Kohtuasi C‑668/15

Jyske Finans A/S

versus

Ligebehandlingsnævnet

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vestre Landsret)

Eelotsusetaotlus – Isikute võrdne kohtlemine sõltumata nende rassilisest või etnilisest päritolust – Direktiiv 2000/43/EÜ – Artikli 2 lõike 2 punktid a ja b – Krediidiasutus, kes nõuab mootorsõidukilaenu taotlevatelt isikutelt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui Euroopa Liidu või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda) 6. aprilli 2017. aasta otsus

Euroopa Liidu õigus – Põhimõtted – Võrdne kohtlemine – Isikute võrdne kohtlemine sõltumata nende rassilisest või etnilisest päritolust – Direktiiv 2000/43 – Krediidiasutuse tava nõuda kliendilt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui Euroopa Liidu või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendi esitamist – Lubatavus

(Nõukogu direktiiv 2000/43, artikli 2 lõike 2 punktid a ja b)

Nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ (millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust) artikli 2 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus krediidiasutuse tava nõuda kliendilt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui Euroopa Liidu või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist.

Selles osas tuleb märkida, et mõiste „etniline päritolu“ põhineb eeldusel, et rahvusrühmi iseloomustab eelkõige ühine kodakondsus, usk, keel, kultuuriline ja traditsiooniline päritolu ning elukeskkond (kohtuotsus, 16.7.2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria, C‑83/14, EU:C:2015:480, punkt 46). Kuigi isiku sünniriiki selles kriteeriumide loetelus ei esine, tuleb märkida, et kuivõrd see loetelu juhatatakse sisse sõnaga „eelkõige“, ei ole seal nimetatud tegurid loetletud ammendavalt ning seega ei ole välistatud, et see kriteerium võib seal esineda. Isegi kui see peaks nii olema, tuleb märkida, et sünniriik on vaid üks teguritest, mis võimaldab teha järelduse, et isik võib kuuluda teatavasse etnilisse rühma, ent kindlasti ei ole see määrav. Etnilist päritolu ei saa nimelt ühe ainsa kriteeriumi alusel kindlaks määrata, vaid see peab hoopis tuginema tõendite kogumile, millest osa on objektiivsed ja osa subjektiivsed. Lisaks ei ole vaidlust selles, et sünniriik ei saa üldiselt ja absoluutselt asendada kõiki käesoleva kohtuotsuse punktis 17 nimetatud kriteeriume. Järelikult ei saa sünniriik iseenesest anda alust üldisele eeldusele kindlaksmääratud etnilisse gruppi kuulumise kohta, mille pinnalt saaks tuvastada nende kahe mõiste vahelise otsese ja lahutamatu seose olemasolu. Lisaks ei saa eeldada, et ühe suveräänse riigi kohta saab olla üks ja ainult üks etniline päritolu. Sellest tulenevalt ei saa järeldada, et põhikohtuasjas käsitletav täiendav isiku tuvastamise nõue – isegi kui seda võib pidada „ebasoodsamaks kohtlemiseks“ – tugineb otseselt etnilisel päritolul.

Teiseks, küsimuse osas, kas niisugune tava kujutab endast kaudset diskrimineerimist etnilise päritolu tõttu, tuleb direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkti b kohaselt hinnata, kas selline neutraalne tava seab isikud rassilise või etnilise päritolu alusel teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda. Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 64 märgib, ei saa ebasoodsama kohtlemise esinemist tuvastada üldisel ja abstraktsel viisil, vaid konkreetselt vastavalt asjaomasele sooduskohtlemisele. Siit järeldub, et argumendiga, mille kohaselt nimetatud riikide territooriumist väljaspool asuva sünniriigiga seotud neutraalse kriteeriumi kasutamine põhikohtuasjas mõjutaks üldiselt palju tõenäolisemalt „teatava etnilise päritoluga“ isikuid võrreldes „teiste isikutega“, ei saa nõustuda. Sama kehtib ka argumendi puhul, mille kohaselt see kriteerium seaks ebasoodsamasse olukorda isikud, kes on teise riigi etnilist päritolu kui liidu või EFTA liikmesriik. Lisaks tuleb viidata käesoleva kohtuotsuse punktidele 18–21, millest ilmneb, et etnilist päritolu ei saa üldiselt eeldada üksnes sünniriigi tuvastamise pinnalt.

(vt punktid 17–21, 23, 26, 32–34 ja 37 ning resolutsioon)