvastasuse vastuväite, mis puudutab otsuse 2008/615/JSK (2) artikli 25 lõiget 2.

Teises väites heidab parlament nõukogule ette seda, et viimane kasutas otsuse vastuvõtmisel väära otsustusmenetlust. Parlament järeldab sellest, et nõukogu mitte ainult ei rikkunud aluslepinguid, vaid ka olulisi menetlusnorme.

(1) ELT L 360, lk 28.

(2) ELT L 210, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 146/13

BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH 4. veebruaril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 4. detsembri 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-595/13: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-43/15)

(2015/C 146/20)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (esindaja: advokaat S. Biagosch)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

Apellant palub,

— tühistada Üldkohtu (seitsmes koda) 4. detsembri 2014. aasta otsus kohtuasjas T-595/13;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 5. septembri 2013. aasta ja 3. detsembri 2013. aasta otsused (R 1176/2012-1);

teise võimalusena

— saata kohtuasi uue otsuse tegemiseks tagasi Üldkohtule;

— mõista mõlemas kohtuastmes kantud kulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused).

Väited ja peamised argumendid

Käesolev apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu otsuse peale, milles jäeti rahuldamata apellandi hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 5. septembri 2013. aasta otsuse peale asjas R 1176/2012-1.

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kaks väidet:

Esiteks väidab ta, et rikutud on määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artiklit 60, sest Üldkohus ei saanud aru, et apellatsioonikojal ei olnud õigust muuta vastulausete osakonna otsust apellandi kahjuks, sest puudus apellatsioonimenetluse vastustaja õiguslikul alusel esitatud kaebus ning apellatsioonikodade protseduurireeglite artikli 8 lõikes 3 ei ole vastukaebuse esitamist ette nähtud.

Teiseks väidab ta, et rikutud on määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b, sest juhul, kui vanem kaubamärk kujutab endast kirjeldatud tähise kergesti äratuntavat modifikatsiooni ja hilisem kaubamärk sisaldab kirjeldatud tähist ennast, ei saa isegi märkide suure sarnasuse ja kaupade samasuse puhul eeldada, et segiajamise tõenäosus võiks tekkida juhul, kui märkide sarnasus piirdub kirjeldatava tähisega ja see on seotud üksnes kaupadega, mida kirjeldatakse tähise kaudu.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 146/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 19. veebruaril 2015 – Sonos Europe BV, teine menetlusosaline: Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-84/15)

(2015/C 146/26)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Sonos Europe BV

Teine menetlusosaline: Staatssecretaris van Financiën

Eelotsuse küsimus

Kas KN-i rubriike 8517, 8518, 8519 ja 8527 tuleb tõlgendada nii, et kaupa käesoleva otsuse tähenduses (Zoneplayer), mis võtab vastu digitaalset teavet ja taasesitab seda ilma salvestamata („streaming”) viie (sisseehitatud) valjuhääldi kaudu võimendatud helina ja/või edastab seda teistele kohtvõrku ühendatud seadmetele, saab klassifitseerida ühte või mitmesse nimetatud rubriiki ja kui see on nii, siis millisesse? Või tuleb KN-i rubriiki 8543 tõlgendada nii, et selline seade nagu Zoneplayer tuleb klassifitseerida sellesse rubriiki kui elektriseade, mis täidab iseseisvaid tööoperatsioone?
1.

Kuna Portugali õigusnormid ei reguleeri Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (1) artikli 48 lõike 2 punkti a alapunkti ii teises taandes käsitletud olukorda, siis kas see säte on vahetult kohaldatav Portugali õiguskorras, nii et see annab isikutele õiguse, mida need võivad hankijate vastu kasutada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 138/35

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro (Itaalia) 9. veebruaril 2015 – Esse Di Emme Costruzioni Srl versus Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia ja Ministero dell’Economia e delle Finanze

(Kohtuasi C-59/15)

(2015/C 138/47)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Esse Di Emme Costruzioni Srl

Vastustajad: Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia ja Ministero dell’Economia e delle Finanze

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 kehtestatud põhimõttega, mille sisu on riigihangete valdkonnas täpsustatud nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ (1) artiklis 1 ja mille kohaselt on igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus, on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid nagu käesoleva kohtuasja suhtes kohaldamisele kuuluvad vabariigi presidendi 30. mai 2002. aasta dekreedi nr 115 artiklid 9,13 ja 14, mis näevad ette, et riigihangetega seoses halduskohtusse pöördumiseks tuleb maksta riigilõivu suuremas summas, kui muudes valdkondades halduskohtusse pöördumiseks.

