ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (kuues koda) 14. juuni 2012. aasta otsus – Brouwer

(kohtuasi C-355/11)

Direktiiv 91/629/EMÜ – Vasikate kaitse miinimumnõuded – Määrus (EÜ) nr 1782/2003 – Ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad – Direktiivi 91/629/EMÜ ülevõtmiseks vastuvõetud siseriiklikud õigusnormid, mis laiendavad direktiivist tulenevate majandamisnõuete kohaldamist muu hulgas ka piimakarjakasvatuseks peetavatele vasikatele

1. Euroopa Liidu õigus – Tõlgendamine – Mitmekeelsed õigusaktid – Ühetaoline tõlgendamine – Erinevate keeleversioonide arvessevõtmine – Direktiiv 91/629 – Mõisted „aretamine” ja „nuumamine” (nõukogu direktiiv 91/629, artiklid 1 ja 4) (vt punktid 36–39)

2. Euroopa Liidu õigus – Tõlgendamine – Mitmekeelsed õigusaktid – Ühetaoline tõlgendamine – Erinevate keeleversioonide lahknemine – Asjaomase õigusakti üldine ülesehitus ja eesmärk kui viitamise alus – Direktiiv 91/629 (nõukogu direktiiv 91/629, artikkel 1) (vt punktid 40–42)

3. Põllumajandus – Õigusaktide ühtlustamine – Vasikate kaitse miinimumnõuded – Direktiiv 91/629 – Kohaldamisala – Põllumajanduslikul otstarbel piimakarjakasvatuseks peetavad ja kasvatatavad vasikad – Hõlmamine (nõukogu direktiiv 91/629, artiklid 1 ja 4) (vt punktid 44–46 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus – College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nõukogu 19. novembri 1991. aasta direktiivi 91/629/EMÜ, milles sätestatakse vasikate kaitse miinimumnõuded (EÜT L 340, lk 28; ELT eriväljaanne 03/12, lk 144) ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269) artiklite 4 ja 6 tõlgendamine – Direktiivi ülevõtmiseks vastuvõetud siseriiklikud õigusnormid, mis laiendavad direktiivist tulenevate nõuete kohaldamist lisaks aretus- ja nuumvasikatele ka piimakarjakasvatuseks peetavatele vasikatele.

Resolutsioon

Nõukogu 19. novembri 1991. aasta direktiivi 91/629/EMÜ, milles sätestatakse vasikate kaitse miinimumnõuded, mida on muudetud nõukogu 14. aprilli 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 806/2003, tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi artiklis 4 sätestatud nõue, mille kohaselt peavad vasikate pidamise tingimused vastama nimetatud direktiivi lisas toodud üldsätetele, mille seas esineb selle lisa punkt 8, mis keelab vasikate lõastamise, väljaarvatud erandite korral, on kohaldatav ka vasikate suhtes, keda talupidaja peab põllumajanduslikul otstarbel piimakarjakasvatuseks.
18

Tyrolean Airways esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kes leiab, et oskused ja teadmised, mille personaliliikmed omandavad samasse kontserni kuuluva kolme lennuettevõtja juures, on sisuliselt samad. See kohus on seisukohal, et salongipersonali tööülesanded nende ettevõtjate juures on praktiliselt samad. Erinevused seisnevad tema arvates üksnes selles, et köögi asukoht on vastavalt kasutatavale lennukile erinev, ning samuti esineb iga lennuki eripärast tingitud vähetähtsaid erinevusi, mis seonduvad lennumeeskonna poolt lennu ajal tehtavate toimingutega.
10

