ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 249/41

6. juunil 2017 esitatud hagi – Genomic Health versus EUIPO (ONCOTYPE DX GENOMIC PROSTATE SCORE)

(Kohtuasi T-354/17)

(2017/C 249/55)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Genomic Health, Inc. (Redwood City, California, Ameerika Ühendriigid) (esindaja: solicitor A. Reid)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusalune kaubamärk: ELi sõnamärk „ONCOTYPE DX GENOMIC PROSTATE SCORE“ – registreerimistaotlus nr 15 214 257

Vaidlustatud otsus: EUIPO viienda apellatsioonikoja 14. veebruari 2017. aasta otsus asjas R 1682/2016-5

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista hageja käesoleva kaebusega seonduvad kohtukulud välja EUIPO-lt.

Väited

Hageja väidab, et vaidlustatud otsus on väär ja selle puhul on tegemist:

— võrdse kohtlemise, hea halduse ja õiguskindluse üldpõhimõtete rikkumisega;

— määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b (koostoimes artikli 7 lõikega 2) rikkumisega;
ET Euroopa Liidu Teataja C 249/29

16. mail 2017 esitatud hagi – Fakro versus komisjon

(Kohtuasi T-293/17)

(2017/C 249/45)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Fakro sp. z o.o. (Nowy Sącz, Poola) (esindaja: radca prawny A. Radkowiak-Macuda)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tuvastada, et komisjon on rikkunud ELTL ja põhiõiguste hartast tulenevaid kohustusi, kuna ta jättis kaebuse suhtes, mille hageja esitas 12. juulil 2012 komisjonile VELUX-kontserni turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tõttu, seisukoha võtmata, kuigi formaalselt lasus tal selline kohustus;

— mõista komisjonilt välja kohtukulud, samuti menetluse lõpetamise korral, kui komisjon peaks kohtumenetluse käigus tegema otsuse.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab ühe väite: rikutud on ELTL artiklit 288 koostoimes ELTL artiklitega 102 ja 105 ning põhiõiguste harta artikliga 41.

Pärast 3,5 aastat – väidetavalt asjas – esitatud esimene seisukoht hageja kaebuse suhtes ei ole menetlemine mõistliku aja jooksul. Komisjon ei ole tõendanud, et ta oleks kontrollimenetlust mingil viisil läbi viinud. Komisjon on enne otsuse tegemist kohustatud kaebuse esitaja väljatoodud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid täpselt kontrollima. Kaebuse esitaja taotletav menetlus on ainus võimalus oma õiguste teostamisel.
7.

Seitsmenda väite kohaselt luges apellatsiooninõukogu vääralt ameti koordineeritud võimsusarvutuse alade otsuse menetluseeskirjadega kooskõlas olevaks. Hagejad väidavad, et nad tõendasid oma kaebustes, et ameti koordineeritud võimsusarvutuse alade otsus on osaliselt väär järgmistel põhjustel: (i) amet ületas oma pädevust kuulutades, et ACERi mitte-siduval septembris 2015 esitatud arvamusel 09/2015 on siduv mõju. Kuna see arvamus ei olnud konsulteerimismenetluse osa, rikkus ACER rängalt hagejate menetluslikke õigusi, (ii) ameti koordineeritud võimsusarvutuse alade otsuse ettevalmistavas toimikus puudusid tehnilised uuringud, analüüs ja põhjalikud hinnangud: agentuur kas andis hagejatele oluliselt puudulikku teavet ja rikkus sel moel hagejate Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 ette nähtud õigust tutvuda neid puudutavate andmetega või ei valmistanud amet ette ja/või ei kasutanud tehnilisi asjatundjaid ja analüüse oma koordineeritud võimsusarvutuse alade otsusele faktiliselt usaldusväärse aluse panemiseks; (iii) amet ei võtnud arvesse määruse (EL) nr 2015/1222 artiklis 33 pakkumispiirkonna muutmisele esitatavaid kohutuslikke nõudmisi; (iv) koordineeritud võimsusarvutuse alade otsus põhineb asjaoludel, mida ei ole piisavalt selgitatud ja amet ei ole esitanud oma tähelepanekuid. Hagejate väidavad, et vaatamata sellele, et ACER rikkus oluliselt sätestatud menetlusnorme, kinnitas apellatsiooninõukogu jällegi üsna üldisel viisil koordineeritud võimsusarvutuse alade otsuse seaduslikkust ja tegutses seega õigusvastaselt.
—

