ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 1 alapunkti b teist taanet tuleb tõlgendada selliselt, et leping, millega intellektuaalsest varast tuleneva õiguse omanik annab lepingu teisele poolele loa teostada tasu eest seda õigust, ei ole teenuste osutamise leping selle sätte tähenduses.

Mõiste „teenus” tähendab, et vähemalt see lepingu pool, kes teenust osutab, teeb tasu eest mingi kindla tegevuse. Leping, millega intellektuaalsest varast tuleneva õiguse omanik annab lepingu teisele poolele loa teostada tasu eest seda õigust, ei sisalda sellise tegevuse tegemist, sest õiguse omanik ei osuta mingit teenust, vaid kohustub üksnes lubama litsentsisaajal seda õigust teostada.

Seda analüüsi ei saa kahtluse alla seada mõistele „teenused” EÜ artikli 50 tähenduses antav tõlgendus või selle mõiste määratlus käibemaksualastes direktiivides või ka väidetava vajadusega piirata nimetatud artikli 5 punkti 1 alapunkti b kohaldamisala võrreldes artikli 5 punkti 1 alapunktiga a. Esiteks ei luba määruse nr 44/2001 ülesehitus ega süsteem võtta selle määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti b teises taandes sisalduva mõiste „teenuste osutamine” tõlgendamisel aluseks Euroopa Kohtu poolt väljatöötatud lahendusi teenuste osutamise vabaduse valdkonnas EÜ artikli 50 tähenduses. Teiseks ei ole vastupidi nimetatud mõiste määratlusele käibemaksualastes direktiivides, kus on tegemist negatiivse määratlusega, mis on oma olemuselt väga lai, määruse nr 44/2001 artikli 5 punktis 1 sätestatud, et kui tegemist ei ole kaupade müügiga, tuleb kohtualluvus määrata teenuste osutamise lepingutele kehtivate õigusnormide järgi. Nimelt kohaldatakse selle määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a kooskõlas artikli 5 punkti 1 alapunktiga c lepingutele, mis ei ole müügilepingud ega teenuste osutamise lepingud. Kolmandaks nähtub määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 süsteemist, et ühenduse seadusandja sätestab erineva kohtualluvuse esiteks müügilepingutele ja teenuste osutamise lepingutele ning teiseks kõikidele teistele lepingutele, mille suhtes ei ole selle määrusega sätestatud erinorme. Laiendades määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b teise taande kohaldamisala, hiilitaks mööda ühenduse seadusandja tahtest ning mõjutataks artikli 5 punkti 1 alapunktide c ja a kasulikku mõju.

(vt punktid 29–34, 39–44 ja resolutsiooni punkt 1)
1.

Kuna Belgia Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita või täita täielikult ja/või nõuetekohaselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (muudetud komisjoni . aasta määrusega (EÜ) nr 2083/2005) artikli 1 lõike 2 punkti b koosmõjus I lisaga; samuti artikli 9 lõike 1 teist lauset ja lõike 8 punkti a alapunkte i ja iii; artikli 23 lõiget 2; artikli 30 lõikeid 2–4; artikli 31 lõike 1 punkti c; artikli 38 lõiget 1; artikli 43 esimese lõike punkti d; artikli 44 lõike 2 teist lõiget ja lõikeid 3 ja 4; artikli 46 esimest lõiget; artikli 48 lõike 2 punkti f; artikli 55 lõike 1 teise lõike punkte d ja e ja lõiget 3; artikli 67 lõike 2 teist ja kolmandat lõiget; artikli 68 punkti a esimest lõiget; artiklit 72 ja artikli 74 lõiget 1, on Belgia Kuningriik rikkunud neist tulenevaid kohustusi.
Määrusega nr 111/2001 muudetud määruse nr 2777/2000 (millega võetakse vastu veiselihaturu erakorralised toetusmeetmed) artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes peetakse silmas veiste spongioosse entsefalopaatia teste, mis liikmesriigis 2001. aasta mais ja juunis kõikidelt üle 30 kuu vanustelt inimtoiduks tapetud veistelt pärineva liha osas kohustuslikus korras tehti.

