ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 121/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 19. detsembril 2016 – Hitachi Rail Italy Investments Srl versus Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Kohtuasi C-655/16)

(2017/C 121/14)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Hitachi Rail Italy Investments Srl

Vastustaja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta (1) artikli 5 lõike 4 teise lõigu nõuetekohase kohaldamisega ja õiguspärase ootuse kaitse, proportsionaalsuse ja mõistlikkuse põhimõtete ning diskrimineerimise keelu põhimõtte nõuetekohase kohaldamisega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu on sätestatud 24. veebruari 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 58 finantsvahenduse alaste normide konsolideeritud redaktsioon, mis vastab 6. veebruari 1996. aasta seaduse nr 52 artiklitele 8 ja 21 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52) hilisemate muudatustega arvestava redaktsiooni artikli 106 lõike 3 punkti d alapunktis 2 ning äriühingute ja väärtpaberiturgude riikliku järelevalveameti (Consob) 14. mai 1999. aasta otsuse nr 11971 24. veebruari 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 58 rakendusmääruse emitente puudutava korra kohta (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti) hilisemate muudatustega arvestava redaktsiooni artiklis 47-octies, osas, kus need sätted lubavad Consobil eelviidatud artiklis 106 ette nähtud ülevõtmispakkumist suurendada juhul, kui on sõlmitud „sobing ülevõtja või temaga kooskõlastatult tegutsevate isikute ja ühe või mitme müüja vahel“, täpsustamata, milline konkreetne tegevus endast sellist sobingut kujutab, ning seega määramata selgelt kindlaks asjaolusid ja kriteeriume, mille puhul on Consobil lubatud ülevõtmispakkumise hinda tõsta?

(1) ELT L 142, lk 12.
ET Euroopa Liidu Teataja C 121/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 19. detsembril 2016 – Finmeccanica SpA versus Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Kohtuasi C-656/16)

(2017/C 121/15)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Finmeccanica SpA

Vastustaja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta (1) artikli 5 lõike 4 teise lõigu nõuetekohase kohaldamisega ja õiguspärase ootuse kaitse, proportsionaalsuse ja mõistlikkuse põhimõtete ning diskrimineerimise keelu põhimõtte nõuetekohase kohaldamisega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu on sätestatud 24. veebruari 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 58 finantsvahenduse alaste normide konsolideeritud redaktsioon, mis vastab 6. veebruari 1996. aasta seaduse nr 52 artiklitele 8 ja 21 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52) hilisemate muudatustega arvestava redaktsiooni artikli 106 lõike 3 punkti d alapunktis 2 ning äriühingute ja väärtpaberiturgude riikliku järelevalveameti (Consob) 14. mai 1999. aasta otsuse nr 11971 24. veebruari 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 58 rakendusmääruse emitente puudutava korra kohta (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti) hilisemate muudatustega arvestava redaktsiooni artiklis 47-octies, osas, kus need sätted lubavad Consobil eelviidatud artiklis 106 ette nähtud ülevõtmispakkumist suurendada juhul, kui on sõlmitud „sobing ülevõtja või temaga kooskõlastatult tegutsevate isikute ja ühe või mitme müüja vahel“, täpsustamata, milline konkreetne tegevus endast sellist sobingut kujutab, ning seega määramata selgelt kindlaks asjaolusid ja kriteeriume, mille puhul on Consobil lubatud ülevõtmispakkumise hinda tõsta?

(1) ELT L 142, lk 12.
ET Euroopa Liidu Teataja C 112/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Kammergericht Berlin (Saksamaa) 18. jaanuaril 2017 – Vincent Pierre Oberle

(Kohtuasi C-20/17)

(2017/C 112/27)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Kammergericht Berlin

Põhikohtuasja pooled

Avaldaja ja määruskaebuse esitaja: Vincent Pierre Oberle

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (edaspidi „määrus (EL) nr 650/2012“), (1) artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et see sätestab rahvusvahelise erandliku kohtualluvuse ka liikmesriigi pärimistunnistuste – mida Euroopa pärimistunnistus ei asenda (vt määrus (EL) nr 650/2012 artikli 62 lõige 3) – väljaandmiseks liikmesriikides, mille tagajärjel on liikmesriigi seadusandja vastuvõetud sisuliselt erinevad õigusnormid, mis reguleerivad rahvusvahelist kohtualluvust liikmesriigi pärimistunnistuse väljaandmiseks, näiteks Saksamaal menetlust perekonnaasjades ja hagita menetlust käsitleva seaduse (Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (FamFG)) § 105, vastuolu tõttu liidu õiguse esimusega kehtetud?

