KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MICHAL BOBEK

esitatud 27. oktoobril 2016 ( 1 )

Kohtuasi C‑640/15

Minister for Justice and Equality

versus

Tomas Vilkas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (apellatsioonikohus, Iirimaa))

„Euroopa vahistamismäärus — Tagaotsitava üleandmise tähtajad — Üleandmist takistavad asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist — Vääramatu jõud — Isiku käitumine — Võimalus leppida kokku uus üleandmispäev enam kui ühel korral — Tingimused — Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 6 — Uued, korduvad või püsivad asjaolud, mis ei sõltu liikmesriikidest”

1. 1988. aasta filmis „Kesköine põgenemine“ mängib Robert De Niro pearahakütti, kelle ülesanne on tuua kautsjoni alusel vabastatud kohtust kõrvale hoidev endine maffia raamatupidaja tagasi Los Angelesse. Olles mehe New Yorgis vahistanud, asuvad nad kommertslennul lendama. Enne õhkutõusmist aga raamatupidaja ärritub ja hakkab märatsema. Piloot viskab nad lennukist välja. Seepärast on nad sunnitud Los Angelesse sõitma maismaad pidi; sellest kujuneb pikk reis, mille kohta filmi plakatil on mõneti üllatavalt märgitud, et „sellest võib alguse saada ilus sõprus“. ( 2 )

2. Käesoleva asja vastustaja T. Vilkase puhul paistab, et võrdlus filmiga, kui seda üldse teha saab, on läbi juba esimeses etapis: mahatõstmine kommertslennult põhjusel, et mees vägivallatses ühelt liikmesriigilt teisele üleandmise ajal. Teisalt jääb mulje, nagu oleks seda konkreetset stseeni filmitud kaks korda.

3. Leedu ametiasutused andsid vastustaja kohta välja kaks Euroopa vahistamismäärust. Neid täitev Iirimaa õigusasutus nõustus üleandmisega. See pidi toimuma kommertslennul. Kokkulepitud kuupäeval aga vastustaja ärritus, muutus agressiivseks ja keeldus lennuki pardale minemast. Piloot keeldus teda pardale laskmast. Kaks nädalat hiljem üritati üleandmist korrata, kuid ka see ebaõnnestus väga sarnastel asjaoludel. Taas takistas T. Vilkas oma üleandmist oma agressiivse käitumisega.

4. Kirjeldatud olukorras palubki eelotsusetaotluse esitanud Court of Appeal (apellatsioonikohus, Iirimaa) juhiseid selle kohta, kuidas tõlgendada nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta ( 3 ) artiklit 23. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib Euroopa Kohtu käest teada, kas raamotsuse artikkel 23 lubab tagaotsitava üleandmispäeva kokku leppida enam kui ühel korral ja kui, siis millistel asjaoludel. Seega palutakse Euroopa Kohtul analüüsida, kas artikli 23 lõiget 3 võib kohaldada mitu korda ja milliste olukordade puhul võib asuda seisukohale, et tegemist on „asjaolud[ega], mis ei sõltu“ kummastki liikmesriigist selle sätte tähenduses.

I. Õiguslik raamistik

A. Euroopa Liidu õigus

5. Raamotsuse artikkel 23 pealkirjaga „Isiku üleandmise tähtajad“ sätestab: „1. Tagaotsitav antakse asjaomaste asutuste kokkulepitud päeval võimalikult kiiresti üle. 2. Ta antakse üle hiljemalt kümne päeva jooksul pärast lõppotsuse tegemist Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta. 3. Kui tagaotsitava üleandmist lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul takistavad asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist, võtavad vahistamismäärust täitev ja vahistamismääruse teinud õigusasutus viivitamata teineteisega ühendust ja lepivad kokku uue üleandmispäeva. Sellisel juhul toimub üleandmine 10 päeva jooksul alates uuest kokkulepitud kuupäevast. 4. Üleandmise võib erandkorras ajutiselt edasi lükata humanitaarsetel põhjustel, näiteks kui on alust arvata, et see ilmselt ohustaks tagaotsitava elu või tervist. Euroopa vahistamismäärus täidetakse, kui nimetatud põhjuseid enam ei ole. Vahistamismäärust täitev õigusasutus teatab sellest viivitamata vahistamismääruse teinud õigusasutusele ja nad lepivad kokku uues üleandmiskuupäevas. Sellisel juhul toimub üleandmine 10 päeva jooksul alates uuest kokkulepitud kuupäevast. 5. Kui lõigetes 2–4 osutatud tähtaegade möödumisel on isik ikka veel vahi all, vabastatakse ta.“

B. Iiri õigus

6. Üleandmise tähtaegu reguleerivad Iirimaal 2003. aasta Euroopa vahistamismääruse seaduse (European Arrest Warrant Act 2003) artikli 16 lõiked 3–5A, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võtavad üle raamotsuse artikli 23. Asjakohased sätted on sõnastatud järgmiselt: „Artikkel 16 […] (3) Lõike 1 või 2 alusel tehtud määrus jõustub artiklis 18 sätestatuga arvestades 15 päeva möödumisel määruse tegemisest või varem, kui High Court [(kõrgem kohus, Iirimaa)] on nii otsustanud riigi keskasutuse taotlusel ja selle isiku nõusolekul, kelle suhtes määrust kohaldatakse. (3A) Võttes arvesse lõikeid 5 ja 6, tuleb isik, kelle suhtes kohaldatakse lõike 1 või 2 alusel jõustunud määrust, vahistamismääruse teinud riigile üle anda kuni kümne päeva jooksul alates määruse jõustumisest kooskõlas lõikega 3. (4) Kui High Court [(kõrgem kohus, Iirimaa)] teeb lõike 1 või 2 alusel määruse ja ei näe selles ette üleandmise edasilükkamist artikli 18 alusel, siis ta […] (b) määrab ta isiku kinnipidamise vanglas […] kuni 25 päeva määruse täitmist oodates ning (c) näeb ette, et isik peab ilmuma uuesti High Courti [(kõrgem kohus, Iirimaa)], (i) kui teda ei ole enne lõike 3A kohase üleandmistähtaja möödumist üle antud, siis võimalikult kiiresti pärast üleandmistähtaja möödumist või (ii) kui riigi keskasutus eeldab asjaolude tõttu, mis ei sõltu riigist ega asjaomase vahistamismääruse teinud riigist, et kõnealuse isiku üleandmine enne alapunktis i osutatud üleandmistähtaja möödumist ei ole võimalik, siis enne üleandmistähtaja möödumist. (5) Kui isik peab ilmuma lõike 4 punkti c alusel uuesti High Courti, toimib High Court (kõrgem kohus, Iirimaa) järgmiselt: (a) kui ta on veendunud, et asjaolude tõttu, mis ei sõltu riigist ega vahistamismääruse teinud riigist, ei antud või – vastavalt olukorrale – ei anta isikut üle lõike 3A kohase üleandmistähtaja jooksul, siis (i) määrab ta kokkuleppel vahistamismääruse teinud õigusasutusega kindlaks uue üleandmispäeva ja (ii) määrab isiku kinnipidamise vanglas […] kuni kümme päeva alates alapunkti i kohaselt määratud kuupäevast üleandmist oodates, ning (b) ülejäänud juhtudel määrab isiku vabastamise. (5A) Isik, kelle suhtes kohaldatakse lõike 5 punkti a alusel jõustunud määrust, (a) antakse vahistamismääruse teinud riigile üle kuni kümne päeva jooksul alates määruse jõustumisest või (b) vabastatakse, kui punktis a osutatud üleandmist ei ole toimunud. […]“

II. Asjaolud, eelotsuse küsimused ning menetlus Euroopa Kohtus

7. High Court (kõrgem kohus, Iirimaa) kui vahistamismäärust täitev õigusasutus tegi 9. juulil 2015 kaks määrust T. Vilkase (vastustaja) üleandmise kohta Leedu Vabariigile. Määrused tehti kahe Euroopa vahistamismääruse täitmiseks, mille oli teinud Leedu kohus (vahistamismäärused teinud õigusasutus). Määrused jõustusid vastavalt siseriiklikele menetlusnormidele 24. juulil 2015.