InvFG II peatükk, mis viitab BMSVG § 30 lõike 2 punkti 5 alapunktile a, on sõnastatud järgmiselt: „II peatükk Välismaa avatud investeerimisfondide osakute turustamist käsitlevad sätted Kohaldamisala § 24 1. Käesoleva peatüki sätted [...] kuuluvad kohaldamisele riigi territooriumil välisriigi õigusnormide kohaldamisalasse kuuluva vara hulka kuuluvate selliste osakute pakkumismenetlusele, mis investeeritakse riski hajutamise põhimõtte kohaselt (välismaa avatud investeerimisfondi osakud). [...] Pakkumismenetluse lubatavuse tingimused § 25 Avatud investeerimisfondi osakute pakkumismenetlus on õiguspärane, kui 1. välismaa investeerimisfond esitab FMA-le § 23 lõikes 1 loetletud tingimustele vastava krediidiasutuse, mille ta nimetab oma esindajaks, 2. investeerimisfondi vara hoitakse depoopangas või asutuses, millel on luba väärtpabereid hoiustada [...] 3. üks või mitu § 23 lõike 1 teises lõigus loetletud tingimustele vastavat krediidiasutust nimetatakse makseasutusteks, kelle vahendusel osakute omanikud võivad makseid teha või vastu võtta; [...] [...] Esindaja § 29 1. Esindaja esindab välismaa investeerimisühingut kohtumenetluses ja kohtuväliselt. Tal on eeldatavalt õigus võtta vastu investeerimisühingule, fondivalitsejale, turundusettevõtjale ja pakkumismenetluse korraldajale adresseeritud dokumente. Esindaja volitused võivad olla piiratud. 2. Kohus, kelle tööpiirkonnas esindaja elukoht asub, on pädev menetlema kaebusi, mis on esitatud välismaa investeerimisühingu, fondivalitseja või turundusettevõtja vastu seoses välismaa avatud investeerimisfondi osakute turustamisega riigi territooriumil, samuti avalik-õigusliku isiku vastu esitatud kaebusi. Sellest kohtualluvuse eeskirjast ei või kõrvale kalduda poolte kokkuleppel. [...] Teatamiskohustus § 30 1. Välismaa investeerimisühing peab FMA-le teatama oma kavatsusest turustada riigi territooriumil välismaa avatud investeerimisfondi osakuid. 2. Teatele tuleb lisada järgmised dokumendid: [Järgnevad väga üksikasjalikud täpsustused nende dokumentide ja selle teabe kohta, mis tuleb teatele lisada. Samuti on täpsustatud seda, et teate menetlemiseks tuleb FMA-le tasuda 3700 eurot ja igaaastast tasu suuruses 1700 eurot. Tasu tähtaegselt maksmata jätmine on turustamise keelamise alus.] Ooteaeg – Turustamiskeeld § 31 1. Välismaa avatud investeerimisühingu osakute turustamist võib alustada üksnes pärast nelja kuu möödumist nõuetekohase teate esitamisest, ilma et FMA oleks keelanud turustamist alustada. Turustamise alustamine tuleb keelata, kui välismaa investeerimisühing ei vasta §-s 25 nimetatud tingimusele või ei ole nõuetekohaselt järginud §-s 30 sätestatud teatamiskohustust ja sellele kehtestatud vorminõudeid. [...] Reklaamimeetmed § 32 1. Igasugune reklaam, milles mainitakse käesoleva seadusega FMA-le antud volitusi, on keelatud. [...]”.
17

Eelotsusetaotluse sõnastusest ilmneb, et põhikohtuasjas on kõnealuse maksu tasumisega hilinemine otseselt seotud sellega, et kohalikud omavalitsused, kes ladestavad prügilasse jäätmeid, on hilinenud prügila käitajale kõnealuse maksu hüvitamisega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et seadus nr 549/95 sätestab maksu jäätmete prügilasse ladestamise eest ja määrab kindlaks tähtajad, mille jooksul prügila käitaja peab selle ära maksma, nägemata siiski ette, et jäätmeid ladestanud kohalik omavalitsus hüvitab maksu sellele käitajale mõistliku tähtaja jooksul, ega sätesta tõhusat menetlust selle hüvitise saamiseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et seadus nr 549/95 ei näe prügila käitaja jaoks ette võimalust nõuda talle selle maksu hilinenud tasumise eest määratud halduskaristuste täitmisele pööramist isikute suhtes, kes jäätmeid ladestasid.
49