(1) ELT L 201, lk 107.
1.

Kas Brüsseli I määruse (1) artikli 5 lõikes 3 kasutatud mõistet „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“ tuleb käesoleva juhtumi asjaoludel mõista nii, et see on paik, kus vastustajad apellatsioonimenetluses sõlmisid Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 82 punkti c (ELTL artikli 102 punkt c) rikkuva õigusvastase kokkuleppe, või paik, kus pandi toime teod, millega kasutati apellatsioonkaebuse esitajaga samadel asjaomastel lennuturgudel konkureerides turuvallutusliku hinnakujunduse (ristsubsideerimise) abil ära selle kokkuleppe tulemusel saadud rahaline kasu?
5.

Oma ainsas väites leiab Prantsuse valitsus, et neli vaidlustatud akti tuleb tühistada põhjusel, et need on vastuolus ELL ja ELTL lisaks oleva protokolliga nr 6 ja Euratomi asutamislepingule lisatud protokolliga nr 3 Euroopa Liidu institutsioonide ning teatud organite, asutuste ja talituste asukoha kohta.
—

majandushuviühingu tehingud tehakse (allhankelepingu kaudu) filiaali ja majandushuviühingusse kuuluva teise äriühingu tehingutega, kusjuures need kaks äriühingut on esitanud majandushuviühingule arved kogu tulu kohta, mille see on arvete alusel hankijalt saanud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 104/35

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa) 24. jaanuaril 2017 – Eamonn Donnellan versus Revenue Commissioners

(Kohtuasi C-34/17)

(2017/C 104/51)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court (Iirimaa)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Eamonn Donnellan

Vastustaja: Revenue Commissioners

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2010/24/EL (1) artikli 14 lõigetega 1 ja 2 oleks vastuolus see, kui High Court of Ireland (kõrgem kohus, Iirimaa), kaaludes, kas Iirimaal on täitmisele pööratav Patrase tollibüroo poolt 14. novembril 2012 välja antud „täitmisele pööramist lubav ühtne juriidiline dokument“, milles nõutakse 26. juulil 2002 väidetavalt toimunud sigarettide salakaubaveo eest 15. juulil 2009 määratud haldustrahvi maksmist summas 1 097 505,00 eurot [, mida on suurendatud viiviste ja trahvide võrra 1 507 971,88 euroni]:

(i) kohaldab kõnealuse täitmistaotluse suhtes Iirimaa ja Euroopa Liidu kodaniku õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele mõistliku aja jooksul [(vt harta artikkel 47 ning EIÕK artiklid 6 ja 13, mis vastavad Iirimaa põhiseaduses artiklites 34, 38 ja 40.3 sätestatud kodanike õigustele) olukorras, kus asjaomast menetlust selgitati [kaebajale] kõigepealt alles „mitteametlikus tõlkes“ inglise keelde (mis on ametlik keel Iirimaal, kus [kaebaja] on alati elanud) [29. detsembri 2015. aasta] kirjas, mille Kreeka Vabariigi rahandusministeeriumi Piraeuse büroo oli saatnud Irish Revenuele (Iirimaa maksu- ja tolliamet) ning [kaebaja] advokaatidele Iirimaal;

(ii) võtab arvesse direktiivi 2010/24/EL eesmärki osutada vastastikust abi (direktiivi 2010/24 põhjendus 20) ning järgida kohustust pakkuda EIÕKst tulenevat ulatuslikumat abi (direktiivi 2010/24 põhjendus 17), nagu harta artiklis 47 ja EIÕK artiklis 13 ette nähtud kodanike õigus tõhusale õiguskaitsevahendile;

(iii) kaalub ühenduse õiguse täielikku toimet oma kodanikele [ning eeskätt [kohtuotsuse, 14.1.2010, Kyrian vs. Celní úřad Tábor, C-233/08, EU:C:2010:11] punkti 63?