Hageja väidab, et apellatsiooninõukogu ei esitanud taotluse kohta mõistlikku hinnangut ja rikkus seega asjakohase põhjenduse esitamise kohustust. Hageja leiab, et kuna apellatsiooninõukogu peab tegema põhjendatud otsuse selle kohta, kas kaebus on põhjendatud, siis on apellatsiooninõukogul kohustus küsida vajadusel teavet käsitletava asja üle otsustamiseks. Hageja on seisukohal, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta tema teabenõude tagasi lükkas.
1.

Esimene väide, et komisjonil puudus tehingu üle otsustamiseks pädevus, sest sellel ei olnud ühenduse mõõdet. Komisjon rikkus õigusnormi ja nõukogu määruse nr 139/2004 (1) („EÜ ühinemismäärus“) artiklit 1, kui ta leidis, et „asjaomased ettevõtjad“ on HeidelbergCement ja Schwenk, mitte otsene omandaja Duna-Dráva Cement.
—

põhjenduste vastuolulisus, kuivõrd apellatsioonikoda möönis vaidlustatud otsuse punktis 18, et vastulause vorm sisaldas varasema kaubamärgi värvilist kujutist, ja vaidlustatud otsuse punktis 24, et hageja esitas PDF-faili, mis sisaldas kaubamärgi värvilist kujutist, samas kui need tõdemused on vastuolus vaidlustatud otsuse punktides 22–25 tehtud järeldusega, mille kohaselt sisuliselt hageja ei ole tõendanud oma varasema kaubamärgi olemasolu, kuna ta ei ole esitanud selle kaubamärgi värvilist kujutist;
1.

Esimene väide, mis puudutab õigusvastasuse väidet sellise Euroopa Pettustevastase Ameti (edaspidi „OLAF“) direktori 16. oktoobri 2012. aasta otsuse suhtes, millega viidi ainult ühel korral ellu nende ajutiste teenistujate ümberliigitamine, kel oli tähtajatu leping. Hagejad on seisukohal, et see otsus on õigusvastane selles osas, milles see võeti vastu Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „teenistustingimused“) artikli 10 lõike 3 ja artiklit 15, õigusnormide hierarhiat ning õiguspärast ootust rikkudes. Järelikult võeti OLAFi direktori 15. juuli 2016. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata 16. märtsi 2016. aasta ümberliigitamise taotlus, ja 13. veebruari 2017. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata 14. oktoobri 2016. aasta kaebus (edaspidi „vaidlustatud otsused“), vastu otsuse alusel, mis on õigusvastane, ning need otsused tuleb seega tühistada.
4.

Neljanda väite kohaselt on rikutud teenistuse järjepidevuse põhimõtet, mis on pikendamise otsuse puhul määrava tähtsusega kriteerium, kuna lahkumas on veel viis isikut, nende hulgas koostöö juht ning maaelu arengu ja toiduohutuse osakonna juhataja – need on koostöö ja arengu seisukohast kaks võtmetähtsusega ametikohta. Hageja väidab seega, et neil asjaoludel oleks tema lähetuse delegatsiooni juhina ühe aasta võtta pikendamine taganud teenistuse järjepidevuse ja uute kolleegide väljaõppe.
—

tühistada komisjoni 9. märtsi 2017. aasta rakendusmäärus (EL) 2017/423, millega kehtestatakse uuesti lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Vietnamist pärit ning äriühingute Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co. Ltd, Samyang Vietnam Co. Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd und Dongguan Texas Shoes Limited Co. toodetud nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes ja nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, ning täidetakse Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjades C-659/13 ja C-34/14;
—

tühistada komisjoni 29. märtsi 2017. aasta otsus (EL), milles käsitletakse kavandatud kodanikualgatust „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe“;
2.