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiiv 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246).
1.

Apellatsioonkaebuse esimese väite kohaselt on apellandi arvates eelkõige rikutud EÜ artiklit 81 [nüüd ELTL artikkel 101], kuna kohtuotsuses on apellandi ettevõtte struktuuri ja vastutuse kohta esitatud vastuolulised ja ebapiisavad põhjendused, mille abil Üldkohus tuvastas apellandi poolt toime pandud EÜ artikli 81 rikkumise. Peamine vastuolu seisneb selles, et Üldkohus käsitles apellanti ja viimasega mitte seotud ettevõtjat Tudapetrol rikkumise süükspanemise eesmärgil ühe ettevõtjana, kuid trahvisumma kindlaksmääramisel kahe eraldiseisva ettevõtjana. Kuna kohtuotsuse põhjendustest ei selgu, kas apellandi ja Tudapetroli puhul on tegemist ühe ettevõtjaga või kahe eraldiseisva ettevõtjaga, leiab apellant, et rikutud on nii põhjendamiskohustust (ELTL artikkel 296) kui ka tema põhiõigustel põhinevaid kaitseõigusi.
3.

Õigusvastane järeldus, et tegemist on „maine ülekandmisega” kaubamärgimääruse artikli 8 lõike 5 järgi Üldkohus nõustus ebaõigesti apellatsioonikoja seisukohaga, et apellandi taotletavale kaubamärgile „Carrera” võib „maine üle kanduda”. Apellatsioonikoda eeldas, et kõiki taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaupu saab „monteerida mootorsõidukitesse ja nendes kasutada”. Sellest tuleneb „sotsiaalne harjumus”, mille alusel „langeb kokku” ühelt poolt registreeritud kaupade ja teiselt poolt mootorsõidukite kasutamine. Tegelikult on aga nii, et ainuüksi asjaolu, et registreeritud kaupu saab monteerida mootorsõidukitesse ja nendes kasutada, ei tekita „sotsiaalset harjumust” ja seetõttu ei saa tegemist olla ka maine ülekandmisega. Selles osas ei ole apellatsioonikoda ja Üldkohus enda otsuseid mõistetavalt põhjendanud.
1.

Direktiivi 2008/118/EÜ artiklid 7 ja 9 ning proportsionaalsuse põhimõte — Direktiivi 2008/118/EÜ (edaspidi „direktiiv”) artiklist 7 ilmneb, et tubakatoodete aktsiis muutub sissenõutavaks tarbimisse lubamise hetkest sellel kuupäeval kehtiva määraga. Direktiivi artikkel 9 näeb ette, et kohaldatavateks aktsiisi sissenõutavuse tingimusteks ja aktsiisimääraks on need tingimused ja see määr, mida kohaldatakse kuupäeval, mil aktsiis muutub sissenõutavaks. Liidu maksuõiguses ei ole ühtegi sätet, mis olukorras, kus kõnealused tooted on kord juba tarbimisse lubatud, annaks liikmesriikidele õiguse kohaldada neile toodetele nende tarbimisse lubamise hetke arvesse võttes täiendavat aktsiisi, võrreldes selle aktsiisiga, mida tuli tasuda, või piirata nende turustamist maksualastel põhjustel. — Vastavalt rahandus- ja riigihaldusministeeriumi määrusele nr 1295/2007 (edaspidi „siseriiklik määrus”) on lubatud sigaretipakke, mis kannavad maksumärki kindla maksuaasta kohta, müüa ja turustada kuni sellise aasta kolmanda kuu lõpuni, mis järgneb sellele aastale, mille kohta on maksumärk kaubale kinnitatud, st aastale, mille jooksul need tarbimisse lubati. Siseriiklik määrus kehtestas üleminekusättena tähtajaks 2008. aasta mai lõpu nendele sigaretipakkidele, mis kandsid 2007. aasta maksumärki, ning 2009. aasta aprilli lõpu nendele sigaretipakkidele, mis kandsid 2008. aasta maksumärki. — Komisjon järeldab sellest, et Portugali õigusnormid rikuvad direktiivi artiklit 7 ja artikli 9 esimest lõiku, ehkki ta ei välista, et neid õigusnorme võivad põhjendada üldisest huvist tulenevad õigustused. — Siiski leiab komisjon, et Portugali poolt kohtueelses menetluses esitatud põhjendused kõnealuste õigusnormide õigustamiseks (maksupettuste ja maksustamise vältimise ärahoidmine, rahvatervise kaitse, tubakatoodete ebaseadusliku turustamise vastane võitlus ja maksutulu säilitamine) ei ole vastuvõetavad, kuna on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 155/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Oradea (Rumeenia) 18. veebruaril 2015 – SC Vicdantrans SRL versus Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor ja Administrația Fondului pentru Mediu

