KOHTUJURIST ETTEPANEK

F. G. JACOBS

esitatud 17. juunil 2004( )

Kohtuasi C-312/02

Rootsi Kuningriik

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon





1. Käesolevas asjas palub Rootsi osaliselt tühistada komisjoni 26. juuni 2002. aasta otsus 2002/524/EÜ, millega välistati liikmesriikide teatud kulude rahastamine ühenduse poolt Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPATF) tagatisrahastust( ), kuna otsusega keelduti Rootsi poolt kantud kulude summas 18 555 850 Rootsi krooni ühendusepoolsest rahastamisest. Teise võimalusena taotleb Rootsi, et summat, mille ühendusepoolne rahastamine on välistatud, vähendataks 11 817 748 Rootsi kroonini, ning kui kumbagi eelmainitud otsustest ei tehta, summa vähendamist 12 436 091 Rootsi kroonini.

2. Kõnealused kulud puudutavad lõive, mille Rootsi on määranud kaartidega varustamise eest. Rootsi seadus sätestas, et teatud ala kohta ühenduse põllumajandustoetuse taotlejad pidid maksma lõivu kaardi eest, mis tuli lisada abitaotlusele. Komisjon oli seisukohal, et selliste lõivude määramine on vastuolus ühenduse õigusega( ), mille kohaselt tuleb toetused välja maksta täies ulatuses. Vastavalt sellele välistati otsusega 2002/524 ühendusepoolne rahastamine 1999. aastal kaartide eest makstud lõivude summa ulatuses( ).

Õiguslik raamistik

3. Ühise põllumajanduspoliitika rahastamise põhinormid olid asjaolude toimumise ajal ette nähtud määruses nr 729/70( ), mis sätestab, et fond rahastab ühismeetmeid, mis on vastu võetud selleks, et saavutada EÜ artikli 33 lõike 1 punktis a sätestatud eesmärke, sh ühise põllumajanduse turukorralduse raames vastavalt ühenduse eeskirjadele ettevõetud sekkumine põllumajandusturgude stabiliseerimiseks.( )

4. Määruse nr 729/70 artikkel 5 näeb ette sellise raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise, mille on esitanud siseriiklikud asutused („makseasutused”), kellele on antud õigus teha fondi finantseerimiskõlblike tehingute kulutusi. Artikli 5 lõike 2 punkti c esimene alapunkt sätestab sõnaselgelt, et komisjon jätab ühenduse rahastamisest välja kulutused, mis ei ole kooskõlas ühenduse eeskirjadega.

5. Määruse nr 805/68 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta( ) artikkel 30a sätestab, et selle määruse alusel makstavad summad „makstakse täies ulatuses toetusesaajatele”.

6. Määruse nr 1765/92, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem( ), artikli 15 lõige 3 sätestab, et selles määruses käsitletud maksed „tuleb tulusaajatele välja maksta täies ulatuses”.

7. Määruse nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse (EMÜ) nr 729/70 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad EPATF tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega,( ) artikli 8 lõike 1 esimene lõik sätestab:

„Kui komisjon on uurimise põhjal leidnud, et tehtud kulutused ei ole ühenduse eeskirjadega kooskõlas, teatab ta oma kontrollimise tulemustest asjaomasele liikmesriigile ning lisab parandusmeetmed, mis on vajalikud edaspidi eeskirjadele vastavuse tagamiseks.”

Asjaolud

8. Rootsi võttis 17. aprillil 1997 vastu Förordningen (määruse) 1997:183 põllumajandustoetusega seotud kaardi lõivu kohta.( ) Förordningen 1997:183 sätestas, et teatavale maa-alale ühenduse põllumajandustoetust taotlev isik pidi tasuma lõivu kaardi eest, mis tuli lisada taotlusele. Lõivu suuruseks oli 10 Rootsi krooni asjaomase maa-ala ühe hektari kohta, kokku kuni 3000 krooni. Förordningen 1997:183 tunnistati 1. juulil 2000 kehtetuks ning oli seega kohaldatav vaid aastatel 1998 ja 1999. Hinnanguliselt tasuti lõivudena kaartide eest kokku 62 291 350 Rootsi krooni, millest 31 871 925 krooni näib olevat 1998. aasta eest ning 30 419 425 krooni 1999. aasta eest.

9. Komisjon otsustas 26. juunil 2002 välistada ühendusepoolne rahastamine 18 555 850 Rootsi krooni ulatuses määruse nr 1765/92 artikli 15 ning määruse nr 805/68 artikli 30a rikkumise tõttu.( )

10. Poolte vahel puudub vaidlus, et see välistamine puudutab vaid 1999. aastal tehtud kulutusi, kuna komisjon oli seisukohal, et 1998. aastal (esimene aasta, mil Förordningen 1997:183 oli kohaldatav) tasutud lõive võis käsitleda niisuguse kaardi väljastamise teenuse tasuna, mida asjaomane põllumajandustootja võis kasutada üldotstarbel,. Sellest võib järeldada (kuigi seda ei kinnita selgesõnaliselt mitte ükski Euroopa Kohtule esitatud dokument), et välistatud summa, mis moodustab vaid ühe osa 1999. aastal saadud lõivudest, peegeldab vaid nende kaartide eest saadud lõive, mis väljastati seoses kõnealuste määrustega hõlmatud abitaotlusega.

