KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 18. jaanuaril 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑625/15 P

Schniga GmbH

versus

Ühenduse Sordiamet (CPVO)

„Apellatsioonkaebus — Ühenduse sordikaitse — Õunasort „Gala Schnitzer“ — Vastulause — Ühenduse kaitse taotluse tagasilükkamine apellatsioonikoja poolt — Tühistamine Üldkohtu poolt — Apellatsioonikoja uus otsus, millega lükatakse ühenduse kaitse taotlus tagasi”

1. Sellest on möödunud üle 17 aasta, kui Konsortium Südtiroler Baumschuler, mille õigusjärglane on Schniga GmbH (edaspidi „Schniga“), esitas Ühenduse Sordiametile (CPVO) ühenduse sordikaitse taotluse. ( 2 ) See esitati õunasordi „Gala Schnitzer“ kohta ja ikka veel ei ole suudetud lõplikult otsustada, kas see amet peab taotluse vastu võtma või tagasi lükkama.

2. CPVO pädev komitee andis 26. veebruaril 2007 õunasordile „Gala Schnitzer“ taotletud kaitse, ( 3 ) kui ta oli leidnud, et see sort erineb piisavalt sordist „Baigent“, mille olemasolule tuginedes oli viimase omanik (Brookfield) esitanud vastuväite uuele registreerimisele. CPVO apellatsioonikoda aga tühistas 26. veebruari 2007. aasta otsuse 21. novembril 2007 menetluseeskirjade rikkumise tõttu.

3. Kui apellatsioonikoja 21. novembri 2007. aasta otsus vaidlustati Üldkohtus, tühistas see selle oma 13. septembri 2010. aasta kohtuotsusega ( 4 ).

4. Kui Üldkohtu 13. septembri 2010. aasta otsus jõustus (sest Euroopa Kohus jättis selle peale esitatud apellatsioonkaebuse rahuldamata) ( 5 ), tuli CPVO apellatsioonikojal asuda uuesti uurima komitee 26. veebruari 2007. aasta otsuse peale esitatud kaebust.

5. Vastavates 20. septembri 2013. aasta otsustes ( 6 ) tühistas CPVO apellatsioonikoda uuesti 26. veebruari 2007. aasta otsuse, taas eelkõige menetlusega seonduvatel põhjustel.

6. Schniga vaidlustas need apellatsioonikoja kaks otsust Üldkohtus, kes seekord neid kinnitas 10. septembri 2015. aasta kohtuotsusega Schniga vs. CPVO – Brookfield New Zealand ja Elaris („Gala Schnitzer“) ( 7 ) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“), mille peale on esitatud apellatsioonkaebus.

7. Seega jõuab Euroopa Kohtusse teist korda vaidlus sama taimesordi üle; vaidluse keskmes on enam kui selle sisulised aspektid (see tähendab kahte tüüpi õunte vahelised erinevused) pigem menetluslikud aspektid. CPVO poolt ühenduse kaitse andmise või selle andmisest keeldumise peamiseks aluseks on geneetilise materjali registreerimiskatsed, millest sõltub suurel määral taimesordi eristatavuse tuvastamine. Sestap on kõnealuste katsete regulatsioon õigusliku tähtsusega.

8. Schniga soovib saada kauaoodatud kaitse õigusele õunasordile „Gala Schnitzer“, mida ta peab uudseks, püsivaks ja eristatavaks, arvestades selle õunasordi triibulaiuse otsustavat uuenduslikkust. Kuna Üldkohus kinnitas vaidlustatud kohtuotsuses apellatsioonikoja otsuseid, keelduti talle aga kõnealust kaitset andmast kokkuvõttes seetõttu, et: a) ei järgitud ratione temporis teatavaid registreerimiskatsete suuniseid ja b) oli väidetavalt ülehinnatud CPVO juhataja pädevust.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Määrus (EÜ) nr 2100/94 ( 8 )

9. Artiklis 6 on ette nähtud, et kaitse alla võetakse sordid, mis on eristatavad, ühtlikud, püsivad ja uudsed. Nendest kriteeriumidest kolme esimest tähistatakse hispaania keeles suurtähtlühendiga DHE, mis tuleneb vastavate omaduste algustähtedest. ( 9 )

10. Artikli 7 lõike 1 kohaselt käsitatakse sorti eristatavana, kui see eristub teatavast genotüübist või genotüüpide kombinatsioonist tulenevate tunnuste poolest selgelt mis tahes muust taotluse esitamise kuupäeval üldiselt tuntud sordist.

11. Ülejäänud kriteeriumid: ühtlikkus, püsivus ja uudsus on vastavalt sätestatud määruse nr 2100/94 artiklites 8, 9 ja 10.

12. DUS kriteeriumide täidetust kontrollitakse igal juhul registreerimiskatsete abil, mis tehakse vastavalt määruse nr 2100/94 artiklitele 55 ja 56.

13. Selle määruse artikli 55 lõikes 1 on sätestatud: „1. Kui amet ei ole artiklite 53 ja 54 kohase kontrollimise põhjal avastanud sordi ühenduse kaitse all võtmise suhtes takistusi, võtab ta vajalikud meetmed, et pädev asutus või pädevad asutused […] saaksid vähemalt ühes liikmesriigis läbi viia artiklites 7, 8 ja 9 sätestatud [DUS kriteeriumide] täitmisega seotud registreerimiskatsed“.

14. Artikli 56 lõikes 2 on ette nähtud: „2. Mis tahes registreerimiskatsed viiakse läbi vastavalt haldusnõukogu väljaantud kontrollisuunistele ja ameti esitatud juhenditele.“

15. Üldjuhul kirjeldatakse nendes suunistes registreerimiskatsete jaoks vajalikku taimematerjali, katsete tingimusi, kasutatavaid meetodeid, tähelepanekuid, mis tehakse, nende sortide rühmitamist, mida katsetatakse, nagu ka katsete esemeks olevaid tunnuseid. Viimaseid puudutavas kasvatatakse kaitsele kandideerivast sordist taimi võrdlussortide kõrval, mida CPVO ja määratud kontrollikeskus peavad tehnilise lühikirjelduse järgi, mis on kaitsetaotluse osa, kõige lähemaks.

2. Määrus (EÜ) nr 1239/95 ( 10 )

16. Artiklis 22 „Kontrollisuuniste määramine“ on sätestatud: „1. Ameti juhataja ettepanekul võtab haldusnõukogu vastu otsuse kontrollisuuniste kohta. Otsuse kuupäev ning otsusega hõlmatud liigid avaldatakse käesoleva määruse artiklis 87 osutatud [CPVO] ametlikus väljaandes. 2. Haldusnõukogu otsuse puudumisel kontrollisuuniste kohta võib ameti juhataja võtta vastu vastava ajutise otsuse. Ajutine otsus kaotab kehtivuse päeval, mil haldusnõukogu teeb oma otsuse. Kui ameti juhataja ajutine otsus erineb haldusnõukogu otsusest, ei mõjuta see enne haldusnõukogu otsust alustatud registreerimiskatset; haldusnõukogu võib asjaoludest tingituna otsustada teisiti.“ ( 11 )

17. Artiklis 23 „Ameti juhataja volitused“ on sätestatud: „1. Haldusnõukogu otsus kontrollisuuniste kohta sisaldab märget ameti juhataja volituste kohta lisada sordi täiendavaid omadusi ja nende väljundeid. 2. Kui ameti juhataja kasutab lõikes 1 märgitud volitust, kohaldatakse käesoleva määruse artikli 22 lõiget 2 mutatis mutandis.“

3. Protokoll TP/14/1 ( 12 )

18. Protokollis CPVO TP/14/1 on kehtestatud liigi Malus Mill. õunasortide registreerimiskatsete suunised. Enne selle vastuvõtmist ei olnud niisuguseid määruse nr 2100/94 tähenduses põhimõtteid ega üldisi juhiseid nende sortide kohta. Registreerimiskatsete valdkonnas väljakujunenud tava kohaselt hindas CPVO sortide DUS kriteeriume rahvusvahelise uute taimesortide kaitse konventsiooniga ( 13 ) loodud valitsustevahelise organisatsiooni Rahvusvaheline Uute Taimesortide Kaitse Liit (edaspidi „UPOV“) üldsuuniste ja tehnikate põhjal.

