ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lisaks sellele, kui arvata ilma toetusteta eksporditud kogused ühendusesisese tarbimise hulka, siis hinnataks viimast üle. Sellest tulenevalt alahinnataks eksporditavat ülejääki. Lisaks sellele oleks oht, et jääb saavutamata tarbimist ületava ühenduse toodangu müügikulude isefinantseerimise süsteemi eesmärk, mis seisneb õiglasel ja tõhusal viisil selle tagamises, et tootjad kannavad need kulud ise tervikuna.

Määruse nr 1260/2001 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta artikli 15 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et kõiki selle artikli kohaldamisalasse kuuluvate eksporditud toodete koguseid, olenemata sellest, kas nendega seoses maksti tegelikult toetusi või mitte, tuleb võtta arvesse tõenäolise keskmise kahjumi arvutamisel toote tonni kohta.

Nimelt hinnatakse üle tõenäolist kogukahjumit, mis saadakse eksporditava ülejäägi korrutamisel keskmise kahjumiga, kui teatud toodet on võimalik käsitada eksporditava ülejäägi arvutamisel eksporditud tootena, kuid seda ei võeta vastavalt arvesse keskmise kahjumi arvutamisel, mille matemaatiline nimetaja on kõnealusel turustusaastal täidetavate ekspordikohustuste kogutonnimäär. Jättes kõrvale ilmselgelt teoreetilise hüpoteesi, et toetusi maksti kõigi eksporditud kogustega seoses, läheb komisjoni rakendatud säte, mis jätab ekspordikohustuste kindlaksmääramisel arvestamata ilma toetusteta eksporditud kogused — kuivõrd see tingib tegelikkuses kogukahjumi a priori kindlaksmääramise suuremas summas kui toetustega seonduvate kulude summa — kaugemale sellest, mis on vajalik määruse nr 1260/2001 eesmärgi saavutamiseks ja eelkõige selle tagamisest, et tarbimist ületava ühenduse toodangu müügikulusid finantseeritaks isefinantseerimise põhimõtte kohaselt õiglaselt.

Sellest tuleneb, et keskmise kahjumi suhkrutonni kohta arvutamise meetod, mis võtab arvesse ainuüksi neid eksporditud tooteid, millega seoses oli tegelikult toetusi makstud, ei ole kooskõlas määruse nr 1260/2001 artikliga 15. Seetõttu on kehtetud seda meetodit kohaldavad määrused nr 1762/2003 ja nr 1775/2004, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2002/2003 ja turustusaastal 2003/2004 kehtivad toodangumaksud suhkrusektoris. Seevastu mis puudutab määrust nr 1837/2002 turustusaasta 2001/2002 kohta, siis ei avastatud selle analüüsil selliseid elemente, mis võiksid mõjutada selle kehtivust, sest keskmine kahjum arvutati töödeldud toodete kujul eksporditud suhkru kõikide koguste alusel, olenemata sellest, kas nendega seoses oli tegelikult toetusi makstud või mitte.

(vt punktid 53, 54, 60, 61, 63–66, 68 ja resolutiivosa)
Kuigi määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punktide b–d vastavad kohaldamisalad teatud määral kattuvad, ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kõik määruse nr 40/94 artikli 7 lõikes 1 nimetatud keeldumispõhjused on teineteisest sõltumatud ning vajavad eraldi hindamist. Pealegi tuleb kõnealuseid registreerimisest keeldumise põhjuseid tõlgendada lähtuvalt nendest igaühe aluseks olevast üldisest huvist ning iga keeldumispõhjuse hindamisel arvesse võetud üldine huvi võib või isegi peab väljendama erinevaid kaalutlusi vastavalt asjaomasele keeldumispõhjusele.

Selles osas on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b aluseks olev üldise huvi mõiste endastmõistetavalt vastavuses kaubamärgi peaülesandega, milleks on tagada lõpptarbijale või kasutajale kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenuste teatud päritolu, mis lubaks ilma võimaliku segiajamiseta eristada kaupu või teenuseid nendest, millel on teine päritolu.

Kaubamärgi eristusvõimet ei tohi hinnata, uurides kaubamärgi kirjeldavust üksnes asjaomase määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses, viimata läbi eraldi kontrolli kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud keeldumispõhjuse suhtes. Sellise hindamisega ei arvestata üldist huvi, mida viimati nimetatud sättega soovitakse eriliselt kaitsta, s.o kaitsta kaubamärgiga tähistatud kauba või teenuse päritolu identiteeti.