Selle kindlakstegemisel, kas niisugused testid on määruse nr 2777/2000 artikli 2 lõikes 1 sätestatud testid, ei oma siinjuures tähtsust see, kas testide tegemise kohustuse on kehtestanud siseriiklik seadusandja, kes otsustas nihutada otsuse 2000/764 (veiste testimise kohta spongioosse entsefalopaatia suhtes ning otsuse 98/272 IV lisa ajakohastamise kohta) artikli 1 lõike 3 rakendamise 1. jaanuarile 2001, kuivõrd asjaomasele liikmesriigile oli määruse nr 2777/2000 artikli 3 lõike 4 alusel antud õigus peatada kokkuostu erikava rakendamine, või see, kas kõnesolev kohustus tuleneb eelnimetatud määruse artikli 2 lõikest 1, mida kohaldatakse liikmesriigile, kes ei suuda piisavalt kõiki loomi testida ja kes on samuti selle kokkuostukava rakendanud, kuna inimtoiduks võis lubada vaid liha, mille osas ühe testi tulemus kolmest heakskiidetud testist on negatiivne, ja kuna need kolm testi olid tehniliselt samad testid.

(vt punktid 42, 43, resolutsiooni punkt 1)
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 91/680, artikli 21 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada selliselt, et käibemaks tuleb selle sätte kohaselt tasuda liikmesriigis, mille käibemaks on märgitud arvele või seda asendavale dokumendile, isegi kui asjaomane tegevus ei ole selles liikmesriigis maksustatav. Erinevalt olukorrast, kus maksukohustus tekib käibemaksuga maksustatava tehingu alusel, ei oma kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 21 lõike 1 punktist c tuleneva maksukohustuse tekkimisel tähtsust arvele märgitud teenuse osutamise koht, vaid selline maksukohustus tekib üksnes põhjusel, et sellele arvele on märgitud käibemaks.

Asjaomaseid asjaolusid kogumis arvestades on siseriikliku kohtu ülesanne tuvastada, millise liikmesriigi käibemaksule vastab kõnealusele arvele märgitud käibemaks. Selles suhtes võib olla määrav arvele märgitud maksumäär, summa vääring, arve koostamise keel, asjaomase arve sisu ja kontekst, arve väljastaja ja teenuse saaja asukohad, samuti viimaste käitumine.

(vt punktid 27, 33, resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C-527/07

The Queen, taotluse alusel, mille esitas:

Generics (UK) Ltd

versus

Licensing Authority

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court))

„Eelotsusetaotlus — Direktiiv 2001/83/EÜ — Inimtervishoius kasutatavad ravimid — Müügiluba — Keeldumispõhjused — Geneerilised ravimid — Mõiste „originaalravim””

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 26. märtsil 2009 I ‐ 5261

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 18. juuni 2009 I ‐ 5278

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Inimtervishoius kasutatavad ravimid

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nro726/2004; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/83, artikli 10 lõike 2 punkt a)

Sellist ravimit, mis jääb määruse nr 726/2004 (milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa Ravimiamet) reguleerimisalast välja ja mille müügiluba liikmesriigis ei ole välja antud kohaldamisele kuuluva ühenduse õiguse alusel, ei või käsitada originaalravimina direktiivi 2001/83/EÜ (inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud direktiiviga 2004/27/EÜ)) artikli 10 lõike 2 punkti a tähenduses.

Selleks, et ravimit saaks käsitada originaalravimina, peab sellele enne turustamist olema ühenduse õiguse alusel välja antud müügiluba. Nii direktiivi 2001/83 sõnastusest kui ülesehitusest – ja eelkõige artiklitest 6, 8 ja 10 – ilmneb, et originaalravimina võib käsitada üksnes ravimeid, millele on selle direktiivi alusel antud välja müügiluba. Mis puudutab ravimeid, mille müügiluba taotleti enne nimetatud direktiivi jõustumist, siis lihtsustatud korra kasutamiseks peab taotluse esitaja näitama, et originaalravimile on antud välja müügiluba ühenduse õiguse alusel, mis kehtis originaalravimi müügiloa taotluse esitamise ajal.