19. Protokolli CPVO TP/14/1 punkti III.3 kohaselt kasutatakse DUS kontrollides ja kirjelduste koostamisel I lisas nimetatud tunnuseid.

20. Seevastu protokolli CPVO TP/14/1 punkti III.5 kohaselt on kontrolli minimaalne kestus (sõltumatud vegetatsiooniperioodid) tavaliselt vähemalt kaks rahuldavat saaki. Punktis IV on lisatud, et kaitsele kandideerivad sordid võivad osutuda DUS kriteeriumidele vastavaks pärast kahte viljumisperioodi, kuid teatud juhtudel on vaja kolme.

21. Protokolli CPVO TP/14/1 punktis III.6 on ette nähtud, et taotlejad võivad tehnilises ankeedis või kontrolli käigus tõendada, et kandidaatsordil on eristamiseks tarvilik tunnus. Sellekohase taotluse alusel – ja kui esitatakse kinnitavad usaldusväärsed tehnilised andmed – saab teha katse, tingimusel et saab välja töötada tehniliselt vastuvõetava kontrollimenetluse. Lisaks tehakse CPVO juhataja nõusolekul erikontrollid, kui on vähe tõenäoline, et eristatavust saab tõendada ainult protokollis loetletud tunnuste abil.

B. UPOV kehtestatud rahvusvaheline õigus

1. Protokoll UPOV TG/1/3

22. UPOV, mille liikmeks Euroopa Liit astus 29. juulil 2005, on vastu võtnud teatud hulga protokolle ja suuniseid, mis on käesoleva kohtuvaidluse jaoks olulised. DUS katseid käsitlevate kõigi UPOV suuniste alusnorm on eeskätt 19. aprilli 2002. aasta dokument UPOV TG/1/3 „Üldine sissejuhatus taimesortide eristatavuse, ühtlikkuse ja püsivuse katsetamisse ja ühtlustatud kirjelduste koostamisse“ [siin ja edaspidi on kõiki viidatud UPOV dokumente osundatud mitteametlikus tõlkes] (edaspidi „protokoll UPOV TG/1/3“).

23. Protokolli UPOV TG/1/3 eesmärk on sätestatud selle punktis 1.2: „Käesoleva dokumendi […] ja sellega seotud rea dokumentide, milles on täpsustatud katsesuuniste menetlused, […] eesmärk on kehtestada DUS katsete põhimõtted. […] Nende põhimõtete kehtestamine tagab, et taimesortide katsed toimuvad kõigis liidu liikmetes ühtlustatud viisil“.

24. Protokolli UPOV TG/1/3 punktis 1.3 on märgitud: „Liidu liikmete ainsad siduvad kohustused on UPOV konventsiooni tekstis sätestatud kohustused ning käesolevat dokumenti ei tohi tõlgendada viisil, mis ei ole kooskõlas liidu asjaomase liikme puhul asjaomase aktiga.“

25. Protokolli UPOV TG/1/3 punkti 4.2.3 teine lause on sõnastatud nii: „Eraldi katsesuunistes märgitud tunnused ei ole tingimata ammendavad, ja kui peetakse tarvilikuks, võib lisada täiendavaid tunnuseid, mis vastavad eespool märgitud tingimustele.“

26. Asjakohaste tunnuste kohta on selle protokolli punktis 6.2 märgitud: „Sordi asjakohaste tunnuste hulka kuuluvad vähemalt kõik tunnused, mida kasutatakse DUS katsete alusena või mis kuuluvad selle sordi kaitse alla võtmise kuupäeval koostatud sordikirjeldusse. Igat ilmset tunnust võib seega pidada asjakohaseks, olenemata sellest, kas see on katsesuunistes märgitud või mitte.“

27. Püsivuse katse kohta on punktis 7.2 sätestatud: „Asjakohaste või oluliste tunnuste hulka kuuluvad vähemalt kõik tunnused, mida kasutatakse DUS katsete jaoks või mis on märgitud sordi kaitse alla võtmise kuupäeval koostatud sordikirjelduses. Arvesse võib seega võtta kõiki ilmseid tunnuseid, olenemata sellest, kas need on katsesuunistes märgitud või mitte.“

28. Õunte puhul kohaldatakse UPOV poolt liigi Malus Mill. kohta kehtestatud 20. oktoobri 1995. aasta suuniseid TG/14/8 eristatavuse, ühtlikkuse ja püsivuse katsete tegemiseks (edaspidi „protokoll UPOV TG/14/8“).

29. 6. aprilli 2005. aasta protokollis UPOV TG/14/9 on sätestatud uued DUS katsete suunised kõikide liigi Malus domestica Borkh. õunasortide kohta, välja arvatud sordid, mida kasutatakse ainult pookealustena või ilusortidena. ( 14 ) Protokolli UPOV TG/14/9 lõikes 7 esitatud tunnuste tabelis on märgitud tunnus nr 40 pealkirjaga „Vili: triipude laius“, mida protokollile UPOV TG/14/8 lisatud tunnuste tabelis ei olnud.

II. Kohtuvaidluse taust

30. Keerukaid faktilisi asjaolusid, millest tulenevalt tõusetus kohtuvaidlus, on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 22–43. Nendest on kohane teha alljärgnevalt esitatud kokkuvõte.

A. Haldusmenetluse etapp

31. Sordikaitse taotlus liigi Malus Mill. õunasordi „Gala Schnitzer“ (edaspidi „kandidaatsort“) kohta esitati CPVO‑le 18. jaanuaril 1999. ( 15 ) Järgneval kuul tegi see amet Bundessortenamt’i (Saksamaa föderaalne sordiamet; edaspidi „BSA“) kontrollikeskusele ülesandeks teha kandidaatsordi registreerimiskatsed kooskõlas määruse nr 2100/94 artikli 55 lõikega 1. Võrdlemiseks kasutati sorti „Baigent” (edaspidi „võrdlussort“) selle sarnasuse tõttu kandidaatsordiga.

32. Kuna Schniga esitatud materjal oli viirusekandja, peatati katsed 2001. aastal kuni 2002. aasta kevadeni, millal see äriühing saatis sellekohase nõudmise peale uue, terve materjali. Katsed tehti aastatel 2003 ja 2004.

33. BSA teatas 18. jaanuari 2005. aasta kirjas CPVO‑le, et ta oli saatnud DUS katsete eelaruande kandidaatsordi kohta, mida ta pidas võrdlussordist erinevaks tunnuse põhjal, mida ei olnud protokollis CPVO TP/14/1 ette nähtud, nimelt „õis: tolmukaniitide alumise osa värv (pärast tolmukapeade avanemist)“. Ta märkis samuti, et oli tõendatud, et see tunnus on piisavalt ühtlik, korduv ja tingis küllaldased erinevused sortide vahel, mistõttu see võimaldab eristamist.

34. 7. veebruaril 2005 esitas CPVO Schnigale täiendava eelaruande märkmega „eriliste märkusteta“. BSA saatis registreerimiskatsete lõpparuande Schnigale ja CPVO‑le 19. detsembril 2005. Selle aruande punktidest 16 ja 17 nähtub kandidaatsordi võrdlemise kohta võrdlussordiga, et esimesel esinevad laiad triibud (märkus 7) ja teisel kitsad või keskmised (märkus 4). Selles on samuti kinnitatud, et see seisukoht põhineb protokolli UPOV TG/14/9 tunnusele nr 40 vastava täiendava tunnuse „Vili: triipude laius“ (edaspidi „vaidlusalune täiendav tunnus“) hindamisel. CPVO märkis selle kohta, et vaidlusalust täiendavat tunnust protokollis CPVO TP/14/1 ega protokollis UPOV TG/14/8 ei olnud.