Kõigepealt on Üldkohus vaidlusaluse kohtuotsuse punktis 44 tuvastanud, et tähist „F1” saab kasutada kirjeldamise kontekstis ja et lühendina on see tähis, nagu ka väljend „vormel 1”, üldnimetus. Üldkohus on selle kohtuotsuse punktides 49 ja 51 asunud seisukohale, et taotletava kaubamärgi osa „f1” ei tajuta kui eristavat osa, vaid kui osa, mida kasutatakse kirjeldamiseks.
26

Siseriiklikul kohtul on siiski kahtlusi seoses sellega, kuidas tõlgendada määrust nr 1257/1999 koostoimes määrusega nr 817/2004. Eelkõige küsib see kohus, kas see väga range sanktsioon, mis on sätestatud ÖPUL 2000 punktis 1.10, on kooskõlas määruse nr 1257/1999 eesmärkidega, mis käsitlevad esmajoones põllumajandusliku tootmismaa säilitamist, paikkondade kaitset ja toimivaid maaharimismeetodeid.
54

Teiseks väidab apellant, et määruse nr 40/94 artikli 1 lõikes 2 on sätestatud, et ühenduse kaubamärk on ühtne ja selle mõju on ühetaoline kogu liidus. Järelikult selleks, et hinnata, kas kaubamärki võib registreerida, ja eelkõige eristusvõime hindamisel tuleb liitu käsitada ühtse ühisturuna. On väär lähtuda eraldi vaadeldavatest siseriiklikest turgudest. See, kas kaubamärk on omandanud eristusvõime, peaks põhinema kogu rahvastikul, tegemata vahet siseriiklikel turgudel. Samamoodi, kui kaubamärk on omandanud eristusvõime liidu kui terviku rahvastikust ülekaaluka osa seisukohast, peab sellest piisama ka sellele kaubamärgile kogu Euroopa turul kaitse andmiseks.
61

Mis puudutab Prantsusmaa valitsuse argumenti objektiivse ja märkimisväärse ebakindluse kohta liidu õigusnormide reguleerimisala suhtes, siis ei ole see valitsus täpsustanud, millise komisjoni ja teiste liikmesriikide käitumise tõttu see ebakindlus võis tekkida. Igal juhul ei saa objektiivse ja märkimisväärse ebakindlusega liidu õigusnormide reguleerimisala suhtes olla tegemist põhikohtuasjades. Nimelt tuleneb eespool käesoleva kohtuotsuse punktis 27 viidatud Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, et selleks, et hinnata selliste õigusnormide, nagu on arutluse all põhikohtuasjas, vastavust ELTL artiklitele 63 ja 65, tuleb olukordade sarnasust hinnata tasemel, mille valib liikmesriik ise, milleks on käesolevas asjas eurofondide tase. Lisaks, nagu märgib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei tekita selliste õigusnormide, nagu on arutluse all põhikohtuasjas, vastavuse hindamine ELTL artiklitele 63 ja 65 mingit erilist probleemi, kui olukordade sarnasust võrrelda eurofondide tasemel.
96

Olgu samuti tõdetud, et Üldkohus järeldas, et varasemate kaubamärkide ja vaidlusaluste kaubamärkide vahel on seos, pärast erinevate asjaolude analüüsimist. Ta tuvastas muu hulgas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–72, et kõnealustel kaubamärkidel on ühine eesliide „boto”, mida ei saa pidada „botulismi” või „botuliini” lühendiks, selle kohtuotsuse punktides 73 ja 74, et tähis BOTOX on omandanud eristusvõime, selle kohtuotsuse punktis 76, et varasemate kaubamärkide maine on ulatuslik, ja sama kohtuotsuse punktis 78, et asjaomased kaubad kuuluvad „naaberturusektoritesse”. Üldkohus täpsustas ka, et asjaomane avalikkus seostab neid omavahel isegi enne, kui ta seostab vaidlusaluseid kaubamärke „botulismiga”. Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 veel, et kohtuistungil möönsid apellandid, et kuigi nende kaubad ei sisalda botulismitoksiini, kavatsesid nad siiski saada kasu selle tootega seostuvast kuvandist, mida kätkeb BOTOXi kaubamärk.
16

Mis puudutab lisaks kolmandat väidet, mis esitati seoses oliiviõli sektoris tehtud kulutustele kohaldatud finantskorrektsiooniga ja mis puudutab määruse nr 1258/1999 artikli 7 lõikes 4 ette nähtud 24-kuulise tähtaja eiramist, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 118–123 järgmist: „118 Määruse nr 1258/1999 artikli 7 lõike 4 viiendas lõigus on ette nähtud, et „[r]ahastamisest keeldumine ei või hõlmata […] kulutusi, mis on tehtud varem kui 24 kuud enne komisjoni kirjalikku teadet asjaomases liikmesriigis tehtud kontrollimiste tulemuste kohta”. 119 Käesoleval juhul ei ole vaidlustatud seda, et kohtupraktikas […] välja arendatud normide kohaselt teatas komisjon kontrollimiste tulemustest määruse nr 1663/95 artikli 8 lõike 1 esimese lõigu alusel saadetud kirjaga AGR 16844. 120 Lisaks puudub vaidlus selle üle, et seoses uurimisega HO/2002/01/ES edastati see kiri Hispaania Kuningriigile 15. juulil 2002. 121 Seega tuleb üksnes kindlaks teha, millisest kuupäevast tuleb lähtuda määruse nr 1258/1999 artikli 7 lõike 4 viiendas lõigus nimetatud 24-kuulise tähtaja arvutamisel (dies ad quem) ehk millist kuupäeva tuleb pidada vaidlusaluse abi tegeliku maksmise kuupäevaks. 122 Kuna asjakohastes õigusnormides puuduvad täpsustavad sätted, tuleb lähtuda kõnealuse valdkonna kohtupraktikast ning eelkõige juhistest, mis ilmnevad Euroopa Kohtu 19. juuni 2003. aasta otsusest kohtuasjas C-329/00: Hispaania vs. komisjon (EKL 2003, lk I-6103, punkt 43). Seoses banaanisektoris abi korras tehtud kulutusega leidis Euroopa Kohus nimelt, et määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktis c (mille normatiivne sisu vastab üldjoontes määruse nr 1258/1999 artikli 7 lõike 4 viiendale lõigule) nimetatud 24-kuulise tähtaja kohaldamise seisukohast määrav kuupäev oli see, mil tasandustoetuse lõplik summa määratakse kindlaks või lõppsumma makstakse välja. Nimelt isegi kui need võisid esineda raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsuses, olid eelmise aasta käigus makstud summad käsitatavad üksnes esialgsete maksetena, mille eeldus oli tagatise andmine, ning need ei olnud seega 24-kuulise tähtaja kohaldamise seisukohast asjassepuutuvad selle kuupäeva kindlakstegemisel, mil kulutus abi korras tehti. 123 Sarnaselt kõnealuses kohtuotsuses käsitletud abikavaga banaanisektoris ilmneb käesoleval juhul määruse nr 2261/84 artiklist 12 koostoimes määruse nr 2366/98 artikliga 16, et oliiviõli tootjad saavad taotletava toetuse summast ettemakse põllumajandusaasta alguses. Liikmesriik teeb lõppmakse pärast selleks ette nähtud kontrollide läbiviimist ja nende kontrollide tulemusi arvesse võttes. Neil asjaoludel on 24-kuulise tähtaja arvutamisel määrava tähtsusega lõppsumma maksmise kuupäev.”
27

Seega, võttes arvesse eeltoodut ning lisaks vajadust tõlgendada käibemaksuvabastusi täht-tähelt, mida on meenutatud ka käesoleva kohtuotsuse punktis 14, tuleb käibemaksudirektiivi artikli 151 lõike 1 punkti c tõlgendada nii, et see vabastab selles sätestatud tingimustel kaubatarned ja teenuste osutamise Põhja-Atlandi lepingu osalisriigis, mis on mõeldud nimetatud lepingu teiste osalisriikide relvajõudude tarbeks, tingimusel, et need relvajõud asuvad või viibivad asjaomase liikmesriigi territooriumil.
7

Direktiivi 1999/31 artikkel 8 „Loa tingimused” näeb ette: „Liikmesriigid võtavad meetmeid, millega tagatakse, et: a) pädev asutus ei anna enne välja prügilaluba, kui ta on veendunud, et: i) ilma et see piiraks artikli 3 lõigete 4 ja 5 kohaldamist, peab prügila projekt vastama kõikidele käesoleva direktiivi, sealhulgas lisade asjakohastele nõuetele; ii) prügila haldamise eest vastutab füüsiline isik, kes on tehniliselt pädev prügilat haldama; prügila käitajate ja personali kutsealane ja tehniline väljaõpe ja koolitamine on tagatud; iii) prügila käitamisel rakendatakse vajalikke meetmeid õnnetuste vältimiseks ja nende tagajärgede piiramiseks; iv) loataotleja on enne jäätmete ladestamistoimingute alustamist liikmesriikide määratud korras esitanud või peab esitama rahalise tagatise või muu sarnase tagatise, millega tagatakse, et täidetakse käesoleva direktiivi sätete kohaselt väljaantud loast tulenevad kohustused (sealhulgas järelhooldust käsitlevad sätted) ja järgitakse artiklis 13 nõutud sulgemiskorda. Seda tagatist või samaväärset tagatist hoitakse nii kaua, kui see on vajalik prügila kasutamise ja järelhoolduse ajal artikli 13 punkti d kohaselt. Liikmesriigid võivad omal valikul teatavaks teha, et seda punkti ei kohaldata püsijäätmeprügilate suhtes; b) prügila projekt on kooskõlas direktiivi 75/442/EMÜ artiklis 7 nimetatud asjakohase jäätmekavaga või -kavadega; c) enne kõrvaldamistoimingute alustamist kontrollib pädev asutus prügilat, et kindlaks teha, kas see vastab asjakohastele loatingimustele. See ei vähenda mingil määral käitaja vastutust.”
Euroopa Kohtu (kuues koda) 12. juuli 2012. aasta otsus – Cetarsa vs. komisjon

(kohtuasi C-181/11 P)

Apellatsioonikaebus – Konkurents – Keelatud kokkulepped – Toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hindade kindlaksmääramine ja turu jagamine – Trahvid – Võrdne kohtlemine – 10% käibe ülempiir – Koostöö – Tõendite moonutamine – Ilmne hindamisviga – Põhjenduse puudumine

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral – Väide, et tõendeid on moonutatud – Kohustus täpselt osutada tõenditele, mida on moonutanud, ning hindamisvigadele, mis on selle moonutamise põhjustanud (ELTL artikkel 256; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 112 lõike 1 esimese lõigu punkt c) (vt punktid 56, 57, 96 ja 97)

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Tõendina arvesse võetud siseriikliku õiguse moonutamine – Vastuvõetavus (ELTL artikkel 256; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik) (vt punkt 59)

3. Kohtumenetlus – Uute väidete esitamine menetluse käigus – Tingimused – Kohaldamine apellatsioonimenetluses (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 42 lõige 2 ja artikkel 118) (vt punktid 60 ja 61)

4. Apellatsioonkaebus – Väited – Esimest korda apellatsioonkaebuse raames esitatud väide – Vastuvõetamatus (Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 58; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 113 lõige 2) (vt punkt 62)

5. Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Ülevaade fakti- ja õigusväidetest – Puudumine – Vastuvõetamatus (Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c ja artikli 48 lõige 2) (vt punkt 64)

6. Apellatsioonkaebus – Väited – Põhjendamise ebapiisavus – Üldkohtu viide tuletatud põhjendusele – Lubatavus – Tingimused (ELTL artikkel 256; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 36 ja artikli 53 esimene lõik) (vt punktid 71, 101)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Ülempiir – Väljaarvutamine – Trahvi lõppsumma ja trahvi vahepealse summa eristamine – Tagajärjed (nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõike 2 teine lõik) (vt punktid 80–85)

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 3. veebruari 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-33/05: Cetarsa vs. komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata nõude tühistada komisjoni 20. oktoobri 2004. aasta otsus K(2004) 4030 (lõplik), mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetlusega (juhtum COMP/C.38.238/B.2 – Toortubakas – Hispaania) ja komisjoni vastuhagi, millega ta palus hagejale määratud trahvi summat suurendada.

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud välja Compañía española de tabaco en rama SA-lt (Cetarsa).
56

Ühtlustamisamet väidab, et tegelikult on üldteada, et tarbijad on harjunud lühikeste, kompaktsete ja energiliste reklaamsõnumitega ning et neid sõnumeid tajutakse eelkõige kiitva reklaamina, millele põhimõtteliselt ei omistata kaubamärgi väärtust. Peale selle ei eita ühtlustamisamet võimalust, et välja arvatud juhul, kui tegemist on pelgalt reklaamivate ja kiitvate väljenditega, millel puudub eristusvõime, või kui need on omandanud eristusvõime kasutamise käigus, võidakse nimetatud sõnumeid tajuda kaupade päritolu tähisena. Sellega oli tegemist eespool viidatud kohtuasjas Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, kus erinevalt käeoleva kohtuvaidluse esemeks olevast reklaamlausest käsitleti mainekat reklaamlauset.
27

Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et maksu määramiseks olulised elemendid (maksusuhte subjekt, objekt ja maksumäär) ei tulene selgelt ja otseselt ÜLTS-ist. ÜLTS-i mitmes sättes on nimelt viidatud liidu õigusaktidele. Nii on seoses maksusuhte subjektiga mõiste „käitleja” määratletud ÜLTS § 5 lõikes 1 viitega mõistele „põllumajandustoode”, mis on omakorda esitatud ÜLTS §-is 2 viitega määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõikes 5 Eesti kohta sätestatud osale. Nimetatud kohus märgib, et viimati nimetatud säte on ebaselge, sest KN-i sisu mõistmiseks tuleb pöörduda määruse nr 1789/2003 poole.
47

Järelikult tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune siseriiklik meede nagu põhikohtuasjas käsitletav –, mis võimaldab tööandjal lõpetada töötaja töölepingu pelgalt selle alusel, et töötaja on saanud 67-aastaseks, ning mis ei võta arvesse pensioni suurust, mida huvitatud isik võib saada –, kui sellel meetmel on objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat ja tööturgu hõlmav õiguspärane eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on sobivad ja vajalikud.
27

Seega, ilma et oleks vaja uurida mõiste „vahendamine”, mida on muu hulgas kasutatud kuuenda direktiivi muudes sätetes, eriti artikli 13 B osa punkti d alapunktides 1–4, täpset ulatust, tuleb tõdeda, et punkti 5 kontekstis puudutab see mõiste sellise vahendajaks oleva isiku tegevust, kes ei asu finantstoodet puudutava lepingu ühe poole asemele ja kelle tegevus erineb tüüpilistest lepingulistest teenustest, mida selliste lepingute pooled osutavad. Vahendustegevus on nimelt teenus, mida osutatakse lepingupoolele ja mille eest viimane maksab tasu nagu eraldi osutatava tegevuse eest. See võib muu hulgas seisneda võimaluste pakkumises leping sõlmida, teise poolega ühenduse võtmises ja kliendi nimel ning tema arvel kummagi poole poolt tasumise üksikasjade üle läbirääkimiste pidamises. Vahendustegevuse eesmärk on seega teha kõik võimalik, et mõlemad pooled sõlmiksid lepingu, ilma et vahendajal oleks isiklik huvi lepingu sisu vastu (eespool viidatud kohtuotsus CSC Financial Services, punkt 39).
84

