ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et see ei võimalda väidetavalt kahju tekitanud isiku – kes ei ole selle kohtuvaidluse pool – õigusvastase teo toimepanemise koha alusel luua kohtualluvuse ühe teise isiku suhtes, kes osales samuti väidetava kahju tekitamises, kuid kes ei ole tegu toime pannud selle kohtu tööpiirkonnas, mille poole on vaidluse lahendamiseks pöördutud.

Kuna kohtualluvuse määramisel selle paiga järgi, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda, on tegemist valikulise kohtualluvusega, tuleb seda tõlgendada kitsalt ning tõlgendus ei tohi kaugemale minna määruses nr 44/2001 otseselt ette nähtud juhtudest.

Sellistel asjaoludel, kus väidetava kahju ühe oletatava tekitaja vastu on pöördutud kohtusse, mille tööpiirkonnas viimane ei ole tegu toime pannud, ei saa põhimõtteliselt lähtuda kostja tegevusest tulenevast seosest.

Selline lahendus, kus seose olemasolu kindlakstegemine sõltuks siseriiklikust materiaalõigusest tulenevatest hindamiskriteeriumidest, oleks vastuolus õiguskindluse eesmärgiga, kui vastavalt kohaldatavale õigusele võib isiku tegevust, mis on aset leidnud mingis muus liikmesriigis kui selles liikmesriigis, kus on kohtusse pöördutud, kvalifitseerida (või mitte) kahju põhjustanud sündmuseks, et sellest tulenevalt luua kohtualluvus määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 alusel. Nimelt ei võimalda selline lahendus kostjal mõistlikult ette näha, millisesse kohtusse võidakse tema vastu pöörduda. Lisaks, kuna see lahendus võimaldaks kahju põhjustanud sündmusest tulenevalt pöörduda väidetavalt kahju tekitanud isiku vastu sellesse liikmesriigi kohtusse, mille tööpiirkonnas see isik ei ole tegu toime pannud, läheks see lahendus kaugemale asjaomases määruses otseselt ette nähtud juhtudest ja oleks järelikult vastuolus selle määruse süsteemi ja eesmärkidega.

(vt punktid 24, 30, 35, 36 ja 41 ning resolutsioon)
Konkurentsiasjas võib tütarettevõtja rikkumise emaettevõtjale süüks panna eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldiseisev õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid täidab peamiselt emaettevõtja poolt talle antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte õigussubjekti seovad. Nimelt kuuluvad sellises olukorras emaettevõtja ja tema tütarettevõtja samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses ning komisjon võib adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega.

Niisugusel konkreetsel juhul, kus emaettevõtja omab liidu konkurentsieeskirju rikkunud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis ainu- või peaaegu ainuosalust, esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtjale. Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtjale kuulub ainu- või peaaegu ainuosalus tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, et järeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja kaubanduspoliitikale. Komisjon võib seejärel pidada tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks emaettevõtjat, välja arvatud juhul, kui emaettevõtja, kel lasub kohustus see eeldus ümber lükata, esitab piisavaid tõendeid, mis kinnitavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt. Et teha kindlaks, kas tütarettevõtja määrab oma tegevuse turul kindlaks sõltumatult, tuleb võtta arvesse kogu asjakohast teavet majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta, mis seda tütarettevõtjat tema emaettevõtjaga seovad ja mis võivad sõltuvalt olukorrast erineda, ja seega ei saa nende loetelu olla ammendav.

See lahendus põhineb eeldusel, et ühele juriidilisele isikule võib omistada vastutuse teise juriidilise isiku tegevuse eest, kui viimati nimetatu ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult. Järelikult ei ole tähtis see, et üksus, kellele kuulub ainu- või peaaegu ainuosalus teise üksuse aktsia- või osakapitalis või kellel on täielik või peaaegu täielik kontroll selle teise üksuse aktsiate või osade üle („valdusüksus”), on asutatud pigem sihtasutuse kui äriühingu õiguslikus vormis.

Sellest järeldub, et kui tegemist on ettevõtja karistamisega konkurentsiõiguse rikkumise eest EÜ artikli 81 alusel koostoimes määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikega 2, siis on küsimus, kas kõik seda ettevõtjat moodustavad õigussubjektid on ise majanduslikult aktiivsed ja kas nad kuuluvad seega eraldivõetuna käesoleva kohtuotsuse punktis 36 meenutatud ettevõtja mõiste alla, samuti tähtsusetu. Karistuse jaoks on ainus otsustav asjaolu see, et kõik õigussubjektid, kes peavad täies ulatuses või teatavas osas solidaarselt maksma sama trahvi, moodustavad koos üksusega, kelle otsene osalus rikkumises on tõendatud („rikkumise toimepanija”), ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses. Selles osas on aga tähtis see, et valdusüksus avaldab tegelikult otsustavat mõju rikkumise toimepanijale.

(vt punktid 38–45 ja 60)
Põhjenduste asendamise nõude vastuvõetavuse eelduseks on põhjendatud huvi, st selle nõude rahuldamisest võib selle esitajale tekkida mingi kasu. See võib olla nii juhul, kui põhjenduste asendamise nõue esitatakse kaitseks hageja esitatud väite vastu.

Konkurentsi valdkonnas on teatud olukordades selleks, et tuvastada EÜ artikli 81 tähenduses liikmesriikidevahelise kaubanduse märgatav mõjutamine, asjaomase turu määratlemine üleliigne – nimelt siis, kui isegi selle määratlemiseta on võimalik kindlaks teha, et asjassepuutuv kokkulepe võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ja et selle eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi siseturu piires, ei saa turuosa läve ületamise kontrolli juba oma mõistelt teostada turgu mingilgi viisil määratlemata. Suunised EÜ artiklites 81 ja 82 sätestatud kaubandusmõju kontseptsiooni kohta punkt 55 näeb selle kohta loogiliselt ette, et turuosa künniste rakendamiseks on vaja kindlaks määrata asjakohane turg, viidates turu mõiste teatisele, millele viidatakse selle sama punkti 55 juurde kuuluvas joonealuses märkuses. Komisjon on seega kohustatud nende suuniste kohaselt määratlema asjaomase turu.

Kuigi komisjoni ei saa pidada „kohtuks” Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 tähenduses, peab ta haldusmenetluses siiski järgima liidu põhiõigusi, mille hulka kuulub ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõte, mis on kohaldatav komisjoni haldusmenetlusele keelatud kokkulepete valdkonnas.

Nimetatud harta artikli 41 kohaselt on igaühel õigus muu hulgas sellele, et liidu institutsioonid käsitleksid tema küsimusi erapooletult. See erapooletuse nõue hõlmab esiteks subjektiivset erapooletust, mis tähendab, et asjassepuutuva institutsiooni ükski liige, kes küsimusega tegeleb, ei tohi väljendada oma erapoolikust või isiklikke eelarvamusi, ning teiseks objektiivset erapooletust, mis tähendab, et institutsioon peab pakkuma piisavaid tagatisi, et välistada selles suhtes põhjendatud kahtlusi.

Esiteks, ainult asjaolu, et komisjon uurib liidu finantshuve kahjustanud keelatud kokkulepet ja määrab selle eest karistuse, ei saa olla märk tema objektiivse erapooletuse puudumisest. Teiseks asjaolu, et komisjoni teenistused, mis tegelevad liidu konkurentsiõiguse rikkumiste uurimisega, ja teenistused, mis vastutavad keelatud kokkuleppe esemeks oleva teenuse eest tasumise eest, kuuluvad samasse organisatsioonilisse struktuuri, ei saa ka iseenesest seada kahtluse alla selle institutsiooni objektiivset erapooletust, kuna need teenistused on paratamatult osa struktuurist, millesse nad kuuluvad. Kolmandaks, komisjoni otsuseid võib kontrollida liidu kohus ja et liidu õiguses kehtestatakse komisjoni otsuste – sealhulgas EÜ artikli 81 kohaldamise menetluste asjades – kohtuliku kontrolli süsteem, milles nähakse ette kõik harta artiklis 47 nõutud tagatised. Seega ei saa komisjoni igal juhul pidada üheaegselt rikkumise ohvriks ja selle eest karistuse määrajaks.

(vt punktid 154, 155 ja 157–159)
Määruse nr 999/2001, millega sätestatakse teatavate transmissiivsete spongioossete entsefalopaatiate vältimise, kontrolli ja likvideerimise eeskirjad, alusel vastu võetud transmissiivsete spongioossete entsefalopaatiate vastase kaitse meetmete vastuvõtmisel põhinevad selle määruse artikli 24a, mis lisati määrusesse määrusega nr 1923/2006, kohaselt otsused, mis võetakse vastu vastavalt mõnele määruse nr 999/2001 artiklis 24 osutatud menetlusele, inimeste või loomade tervisele avalduda võiva võimaliku riski nõuetekohasel hindamisel ning olemasolevaid teaduslikke tõendeid arvesse võttes säilitavad — või teaduslikult õigustatud juhtudel — tõstavad ühenduses tagatud inimeste ja loomade tervise kaitse taset.

Kuigi määruse nr 1923/2006 põhjendustes ei ole selgitust kõnealuse sätte eesmärkide kohta, siis tuleneb ettevalmistavatest materjalidest, et määruse nr 999/2001 artikliga 24a soovitakse tagada seda, et komiteemenetluse alusel ei võetaks vastu meetmeid, mis võivad vähendada liidus inimeste ja loomade tervise kaitse taset. Eelmainitust ei tulene siiski, et artikkel 24a välistab varasemate meetmete igasuguse leevendamise. Nimelt ei näe määruse nr 999/2001 artikkel 24a esiteks ette seda, et samas valdkonnas varem vastu võetud ennetavatest meetmetest tuleneva kaitse osas tuleb läbi viia võrdlus, vaid et see säte viitab üldiselt liidus tagatud inimeste ja loomade tervise kaitse tasemele. Teiseks tuleneb nii määruse nr 178/2002 , millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused, artikli 7 lõikest 2, kui ka Euroopa Kohtu praktikast, et ajutised riskijuhtimismeetmeid, mis võetakse vastu tervistkahjustava mõju võimaluse korral, vaadatakse mõistliku ajavahemiku jooksul läbi, et tagada, et need on proportsionaalsed ega piira kaubandust rohkem, kui on vaja liidus ette nähtud tervisekaitse kõrge taseme saavutamiseks.

Seega on inimeste tervise kaitse taseme ja ühiskonna jaoks vastuvõetava riski taseme, mis omakord sõltub teataval hetkel olemasolevast teaduslikust teabest, vahel tihe seos. Samas ei saa välistada seda, et teaduslike uuringute arenguid arvesse võttes on vähem piiravate meetmetega võimalik tagada sama kaitstuse tase.

(vt punktid 131–136)
Direktiivi 84/450/EMÜ eksitava ja võrdleva reklaami kohta, mida on muudetud direktiiviga 2005/29/EÜ, artikli 2 punkti 1 ning direktiivi 2006/114/EÜ eksitava ja võrdleva reklaami kohta artikli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sätetes määratletud mõiste „reklaam” hõlmab domeeninime kasutamist ja metasiltide kasutamist veebisaidi metaandmetes, juhul kui domeeninimest või metasiltidest moodustuvad võtmesõnad (keyword metatags) viitavad teatavatele kaupadele või teenustele või ka äriühingu ärinimele ja kujutavad endast üht teabe vormi, mis on suunatud potentsiaalsetele tarbijatele ja sisendab neile, et nad leiavad nimetatud kaupade või teenustega või kõnealuse äriühinguga seotud veebilehe.

Mõistet „reklaam” direktiivide 84/450 ja 2006/114 tähenduses ei saa tõlgendada ja kohaldada nii, et ettevõtja poolt oma kaupade või teenuste müügi edendamiseks tehtud toimingud, mis võivad mõjutada tarbijate majanduskäitumist ja seega ka selle ettevõtja konkurente, jäävad nende direktiivide kehtestatud ausa konkurentsi eeskirjade kohaldamisalast välja.

Seevastu ei hõlma nimetatud mõiste domeeninime registreerimist kui sellist. Tegemist on puhtformaalse toiminguga, mis iseenesest ei viita tingimata potentsiaalsete tarbijate teadasaamisele domeeninimest ning ei saa seega mõjutada nende valikut.

(vt punktid 39, 43, 48, 53, 60 ja resolutsioon)
Direktiivi 72/166 mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõiget 1 koostoimes direktiivi 84/5 mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõikega 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega liikmesriikidele pandud kohustused ei hõlma kohustust näha ette garantiiorgan, mis tagab liiklusõnnetuse ohvritele hüvitise maksmise juhul, kui tekitatud kahju eest vastutavatel isikutel oli sõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustus, aga kindlustusandja on muutunud maksejõuetuks. Nimelt käsitati sellise organi sekkumist viimase abinõuna, mis on ette nähtud ainult juhul, kui kahju on põhjustanud tundmatu sõiduk või sõiduk, mille puhul on jäetud täitmata direktiivi 72/166 artikli 3 lõikes 1 sätestatud kindlustamise kohustus. Kindlustusandja maksejõuetus aga selliste selgelt määratletud erijuhtude alla ei kuulu.

(vt punktid 30, 32, 33, 35 ja resolutsioon)
Direktiivi 2001/14 raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise ja raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise kohta artikli 29 alusel võetud meetmeid rongiliikluse häirete või ohu korral tavapäraste liiklustingimuste taastamiseks, sealhulgas rongiliinide kaotamist ei saa lugeda meetmeteks, mis puudutavad otseselt rongiliinide eraldamise olulisimat ülesannet selle direktiivi artikli 14 lõike 2 tähenduses ehk ülesannet, mille täitmine tuleb anda sõltumatule jaotamisorganile. Eelkõige on tegemist konkreetsete meetmetega, mida tuleb võtta viivitamatult, et lahendada tekkinud olukord ja tagada, et huvitatud isikud saaksid rongiliinide kujul antud läbilaskevõimsusega seonduvaid õigusi vastavalt sõiduplaanile tõhusalt kasutada. Seega kuulub selliste meetmete võtmine liikluse juhtimise alla ning selle suhtes ei kehti sõltumatuse nõue, mistõttu võib sellise ülesande täitmise anda raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale, kes on ka raudtee-ettevõtja.

Siiski, olgugi et rongiliinide kaotamist liiklushäirete korral ei käsitata olulisima üleandena, tuleb nende rongiliinide uuesti eraldamist vaadelda nii, et see kuulub olulisimate ülesannete hulka, mida võib täita ainult sõltumatu infrastruktuuriettevõtja või jaotamisorgan, kuna erinevalt liikluse juhtimisest, mille raames ei tehta otsuseid direktiivi 91/440 ühenduse raudteede arendamise kohta II lisa tähenduses, eeldab uute rongiliinide määramine otsuste tegemist seoses rongiliinide eraldamisega.

(vt punktid 34 ja 36–38)
Apellatsioonkaebus – Väited – Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral – Väide, et tõendeid on moonutatud – Kohustus täpselt osutada tõenditele, mida on moonutanud, ning hindamisvigadele, mis on selle moonutamise põhjustanud

(ELTL artikli 256 lõike 1 teine lõik; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 51 esimene lõik ja artikli 58 esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 168 lõike 1 punkt d)
Keywords

Summary



Keywords

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Töötajad – Diplomite ja kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamine – Siseriiklikud õigusnormid, mis välistavad vastuvõtvas liikmesriigis reguleeritud kutsealale osalise pääsemise – Piirang – Põhjendatus – Tervise- ja tarbijakaitse eesmärgid – Tegevusvaldkondadevaheliste erinevuste ulatuse arvessevõtmine

(ELTL artikkel 49; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/36, artikli 4 lõige 2 ja artikli 14 lõige 1)

Summary

ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis välistavad vastuvõtvas liikmesriigis füsioterapeudi reguleeritud kutsealale osalise pääsemise sama liikmesriigi kodaniku jaoks, kes on omandanud teises liikmesriigis niisuguse kutsekvalifikatsiooni, nagu on massöör-veeterapeudi kutsekvalifikatsioon ja mis lubab tal selles teises liikmesriigis tegeleda osade füsioterapeudi kutsealaga hõlmatud tegevustega, kui erinevused tegevusvaldkondades on niivõrd olulised, et tegelikkuses tuleks läbida täiemahuline väljaõpe, et füsioterapeudi kutsealal tegutsema hakata.

Nimelt võib niisugune regulatsioon takistada asutamisvabadust või muuta selle teostamise vähem atraktiivseks ega ole põhjendatud ülekaaluka üldise huvi kaalutlustega. Sellega seoses, esiteks, kuigi füsioterapeudi kutseala ja sellest tulenevalt mis tahes liiki massööri kutseala ei kuulu sõna otseses mõttes meditsiiniliste kutsealade alla vaid parameditsiinilisse valdkonda, ei saa seda valdkonda, mis hõlmab laia ja erinevat laadi tegevuste spektrit, selle määratlusest tulenevalt välja jätta liidu õiguses kehtestatud reguleeritud kutsealade vastastikuse tunnustamise süsteemist. Teiseks, massöör-veeterapeudi teenuste saaja eeldab tegelikkuses samasugust erilist tähelepanelikkust, mida rakendatakse tervisekaitse suhtes. Seega läheb füsioterapeudi kutsealale isegi osalise pääsemise välistamine kaugemale mitte ainult sellest, mis on vajalik tarbijakaitse eesmärkide saavutamiseks, vaid ka sellest, mis on vajalik tervisekaitse seisukohast, olukorras, kus päritolu- ja vastuvõtvas liikmesriigis on kahe kutseala sarnasus selline, et neid võib käsitleda „võrreldavatena” ja sisuliselt „samade kutsealadena” direktiivi 2005/36 kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta artikli 4 lõike 2 tähenduses. Niisugusel juhul võib puudusi, mis taotleja koolituses esinevad võrreldes vastuvõtva liikmesriigiga, tegelikult heastada neid korvamismeetmeid kohaldades, mis on sätestatud direktiivi 2005/36 artikli 14 lõikes 1, tagades selliselt asjaomase isiku täieliku lõimumise kutsealase süsteemiga vastuvõtvas liikmesriigis.

Seevastu olukorras, mida direktiiv 2005/36 ei hõlma, kui erinevused tegevusvaldkondades on niivõrd olulised, et tegelikkuses peaks asjaomane isik läbima täiemahulise väljaõppe, et praktiseerida teises liikmesriigis tegevusalal, millele ta on kvalifitseerunud, on selline nõue objektiivselt hinnates tegur, mis võib mõjutada asjaomast isikut loobuma sellel tegevusalal praktiseerimast vastuvõtvas liikmesriigis.

(vt punktid 28–33, 35 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Kaupade vaba liikumine – Ühenduse transiit – Ühenduse välistransiit – Ajutiselt ladustatud kaup – Ühenduseväline kaup – Tollideklaratsiooni aktsepteerimine – Välistransiidiprotseduurile suunamise ja tollikäitlusviisi määramise hetk – Kauba vabastamise kuupäev

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 4 punkt 20, artikli 37 lõige 2, artiklid 50, 67, 73 ja artikli 82 lõige 1)

Summary

Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud määrusega nr 648/2005) artikleid 50, 67 ja 73 tuleb tõlgendada nii, et ühenduseväline kaup, mille kohta on esitatud ühenduse välistransiidiprotseduurile suunamise deklaratsioon, mille toll on aktsepteerinud, ja millel on ajutiselt ladustatud kauba staatus, suunatakse tolliprotseduurile ja sellele määratakse seega tollikäitlusviis sel hetkel, mil asjaomane kaup vabastatakse.

Tolliseadustiku artiklis 67 on küll ette nähtud, et kui ei ole otseselt teisiti sätestatud, siis kuupäev, mida arvestatakse tolliprotseduuri, millele kaup on deklareeritud, kõiki sätteid kohaldades, on see kuupäev, kui toll tollideklaratsiooni aktsepteerib. Siiski ei piisa üksnes deklaratsiooni aktsepteerimisest ajutise ladustamise lõpetamiseks. Nimelt on tolliseadustiku artikli 37 lõikes 2 sätestatud, et ühenduse tolliterritooriumile toodud kaup jääb tollijärelevalve alla nii kauaks, kui on vajalik selle tollistaatuse määramiseks, ühendusevälise kauba puhul kuni kauba tollistaatus muutub, ilma et see piiraks artikli 82 lõike 1 kohaldamist.

Mis puudutab vaidlusalust edastamist, siis kaup saab olla ühenduse välistransiidil vaid siis, kui kõik selle transiidi tingimused on täidetud. See, et tollil on vajadus või võimalus kohaldada kontrolli-, identifitseerimis- või tagatismeetmeid, ei võimalda tõdeda, et kõik ühenduse välistransiidiprotseduuri tingimused võivad olla täidetud üksnes tollideklaratsiooni aktsepteerimisega. Lisaks tuleneb asjaolu, et kaupa võib suunata ühenduse välistransiidiprotseduurile alles pärast selle kauba vabastamist, tolliseadustiku artikli 4 punktis 20 toodud määratlusest ning see säte rõhutab tõika, et tegemist on toiminguga, millega toll teeb kauba kättesaadavaks „eesmärkide jaoks, mis tulenevad tolliprotseduurist, millele kaup on suunatud”.