8. 2003. aasta Euroopa vahistamismääruse seaduse artikli 16 lõige 3A näeb ette, et Iirimaa keskasutus (Minister for Justice and Equality (justiits- ja võrdõiguslikkuse minister), kes on käesolevas asjas „apellant“) peab vastustaja vahistamismääruse teinud riigile välja andma „kuni kümne päeva jooksul“ alates määruse jõustumisest. Käesolevas asjas tähendab see, et hiljemalt 3. augustil 2015. Leedu ametiasutustega lepiti kokku, et üleandmine toimub 31. juulil 2015 kommertslennul. Sellel päeval keeldus aga vastustaja lennuki pardale minemast. Ta ärritus ja muutus niivõrd agressiivseks, et lennuki piloot keeldus teda pardale laskmast.

9. Vastustaja üleandmiseks sõlmiti uus kokkulepe. High Court (kõrgem kohus, Iirimaa) määras üleandmispäevaks 6. augusti 2015 ja ühtlasi vastustaja kinnipidamise. 13. augustil 2015 üritati vastustajat teist korda, taas kommertslennul üle anda. Taas nurjas vastustaja selle oma käitumisega.

10. Apellant võttis kohe ühendust Leedu asutustega, et leppida kokku uus üleandmispäev. Seekord tehti vastustaja varasemat käitumist silmas pidades ettepanek saata vastustaja meritsi Mandri-Euroopasse ja sealt edasi maitsi Leetu. Sedalaadi transpordi korraldamine oli keerulisem, mistõttu uueks üleandmispäevaks lepiti kokku 15. september 2015, mille High Court (kõrgem kohus, Iirimaa) pidi heaks kiitma.

11. 14. augustil 2015 otsustas High Court (kõrgem kohus, Iirimaa) 2003. aasta Euroopa vahistamismääruse seaduse artikli 16 lõigete 3–5A omapoolse tõlgenduse alusel, et ta ei ole pädev menetlema uue üleandmispäeva kindlaksmääramise taotlust. Taotlus jäeti niisiis rahuldamata ja vastustaja vabastati vahi alt. Iirimaa keskasutus esitas selle otsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule, s.o Court of Appealile (apellatsioonikohus, Iirimaa) apellatsioonkaebuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vajab Euroopa Kohtu abi 2003. aasta Euroopa vahistamismääruse seaduse artikli 16 lõigete 3–5A tõlgendamisel, kuna need sätted võtavad üle raamotsuse artikli 23.

12. Neil asjaoludel peatas Court of Appeal (apellatsioonikohus, Iirimaa) oma menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas raamotsuse artikkel 23 näeb ette ja võimaldab uue üleandmispäeva kokkuleppimist enam kui ühel korral? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas see on nii mõnes järgmistest olukordadest või kõigis neist, s.o kui tagaotsitava üleandmist lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul on juba takistanud asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist, mistõttu liikmesriigid on kokku leppinud uue üleandmispäeva, ning need asjaolud i) on püsivad või ii) on lakanud ja seejärel korduvad või iii) on lakanud ja ilmnevad uued sellised asjaolud, mis takistasid või võivad takistada tagaotsitava üleandmist uuest kokkulepitud üleandmispäevast lähtuva kohustusliku tähtaja jooksul?“

13. Oma 24. novembri 2015. aasta määrusega palus eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul lahendada tema taotlus vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 lõikele 1 kiirendatud menetluses. Euroopa Kohtu president jättis selle taotluse rahuldamata 23. detsembri 2015. aasta määrusega. ( 4 )

14. Kirjalikud seisukohad on esitanud T. Vilkas, Iirimaa, Prantsusmaa, Leedu, Austria, Poola ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon. T. Vilkas, Iirimaa, Leedu ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon esitasid oma suulised seisukohad 20. juulil 2016 toimunud kohtuistungil.

III. Õiguslik analüüs

15. Oma esimese küsimusega soovib Court of Appeal (apellatsioonikohus, Iirimaa) Euroopa Kohtult teada, kas raamotsuse artikkel 23 lubab uut üleandmispäeva kokku leppida enam kui ühel korral. Teine küsimus puudutab raamotsuse artikli 23 lõike 3, täpsemalt fraasi „asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist“ tõlgendamist.

A. Esimene küsimus: uue üleandmispäeva kokkuleppimine enam kui ühel korral

16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on oma esimese küsimuse sõnastanud üldiselt seoses raamotsuse artikliga 23. Selle kaks lõiget – 3 ja 4 – lubavad uue üleandmispäeva kokku leppida erandlikel asjaoludel, kui on möödunud artikli 23 lõikes 2 ette nähtud kümnepäevane tähtaeg Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta lõppotsuse tegemisest. Artikli 23 lõige 3 näeb ette võimaluse leppida kokku uus üleandmispäev juhul, kui üleandmist artikli 23 lõikes 2 ette nähtud tähtaja jooksul on takistanud asjaolud, mis ei sõltu liikmesriikidest. See säte on käesolevas asjas asjakohane.

17. Käesoleva ettepaneku esimeses osas analüüsin artikli 23 lõiget 3 grammatilisest, süstemaatilisest ja teleoloogilisest perspektiivist. Kuna selle sätte tõlgendus mõjutab otseselt tagaotsitava vahi all hoidmise võimalust, analüüsin seejärel, kuidas minu pakutav tõlgendus sobib kokku Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 6 sätestatud õigusega vabadusele.

1. Artikli 23 lõike 3 grammatiline tõlgendus

18. Vastustaja väitel keelab artikkel 23 selge sõnastus uue üleandmispäeva kokkuleppimise enam kui ühel korral. Komisjon ja kõik seisukohad esitanud liikmesriigid on eriarvamusel.

19. Esiteks tuleb rõhutada, et raamotsuse artikli 23 sõnastus ei piira kuidagi üleandmiskatsete arvu. Selle sätte sõnastus, nagu ka pealkiri, viitavad ainult tegeliku üleandmise tähtaegadele.

20. Seega on pelgalt sätte sõnastusest lähtuvalt loogiline järeldus, et artiklis 23 ei ole midagi, mis keelaks teha lõigetes 2–4 sätestatud maksimaalsete tähtaegade jooksul enam kui ühe üleandmiskatse, kui see on praktiliselt võimalik.

21. Teiseks, vastupidi vastustaja väidetule on selge, et artikli 23 lõikes 3 sisalduv viide „lõikes 2 sätestatud tähtajale“ ei välista selgelt võimalust leppida uus üleandmispäev kokku enam kui ühel korral.

22. Vastustaja väidab, et fraas „lõikes 2 sätestatud tähtaeg“ tähistab kindlat ajavahemikku, mis algab Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta lõppotsuse tegemise kuupäeval. Seega lubab artikli 23 lõige 3 uue üleandmispäeva kokku leppida vaid ühel korral.

23. Ma ei jaga seda seisukohta. Nagu komisjon ja Poola valitsus on märkinud, võib artikli 23 lõikes 3 sisalduvat fraasi „lõikes 2 sätestatud tähtaeg“, mis ei ole kaugeltki mitte ühemõtteline, tõlgendada mitut moodi.