35. 24. jaanuari 2006. aasta kirjaga teatas amet BSA‑le, et katsete lõpparuandes on osundatud ekslikke juhtpõhimõtteid ja et selle aruande alusena ei tule kasutada mitte protokolli CPVO TP/14/1, vaid protokolli UPOV TG/14/8, mis oli kehtiv kandidaatsordi katsetamise otsuse vastuvõtmise ajal (1999. aasta jaanuar).

36. BSA esitas 9. veebruaril 2006 CPVO‑le registreerimiskatsete lõpparuande muudetud versiooni, mille punkt 17 oli sõnastatud nii: „Sorti katsetati vastavalt 1995. aasta [protokollile UPOV] TG/14/8. Sordikirjeldus koostati katsetamisperioodi ajal jõustunud 27. märtsi 2003. aasta [protokolli] CPVO TP/14/1 tunnuste tabeli alusel, mille tõttu on võimalik arvata [kandidaat]sort hilisema prioriteediga sortide võrdluskogu hulka. Sort on eristatav, püsiv ja ühtlik mõlema [protokolli] tähenduses.“

37. 5. mail 2006 esitasid Brookfield ja Elaris – esimene sordi „Baigent” kaitseõigusele vastava litsentsi omanik ja teine selle õiguse enda omanik – CPVO‑le vastavalt määruse nr 2100/94 artiklile 59 vastuväite sordi „Gala Schnitzer” kaitse alla võtmisele, tuginedes varasemale sordi „Baigent” kaitseõigusele.

38. Brookfieldi ja Elarise esitatud väited puudutasid ühelt poolt seda, et Schnigale anti õigus esitada uuesti viirusevaba taimematerjal, kuigi CPVO oleks pidanud tema algse taotluse tagasi lükkama, ja teiselt poolt seda, et kandidaatsort ei ole võrdlussordiga võrreldes piisavalt eristatav.

39. CPVO juhataja kiitis 14. detsembri 2006. aasta otsusega heaks vaidlusaluse täiendava tunnuse kasutamise kandidaatsordi ja võrdlussordi eristamiseks. ( 16 ) Otsus põhines sõnaselgelt määruse nr 1239/95 artiklil 23.

40. CPVO komitee, kes on pädev otsustama ühenduse sordikaitse andmisele esitatud vastuväidete üle, andis oma 26. veebruari 2007. aasta otsusega kandidaatsordile taotletud kaitse ja lükkas vastuväited tagasi. Ta märkis eelkõige, et „tehnilistel põhjustel“ on õigustatud vaidlusaluse täiendava tunnuse arvessevõtmine vaatamata sellele, et seda ei olnud kaitsetaotluse esitamise kuupäeval kehtinud protokollides märgitud.

B. Menetlus(ed) apellatsioonikojas

41. CPVO apellatsioonikoda rahuldas Brookfieldi ja Elarise kaebuse 26. veebruari 2007. aasta otsuse peale, tühistas selles sisalduvad otsused ja lükkas kaitsetaotluse tagasi. Ta väitis põhjenduseks, et määruse nr 2100/94 artikli 61 lõike 1 punkt b ei anna ametile õigust lubada Schnigal uus materjal esitada.

42. Schniga esitas apellatsioonikoja 21. novembri 2007. aasta otsuse peale Üldkohtule tühistamishagi. Hagi rahuldati 13. detsembri 2010. aasta kohtuotsusega, ( 17 ) mis tähendas apellatsioonikoja otsuse tühistamist.

43. Apellatsioonikoda pidi seega kaebuse uuesti läbi vaatama taotletud sordi eristatavuse osas pärast selle võrdlemist võrdlussordiga.

44. Apellatsioonikoda otsustas sel (teisel) korral, et kui BSA võttis registreerimiskatsete raames arvesse vaidlusalust täiendavat tunnust, siis rikkus ta protokolli CPVO TP/14/1 punkti III.3 järgmistel põhjustel: a) kõnealust tunnust ei ole märgitud üheski kehtivatest protokollidest, see tähendab UPOV TG/14/8 (1995) ega CPVO TP/14/1 (1993), ega nende vastavates juhtpõhimõtetes; b) Schniga ei olnud tehnilises ankeedis ega katsetamisperioodi ajal taotlenud, et seda tunnust võetaks arvesse; c) BSA ei olnud nimetanud vaidlusalust täiendavat tunnust oma kirjavahetuses CPVOga; viimane nimetas seda esimest korda katsete lõpparuandes, nagu ka ameti juhataja 14. detsembri 2006. aasta otsuses; ja d) selles 14. detsembri 2006. aasta otsuses, millega lubati tagasiulatuvalt kõnealust tunnust kasutada, oli tehtud oluline viga, sest see oli vastu võetud 12 kuud pärast lõpparuannet ega olnud määruse nr 1239/95 artikli 22 lõike 2 seisukohast õigustatud.

45. Apellatsioonikoda viitas lisaks oma otsusele asjas Jewel (A 010/2008) ( 18 ), milles ta tuvastas, et täiendava tunnuse kasutamiseks on nõutav CPVO juhataja eelnev heakskiit õiguskindluse, taotluste menetlemise objektiivsuse ja asjaosaliste toimimisviisi etteaimatavuse huvides.

46. Ta kvalifitseeris samuti ilmselgeks protokollide UPOV TG/1/3 ja TG/14/8 rikkumiseks selle, et BSA tegi vaidlusaluse täiendava tunnuse registreerimiskatsed ühe aasta jooksul, sest õunasortide ühtlikkuse ja püsivuse kontrollimiseks tuleb niisuguseid katseid protokollide kohaselt teha vähemalt kahe järjestikuse viljumisperioodi vältel.

47. Apellatsioonikoda järeldas, et õigusnormide kohaselt ei või kandidaatsorti pidada võrdlussordist erinevaks.

C. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus

48. Üldkohtu kantseleisse 10. veebruaril 2014 esitatud hagiavaldusega vaidlustas Schniga apellatsioonikoja mõlemad otsused.

49. Sisulistes küsimustes esitas Schniga ainult ühe tühistamisväite, mis jaguneb kahte ossa: esimeses osas väitis ta, et kuna keelduti arvesse võtmast vaidlusalust täiendavat tunnust, mis tuvastati registreerimiskatsete käigus, põhjendusel, et seda ei ole nimetatud UPOV tehnilistes protokollides esitatud tunnuste loeteludes, mis ei ole ammendavad, nagu nähtub tema arvates protokolli UPOV TG/1/3 juhtpõhimõtetest, siis on rikutud määruse nr 2100/94 artiklit 7 ja artikli 56 lõiget 2. Lisaks leiab Schniga, et otsustega rikuti rakendusmääruse artikli 22 lõiget 2 ja artikli 23 lõikeid 1 ja 2, kuna need otsused põhinesid ekslikul arusaamal CPVO juhataja kaalutlusõigusest selles valdkonnas ja rikkusid nii tema õigust kõigi tagatistega menetlusele kui ka tema määruse nr 2100/94 artiklitega 7–10 tagatud õigust saada taotletud kaitse.

50. Tühistamisväite teises osas väitis Schniga, et otsustes oli tehtud viga, kuna nendes oli loetud kandidaatsordi registreerimiskatsete tegemist kahe aasta asemel ainult ühe aasta jooksul eeskirjade eiramiseks.

51. Üldkohus jättis Schniga hagi rahuldamata. Tühistamisväite esimese osa kohta märkis ta põhjenduseks, et: — protokolli CPVO TP/14/1 menetluseeskirjade kohaldamine apellatsioonikoja poolt vastab Euroopa Kohtu praktikale menetluseeskirjade ajalise mõju kohta; menetlusnormid on üldjuhul kohaldatavad alates nende jõustumise kuupäevast. ( 19 ) — Protokoll CPVO TP/14/1 on esimuslik UPOV protokollide, eelkõige protokolli TG/1/3 suhtes, mille punktist 1.3 tuleneb, et selles esitatud soovituste kogum ei ole siduv. ( 20 ) — Vaatamata CPVO‑le tunnustatud suurele kaalutlusõigusele ( 21 ) on see ametiasutus seadnud endale ise piirid, võttes vastu niisugused õigusaktid nagu protokollid ja juhtpõhimõtted, nii et amet ega selle juhataja ei võinud võtta arvesse täiendavat tunnust, mida ei ole protokollis CPVO TP/14/1 ette nähtud. ( 22 )

52. Olles väite esimese osa tagasi lükanud, tunnistas Üldkohus väite teise osa tulemusetuks. Ta avaldas põhjalikkuse huvides siiski rea seisukohavõtte, ( 23 ) mille kohaselt registreerimiskatsete tegemine (vaidlusaluse täiendava tunnuse kohta) ainult ühe aasta jooksul tähendab protokolli CPVO TP/14/1 punktide III.5 ja IV nagu ka protokolli UPOV TG/1/3 punkti 5.3.3.1.1 rikkumist.

