Kohtuasi C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

versus

Tekniq

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret)

„Eelotsusetaotlus — Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 2000/78/EÜ — Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel — Artikli 2 lõige 1 ja lõike 2 punkt a — Artikli 6 lõige 1 — Erinev kohtlemine vanuse alusel — Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei maksta töölepingu ülesütlemise hüvitist töötajatele, kellel on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (seitsmes koda), 26. veebruar 2015

Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78 – Vanuselise diskrimineerimise keeld – Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei maksta töölepingu ülesütlemise hüvitist töötajatele, kellel on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile – Põhjendatus õigustatud eesmärkide alusel – Lubatavus – Tingimused – Siseriikliku kohtu hinnang

(Nõukogu direktiiv 2000/78, artikli 2 lõike 1 punkt a ja artikli 6 lõige 1)

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 1, lõike 2 punkti a ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt peab tööandja maksma sellise töötaja töölepingu ülesütlemisel, kes on sama tööandja juures katkematult töötanud 12, 15 või 18 aastat, hüvitist vastavalt ühe, kahe või kolme kuu töötasu ulatuses, kuid kõnealust hüvitist ei tule maksta juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile, tingimusel et esiteks on sellel õigusnormil objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat ja tööturgu hõlmav õigustatud eesmärk ning teiseks kujutab see õigusnorm endast asjakohast ja vajalikku vahendit selle eesmärgi saavutamiseks. Selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

Töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmise piiramine üksnes nende töötajatega, kellel ei ole nende töölepingu ülesütlemise kuupäeval õigust riiklikule vanaduspensionile, ei näi aga ebamõistlik, kui võtta arvesse seadusandja taotletud eesmärki anda suurem kaitse töötajatele, kelle jaoks on uue töö otsimine keeruline nende tööstaaži tõttu ettevõttes. Eespool osutatud siseriiklik õigusnorm võimaldab ühtlasi piirata kuritarvitamise võimalusi juhtudel, kui töötaja saab uue töö otsimise toetamiseks mõeldud hüvitist, kuid tegelikult jääb pensionile. Järelikult ei ole see siseriiklik õigusnorm ilmselgelt asjakohatu, et saavutada liidu seadusandja taotletavat tööhõivepoliitika õigustatud eesmärki.

Selle siseriikliku õigusnormiga püütakse kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja kuritarvituste vastu võitlemise vajadusega veel tagada, et töölepingu ülesütlemise erihüvitist makstakse üksnes isikutele, kelle jaoks see on mõeldud, see tähendab neile, kes kavatsevad töötamist jätkata, kuid kellel on nende vanuse tõttu üldiselt raskem uut tööd leida. Ühtlasi võimaldab see õigusnorm vältida töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmist isikutele, kes hakkavad saama ka riiklikku vanaduspensioni, ega lähe järelikult kaugemale sellest, mis on vajalik selle õigusnormiga taotletavate eesmärkide saavutamiseks.

Lisaks erineb kõnesoleva siseriikliku õigusnormiga reguleeritud olukord olukorrast kohtuotsuse Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08) aluseks olnud kohtuasjas. Nimetatud kohtuasjas kõne all olnud vanaduspensioni maksti alates 60‑aastaseks saamisest, mistõttu võis iga töötaja, kes oli töölepingu lõppemise ajaks sellesse vanusesse jõudnud, saada pensioni üksnes summas, mis oli väiksem summast, millele tal oleks olnud õigus siis, kui ta oleks saanud oodata oma pensioniõiguste kasutamisega kuni pensioniikka jõudmiseni. Seetõttu riskis ta ennetähtaegselt pensionile jäämise tõttu pensionisumma vähendamisega. Niisuguse olukorraga ei ole aga tegemist olukorras, kus töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmine on välistatud juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile, sest ennetähtaegselt pensionile jäämise tõttu pensionisumma vähendamise oht ei puuduta üldjuhul töötajaid, kes võivad saada riiklikku vanaduspensioni. Arvestades veel, et töölepingu ülesütlemise erihüvitis on ühekordne hüvitis ühe, kahe või kolme kuu töötasu ulatuses, ei tundu meede, mis välistab sellise hüvitise maksmise töötajatele, kellel on õigus riiklikule vanaduspensionile, kaasa toovat olulist kaotust sissetulekus pikema aja vältel. Selle poolest erineb töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmise välistamine olukorrast kohtuotsuse Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11) aluseks olnud kohtuasjas, kus üle 65‑aastastel ametnikel, kellel oli õigus vanaduspensionile, ei olnud nende koondamise korral õigust töötasu säilitamisele kolme aasta jooksul.

Seetõttu ei tundu meede, mis välistab töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmise juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile, ülemäära riivavat pensioniikka jõudnud töötajate õigustatud huve.