Teine väide, et vaidlustatud otsust on põhjendatud ebapiisavalt, kuivõrd: — otsus rikub Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELTL“) artiklit 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 41; — otsus ei sisalda ühtegi selget ja ühemõttelist faktilist või õiguslikku asjaolu; — komisjon viitab vaid lepingurikkumistele, osutamata ühelegi lepingutingimusele, mis võimaldaks need tuvastada, ega põhjenda võla suuruse kindlaksmääramise tegureid; — otsus on ebapiisavalt põhjendatud isegi konteksti osas; — Euroopa pettusevastase Ameti (OLAF) uurimised ja asjaolude kokkuvõte ei võimaldanud tal mõista tema suhtes võetud meetme ulatust.
2.

Teine väide, et vaidlustatud aktid on õigusvastased ja neis esinevad rikkumised, kuna: — need ei sisalda ühtegi kohustuslikku põhielementi, mille seadusandja on ette näinud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. septembri 2013. aasta määruses (EL, EURATOM) nr 883/2013; st ei ole märgitud uurimise menetlustagatisi, uurimises osalenud isikuid, hageja seaduslike esindajate ärakuulamist ega esialgset õiguslikku kvalifikatsiooni; — pädevate ametiasutuste vastutus on põhjendamatult ja vastuoluliselt tagasi lükatud; — OLAF ei ole täitnud oma kohustust viia läbi objektiivne ja sõltumatu uurimine, mis järgib vastutuse puudumise presumptsiooni põhimõtet; — lähetusaruandes ja lõpparuandes on valeteavet, kuna uurimise käigus viidi läbi puudulikke toiminguid või jäeti toiminguid tegemata; — dumpinguvastaseid ühenduse õigusnorme on rikutud ja valesti kohaldatud; — on rikutud ja valesti kohaldatud ühenduse õigusnorme ja Taiwani Vabariigi õigusnorme seoses kohustusega, mis on pandud Taiwani BOFT-ile (väliskaubanduse amet) kontrollida tema poolt sertifitseeritava kauba päritolu; — on rikutud ja valesti kohaldatud nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 220 lõike 2 punkti b; — on rikutud aluslepinguid ja õigusnorme nende kohaldamiseks, nagu EL põhiõiguste hartat ja täpsemalt selle artiklit 41.
2.

Teine väite kohaselt rikkus komisjon WTO dumpinguvastase lepingu artiklit 9.3 ja alusmääruse artikli 9 lõike 4 teist lõiku ning hea halduse aluspõhimõtet. — Kostja leiab, et komisjon rikkus WTO dumpinguvastase lepingu artiklit 9.3 ja alusmääruse artikli 9 lõike 4 teist lõiku, sest kehtestatud dumpinguvastane tollimaks ületab uurimise käigus kindlaks tehtud dumpingu summat. — Hageja väidab veel, et komisjon rikkus hea halduse põhimõtet sellega, et ta arvutas vääralt ja õigusvastaselt hageja ad valorem dumpingumarginaali kasutades arvestuslikku CIF-väärtust tegeliku CIF-väärtuse asemel.
—

muuta nendel sigaretipakkidel kujutatud isikute tahteväljenduse avaldamise meetodit nii, et seal kujutatud isikud annavad nõusoleku nende tegeliku nime ja meditsiiniliste andmete avaldamiseks, et vältida või luua nendel pakkidel kujutatud isikutega seoses segadust, ja tagada, et isikuandmed ja meditsiinilised andmed moodustavad terviku infolingist, millega saavad tutvuda isikud, kes soovivad sigaretipakkidel kujutatud isikute isikusamasust/haiguslugu teada saada;
5.