53. Seepärast jättis Üldkohus tühistamishagi rahuldamata ja mõistis kohtukulud välja Schnigalt.

III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

54. Schniga apellatsioonkaebus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 23. novembril 2015 ning CPVO, Brookfieldi ja Eladise vastused vastavalt 2. ja 3. veebruaril 2016.

55. Schniga palub Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtuotsus tühistada ja mõista kohtukulud välja ametilt.

56. CPVO, kes on oma apellatsioonikoja otsustest, mida Üldkohus kinnitas, lahkneval seisukohal, palub samuti Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldada ja jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.

57. Brookfield ja Eladis paluvad Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ja mõista kohtukulud välja Schnigalt.

58. Kohtuistungil, mis peeti 24. novembril 2016, osalesid Schniga, CPVO ja Brookfield.

IV. Apellatsioonkaebuse analüüs

A. Poolte argumendid

59. Schniga toob oma apellatsioonkaebuse ainsa väite põhjenduseks, et on rikutud määruse nr 2100/94 artikleid 7 ja 56 koostoimes määruse nr 1239/95 artiklitega 22 ja 23. Tema argumendid põhinevad Üldkohtu otsuse kriitikal kolmes aspektis: a) see kohus väidetavalt eiras juhtpõhimõtete ja protokollide tõelist funktsiooni; b) väidetavalt eksis kõnealuste põhimõtete ja protokollide õigusliku olemuse kvalifitseerimisel ja c) väidetavalt tegi vigu nende rakendamisel.

60. Juhtpõhimõtete ja protokollide kohta väidab Schniga, et need on koostatud selleks, et selgitada, kuidas teha katsed ja millised on katsete esemeks oleva taimematerjali suhtes kehtestatud nõuded. Põhimõtete määratlemise tulemusel on uute taimesortide katsetamine UPOV liikmesriikides ühtlustatud. Sellised registreerimiskatsed peavad näitama, et asjaomased tunnused ei tulene keskkonna- või viljelustingimustest, vaid sordi geneetilisest struktuurist.

61. Igal juhul on Schniga sõnul protokolli UPOV TG/1/3 punktiga 6.2 ( 24 ) lubatud hinnata kõiki ilmseid tunnuseid, sest sellega ei ole nõutud, et need tunnused oleksid märgitud katsete juhtpõhimõtetes. Sellest järeldub, et määrus nr 2100/94, UPOV 1991. aasta konventsioon, juhtpõhimõtted ega protokollid ei keela CPVO‑l võtta katsete raames arvesse rohkem tunnuseid kui need, mida on nimetatud vastava protokolli loetelus või kohaldatavates juhtpõhimõtetes.

62. Juhtpõhimõtete ja protokollide õigusliku olemuse suhtes heidab Schniga ette, et vaidlustatud kohtuotsuses samastati need (punktides 74 ja 75) siduvate õigusnormidega. Tema arvates ei vääri need sellist kvalifikatsiooni, vaid need tuleb kvalifitseerida suunisteks, mis näitavad haldusasutusele, kuidas toimida, andes talle tehnilisi juhiseid ühtlustatud DUS katsete kohta.

63. Schniga arvates ei saa need juhtpõhimõtted takistada õiguse andmist, kui kandidaatsort vastab määruse nr 2100/94 artikli 6 nõuetele. Ta juhib selles suhtes tähelepanu sellele, et katsete juhtpõhimõtetes nimetatud tunnused ei ole ammendavad ning neile võib lisada teisi tunnuseid, kui on otstarbekas seda teha ja lisatavad tunnused vastavad nõutud tingimustele. ( 25 ) Lisaks rõhutab ta vajalikku paindlikkust, mis on CPVO‑le UPOV TG/14/8 ( 26 ) juhtpõhimõtete ja protokolliga CPVO TP/14/1 ( 27 ) ette nähtud kontrollimaks, kas teatavad tunnused võivad olla asjakohased ja millal need seda on, nagu ka lisamaks need registreerimiskatsete lõpus.

64. Vigade poolest juhtpõhimõtete ja protokollide kohaldamisel heidab Schniga Üldkohtule ( 28 ) ette, et see pidas protokolli CPVO TP/14/1 kohaldatavaks taotlusele, mis esitati enne selle jõustumist. Rakendusmääruse artikli 22 lõikes 2 on sätestatud, et haldusnõukogu poolt juhtpõhimõtete vastuvõtmine ja sellest tulenevalt CPVO juhataja ajutise otsuse kehtetus ei mõjuta juhul, kui need üksteisest erinevad, enne nimetatud nõukogu otsust alustatud registreerimiskatseid. Seepärast olid UPOV TG/14/8 juhtpõhimõtted juba tehtud kandidaatsordi registreerimiskatsete jaoks endiselt kehtivad.

65. Schniga väidab ühtlasi, et Üldkohus jättis tähelepanuta UPOV TG/1/3 juhtpõhimõtete punkti 7.2 teise lause, mille kohaselt tuleb arvesse võtta kõiki ilmseid tunnuseid, on need või mitte registreerimiskatsete juhtpõhimõtetes märgitud. See asjaolu kinnitab tema arvates tema arvamust CPVO juhataja pädevuse kohta võtta arvesse mis tahes tunnust, mis võimaldab kirjeldada kandidaatsordi eristatavust.

66. Lõpuks väidab Schniga vastupidi apellatsioonikoja hinnangule, mida Üldkohus kinnitas, ( 29 ) et puuduvad õigusnormid, mis kohustaksid CPVOd kui registreerimiskatsete tegijat teatama konkreetsel ajahetkel, millised tunnused ta paneb ette sordikirjelduses ära märkida. Pealegi ei ole ka UPOV TP/14/1 juhtpõhimõtetes ette kirjutatud mingit tähtaega sordi suhtes täiendavate tunnuste ja nende avaldumisviiside lisamiseks. Seega ei saa nõuda, nagu teeb Üldkohus, ( 30 ) CPVO juhataja eelnevat nõusolekut; see on ka rohkem kooskõlas sellele ametile tunnustatud ulatusliku kaalutlusõigusega.

67. CPVO ühineb Schniga seisukohaga ja rõhutab, et protokollid ja juhtpõhimõtted on olemuselt praktilised eeskirjad, mitte õigusnormid. Nende puhul võib eeldada ainult „enesele siduvust“ seoses „registreerimiskatsete tingimustega, nagu taotletav taimematerjal ja registreerimiskatsete kontsept iseenesest“, ( 31 ) et tagada võrdne kohtlemine, see tähendab, et kõiki kandidaatsorte hinnatakse samades viljelustingimustes.

68. CPVO juhib tähelepanu sellele, et protokollide ja konkreetselt protokolli CPVO TP/14/1 avaldamise teadaanded sisaldavad hoiatust, et protokoll ei mõjuta enne protokolli heakskiitmise otsust alustatud registreerimiskatseid, kui ei ole märgitud vastupidi.

69. CPVO on seisukohal, et täiendavate tunnuste lisamise asjakohasust saab hinnata ainult registreerimiskatsete lõpus; see kinnitab tema arvates argumenti, et selle ameti juhatajal peab olema õigus kandidaatsordi täiendavat tunnust arvesse võtta mis tahes menetluse hetkel enne kaitse andmist.