24. Komisjoni seisukoht on, et fraasi „lõikes 2 sätestatud tähtaeg“ võib tõlgendada nii, et see viitab selle tähtaja kestusele, milleks on 10 päeva. Selle seisukohaga, mida Iirimaa valitsus jagab, kaasneb, et pärast seda, kui „asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist“ on ilmnenud esimest korda, hakkab kokkulepitud uuest üleandmispäevast alates kulgema uus kümnepäevane tähtaeg. Kui selle kümne päeva jooksul ilmnevad uued „asjaolud, mis ei sõltu […]“, on võimalik leppida kokku uus üleandmispäev.

25. Mõeldav oleks veel üks tõlgendus: raamotsuse artikli 23 lõige 3 pakub erandit juhuks, kui üleandmine ei ole võimalik lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul. See tähendab, et iga uus üleandmispäev, mis lepitakse kokku artikli 23 lõike 3 korduva kohaldamise tulemusel, vastaks samuti tingimusele, et üleandmine oli takistatud algse, „lõikes 2 sätestatud“ tähtaja jooksul.

26. Minu arvates tuleb raamotsuse artikli 23 lõikes 3 sisalduvat fraasi „lõikes 2 sätestatud tähtaeg“ tõlgendada kooskõlas artikli 23 üldise tõlgendusega. Nagu eespool märgitud, reguleerib see säte tähtaegu, mitte üleandmiskatsete arvu.

27. Vastustaja ja komisjoni alternatiivsed tõlgendused näitavad aga igatahes, et kuigi artikli 23 lõike 3 sõnastus viitab tugevalt sellele, et fraasiga „lõikes 2 sätestatud tähtaeg“ peetakse silmas pigem tähtaegu kui katsete arvu, ei saa selle sätte sõnastusest teha lõplikke järeldusi: seega tuleb analüüsida selle sätte konteksti ja eesmärki.

2. Süstemaatiline ja teleoloogiline tõlgendus

28. Artikli 23 lõige 3 on erand artiklist 23. Selle eesmärk on lahendada need erilised ja piiratud olukorrad, kus üleandmist „tavalise“, artikli 23 lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul on takistanud „asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist“. See annab võimaluse teha piiratud arvul asjaoludel muidu väga lühikestest tähtaegadest erandi, mida tuleb, nagu kõiki erandeid õiguses, tõlgendada kitsalt.

29. Raamotsuse artikli 23 lõige 3 toimib seega nagu kaitseventiil, mis arvestab üleandmismenetluste keerukusega, mis juba oma olemuselt hõlmavad keerukaid rahvusvahelisi reisikorraldusi. Sarnased või võrdväärsed erandid on traditsiooniliselt ka väljaandmislepingutes. ( 5 ) Artikli 23 lõige 3 püüab seega vältida olukorda, kus Euroopa vahistamismääruse täitmist, millega seda täitev õigusasutus on juba nõustunud, ohustavad ebaharilikud või juhuslikud asjaolud, mis ei ole seotud menetluse tavalise kulgemisega. Lõppkokkuvõttes on artikli 23 lõike 3 eesmärk ära hoida „juhuslikku“ karistamatust. ( 6 )

30. Seega olen koos Leedu valitsusega seisukohal, et artikli 23 lõike 3 kohaldamise tingivate asjaolude erandlikkus on iseenesest argument uue üleandmispäeva kokkuleppimise lubatud kordade arvu ette nähtud piiramise vastu. Vastasel juhul tekib üpris absurdsete tagajärgede oht. Toon ühe äärmusliku näite: pärast seda, kui üleandmine on ebaõnnestunud, kuna vulkaan hakkas purskama ja sellega seoses peatati kogu lennuliiklus, võib ebaõnnestuda ka teine üleandmiskatse, kuna maa hakkab värisema.

31. Süstemaatilisele tasandile jäädes tuleb lisaks rõhutada, et artikkel 23 jääb raamotsuse 2. peatükis määratletud üpriski keeruka üleandmismenetluse päris lõppu. Enne seda peab Euroopa vahistamismäärust täitev õigusasutus olema astunud kõik muud vajalikud sammud, sealhulgas teinud otsuse Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta vastavalt artiklile 15. Kui korduvad „asjaolud, mis ei sõltu […]“, pärsiks tõlgendus, mille kohaselt on välistatud uue üleandmispäeva kokkuleppimine artikli 23 lõike 3 alusel enam kui ühel korral, kogu menetlust.

32. Komisjon ja oma seisukohad esitanud liikmesriigid on palju viidanud ka raamotsuse üldistele eesmärkidele. Euroopa Kohtu praktikas on rõhutatud, et selle õigusakti eesmärk on hõlbustada ja kiirendada õigusalast koostööd uue lihtsustatud ja tõhusama süsteemi sisseviimisega. See toetab Euroopa Liidu jaoks püstitatud üldisemat eesmärki kujuneda „vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks, mis põhineb suurel usaldusel, mis liikmesriikidel peaks üksteise vastu olema“ ( 7 ). Õigusalase koostöö kiirendamise eesmärk avaldub eriti selgesti Euroopa vahistamismäärusega seotud otsuste tegemise tähtaegades, ( 8 ) aga ka tegeliku üleandmise tähtaegades.

33. Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb mitmest võimalikust tõlgendusest eelistada sellist, mis tagab kõige rohkem asjaomase sätte ja õigusakti tõhususe. ( 9 ) Raamotsuse artikli 23 lõike 3 tõlgendus, mis lubab uut üleandmispäeva kokku leppida enam kui ühel korral, kui selle sätte tingimused on täidetud, edendab kahtlemata raamotsuse eesmärki hõlbustada ja kiirendada õigusalast koostööd.

3. Vahekokkuvõte

34. Neil põhjustel olen arvamusel, et raamotsuse artikli 23 lõiget 3 tuleks tõlgendada nii, et see lubab uut üleandmispäeva kokku leppida enam kui ühel korral.

35. On selge, et see tõlgendus mõjutab võimalust hoida tagaotsitavat vahi all. Raamotsuse artikli 23 lõike 3 jätkuv kohaldamine hoiab ära lõike 5 kohaldamise, mis kohustab vahi all oleva tagaotsitava vabastama. Lisaks, nagu komisjon kohtuistungil õigesti märkis ning vastupidi Prantsusmaa ja Leedu valitsuse väidetule, tähendab artikli 23 lõikest 5 tulenev kohustus tagaotsitav vabastada tegelikku ja tingimusteta vabastamist, mitte ajutist vabastamist raamotsuse artikli 12 tähenduses. Seega, kui on kohaldatud artikli 23 lõiget 5, ei saa raamotsuse artiklist 12 tulenev kohustus võtta vajalikud meetmed tagaotsitava põgenemise vältimiseks edasi kehtida pelgalt Euroopa vahistamismääruse alusel.

36. Üldisemal tasandil olen sama meelt vastustajaga, et raamotsuse sätteid tuleb tõlgendada kooskõlas harta artiklis 6 ette nähtud õigusega vabadusele. ( 10 ) Nagu raamotsuse artikli 1 lõikes 3 sätestatud ja nagu seda on ka Euroopa Kohus kinnitanud, ei saa selle õigusaktiga muuta kohustust austada hartaga ette nähtud põhiõigusi. ( 11 )

37. Samas olen Iirimaa ja Ühendkuningriigi valitsusega samal arvamusel, et raamotsuse artikli 23 lõike 3 tõlgendamine nii, et see lubab uut üleandmispäeva kokku leppida enam kui ühel korral, ei too iseenesest kaasa harta artikliga 6 vastuolus olevat tulemust. Põhjus on lihtne: artikli 23 lõige 3 ei näe ette kinnipidamise kohustust ega reguleeri seda. ( 12 ) Raamotsus hoidub teadlikult sekkumast liikmesriikide pädevusse reguleerida üleandmiseelset kinnipidamist. Üleandmine ei sõltu sellest, kas tagaotsitav on vahi all või mitte. Seda kinnitab raamotsuse artikkel 12, mis sätestab, et kui isik võetakse vahi alla Euroopa vahistamismääruse alusel, teeb vahistamismäärust täitev õigusasutus otsuse, kas tagaotsitav peaks jääma vahi alla. Isegi kui vahistamismäärust täitev õigusasutus on üleandmismenetluse ajal kohustatud võtma vajalikud meetmed tagamaks, et tõhusa üleandmise materiaalsed tingimused oleksid jätkuvalt täidetud, ( 13 ) ei näe raamotsus lisaks ette vahistamise kohustust ega reguleeri selle pikkust või tingimusi, mis jäävad siseriikliku õiguse reguleerimisalasse. ( 14 )