Viies väide, et põhjendused on vasturääkivad ja hindamisel tehti ilmselge viga, mis rikub järeldust, et ekspediitorite tellimisest keeldumine on ühe ja jätkuva rikkumisest eraldiseisev element. See väide koosneb kahest osast: — Esimene osa, et nimetatud järelduse põhjendused on vasturääkivad; — Teine osa, et nimetatud järelduses tehti ilmselge hindamisviga;
5.

Viies väide, et komisjoni otsusega rikutakse ELTL artiklit 107, kuna otsuses on jõutud järeldusele, et abi on proportsionaalne — Komisjoni otsuses ei ole nõuetekohaselt läbi viidud proportsionaalsuse testi, kuna otsuses lähtutakse Leedu valitsuse esitatud teabest, ilma et seda oleks kontrollitud, ning kasutatakse vale võrdlusolukordade analüüsi, võrreldes täiesti erinevaid investeerimisprojekte (soojuse ja elektri koostootmisjaama ja üksnes soojust tootva katlamaja võrdlemine, selle asemel et võrrelda kahte soojuse ja elektri koostootmisjaama projekti).
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsus rikub vajalikkuse põhimõtet — Hagejad väidavad, et vaidlustatud otsus läheb kaugemale komisjoni piiratud uurimispädevusest, mis on määratletud vastuväiteteatises (VT), kohtuistungil, hetkeolukorda kajastaval koosolekul ning viimastes teabenõuetes (TN), nii väidetava kuritarvituse kestuse kui ka kahju tõenäosuse teooriate osas, mida komisjon uurib. — Lisaks väidavad hagejad, et vaidlustatud otsuses sisalduvad kaugeleulatuvaid küsimusi ei saa pidada täiendavateks küsimusteks, mille eesmärk on pelgalt saada selgitusi vastuväiteteatisele nende antud vastuses ning kohtuistungil esitatud väidete kohta, vaid kui täiesti uusi ja põhjendamatuid nõudeid. — Veel on hagejate sõnul vaidlustatud otsuse eesmärk silmas pidada neid aspekte, mis puudutavad hagejate vastuseid teabenõuetele, millest mõned esitati rohkem kui viis aastat tagasi, ning puudutavad asjaolusid, mis leidsid aset kümme või enam aastat tagasi. Hagejad väidavad, et kui nüüd taotletav täiendav teave oleks olnud tõepoolest komisjoni uurimise jaoks vajalik, oleks neil olnud õiguspäraselt alus eeldada, et komisjon vähemalt püüab saada sellist teavet ja täpsustusi hiljemalt enne vastuväiteteatise esitamist detsembris 2015 ja mitte 2017. aasta alguses. — Hagejate sõnul on vaidlustatud otsuse kohaselt lisaks nõutav, et ta teeksid komisjoni eest märkimisväärse hulga tööd, seal hulgas andmetöötlust, mis tuleb esitada spetsiaalses vormis. — Lõpuks väidavad hagejad, et komisjonil ei ole õigus trahvi ähvardusel panna koormat, mis pealtnäha on mõeldud selleks, et lubada hagejatel sisustada oma argumente, mille nad esitasid vastuväiteteatise põhjendamiseks.
—

Hagejad leiavad, et EKP tegi vea, tuginedes Malta Financial Services Authority (Malta finantsinspektsioon) direktiividele, pidades neid pöördumatuteks ja lõplikeks, vaatamata sellele, et neid direktiive saab kinnitada, tühistada ja muuta Financial Services Tribunalis (finantsteenuste kohus, Malta). Igal juhul EKP ilmselgelt eksis, järeldades, et järelevalve alla kuuluva üksuse tegevusloa tühistamine oli panga sundmüügil soovitatav, ning oli vähetõenäoline, et müügivõimalus realiseerub.
—

