Keywords

Summary



Keywords

1. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Euroopa Kohtu eelnev arvamus

(EÜ artikli 300 lõige 6; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 107 lõige 2)

2. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Ühenduse pädevus – Ainuõiguslik iseloom

3. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Ühenduse pädevus – Ainuõiguslik iseloom

(EÜ artikkel 65)

4. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Ühenduse pädevus – Ainuõiguslik iseloom

5. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Ühenduse pädevus – Uus konventsioon kohtualluvuse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, millega asendatakse praegune Lugano konventsioon – Ainuõiguslik iseloom

(Nõukogu määrus nr 44/2001)

Summary

1. Euroopa Kohtu arvamuse EÜ artikli 300 lõike 6 alusel võib saada küsimustes, mis käsitlevad kolmandate riikidega konkreetse lepingu sõlmimise pädevuse jagamist ühenduse ja liikmesriikide vahel.

(vt punkt 112)

2. Kuna ühendusel on üksnes selline pädevus, mis on talle antud, peab selline lisandunud ainupädevus, mida ei ole asutamislepingus sõnaselgelt ette nähtud, rajanema kavandatava lepingu ja kehtiva ühenduse õiguse vahelise suhte konkreetsest analüüsist tulenevatel järeldustel, millest nähtub, et sellise lepingu sõlmimine võib tõenäoliselt ühenduse eeskirju mõjutada.

Teatud juhtudel piisab nii ühenduse eeskirjadega kui kavandatava lepinguga hõlmatud valdkondade uurimisest ja võrdlemisest selleks, et välistada ühenduse eeskirjade igasugune mõjutamine.

Sellegipoolest ei ole vaja, et rahvusvahelise lepingu ja ühenduse õigusnormidega hõlmatud valdkonnad oleksid täielikult kattuvad. Kui tuleb kindlaks teha, kas arvamuses 2/91 sisalduvas formuleeringus „valdkond, mis on juba suures osas ühenduse eeskirjadega hõlmatud” väljendatud kriteerium on täidetud, peab analüüs rajanema mitte ainult kõnealuste eeskirjade ulatusel, vaid ka nende olemusel ja sisul. Samuti tuleb arvesse võtta mitte ainult kõnealuses valdkonnas hetkel kehtivat ühenduse õigust, vaid ka selle arengusuundi, kui need on analüüsi tegemise ajal ette nähtavad.

Lõpuks on oluline tagada ühenduse eeskirjade ühetaoline ja järjepidev kohaldamine ning eeskirjadega loodud süsteemi häireteta toimimine, selleks et kindlustada ühenduse õiguse täielik tõhusus.

(vt punktid 124–128)

3. Rahvusvahelise lepingu puhul ei vabasta võimalik algatus ühenduse õiguse ja kõnealuse lepingu vaheliste vastuolude vältimiseks kohustusest enne kavandatava lepingu sõlmimist kindlaks teha, kas see võib ühenduse eeskirju mõjutada.

Rahvusvahelises lepingus nn eraldumisklausli sisaldumine, mille kohaselt nimetatud leping ei mõjuta ühenduse õiguse asjakohaste sätete kohaldamist liikmesriikide poolt, ei ole tagatis, et lepingu sätted ei mõjuta ühenduse eeskirju tänu kummagi vastava kohaldamisala piiritlemisele, vaid vastupidi, võib näida märgina nende mõjutamisest. Selline mehhanism, millega püütakse ennetada igasugust vastuolu lepingu täitmisel, ei ole iseenesest otsustav element, mis võimaldaks lahendada küsimuse, kas ühendusel on ainupädevus selle lepingu sõlmimiseks või kas pädevus kuulub liikmesriikidele – küsimus, millele tuleb vastata enne lepingu sõlmimist.