(vt punktid 40–42, 46, 53–55 ja resolutsioon)
Keywords

Summary

Keywords Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Teenuste osutamine – Teenuse osutaja ja selle saaja tuvastamine – Võimalus jätta lepingutingimused arvesse võtmata juhul, kui tegemist on pelgalt fiktiivse skeemiga, mille ainus eesmärk on maksusoodustuse saamine – Siseriikliku kohtu hinnang (Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 2 punkt 1 ja artikli 6 lõige 1) Summary Lepingutingimused, olgugi et need kujutavad endast asjaolu, mida tuleb arvesse võtta, ei ole määravad selle tuvastamisel, kes on „teenuste osutamisel” kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 2 punkti 1 ja artikli 6 lõike 1 tähenduses nende teenuste osutaja ja saaja. Niisugused tingimused võib jätta arvesse võtmata, kui selgub, et need ei peegelda tegelikku majanduslikku ja kaubanduslikku olukorda, vaid kujutavad endast pelgalt fiktiivset skeemi, millel puudub majanduslik sisu ja mille ainus eesmärk on maksusoodustuse saamine – viimati nimetatud asjaolu tuleb hinnata eelotsusetaotluse esitanud kohtul. (vt punkt 52 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-653/11

Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

versus

Paul Newey

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber))

„Eelotsusetaotlus — Kuues direktiiv — Artikli 2 punkt 1 ja artikli 6 lõige 1 — Mõiste „teenuste osutamine” — Reklaamiteenused ja laenuvahendusteenused — Maksuvabastused — Tehingute tegelik majanduslik ja kaubanduslik sisu — Kuritarvitused — Tehingud, mille ainus eesmärk on maksusoodustuse saamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 20. juuni 2013

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Teenuste osutamine – Teenuse osutaja ja selle saaja tuvastamine – Võimalus jätta lepingutingimused arvesse võtmata juhul, kui tegemist on pelgalt fiktiivse skeemiga, mille ainus eesmärk on maksusoodustuse saamine – Siseriikliku kohtu hinnang

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 2 punkt 1 ja artikli 6 lõige 1)

Lepingutingimused, olgugi et need kujutavad endast asjaolu, mida tuleb arvesse võtta, ei ole määravad selle tuvastamisel, kes on „teenuste osutamisel” kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 2 punkti 1 ja artikli 6 lõike 1 tähenduses nende teenuste osutaja ja saaja. Niisugused tingimused võib jätta arvesse võtmata, kui selgub, et need ei peegelda tegelikku majanduslikku ja kaubanduslikku olukorda, vaid kujutavad endast pelgalt fiktiivset skeemi, millel puudub majanduslik sisu ja mille ainus eesmärk on maksusoodustuse saamine – viimati nimetatud asjaolu tuleb hinnata eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

(vt punkt 52 ja resolutsioon)
Direktiivi 2005/36 kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi liidumaa arstide eetikakoodeksis sisalduvad eeskirjad, mille kohaselt peab esiteks tasu olema proportsionaalne ja, ilma et see piiraks teiste õigusnormide kohaldamist, tuleb arvutada ametliku raviteenuste hinnakirja alusel, ning teiseks on arstidel keelatud teha mis tahes kutse-eetika vastast reklaami, ei kuulu selle sätte kohaldamisalasse.

Nii direktiivi 2005/36 esemest ja eesmärgist kui ka üldisest ülesehitusest nähtub, et selle artikli 5 lõikega 3 on hõlmatud üksnes kutsealased eeskirjad, mis on otseselt seotud arstiteaduse enda praktiseerimisega ja mille järgimata jätmine kahjustaks patsientide kaitset.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas tasu ja reklaami puudutavad eeskirjad kujutavad endast piirangut ELTL artikli 56 tähenduses ning juhul kui see on nii, siis kontrollida, kas need järgivad üldise huvi eesmärki, on selle saavutamise tagamiseks sobivad ega lähe kaugemale, kui on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 36, 39, 40, 41, 53 ja resolutsiooni punkt 1)