(Kohtuasi C-73/15)

(2015/C 155/14)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Oradea

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: SC Vicdantrans SRL

Vastustajad: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor ja Administrația Fondului pentru Mediu

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik kehtestab sellise „keskkonnalõivu” nimelise maksu, nagu näeb ette OUG nr 9/2013 ja mida kohaldatakse teisest liikmesriigist pärineva kasutatud sõiduki registreerimise või siseriiklikul turul omandatud kasutatud sõiduki omandiõiguse ülemineku hetkel, kuid mida ei tule maksta siseriiklikul turul omandatud kasutatud sõidukitelt, mille eest on varem tasutud sarnast maksu, mis oli liigu õigusega vastuolus ja mida ei ole veel tagastatud?
—

ei tunnusta tarbijakrediidilepingu täit õigusjõudu pelgalt põhjusel, et osa eespool nimetatud teabest ei ole allkirjastatud dokumendis esitatud, isegi juhul, kui kõik need andmed (või osa nendest) on toodud eraldi dokumendis (näiteks „lepingu üldtingimused”, „krediiditingimused”, „kulude loetelu”, võlausaldaja koostatud „maksegraafik”), ning kui: (i) see kirjalik leping viitab sellisele dokumendile, (ii) sellise dokumendi lepingu osana käsitamise tingimused, mis on siseriiklikus õiguses ette nähtud, on täidetud ja (iii) seega vastab läbirääkimistes kokkulepitud tarbijakrediidileping kui tervik „mõnel muul püsival andmekandjal” koostatud lepingu nõuetele direktiivi artikli 10 lõikes 1 tähenduses?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas vastamisel küsimusele, kas sihtasutuse loomine ja sellega seonduv ülesannete üleminek sihtasutusele ei kuulu erandkorras riigihankeid reguleeriva liidu õiguse kohaldamisalasse, tuleb lähtuda põhimõtetest, mille on Euroopa Kohus välja töötanud seoses hankelepingutega, mille ametiasutus sõlmib mõne temast õiguslikult eraldiseisva isikuga, ja mille kohaselt on riigihankeid reguleeriva liidu õiguse kohaldamine välistatud, kui asutus teostab asjaomase isiku üle kontrolli, mis on analoogne tema enda allüksuste üle teostatava kontrolliga, ning kui see isik tegutseb põhiliselt teda kontrolliva ametiasutuse või kontrollivate ametiasutuste huvides (vt selle kohta muu hulgas kohtuotsus Teckal, C-107/98 (3), ECLI:EU:C:1999:562, punkt 50), või on kohaldatavad põhimõtted, mille on Euroopa Kohus välja töötanud seoses lepingutega, mille ese on lepingu poolteks olevate ametiasutuste omavaheline koostöö ühise avaliku ülesande täitmiseks (selle kohta kohtuotsus Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce jt, C-159/11 (4), punkt 34 ja sellele järgnev punkt)?
—

teise võimalusena – juhuks, kui Euroopa liidu Kohus leiab, et asjaolu, et see nõue on suunatud Euroopa Liidu Kohtu vastu, mitte komisjoni (kui liidu esindaja) vastu, ei mõjuta selle vastuvõetavust, vaid et Üldkohus oleks pidanud Euroopa Liidu Kohtu tõstatatud menetlusküsimust lahendades nõudma, et Euroopa Liidu Kohus kui kostja asendataks komisjoniga –, saata asi tagasi Üldkohtusse, et ta teeks otsuse Gascogne Sack Deutschland GmbH ja Groupe Gascogne S.A. kahjuhüvitise nõudes kooskõlas Euroopa Kohtu poolt käsitletud õigusküsimustega;