Kuigi kriteerium, mille kohaselt võib kirjeldavatest osadest koosnev mitmeosaline kaubamärk vastata registreerimise tingimustele niivõrd, kuivõrd seda sõna on hakatud kasutama igapäevases kõnes ja kuivõrd see on omandanud iseseisva tähenduse, on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c raames asjakohane, ei tule sama sätte punkti b tõlgendada sama kriteeriumit aluseks võttes. Olgugi et kõnealune kriteerium võimaldab välistada kaubamärgi kasutamise teatava kauba või teenuse kirjeldusena, ei võimalda see siiski kindlaks teha, kas kaubamärk saab tarbija või lõppkasutaja jaoks tagada tähistatava kauba või teenuse päritolu identiteeti.

(vt punktid 54–56, 58, 59, 61 ja 62)
Ebaselgus selles osas, kas siseriiklikul kohtul on õigus — Euroopa Kohtu vastuse järel teatava direktiivi tõlgendamist puudutavale eelotsuse küsimusele — tõlgendada siseriiklikku õigust Euroopa Kohtu poolt esile toodud põhimõtteid järgides ning Euroopa Kohtu vastust arvestades, ei mõjuta Euroopa Kohtu kohustust selle küsimuse üle otsustada. Mis tahes muu lahendus oleks vastuolus EÜ artikliga 234 Euroopa Kohtule antud pädevuse peamise eesmärgiga, milleks on tagada ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine siseriiklikes kohtutes.

Siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keeldumine on võimalik vaid siis, kui on ilmselge, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, või kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada eelotsuse küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud.

EÜ artikli 234 järgses menetluses, mis põhineb selgel siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete eristamisel, on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama.

Direktiivi 1999/44, tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta, artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad müüjal lepingule mittevastava tarbekauba müügi korral nõuda tarbijalt hüvitist lepingule mittevastava kauba kasutamise eest kuni selle asendamiseni uue kaubaga.

Nii direktiivi sõnastusest kui ka asjakohastest ettevalmistavatest materjalidest tuleneb, et ühenduse seadusandja kavatsuse kohaselt on kauba tasuta lepinguga vastavusse viimine müüja poolt kõnesoleva direktiiviga tagatud tarbijakaitse oluline osa. Müüjal lasuv kohustus lepingule mittevastav kaup parandamise või asendamise teel tasuta lepinguga vastavusse viia on suunatud tarbija kaitsmisele võimalike rahaliste kohustuste eest, mis võiksid takistada sellise kaitse puudumise korral tarbijal oma õigusi realiseerimast. Tasu puudumise selline tagamine ühenduse seadusandja poolt viib selleni, et välistab müüjapoolsed mis tahes rahalised pretensioonid lepingu esemeks oleva kauba lepinguga vastavusse viimise kohustuse täitmisel. Lisaks on kauba tasuta lepinguga vastavusse viimine kooskõlas direktiivi eesmärgiga, milleks on tarbijate kaitstuse kõrge taseme tagamine.

(vt punktid 33, 34, 36 ja 43 ning resolutiivosa)
Hageja menetluse algatamise huvi peab hagi eseme seisukohalt esinema hagi esitamise hetkel, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu. Selline vaidlusese, nagu ka menetluse algatamise huvi peavad säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni, vastasel juhul võidakse asjas mitte teha kohtuotsust, mis eeldab, et hagi peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu.

Sellega seoses on igal isikul, kes on taotlenud kohaldatavate sätete kohaselt teatavate kalalaevade püügimahu suurendamist asenduslaeva ehitamisest tulenevate ohutuse alaste paranduste tõttu vastavalt otsuse 97/413 (ühenduse kalandussektori ümberkorraldamise eesmärkide ja üksikasjalike eeskirjade kohta kalavarude ja nende kasutamise püsiva tasakaalu saavutamiseks ajavahemikul 1. jaanuar 1997 kuni 31. detsember 2001) artikli 4 lõikele 2 ja otsuse 98/125 (millega kinnitatakse Iirimaa kalalaevastiku mitmeaastane arendusprogramm ajavahemikuks 1. jaanuar 1997 kuni 31. detsember 2001) lisa punktile 3.3, ilmselge huvi taotleda vastavast loast keeldumise otsuse tühistamist.