4. Piirangud

38. Kuid asjaolu, et raamotsus ise kinnipidamist ei reguleeri, ei tähenda, et raamotsuse artikli 23 lõike 3 võimalikule korduvale kohaldamisele ei ole piiranguid. Hoopis vastupidi: liikmesriigid peavad artikli 23 lõiget 3 kohaldades arvestama kaht liiki piirangutega: esiteks raamotsusest endast tulenevate piirangutega ja teiseks raamotsuse väliste piirangutega, mis tulenevad harta artiklis 6 ette nähtud õigusest vabadusele ja turvalisusele.

a) Raamotsusest tulenevad piirangud

39. Raamotsusest endast tuleneb mitu piirangut.

40. Esiteks, artikli 23 lõike 3 korduv kohaldamine on lubatud ainult asjaoludel, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist; seda tuleb tõlgendada kitsalt, nagu selgitan oma vastuses teisele eelotsuse küsimusele.

41. Teiseks, liikmesriikidele jääb alati kehtima artikli 23 lõikes 1 sätestatud kohustus anda tagaotsitav üle võimalikult kiiresti.

42. Kolmandaks, artikli 23 lõike 3 korduva kohaldamise võimalust jäävad piirama ranged tähtajad. Vahistamismäärust täitev õigusasutus peab selle teinud õigusasutusega viivitamata ühendust võtma ja uue üleandmispäeva kokku leppima, pärast mida algab taas ette nähtud kümnepäevane tähtaeg.

43. Ja viimaseks, mis on kõige tähtsam, kui ühest, olgu artikli 23 lõikest 2 või 3 tulenevast tähtajast kinni ei peeta, muutub viivitamatult kohaldatavaks artikli 23 lõige 5, mis kohustab tagaotsitava vahi alt vabastama.

44. Kuivõrd artikli 23 lõige 3 näeb õigusalase koostöö kiirendamise eesmärgil ette ranged tähtajad, kätkeb see seetõttu endas ka hoolsuskohustust. See aitab täita harta artiklit 6 tõlgendatuna koostoimes Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 5 lõike 1 punktiga f. Nagu komisjon on oma ettepanekus juba märkinud, on tähtaegade mõte mitte ainult menetlusi kiirendada, et tagada õigusalase koostöö ja vastastikuse tunnustamise tõhusus, vaid need on seotud ka menetluspoolte õigusega oma asja lahendamisele mõistliku aja jooksul. ( 15 ) Nagu Poola valitsus on väitnud, on artikli 23 eesmärk samuti kaitsta tagaotsitavat selle eest, et ta jäetakse üleandmismenetluse viibimise tõttu vahi alla ülemäära kauaks.

b) Põhiõiguste valdkonna kohustustest tulenevad piirangud

45. Tehes otsust isiku kinnipidamise kohta raamotsusest tulenevate kohustuste täitmiseks, kohaldavad liikmesriigid ELi õigust. Seepärast laieneb neile ka harta artikli 51 lõikest 1 tulenev kohustus järgida hartat.

46. Liikmesriigid on eelkõige kohustatud austama harta artiklis 6 ette nähtud õigust vabadusele ja turvalisusele. Harta artikli 52 lõige 3 näeb ette, et hartas sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad EIÕK tagatud õigustele, on samad, mis neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud. ( 16 ) Selgitustes harta kohta on märgitud, et selle artikkel 6 vastab EIÕK artiklile 5. ( 17 ) Harta artikli 5 lõige 1 sätestab, et kelleltki ei või võtta tema vabadust, välja arvatud seaduses kindlaksmääratud korras ja kõnealuses lõikes loetletud juhtudel.

47. Vaatamata erinevustele traditsioonilistest väljaandmissüsteemidest, ( 18 ) mida raamotsus püüab asendada, ( 19 ) tunnustatakse tõsiasja, et Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmise eelsel kinnipidamisel tagatava kaitse tase vastab EIÕK artikli 5 lõike 1 punktile f. ( 20 ) See säte viitab „seaduslik[ule] vahistami[sele] või kinnipidami[sele], et […] võtta meetmeid isiku [välja]andmiseks“.

48. Euroopa Inimõiguste Kohus on oma praktikas seoses EIÕK artikli 5 lõike 1 punktiga f kindlaks määranud põhinõuded, mis on olulised ka raamotsuse artikli 23 alusel määrataval üleandmiseelsel kinnipidamisel. Esiteks, kinnipidamine on põhjendatud ainult juhul, kui menetlust viiakse läbi „nõuetekohase hoolsusega“. Teiseks, kinnipidamine peab olema „seaduslik“, see nõue hõlmab ka „õigusreegli kvaliteedi“ nõuet. Kolmandaks peavad harta artikli 52 lõike 1 kohaselt põhiõiguste piiranguid, nagu näiteks vabadusekaotus, olema kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Järgmiseks analüüsin kõiki kolme piirangut.

49. Esimene piirang mõjutab peamiselt üleandmiseelse kinnipidamise kogukestust. Kui menetlust ei viida läbi nõuetekohase hoolsusega, ei ole kinnipidamine enam põhjendatud. ( 21 ) Vahistamismäärust täitev õigusasutus võib otsuse isiku vahi alla jätmise kohta teha ainult juhul, kui üleandmismenetlust „viiakse läbi piisava hoolsusega ja kui seega ei ole vahi all viibimise kestus ülemäära pikk“ ( 22 ). Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 44 märgin, kätkevad raamotsuse artikliga 23 ette nähtud tähtajad endas hoolsuskohustust.

50. Teisest piirangust tuleneb, et igasugune vabadusekaotus vastavalt EIÕK artikli 5 lõike 1 punktile f peab olema „seaduslik“. See tähendab, et kinnipidamine peab toimuma „seaduses kindlaksmääratud korras“, nagu sätestab EIÕK artikli 5 lõige 1. ( 23 ) See peab olema kooskõlas siseriiklike materiaal- ja menetlusõiguse normidega ning vastama eesmärgile kaitsta isikut omavoli eest. ( 24 ) Kinnipidamise „seaduslikkuse“ hindamisel on kõige suurem roll õiguskindluse üldpõhimõttel. Seepärast on „seaduslikkuse“ nõue seotud ka „õigusreegli kvaliteedi“ nõudega: „seepärast on oluline, et vabadusekaotuse tingimused oleksid siseriiklikus õiguses selgelt määratletud ja et asjaomase õigusnormi enda kohaldamine oleks ettenähtav […]“ ( 25 ).

51. Seda silmas pidades olgu märgitud, et artikli 23 lõige 3 loob õigusraamistiku, mis põhjendab jätkuvat üleandmiseelset kinnipidamist. See säte ei määra aga kindlaks vabadusekaotuse konkreetseid tingimusi.