11. Rootsi tõi algselt oma peamise väitena esile, et kiri, millega komisjon kõigepealt oma murest teada andis, ei sisaldanud mingit hinnangut ühenduse rahastamisest välistatavate kulude kohta, nagu nõuab määruse nr 1663/95( ) artikli 8 lõige 1, aga tunnistas oma vastuses, et artikli 8 lõike 1( ) kohaldatav versioon ei sisalda enam sellekohast nõuet.

Määruse nr 1765/92 artikli 15 ning määruse nr 805/68 artikli 30a rikkumine

12. Rootsi väidab, et Förordningen 1997:183 ei ole vastuolus määruse nr 1765/92 artikliga 15 ega määruse nr 805/68 artikliga 30a, kuivõrd summad, millele Rootsi põllumajandustootjatel ühenduse õigusnormide alusel õigus oli, maksti neile täies ulatuses.

13. Mõlemad pooled viitavad Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas Kellinghusen ja Ketelsen.( ) Nimetatud kohtuasi käsitles selliste siseriiklike õigusnormide õiguspärasust, millega nõuti määrustes nr 1765/92 ja nr 805/68 ette nähtud kompenseerivate maksete taotlejatelt halduslõivude tasumist.

14. Euroopa Kohus märkis esmalt, et ühenduse määrusi tuleb kõikides liikmesriikides kohaldada ühetaoliselt ning määrustel peab, niivõrd kui see on võimalik, olema kogu ühenduse piires ühesugune mõju.( ) Euroopa Kohus selgitas järgmist:

„Komisjon leidis õigesti, et institutsionaalsete hindade alanemisest tingitud sissetuleku vähenemise hüvitamise eesmärgini on võimalik jõuda vaid siis, kui kompenseeriv abi makstakse ühise põllumajanduspoliitika reformi tagajärgede hüvitamiseks põllumajandustootjatele välja täies ulatuses.

Kui jätta liikmesriikidele õigupoolest vabadus vähendada kompenseeriva makse ulatust, tehes halduskulude eest mahaarvamisi või nõudes halduskulude eest lõive, viib see ühe ja sama liikmesriigi kui ka erinevate liikmesriikide põllumajandustootjate sissetuleku vähenemise erineva hüvitamiseni, mis võib mõjutada ühenduse õiguse ühetaolist kohaldamist, mis on vajalik selleks, et vältida tootjate ebavõrdset kohtlemist (kohtuasi C-132/95: Jensen and Korn- og Foderstofkompagniet, EKL 1998, lk I‑2975, punkt 49).

Määruse nr 1765/92 artikli 15 lõige 3 ning määruse nr 805/68 artikkel 30a (muudetud määrusega nr 2066/92) keelavad liikmesriikide valitsustel teha mahaarvamisi väljamaksetest või nõuda taotluste käsitlemise eest halduslõivude tasumist, mille tulemusel makstava abi summa väheneks.”( )

15. Minu arvates vastab see käsitlus samuti käesoleva menetluse esemeks olevate kaartide eest tasutud lõivude kohta.

16. Rootsi leiab, et nimetatud lõive ei tasutud Rootsi valitsuse halduskulude katmiseks, vaid vastutasuna kaartide väljastamise eest, kusjuures kogutud lõivude summa oli väiksem kui kaartide tootmiskulud. Lisaks ei olnud lõivud abitaotluste menetlemise eelduseks: kaardid saadeti kõigile asjaomastele põllumajandustootjatele ning arve lõivu tasumiseks saadeti hiljem. Abitaotluste kontrollimine ning abi väljastamine toimus sõltumata sellest, kas lõivud kaartide eest olid tasutud.

17. Ma ei ole siiski veendunud, kas need tegurid on asjakohased: nagu komisjon kinnitas, olid toetuste taotlejad kohustatud kaardi esitama abitaotlusega samal ajal ning tasuma nimetatud kaardi eest lõivu. Nagu ma selgitasin oma ettepanekus kohtuasjas Kellinghusen ja Ketelsen, „ei saa siis, kui soovitakse, et keeld teha mahaarvamisi oleks tegelik, seda tõlgendada pelgalt formaalselt, kohaldades seda ainult väljamaksete tegemise ajal tehtavatele mahaarvamistele. Seega peab keeld teha mis tahes mahaarvamisi laienema kõikidele summadele, mis on väljamakstavate summadega otseselt ja lahutamatult seotud.”( )

18. Komisjon viitab Rootsi põllumajandusministeeriumi poolt 2. veebruaril 1998 IV peadirektoraadi (praegu põllumajanduse peadirektoraat) peadirektorile saadetud kirjale, millega vastatakse teabenõudele, mis käsitleb teatavate ühenduse toetuskavade jaoks määrusega nr 3508/92 nõutava ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi loomist Rootsis.( ) Rootsi selgitab selles kirjas( ), et need eeskirjad nõuavad põllumajanduslike maade identifitseerimise süsteemi, mis on aluseks abitaotluste menetlemisel. Kuna olemasolevad kaardid olid puudulikud, loodi identifitseerimise süsteem, mis põhines spetsiaalselt numereeritud kaartidega kaetud kvartalitel. Kuna pädev ametiasutus kasutab neid kaarte abitaotluste menetlemisel, peavad taotluse esitajad neid kasutama. Kaartide väljatöötamine tõi endaga kaasa suured ühekordsed kulud. Rootsi kaalus erinevaid võimalusi, et rahastada seda süsteemi, ning otsustas lõpuks nõuda lõivu kaartide väljastamise eest.

19. Eeltoodust nähtub, et lõivud kaartide eest olid mõeldud sellise maade identifitseerimise süsteemi rahastamiseks, mis loodi määruse nr 3508/92 alusel Rootsis, ning järelikult Rootsi valitsuse halduskulude katmiseks.

Lõivud loomasöödaalade kaartide eest

20. Teise võimalusena väidab Rootsi, et kaartide eest nõutavate lõivude ühendusepoolset rahastamist ei saa välistada, kuna komisjoni 24. oktoobri 2000. aasta kirjalik teade, mis kandis pealkirja „Kirjalik teade vastavalt määruse (EÜ) nr 1663/95 artikli 8 lõikele 1”, käsitles ainult põllukultuuride toetuse puhul keelatud mahaarvamisi. Loomasöödaalad kuulusid siiski karjakasvatuse lisatasu andmise süsteemi. Alles oma teises, artikli 8 lõikele 1 vastavas kirjalikus teates, mis saabus 6. augustil 2001, märkis komisjon, et lõivud loomasöödaalade kaartide eest välistatakse samuti ühendusepoolsest rahastamisest.

21. Komisjon märkis, et Rootsi esitas alles mais 2001 üksikasjaliku teabe makstud loomasöödaalade toetuse kohta. Kuna komisjonil ei olnud kohustust lisada 24. oktoobri 2000. aasta esimesse teatesse hinnangut kulude kohta, mida soovitatakse välistada,( ) siis ei muuda asjaolu, et teates mainiti üksnes põllukultuuride abi, seda teadet nõuetele mittevastavaks. Samuti ei saa Rootsi väita, et ta ei saanud seetõttu määratleda vajalikke parandusmeetmeid, kuna ta tühistas põllukultuuride alade ja loomasöödaalade kaartide eest tasutava lõivu 1. juulil 2000.

22. Nendel asjaoludel näib mulle, et Rootsi esitatud väide tuleb tagasi lükata.

Lõivud nende alade kaartide eest, mille kohta on samuti esitatud põllumajanduse keskkonnaabi või piirkondliku toetuse taotlused

23. Rootsi leiab viimaseks, et lõivud ei ole ebaseaduslikud nende alade kaartide eest, mille kohta on samuti esitatud põllumajanduse keskkonnaabi või piirkondliku taotluse taotlused. Määruse nr 1765/92 artikkel 15 ning määruse nr 805/68 artikkel 30a ei puuduta põllumajanduse keskkonnaabi või piirkondlikku toetust. Kui see sama ala oli nii loomasöödaala või karjakasvatuse abi taotluse kui ka põllumajanduse keskkonnaabi või piirkondliku toetuse taotluse objektiks, oli lõiv asjaomase kaardi eest sama kui ainult loomasöödaala või karjakasvatuse abi taotluse puhul. Komisjon teeb siiski ettepaneku välistada lõivud nende alade kaartide eest, mis olid mõlemat liiki abi objektiks (ühelt poolt põllumajanduse keskkonnaabi või piirkondlik toetus, teiselt poolt loomasöödaala või karjakasvatuse abi).

24. Ma ei näe, kuidas see argument Rootsit aitab. Komisjon välistas summa, mis vastab loomasöödaala või karjakasvatuse abi taotlejate tasutud lõivudele kaartide eest, põhjendusel, et selline tasu on määruse nr 1765/92 artikli 15 ning määruse nr 805/68 artikli 30a kohaselt keelatud mahaarvamine. Eespool viitasin ma sellele, et minu arvates on nende sätete komisjonipoolne tõlgendus õige. Asjaolu, et need taotlejad taotlesid ka muud liiki abi, ei mõjuta mingil viisil artiklite 15 ja 30a rikkumisi ega nende rikkumiste tagajärgi.

Ettepanek

25. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:

1) jätta hagi rahuldamata;

2) mõista kohtukulud välja hagejalt.