(1) Nõukogu 16. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/24/EL vastastikuse abi kohta maksude, maksete ja teiste meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel (ELT 2010, L 84, lk 1).
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 XI lisa G osa punktile 2 on võõrtöötajale tekitatud kahju heastamiseks sobivaks meetmeks see, kui võtta arvesse tema viimaseid tegelikke Hispaanias tehtud sissemakseid, mis on nõuetekohaselt indekseeritud, ja lugeda sissemaksete säilitamise kokkuleppe alusel täidetud periood neutraalseks või vaheperioodiks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 104/36

Liam Jenkinsoni 25. jaanuaril 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 9. novembri 2016. aasta määruse peale kohtuasjas T-602/15: Liam Jenkinson versus Euroopa välisteenistus, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, Eulex Kosovo

(Kohtuasi C-43/17 P)

(2017/C 104/52)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Liam Jenkinson (esindajad: advokaadid N. de Montigny ja J.-N. Louis)

Teised menetlusosalised: Euroopa välisteenistus, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, Eulex Kosovo

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 9. novembri 2016. aasta määrus kohtuajas T-602/15 osas, milles jäetakse tema esitatud hagi rahuldamata ja mõistetakse temalt välja kohtukulud;

— teha kohtuasjas otsus;

— mõista mõlema kohtuastme menetlusega seotud kohtukulud välja kostjatelt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant ei ole nõus sellega, et Euroopa Liidu Üldkohus tunnistas end pädevaks lahendama vaid vaidlust, mis puudutab apellandi viimast allkirjastatud tähtajalist lepingut.

Isegi kui eeldada, et Üldkohtu põhjendused selle kohta on õiged, mis siiski nii ei ole, ei ole ta samuti nõus sellega, et Üldkohus ei võtnud seisukohta mitme taotluse suhtes, mille aluseks on vaidlusaluse lepingulise suhte lõppemine ja seega viimane tähtajaline leping. Nimelt ilmneb vaidlustatud kohtumääruse õigusvastasus lühikesest põhjendusest, mis on niivõrd napisõnaline, et ei võimalda mõista, kuidas sai Üldkohus kohtuasja sisulise analüüsita järeldada, et tal puudub pädevus, välja arvatud seoses viimast tähtajalist lepingut puudutava vaidlusega, ainuüksi vahekohtuklausli olemasolu alusel, vaatamata sellele, et apellant oli vaidlustanud selle klausli kehtivuse ja õiguspärasuse.

Veel vaidleb apellant vastu sellele, et arvesse ei võetud kõiki tema argumente, mis puudutavad viga, mille institutsioonid tegid seoses niisuguse õigusliku raamistiku puudumisega, mis pakub apellandile ja kõikidele liidu õigusriigimissioonide töötajatele tagatisi, et austatakse tema kõige põhilisemaid sotsiaalõigusi, mille hulka kuuluvad õigus pöörduda kohtusse ja õigus õiglasele menetlusele.

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks väidab apellant seetõttu, et Euroopa Liidu Üldkohus on rikkunud:

— Euroopa õigust, mis on kohaldatav lepingutega seotud vaidluste suhtes kohaldatava seaduse kindlaksmääramise korral;

— Belgia tööõiguse sätteid;

— ühenduse tasandil kehtestatud tähtajalise töö miinimumnõuded;

— põhiõiguste hartas sätestatud õigusi;

— põhjendamiskohustust;
ET Euroopa Liidu Teataja C 104/33

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Rumeenia) 10. jaanuaril 2017 – Maria Dicu versus Ministerul Justiției, Consiliul Superior al Magistraturii, Curtea de Apel Suceava, Tribunalul Botoșani

(Kohtuasi C-12/17)

(2017/C 104/48)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Maria Dicu

Kostjad: Ministerul Justiției, Consiliul Superior al Magistraturii, Curtea de Apel Suceava, Tribunalul Botoșani

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2003/88/EÜ (1) artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei käsita töötaja puhkuse kestuse kindlaksmääramisel töötatud ajana lapsehoolduspuhkust, mis on võetud kuni lapse kaheaastaseks saamiseni?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 5/4, lk 381).
ET Euroopa Liidu Teataja C 95/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 12. jaanuaril 2017 – Fédération des entreprises de la beauté versus Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

(Kohtuasi C-13/17)

(2017/C 095/12)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Fédération des entreprises de la beauté

Vastustajad: Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

Eelotsuse küsimused

1. Kas kursuste võrdväärsuse tunnustamine, mida liikmesriigid võivad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta (1) artikli 10 lõike 2 kohaselt teha, puudutab üksnes Euroopa Liidu jaoks kolmandates riikides läbi viidavaid kursusi?

2. Kas määruse artikli 10 lõike 2 sätted lubavad liikmesriigil määrata kindlaks erialad, mida võib käsitada meditsiini, farmaatsia või toksikoloogiaga „samalaadsetena“, ning määruse nõuetele vastavad kvalifikatsiooni tasemed?

3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis milliste kriteeriumide alusel võib erialasid käsitada meditsiini, farmaatsia või toksikoloogiaga „samalaadsetena“?