52. Kooskõlas kohtujurist Sharpstoni seisukohtadega kohtuasjas N. tuleb küsimuse analüüsimisel, kas õigusele vabadusele seatud piirangud on kooskõlas seaduslikkuse ja „õigusreegli kvaliteedi“ tingimustega, arvesse võtta mitte ainult asjaomast ELi, vaid ka siseriiklikku õigusnormi. ( 26 ) Euroopa Inimõiguste Kohus on nimelt tulnud „seaduslikkuse“ nõude analüüsimisel järeldusele, et väljaandmiseelse kinnipidamise aluseks võivad olla rahvusvahelise koostöö meetmed. „Õigusreegli kvaliteedi“ kriteeriumi (sellega tutvumise võimaluse olemasolu, täpsus ja ettenähtavus) hindamisel aga on Euroopa Inimõiguste Kohus tuvastanud, et kuna nendes meetmetes ei ole kohaldatavat menetlust ammendavalt reguleeritud, tuleb analüüsida siseriiklikku õigust. ( 27 )

53. Sellel on raamotsuse artikli 23 lõike 3 korduvale kohaldamisele väga konkreetsed tagajärjed. „Õigusreegli kvaliteedi“ nõue tähendab, et kinnipidamist saab korduvate „asjaolud[e tõttu], mis ei sõltu kummastki liikmesriigist“ seaduslikult jätkata ainult juhul, kui raamotsuse sätted koostoimes siseriiklike rakendussätetega vastavad tutvumise võimaluse olemasolu, täpsuse ja ettenähtavuse nõuetele.

54. Kolmanda piirangu puhul tuleb meeles pidada, et vahistamismäärust täitev õigusasutus peab kinni pidama ka proportsionaalsuse nõudest. Nagu Euroopa Kohus on sedastanud, tuleneb harta artikli 52 lõikest 1, et Euroopa vahistamismäärusega ei saa põhjendada tagaotsitava ajaliselt piiramatut jätkuvat kinnipidamist. ( 28 ) Niisiis, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus teeb otsust kinnipidamise jätkamise kohta artikli 23 lõike 3 kohaldamiseks, peab ta lähtuvalt sellest, mida Euroopa Kohus sedastas kohtuotsuses Lanigan, kinnipidamise kestuse põhjendatuse hindamiseks olukorra uuesti konkreetselt läbi vaatama, võttes seejuures arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, nagu näiteks Euroopa vahistamismääruse aluseks olevate tegude eest tõenäoliselt määratav või juba määratud karistus, isiku põgenemise oht, pädevate asutuste meetmed ja vajaduse korral ka „see, kas tagaotsitav isik on ise seda kestust mõjutanud“ ( 29 ).

55. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas üleandmiseelset kinnipidamist reguleerivad siseriiklikud õigusnormid koostoimes raamotsuse artikli 23 lõikega 3 ja nende kohaldamine käesolevas asjas on nende kolme nõudega kooskõlas.

5. Vastus esimesele küsimusele

56. Minu arvates tuleb raamotsuse artikli 23 lõiget 3 tõlgendada nii, et see võimaldab uue üleandmispäeva kokkuleppimist enam kui ühel korral. Artikli 23 lõike 3 korduva kohaldamise korral saab tagaotsitavat hoida vahi all kooskõlas harta artikliga 6 ainult juhul, kui üleandmismenetlus vastab nõuetekohase hoolsuse nõudele, kui siseriikliku õiguse asjakohased normid on ettenähtavad, nendega on võimalik tutvuda ja need on täpsed ning kui kinnipidamine vastab proportsionaalsuse põhimõttele.

B. Teine küsimus

57. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teise küsimusega teada, millistel asjaoludel saab uut üleandmispäeva artikli 23 lõike 3 alusel kokku leppida enam kui ühel korral. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kirjeldab erinevaid võimalusi: kui „asjaolud, mis ei sõltu […]“ on püsivad või on lakanud ja seejärel korduvad või ilmnevad erinevad asjaolud, mis takistasid või võivad takistada tagaotsitava üleandmist kohustusliku tähtaja jooksul.

58. Kõigi nende stsenaariumide ühine lähtepunkt on „asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist“. Seepärast analüüsingi oma käesoleva ettepaneku selles osas kõigepealt seda mõistet. Seejärel käsitlen küsimust, kas isiku käitumist saab pidada „asjaoluks, mis ei sõltu“ kummastki liikmesriigist. Kolmandaks paigutan selle mõiste artikli 23 lõike 3 kohast üleandmist takistavate püsivate, korduvate või uute asjaolude raamistikku.

1. „Asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist“ või „vääramatu jõud“?

59. Raamotsuse artikli 23 lõige 3 on eri keeltes sõnastatud erinevalt. Inglise ja enamuses teistes keeltes kasutatakse selles sättes väljendit „asjaolud, mis ei sõltu“ kummastki liikmesriigist. ( 30 ) Ülejäänud keeltes on kasutusel vääramatu jõu mõiste. ( 31 )

60. Sellel erinevusel on omad tagajärjed. Nagu Euroopa Kohus on oma väljakujunenud kohtupraktikas eri kontekstides kindlaks määranud, hõlmab vääramatu jõud sellele tugineva isiku tahtest sõltumatuid ebatavalisi ja ettenägematuid asjaolusid, mille tagajärgi ei oleks vaatamata asjakohastele abinõudele olnud võimalik vältida. ( 32 ) Väljendi „asjaolud, mis ei sõltu“ puhul saab aga väita, et see hõlmab ainult üht vääramatu jõu määratluse osa. Sellisena oleks see väljend vääramatu jõu mõiste loogiline allmõiste. Seepärast hõlmaks see suuremat hulka olukordi. ( 33 )

61. Kuid ettevalmistavatest materjalidest selgub, nagu Leedu valitsus on märkinud, et mõiste „asjaolud, mis ei sõltu“ artikli 23 lõike 3 tähenduses pidi vastama vääramatu jõu traditsioonilisele mõistele, nagu Euroopa Kohus seda on tõlgendanud.

62. Komisjoni algse ettepaneku artikli 23 lõike 3 eelnõu ingliskeelses versioonis oli mõiste „asjaolud, mis ei sõltu“ (siiski ainult vahistamismäärust täitvast liikmesriigist). ( 34 ) Komisjoni ettepanekule lisatud seletuskirjas aga oli viidatud mõistele „vääramatu jõud“. Seletuskirjas oli lisatud, et artikli 23 lõigete 2 ja 3 sõnastus oli inspireeritud 1995. aasta konventsiooni artiklist 11. ( 35 ) Selle sätte sõnastus sisaldab selgelt ülekaalukas osas keeltest mõistet „vääramatu jõud“. ( 36 )

63. Komisjoni ettepanekus endas on viidatud 1995. aasta konventsiooni seletuskirjale, kus on märgitud, et mõistet „vääramatu jõud“ tuleb tõlgendada kitsalt. ( 37 ) Kitsa tõlgendamise nõue tuleneb ka tõsiasjast, et artikli 23 lõige 3 on erand üleandmismenetluse tavalisest kulgemisest ( 38 ) ja võib mõjutada tagaotsitava vabadusekaotust.

64. Lühidalt: minu arvates tuleks mõisteid „asjaolud, mis ei sõltu“ ja „vääramatu jõud“ pidada raamotsuse artikli 23 lõike 3 kohaldamisel võrdväärseks.

2. Vääramatu jõud ja isiku käitumine raamotsuse artikli 23 lõike 3 kontekstis

65. Euroopa Kohus on mitmesugustes kontekstides tuvastanud, et vääramatu jõud ei piirdu ainult absoluutse võimatusega. ( 39 ) Ta on kindlaks määranud vääramatu jõu kaks põhielementi, mis on olulised selle mõiste tõlgendamisel seoses raamotsusega. Esiteks on olemas objektiivne element, mis on seotud asjaolude laadiga: asjaolud peavad olema ebatavalised, ettenägematud ja sellele erandile tugineva isiku tahtest sõltumatud. Teiseks on olemas subjektiivne element: kohustus „kaitsta ennast ebatavalise sündmuse tagajärgede eest, võttes asjakohased meetmed ülemäärast kahju kandmata“ ( 40 ).