Niisuguse olukorra puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktides 44 ja 48 on tõdetud, et õiguste omaniku veebilehel oleva arvutiprogrammi koopia laadimine kliendi serverisse ja selle koopia kohta kasutuslitsentsi lepingu sõlmimine moodustavad jagamatu terviku, mis tuleb kvalifitseerida müügiks. Pidades aga silmas asjaolu, et ühelt poolt autoriõiguste omaniku veebilehel oleva arvutiprogrammi koopia, mida on hiljem parandatud ja ajakohastatud, ning teiselt poolt seda puudutav kasutuslitsents on lahutamatult seotud, hõlmab kasutuslitsentsi edasimüük direktiivi 2009/24 artikli 4 lõike 2 tähenduses „kõnealuse koopia” edasimüüki ning sellele on kohaldatav viimati nimetatud sättes ette nähtud levitamisõiguse ammendumine, olenemata litsentsilepingus sisalduvast tingimusest, mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 23.
48

Content Services märgib, et tehnika areng ja uute tehnoloogiate kiire muutumine võimaldab veebilehtede väljatöötamist, mis tagavad, et tarbijal on võimalik teavet, ilma et see peaks tema kontrolli alla minema, salvestada, kätte saada ja vajaliku ajavahemiku jooksul taasesitada.
30

F. Caronna on seisukohal, et direktiiv teeb vahet apteekrite ja muude isikute vahel, kellel on lubatud tegelda ravimite jaemüügiga. Tema arvates näeb direktiivi artikli 77 lõige 2 ette, et loa omamise kohustus on neil isikutel, kes on volitatud tegelema ravimite jaemüügiga või kellel on õigus seda teha. Ta järeldab sellest, et apteekritel seda kohustust ei ole, kuna neid ei ole selles sättes sõnaselgelt nimetatud ning nad ei kuulu ka laiemasse kategooriasse „isikud, kes on volitatud tegelema ravimite jaemüügiga või kellel on õigus seda teha” nimetatud sätte tähenduses.
52

Teiseks tõlgendus, et mida suurem on eelseisva sündmuse võimaliku mõju ulatus asjassepuutuvate finantsinstrumentide hinnale, seda väiksem on tõenäosuse määr, mis on nõutav sellega seotud teabe kvalifitseerimisel täpseks teabeks, tähendaks, et siseteabe mõlemad kaks tunnust, mis on kehtestatud direktiivi 2003/124 artikli 1 lõigetes 1 ja 2, see tähendab teabe täpsus ja selle võime märkimisväärselt mõjutada finantsinstrumentide hinda, on teineteisest sõltuvad.
54

Neil tingimustel tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artiklit 45 ja määruse nr 1612/68 artikli 7 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus kollektiiv- ja individuaallepingu sätted, mille kohaselt selline palgalisa, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas ja mida tööandja maksab pensionieelsel perioodil osaajaga töötamise eest, tuleb arvutada nii, et töökoha liikmesriigis makstav töötasult kinnipeetav maks arvestatakse selle palgalisa arvestusaluse kindlaksmääramisel arvestuslikult maha, samas kui topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaselt kuuluvad nendele töötajatele, kes töökoha liikmesriigis ei ela, makstud palk, töötasu ning muu sarnane tasu maksustamisele nende elukohaliikmesriigis. Nimetatud artikli 7 lõike 4 kohaselt on sellised sätted algusest peale tühised. ELTL artikkel 45 ning määruse nr 1612/68 sätted jätavad liikmesriikidele või tööturu osapooltele vabaduse valida erinevate lahenduste vahel, mis on kohased vastavate sätete eesmärgi saavutamiseks.