Selle komisjoni otsuse tühistamine, millega keeldutakse taotletud loa andmisest, tähendab tegelikult kõikide isikute jaoks, kelle taotlused jäeti rahuldamata, et loa saamine muutub taas võimalikuks pärast nende taotluste uut läbivaatamist, mida komisjon on kohustatud tegema. Juhul kui luba antakse, tähendab see seda, et taotletud tonnaaži suurendamiseks või suurendatud tonnaaži kasutamiseks võib alustada veel tegemata jäänud töödega, sealhulgas vajadusel asenduslaeva ehitamisega, järgides kõiki kohaldatavaid tingimusi ja tähtaegu.

Järelikult ei saa asuda seisukohale, et hagejatel, kes ei olnud vaidlusaluse otsuse tegemise päeval otsuse II lisas osutatud laevade ehitamist alustanud, mistõttu ei olnud nad sel kuupäeval kõnealuste laevade omanikud, puudus sel põhjusel menetluse algatamise huvi.

(vt punktid 25, 32–34)
Kohtuasi C-390/06

Nuova Agricast Srl

versus

Ministero delle Attività Produttive

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Roma)

„Riigiabi — Kindlaksmääratud ajavahemikuks heakskiidetud riigiabi — Uueks ajavahemikuks muudetud abikavast teatamine — Kahe järjestikuse abikava üleminekumeetmed — Komisjoni otsus sellele vastuväiteid mitte esitada — Komisjoni käsutuses olnud teave — Komisjoni otsuse kehtivus — Võrdne kohtlemine — Põhjendamine”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 27. novembril 2007 I - 2580

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 15. aprill 2008 I - 2600

Kohtuotsuse kokkuvõte

Riigiabi – Abiprojektid – Komisjonipoolne läbivaatamine – Komisjoni sellise otsuse õiguspärasuse hindamine, mis on tehtud esialgse uurimise staadiumis nende andmete alusel, mis on talle selle otsuse tegemise ajal kättesaadavad

Komisjoni otsust puudutav eelotsuse küsimus on vastuvõetav, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et see otsus on ettevõtja kahju põhjustanud sündmus, mis asub selle ettevõtja poolt siseriiklikule ametiasutusele etteheidetava sisulise käitumise ja talle väidetavalt tekitatud kahju vahel. (vt punktid 47 ja 48)

Komisjon ei saa ühisturuga kokkusobivaks kuulutada sellist riigiabi, mille mingi osa rikub ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, näiteks võrdse kohtlemise põhimõtet. (vt punkt 51)

Esialgse uurimise staadiumi, mis on kehtestatud EÜ artikli 88 lõikega 3 ja mida reguleerivad määruse nr 659/1999 artiklid 4 ja 5, eesmärk on üksnes võimaldada komisjonil abi ühisturuga osalise või täieliku kokkusobivuse kohta esmane arvamus kujundada. Komisjoni sellise otsuse kehtivust, mille kohaselt abile või abikavale vastuväiteid ei esitata, ei saa hinnata asjaolude alusel, mis ei saanud esialgse uurimisstaadiumi lõpus tema käsutuses olla. Vastasel juhul peaks ta süstemaatiliselt algatama EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud uurimismenetlusi ja kohustama asjassepuutuvaid isikuid esitama omapoolseid selgitusi, vältimaks seda, et asjaolud, mida komisjoni käsutuses ei olnud, võiksid kaasa tuua selle abi või abikava heakskiitmise otsuse tühistamise. (vt punktid 57 ja 60)