Vaid juhul, kui pädeval ametiasutusel on originaalravimi kohta olemas kõik andmed ja dokumendid, asendab direktiivi 2001/83 artikli 10 lõige 1 müügiloa taotleja kohustuse esitada artikli 8 lõike 3 punktis i nimetatud testide ja uuringute tulemused kohustusega näidata, et asjaomane ravim on originaalravimiga (millel müügiluba on juba olemas) niivõrd sarnane, et ohutuse ja tõhususe osas ei ole tal originaalravimiga võrreldes olulisi erinevusi.

(vt punktid 27, 30, 33, 37 ja resolutsioon)
1.

Kuna Austria Vabariik nõuab, et patendivolinikud, kellel on teise liikmesriigi seadustele vastav tegevusluba ja kes soovivad ajutiselt Austrias teenuseid osutada, peavad kasutama Austrias asuva dokumente vastu võtma volitatud isiku teenuseid, siis on Austria Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
Kohtuasi C-542/07 P

Imagination Technologies Ltd

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Apellatsioonkaebus — Ühenduse kaubamärk — Registreerimisest keeldumine — Määrus (EÜ) nr 40/94 — Artikli 7 lõige 3 — Kasutamise käigus omandatud eristusvõime — Kasutamine registreerimistaotluse esitamise järel”

Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 11. juuni 2009 I ‐ 4939

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kaubamärk, millel puudub eristusvõime – Erand – Kasutamise käigus omandatud eristusvõime

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõige 3)

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõige 3 sätestab, et „[l]õike 1 punkte b, c ja d ei kohaldata, kui kaubamärk on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille jaoks registreerimist taotletakse”.

Nii tuleneb asjaomase sätte sõnastusest ning eelkõige sellest, et väljendites „on muutunud […] eristavaks” (la marque a acquis) ja „kasutamise käigus” (après l’usage qui en a été fait) kasutatakse tegusõnu minevikuvormis, et kaubamärgil peab registreerimistaotluse esitamise ajal olema eristusvõime varasema kasutamise käigus juba omandatud.

Seda järeldust, mis põhineb määruse prantsuskeelsel versioonil, kinnitavad teiste keeleversioonide – nagu eelkõige inglise, saksa, itaalia ja hollandi keel – uurimise tulemused.

Peale selle näitab kõnealuste õigusnormide areng selgesti, et ühenduse seadusandja eesmärk on olnud anda ühenduse kaubamärgi kaitse üksnes neile kaubamärkidele, mille eristusvõime on omandatud enne registreerimistaotluse esitamist.

Lisaks on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 3 selline grammatiline tõlgendus ainus, mis on kooskõlas ühenduse kaubamärgi registreerimisest keeldumise absoluutsete ja suhteliste põhjuste selle süsteemi ühtsusega, mille kohaselt registreerimistaotluse esitamise kuupäev määrab kindlaks kaubamärgi prioriteedi seoses teise kaubamärgiga.

Peale selle võiks registreerimistaotluse esitamise ajal eristusvõimetu kaubamärk nii olla vastulausemenetluses või kehtetuks tunnistamise taotluse puhul suhtelise keeldumispõhjuse kohaldamise alus kaubamärgi vastu, mille registreerimistaotluse esitamise kuupäev on esimese kaubamärgi omast hilisem. Nimetatud olukord on veel vähem aktsepteeritav seetõttu, et teise kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise ajal on asjaomane kaubamärk juba eristusvõimeline, samas kui esimene kaubamärk ei ole veel kasutamise käigus eristusvõimeliseks muutunud.

(vt punktid 41–44, 51 ja 52)
Kui liikmesriigid määravad kindlaks põllumajandustoodete ülemäärased varud määruse nr 1972/2003 alusel ja suhkruvarud määruste nr 60/2004 ja nr 832/2005 alusel, on neil täpsemate sätete puudumisel kaalutlusruum määratleda asjassepuutuv ajavahemik, varude keskmise arvutusmeetod ja süsteem, mille abil on võimalik tuvastada ülemääraseid koguseid, järgides määrusega taotletavaid eesmärke ja ühenduse õiguse üldpõhimõtteid.