(1) ELT L 342, lk 59.
2.

Kui vastus eelmisele eelotsuse küsimusele on eitav, siis tekib küsimus, kas sama direktiiviga ja konkreetselt samade artiklitega ning neutraalsuse põhimõttega on vastuolus õigusnorm, millest tuleneb, et kui maksukontrollist ja riigile juurdemaksu tasumisest tulenevalt algsete arvete kohta koostatud parandusdokumendid, mis on väljastatud nimetatud juurdemakstud maksu sissenõudmiseks, saab ostaja kätte siis, kui nimetatud tähtaeg mahaarvamisõiguse kasutamiseks on juba möödunud, on tal õigus maksmisest keelduda, kuna ta leiab, et kuivõrd juurdemakstavat maksu ei ole võimalik maha arvata, on õigustatud selle ülekandmisest keelduda?
2.

Esimeses eelotsuse küsimuses mainitud naftareostuse korral avamerel sekkumise 1969. aasta rahvusvaheline konventsiooni II artikli punkti 4 alapunkti c kohaselt on „seotud huvid“ muu hulgas asjaomase rannikupiirkonna elanike tervis ja heaolu, kaasa arvatud mere elusressursside, taimestiku ja loomastiku säilitamine. Kas nimetatud säte hõlmab samuti elusressursside, loomastiku ja taimestiku säilitamist majandusvööndis, või on selles konventsiooni sättes tegemist ainult rannikupiirkonna huvide kaitsega?
1.

Kas direktiivi 95/46/EÜ (1) artikli 3 lõike 2 kahes taandes ette nähtud kohaldamisala erandeid tuleb tõlgendada nii, et isikuandmete kogumine ja muu töötlemine, mida usuorganisatsiooni liikmed teevad ukselt uksele toimuva kuulutustöö käigus, ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse? Millise tähenduse direktiivi tõlgendamisel võib omistada ühelt poolt asjaolule, et kuulutustöö, mille käigus andmeid kogutakse, organiseerijaks on usuorganisatsioon ja selle kogudused, ning teiselt poolt sellele, et samal ajal on tegemist usuorganisatsiooni liikmete isikliku usu praktiseerimisega?
I

Kas ELTL artiklit 56 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/67/EL, mis käsitleb direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamist ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd (ELT 2014, L 159, lk 11), tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil teha liikmesriigi residendist tellija suhtes maksete peatamise ja väljamaksmata tasu ulatuses tagatise maksmise otsust, kui maksete peatamine ja tagatise maksmine on ette nähtud üksnes võimaliku trahvi tagamiseks, mis määratakse teises liikmesriigis asukohta omavale teenuseosutajale alles eraldi menetluses? Kui vastus sellele küsimusele on eitav: a. Kas ELTL artiklit 56 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/67/EL, mis käsitleb direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamist ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil teha liikmesriigi residendist tellija suhtes maksete peatamise ja väljamaksmata tasu ulatuses tagatise maksmise otsust, kui mõnes muus EL liikmesriigis asukohta omaval teenuseosutajal, kellele määratakse rahatrahv, ei ole muus EL liikmesriigis asukohta omava teenuseosutaja suhtes tagatise määramise menetluses võimalust kasutada tagatise määramise vastu õiguskaitsevahendeid ja liikmesriigi residendist tellija kaebus tagatise määramise otsuse peale ei ole peatava mõjuga. b. Kas ELTL artiklit 56 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/67/EL, mis käsitleb direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamist ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil teha liikmesriigi residendist tellija suhtes maksete peatamise ja väljamaksmata tasu ulatuses tagatise maksmise otsust üksnes seetõttu, et teenuseosutaja asukoht on mõnes muus EL liikmesriigis. c. Kas ELTL artiklit 56 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/67/EL, mis käsitleb direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamist ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil teha liikmesriigi residendist tellija suhtes maksete peatamise ja väljamaksmata tasu ulatuses tagatise maksmise otsust, kuigi tasunõue ei ole veel muutunud sissenõutavaks ja lõpliku tasu suurus ei ole vastastikuste nõuete ja kinnipidamisõiguste tõttu veel selge.
(1)