Riigiabi, mis parandab seda saanud ettevõtja olukorda, kuid mis ei ole vajalik EÜ artikli 87 lõikes 3 ettenähtud eesmärkide saavutamiseks, ei saa pidada ühisturuga kokkusobivaks. Järeldus, et abi ei ole vajalik, võib tuleneda eelkõige asjaolust, et huvitatud ettevõtja on enne pädevatele ametivõimudele abitaotluse esitamist abiprojekti juba käivitanud või isegi teostanud, mis välistab selle, et kõnealusel abil võiks olla ergutav roll. (vt punktid 68 ja 69)
Kutsealade puhul, „millega tegelemine eeldab siseriiklike õigusnormide täpset tundmist ja mille puhul siseriiklike õigusaktidega seotud abistamine ja/või nõustamine on kutsetegevuse oluline ja püsiv osa”, võib vastuvõttev liikmesriik erandina direktiivi 89/48 (vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta, mida on muudetud direktiiviga 2001/19) artikli 4 lõike 1 punkti b kolmandas lõigus sätestatud põhimõttest ette näha kas kohanemisaja või sobivustesti. Kutseala reguleeriva liikmesriigi poolt nõutava hariduse sisu on eriti asjakohane kriteerium sellel kutsealal tegutsemisega seotud nõuete tuletamiseks. Seetõttu ei saa järeldada, et kutseala, millega võivad asuda tegelema isikud, kellel ei ole märkimisväärset juriidilist haridust, on „kutseala, millega tegelemine eeldab siseriiklike õigusnormide täpset tundmist”.

Direktiivi 89/48 (vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta, mida on muudetud direktiiviga 2001/19) artiklitega 3 ja 4 on vastuolus vastuvõtva liikmesriigi õigusnormid, mis eeldavad juhul, kui tema territooriumil tegeleb reguleeritud kinnisvaramaakleri kutseala alla kuuluva teatava tegevusega teenusepakkuja, kes asub teises liikmesriigis, aga on sõlminud koostöölepingu vastuvõtvas liikmesriigis nõuetekohaselt tunnustatud kinnisvaramaakleriga, sellise eelneva loa olemasolu, mille andmine sõltub õigusalase sobivustesti sooritamisest.

Olukorras, kus ilmneb — mida siseriiklik kohus peab kontrollima —, et pärast niisuguse lepingu sõlmimist ei tegelenud nimetatud teenusepakkuja mitte kõikide vastuvõtva liikmesriigi määratlusele vastava reguleeritud kinnisvaramaakleri kutseala aspektidega, vaid üksnes teatava osaga seda kutseala moodustavast kutsetegevusest, sekkumata müügi juriidilisse aspekti, läheb talle pandud kohustus läbida asjaomase liikmesriigi õigust puudutavad kompensatsioonimeetmed ilmselgelt kaugemale sellest, mis on vajalik, et kaitsta teenuste adressaate riski eest saada ebaõiget nõu müügi juriidilise külje kohta.

(vt punktid 40, 41, 43 ja resolutiivosa)
Kohtuasi C-412/06

Annelore Hamilton

versus

Volksbank Filder eG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Stuttgart)

„Tarbijakaitse — Väljaspool äriruume sõlmitud lepingud — Direktiiv 85/577/EMÜ — Artikli 4 esimene lõik ja artikli 5 lõige 1 — Pikaajalised laenulepingud — Taganemisõigus”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 21. novembril 2007 I - 2385

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 10. aprill 2008 I - 2395

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Tarbijakaitse väljaspool äriruume sõlmitud lepingute korral – Direktiiv 85/577

(Nõukogu direktiiv 85/577, artikkel 4 ja artikli 5 lõige 1)

Nõukogu direktiivi 85/577 tarbija kaitsmise kohta väljaspool äriruume sõlmitud lepingute korral tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik seadusandja võib ette näha, et selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 kehtestatud taganemisõigust võib kasutada hiljemalt üks kuu pärast lepingupoolte pikaajalisest laenulepingust tulenevate kohustuste täies ulatuses täitmist, kui tarbija on saanud selle õiguse kasutamise kohta ekslikku teavet.

(vt punkt 49 ja resolutiivosa)
1.

Hoides jõus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peavad Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna kodanikud, kes ei tööta või on pensionil, elamisloa saamiseks tõendama, et neil on püsivad elatusvahendid, on Madalmaade Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta direktiivist 68/360/EMÜ liikmesriikide töötajate ja nende perekondade liikumis- ja elamispiirangute kaotamise kohta ühenduse piires, nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiivist 90/364/EMÜ elamisõiguse kohta ning nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiivist 90/365/EMÜ kutsetegevuse lõpetanud töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate elamisõiguse kohta.
Kohtuasi C-265/06

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Portugali Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Kaupade vaba liikumine — EÜ artiklid 28 ja 30 — EMP lepingu artiklid 11 ja 13 — Koguselised impordipiirangud — Samaväärse toimega meetmed — Mootorsõidukid — Toonkilede kinnitamine klaasidele”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 13. detsembril 2007 I - 2247