Määrusega nr 1972/2003 Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemisel põllumajandustoodetega kauplemise suhtes võetavate üleminekumeetmete kohta ei ole vastuolus 1. mail 2004 ettevõtja valduses olnud kogu laovaru lugemine üleliigseks laovaruks, kui üksteist toetavate tõendite alusel on kindlaks tehtud, et ettevõtja tegevust arvestades ei ole need varud tavapärased, vaid on kogutud spekulatsiooni eesmärgil, et saada kasu ühinemise mõjust põllumajandustoodete hindadele.

(vt punktid 58, 59, resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C-241/07

JK Otsa Talu OÜ

versus

Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Riigikohus)

„EAGGF — Määrus (EÜ) nr 1257/1999 — Ühenduse toetus maaelu arendamiseks — Keskkonnasõbraliku põllumajandustootmise toetamine”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 23. oktoobril 2008 I ‐ 4325

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 4. juuni 2009 I ‐ 4346

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Rahastamine EAGGF-i poolt – Toetus maaelu arendamiseks – Keskkonnasõbraliku põllumajandustootmise toetamine

(Nõukogu määrus nr 1257/1999, muudetud määrusega nr 2223/2004, artikli 24 lõige 1, artikli 37 lõige 4 ja artikli 39 lõige 3)

Määruse nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks, muudetud määrusega nr 2223/2004, artikli 24 lõikega 1 ning artikli 37 lõikega 4 ja artikliga 39 ei ole vastuolus see, kui eelarvevahendite ebapiisavuse korral kitsendab liikmesriik maaelu arengu toetuse saajate ringi selliselt, et sinna kuuluvad üksnes põllumajandustootjad, kellele on juba eelmisel eelarveaastal tehtud toetuse määramise otsus.

Määruse nr 1257/1999 eesmärki – põllumajanduse keskkonnapoliitika ja maaelu arengu üldine edendamine – silmas pidades peavad liikmesriigid püüdma hallata oma rahalisi vahendeid nii, et igal määruse mõttes abikõlblikul taotlejal oleks võimalik saada maaelu arengu toetust. Määruse artikli 37 lõike 4 ja artikli 39 lõike 3 kohaselt võivad liikmesriigid siiski sätestada maaelu arenguks ettenähtud ühenduse toetuse saamisele täiendavaid või piiravaid tingimusi, mis peavad olema kooskõlas määruses sätestatud eesmärkide ja nõuetega, ning toetusmeetmete vastavuse ja järjepidevuse tagamiseks tuleb neid edaspidi vajaduse korral muuta. Seega võib põllumajanduse keskkonnapoliitika toetuskava programm muutuda, kuid kava kohandamine peab toimuma määruse eesmärke järgides.

Võttes arvesse eelarvevahendite ebapiisavust kõnesolevas liikmesriigis, mahub siseriikliku seadusandja valik – piirata maaelu toetuse saajate ringi nii, et toetust saavad ainult põllumajandustootjad, kes on eelmisel eelarveaastal juba võtnud põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustused – määrusega nr 1257/1999 liikmesriikidele jäetud tegutsemisruumi piiridesse.

(vt punktid 38–40, 48, 54 ja resolutsioon)
Et tagada algselt rikkumise tuvastanud kohtuotsuse võimalikult kiire täitmine ja ära hoida analoogsete ühenduse õiguse rikkumiste kordumine, tuleb võimalik põhisumma määramine igal vastaval juhul teha asjakohastest teguritest lähtudes, mis põhinevad nii tuvastatud rikkumise tunnustel kui ka EÜ artikli 228 alusel algatatud menetlusega seotud liikmesriigi suhtumisel.

Kui Euroopa Kohus otsustab põhisumma määrata, siis peab ta oma kaalutlusõigust kasutades määrama selle kindlaks nii, et ühelt poolt on see asjaoludele vastav ning teiselt poolt tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõimega proportsionaalne.

Järelikult tuleb põhisumma määramise taotluse suhtes otsuse tegemiseks arvestada mitut selle kohtuasja asjaolu, ning eelkõige asjaomase liikmesriigi suhtumist, rikkumise kestust ja raskust.

Põhisumma kindlaksmääramisel on lisaks eespool toodud kaalutlustele oluline arvestada ka täiendavate asjaoludega nagu see, et asjaomane liikmesriik lõpetas kohtuotsuses tuvastatud rikkumise ja täitis selle kohtuotsuse täielikult.

(vt punktid 44, 46–48, 58–60)
Kohtuasi C-538/07

Assitur Srl

versus

Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Milano

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia)

„Direktiiv 92/50/EMÜ — Artikli 29 esimene lõik — Teenuste riigihange — Siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei või samas riigihankemenetluses konkurentidena osaleda ettevõtjad, kelle vahel on kontrollisuhe või oluline mõju”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 10. veebruaril 2009 I ‐ 4221

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 19. mai 2009 I ‐ 4236

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Teenuste riigihankemenetlused – Direktiiv 92/50 – Lepingute sõlmimine

(Nõukogu direktiiv 92/50, artikli 29 esimene lõik)

Direktiivi 92/50, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, artikli 29 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et see ei takista liikmesriigil nägemast ette muid kui selles sättes sisalduvaid kõrvaldamise põhjuseid selleks, et tagada võrdse kohtlemise põhimõtte ja läbipaistvuse põhimõtte järgimine eeldusel, et sellised meetmed ei ületa selle eesmärgi saavutamiseks vajalikku.

Siiski on ühenduse õigusega vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis küll järgides õiguspärast eesmärki – tagada riigihankemenetlustes pakkujate võrdne kohtlemine ja menetluse läbipaistvus – kehtestab ettevõtjatele, keda seovad kontrollisuhted või kes on omavahel seotud, absoluutse keelu osaleda ühes ja samas hankemenetluses samaaegselt ja konkureerides, jätmata neile võimalust tõendada, et nimetatud suhe nende vastavat käitumist selles hankemenetluses ei mõjutanud.

Ühenduse õiguse tõhusa kohaldamisega oleks vastuolus see, kui sidusettevõtjatelt võetaks süstemaatiliselt ära õigus ühes ja samas riigihankemenetluses osaleda. Selline lahendus piiraks märgatavalt konkurentsi ühenduse tasemel. Järelikult kui siseriiklik õigusnorm laiendab ühes ja samas hankemenetluses osalemise keeldu olukordadele, milles asjaomaste ettevõtjate vaheline kontrollisuhe nende käitumist hankemenetluses ei mõjuta, siis läheb see norm kaugemale, kui on vajalik eesmärgi saavutamiseks ehk võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtte kohaldamise tagamiseks. Selline õigusnorm, mis põhineb ümberlükkamatul eeldusel, mille kohaselt on sidusettevõtjate poolt ühes ja samas hankemenetluses tehtud vastavad pakkumused tingimata üksteisest mõjutatud, on proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus, kuna see ei anna nendele ettevõtjatele võimalust tõendada, et nende puhul tegelikult ei esine niisuguste tegude ohtu, mis võivad kahjustada läbipaistvust ja moonutada konkurentsi.

(vt punktid 23, 28–30 ja resolutsioon)
Määruse nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (muudetud määrusega nr 2796/2000) artikli 3 lõiget 1 ja artikli 13 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et geograafilisi viiteid sisaldavat toidu nimetust, mille osas on selle nimetuse kaitstud päritolunimetuse või kaitstud geograafilise tähisena registreerimise taotlus määruse nr 2081/92 tähenduses esitatud, ei tule käsitleda üldnimetusena siis, kui oodatakse liikmesriigi ametivõimude poolt registreerimistaotluse võimalikku edastamist Euroopa Ühenduste Komisjonile. Nimetuse üldist laadi muudetud määruse nr 2081/92 mõttes ei saa eeldada niikaua, kui komisjon ei ole teinud otsust nimetuse registreerimise taotluse kohta, lükates selle vajadusel tagasi sel konkreetsel põhjusel, et antud nimetus on muutunud üldnimetuseks.

Toote nimetus muutub üldnimetuseks objektiivse protsessi tulemusel, mille käigus nimetus, mis vaatamata oma seotusele koha või piirkonnaga, kus kõnealust toodet või toitu algselt valmistati või turustati, on muutunud nimetatud toote üldnimetuseks.

Neil tingimustel tuleb asjaolu, et põhikohtuasjas vaatluse all oleva nimetuse kohta on esitatud registreerimistaotlus, iseenesest lugeda selliseks, mis ei mõjuta sellise objektiivse protsessi tulemust, mille käigus nimetus vulgariseerub või nimetuse ja territooriumi vahel kaob seos.