Kas niisugune teenus, nagu käesolevas asjas maksumaksja poolt osutatav teenus, mis seisneb selles, et maksumaksja annab otsekorraldusjuhisest tuleneva korralduse võtta patsiendi pangakontolt otsekorralduse alusel raha ja kanda see üle maksumaksjale ning kannab selle pärast oma tasu mahaarvamist edasi patsiendi hambaarstile ja kindlustusandjale, on käibemaksudirektiivi artikli 135 lõike 1 punkti d tähenduses käibemaksust vabastatud teenus, mis on seotud maksete või ülekannetega? Kas kohtuotsuste Bookit II ja NEC põhjal saab eelkõige järeldada, et artikli 135 lõike 1 punktis d ette nähtud käibemaksuvabastus ei ole kohaldatav käesolevas asjas maksumaksja poolt osutatava teenuse suhtes, kus maksumaksja ise ei debiteeri ega krediteeri ühtki kontot, mis on tema kontrolli all, kuid mis juhul, kui rahaülekanne toimub, on selle jaoks oluline? Või tuleb kohtuotsuse AXA põhjal järeldada vastupidist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 78/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (Ühendkuningriik) 16. jaanuaril 2016 – Grenville Hampshire versus The Board of the Pension Protection Fund

(Kohtuasi C-17/17)

(2017/C 078/21)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Grenville Hampshire

Vastustaja apellatsioonimenetluses: The Board of the Pension Protection Fund

Eelotsuse küsimused

1. Kas direktiivi 80/987/EMÜ (1) artiklist 8 (nüüd asendatud direktiivi 2008/94/EÜ (2) artikliga 8) tuleneb liikmesriikidele kohustus tagada, et tööandja maksejõuetuse korral saab iga töötaja kätte vähemalt 50 % väljateenitud vanadushüvitise väärtusest (ainsaks erandiks on kuritarvitused, mille suhtes kohaldatakse direktiivi artikli 10 punkti a)?

2. Teise võimalusena, kas võttes arvesse liikmeriigi kohtu järeldusi kohtuasja asjaolude kohta, on direktiivi 80/987/EMÜ artikli 8 kohaselt piisav, kui liikmesriik kehtestab kaitsesüsteemi, mille kohaselt saavad töötajad üldjuhul kätte rohkem kui 50 % väljateenitud vanadushüvitise väärtusest, kuid mõned töötajad saavad kätte vähem kui 50 %, sest: (i) töötajatele (eelkõige neile, kes ei ole tööandja maksejõuetuse tekkimise ajaks jõudnud oma pensioniskeemi kohasesse tavalisse pensioniikka) makstava hüvitise summale on kehtestatud rahaline ülempiir; ja/või (ii) kehtivad õigusnormid piiravad töötajatele makstava hüvitise iga-aastast suurendamist või nende pensioniõiguste iga-aastast ümberhindamist enne pensioniiga?

3. Kas käesoleva kohtuasja asjaoludel on direktiivi 80/987/EMÜ artiklil 8 vahetu õigusmõju?

(1) Nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiiv 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1980, L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (ELT 2008, L 283, lk 36).
1.

Kas arvestades kohtuasjas C-470/12, Pohotovosť tehtud otsust ja Euroopa Kohtu kaalutlusi, mis on väljendatud ka otsuse põhjenduste punktis 46, on liidu õiguses kehtiva võrdväärsuse põhimõttega vastuolus õigusnorm, mis olukorras, kus seadusega kaitstud huvid ja tarbija õigus kaitsele ebaõiglaste lepingutingimuste eest on võrdväärsed, ei luba juriidilisel isikul, kelle tegevuse eesmärk on tarbijate kollektiivsete huvide kaitse ebaõiglaste lepingutingimuste eest ja direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 7 lõikes 1 sätestatud eesmärgi saavutamine, nagu see on üle võetud tsiviilseadustiku artikli 53a lõigetes 1 ja 2, võlgnikust tarbija nõusoleku puudumisel osaleda iseseisva nõudeta kolmanda isikuna (menetlusse astujana) kohtumenetluses algusest peale ja saavutada kõnealuses kohtumenetluses kaitsemeetmete abil tarbija tõhus kaitse ebaõiglaste tüüptingimuste kasutamise eest, samal ajal, kui muul juhul ei vaja iseseisva nõudeta kolmas isik (menetlusse astuja), kes astub menetlusse võlgniku toeks ja kelle huvi on määratleda lepingu põhiobjekti mõiste (omakapital) materiaalõiguses, kohtumenetlusse astumiseks, vastupidiselt tarbijakaitseühingule, selle võlgniku kostja nõuolekut, kelle toetuseks ta menetlusse astub, et osaleda kohtumenetluses algusest peale ja võtta võlgniku kaitseks tõhusaid õiguslikke meetmeid?