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 10. aprill 2008 I - 2268

Kohtuotsuse kokkuvõte

Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed

(EÜ artiklid 28 ja 30; EMP leping, artiklid 11 ja 13)

Liikmesriik, kelle õigusaktiga on keelatud toonkilede kinnitamine mootorsõidukite tuuleklaasile ja reisijapoolsete külgakende klaasidele, on rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 ning Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklitest 11 ja 13 tulenevaid kohustusi. See keeld kahjustab peaaegu kõigi toonkilede turustamist, mis on mõeldud mootorsõidukite klaasidele kinnitamiseks ning mis on seaduslikult toodetud ja turustatud teistes liikmesriikides või EMP lepingu osalisriikides, ning on ülemäärane ja ebaproportsionaalne kuritegevuse vastase võitluse ja liiklusohutuse eesmärkide suhtes, mille tagamiseks see on mõeldud. Kuigi see paistab hõlbustavat mootorsõidukite salongi kontrolli väljastpoolt pelga vaatluse teel, ei tähenda see siiski, et see keeld on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik. Esiteks on vaatlus vaid üks mitmest vahendist kuritegevuse vastases võitluses ja turvavöö kohustusliku kasutamise kontrollimisel ning teiseks võimaldavad vähemalt teatud kiled — need, mis on piisavalt läbipaistvad — mootorsõidukite salongi soovitud vaatlust.

(vt punktid 35, 38, 40–42, 46 ja 47)
EÜ artiklis 226 sätestatud kohtueelse menetluse nõuetekohasus kujutab endast asutamislepinguga taotletud põhilist garantiid mitte üksnes kõnealuse liikmesriigi õiguste kaitseks, vaid ka tagamaks, et võimaliku kohtumenetluse vaidlusese oleks täpselt määratletud. Sellest sihist tuleneb, et märgukirja eesmärk on esiteks piiritleda kohtuasja ese ja anda oma seisukohta esitama kutsutud liikmesriigile kaitse ettevalmistamiseks vajalikku teavet ning teiseks võimaldada liikmesriigil kõrvaldada rikkumine enne asja andmist Euroopa Kohtusse. Seega kui komisjon saadab liikmesriigile täiendava märgukirja, milles ta annab sellele riigile uue tähtaja oma seisukohtade esitamiseks enne talle põhjendatud arvamuse saatmist täiendavas märgukirjas esitatud väidete alusel, siis ei ole ta rikkunud kaitseõigusi, kuna nimetatud liikmesriigile on antud võimalus enne põhjendatud arvamuse saamist oma kaitset ette valmistada.

Kui liikmesriik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul üle ühenduse direktiivi ja tema vastu on esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mille ese ei ole mitte tegevusetus, vaid direktiivist tuleneva kohustuse eiramine, siis ei saa see liikmesriik selleks, et vaidlustada hagi vastuvõetavust, tugineda asjaolule, et ta ei olnud võtnud selle direktiivi ülevõtmiseks vajalikke meetmeid, ega väita, et komisjonil puudub menetluse algatamise huvi.

(vt punktid 30 ja 31)
Nõukogu poolt komisjonile EÜ artikli 202 kolmanda taande alusel antud rakendusvolituste raames, mille piire hinnatakse eelkõige asjassepuutuva õigusakti üldistest põhieesmärkidest lähtudes, võib komisjon vastu võtta kõik alusakti rakendamiseks vajalikud ja tarvilikud rakendusmeetmed eeldusel, et need ei ole alusaktiga vastuolus.

Komisjoni otsus 2005/717, millega muudetakse tehnika arenguga kohandamise eesmärgil Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2002/95/EÜ teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes lisa ning mis kehtestas erandi dekabromodifenüüleetri (10-BDE) kõigi polümeersete kasutusviiside suhtes, põhineb nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 1 punktil b, mis täpsustab tingimusi, mille korral võib teha erandeid põhimõttest, mis keelab teatud aineid ja komponente, sh 10-BDE, kõnesolevates seadmete kasutada, ning mis on sätestatud selle direktiivi artikli 4 lõikes 1, mistõttu tuleb seda tõlgendada kitsalt.