(vt punktid 50, 51, 54, resolutsiooni punkt 1)
Selle mõiste alla kuulub kogumispensionilisa, mis on loodud eesmärgiga hüvitada riikliku pensioni taseme vähenemist tulevikus ning mis selles mõttes kujutab endast finantsabi, mis on mõeldud julgustama asjaomaseid isikuid koguma täiendavat pensioni kogu oma töötamisaja jooksul, kusjuures seda pensionilisa antakse peamiselt riikliku pensionikindlustuse alusel kindlustatud palgatöötajatele, olenemata toetusesaaja sissetulekust, kusjuures selle suurus sõltub nii kogumispensionilepingu alusel tehtud sissemaksetest kui ka nende ülalpeetavate laste arvust, kelle eest toetusesaaja saab peretoetust.

Määruse nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires artikli 7 lõikes 2 sätestatud sotsiaalse soodustuse mõiste hõlmab kõiki töölepinguga seotud või mitteseotud soodustusi, mida antakse oma riigi kodanikest töötajatele põhiliselt selle alusel, et neil on objektiivsete kriteeriumide alusel töötaja staatus, või lihtsalt selle alusel, et nad elavad riigi territooriumil, ning mille laiendamine ka teiste liikmesriikide kodanikest töötajatele võib seega hõlbustada nende liikumist ühenduse piires.

Liikmesriik rikub EÜ artiklist 39 ja määruse nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires artikli 7 lõikest 2 tulenevaid kohustusi, kui kehtestab ja säilitab sätted täiendava vanaduspensioni kohta, kui nende sätete alusel puudub piiriülestel töötajatel ja nende abikaasadel õigus saada kogumispensionilisa, kui neil ei ole selles liikmesriigis üldist maksukohustust.

Siseriiklik õigusnorm, mis ei ole objektiivselt õigustatud ega taotletava eesmärgiga proportsionaalne, kujutab endast nimelt kaudset diskrimineerimist, kui see võib oma olemuselt mõjutada pigem võõrtöötajaid kui selle riigi kodanikest töötajaid ning kui seetõttu tekib oht, et esimesena mainituid koheldakse halvemini. Kui tegemist on piiriüleste töötajatega, kelle tulu on maksustatud eranditult nende elukohariigis vastavalt kahepoolsetele topeltmaksustamise vältimise lepingutele, ei ole neid töötajaid võimalik töökohaliikmesriigis samastada üldiste maksukohustuslastega. Neil asjaoludel on töökohaliikmesriigi üldise maksukohustuse tingimus võrdväärne elukohatingimusega. Järelikult on kogumispensionilisa välistatud piiriüleste töötajate puhul, kelle elukoht on nende määratlusest tulenevalt teises liikmesriigis. Seega on kogumispensionilisa andmisele elukohatingimusega samaväärse tingimuse seadmine EÜ artikli 39 ja määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 rikkumine. Sama kehtib juhul, kui asjaomaste siseriiklike õigusnormidega on abikaasale kogumispensionilisa andmise tingimuseks seatud töökohaliikmesriigi üldine maksukohustus.

Niisugust siseriiklikku meedet ei saa õigustada asjaomase liikmesriigi maksusüsteemi ühtsuse säilitamisega, kuna see on tagatud topeltmaksustamise vältimise kahepoolsete lepingutega, mille see liikmesriik on sõlminud teiste liikmesriikidega.

(vt punktid 54, 56, 57, 59, 63, 65–69 ja resolutsioon)
Kuigi ei saa välistada, et kahe kaubamärgi kooseksisteerimine teataval turul võib teiste asjaolude abil kaasa aidata sellele, et asjaomase avalikkuse tajus nende kaubamärkide segiajamise tõenäosus määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses väheneb, on siiski vaja, et oleksid täidetud veel mõned tingimused. Võib järeldada, et segiajamise tõenäosus puudub eelkõige juhul, kui vastandatud kaubamärgid eksisteerivad asjaomasel turul „rahumeelselt” koos.

(vt punkt 82)