Keywords

Summary



Keywords

1. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Kohaldamisala – Tähtajalised töölepingud töötamiseks parvlaevadel, mis teostavad merevedusid ühe liikmesriigi kahe sadama vahel – Hõlmamine

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausli 3 punkt 1)

2. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Mõiste „tähtajaline töötaja” – Kohaldamisala – Tähtajalised töölepingud, milles on märgitud lepingu kestus, kuid mitte lõpp – Hõlmamine

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausli 3 punkt 1)

3. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Meetmed, mille eesmärk on ennetada järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist – Järjestikused tähtajalised töölepingud – Liikmesriigi õigusnormid, milles käsitatakse järjestikuste töölepingutena üksnes niisuguseid lepinguid, mille sõlmimise vahele jääb kuni kuuekümne tööpäevane ajavahemik – Vastuvõetavus – Liikmesriigi kohtu poolt teostatav kontroll – Ulatus

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausel 5)

Summary

1. Tähtajalist tööd käsitlevat raamkokkulepet, mis sisaldub direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas, peab tõlgendama nii, et see kokkulepe kuulub kohaldamisele töötajatele, kes töötavad meremeestena tähtajaliste töölepingute alusel parvlaevadel, teostades ühe liikmesriigi kahe sadama vahel merevedusid.

Nimelt nähtub raamkokkuleppe klausli 2 punkti 1 sõnastusest endast, et selle kohaldamisala on määratletud laialt. Pealegi hõlmab raamkokkuleppes kasutatud mõiste „tähtajalised töötajad” määratlus, mis on ära toodud selle klausli 3 lõikes 1, kõiki töötajaid, tegemata vahet sõltuvalt sellest, kas tööandja, kellega nad on seotud, kuulub avalikku või erasektorisse. Seega kohaldatakse raamkokkulepet kõigile töötajatele, kes teevad tasu eest tööd tähtajalise töösuhte raames, mis seob neid nende tööandjaga.

Samas ei ole raamkokkuleppe kohaldamisala ilma piirideta. Nõnda ilmneb raamkokkuleppe klausli 2 punkti 1 sõnastusest, et nende töölepingute ja töösuhete määratlus, millele seda raamkokkulepet kohaldatakse, ei tulene sellest raamkokkuleppest või liidu õigusest, vaid siseriiklikest õigusnormidest ja/või praktikast, tingimusel et nende mõistete määratlus ei jätaks ühte isikute kategooriat meelevaldselt raamkokkuleppega antud kaitse alt välja.

Seda järeldust kinnitab raamkokkuleppe klausli 5 punkt 1, millest kooskõlas raamkokkuleppe preambuli kolmanda lõigu ja üldkaalutluste punktidega 8–10 nähtub, et kokkuleppe rakendamisel on liikmesriikidel õigus arvestada juhul, kui see on objektiivselt õigustatud, konkreetsete tegevussektorite ja/või töötajakategooriate erivajadusi.

(vt punktid 28–31, 39 ja 40 ning resolutsiooni punkt 1)

2. Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas sisalduva tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe sätteid peab tõlgendama nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et tähtajalistes töölepingutes peab olema märgitud lepingu kestus, aga mitte lõppemise aeg.

Nimelt ei ole raamkokkuleppe eesmärk ühtlustada liikmesriikide tähtajalisi töölepinguid käsitlevaid kõiki õigusnorme, vaid sellega soovitakse üksnes üldpõhimõtteid ja miinimumnõudeid kehtestades luua üldraamistik, et tagada tähtajaliste töötajate võrdne kohtlemine, kaitstes neid diskrimineerimise eest, ja vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest. Raamkokkulepe ei sisalda ühtegi sätet, milles oleks formaalselt märgitud see, mis tähtajalistes töölepingutes sisalduma peab.

Raamkokkuleppe klausli 3 punktis 1, nagu nähtub selgelt selle pealkirjast ja sõnastusest, määratakse kindlaks mõiste „tähtajaline töötaja” ja sellega seoses tähtajalise lepingu iseloomulik tunnus, nimelt asjaolu, et niisuguse lepingu lõpp on määratud „objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine”. Liikmesriikidele ei ole nimetatud klauslis seevastu ette nähtud ühtegi kohustust seoses siseriikliku õiguse kohaselt tähtajaliste töölepingute sõlmimisel kohaldatavate eeskirjadega.

(vt punktid 44–46, 48 ja resolutsiooni punkt 2)

3. Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas sisalduva tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klauslit 5 peab tõlgendama nii, et sellega ei ole põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et tähtajaliste töölepingute muutumine tähtajatuks töösuhteks on võimalik üksnes juhul, kui asjaomane töötaja töötab sama tööandja juures niisuguste lepingute alusel katkestusteta kauem kui aasta, ja töösuhet käsitatakse katkestusteta töösuhtena juhul, kui tähtajaliste töölepingute sõlmimise vahele jääb kuni kuuekümne päevane ajavahemik.

Nii on raamkokkuleppe klausli 5 punktis 1 pandud liikmesriikidele kohustus kehtestada järjestikuste tähtajaliste töölepingute või -suhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise ärahoidmiseks tõhusalt ja siduvalt vähemalt üks nendest meetmetest, mis on selles sättes loetletud, kui siseriiklikus õiguses ei ole ette nähtud samaväärseid juriidilisi meetmeid. Selle klausli punkti 1 alapunktides a–c loetletud meetmed, mida on kolm, puudutavad objektiivseid aluseid, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete pikendamist, nende järjestikuste töölepingute või -suhete maksimaalset kogukestust ja pikendamiste arvu.

Samas ei pane raamkokkulepe liikmesriikidele kohustust võtta vastu meetmeid, mille kohaselt oleks nõutav, et esimese või ainsa tähtajalise töölepingu sõlmimine on õigustatud vaid ühe objektiivse aluse olemasolul. Liikmesriikidel on raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 rakendamisel kaalutlusruum, kuna neil on võimalik valida, kas kasutada üht või mitut selle klausli lõike 1 punktides a–c loetletud meedet või tugineda samaväärsetele olemasolevatele juriidilistele meetmetele, arvestades konkreetsete sektorite ja/või töötajate kategooriate vajadusi.

Lisaks ei pane raamkokkulepe liikmesriikidele üldist kohustust näha ette tähtajaliste töölepingute muutumine määramata tähtajaga töölepinguteks. Raamkokkuleppe klausli 5 punkti 2 kohaselt võivad liikmesriigid üldjuhul vabalt otsustada, millistel tingimustel loetakse tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid sõlmituks määramata tähtajaks. Eelnevast nähtub, et raamkokkulepe ei näe ette tingimusi, mille esinemisel võib kasutada määramata tähtajaga töölepingut.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab aga hindama, mil määral võimaldavad nende sätete kohaldamise tingimused ja nende tõhus rakendamine käsitada seda meedet adekvaatse meetmena selleks, et ennetada ja sanktsioneerida järjestikuste tähtajaliste töölepingute või -suhete kuritarvituslikku kasutamist. Iseäranis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tagama, et siseriiklike õigusnormidega ette nähtud maksimaalset üheaastast tähtaega arvutatakse viisil, mis ei vähenda sisuliselt järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutuse ennetamise ja sanktsioneerimise tõhusust. Nii võib see olla juhul, kui maksimaalset kogukestust ei arvutata mitte töölepingutega hõlmatud kalendripäevade arvu alusel, vaid asjaomase töötaja poolt tegelikult töötatud päevade alusel juhul, kui näiteks harvade ülesõitude tõttu jääb viimane arv esimesest oluliselt väiksemaks.

(vt punktid 56, 57, 59, 65, 73 ja 74 ning resolutsiooni punkt 3)