70. Brookfield ja Eladis vaidlevad vastu argumendile, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnorme. Protokolli CPVO TP/14/1 siduvuse ja CPVO protokollide ja UPOV protokollide vahelise normihierarhia suhtes on nad arvamusel, et vastavalt määruse nr 2100/94 artikli 56 lõikele 2 on katsete juhtpõhimõtted õigusnormid, mille eiramine tähendab selle määruse sätte rikkumist. Kuna UPOV TG/1/3 punkti 1.3 alusel on selle rahvusvahelise organisatsiooni poolt välja töötatud protokollid ja juhtpõhimõtted soovituse väärtusega ning need ei ole seega õiguslikult siduvad, tuleb järeldada, et CPVO protokollid on UPOV omade suhtes esimuslikud.

71. Protokolli CPVO TP/14/1 ratione temporis kohaldamise kohta väidavad Brookfield ja Eladis, et ajahetk, mis määrab ära ühenduse sordikaitse taotlusele kohaldatava menetlusliku raamistiku, ei ole taotluse esitamise kuupäev, vaid registreerimiskatsete tegelik algus. Kohtutoimikust nähtub, et BSA tegi asjaomased DUS kontrollid aastatel 2004 ja 2005, see tähendab siis, kui protokoll CPVO TP/14/1 oli juba jõustunud.

72. Viimaseks on Brookfield ja Eladis seisukohal, et protokoll CPVO TP/14/1 kirjutab üheselt ette, kuidas võtta arvesse täiendavaid tunnuseid. Selle punkti III.3 kohaselt võib DUS katseid teha ainult I lisas nimetatud eristatavate tunnuste kohta, kusjuures täiendava tunnuse arvesse võtmiseks on vaja juhataja luba enne registreerimiskatsete tegemist. Lisaks järeldub nende väitel sellesama protokolli punktist III.6, et eritunnuse arvesse võtmine eeldab taotleja eelnevat ametlikku taotlust, et tehtaks erikatsed, see tähendab mis tahes katse mis tahes täiendava tunnuse suhtes, nagu ka juhataja nõusolekut.

B. Apellatsioonkaebuse ainsa väite analüüs

1. Apellatsioonkaebuse väite esimene osa protokolli CPVO TP/14/1 väära kohaldamise kohta

73. Kuigi Schniga ja CPVO etteheide puudutab kolme vaidlustatud kohtuotsuses arutatud elementi (kohaldatav protokoll, selle siduvus ja seos UPOV suunistega), piisaks tegelikult sellest, kui võtta vastu nende argumendid protokolli CPVO TP14/1 ratione temporis kohaldamise kohta, et tuvastada õigusnormi rikkumine, mida nad mõlemad heidavad ette Üldkohtule. Enne selle ajalise kohaldatavuse uurimist on siiski kohane analüüsida selle protokolli õiguslikku siduvust.

74. Üldkohus kvalifitseeris CPVO protokollid õigusnormideks, lähtudes peamiselt sellest, et: a) määruse nr 2100/94 artikli 56 lõikes 2 on neile viidatud kui registreerimiskatseid reguleerivatele normidele; b) need on avaldatud CPVO ametlikus väljaandes, ja c) amet on ise seadnud piirangud oma ulatuslikule kaalutlusõigusele. Schniga peab neid vastupidi pelgalt tehnilisteks juhisteks, kuidas katseid teha.

75. Selleks et lahendada vaidlust selle üle, milline on liidu õigusse integreeritud (käesoleval juhul määruse nr 2100/94 viitega) tehniliste eeskirjade normatiivne kvalifikatsioon, tuleb arvestada järgmisi asjaolusid: a) CPVO on liidu amet, millel on õigus võtta vastu oma suunised, ( 32 ) millele vastavalt tuleb registreerimiskatsed läbi viia; b) juhtpõhimõtted, mis sisaldavad suuniseid, tuleb avaldada CPVO ametlikus väljaandes, ( 33 ) et tagada suurem õiguskindlus, ja c) määruse nr 2100/94 artikli 56 lõikes 2 sisalduva viite grammatiline sisu kinnitab nõuet, et katsed peavad vastama CPVO haldusnõukogu antud suunistele.

76. Need kolm asjaolu räägivad minu arvates selle kasuks, et tuleb tunnistada, et CPVO haldusnõukogu poolt registreerimiskatsete reguleerimiseks vastu võetud suunised, protokollid ja juhtpõhimõtted on õigusnormid (ja samamoodi tuleb tunnistada nende siduvust, vähemalt ametiasutuse enda jaoks). Üldkohus ei rikkunud seega õigusnormi, kui ta andis sellise hinnangu.

77. Jään aga Üldkohtuga võrreldes eriarvamusele kaalutlusõiguse piiramise tagajärgede suhtes – nagu on märgitud kohtuotsuses, seadis CPVO suuniste vastuvõtmisega ise oma kaalutlusõigusele piirangud. ( 34 ) Ma ei arva, et need suunised – just seepärast, et need on õigusnormid, mis sunnib nende puhul järgima normihierarhia põhimõtet – võiksid kehtivalt kärpida CPVO juhataja õigust lisada täiendav tunnus. Kuna seda õigust reguleerivad kõrgema järgu õigusnormid (konkreetselt rakendusmääruse artiklid 22 ja 23), peavad suunised viimaseid järgima.

78. Vaidlustatud kohtuotsus juhindub Euroopa Kohtu praktikast suunistega iseendale piirangute seadmise kohta konkurentsiõiguse ja riigiabi valdkonnas. ( 35 ) Omavahel ei ole siiski võrreldavad suunised, mille avaldab komisjon ELTL artiklite 101, 102 ja 107 rakendamiseks (milles ta tõepoolest selgitab, kuidas ta teostab oma kaalutlusõigust nende artiklite konkreetsetel juhtudel vahetult kohaldamiseks), ja CPVO suunised, millega antakse juhtnöörid registreerimiskatseid ühtlustatult tegema volitatud siseriiklikele asutustele. Viimasel juhul ei kirjelda CPVO, kuidas ta kasutab oma ülesannete täitmisel oma kaalutlusõigust, mille olemasolu on Euroopa Kohus tunnustanud, arvestades, et kaitsetaotluste hindamine on teaduslikult ja tehniliselt keerukas ( 36 ) ega mõjuta seda, kuidas ta kasutab oma kaalutlusõigust sordiõiguste andmiseks või nende andmisest keeldumiseks.

79. Kuivõrd suunised on õigusnormid, siis kuuluvad need oma vaieldamatule tehnilisusele vaatamata süsteemi, kus kehtivad õiguse üldpõhimõtted nagu normihierarhia, mis muudab võimatuks nende vastuolu kõrgema järgu õigusnormidega, nagu on rakendusmääruse artiklid 22 ja 23. Seepärast ei saa need suunised CPVO juhataja pädevust vähendada ega takistada tal konkreetselt hindamast täiendavat tunnust niimoodi, nagu ta seda tegi käesolevas kohtuasjas.

80. Mis puutub protokolli CPVO TP/14/1 ratione temporis kohaldatavusse, siis on Schniga ja CPVO kriitika vaidlustatud kohtuotsuse suhtes minu arvates õige.