(vt punktid 27, 28, 31, 32, 37–42, 44 ja 45 ning resolutsioon)

Kohtuasi C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

versus

Tekniq

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret)

„Eelotsusetaotlus — Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 2000/78/EÜ — Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel — Artikli 2 lõige 1 ja lõike 2 punkt a — Artikli 6 lõige 1 — Erinev kohtlemine vanuse alusel — Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei maksta töölepingu ülesütlemise hüvitist töötajatele, kellel on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (seitsmes koda), 26. veebruar 2015

Sotsiaalpoliitika — Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel — Direktiiv 2000/78 — Vanuselise diskrimineerimise keeld — Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei maksta töölepingu ülesütlemise hüvitist töötajatele, kellel on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile — Põhjendatus õigustatud eesmärkide alusel — Lubatavus — Tingimused — Siseriikliku kohtu hinnang

(Nõukogu direktiiv 2000/78, artikli 2 lõike 1 punkt a ja artikli 6 lõige 1)

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 1, lõike 2 punkti a ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt peab tööandja maksma sellise töötaja töölepingu ülesütlemisel, kes on sama tööandja juures katkematult töötanud 12, 15 või 18 aastat, hüvitist vastavalt ühe, kahe või kolme kuu töötasu ulatuses, kuid kõnealust hüvitist ei tule maksta juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile, tingimusel et esiteks on sellel õigusnormil objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat ja tööturgu hõlmav õigustatud eesmärk ning teiseks kujutab see õigusnorm endast asjakohast ja vajalikku vahendit selle eesmärgi saavutamiseks. Selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

Töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmise piiramine üksnes nende töötajatega, kellel ei ole nende töölepingu ülesütlemise kuupäeval õigust riiklikule vanaduspensionile, ei näi aga ebamõistlik, kui võtta arvesse seadusandja taotletud eesmärki anda suurem kaitse töötajatele, kelle jaoks on uue töö otsimine keeruline nende tööstaaži tõttu ettevõttes. Eespool osutatud siseriiklik õigusnorm võimaldab ühtlasi piirata kuritarvitamise võimalusi juhtudel, kui töötaja saab uue töö otsimise toetamiseks mõeldud hüvitist, kuid tegelikult jääb pensionile. Järelikult ei ole see siseriiklik õigusnorm ilmselgelt asjakohatu, et saavutada liidu seadusandja taotletavat tööhõivepoliitika õigustatud eesmärki.

Selle siseriikliku õigusnormiga püütakse kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja kuritarvituste vastu võitlemise vajadusega veel tagada, et töölepingu ülesütlemise erihüvitist makstakse üksnes isikutele, kelle jaoks see on mõeldud, see tähendab neile, kes kavatsevad töötamist jätkata, kuid kellel on nende vanuse tõttu üldiselt raskem uut tööd leida. Ühtlasi võimaldab see õigusnorm vältida töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmist isikutele, kes hakkavad saama ka riiklikku vanaduspensioni, ega lähe järelikult kaugemale sellest, mis on vajalik selle õigusnormiga taotletavate eesmärkide saavutamiseks.

Lisaks erineb kõnesoleva siseriikliku õigusnormiga reguleeritud olukord olukorrast kohtuotsuse Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08) aluseks olnud kohtuasjas. Nimetatud kohtuasjas kõne all olnud vanaduspensioni maksti alates 60‑aastaseks saamisest, mistõttu võis iga töötaja, kes oli töölepingu lõppemise ajaks sellesse vanusesse jõudnud, saada pensioni üksnes summas, mis oli väiksem summast, millele tal oleks olnud õigus siis, kui ta oleks saanud oodata oma pensioniõiguste kasutamisega kuni pensioniikka jõudmiseni. Seetõttu riskis ta ennetähtaegselt pensionile jäämise tõttu pensionisumma vähendamisega. Niisuguse olukorraga ei ole aga tegemist olukorras, kus töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmine on välistatud juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile, sest ennetähtaegselt pensionile jäämise tõttu pensionisumma vähendamise oht ei puuduta üldjuhul töötajaid, kes võivad saada riiklikku vanaduspensioni. Arvestades veel, et töölepingu ülesütlemise erihüvitis on ühekordne hüvitis ühe, kahe või kolme kuu töötasu ulatuses, ei tundu meede, mis välistab sellise hüvitise maksmise töötajatele, kellel on õigus riiklikule vanaduspensionile, kaasa toovat olulist kaotust sissetulekus pikema aja vältel. Selle poolest erineb töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmise välistamine olukorrast kohtuotsuse Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11) aluseks olnud kohtuasjas, kus üle 65‑aastastel ametnikel, kellel oli õigus vanaduspensionile, ei olnud nende koondamise korral õigust töötasu säilitamisele kolme aasta jooksul.

Seetõttu ei tundu meede, mis välistab töölepingu ülesütlemise erihüvitise maksmise juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemise kuupäeval õigus riiklikule vanaduspensionile, ülemäära riivavat pensioniikka jõudnud töötajate õigustatud huve.

(vt punktid 27, 28, 31, 32, 37–42, 44 ja 45 ning resolutsioon)