Nimetatud otsus, mis on sisuliselt üldine erand 10-BDE kasutamisele elektri- ja elektroonikaseadmetes, võeti vastu nii, et seejuures eirati tingimusi, mille ühenduse seadusandja on kehtestanud direktiivi 2002/95 artikli 5 lõikes 1, ja läheb vastuollu tema eesmärgiga kehtestada kõnesolevas direktiivis nimetatud komponentide keelustamise põhimõte. Seega on komisjon kõnesoleva otsuse vastuvõtmisega 10-BDE suhtes kehtestatud erandit puudutavas osas rikkunud selle direktiivi artikli 5 lõiget 1.

(vt punktid 52, 53, 56, 71, 76 ja 78)
Ühenduse õigus ei kuulu kohaldamisele puhtalt riigisisestele olukordadele. Sellele järeldusele ei saa vastuväitena esitada EÜ artiklis 17 väljendatud liidu kodakondsuse põhimõtet, mis EÜ artikli 18 kohaselt tagab kõigile liidu kodanikele õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil. Liidu kodakondsuse eesmärk ei ole laiendada asutamislepingu esemelist kohaldamisala riigisisestele olukordadele, mis ei ole kuidagi seotud ühenduse õigusega. Sellegipoolest võib ühenduse õiguse tõlgendamine olla eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik muu hulgas ka juhtudel, mis on puhtalt riigisisesed, eelkõige juhtudel kui asjassepuutuva liikmesriigi õigus nõuab, et kõik riigi kodanikud peavad saama kasutada samu õigusi, mis on mõne teise liikmesriigi kodanikul ühenduse õiguse kohaselt olukorras, mida kõnealune riik peab võrreldavaks.

EÜ artikleid 39 ja 43 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi alamüksuse õigusakt nagu hoolduskindlustust käsitlev dekreet, millega tagatakse juurdepääs hoolduskindlustusskeemile ja õigus selles ette nähtud hüvitiste saamisele üksnes isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas see üksus on pädev tegutsema, ning isikutele, kes tegutsevad sellel territooriumil kutsealaselt, kuid kelle elukoht on mõnes teises liikmesriigis, kuna selline piirang kahjustab teiste liikmesriikide kodanikke ja riigi enda kodanikke, kes on kasutanud õigust vabale liikumisele Euroopa Ühenduses.

Asutamislepingu nende sätetega on vastuolus niisugune siseriiklik meede, mis ka juhul, kui see on kohaldatav ilma kodakondsusest lähtuva diskrimineerimiseta, võib takistada ühenduse kodanikel asutamislepinguga tagatud põhivabaduste teostamist või muuta selle neile vähem atraktiivseks. Selleks et meede piiraks vaba liikumist, ei pea see tingimata põhinema asjassepuutuvate isikute kodakondsusel ja selle mõju ei pea isegi olema niisugune, et soodustab riigi enda töötajaid või asetab ebasoodsamasse olukorda ainult teiste liikmesriikide kodanikud, mitte riigi enda töötajad. Piisab, kui kasulik meede soodustab teatud isikute kategooriaid, kes kõnealuses liikmesriigis kutsealaselt tegutsevad.

Pealegi kujutavad kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumist käsitlevad asutamislepingu sätted endast ühenduse aluspõhimõtteid ning selle vabaduse igasugune, isegi väheoluline takistamine on keelatud.

(vt punktid 45, 50, 52, 60 ja resolutiivosa punkt 2)
Kohtuasi C-306/06

01051 Telecom GmbH

versus

Deutsche Telekom AG

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Köln)

„Direktiiv 2000/35/EÜ — Hilinenud maksmisega võitlemine äritehingute puhul — Artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkt ii — Hilinenud maksmine — Pangaülekanne — Kuupäev, mil makse tuleb lugeda sooritatuks”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 18. oktoobril 2007 I - 1925

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 3. aprill 2008 I - 1939

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Hilinenud maksmisega võitlemine äritehingute puhul – Direktiiv 2000/35

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/35, artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkt ii)

Direktiivi 2000/35 hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et see nõuab selleks, et pangaülekandega tehtud makse hoiaks ära või lõpetaks viivitusintressi kohaldamise, et tasumisele kuuluv summa oleks tähtajaks kantud võlausaldaja kontole.

(vt punkt 32 ja resolutiivosa)