teise võimalusena, kui Üldkohus jätab esimese, teise ja kolmanda väite alusel otsuse nr (2017) 1742 final tervikuna tühistamata: — esiteks, — tühistada otsuse nr C(2017) 1742 final artikli 1 esimene lõik, artikli 1 lõike 1 punkt c, lõike 2 punkt c, lõike 3 punkt c ja lõike 4 punkt c, kuivõrd üks ja jätkuv rikkumine, milles teda süüdistatakse, tugineb vastuvõetamatutel tõenditel, mille Lufthansa esitas trahvist vabastamise taotluse raames, ja selle aluseks olevad põhjendused, otsuse artikli 3 punkt b osas, mis määrab talle 182 920 000 euro suuruse trahvi, ja otsuse artikkel 4, ning sellest tulenevalt vähendada ELTL artikli 261 alusel selle trahvi summat, vastavalt tema esimesele väitele, — tühistada otsuse nr C(2017) 1742 final artikli 1 esimene lõik, artikli 1 lõike 1 punkt c, lõike 2 punkt c, lõike 3 punkt c ja lõike 4 punkt c, kuivõrd talle süüks pandava ühe ja jätkuva rikkumise ulatusest jäeti välja lennuettevõtjad, kellele otsuse põhjendavas osas viidatakse kui rikkumises osalenutele, ja selle otsuse aluseks olevad põhjendused, otsuse artikli 3 punkt b osas, mis määrab talle 182 920 000 euro suuruse trahvi, ja otsuse artikkel 4, ning sellest tulenevalt vähendada ELTL artikli 261 alusel selle trahvi summat, vastavalt tema teisele väitele, — tühistada otsuse nr C(2017) 1742 final artikli 1 esimene lõik, artikli 1 lõike 2 punkt c ja lõike 3 punkt c, kuivõrd selles järeldatakse, et talle süüks pandav üks ja jätkuv rikkumine hõlmab EMPsse sissetulevat lastiteenust (EMP inbound liiklus), ja selle otsuse aluseks olevad põhjendused, otsuse artikli 3 punkt b, mis määrab talle 182 920 000 euro suuruse trahvi, ja otsuse artikkel 4, ning sellest tulenevalt vähendada ELTL artikli 261 alusel selle trahvi summat, vastavalt tema kolmandale väitele, — teiseks tühistada otsuse nr C(2017) 1742 final artikli 1 esimene lõik, artikli 1 lõike 1 punkt c, lõike 2 punkt c, lõike 3 punkt c ja lõike 4 punkt c, kuivõrd seal järeldatakse, et ekspediitoritele vahendustasude maksmisest keeldumine kujutab endast talle süüks pandava ühe ja jätkuva rikkumise eraldiseisvat elementi, ja selle otsuse aluseks olevad põhjendused, otsuse artikli 3 punkt b, mis määrab talle 182 920 000 euro suuruse trahvi, ja otsuse artikkel 4, ning sellest tulenevalt vähendada ELTL artikli 261 alusel selle trahvi summat, vastavalt tema neljandale väitele, — ning kolmandaks tühistada otsuse nr C(2017) 1742 final artikli 3 punkt b, mis määrab talle 182 920 000 euro suuruse trahvi, kuna selle trahvi arvutused hõlmavad tema lastitariife ja 50 % tema tulusid seoses EMPsse sissetuleva lastiteenusega (EMP inbound tulu) (vastavalt tema viiendale väitele), ülehindavad talle süüks pandava rikkumise raskust (vastavalt tema kuuendale väitele), määravad talle süüks pandava rikkumise väära kestuse (vastavalt tema seitsmendale väitele), ja kohaldavad ebapiisavat trahvi vähendamist regulatiivse korra kohaselt (vastavalt tema kaheksandale väitele), ja selle otsuse aluseks olevad põhjendused, ja vähendada ELTL artikli 261 alusel seda trahvi asjakohase summani;
—

tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu täitevistungi 11. aprilli 2017. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi 2017. aasta eest tehtavate ex-ante-osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/SRF/2017/05) („Decision of the Executive Session of the Board of 11 April 2017 on the calculation of the 2017 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2017/05)“) vähemalt osas, milles see otsus puudutab hagejat, ning
—

tühistada vaidlustatud otsus osaliselt – osas, milles president leidis selles ebaõigesti, et: esiteks ei kujutanud meetmed, mida kommunikatsioonidirektor hageja suhtes rakendas ja mida on kajastatud aruande punktides 20-24, 25, 31, 34, 46, 50 ja 51, endast psühholoogiliseks ahistamiseks liigitatavat tegevust; teiseks, et puudus alus algatada direktori suhtes distsiplinaarmenetlus ning kolmandaks, et vaidlustatud otsus, milles tuvastati, et hageja oli langenud psühholoogilise ahistamise ohvriks, pidi jääma täiesti konfidentsiaalseks;
1.