66. Nende kahe elemendi hindamine sõltub aga kontekstist. ELi õiguse eri valdkondades võib see olla erinev. ( 41 )

67. Seepärast tuleb arvesse võtta raamotsuse erilist konteksti. See õigusakt reguleerib kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonda ning selle eesmärk on kiirendada ja lihtsustada üleandmismenetlust. Neil põhjustel tuleb rangetest tähtaegadest kinni pidada. Seepärast on üleandmisetapis väga oluline, et ametiasutused tegutseksid kiiresti ja hoolikalt. Neist põhjustest koosmõjus asjaoluga, et raamotsuse artikli 23 lõige 3 näeb ette erandi, ning selle mõjuga isiku vabadusele tuleneb, et neid elemente tuleb hinnata rangelt ja üpris kitsalt.

68. Mis puudutab vääramatu jõu esimest elementi, siis tagaotsitava käitumist saab pidada „asjaoluks, mis ei sõltu […]“ artikli 23 lõike 3 tähenduses, kui seda ei ole võimalik ette näha ja see ei sõltu sellele tugineva liikmesriigi tahtest. Agressiivset käitumist üleandmise ajal saab seega ettenägematuks ja tahtest sõltumatuks sündmuseks pidada ainult siis, kui asutuste käsutuses olevad faktilised asjaolud ei võimaldanud kuidagi eeldada sellise stsenaariumi võimalikkust. Sellise stsenaariumi tõenäosuse hindamisel peavad liikmesriigi ametiasutused asjakohaselt arvesse võtma iga konkreetse juhtumi faktilisi asjaolusid, nagu näiteks: kuriteod, millega seoses on isik tagaotsitavaks tunnistatud või mille eest ta on süüdi mõistetud, tema käitumine kinnipidamise ajal, varasemad teod ja mis tahes muud tema taustaga seotud asjaolud, mis võivad liikmesriigi toimikus olemas olla.

69. Komisjon on väitnud, et ametiasutused peavad paljudel juhtudel transportimiseks kasutama eraettevõtjaid, mistõttu tuleks ka tõsiasja, et kommertslende pakkuvad ettevõtjad võivad keelduda laskmast vägivaldset isikut pardale, pidada suuresti ametiasutuste tahtest sõltumatuks asjaoluks.

70. Olen nõus, et sellist olukorda võib pidada (füüsiliselt) liikmesriikide tahtest sõltumatuks. Kuid kommertslende pakkuva ettevõtja piloodi reaktsiooni reisija ärritunud ja/või agressiivsele käitumisele ei saa küll pidada ettenägematuks. Vastupidi, arvestades sellisteks juhtudeks ette nähtud ja hästi teada olevaid turvareegleid ja protokolle, on piloodi selline reaktsioon tegelikult üpriski ettenähtav.

71. See seisukoht ei välista asjaolu, et tagaotsitava äkiline, ootamatu vägivaldne käitumine võib iseenesest vastata vääramatu jõu määratluse esimesele elemendile. Küll aga välistab see väite, et piloodi loomulik ja ettenähtav reaktsioon sellisele juhtumile on ise vääramatu jõud. Liikmesriikidel on ju võimalus ise transportimise viisi valida. Nii kuulub neile ka vastutus sellise valiku tegemise eest.

72. Teise elemendi puhul tuleb märkida, et selleks, et täita „kõikide asjakohaste abinõude“ rakendamise nõuet üleandmise takistamise vältimiseks, oodatakse liikmesriikide ametiasutustelt eriti suurt hoolsust siis, kui nad tegutsevad kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonnas ja isegi suuremat hoolsust tegeliku üleandmise delikaatsel hetkel. Liikmesriikides üleandmise eest vastutavad ametiasutused peaksid võtma kõik mõistlikud meetmed tagamaks, et isik antakse üle tõhusalt. Tagaotsitava profiilist sõltuvalt võivad vajalikud olla hädaolukorra lahendamise plaanid.

73. Selliste asjakohaste abinõude rakendamisel peavad tegelikuks üleandmiseks tehtavad pingutused olema proportsionaalsed tagaotsitava konkreetse olukorraga, et mitte rikkuda harta artiklit 4. Nagu Iirimaa valitsus on Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale viidates väitnud: isiku puhul, kellelt on vabadus võetud, „alandab igasugune füüsilise jõu kasutamine, mida ei tingi rangelt ainult isiku enda käitumine, inimväärikust ja rikub põhimõtteliselt konventsiooni artiklis 3 ette nähtud õigust“ ( 42 ).

74. Kuid kohustust austada üleandmismenetluse ajal põhiõigusi käsitlevaid sätteid, mis kuulub ametiasutuste tavaliste kohustuste hulka, ei saa kasutada mõiste „vääramatu jõud“ ülemäära laiaks venitamiseks. Põhiõiguste austamise kohustus saab vääramatule jõule tugineva liikmesriigi seisukohta toetada ainult siis, kui pärast asjaomaste abinõude rakendamise kohustusest tulenevate kõigi meetmete võtmist takistas üleandmist tagaotsitava käitumine, mida ei olnud käesoleva ettepaneku punktis 65 kirjeldatud hindamise tulemusel võimalik ette näha.

3. Püsivad, korduvad või uued „asjaolud, mis ei sõltu […]“

75. Eespool kirjeldatud analüüsist lähtuvalt võib tagaotsitava agressiivne käitumine juhul, kui vääramatu jõu tingimused on täidetud, põhjendada raamotsuse artikli 23 lõike 3 kohaldamist. Kuid võimalus tuvastada „asjaolude, mis ei sõltu“ liikmesriikidest, esinemine eesmärgiga kohaldada artikli 23 lõiget 3 korduva agressiivse käitumise tõttu korduvalt – mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu teise eelotsuse küsimuse mõte – vajab põhjalikumat analüüsi.

76. Komisjon ning Iirimaa ja Ühendkuningriigi valitsus on seisukohal, et „asjaolud, mis ei sõltu […]“ raamotsuse artikli 23 lõike 3 tähenduses esinevad eelotsusetaotluse esitanud kohtu teises küsimuses loetletud kõigis kolmes olukorras – püsivad, korduvad või uued „asjaolud, mis ei sõltu […]“.

77. Minu arvates aga vajab see küsimus nüansseeritumat lähenemist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt abstraktselt kirjeldatud kolme laadi olukorra puhul võivad ilmneda uued „asjaolud, mis ei sõltu […]“ ainult siis, kui esinevad vääramatu jõu mõlemad, eespool punktis 65 kirjeldatud elemendid. Kas see on nii, peavad siseriiklikud kohtud hindama juhtumi asjaolude põhjal. Nende abistamiseks võib aga välja tuua mõned üldised kaalutlused.

78. Mis puudutab esimest olukorda, s.o püsivaid asjaolusid, siis olen seisukohal, et Leedu valitsusel on õigus, et uuesti kulgema hakanud tähtaja jooksul püsivaid asjaolusid ei tuleks põhimõtteliselt pidada vääramatuks jõuks, sest need asjaolud on oma püsimise tõttu tegelikult ettenähtavad. Kui püsivad sama laadi erandlikud asjaolud, ei hakka ükski hoolas siseriiklik ametiasutus uut üleandmispäeva kindlaks määrama.

79. Ka teise olukorra puhul – kus „asjaolud, mis ei sõltu“ on lakanud ja seejärel korduvad – ei ole tegemist ettenägematusega. Sellega oleks tegu ainult siis, kui selline kordumine oleks iseenesest ettenägematu või kui näiteks olukord on uuesti tekkinud sellise teravusega või sellistel asjaoludel, mis oluliselt muudavad olukorda esimese sündmusega võrreldes.

80. Mis puudutab vääramatu jõu subjektiivset elementi mõlema olukorra puhul, s.o kus asjaolud püsivad või korduvad, siis asjaolu, et sarnane olukord on juba esinenud, suurendab loomulikult siseriiklikelt ametiasutustelt nõutava „nõuetekohase hoolsuse“ taset.

