Liidu õigust ja täpsemalt direktiivi 2001/29 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega esiteks seatakse ilmselgelt muuks kui isiklikuks tarbeks kopeerimiseks mõeldud seadmete ja andmekandjate tootjate ja maaletoojate isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu maksmise kohustusest vabastamise tingimuseks kokkuleppe sõlmimine üksuse, kellel on seaduslik monopol teoste autorite huvide esindamiseks, ja tasu maksmiseks kohustatud isikute või nende kutseliitude vahel, ning milles teiseks nähakse ette, et niisuguse tasu tagasimaksmist võib selle alusetu maksmise korral nõuda ainult nimetatud seadmete ja andmekandjate lõppkasutaja.

Õiglase hüvitise rahastamise süsteem on nõudega saavutada direktiivi 2001/29 põhjenduses 31 mainitud „õiglane tasakaal“ ühelt poolt õiglast hüvitist saavate autorite õiguste ja huvide ning teiselt poolt kaitstud objektide kasutajate õiguste ja huvide vahel kooskõlas üksnes siis, kui asjaomaseid reprodutseerimiseks kasutatavaid seadmeid ja andmekandjaid kasutatakse isiklikuks tarbeks kopeerimise eesmärgil ning seega siis, kui kaitstud teose autorile tekitatakse kahju. Peale selle tuleb direktiivi 2001/29 artiklis 5 ette nähtud erandite kohaldamisel järgida liidu õiguse üldpõhimõtteks olevat võrdse kohtlemise põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 20 ja mis nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud. Seetõttu ei tohi liikmesriigid ette näha sellist õiglase hüvitise üksikasjalikku korda, mille alusel koheldakse põhjendamatult ebavõrdselt eri liiki ettevõtjaid, kes turustavad võrdväärseid isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi alla kuuluvaid esemeid, või kaitstud objektide eri liiki kasutajaid. See kehtib liikmesriigi õigusnormide suhtes, mille hulgas puudub üldkohaldatav säte, mis vabastaks isiklikuks tarbeks kopeerimise tasust tootjad ja maaletoojad, kes suudavad tõendada, et kõnealused seadmed ja andmekandjad on omandanud muud kui füüsilised isikud eesmärgil, mis ilmselgelt erineb isiklikuks tarbeks kopeerimisest, ning mis piirduvad sellega, et panevad eraõiguslikule üksusele kohustuse teha kõik mõistlikult võimalik, nii et sellel üksusel on üksnes kohustus „edendada“ protokollide sõlmimist isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu maksma kohustatud isikutega. Sellest järeldub, et sarnases olukorras olevaid tootjaid ja maaletoojaid võidakse kohelda erinevalt olenevalt sellest, kas nad on sõlminud selle üksusega kokkuleppe protokolli või mitte. Lisaks, kuna niisuguste protokollide sõlmimisel on nimetatud üksusele ja õiglast hüvitist maksma kohustatud isikutele või nende kutseliitudele jäetud läbirääkimisvabadus, siis isegi juhul, kui niisugused protokollid sõlmitakse kõikide isikutega, kellel on õigus vabastusele isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu maksmise kohustusest, ei ole tagatud, et sarnases olukorras olevaid tootjaid ja maaletoojaid koheldakse võrdselt, sest kõnealuste kokkulepete tingimused on eraõiguslike läbirääkimiste tulemus.

Pealegi tuleb nähtuvalt direktiivi 2001/29 põhjendusest 31 tagada õiglane tasakaal õiguste omajate ja kaitstud teoste kasutajate vahel. Õiglase hüvitise süsteem peab seetõttu sisaldama mehhanisme, eelkõige tagasimaksmise mehhanismi, mis on mõeldud selleks, et korrigeerida teatavat liiki kasutajaid kahjustava mis tahes „ülekompenseerimise“ olukorda, mis ei vasta kõnealuses põhjenduses nimetatud nõudele. Niisugust õigust tagasimaksmisele ei saa pidada tõhusaks, sest sellele ei saa tugineda füüsilised isikud, isegi kui nad omandavad seadmed ja andmekandjad eesmärkidel, mis ilmselgelt erinevad isiklikuks tarbeks kopeerimisest.

(vt punktid 29, 42, 44, 45, 47, 49, 54–56 ja resolutsioon)