Esimene väide, et rikutud on määruse (EL) nr 806/2014 (1) artikli 70 lõike 2 esimest kuni kolmandat lõiku koostoimes rakendusmääruse (EL) nr 2015/81 (2) artikli 8 lõike 1 punktiga a ja direktiivi 2014/59/EL (3) artikli 103 lõikega 7. — Kostja pani ebaõigelt hagejale kohustuse teha fondi osamakseid, sest määrus (EL) nr 806/2014 ja direktiiv 2014/59/EL ei näe kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu puhul ette osamaksete tasumise kohustust. ELTL artikkel 114 keelab panna osamaksete tasumise kohustust sellisele krediidiasutusele nagu hageja, kelle järelejäänud majandustegevuse suhtes toimub kriisilahendusmenetlus. ELTL artikli 114 lõike 1 alusel meetmete võtmise tingimused ei olnud hageja puhul täidetud. Osamaksete tasumisele kohustamine on vastuolus ka ELTL artikli 114 lõikega 2. — Kostja pani hagejale ebaõigesti kohustuse teha fondi osamakseid, kuna see krediidiasutus ei puutu riskidega kokku, asutuse kriisilahendus on määruse (EL) nr 806/2014 kohaselt välistatud ning asutusel ei ole finantssüsteemi stabiilsuse jaoks mingit tähendust. Seega on rikutud direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõike 7 punkte a, d ja g. — Alates 2012. aasta algusest hageja uusi tehinguid enam ei tee ja tema suhtes on komisjoni abiotsuse tulemusel käimas kriisilahendusmenetlus. Enamikku oma allesjäänud kohustustest haldab ta usaldusfondina (treuhänderisch) teise üksuse jaoks, kes selle tegevusega seotud õigused ja vastutuse on üle võtnud. — Delegeeritud määrus (EL) nr 2015/63 (4) on vastuolus ELTL artikliga 114 ja direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikega 7, sest tegemist on osamaksete arvutamist puudutava olemusliku sättega (ELTL artikli 290 lõike 1 teine lause). Kostjale ei oleks tohtinud ka delegeerida täiendavate riskinäitajate kindlaksmääramist (ELTL artikli 290 lõige 1).
1.

Esimene väide, et rikutud on ELTL artikli 296 teist lõiku ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõiget 1 ja lõike 2 punkti c, sest vaidlustatud otsust ei ole piisavalt põhjendatud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 277/53

3. juulil 2017 esitatud hagi – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi versus EUIPO – Papouis Dairies (fino)

(Kohtuasi T-416/17)

(2017/C 277/77)

Hagiavalduse keel: inglise

Pooled

Hageja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosia, Küpros) (esindajad: S. Malynicz, QC, ja solicitor V. Marsland)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Papouis Dairies LTD (Nikosia, Küpros)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Taotleja: apellatsioonikoja menetluse teine pool

Vaidlusalune kaubamärk: sõnalist osa „fino“ sisaldav värviline ELi kujutismärk – registreerimistaotlus nr 11 180 791

Menetlus EUIPOs: vastulausemenetlus

Vaidlustatud otsus: EUIPO neljanda apellatsioonikoja 20. aprilli 2017. aasta otsus asjas R 2759/2014-4

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— jätta EUIPO ja teise menetluspoole kohtukulud nende endi kanda ning mõista neilt välja hageja kohtukulud.

Väide
4.