81. Kokkuvõttes: artikli 23 lõike 3 kohaldamise tingivate sama laadi asjaolude varasem ilmnemine või püsimine muudab mõistele „vääramatu jõud“ omaste ettenägematuse ja asjakohaste abinõude rakendamise nõuete täitmise eriti raskeks.

82. Kolmas olukord on see, kus „asjaolud, mis ei sõltu […]“ on lakanud ja ilmnevad erinevad asjaolud, mis takistasid või võivad takistada tagaotsitava üleandmist kohustusliku tähtaja jooksul.

83. Minu arvates saab tegelikult just see kolmas olukord raamotsuse artikli 23 lõike 3 korduvat kohaldamist kõige tõenäolisemalt kehtivalt põhjendada. Tõsi, erineva ja tõelise vääramatu jõu esinemine ühe ja sama üleandmismenetluse jooksul enam kui ühel korral on väga ebatõenäoline. Kuid kuna tõde on sageli veidram kui väljamõeldis, ei saa selliste sündmuste juhtumist kindlasti välistada.

84. Kokkuvõtteks: kui jääda mõiste „vääramatu jõud“ kitsa tõlgenduse juurde, nagu ma käesolevas ettepanekus soovitan, on selge, et raamotsuse artikli 23 lõike 3 korduv kohaldamine saab toimuda ainult väga erandlikes olukordades. Sellest lähtuvalt saab tagaotsitava agressiivset käitumist, mis nurjas esimese üleandmiskatse, vääramatuks jõuks pidada ainult juhul, kui tagaotsitava toimikus ja juhtumi asjaoludes ei olnud midagi sellist, mis oleks liikmesriigi õigusasutusi ajendanud asjade sellist kulgu mõistlikult ette nägema. Vastupidise näitena ei saaks peaaegu täpselt samasugust käitumist, mis nurjab järgneva üleandmiskatse, mõistlikult vääramatuks jõuks pidada, välja arvatud juhul, kui pädeval asutusel ei olnud juhtumi asjaolude põhjal põhjust sellise stsenaariumi kordumist eeldada.

85. Siseriiklik kohus peab kõigi tema käsutuses olevate faktiliste asjaolude põhjal kindlaks määrama, kas raamotsuse artikli 23 lõike 3 nõuded olid käesolevas asjas ka teisel korral täidetud.

4. Vastus teisele küsimusele

86. Minu seisukoht on, et raamotsuse artikli 23 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see lubab uut üleandmispäeva enam kui ühel korral kokku leppida ainult juhul, kui uute või korduvate üleandmist takistavate asjaolude endi puhul on tegemist vääramatu jõu uue ilminguga.

C. Postscriptum

87. Käesoleva asja varjus peidavad end kaks laiemat, teineteisele vastu käivat huvi, mis ei ole küll võib-olla täpselt väljendatud, kuid on ometi asjakohased: elementaarne moraalipõhimõte, et mitte keegi ei peaks võitma ebaseaduslikust käitumisest, ( 43 ) ja vajadus, et liikmesriigid suhtuksid üleandmismenetluse kavandamisse ja teostamisse vastutustundlikult.

88. Olen käesolevas ettepanekus püüdnud nende kahe huvi vahel leida mõistlikku kompromissi, austades samas tagaotsitava põhiõigusi: kitsas tähenduses kummastki liikmesriigist sõltumatute uute või korduvate asjaolude korral võib uue üleandmispäeva raamotsuse artikli 23 lõike 3 alusel kindlaks määrata enam kui ühel korral. Sellel võimalusel on aga nii raamotsusest endast tulenevad piirangud kui ka raamotsuse välised selged piirid. Raamotsusest endast tulenevalt peavad esinema tõelised asjaolud, mis ei sõltu liikmesriikidest, – mitte ainult sellised olukorrad, mis on tekkinud ettevalmistuste tegemata jätmise või liikmesriikide mugavuse tõttu. Kui selliseid asjaolusid ei ole, tuleb tagaotsitav kohe artikli 23 lõike 5 alusel vabastada. Raamotsuse väliseid piire puudutavas tuleb arvestada sellega, et artikli 23 lõike 3 korduvast kohaldamisest tingitud kinnipidamise kestus ja tingimused peavad olema kooskõlas hartaga, mida tuleb tõlgendada lähtudes EIÕKst.

89. Lõpetuseks juhin tähelepanu, et ma tõlgendan käesolevas ettepanekus ainult mõistet „asjaolud, mis ei sõltu […]“ ja käsitlen artikli 23 lõike 3 korduva kohaldamise võimalust. Õigluse huvides aga tuleb tunnistada, et õigusküsimused, mida ma käsitlen oma käesolevas ettepanekus, mille eesmärk on anda käesolevas asjas eelotsusetaotluse esitanud kohtu konkreetsetele küsimustele kasulik vastus, ei lahenda kõiki tõlgendamisprobleeme, mis võivad raamotsuse artiklist 23 selle praeguses sõnastuses tuleneda. Eelkõige ei võta ma käesolevas ettepanekus seisukohta Euroopa vahistamismääruse õigusliku staatuse või kehtivuse küsimuses pärast artikli 23 lõike 5 kohaldamist, mis näeb ette kohustuse tagaotsitav vahi alt vabastada.

IV. Ettepanek

90. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Court of Appeali (apellatsioonikohus, Iirimaa) esitatud eelotsuseküsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 23 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see lubab uut üleandmispäeva kokku leppida enam kui ühel korral. Artikli 23 lõike 3 korduva kohaldamise korral saab tagaotsitavat hoida vahi all kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 6 ainult juhul, kui üleandmismenetlus vastab nõuetekohase hoolsuse nõudele, kui siseriikliku õiguse asjakohased normid on ettenähtavad, nendega on võimalik tutvuda ja need on täpsed ning kui kinnipidamine vastab proportsionaalsuse põhimõttele. 2. Raamotsuse artikli 23 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see lubab uut üleandmispäeva enam kui ühel korral kokku leppida ainult juhul, kui uute või korduvate üleandmist takistavate asjaolude endi puhul on tegemist vääramatu jõu uue ilminguga.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) „Midnight Run“, Universal Pictures 1988, režissöör Martin Brest.

( 3 ) EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34; muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK (ELT 2009, L 81, lk 24), (edaspidi „raamotsus“).

( 4 ) Vilkas (C‑640/15, EU:C:2015:862).

( 5 ) Näiteks konventsioon Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise väljaandmise lihtsustatud korra kohta, mis on koostatud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel (EÜT 1995, C 78, lk 2; ELT eriväljaanne 19/08, lk 3) artikli 11 lõige 3 ja 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsiooni artikli 18 lõige 5. Viimase puhul on mõned autorid arvanud, et selle normi korduva kohaldamise vastu väiteid ei ole (vt J. L. Manzanares Samaniego, El Convenio Europeo de Extradición, Bosch, Barcelona, 1986, lk 219).

( 6 ) Karistamatuse vältimise eesmärgi on Euroopa Kohus tunnistanud ELi õiguses kehtivaks õiguspäraseks üldise huvi eesmärgiks (vt kohtuotsused, 6.9.2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, punktid 37–39, ja 27.5.2014, Spasic, C‑129/14 PPU, EU:C:2014:586, punktid 63 ja 65).

( 7 ) Kohtuotsus, 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 8 ) Kohtuotsus, 30.5.2013, F. (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, punkt 58).

( 9 ) Vt näiteks kohtuotsus, 7.10.2010, Lassal (C‑162/09, EU:C:2010:592, punkt 51). Vt selle kohta ka kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punktid 35–42).

( 10 ) Vt samas tähenduses artikli 12 kohta kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 54).

( 11 ) Kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 53).

( 12 ) Kinnipidamise küsimus kriminaalmenetluste raames on praegu ELi tasandil reguleerimata. Kuigi nõukogu on kutsunud komisjoni üles koostama rohelist raamatut kohtueelse kinnipidamise kohta, ei ole ELi õigusaktide vastuvõtmiseks selles valdkonnas rohkem midagi tehtud. Vt „Vastastikuse usalduse tugevdamine Euroopa õigusruumi vastu – roheline raamat ELi kriminaalõiguse kohaldamisest kinnipidamise valdkonnas“, Brüssel, 14.6.2011, KOM(2011) 327 lõplik. Eri liikmesriigid lähenevad üle- või väljaandmiseelse kinnipidamise küsimusele väga erinevalt. Vt eelkõige Euroopa Kriminaalasjade Komitee kriminaalvaldkonna Euroopa konventsioonide toimimise ekspertide komisjon, „Provisional arrest and detention pending extradition – time limits applicable in each country“, Strasbourg, 2.7.2012, PC-OC/Inf 71, kättesaadav aadressil http://www.coe.int/tcj.

( 13 ) Olukorra kohta enne lõppotsuse tegemist vahistamismääruse täitmise kohta vt kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 61).

( 14 ) Artikli 12 kohaselt tuleb otsus isiku vahi alla jätmise kohta teha „vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele“. Lisaks näeb artikkel 12 ette, et isiku võib igal ajal ajutiselt vabastada „kooskõlas vahistamismäärust täitva liikmesriigi siseriikliku õigusega“. Sellisel juhul võtab pädev asutus vabastamise kõrval „kõik meetmed, mida ta peab vajalikuks, et vältida isiku põgenemist“.

( 15 ) Vt komisjoni ettepanek: nõukogu raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, KOM(2001) 522 (lõplik), lk 4.

( 16 ) Vt ka kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15, EU:C:2015:474, punkt 56).

( 17 ) Vt kohtuotsused, 28.7.2016, JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, punkt 48) ja 15.2.2016, N. (C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, punktid 47 ja 77).

( 18 ) Vt eeskätt kohtujuristi ettepanek, Ruiz-Jarabo Colomer, kohtuasi Advocaten voor de Wereld, (C‑303/05, EU:C:2006:552, punktid 38–47).

( 19 ) Vt näiteks kohtuotsus, 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 20 ) Vt kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punktid 56–58).

( 21 ) Kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 57).

( 22 ) Vt kohtuotsused, 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punkt 100) ja 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 58).

( 23 ) Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus, 26.6.2012, Toniolo vs. San Marino ja Itaalia (CE:ECHR:2012:0626JUD004485310, punkt 44).

( 24 ) Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus, 19.2.2009, suurkoda, A. jt vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2009:0219JUD000345505, punkt 164).

( 25 ) Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus, 24.7.2014, Čalovskis vs. Läti (CE:ECHR:2014:0724JUD002220513, punkt 182).

( 26 ) Kohtujuristi ettepanek, Sharpston, kohtuasi N (C‑601/15 PPU, EU:C:2016:85, punkt 131).

( 27 ) Euroopa Inimõiguste Kohtu otsused, 23.10.2008, Soldatenko vs. Ukraina (CE:ECHR:2008:1023JUD000244007, punkt 112) ja 26.6.2012, Toniolo vs. San Marino ja Itaalia (CE:ECHR:2012:0626JUD004485310, punktid 46–50).

( 28 ) Kohtuotsus, 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punkt 101).

( 29 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 59).

( 30 ) Nii on see näiteks bulgaaria, hispaania, tšehhi, saksa, eesti, kreeka, horvaadi, läti, leedu, malta, hollandi, poola, slovaki, sloveeni ja rootsi keeles.

( 31 ) Eriti prantsuse, itaalia, portugali, rumeenia ja soome keeles.

( 32 ) Vt näiteks kohtuotsus, 18.7.2013, Eurofit (C‑99/12, EU:C:2013:487, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 33 ) See eristus on sõnaselgelt tehtud mõnes teisese õiguse aktis, kus on eraldi sätted vääramatu jõu ja „asjaolude, mis ei sõltu“ kohta. Näiteks võib tuua (kehtetuks tunnistatud) komisjoni 29. mai 1975. aasta määruse (EMÜ) nr 1380/75, mis näeb ette kursikompensatsioonide kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (EÜT 1975, L 139, lk 37). Sellega seoses vt kohtujuristi ettepanek, Lenz, Denkavit France (266/84, ei avaldata, EU:C:1985:425, punkt 1: „vääramatu jõu mõistet tuleb seepärast tõlgendada erinevalt ja kitsamalt kui asjaolusid, mis ei sõltu asjaomasest isikust“).

( 34 ) Ettepanek: nõukogu raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, KOM(2001) 522 lõplik (EÜT 2001, C 332 E, lk 305).

( 35 ) Konventsioon Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise väljaandmise lihtsustatud korra kohta, mis on koostatud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel (EÜT 1995, C 78, lk 2; ELT eriväljaanne 19/08, lk 3).

( 36 ) Hispaania, taani, saksa, kreeka, prantsuse, itaalia, hollandi, portugali ja soome keeles. Seda mõistet ei ole ainult inglis‑ ja rootsikeelses versioonis.

( 37 ) Konventsioon Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise väljaandmise lihtsustatud korra kohta – seletuskiri (EÜT 1996, C 375, lk 4).

( 38 ) Vt analoogia alusel kohtuotsus, 14.2.2016, C & J Clark International (C‑659/13 ja C‑34/14, EU:C:2016:74, punkt 191) ning 18.7.2013, Eurofit (C‑99/12, EU:C:2013:487, punkt 37).

( 39 ) Kohtuotsus, 18.12.2007, Société Pipeline Méditerranée et Rhône (C‑314/06, EU:C:2007:817, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 40 ) Kohtuotsus, 18.12.2007, Société Pipeline Méditerranée et Rhône (C‑314/06, EU:C:2007:817, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 41 ) Vt kohtuotsus, 18.7.2013, Eurofit (C‑99/12, EU:C:2013:487, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 42 ) Vt näiteks Euroopa Inimõiguste Kohtu otsused, 28.9.2015, Bouyid vs. Belgia (CE:ECHR:2015:0928JUD002338009, punkt 88) ja 4.12.1995, Ribitsch vs. Austria, (CE:ECHR:1995:1204JUD001889691, punkt 38).

( 43 ) Kohtuistungil väljendasid Leedu ja Iirimaa valitsus seisukohta, et vastustaja käitumist võiks pidada õiguste kuritarvitamiseks. Nad väitsid, et T. Vilkas on oma vägivaldse käitumisega kunstlikult täitnud tingimused oma vabastamiseks artikli 23 lõike 5 alusel.

Ma ei arva, et õiguste kuritarvitamise mõiste on käesolevas kontekstis asjakohane. Lähtudes järjepidevast kohtupraktikast, peab kuritarvitamise tõendamiseks esinema objektiivne element –milleks on, et vaatamata ELi õigusnormides ette nähtud tingimuste formaalsele täitmisele ei ole nende normidega taotletavat eesmärki saavutatud – ja subjektiivne element, milleks on tahe saada ELi õigusnormidest tulenev eelis, täites kunstlikult selle saamiseks kehtestatud tingimused. Vt näiteks kohtuotsus, 18.12.2014, McCarthy jt (C‑202/13, EU:C:2014:2450, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).

Mul on raske aru saada, kuidas vastustaja oleks üleandmisele vägivaldselt vastu seistes saanud formaalselt täita mingit ELi õiguses ette nähtud tingimust. Kui üldse, siis saaks sellist käitumist mitme liikmesriigi õigussüsteemis pidada ametliku otsuse täitmise takistamiseks või kuidas iganes sellist süütegu ka liikmesriikide õiguses ei nimetata.