81. On õigesti öeldud, et uute õigusnormide ajalise kohaldatavuse põhimõtted on osa liidu õiguse üldpõhimõtetest ja need tulenevad lõppkokkuvõttes liikmesriikide ühistest tavadest. ( 37 )

82. Euroopa Kohus on selles kontekstis tuvastanud, et uus õigusnorm on kohaldatav alates selle õigusakti jõustumisest, milles norm sisaldub, ja kuigi seda ei kohaldata varasema õigusnormi kehtivusajal tekkinud ja lõplikult väljakujunenud õiguslikele olukordadele, kohaldatakse seda siiski nende olukordade tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes ja ka uute õiguslike olukordade suhtes. Sellest põhimõttest on lubatud teha erand juhtudel, kui uue õigusnormiga kaasnevad erisätted, mis määravad spetsiifiliselt kindlaks selle ajalise kohaldamisala, ilma et see mõjutaks õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet. ( 38 )

83. Menetlusnormide suhtes nähtub kohtupraktikast, et üldjuhul kohaldatakse neid alates nende jõustumise kuupäevast. Nii ei ole see materiaalõiguse normide puhul, mida tõlgendatakse tavaliselt nii, et need on enne nende jõustumist tekkinud olukordade suhtes kohaldatavad üksnes siis, kui see nähtub selgelt nende sõnastusest, eesmärgist või ülesehitusest. ( 39 )

84. Käesolevas kohtuasjas Üldkohus, olles meelde tuletanud sedasama kohtupraktikat, kinnitas, et protokolli CPVO TP/14/1 menetlusnormid, mille põhjal oli apellatsioonikoda oma otsuse teinud, on vahetult kohaldatavad. ( 40 )

85. Ma aga ei nõustu selle arvamusega ja nõustun Schniga ja CPVOga rakendusmääruse artikli 22 lõike 2 tõlgendamisel. Selles sättes on kehtestatud põhimõte, et haldusnõukogu otsustel, kui need erinevad CPVO juhataja tehtud ajutistest otsustest, puudub tagasiulatuv jõud „enne haldusnõukogu otsust alustatud registreerimiskatset[e]“ suhtes. ( 41 )

86. Lisaks väitis amet apellatsiooniastmes, et protokollide (ka CPVO TP/14/1) avaldamise teadaanded sisaldavad sõnaselget märget, et protokollid ei mõjuta enne (protokolli) heakskiitmist alustatud registreerimiskatseid, kui ei ole kindlaks määratud teisiti. ( 42 )

87. Otseses mõttes ei sisalda protokoll CPVO TP/14/1 küll selle ajalise kohaldatavuse sõnaselgeid piiranguid (selles ei ole mingit sellekohast täpsustust), kuid kuivõrd tegu on õigusnormiga, mis võib mõjutada kolmandaid isikuid, piisab sellest, et selle avaldamisel antakse selgelt teada, et see ei ole pooleliolevate menetluste suhtes kohaldatav. Niisugune teave on piisav selleks, et tuleks mängu üks eranditest, mis on sätestatud Euroopa Kohtu praktikas menetlusnormide vahetult kohaldatavuse põhimõttest.

88. Seega toovad mõlemad asjaolud (see tähendab rakendusmääruse artikli 22 lõige 2 ja CPVO poolt suuniste avaldamine) esile, et vastavalt seadusandja kavatsusele ja ameti enda toimimisviisile ei ole uued eeskirjad, mille võtab CPVO vastu registreerimiskatsete kohta, laiendatavad nendele registreerimiskatsetele, mida on juba alustatud. ( 43 )

89. Eespool öeldust nähtub, et protokoll CPVO TP/14/1 ei olnud käesolevas kohtuvaidluses kohaldatav, mis tähendab, et apellatsioonkaebuse väite esimese osa vastav argument tuleb vastu võtta. Kuna Üldkohus kinnitas apellatsioonikoja otsust, milles kohaldati seda protokolli, siis on ta rikkunud õigusnormi.

90. Arvestades seda, mida ma just kinnitasin, ei ole vaja asuda sisuliselt arutama apellatsioonkaebuse väite esimese osa kolmandat argumenti CPVO protokollide väidetava esimuslikkuse kohta UPOV protokollide suhtes. ( 44 ) Kui on tunnistatud, et protokoll CPVO TP/14/1 ei ole ajalistel põhjustel käesolevas asjas kohaldatav, pole vaidlus selle küsimuse üle enam asjakohane.

2. Apellatsioonkaebuse ainsa väite teine osa: määruse nr 2100/94 artikli 23 tõlgendamine

91. Ka apellatsioonkaebuse ainsa väite teine osa tuleb vastu võtta ja ma arvan, et selle õigeks tunnistamine aitab CPVO juhataja pädevust selgemalt piiritleda. Veelgi enam, see võib koguni muuta eelmise väite osa analüüsimise mittevajalikuks, sest see kinnitaks CPVO juhataja 14. detsembri 2006. aasta otsuse kehtivust, kaasa arvatud protokolli CPVO TP/14/1 kehtivusajal. Tuletan meelde, et kuna selle otsusega kiideti heaks vaidlusaluse täiendava tunnuse kasutamine kandidaatsordi eristamiseks võrdlussordist (võttes õiguslikuks aluseks just nimelt määruse nr 1239/95 artikli 23), võimaldas see otsus anda kandidaadile ühenduse kaitse.

92. Vaidlustatud kohtuotsuses kinnitati apellatsioonikoja otsuseid, mille kohaselt oli see, et ameti juhataja hindas täiendavat tunnust, protokolli CPVO TP/14/1 punkti III.3 rikkumine. Lisaks rõhutas Üldkohus, et kui möönda, et võib lisada uusi tunnuseid, siis oleks vastavalt rakendusmääruse artiklile 23 õiguskindluse, taotluste menetlemise objektiivsuse ja kõikide asjaosaliste toimimisviisi etteaimatavuse tagatisena selleks vaja CPVO juhataja eelnevat nõusolekut. ( 45 )

93. Schniga ja ameti kriitika vaidlustatud kohtuotsuse selle osa ( 46 ) suhtes võib olla tulemuslik, kui Üldkohtu tõlgendus oleks vastuolus või ühildamatu õige arusaamisega juhataja pädevusest vastavalt rakendusmääruse artiklile 23 koostoimes selle määruse artikliga 22. Seega tuleb analüüsida nii seda pädevust kui ka selle teostamise viisi.

94. CPVO juhataja kohta käivad õigusnormid sisalduvad peamiselt määruse nr 2100/94 artiklis 42. Lisaks iga haldusasutuse juhtorgani klassikalistele ülesannetele (mis seonduvad asutuse tegevuse, personali ja eelarvega) ( 47 ) on välja toodud ülesanne võtta „kõik vajalikud meetmed, sealhulgas an[da] välja ametisisesed administratiivjuhendid ja avalda[da] teadaandeid, et tagada ameti funktsioneerimine ( 48 )“, nagu ka ülesanne „esitada haldusnõukogule eelnõud, mis käsitlevad käesoleva määruse, artiklites 113 ja 114[ ( 49 )] nimetatud sätete või mis tahes muude ühenduse sordikaitsega seotud eeskirjade muudatusi“. ( 50 )

95. Rakendusmääruse artikli 22 lõikega 2 on juhatajal lubatud vastu võtta ajutisi otsuseid ( 51 ) kontrollisuuniste kohta, kui haldusnõukogu, kes on selleks pädev organ, ei ole seda enne teinud juhataja ettepanekul. ( 52 ) Sama määruse artikliga 23 on haldusnõukogu kohustatud lubama juhatajal lisada „sordi täiendavaid omadusi ja nende väljundeid“.

96. Hinnates võimalust, et ameti juhataja lisab juurde täiendavaid tunnuseid, tuleb arvestada Euroopa Kohtu praktikat, milles on tunnustatud CPVO ulatuslikku kaalutlusõigust oma ülesannete täitmisel taotluste hindamise teadusliku ja tehnilise keerukuse tõttu, mis iseloomustab CPVO tööd. ( 53 )

97. Pealegi, nagu märkis ameti esindaja kohtuistungil, erineb ühenduse sordikaitse andmise menetlus teiste tööstusomandi õiguste andmise menetlustest just sellepärast, et see põhineb niisuguse patenditava eseme uurimisel, mis on elusmaterjal, see tähendab, mis areneb suhteliselt pika aja jooksul, mille vältel see muutub või võib kaitse saamise seisukohast oluliselt muutuda. See on veel üks põhjus, miks muuta analüüsitavate taimetoodete omaduste või tunnuste tehniline hindamine paindlikuks.