Käesolevas asjas teavitab komisjon, et ta sai Capo d’Anziolt teateid, et nimetatud äriühingul on ajutisi majanduslikke ja finantsraskusi, ning kus on sõnaselgelt öeldud, et need raskused on tingitud õigusvastastest aktidest ja asjaoludest, mis ei ole äriühingu kontrolli all.
—

Teine väide: järgitud ei ole hageja menetluslikke tagatisi, kuna ei ole analüüsitud, kas esineb asjaolusid, mis on hageja tahtest sõltumatud või mille näol on tegemist vääramatu jõuga, mistõttu on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet.
1.

Esimene väide, et rikuti Euroopa Liidu Kohtu 11. detsembri 2016. aasta otsuse üldsuse õiguse kohta tutvuda dokumentidega, mis on Euroopa Liidu Kohtu käsutuses seoses tema haldusülesannete täitmisega (2016/C 445/03) artikli 15 lõiget 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 42 seoses üldsuse õigusega tutvuda institutsioonide dokumentidega ja läbipaistvuskohustusega. Konkreetsemalt väidab hageja, et vaidlustatud otsused tuleb tühistada, sest nendega ei anta välja teatavaid dokumente või antakse mõned dokumendid välja osaliselt või siis antakse dokumendid välja nii, et suur osa neis olevat teavet on välja jäetud.
1.

Esimene väide: Hageja vastu suunatud piiravate meetmete vastuvõtmisega rikkus nõukogu selgelt hagejat kaitsvaid õigusnorme. Hagejale tekkis sellega märkimisväärne mittevaraline kahju, mis tuleb talle hüvitada. — Hageja esitas enda kandmise kohta sanktsioone kehtestavatesse loeteludesse tulemuslikult tühistamishagid. Üldkohus tühistas nimetatud õigusaktid 6. septembri 2013. aasta jõustunud otsusega liidetud kohtuasjades T-42/12 ja T-181/12 ning 16. septembri 2015. aasta jõustunud otsusega kohtuasjas T-45/14 hagejat puudutavas osas. Üldkohus tuvastas seejuures, et nõukogu ei tõendanud, et hageja kandmine sanktsioone kehtestavatesse loeteludesse oleks olnud põhjendatud konkreetseid aluseid välja tuues – seega tegi nõukogu ilmselge kaalutlusvea ja tegutses hooletult. — Üldkohtu praktika kohaselt (kohtuotsus, 25.11.2014, Safa Nicu Sepahan Co. vs. nõukogu, T-384/11), mida Euroopa Kohus on vahepeal kinnitanud (kohtuotsus, 30.5.2017, C-45/15), on tegemist nii üksikisikuid kaitsvate, vastavaid volitusnorme sisaldavate materiaalõigusenormide kui ka puudutatud isikute põhiõiguste, eelkõige õiguse tõhusale õiguskaitsele, selge rikkumisega. — Ainuüksi kõnealuste õigusaktide tühistamine ei ole piisav heastamine. Seda, et hageja oli aastate vältel õigusvastaselt kantud loeteludesse, millel on kaugeleulatuvad ühiskondlikud, kutsealaseid ja eraviisilised tagajärjed, võib üles kaaluda üksnes kahjuhüvitise maksmine.
—

Kolmanda väite kohaselt rikkus komisjon süütuse presumptsiooni põhimõtet, arvestades asjaolu, et meetod, mille abil vaidlustatud materjal on omandatud, on vaidlustatud pooleliolevas kohtuasjas T-449/14. Vaidlustatud materjali avaldamine välistaks selles asjas tühistamise täieliku mõju.
2.

Teine väide, et rikutud on hageja õigusi ja põhimõtteid, mis on ette nähtud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas. — Aine antrakinoon õigusvastase ja ilmselgelt ebaõige klassifitseerimise ja märgistamisega 1B kategooria kantserogeenina vastavalt määruse nr 1272/2008 I lisa 3. osa tabelile 3 on rikutud eelkõige hageja õigust oma omandit vabalt käsutada ja õiguskindluse põhimõtet.