(vt punktid 129 ja 130)

4. Õiguslik alus, millel rajanevad ühenduse eeskirjad, täpsemalt EÜ artiklis 65 ette nähtud siseturu häireteta toimimisega seotud tingimus, ei ole iseenesest asjakohased selle kontrollimisel, kas rahvusvaheline leping mõjutab ühenduse eeskirju. Ühendusesisese õigusakti õiguslik alus määratakse kindlaks selle peamise koostisosa alusel, samas kui eeskiri, mille mõjutamist uuritakse, võib olla üksnes selle õigusakti teisejärguline koostisosa. Ühenduse ainupädevuse eesmärk on tagada ühenduse õiguse tõhusus ja selle eeskirjadega kehtestatud süsteemide häireteta toimimine, sõltumata selles asutamislepingu sättes ette nähtud võimalikest piiridest, millele institutsioonid selliste eeskirjade vastuvõtmiseks tuginesid.

(vt punkt 131)

5. Rahvusvaheline õigusakt, mis sisaldab eeskirju, mis võimaldavad lahendada vastuolusid erinevate kohtualluvuse eeskirjade vahel, mille on erinevad õiguskorrad erinevaid seotuse kriteeriume kasutades välja töötanud, võib endast kujutada eriti keerulist süsteemi, mis selleks, et olla järjepidev, peab olema võimalikult kõikehõlmav. Väikseimgi lünk nendes eeskirjades võib põhjustada mitmete kohtute konkureeriva pädevuse lahendada sama vaidlus, aga ka kohtuliku kaitse täieliku puudumise, kui mitte ühtki kohut ei saa tunnustada sellise vaidluse lahendamiseks pädevana.

Liikmesriikide või ühenduse poolt kolmandate riikidega sõlmitud rahvusvahelistes lepingutes kehtestavad kohtualluvuse konflikti lahendamise eeskirjad tingimata mitte ainult kolmandate riikide, vaid ka liikmesriikide kohtute pädevuse kriteeriumid ning käsitlevad järelikult küsimusi, mis on reguleeritud määrusega nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades.

See määrus sisaldab kõikehõlmavat süsteemi moodustavat eeskirjade kogumit, mida kohaldatakse mitte ainult erinevate liikmesriikide vahelistele suhetele – niivõrd, kuivõrd need käsitlevad kord erinevate liikmesriikide kohtutes pooleliolevaid menetlusi, kord liikmesriigi kohtute tehtud otsuseid nende tunnustamiseks ja täitmiseks teises liikmesriigis –, vaid ka liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele suhetele.

Määruses nr 44/2001 ette nähtud kohtualluvuse eeskirjade kõikehõlmava ja järjepideva süsteemi tõttu võib seega mis tahes rahvusvaheline leping, millega kehtestatakse samuti kohtualluvuse konflikti lahendamise eeskirjade kõikehõlmav süsteem, nagu uus konventsioon kohtualluvuse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mis on mõeldud praeguse Lugano konventsiooni asendamiseks, mõjutada neid kohtualluvuse eeskirju.

Kuna kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades käsitlevad ühenduse eeskirjad on lahutamatud kohtualluvuse eeskirjadest, millega koos need moodustavad kõikehõlmava ja järjepideva süsteemi, mõjutab uus Lugano konventsioon ühenduse eeskirjade ühetaolist ja järjepidevat kohaldamist nii selles osas, mis puudutab kohtualluvust, kui ka osas, mis puudutab kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist ning nende eeskirjadega kehtestatud kõikehõlmava süsteemi häireteta toimimist.

Kavandatud lepingu mitmesugused sätted – näiteks selles ette nähtud eraldumisklausli erandid kohtualluvuse valdkonnas ja põhimõte, mille kohaselt tunnustatakse ühendusse mittekuuluvate riikide kohtuotsuseid liikmesriikides ilma erimenetluseta – annavad lisaks tunnistust kavandatava lepingu võimalikust mõjust ühenduse eeskirjadele.

Sellest tulenevalt kuulub uue Lugano konventsiooni sõlmimine ühenduse ainupädevusse.

(vt punktid 141, 142, 144, 151, 156–160, 168, 170, 172, 173 ja resolutiivosa)