98. Määruse nr 2100/94 artikli 56 lõikes 2 kehtestatakse registreerimiskatsetele (mida teevad CPVO ise või teised selleks volitatud asutused) nõue, et tuleb järgida haldusnõukogu poolt heaks kiidetud kontrollisuuniseid ja ameti juhendeid. Minu arvates võib juhataja, kes on sama määruse artikli 42 järgi volitatud andma juhendeid, anda juhendeid ka seoses registreerimiskatsetega, mis ühendatult nimetatud ulatusliku kaalutlusõigusega räägib selle kasuks, et on tunnustatud tema õigust kehtestada täiendavaid kriteeriume.

99. Ent isegi kui juhataja „asutusesisesed juhendid“ ei saa olla niisuguse ulatusega, jääb tema õigus „lisada sordi täiendavaid omadusi ja nende väljundeid“ vastavalt rakendusmääruse artiklile 23 puutumatuks. Seda õigust tuleb respekteerida igal juhul koguni sel määral, et kui haldusnõukogu võtab vastu otsuse suuniste kohta, peab ta selles otsuses kohustuslikult seda õigust tunnustama („sisaldab märget […] volituste kohta“).

100. Juhataja ei kaota õigust kehtestada täiendavaid kriteeriume, kui haldusnõukogu on konkreetsel juhul unustanud teda volitada või muudel sarnastel asjaoludel. Eespool öeldut tõendab hästi see, et rakendusmääruse artikli 23 lõikes 2 on viidatud sama määruse artikli 22 lõikele 2, mille alusel on juhataja volitatud vastu võtma vähemalt ajutisi otsuseid täiendavate tunnuste kohta.

101. See juhataja pädevuse tõlgendus on ühelt poolt kooskõlas ulatusliku kaalutlusõigusega, mis peab tal oma ülesannete täitmisel olema, ja teiselt poolt kõige paremini kooskõlas protokollis UPOV TG/1/3 sisalduvate põhimõtetega, millest selle rahvusvahelise organisatsiooni liikmena juhindub oma tegevuses ka Euroopa Liit. Tegelikult julgen isegi väita, et rakendusmääruse artikkel 23 on nimetatud protokolli ( 54 ) punkti 4.2.3 väljendus Euroopa tasandil, mis on piisavalt paindlik selleks, et mitte pidada suuniste tunnuseid ammendavaks ja aktsepteerida täiendavaid tunnuseid, ka neid, mis tehakse kindlaks registreerimiskatsete ajal.

102. Kokkuvõttes järeldan ma eespool öeldust, et juhatajal on otseselt määrustest nr 2100/94 ja nr 1239/95 tulenev õigus kehtestada täiendavaid kriteeriume, sõltumata sellest, kas protokoll CPVO TP/14/1 oli või ei olnud jõustunud. Suunised ei tohi kärpida õigust, mis tuleneb õigusnormidest ja mida rakendatakse nimetatud määrustega, mille kõrgem järk võrreldes protokollide ja juhtpõhimõtetega on vaieldamatu.

103. Lõpuks, mis puutub ajahetkesse, millal peab juhataja tegema otsuse täiendavate tunnuste lisamise kohta, siis on õigus Schnigal ja CPVO‑l, kui nad märgivad, et ei ole mingit eeskirja, mis seda täpsustaks. Järelikult langeb selle kohta vaidlustatud kohtuotsuses esitatud kriitika ära. ( 55 ) Mõistagi ei olnud nimetatud otsuse vastuvõtmisega käesoleval juhul viivitamine (peaaegu 12 kuud) vahest üks parimaid haldustavasid, kuid see ei muuda otsust kehtetuks, kuna kohaldatavates õigusnormides ei ole mingit aega märgitud.

104. Järelikult on ka apellatsioonkaebuse väite teine osa põhjendatud.

V. Vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise tagajärjed

105. Apellatsioonkaebuse rahuldamine tähendab, et tuleb tühistada vaidlustatud kohtuotsus, kuivõrd selles kinnitati apellatsioonikoja otsuseid. Loogiliselt tuleb tühistada ka need.

106. Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimesele lõigule võib Euroopa Kohus teha Üldkohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab. Ma ei arva aga, et kohtuasi oleks sellises menetlusstaadiumis, eriti seepärast, et vaidlustatud kohtuotsuses esitati Schniga tühistamisväite teise osa kohta, mille Üldkohus ise kvalifitseeris tulemusetuks, kaalutlused ainult „põhjalikkuse huvides“, kuid mitte lahendi põhistamiseks. Kuna niisugustel asjaoludel ei saa apellant neid kaalutlusi apellatsiooniastmes vaidlustada, ( 56 ) on kohane, et kohtuasja arutatakse uuesti selles instantsis, kes tegi tühistatud otsused. Tunnistan, et kuna see vaidlus on kestnud liiga kaua (nagu ma märkisin ettepaneku alguses), ei ole see lahendus rahuldav, kuid ma ei näe võimalust teha teisiti.

107. Lõpuks on Euroopa Kohus vaidlustatud kohtuotsuse tühistamisest tulenevalt kohustatud otsustama ka esimese astme kohtukulude üle. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 137 lõikele 1 koostoimes kodukorra artikli 184 lõikega 2 tuleks esimese astme ja apellatsiooniastme kohtukulud välja mõista CPVO‑lt, sest tema apellatsioonikoja otsused tuleb tühistada, ja nii on nõudnud apellant. Kuna aga amet astus menetlusse Schniga seisukohtade toetuseks ka esimeses astmes, ei saa väita, et tema nõuded on jäetud rahuldamata. Seepärast kannavad pooled oma kohtukulud ise.

VI. Ettepanek

108. Esitatud arutluskäigu põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku: 1. Tühistada Üldkohtu 10. septembri 2015. aasta otsus, mis tehti kohtuasjades T‑91/14 ja T‑92/14, Schniga vs. CPVO – Brookfield New Zealand ja Elaris („Gala Schnitzer“). 2. Tühistada Ühenduse Sordiameti apellatsioonikoja 20. septembri 2013. aasta otsused asjades A 003/2007 ja A 004/2007. 3. Jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Uuele taimesordile võib teatud asjaoludel ja teatud nõuete täitmisel saada intellektuaalomandi õiguse ja sellega selle taime, vilja või lille seemne kasutamise monopoli.

( 3 ) 26. veebruari 2007. aasta otsused EU 18759, OBJ 06-021 ja OBJ 06-022.

( 4 ) Kohtuotsus, 13.12.2010, Schniga vs. CPVO – Elaris ja Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) (T‑135/08, EU:T:2010:397).

( 5 ) Euroopa Kohtu otsus, 19.12.2012, Brookfield New Zealand ja Elaris vs. CPVO ja Schniga (C‑534/10 P, EU:C:2012:813).

( 6 ) 20. septembri 2013. aasta otsused (asjad A 003/2007 ja A 004/2007).

( 7 ) Kohtuasjad T‑91/14 ja T‑92/14, ei avaldata, EU:T:2015:624.

( 8 ) Nõukogu 27. juuli 1994. aasta määrus ühenduse sordikaitse kohta (EÜT 1994, L 227, lk 1; ELT eriväljaanne 03/16, lk 390) nõukogu 25. oktoobri 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 2506/95 (EÜT 1995, L 258, lk 3; ELT eriväljaanne 03/18, lk 255) muudetud redaktsioonis (edaspidi „määrus nr 2100/94“).

( 9 ) Harilikult kasutatakse ingliskeelset suurtähtlühendit DUS (distinctness, uniformity, stability).

( 10 ) Komisjoni 31. mai 1995. aasta määrus, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 rakenduseeskirjad seoses menetlusega ühenduse sordiametis (EÜT 1995, L 121, lk 37; ELT eriväljaanne 03/17, lk 327). Edaspidi nimetan seda rakendusmääruseks. Viimane tunnistati kehtetuks komisjoni 17. septembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 874/2009, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 rakenduseeskirjad seoses menetlusega Ühenduse Sordiametis (ELT 2009, L 251, lk 3), mis ei ole ratione temporis käesolevas asjas kohaldatav.

( 11 ) Määrus nr 874/2009 (vt eelmine joonealune märkus) võttis selle artikli 22 tervikuna üle, kuid selle viimasel muutmisel komisjoni 1. septembri 2016. aasta rakendusmäärusega (EL) 2016/1448, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 874/2009 (ELT 2016, L 236, lk 1), lisati selguse huvides ja kattumise vältimiseks, nagu on märgitud selle põhjenduses 19, uus lõige 3, mille sisu on järgmine:

„3. Kui kontrollisuuniste kohta puudub haldusnõukogu otsus või ameti juhataja lõikes 2 osutatud ajutine otsus, kohaldatakse perekondade ja liikide kohaseid Rahvusvahelise Uute Taimesortide Kaitse Liidu suuniseid. Ameti juhataja nõusoleku korral võib selliste suuniste puudumisel kasutada riiklikke suuniseid, mille on välja töötanud taimesortide registreerimiskatsete läbiviimise eest vastutav pädev asutus. Pädev asutus esitab kõnealused suunised ametile, kes avaldab need oma veebisaidil.“

( 12 ) CPVO 27. märtsi 2003. aasta protokoll TP/14/1 (õuna) eristatavuse, ühtlikkuse ja püsivuse katsetamise kohta (edaspidi „protokoll CPVO TP/14/1“). Ainus kättesaadav versioon on ingliskeelne.

( 13 ) Vastu võetud Pariisis 2. detsembril 1961.

( 14 ) Mida reguleerivad vastavalt protokollid UPOV TG/163/3 (õunapuu pookealused) ja UPOV TG/192/1 (iluõunapuu).

( 15 ) Taotlus registreeriti numbriga 1999/0033.

( 16 ) Seevastu ei olnud viidatud otsuses nimetatud täiendavat tunnust „antotsüaanist tingitud tolmukaniidi alumise osa värv“, mida oli samuti nimetatud katsete lõpparuandes.

( 17 ) Viidatud käesoleva ettepaneku 4. joonealuses märkuses. Üldkohtu selle kohtuotsuse peale esitati apellatsioonkaebus (kohtuasi C‑534/10 P), mille Euroopa Kohus jättis oma 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsusega, millele on viidatud 5. joonealuses märkuses, rahuldamata.

( 18 ) 8. oktoobri 2008. aasta otsus.

( 19 ) Viitega kohtuotsusele, 11.12.2012, komisjon vs. Hispaania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt vaidlustatud kohtuotsus, punktid 73–76.

( 20 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 79 ja 80.

( 21 ) Üldkohus viitas oma kohtuotsusele, 19.11.2008, Schräder vs. CPVO (SUMCOL 01) (T‑187/06, EU:T:2008:511, punktid 59–64), mida kinnitati Euroopa Kohtu kohtuotsusega, 15.4.2010, Schräder vs. CPVO (C‑38/09 P, EU:C:2010:196, punkt 77).

( 22 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 81–87.

( 23 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 103 ja 104.

( 24 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 26.

( 25 ) Tema arusaamise järgi protokolli UPOV TG/1/3 punktist 4.2.3.

( 26 ) Viitab selle punktile IV.3.

( 27 ) Vastavalt punktile III.3 tema antud tõlgendusele.

( 28 ) Apellant märgib oma apellatsioonkaebuse punktis 57, et kriitika vigade kohta UPOV TG/14/8 juhtpõhimõtete ja protokolli CPVO TP/14/1 kohaldamisel on esitatud ettevaatusabinõuna ja ammendavuse mõttes, kuna ta peab asjasse puutumatuks, kas kumbagi neist kahest dokumendist kohaldati.

( 29 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 91.

( 30 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 92 ja 93.

( 31 ) Tema vastustaja vastus, punkt 43.

( 32 ) Vt määruse nr 2100/94 artikli 56 lõige 2, mis on ära toodud käesolevas ettepanekus, punkt 14.

( 33 ) Rakendusmääruse artikli 22 lõige 1, mis on ära toodud käesolevas ettepanekus, punkt 16.

( 34 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 85.

( 35 ) Ta viitab kohtuotsustele, 28.6.2005, Dansk Rørindustri jt vs. komisjon (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punktid 209–211), ja 11.9.2008, Saksamaa jt vs. Kronofrance (C‑75/05 P ja C‑80/05 P, EU:C:2008:482, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 36 ) Euroopa Kohtu otsus, 19.12.2012, Brookfield New Zealand ja Elaris vs. CPVO ja Schniga (C‑534/10 P, EU:2012:813, punkt 50).

( 37 ) Vt kohtujurist Kokott’i ettepanekus esitatud täielik analüüs selle küsimuse kohta, kohtuasi komisjon vs. Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2014:2438, punktid 26–33).

( 38 ) Kohtuotsus, 26.3.2015, komisjon vs. Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:2014:2438, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 39 ) Ibidem, punkt 33.

( 40 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 75 ja 76.

( 41 ) On loogiline, et see reegel on ette nähtud ainult kollisioonis otsuste lahknevate aspektide kohta, sest kui need on kokkulangevad, ei teki mingit õiguslikku ebakindlust, vaid pigem kinnitatakse katsetele kohaldatavaid meetmeid, mis olid seni ajutised, ja kiidetakse need heaks.

( 42 ) CPVO veebisaidil on tehniliste protokollide juurde viiva saki all järgmine teadaanne: „Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) [nr] 2100/94 artikli 56 lõikele 2 peavad ameti tehtud registreerimiskatsed […] või registreerimiskatsed, mille tulemusi CPVO võtab arvesse, vastama haldusnõukogu antud kontrollisuunistele. See ei mõjuta registreerimiskatseid, mida on alustatud enne seda otsust, kui ei ole teada antud teisiti“. [mitteametlik tõlge]

( 43 ) Seda tõlgendust kinnitab ka rakendusmääruse artikli 22 uus lõige 3 (vt käesoleva ettepaneku 11. joonealune märkus), mille kohaselt on haldusnõukogu otsuse või ameti juhataja ajutise otsuse puudumisel kontrollisuunistena kohaldatavad UPOV suunised perekondade ja liikide kaupa (põhjendus 19). Kuigi nimetatud lõige on kohtuvaidluse faktilistest asjaoludest hilisem, toob see välja seadusandja soovi seda selgitada vastavalt sellele põhjendusele.

( 44 ) Nii kinnitab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses, punktid 79 ja 80.

( 45 ) Vt vaidlustatud kohtuotsus, punktid 87–93.

( 46 ) Ära toodud eelkõige käesolevas ettepanekus, punktid 64–69.

( 47 ) Nimetatud määruse artikli 42 lõike 1 punktid b, c ja d.

( 48 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 49 ) Artikkel 113 käsitleb ameti lõive ja artikkel 114 rakenduseeskirju, nagu määrus nr 1239/95.

( 50 ) Nimetatud artikli lõike 2 punktid f ja g. Kohtujuristi kursiiv.

( 51 ) Määrusega nr 2016/1448 (vt käesoleva ettepaneku 11. joonealune märkus) jäeti välja rakendusmääruse artikli 23 lõige 2, sest – nagu nähtub määruse nr 2016/1448 põhjendusest 20 – otsused kontrollisuuniste kohta peavad nende tähtsuse tõttu nende kasutajatele olema alalised, ja selleks, et kajastada asjaolu, et ameti juhataja otsus kõnealuse artikli lõikes 1 osutatud volituste rakendamisel ei ole ajutine.

( 52 ) Määruse nr 2100/94 artikli 36 lõike 1 punkt e koostoimes artikli 42 lõike 1 punktiga g ja artikli 56 lõikega 2.

( 53 ) Euroopa Kohtu otsus, 19.12.2012, Brookfield New Zealand ja Elaris vs. CPVO ja Schniga (C‑534/10 P, EU:C:2012:813, punkt 50). Jagan selles osas kohtujurist Mazáki seisukohta ettepanekus, kohtuasi Schräder vs. CPVO (C‑38/09 P, EU:C:2009:753, punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 54 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 25.

( 55 ) Vt vaidlustatud kohtuotsus, punktid 92 ja 93.

( 56 ) Kohtuotsus, 26.9.2013, Alliance One International vs. komisjon (C‑679/11 P, EU:C:2013:606, punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika).