Kohtuasi T-15/02

BASF AG

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Konkurents – Kartellid vitamiinitoodete sektoris – Kaitseõigus – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Trahvi lähtesumma määramine – Hoiatav mõju – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja või algataja roll – Koostöö haldusmenetluse rajal – Ametisaladus ja hea halduse põhimõte

Esimese Astme Kohtu otsus (neljas koda), 15. märts 2006

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu – Kaitseõiguse tagamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1; komisjoni määrus nr 2842/98, artiklid 2 ja 3)

2. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

3. Konkurents – Trahvid – Otsus trahvide määramise kohta – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(EÜ artikkel 229; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

19. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

20. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

21. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

22. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni teatis trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta vastutasuna süüdistatud ettevõtjate koostöö eest

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04)

23. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Süüdistatud ettevõtja poolt komisjoniga tehtud koostöö arvesse võtmine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, punkti B alapunkt b)

24. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Süüdistatud ettevõtja poolt komisjoniga tehtud koostöö arvesse võtmine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, punkt B)

25. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatised 96/C 207/04, punkt B, ja 98/C 9/03, punkt 2)

26. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Süüdistatud ettevõtja poolt komisjoniga tehtud koostöö arvesse võtmine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, punkt B)

27. Konkurents – Trahvid – Kohtulik kontroll

(EÜ artiklid 81 ja 229; EMP lepingu artikli 53 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17)

28. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Süüdistatud ettevõtja poolt komisjoniga tehtud koostöö arvesse võtmine väljaspool koostööteatisega sätestatud raamistikku

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 17; komisjoni teatis 96/C 207/04 ja komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3)

29. Konkurents – Haldusmenetlus – Ametisaladus

(EÜ artikkel 287; nõukogu määrus nr 17, artikli 20 lõige 2)

1. Konkurentsieeskirjade kohaldamise raames peab vastuväiteteatis sisaldama kasvõi kokkuvõtlikult, kuid piisavalt selgelt sõnastatud ülevaadet vastuväidetest, et huvitatud isikud saaksid tegelikult teada, millist käitumist komisjon neile ette heidab. Üksnes selle tingimuse täitmisel vastab vastuväiteteatis ühenduse määrustega pandud nõudele anda ettevõtjatele kogu vajalik teave, et nad saaksid end tõhusalt kaitsta enne, kui komisjon võtab vastu lõpliku otsuse. Vastuväiteteatise eesmärk ei muutu vastavalt selle adressaadiks oleva ettevõtja erilisele olukorrale ja komisjoniga tehtud koostöö tasemele. Märgitud nõuet on järgitud juhul, kui komisjoni otsus ei pane isikutele süüks muid rikkumisi kui need, mis on märgitud ülevaates vastuväidetest, ning kui tuginetakse vaid asjaoludele, mille kohta vastav isik on saanud oma seisukohad esitada.

Mis puudutab kaitseõiguse teostamist trahvide määramisel, siis niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises otseselt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele võib trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, näiteks väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”, täidab komisjon oma kohustust järgida ettevõtjate õigust olla ära kuulatud. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt teavet, et nad saaksid end kaitsta mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise asjaolu vastu. Sellest tuleneb, et trahvisummade kindlaksmääramise osas tagatakse asjaomaste ettevõtjate kaitseõigus komisjoni ees võimalusega esitada märkusi nende asjaolude kohta, milles neid süüdistatakse, rikkumise kestuse, raskusastme ja konkurentsivastase laadi osas.

Komisjonil ei ole kohustust osutada vastuväiteteatises ei esiteks võimalusele, et tema trahvisummade taset puudutav poliitika võib ühel päeval muutuda – võimalusele, mis sõltub konkurentsipoliitika üldistest kaalutlustest ilma otsese seoseta asjaomaste juhtumite konkreetsete asjaoludega – ega teiseks trahvi võimaliku suurendamise ulatusele selleks, et tagada trahvi hoiatav mõju, sest kui komisjon on teatanud need faktilised ja õiguslikud asjaolud, mille põhjal ta trahvide suurust arvutab, puudub tal kohustus täpsustada, kuidas ta kavatseb trahvide suuruse kindlaksmääramisel iga asjaolu kasutada. Andmete edastamine kavandatavate trahvide taseme kohta oleks seni, kuni ettevõtjatele ei ole antud võimalust esitada oma märkusi nende vastu esitatud vastuväidetele, komisjoni otsuse sobimatu ennetamine.

(vt punktid 46–49, 58, 59, 62)

2. Kuigi komisjonil on iga trahvi summa määramisel kaalutlusõigus ja ta ei ole kohustatud kohaldama täpset matemaatilist valemit, ei või ta loobuda endale kehtestatud reeglite täitmisest. Kuna komisjoni poolt vastu võetud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta kujutavad endast õigusakti, milles kõrgemalseisvaid õigusnorme järgides täpsustatakse kriteeriumid, millest komisjon peab kaalutlusõiguse teostamisel lähtuma, on komisjon kohustatud trahvisummade määramisel arvestama ilmtingimata trahvide arvutamise suuniste sõnastust ja eelkõige asjaolusid, mis on suuniste alusel kohustuslikud.

(vt punkt 119)

3. Mitmele ettevõtjale ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahve määrava otsuse puhul tuleb põhjendamiskohustuse ulatus kindlaks määrata iseäranis seda asjaolu silmas pidades, et rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete asjaolude põhjal nagu eelkõige kohtuasja konkreetsed asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju ning ilma et kohustuslikult arvessevõetavatest tingimustest oleks tehtud siduv või ammendav loetelu. Põhjendamiskohustuse nõuded on seega täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamise alused, mis võimaldasid tal mõõta rikkumise raskusastet ja kestust, ilma et tal oleks kohustust esitada üksikasjalikumat selgitust või arvandmeid trahvide arvutamisviisi kohta, olgugi et on soovitav, et komisjon kasutaks oma võimalust esitada need arvandmed, mis ajendasid teda teostama oma kaalutlusõigust iseäranis seoses taotletava hoiatava mõjuga.

(vt punktid 131, 206, 213 ja 214)

4. Komisjoni poolt vastu võetud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta näevad trahvi arvutamise lähtekohana ette summa, mis määratakse kindlaks vahemiku alusel, mis väljendab rikkumiste erinevaid raskusastmeid, kuid mis ei oma sellisena mingit seost asjaomase käibega. See meetod tugineb seega sisuliselt trahvi tariifide määramisele, olgu see kui tahes suhteline ja paindlik. Seega kui komisjon tuvastab ühes ja samas otsuses mitu rikkumist, ei nõua see meetod sugugi – ega ka keela –, et igale rikkumisele vastava lähtesumma arvutamisel arvestataks kahjustatud turu suurust, ja veel vähem paneb see komisjonile kohustuse määrata need lähtesummad kindla protsendi alusel turu kogukäibest.

(vt punktid 133–135)

5. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvisummade kindlaksmääramisel ei ole komisjonil kohustust arvutada trahv asjaomaste ettevõtjate käibel põhinevate summade alusel ega tagada olukorras, kus trahve määratakse mitmele sama rikkumisega seotud ettevõtjale, et tema arvutuste tulemusel saadud asjaomastele ettevõtjatele määratavad lõplikud trahvisummad väljendaksid kõiki nende ettevõtjate vahelisi erinevusi kogukäibe või kõnealuse toote turu käibe osas. Rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete asjaolude põhjal nagu eelkõige kohtuasja konkreetsed asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju. Seega on komisjonil trahvi kindlaksmääramisel tõesti lubatud arvesse võtta rikkumise esemeks olevate toodetega seotud käivet kriteeriumina, mille põhjal hinnatakse rikkumise raskust, kuid käibele ei tohi omistada teiste hindamiskriteeriumidega võrreldes ebaproportsionaalset tähtsust, sest trahvisummade määramine ei saa olla üksnes käibel põhineva arvutuse tulemus.

Pealegi, kuigi suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei sätestata trahvisummade arvutamist tootega seotud ülemaailmse käibe alusel, ei ole nendega ka vastuolus see, kui viidatud käibeid trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võetakse, et pidada kinni ühenduse õiguse üldpõhimõtetest, ja kui asjaolud seda nõuavad. Lisaks on suunistes sätestatud, et sama tegevuse eest võib võrdse karistamise põhimõttest lähtuvalt sõltuvalt asjaoludest määrata asjaomastele ettevõtjatele erineva trahvisumma, ilma et see eristamine põhineks aritmeetilisel arvutusel.

Ka proportsionaalsuse põhimõte ja võrdse kohtlemise põhimõte ei eelda seda, et trahvide lähtesummad moodustavad kõigi kartelli liikmete puhul sama protsendi individuaalsest käibest.

(vt punktid 139, 145–149)

6. Mis puudutab ühe kartelli erinevatele liikmetele määratud trahvide summa kindlaksmääramist, siis meetodit, mis seisneb nende liikmete mitmetesse kategooriatesse jagamises, mille tagajärjel määratakse samasse kategooriasse liigitatud ettevõtjatele kindla suurusega trahvi lähtesumma, olgugi et see ei arvesta sama kategooria ettevõtjate suuruse erinevusi, ei saa kritiseerida. Siiski tuleb sellisel jagamisel järgida võrdse kohtlemise põhimõtet, mille kohaselt on keelatud kohelda võrreldavaid olukordi erinevalt ja erinevaid olukordi ühetaoliselt, välja arvatud kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. Lisaks peab trahvisumma olema vähemalt proportsionaalne asjaoludega, mida võeti arvesse rikkumise raskusastme hindamisel.

Selleks et teha kindlaks, kas kartelli osaliste jagamine kategooriatesse vastab võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtetele, peab ühenduse kohus komisjoni selle valdkonna kaalutlusõiguse teostamise seaduslikkuse kontrollimisel üksnes kontrollima, kas see jagamine on järjekindel ja objektiivselt õigustatud, ega tohi komisjoni hinnangut kohe enda omaga asendada.

Kartelli liikmete jagamine kahte kategooriasse, milleks on peamised tootjad ja muud tootjad, on mõistlik viis võtmaks lähtesumma määramisel arvesse nende suhtelist tähtsust turul, välja arvatud juhul, kui see toob kaasa asjaomaste turgude esindatuse olulise moonutamise.

(vt punktid 150, 156, 157, 159)

7. Komisjonil on kaalutlusõigus, mis võimaldab tal arvesse võtta või jätta arvesse võtmata teatavaid tegureid konkurentsieeskirjade rikkumise eest selliste trahvisummade määramisel, mida ta kavatseb ettevõtjale määrata eelkõige juhtumi asjaolude alusel. Arvestades suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1A kuuendat lõiku tuleb järeldada, et mitut ettevõtjat puudutavate rikkumiste puhul säilib komisjonil teatav kaalutlusõigus võimaluse osas hinnata trahve iga ettevõtja suurusest lähtuvalt. Sellest, et suuniste punkti 1A kuuendas lõigus kasutatakse väljendit „mõnel juhul” ja „eeskätt” nähtub, et ettevõtja suurusest lähtuv hindamine ei ole süstemaatiline arvutusetapp, mille komisjon on endale kehtestanud, vaid üks hindamisvõimalus, mida komisjon lubab endale asjades, kus see on vajalik.

Komisjon ei ületa oma kaalutlusõiguse piire, kui ta turul kahe ainsana tegutseva ettevõtja poolt toime pandud rikkumise eest määratud trahvide lähtesummade kindlaksmääramise staadiumis hoidub nende kahe ettevõtja erinevast kohtlemisest, vaatamata nende selle turu käivete ja turuosade erinevusele, kuna esiteks saab sellisel turul kartell olemas olla üksnes siis, kui selles osalevad mõlemad ettevõtjad, sest teise ettevõtja osalemine (turuosade põhjal) on kartelli olemasoluks sama möödapääsmatu kui esimese ettevõtja osalemine, ja teiseks on antud asjas tegemist kahe suure tootjaga.

(vt punktid 180–182)

8. Määruse nr 17 artiklis 15 konkurentsieeskirjade rikkumise eest sätestatud sanktsioonide eesmärk on karistada ebaseadusliku tegevuse eest ning ennetada sellise tegevuse kordumist. Kuna hoiatav mõju kujutab endast konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide eesmärki, on selle eesmärgi tagamise nõue üldine nõue, millest komisjon peab juhinduma kogu trahvide arvutamise jooksul, ega eelda ilmtingimata seda, et nimetatud arvutus sisaldab konkreetset etappi, milles hinnatakse tervikuna kõiki kohaseid asjaolusid selle eesmärgi saavutamiseks.

(vt punktid 218–220, 226, 238)

9. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvisumma kindlaksmääramisel määruse nr 17 artikli 15 alusel on karistatud ettevõtja suurus ja koguvahendid olulised hindamiskriteeriumid, mida võib arvesse võtta, et tagada trahvide hoiatavat mõju. Suur ettevõtja, kellel on kartelli teiste liikmetega võrreldes märkimisväärseid finantsressursse, võib oma trahvi maksmiseks vajalikud summad hõlpsamalt hankida, mis trahvi piisava hoiatava mõju seisukohast õigustab proportsionaalselt kõrgema trahvi määramist võrreldes sama rikkumise toime pannud ettevõtjale määratud trahviga, kellel sellised ressursid puuduvad.

Ei ole välistatud komisjoni poolt korrutuskoefitsiendi kohaldamine, millega püütakse hoiatava mõju eesmärgil arvestada ettevõtjate suurust ja koguvahendeid, kuigi suunised ei sätesta sõnaselgelt sellist võimalust. Pealegi võib ettevõtjate suuruse ja koguvahendite arvesse võtmine aidata rahuldada vajadust määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju, nagu on mainitud suuniste punkti 1A neljandas lõigus, määrates otseselt lähtesumma, mis võtab arvesse eriti neid asjaolusid, või parandades määratud lähtesummat muude asjaolude alusel (nagu rikkumise laad või individuaalse rikkumise mõju), mille eesmärk on arvestada ettevõtjate suurust ja koguvahendeid. See teine meetod ei ole suunistega vastuolus, vaid muudab komisjoni arvutuse läbipaistvamaks võrreldes esimese meetodiga.

(vt punktid 235, 253)

10. Komisjoni vastu võetud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei keelata väga raskete rikkumiste korral lähtesumma sajaprotsendilist suurendamist, et tagada trahvide hoiatav mõju.

Suunised piirduvad nende rikkumiste osas märkusega, et võimalik trahvisumma on üle 20 miljoni euro. Ainsad suunistes mainitud ülempiirid, mida kohaldatakse nimetatud rikkumiste suhtes, on määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud üldine kümneprotsendiline piirmäär kogukäibest ja rikkumise kestuse alusel määratavat lisasummat puudutavad ülempiirid (vt suuniste punkti 1B esimese lõigu teine ja kolmas taane). Seetõttu ei saa õiguspärane ootus tugineda suunistele, mis puudutab lähtesumma suurust, sellele summale muudel alustel kui rikkumise kestus lisatavaid summasid ja ka väga raskete rikkumiste eest määratavate trahvide lõplike summasid. Sama kehtib proportsiooni kohta, mille võib lõplikust trahvist moodustada arvutamise raames määratud lisasumma.

(vt punktid 249, 251 ja 252)

11. Asjaolu, et konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistatud ettevõtja võttis ettevõttesiseselt pärast rikkumiste lõppemist uue rikkumise ärahoidmiseks meetmeid, ei kohusta komisjoni sugugi trahvi vähendamistegureid kohaldama. Kuigi on oluline, et ettevõtja võtaks meetmeid tagamaks, et tema personal ei rikuks tulevikus uuesti ühenduse konkurentsinorme, ei mõjuta see asjaolu juba tuvastatud rikkumise olemasolu. Ainuüksi tõik, et komisjon on teatavates olukordades oma varasemas otsustuspraktikas võtnud konkurentsieeskirjade täitmisprogrammi kehtestamist kergendava asjaoluna arvesse, ei too kaasa komisjoni kohustust toimida samal viisil mingi konkreetse juhtumi korral.

(vt punktid 266 ja 267)

12. Komisjon ei pea hoiatava mõju nõuete hindamisel arvestama ettevõtja puhul, keda tuleb karistada ühenduse konkurentsinormide rikkumise eest, samade salajaste kokkulepete eest kolmandates riikides toimunud süüdismõistmist. Hoiatuseesmärgiga, mida komisjon võib trahvisummat kindlaks määrates taotleda, üritatakse tagada, et ettevõtjad järgiksid asutamislepinguga kehtestatud konkurentsinorme, mis reguleerivad nende tegevust ühenduses või Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP). Sellest järeldub, et ühenduse konkurentsinormide rikkumise eest määratud trahvi hoiatavat laadi ei saa kindlaks määrata üksnes süüdimõistetud ettevõtja konkreetsest olukorrast lähtuvalt ega selle alusel, kas ta järgib kolmandates riikides väljaspool EMP‑d kehtivaid konkurentsinorme.

(vt punkt 269)

13. Kui konkurentsieeskirjade rikkumise panevad toime mitu ettevõtjat, tuleb trahvisummade kindlaksmääramise raames uurida iga ettevõtja osalemise suhtelist raskusastet, kusjuures eelkõige tuleb välja selgitada, milline oli ettevõtjate vastav roll rikkumises nende osalemise jooksul. Sellest järeldub eelkõige, et ühe või mitme ettevõtja tegutsemist kartelli „juhina” (chef de file) tuleb trahvisumma arvutamisel arvestada, kuna selliselt tegutsenud ettevõtjad peavad teiste ettevõtjatega võrreldes kandma selles osas erilist vastutust. Nende põhimõtetega kooskõlas kinnitab komisjoni vastu võetud suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkt 2, mille pealkiri on „raskendavad asjaolud”, mitteammendava loetelu asjaoludest, mille alusel võib trahvi põhisummat suurendada ja mille hulka kuulub ka „rikkumise eestvedamine või algatamine”.

(vt punktid 280–282)

14. Komisjoni poolt vastu võetud suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 2 kolmanda taande sõnastusest tuleneb, et konkurentsieeskirjade rikkumistes ettevõtja etendatud rolli analüüsimisel tuleb teha vahet mõistete rikkumise „eestvedaja” ja „algataja” vahel ning läbi viia kaks eraldi analüüsi kontrollimaks, kas ettevõtjal oli üks või teine nendest rollidest. Kui algataja roll on seotud kartelli loomise või laiendamisega, siis eestvedaja roll selle toimimisega.

(vt punkt 316)

15. Ettevõtja peab selleks, et teda kvalifitseeritaks kartelli algatajaks, olema õhutanud või julgustanud teisi ettevõtjaid kartelli looma või sellega ühinema. Lihtsalt kartelli asutajaliikmete hulka kuulumisest seevastu ei piisa. Näiteks ainult kahe ettevõtja vahel loodud kartellis ei ole põhjendatud liigitada need ettevõtjad automaatselt algatajateks. Selleks tuleb kvalifitseerida ainult ettevõtja, kes võis näidata üles initsiatiivi, näiteks pakkudes teisele välja salajase kokkuleppe võimaluse või püüdes teda veenda seda tegema.

(vt punktid 321, 456)

16. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi määrava komisjoni otsuse peale esitatud hagi raames annab komisjoni poolt raskendavate asjaolude hinnangu, mis tõi kaasa trahvi põhisumma suurendamise, õigusvastasuse tuvastamine ühenduse kohtule võimaluse kasutada oma täielikku pädevust, et kõikide käesoleval juhul asjakohaste asjaolude põhjal kinnitada või tühistada see suurendamine või seda muuta.

(vt punktid 303, 338, 394)

17. Mis puudutab konkurentsieeskirjade rikkumise eestvedaja kvalifikatsiooni, siis asjaolu, et hinnatõus lepitakse kartelli raames ühiselt kokku kartelli liikmete koosolekutel – kaasa arvatud selle määr, kuupäev ja viis –, ei võta ühelt või teiselt ettevõtjalt konkreetset vastutust, mille ta võtab, kui ta otsustab olla esimene, kes teeb kokkulepitud hinnatõusu tegelikult teatavaks. Näidates üles niisugust initsiatiivi, ilma et teda oleks selleks kartelli koosolekul sätestatud hinnatõusukokkuleppega nimeliselt ja konkreetselt kohustatud, annab ettevõtja spontaanselt põhitõuke selle kokkuleppe täitmiseks, toimides nii, et see avaldab surnud kirjasõnaks jäämise asemel mõju turule.

Samas ainult seda, et kartelli liige teeb uue hinna või hinnatõusu teatavaks esimesena, ei saa pidada märgiks tema kartelli eestvedaja rollist, kui juhtumi asjaoludest nähtub, et kõnesolev hind või hinnatõus kehtestati eelnevalt ühisel kokkuleppel teiste kartelli liikmetega ja kui viimased osalesid otsuse tegemisel, kes nendest teeb selle esimesena teatavaks, sest niisuguse isiku nimetamine näitab, et hinna või hinnatõusu esimesena teatavakstegemine on ainult eelnevalt ühisel tahtel kindlaksmääratud skeemi range järgimise väljendus, mitte spontaanne initsiatiiv, mis annab kartellile tõuke.

(vt punktid 348, 427)

18. See, et ettevõtja avaldab survet, isegi dikteerib teistele kartelli liikmetele käitumist, ei ole tingimus, mis peab olema täidetud, et seda ettevõtjat võiks kvalifitseerida kartelli eestvedajaks. Piisab sellest, kui ettevõtja oli kartelli oluliseks liikumapanevaks jõuks, mida võib järeldada eelkõige asjaolust, et ta võttis enda peale ülesande töötada välja ja sisendada käitumissuunda, mida kartelli liikmed peavad järgima, isegi kui ta ei olnud tingimata võimeline seda neile peale suruma.

(vt punkt 374)

19. Suurema kartellisisese rühma ettevõtjate huvide, eesmärkide ja seisukohtade kokkulangevus ei pea tingimata tähendama eestvedaja rolli omistamist selle rühma liikmetele ega selle rolli laiendamist, mida muudel põhjustel etendab üks nende hulgast, kõigile teistele.

(vt punkt 402)

20. Kui mitu ettevõtjat panid ühiselt toime mitu konkurentsieeskirjade rikkumist, siis asjaolu, et ühe kartelli koosolekud võisid leida aset samal ajal kui teise kartelli koosolekud ning et nende eseme käsitlemisel võidi järgida sisuliselt sama skeemi, ei määra juba ette ära, missugune ettevõtja etendas konkreetselt igas kartellis eestvedaja rolli. Nõnda ei saa nende kahe kartelli sarnasuste põhjal eeldada, et ettevõtjal, kellel oli ühes neist kartellidest eestvedaja roll, oli selline roll ka teises.

(vt punkt 459)

21. Pikaajalise rikkumise puhul võivad kartelli liikmed etendada vaheldumisi erinevatel perioodidel eestvedaja rolli, nii et ei saa välistada, et neist igaühe suhtes võidakse kohaldada eestvedaja rollist tulenevat raskendavat asjaolu.

(vt punkt 460)

22. Komisjoni teatis trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades tekitab õiguspärase ootuse, millele ettevõtjad tuginevad, kui nad soovivad komisjoni kartellist teavitada. Võttes arvesse õiguspärast ootust, mis võib komisjoniga koostööd teha soovivatel ettevõtjatel koostööteatisest tulenevalt tekkida, on komisjon kohustatud ettevõtja trahvisumma kindlaksmääramisel tema koostööd hinnates sellest juhinduma.

(vt punkt 488)

23. Teatise trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades punkti B alusel trahvi määramata jätmine või trahvisumma vähendamine nõuab, et asjaomane ettevõtja oleks esimene, kes esitas määravad tõendid kartelli olemasolu tõendamiseks.

Kuigi sellised tõendid ei pea olema tingimata iseenesest piisavad, et tõendada kartelli olemasolu, peavad need olema selleks siiski määravad. Seega ei pea need olema üksnes komisjoni uurimist suunavad, vaid neile tõenditele peab olema võimalik tugineda kui rikkumise tuvastanud otsuse peamisele tõendusmaterjalile. Lisaks tuleb need tõendid komisjonile esitada, ei piisa lihtsalt pakkumisest või allika kättenäitamisest, kust neid võib saada.

Seega ei saa sellisena kvalifitseerida ei esiteks teavet, mis annab komisjonile võimaluse saata informatsiooninõudeid või isegi määrata kontrolle, kuid mis ei vähenda siiski peaaegu üldse selle institutsiooni ülesannet taastada ja tõendada faktilisi asjaolusid, kuigi ettevõtja, kes selle esitas, tunnistas oma vastutust, ega teiseks ettevõtja ettepanekut anda töötajad tunnistuse andmiseks komisjoni käsutusse, kuna komisjon ei pea sellega nõustuma ja ta võib paluda ettevõtjal endal oma töötajatelt teavet koguda ja edastada see talle kirjalikult, et institutsiooni töökoormus tarbetult ei suureneks.

Komisjonil ei ole kohustust juhtida ettevõtja tähelepanu esitatud teabe ebapiisavusele ja vajadusele seda teavet täiendada, sest teatise punkti E lõikes 2 on sätestatud, et „[a]lles oma otsuse tegemise hetkel hindab komisjon, kas punktides B, C või D loetletud tingimused on täidetud”.

(vt punktid 492, 493, 517, 518, 521, 522, 526, 568)

24. Selleks, et trahv jäetaks määramata või vähendataks selle summat teatise trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades punkti B alusel, võib ettevõtja kartelli olemasolu tõendamiseks määravaid tõendeid komisjonile esitada ka suuliselt. Teabe suulisel edastamisel ei ole mingit olulist puudust õiguskindluse seisukohast, sest suuliselt riigiasutusele koosolekul antud teabe võib tavaliselt talletada ja säilitada helisalvestise abil ja/või kirja panna protokolli koostamise teel.

Kuigi komisjonil ei ole tõesti üldist kohustust koostada isikute või ettevõtjatega peetavate koosolekute protokolle, ei välista sõnaselge sätte puudumine, mis näeks ette protokolli koostamise, siiski seda, et niisugusel juhul võib komisjonil olla kohustus säilitada saadud avaldused sellises dokumendis. Säärane kohustus võib sõltuvalt juhtumi konkreetsetest asjaoludest tuleneda otseselt hea halduse põhimõttest, mis kuulub ühenduse õiguskorraga haldusmenetluses antud tagatiste hulka. Kui ettevõtja võtab komisjoniga ühendust koostöö tegemiseks, mida võidakse hüvitada koostööteatise kohaselt, ja kui selles kontekstis korraldatakse selle institutsiooni talituste ja ettevõtja vahel koosolek, eeldab hea halduse põhimõte, et koosoleku kohta koostatakse protokoll, milles peamiselt korratakse koosolekul räägitut, või tehakse vähemalt helisalvestis, kui asjaomane ettevõtja palub seda hiljemalt koosoleku alguses.

(vt punktid 498–502, 506)

25. Komisjoni poolt vastu võetud suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 2 kolmandas taandes ja teatise trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades punkti B alapunktis e märgitud mõistetel „rikkumise eestvedaja või algataja roll” ja „algataja roll või määrav roll” on esiteks trahvide arvutamisel raskendava asjaoluna ja teiseks asjaoluna, mis takistab trahvi määramata jätmist või selle summa väga olulist vähendamist, põhiosas sama sisu.

Sellest järeldub, et kui ettevõtja eestvedav või algatav roll kartellis on tuvastatud, ei saa sellele ettevõtjale koostööteatise alusel trahvi määramata jätta või selle summat väga oluliselt vähendada.

(vt punkt 535–536, 544 ja 545)

26. Arvestades teatise trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades punkti B alapunkti b sõnastust, mille kohaselt vähendatakse trahvi väga olulisel määral üksnes ettevõtjal, kes tegelikult esitas määravaid tõendeid „esimesena”, ei saa väita, et kaks ettevõtjat täidavad ühiselt selle tingimuse, kui nad ei esitanud niisuguseid tõendeid samal kuupäeval.

(vt punkt 550)

27. Kontroll, mida ühenduse kohus peab teostama otsuse üle, milles komisjon tuvastab EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumise ning määrab trahvid, on piiratud selle otsuse seaduslikkuse kontrollimisega. Ühenduse kohus saab oma täielikku pädevust, mis tal on vastavalt EÜ artiklile 229 ja määruse nr 17 artiklile 17, vajadusel kasutada üksnes siis, kui on tuvastatud otsuse ebaseaduslikkus, mille üle asjaomane ettevõtja oma hagis kaebab, et kõrvaldada selle ebaseaduslikkuse tagajärjed määratud trahvisumma kindlaksmääramise osas, vajadusel seda trahvi tühistades või muutes.

Seega tuleb tagasi lükata hageja taotlus, kelle suhtes komisjon kohaldas teatist trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades, milles palutakse Esimese Astme Kohtul hinnata ja hüvitada tema koostööd haldusmenetluses, jättes kõrvale selle teatise sätted, mille õigusvastasust ta ei väida.

(vt punkt 581–583)

28. Võimalus vähendada konkurentsieeskirjade rikkumist puudutava menetluse ajal komisjoniga koostööd teinud ettevõtjal trahvi väljaspool teatisega trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades sätestatud raamistikku, mis on ette nähtud komisjoni vastu võetud suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kuuendas taandes, eeldab tingimata, et kõnesolevat koostööd ei saa hüvitada koostööteatise raames ja et see on tõhus, st hõlbustab komisjoni ülesannet, mis seisneb ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamises ja nende vastu võitlemises.

(vt punktid 585, 588)

29. Võistlevates menetlustes, mis võivad viia süüdimõistmiseni, on väljapakutud karistuse laad ja määr oma laadilt ametisaladusega kaitstud seni, kuni karistus ei ole veel lõplikult kinnitatud ja välja kuulutatud. See põhimõte tuleneb eelkõige vajadusest kaitsta huvitatud isiku mainet ja väärikust seni, kuni ta ei ole süüdi mõistetud. Pealegi ei lange komisjoni kohustus hoiduda avalikustamast ajakirjandusele informatsiooni täpse kavandatava karistuse kohta kokku mitte ainuüksi tema kohustusega kaitsta ametisaladust, vaid ka tema hea halduse kohustusega.

Kui oletada, et komisjoni talitused on vastutavad konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu määratud trahvi puudutavate konkreetsete üksikasjade meediale avaldamise eest enne selle vastuvõtmist, saab niisugune rikkumine kaasa tuua asjaomase otsuse tühistamise üksnes juhul, kui tõendatakse, et ilma rikkumiseta ei oleks nimetatud otsust tehtud või et sellel oleks olnud erinev sisu. Huvitatud isiku ülesanne on esitada vähemalt mõned viited, mis toetavad sellist järeldust. See kriteerium ei too kaasa seda, et sedasorti rikkumised jäävad praktiliselt karistamata. Sõltumata võimalusest saavutada asjaomase otsuse tühistamine juhul, kui toimepandud rikkumine peegeldub selle sisus, on asjast huvitatud isikul õigus taotleda asjaomase institutsiooni vastutuselevõtmist kahju eest, mis ta arvab olevat kandnud selle rikkumise tõttu.

(vt punktid 604, 606 ja 607)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (neljas koda)

15. märts 2006( )

Konkurents – Kartellid vitamiinitoodete sektoris – Kaitseõigus – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Trahvi lähtesumma määramine – Hoiatav mõju – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja või algataja roll – Koostöö haldusmenetluse rajal – Ametisaladus ja hea halduse põhimõte

Kohtuasjas T‑15/02,

BASF AG, asukoht Ludwigshafen (Saksamaa), esindajad: solicitor N. Levy ja solicitor J. Temple-Lang, barrister R. O’Donoghue ja advokaat C. Feddersen,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: R. Wainwright ja L. Pignataro-Nolin, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

mille esemeks on hagejale komisjoni 21. novembri 2001. aasta otsuse 2003/2/EÜ EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/E‑1/37.512 – Vitamiinid; EÜT 2003, L 6, lk 1) artikli 3 punktis b määratud trahvi tühistamise või vähendamise nõue,

EUROOPA ÜHENDUSTEESIMESE ASTME KOHUS (neljas koda),

koosseisus: koja esimees H. Legal, kohtunikud P. Mengozzi ja I. Wiszniewska-Białecka,

kohtusekretär: ametnik I. Natsinas,

arvestades kirjalikus menetluses ja 12. jaanuari 2005. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 21. novembri 2001. aasta otsuse 2003/2/EÜ EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/E‑1/37.512 – Vitamiinid; EÜT 2003, L 6, lk 1; edaspidi „otsus”) [Edaspidi on osundatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes] artiklis 1 tuvastas komisjon, et mitmed ettevõtjad on rikkunud EÜ artikli 81 lõiget 1 ja Euroopa Majandusühenduse lepingu (EMP) artikli 53 lõiget 1, osaledes reas erinevates kartellides, mis mõjutavad kahteteist erinevat vitamiinitoodete, st A‑, E‑, B1‑, B2‑, B5‑ ja B6‑vitamiinide, foolhappe, C‑, D3‑ ja H‑vitamiinide, beetakaroteeni ja karotinoidide turgu. Otsuse põhjendusest 2 tuleneb eelkõige, et nende kartellide raames määrasid asjaomased ettevõtjad kindlaks erinevate toodete hinnad, jagasid omavahel müügikvoodid, leppisid ühiselt kokku hinnatõusus ja viisid selle ellu, avaldasid hinna vastavalt oma kokkulepetele, müüsid tooteid kokkulepitud hindadega, seadsid sisse kokkulepetest kinnipidamise järelevalve- ja kontrollimehhanismi ning said oma plaanide elluviimiseks korrapäraselt kokku.

2 Nende ettevõtjate hulgas on eelkõige BASF AG (edaspidi „BASF” või „hageja”), keda peetakse vastutavaks rikkumiste eest, mis kahjustavad ühenduse ja EMP A‑, E‑, B1‑, B2‑, B5‑, C‑, D3‑ ja H‑vitamiini, beetakaroteeni ning karotinoidide turge (otsuse artikli 1 lõike 1 punkt b).

3 Otsuse artiklis 2 kohustati tuvastatud rikkumiste eest vastutavaid ettevõtjaid lõpetama rikkumised viivitamatult osas, milles nad seda veel ei olnud teinud, ja hoiduma edaspidi sellistest rikkuvatest tegudest ning mistahes meetmetest, millel on identne või samaväärne mõju.

4 Kuigi komisjon määras trahvid rikkumiste eest A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑ ja D3‑vitamiinide, beetakaroteeni ja karotinoidide turgudel kogusummas 855,23 miljonit eurot, ei määranud ta trahve rikkumiste eest B1‑, B6‑ ja H‑vitamiinide ja foolhappe turgudel (otsuse artikkel 3).

5 Otsuse põhjendustest 645–649 tuleneb, et tuvastatud rikkumised lõppesid viimatinimetatud turgudel rohkem kui viis aastat enne seda, kui komisjon oma uurimist alustas, ja et seetõttu tuleb nende rikkumiste suhtes kohaldada nõukogu 26. novembri 1974. aasta määruse (EMÜ) nr 2988/74 Euroopa Majandusühenduse transpordi- ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta (EÜT L 319, lk 1; ELT eriväljaanne 07/001, lk 61) artiklit 1.

6 Seega ei määratud just BASF‑ile trahve osalemise eest B1‑ ja H‑vitamiine puudutavates rikkumistes.

7 Seevastu määrati BASF‑ile trahv iga rikkumise kohta osalemise eest A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑ ja D3‑vitamiini, beetakaroteeni ning karotinoide puudutavates rikkumistes (otsuse artikli 3 punkt b).

8 Komisjon võttis trahvisummade määramisel aluseks suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) ja teatise trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kartellide asjades (EÜT 1996, C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”) [Siin ja edaspidi on osundatud koostööteatist tsiteeritud mitteametlikus tõlkes].

9 Otsuse põhjendustes 657 ja 658 loetles komisjon üldised kriteeriumid, mille alusel trahvisummad kindlaks määrati. Ta täpsustas vajadust võtta arvesse kõiki asjaolusid, iseäranis rikkumise raskust ja kestust – need kaks kriteeriumi on üheselt sätestatud nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artikli 15 lõikes 2 –, hinnata iga rikkumises osalenud ettevõtja rolli igas juhtumis, pidades trahvisumma määramisel silmas võimalikke raskendavaid või kergendavaid asjaolusid ja kohaldada vastavalt vajadusele koostööteatist.

10 Rikkumiste raskuse osas leidis komisjon, arvestades uuritud rikkumiste laadi, nende mõju erinevatele puudutatud viitamiinitoodete turgudele ja asjaolu, et iga rikkumine hõlmas kogu ühisturgu ning pärast selle loomist ka kogu EMP‑d, et otsuse adressaadiks olevad ettevõtjad olid toime pannud EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõike 1 väga rasked rikkumised, mille eest on ette nähtud vähemalt 20 miljoni euro suurune trahv iga rikkumise kohta (otsuse põhjendused 662–674).

11 Komisjon meenutas trahvi lähtesumma määramisel, olles täpsustanud, et ta võttis arvesse erinevate puudutatud vitamiinitoodete turgude ulatust, et „väga raskete rikkumiste kategoorias võimaldab väljapakutud trahviastmik rakendada ettevõtjate suhtes erinevat kohtlemist selleks, et saaks arvesse võtta iga ettevõtja tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada konkurentsile olulist kahju ja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju”. Komisjon märkis, et „see on iseäranis vajalik siis, kui – nagu antud juhul – rikkumises osalevad ettevõtjad on märkimisväärselt erineva suurusega”. Järgmisena tõstis komisjon esile, et „[a]ntud juhtumis, mis puudutab mitmeid ettevõtjaid, on trahvi põhisumma kindlaksmääramiseks vaja arvesse võtta iga ettevõtja konkreetset osakaalu ja seejärel nende õigusvastaste tegevuste tegelikku mõju konkurentsile” (otsuse põhjendused 675, 678 ja 679).

12 Sel eesmärgil pidas komisjon võimalikuks jagada asjaomased ettevõtjad erinevatesse kategooriatesse „vastavalt igaühe suhtelisele tähtsusele erinevatel puudutatud vitamiinitoodete turgudel”, lisades samas, et „ettevõtja paigutus kindlasse kategooriasse võib vajaduse korral muutuda, arvestades eelkõige vajadust tagada hoiatav mõju”. Et võrrelda erinevate ettevõtjate suhtelist tähtsust igal puudutatud vitamiinitoodete turul, pidas komisjon kohaseks tugineda asjaomase toote ülemaailmsele käibele. Komisjon märkis, et „kõik kartellid olid oma laadilt ülemaailmsed ja nende eesmärgiks oli eelkõige jagada turge ülemaailmsel tasandil ning seega takistada konkureerivate jõudude piiramatut tegutsemist EMP‑s” ning et „kindlaks tehtud kartelli konkreetse osalise ülemaailmne käive annab ettekujutuse tema panusest selle kartelli kui terviku tõhususse või vastupidi, ettekujutuse ebastabiilsusest, mis kartellil oleks olnud, kui ta ei oleks selles osalenud”. Komisjon märkis samuti, et asjaomaste käivete kindlakstegemiseks tugines ta „rikkumise tervele viimasele kalendriaastale” (otsuse põhjendused 680 ja 681).

13 Otsuse põhjendustest 695 ja 696 nähtub siiski, et komisjon leidis, et beetakaroteeni ja karotinoidide turgudele iseloomulikest näitajatest lähtudes ei olnud sobiv kohaldada neid tooteid puudutavate rikkumiste osas ettevõtjate kategooriatesse jagamise meetodit, mistõttu neis rikkumistes osalenud kahele asjaomasele ettevõtjale ehk F. Hoffmann-La Roche AG‑le (edaspidi „Roche”) ja BASF‑ile määrati samad trahvide lähtesummad.

14 Seega määras komisjon hagejale järgmised lähtesummad kogusummas 128,5 miljonit eurot: 18 miljonit eurot A‑vitamiini osas, 35 miljonit eurot E‑vitamiini osas, 10 miljonit eurot B2‑vitamiini osas, 14 miljonit eurot B5‑vitamiini osas, 7,5 miljonit eurot C‑vitamiini osas, 4 miljonit eurot D3‑vitamiini osas, 20 miljonit eurot beetakaroteeni osas ja 20 miljonit eurot karotinoidide osas (otsuse põhjendused 683–696).

15 Kindlustamaks trahvide piisavalt hoiatavat mõju, suurendas komisjon BASF‑i, Roche’i ja Aventis SA trahvide lähtesummasid 100%, arvestades nende ettevõtjate suurust ning koguvahendeid (otsuse põhjendused 697–699).

16 Seejärel suurendas komisjon igal ettevõtjal igas rikkumises osalemise kestuse järgi trahvide lähtesummasid, mida vajadusel suurendati eelmises punktis nimetatud 100% võrra. Hagejale määratud trahvide põhisummad, mille kogusumma oli 438,75 miljonit eurot, määrati seega järgmiselt: 68,4 miljonit eurot A‑vitamiini osas, 133 miljonit eurot E‑vitamiini osas, 28 miljonit eurot B2‑vitamiini osas, 50,4 miljonit eurot B5‑vitamiini osas, 21,75 miljonit eurot C‑vitamiini osas, 11,2 miljonit eurot D3‑vitamiini osas, 64 miljonit eurot beetakaroteeni osas ja 62 miljonit eurot karotinoidide osas (otsuse põhjendused 701–711).

17 Roche’i ja BASF‑i osas võeti raskendava asjaoluna arvesse eelkõige nende rolli eestvedaja ja algatajana, mis oli neil ühiselt erinevates kartellides. Nende ettevõtjate trahvide põhisummasid suurendati selle tagajärjel vastavalt 50% ja 35% (otsuse põhjendused 712–718). Selle tulemusel kujunes BASF‑i trahvide kogusummaks peaaegu 592,32 miljonit eurot.

18 Koostööteatise kohaldamisel vabastas komisjon teatise punkti B alusel trahvi maksmisest kõigepealt Aventise A‑ ja E‑vitamiine puudutavate rikkumiste osas. Komisjon märkis selle kohta eelkõige, et Aventis oli oma 19. ja 25. mai 1999. aasta avaldustega esimene ettevõtja, kes esitas nende rikkumiste olemasolu tõendamiseks määravaid tõendeid vastavalt koostööteatise punkti B alapunktis b sätestatud tingimusele (otsuse põhjendused 741 ja 742).

19 Lisaks leidis komisjon, et Roche ja BASF olid esimesed ettevõtjad, kes edastasid komisjoni talitustele ajavahemikul 2. juunist kuni 30. juulini 1999 saadetud dokumentidega määravad tõendid, et tõendada B2‑, B5‑, C‑ ja D3‑vitamiinide, beetakaroteeni ja karotinoidide turge puudutavate salajaste kokkulepete olemasolu. Sellegipoolest leidis komisjon, et kuna Roche’il ja BASF‑il oli A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑ ja D3‑vitamiine, beetakaroteeni ja karotinoide puudutavas ebaseaduslikus tegevuses algatav või otsustav roll, ei täitnud nad komisjoni arvates koostööteatise punkti B alapunktis e ettenähtud tingimust. Seetõttu ei vähendatud kummalgi ettevõtjal trahvi koostööteatise punkti B või C alusel (otsuse põhjendused 743–745).

20 Siiski vähendati kõigi nende trahve koostööteatise punkti D alusel. Komisjon märgib eriti seda, et kuna Roche ja BASF esitasid A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑ ja D3‑vitamiinide, beetakaroteeni ja karotinoidide turge puudutavate salajaste kokkulepete korraldusliku külje kohta täpseid tõendeid, aitasid nad otsustavalt kaasa nende rikkumiste teatud põhijoonte tuvastamisele ja/või kinnitamisele. Nii leidis komisjon, et Roche’i ja BASF‑i suhtes olid täidetud koostööteatise punkti D lõike 2 esimeses taandes ettenähtud tingimused kõigi rikkumiste osas, ja ta vähendas 50% võrra trahvi summat, mis oleks neile määratud, kui nad ei oleks komisjoniga koostööd teinud (otsuse põhjendused 747, 748, 760 ja 761).

21 Seetõttu kinnitati BASF‑ile määratud trahvid lõpuks järgmiselt: 46,17 miljonit eurot A‑vitamiini osas, 89,78 miljonit eurot E‑vitamiini osas, 18,9 miljonit eurot B2‑vitamiini osas, 34,02 miljonit eurot B5‑vitamiini osas, 14,68 miljonit eurot C‑vitamiini osas, 7,56 miljonit eurot D3‑vitamiini osas, 43,2 miljonit eurot beetakaroteeni osas ja 41,85 miljonit eurot karotinoidide osas (otsuse artikli 3 punkt b). Nende trahvide kogusumma (edaspidi „kogutrahv”) oli 296,16 miljonit eurot.

Menetlus ja poolte nõuded

22 Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 31. jaanuaril 2002.

23 Esimese Astme Kohtu kantseleisse 24. juunil 2002 esitatud avaldusega taotles Aventis luba käesolevas asjas menetlusse astumiseks kostja nõuete toetuseks. See taotlus jäeti pärast kohtuasja poolte ärakuulamist rahuldamata Esimese Astme Kohtu (neljas koda) 25. veebruari 2003. aasta määrusega (EKL 2003, lk II‑213) ja sel kuupäeval lõpetati kirjalik menetlus.

24 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (neljas koda) alustada suulist menetlust ja palus Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames pooltel vastata kirjalikele küsimustele ning kostjal esitada teatud dokumente. Pooled täitsid selle nõude neile kehtestatud tähtaja jooksul.

25 Pooled esitasid oma kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele kohtuistungil, mis toimus 12. jaanuaril 2005. Sellega seoses palus Esimese Astme Kohus esitada kostjal kiri, mille Roche oli talle edastanud selle ettevõtja koostöö raames haldusuurimise jooksul, ja peatas suulise menetluse.

26 Kostja täitis selle nõude kehtestatud tähtaja jooksul, esitades 18. jaanuaril 2005 nõutud kirja, mille Roche oli talle edastanud oma koostöö raames haldusmenetluse ajal. Hageja esitas 8. veebruaril 2005 Esimese Astme Kohtu palvel märkusi kostja esitatud dokumentide kohta.

27 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada otsuse artikli 3 punktis b määratud kogutrahv või vähendada seda oluliselt;

– mõista kohtukulud ja muud hagejal käesolevast kohtuasjast tekkinud kulud välja kostjalt.

28 Kostja palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Kogutrahvi tühistamise ja vähendamise nõuded

29 Hageja kinnitab täielikult ja tingimusteta oma osalemist A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑ ja D3‑vitamiine ning beetakaroteeni ja karotinoide puudutavates rikkumistes ning tunnistab nende rikkumiste raskust. Ta rõhutab siiski, et otsus on pretsedenditu määratud trahvide karmuse osas ja et tegemist on komisjoni karistuspoliitika väga radikaalse muutusega.

30 Kogutrahvi tühistamis- või vähendamisnõude toetuseks esitab hageja kaheksa väidet. Neist kaks esimest väidet käsitlevad kaitseõiguse mitmesuguseid rikkumisi; kolmas väide käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist mõnede hagejale määratud trahvide lähtesumma kindlaksmääramisel; neljas väide käsitleb hagejale määratud trahvide lähtesummade suurendamist hoiatava mõju eesmärgil; viies väide käsitleb kaalutlusviga selles osas, et hagejat peeti seitsmes rikkumises eestvedajaks ja algatajaks; kuues ja seitsmes väide käsitlevad hageja koostöö hindamist haldusmenetluse raames; kaheksas väide käsitleb ametisaladuse rikkumist ja hea halduse põhimõtte rikkumist.

A – Kaitseõiguse rikkumisi käsitlevad esimene ja teine väide

1. Poolte argumendid

a) Esimene väide, mis käsitleb kaitseõiguse rikkumist, sest eelnevalt ei olnud teatatud komisjoni hinnangust mitme eraldi kartelli olemasolu kohta

31 Hageja väidab, et komisjoni hinnangut, mis põhjustas mitme eraldi trahvi määramise ja mille kohaselt iga vitamiini osas oli tegemist eraldi kartelliga, ei olnud hagejale enne otsust esitatud. Sellest hinnangust eelneva teatamata jätmise tõttu kahjustati hageja kaitseõiguse kasutamist märkimisväärselt osas, milles see puudutab kõikide määratud trahvide olulisust.

32 Hageja tuletab meelde, et väljakujunenud põhimõtte kohaselt ei või komisjoni otsus põhineda sellistel õiguslikel või faktilistel hinnangutel, mis erinevad märkimisväärselt vastuväiteteatises esitatud hinnangutest. Komisjon on siiski rikkunud seda põhimõtet, kui ta esitas otsuses esimest korda uue olulise tähtsusega hinnangu õigusvastaste kokkulepete õigusliku kvalifikatsiooni kohta. Hageja sõnul täpsustasid vastuväiteteatis ja eriti selle punktid 206, 210 ja 212, et tegemist oli ainult üheainsa kartelliga, mille moodustasid erinevaid vitamiine puudutavad salajased kokkulepped, samas kui otsuse põhjendus 584 mainib esimest korda, et iga vitamiini puudutav kokkulepe kujutas endast ühenduse konkurentsiõiguse eraldi rikkumist.

33 Seetõttu ei olnud hageja võimaliku trahvi lähtesumma 20 miljonit eurot – mida suunistes soovitatakse üheainsa rikkumise lähtekohaks –, vaid 160 miljonit eurot kaheksa eraldi rikkumise eest. Tegelik hinnang, mille kohaselt toimus rikkumine kõigi kõnealuste kokkulepetega puudutatud vitamiinide osas, pani komisjoni hagejale määrama prognoositavast vähemalt kaheksa korda suurema trahvi lähtesumma. Hageja leiab, et ta oleks seetõttu pidanud saama esitada oma seisukoha selle hinnangu ja järelduste kohta, mis tehti trahvi kindlaksmääramise osas.

34 Kostja vaidlustab need argumendid kui põhjendamatud. Tema sõnul ei muutnud otsus, mis kordab tõetruult vastuväiteteatise struktuuri ja selles esitatud õiguslikku hinnangut, vastuväiteteatise aluseks olnud arutluskäiku. Kostja väidab, et nii vastuväiteteatise struktuurist kui ka selle arvukatest lõikudest nähtub selgelt, et komisjon ei pidanud erinevate vitamiinitoodete turge puudutavaid kokkuleppeid tervikuna üheks ja samaks pidevaks rikkumiseks, vaid mitmeks eraldi rikkumiseks. Seda tõendab ka vastuväiteteatisele esitatud hageja vastus, sest hageja viitab leheküljel 5 eelviimases lõigus mitmetele „rikkumistele”, mitte üheleainsale rikkumisele.

35 Hageja märgib oma repliigis, et vastuväiteteatises sisalduva ebaseaduslikke kokkuleppeid kirjeldava osa pealkiri oli „kartell”, samas kui otsuse vastava osa kohaselt on „kartellid”. Ta lisab, et vastuväiteteatis sisaldas mitmeid viiteid sellele, et komisjon käsitles ühteainsat kartelli. Sõltumata vastuväiteteatise struktuurist ja selle teatud lõikudest on hageja sõnul igal juhul ainsaks asjassepuutuvaks asjaoluks selles vastuväiteteatises sisalduv õiguslik järeldus, mille kohaselt oli trahvide arvutamise eesmärgil tegemist üheainsa kartelliga.

36 Vastuväiteteatisele esitatud vastuse lõigu kohta, millele kostja viitab, väidab hageja, et ta ei käsitlenud küsimust sellest, kas ebaseaduslikud kokkulepped kujutasid endast ühte või mitut rikkumist, vaid viitas üksnes raskendavatele asjaoludele, mis puudutasid BASF‑i rolli kartellis.

b) Teine väide, mis käsitleb kaitseõiguse rikkumist, sest vastuväiteteatises on ebapiisavalt selgitatud asjaolusid, mida komisjon kavatses trahvide arvutamisel arvestada

37 Hageja kinnitab, et vastuväiteteatises esitatud selgitus talle määratud trahvide arvutamisel tähtsust omavate asjaolude kohta oli ebapiisav ega võimaldanud tal nõuetekohaselt teostada oma kaitseõigust nende trahvide suuruse osas.

38 Hageja märgib, et vastuväiteteatis on üldine ja ebamäärane selgituste osas, mis puudutavad asjaolusid, millele komisjon kavatses trahvi arvutamisel tugineda. Pärast üldist sissejuhatavat osa selgitavad vastuväiteteatise 230‑st põhjendusest üksnes kolm põhjendust standardses ja väga üldises sõnastuses, kuidas komisjon kavatseb võtta trahvide summa kindlaksmääramisel arvesse raskust, hoiatavat mõju, kestust ning kõiki raskendavaid ja kergendavaid asjaolusid. Sellisel tasemel esitatud selgitus kavandatavate trahvide kohta rikub kaitseõigust kolmel olulisel põhjusel.

39 Esiteks, kui ettevõtja tegutseb täielikus koostöös komisjoniga ega vaidlusta faktilisi asjaolusid nagu hageja käesolevas asjas, on vastuväiteteatise põhiline – või ainus – eesmärk võimaldada sellel ettevõtjal mõista võimalikult selgelt alust, mille põhjal komisjon kavatseb talle trahvi määrata.

40 Teiseks on otsuses määratud trahvid ühenduse konkurentsiõiguse menetluses kõrgeimad, mida eales määratud, ning need kajastavad radikaalset ja ennekuulmatut muutust komisjoni trahvimispoliitikas. Näiteks rõhutab hageja, et enne koostööteatise kohaldamist oli otsuse adressaatideks olevatele ettevõtjatele määratud trahvide kogusumma ligikaudu 1800 miljonit eurot, mis on kuus korda rohkem kui kunagi varem ühes asjas määratud trahvide kogusumma: nimelt määrati komisjoni 16. septembri 1998. aasta otsuses 1999/243/EÜ EÜ artiklite 85 ja 86 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/35.134 – Trans‑Atlantic Conference‑leping; EÜT 1999, L 95, lk 1) trahviks 273 miljonit eurot. Hageja lisab, et talle määratud trahvide kogusumma enne koostööteatise kohaldamist – peaaegu 600 miljonit eurot (vt eespool punkt 17) – on umbes kuus korda kõrgem komisjoni varem määratud suurimast individuaalsest trahvist ehk komisjoni 28. jaanuari 1998. aasta otsuses 98/273/EÜ EÜ artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/35.733 – VW; EÜT L 124, lk 60) Volkswagen AG‑le määratud trahvist, mille suuruseks oli 102 miljonit eurot. Põhjendamiskohustuse ja ärakuulamisõiguse ulatus põhiliste asjaolude suhtes, millele institutsioon kavatseb trahvisumma kindlaksmääramisel tugineda, peab olema proportsionaalne trahvisumma suurusega.

41 Kolmandaks väidab hageja, et asjaolud, mida ei ole vastuväiteteatises piisavalt selgitatud, on äärmiselt olulised, sest nende tulemusel suurendati hagejale määratud kogutrahvi oluliselt. Sellised asjaolud on eelkõige trahvi suurendamine 100% hoiatava mõju eesmärgil, mille tõttu komisjon suurendas raskuse alusel arvutatud kogutrahvi 128,5 miljonilt eurolt 257 miljoni euroni (vt eespool punktid 14 ja 15), ning hinnang, mille kohaselt hageja oli üks kartelli eestvedaja; selle hinnangu põhjal suurendas komisjon kogutrahvi põhisummat 35% ehk üle 153 miljoni euro ja keeldus olulisest vähendamisest koostööteatise alusel (vt eespool punktid 17 ja 19). Hageja rõhutab eriti, et vastuväiteteatises ei mainitud üldse komisjoni kavatsust määrata BASF‑ile nii suur trahvide suurendamine hoiatava mõju eesmärgil ja et BASF‑ile eestvedaja rolli omistamine on vastuolus vastuväiteteatisega.

42 Kostja leiab, et hageja etteheited ei ole põhjendatud.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

43 Esimese ja teise väitega, mida tuleb käsitleda koos, üritab hageja põhiliselt saavutada otsuses sisalduva artikli 3 punkti b täielikku tühistamist ja järelikult selles otsuses hagejale määratud trahvide tühistamist.

44 Tuleb meenutada, et kaitseõiguse tagamine igasuguses menetluses, mis võib kaasa tuua sanktsioone, eriti trahve või karistusmakseid, kujutab endast ühenduse õiguse aluspõhimõtet, mida tuleb järgida isegi siis, kui see puudutab haldusmenetlust (Euroopa Kohtu 13. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 85/76: Hoffmann-La Roche vs. komisjon, EKL 1979, lk 461, punkt 9, ja 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑176/99 P: ARBED vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑10687, punkt 19).

45 Selle põhimõtte kohaselt kohustavad määruse nr 17 artikli 19 lõige 1 ja komisjoni 22. detsembri 1998. aasta määruse (EÜ) nr 2842/98 poolte ärakuulamise kohta teatavates EÜ asutamislepingu artiklite [81] ja [82] alusel algatatud menetlustes (EÜT L 354, lk 18; ELT eriväljaanne 07/004, lk 204) artiklid 2 ja 3 – mis on käesolevas asjas ratione temporis kohaldatavad sätted – komisjoni informeerima vastuväidetest, mida huvitatud ettevõtjate ja ühenduste suhtes esile tuuakse, ja käsitlema oma otsustes ainult vastuväiteid, mille kohta on viimati nimetatutele antud võimalus oma seisukohti väljendada.

46 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab vastuväiteteatis sisaldama piisavalt selgelt, kasvõi kokkuvõtlikult sõnastatud ülevaadet vastuväidetest, et huvitatud isikud saaksid tegelikult teada, millist käitumist komisjon neile ette heidab. Üksnes selle tingimuse täitmisel vastab vastuväiteteatis sellele ühenduse määrustega pandud nõudele anda ettevõtjatele kogu vajalik teave, et nad saaksid end tõhusalt kaitsta enne, kui komisjon võtab vastu lõpliku otsuse (Euroopa Kohtu 31. märtsi 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85: Ahlström osakeyhtiö jt vs. komisjon, EKL 1993, lk I‑1307, punkt 42, ja Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑352/94: Mo och Domsjö vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1989, punkt 63, mis jäeti apellatsioonimenetluses jõusse Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsusega kohtuasjas C‑283/98 P: Mo och Domsjö vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9855).

47 Seda nõuet on järgitud juhul, kui komisjoni otsus ei pane isikutele süüks muid rikkumisi kui need, mis on märgitud ülevaates vastuväidetest, ning kui tuginetakse vaid asjaoludele, mille kohta vastav isik on saanud oma seisukohad esitada (Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: ACF Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punkt 94, ja Esimese Astme Kohtu 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98: Atlantic Container Line jt vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑3275, punkt 138).

48 Kaitseõiguse teostamise osas trahvide määramisel nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises otseselt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele võib trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, näiteks väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”, täidab komisjon oma kohustust järgida ettevõtjate õigust olla ära kuulatud. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt teavet, et nad saaksid end kaitsta mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise asjaolu vastu (Euroopa Kohtu 7. juuli 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique diffusion française jt vs. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 21, ja Esimese Astme kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑16/99: Lögstör Rör vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1633, punkt 193, mis jäeti apellatsioonimenetluses jõusse Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsusega liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, eelkõige punkt 428).

49 Sellest tuleneb, et trahvisummade kindlaksmääramise osas tagatakse asjaomaste ettevõtjate kaitseõigus komisjoni ees võimalusega esitada märkusi nende asjaolude kohta, milles neid süüdistatakse, rikkumise kestuse, raskusastme ja konkurentsivastase laadi osas (Esimese Astme kohtu 6. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑83/91: Tetra Pak vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑755, punkt 235, ja eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Lögstör Rör vs. komisjon, punkt 194).

50 Käesolevas asjas mainis komisjon selgelt vastuväiteteatise punkti 229 alapunktis b oma kavatsust määrata trahvid ettevõtjatele, kellele see akt oli adresseeritud.

51 Komisjon märkis vastuväiteteatise punktis 227 veel, et EÜ artikli 81 lõiget 1 ja EMP artikli 53 lõiget 1 on rikutud tahtlikult.

52 Etteheidetud asjaolude raskuse osas tuletas komisjon kõigepealt vastuväiteteatise punktis 226 meelde, et ta arvestas rikkumise laadi ennast, selle konkreetset mõju turule ja asjaomase turu geograafilist suurust – mis kujutavad endast suuniste punkti 1 alapunkti A esimese lõigu kohaselt rikkumise raskuse hindamise asjakohaseid tegureid –, ja täpsustas punktis 227, et turu jagamine ja hindade kindlaksmääramine ühise lepinguga on juba oma laadilt EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP artikli 53 lõike 1 kõige raskem rikkumine; et asjaomased ettevõtjad olid täielikult teadlikud oma tegevuse õigusvastasusest; et nad pidasid nõu salajase ja institutsioonilise süsteemi loomiseks, mille eesmärk oli piirata konkurentsi suuremas tööstussektoris; et salajased kokkulepped mõjutasid kogu vitamiinitööstust, et neid kokkuleppeid kavandati, juhiti ja julgustati asjaomaste ettevõtjate organisatsioonide sees väga kõrgel tasemel; et need toimisid üksnes viimatinimetatud ettevõtjate kasuks ning nende klientide ja lõppkokkuvõttes üldsuse kahjuks ning et need kokkulepped hõlmasid kogu ühisturgu ja pärast EMP loomist ka kõiki EMP lepingu liikmesriike.

53 Komisjon teatas vastuväiteteatise punktis 226 ka oma kavatsusest määrata trahve suuruses, millest piisab nende hoiatava mõju tagamiseks.

54 Seejärel lisas komisjon vastuväiteteatise punktis 228, et trahvi määramisel igale ettevõtjale tuleb arvestada iga ettevõtja puhul tema rolli salajastes kokkulepetes, ettevõtja tähtsust vitamiinitööstuses, rikkumise mõju konkurentsile ja kõiki muid raskendavaid või kergendavaid asjaolusid. Komisjon mainis sõnaselgelt eestvedaja rolli, mis oli salajastes kokkulepetes eelkõige hagejal.

55 Komisjon viitab samas punktis 228 vajadusele võtta arvesse iga ettevõtja individuaalse osalemise kestust neis kokkulepetes, mida on täpsustatud punktis 220 iga vitamiini ja iga osaleja osas.

56 Niisiis ilmneb, et komisjon on vastuväiteteatises märkinud faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele ta tugines hagejale määratud trahvi arvutamisel, nii et selles osas on hageja õigust olla ära kuulatud esmapilgul järgitud nõuetekohaselt.

57 Siiski tuleb analüüsida, millisel määral võib selle järelduse kummutada hageja esimese ja teise väite raames esitatud konkreetsete argumentidega.

58 See ei kehti argumendi kohta, mis põhineb vastuväiteteatise erilisel eesmärgil, mis on adresseeritud ettevõtjale, kes on tegutsenud täielikus koostöös komisjoniga ega ole vaidlustanud faktilisi asjaolusid (vt eespool punkt 39). Nagu kostja on õigesti väitnud, ei muutu vastuväiteteatise eesmärk vastavalt selle adressaadiks oleva ettevõtja erilisele olukorrale. Ettevõtja koostöötasemele vaatamata jääb vastuväiteteatise ülesandeks anda kogu vajalik teave ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, et nad saaksid end tõhusalt kaitsta enne, kui komisjon võtab vastu lõpliku otsuse (eespool punktis 46 viidatud kohtuotsus Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, punkt 42, ja eespool punktis 46 viidatud 16. novembri 2000. aasta kohtuotsus Mo och Domsjö vs. komisjon, punkt 63). Sellest seisukohast ei kõrvalda asjaolu, et hageja tegi komisjoniga koostööd, tunnistas rikkumise toimepanemist ja kirjeldas neidsamu tegusid, sugugi hageja õigust ja huvi saada komisjonilt akt, mis selgitab täpselt kõiki vastuväiteid, mis komisjon hageja vastu esitas, kaasa arvatud vastuväiteid, mis võisid põhineda teiste asjaga seotud ettevõtjate avaldustel või tõenditel. Hageja argument ei ole ka vaba vastuoludest, kuna see põhineb sõnaselgelt ühel asjaolul, nimelt sellel, et hageja ei vaidlustanud faktilisi asjaolusid, mis loogiliselt eeldab seda, et vastuväiteteatis, mis selgitab komisjoni esitatud süüdistusi ja faktilisi asjaolusid, millel süüdistused põhinevad, on saadetud juba varem ja et selle teatise laadi ega tähendust ei saa üldse mõjutada selline hilisem asjaolu.

59 Samuti ei ole võimalik nõustuda teise väite raames esitatud argumendiga, mille kohaselt otsus esindab radikaalset ja ennekuulmatut muutust komisjoni trahvimispoliitikas (vt eespool punkt 40). Ilma et oleks vaja analüüsida, kas ja millisel määral tähendavad otsuses määratud trahvid nende suuri summasid arvestades tõepoolest uut etappi selles poliitikas, on oluline meelde tuletada, et komisjonil ei ole kohustust osutada vastuväiteteatises võimalusele, et tema trahvisummade taset puudutav poliitika võib ühel päeval muutuda – võimalusele, mis sõltub konkurentsipoliitika üldistest kaalutlustest ega oma otsest seost käesolevate juhtumite konkreetsete asjaoludega (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punkt 22, ja eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Lögstör Rör vs. komisjon, punkt 203). Komisjonil ei ole kohustust hoiatada ettevõtjaid, teavitades neid kavatsusest suurendada trahvisummade üldist taset (Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑12/89: Solvay vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑907, punkt 311, ja eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Lögstör Rör vs. komisjon, punkt 203).

60 Samuti on alusetu eespool teise väite raames esitatud argument, mis põhineb eriti segadust tekitaval viisil sellel, et vastuväiteteatises ei ole piisavalt selgitatud kahte hageja sõnul „äärmiselt olulist” asjaolu, mida otsuses mainitakse trahvide summa arvutamise raames, ehk esiteks trahvi suurendamist 100% hoiatava mõju eesmärgil ja teiseks hagejale eestvedaja rolli omistamist (vt eespool punkt 41).

61 Neist asjaoludest teise kohta ei paista hageja tegelikult väitvat seda, et vastuväiteteatises puuduvad piisavad selgitused, vaid seda, et vastuväiteteatis ja otsus ei ole omavahel kooskõlas, kuna otsus nimetab asjaolu, mida vastuväiteteatis ei maini. Selle kohta tuleb siiski sedastada, et – nagu on meelde tuletatud eespool punktis 54 – mainiti vastuväiteteatise punktis 228 sõnaselgelt hageja eestvedaja rolli, nii et hageja väidetud vastuolu seega ei esine.

62 Eespool punktis 60 viidatud esimese asjaolu osas ei olnud komisjon kohustatud teatama hagejale trahvi võimaliku suurendamise ulatust vastuväiteteatises selleks, et tagada trahvi hoitav mõju. Kui komisjon on teatanud need faktilised ja õiguslikud asjaolud, mille põhjal ta trahvide suurust arvutab, puudub tal kohustus täpsustada, kuidas ta kavatseb trahvide suuruse kindlaksmääramisel iga asjaolu kasutada. Andmete edastamine kavandatavate trahvide taseme kohta oleks seni, kuni ettevõtjatele ei ole antud võimalust esitada oma märkusi nende vastu esitatud vastuväidetele, komisjoni otsuse sobimatu ennetamine (eespool punktis 48 viidatud Euroopa Kohtu otsus Musique diffusion française, punkt 21; Euroopa Kohtu 9. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 322/81: Michelin vs. komisjon, EKL 1983, lk 3461, punkt 19, ja eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Lögstör Rör vs. komisjon, punkt 200).

63 Seejärel tuleb analüüsida hageja poolt esimese väite raames esitatud argumente ja nende mõju eespool punktis 56 sõnastatud esialgsele järeldusele.

64 Selle väitega heidab hageja komisjonile ette seda, et komisjon ei lubanud tal esitada märkusi ühe teise konkreetse asjaolu kohta, millel oli hageja arvates märkimisväärne ja karistav mõju otsuses esitatud trahvide summa arvutamisel, ehk siis komisjoni hinnangu kohta, mille kohaselt moodustavad etteheidetud tegevused mitu eraldi rikkumist, mitte ühteainsa rikkumise.

65 Selles osas ei tohi eelkõige ületähtsustada komisjoni hinnangu negatiivset mõju hagejale.

66 Hageja lähtub käsitlusest, et kui komisjon oleks järeldanud, et käesolevas asjas on tegemist üheainsa rikkumisega, oleks ta määranud hagejale vaid ühe trahvi, mille lähtesumma oleks olnud suuniste kohaselt umbes 20 miljonit eurot, samas kui hagejale määrati tegelikult kaheksa trahvi lähtesummat, mis on kokku liites kaheksa korda suurem kui üheainsa trahvi võimalik lähtesumma.

67 Selline käsitlus tuleneb suuniste väärast tõlgendamisest. Suuniste punkti 1A teise lõigu kohaselt on „võimalik trahvisumma” „rohkem kui 20 miljonit [eurot]” rikkumiste eest, mis on „väga rasked rikkumised” ehk „horisontaalsed piirangud, nagu näiteks hinnakartellid ja turujagamiskvoodid”. Suuniste sellest lõigust ei nähtu, et sellist laadi rikkumise eest ettevõtjale määratud trahvi lähtesumma peab põhimõtteliselt piirduma 20 miljoni euroga.

68 Tuleb märkida, et komisjon täpsustas otsuse põhjenduses 675, et ta võttis trahvi lähtesumma määramisel arvesse erinevate puudutatud vitamiinitoodete turgude ulatust. Isegi kui oletada, et komisjon jõudis otsuses järeldusele, et tegemist on vaid üheainsa üldise rikkumisega, mis hõlmab kõik kõnealused erinevad vitamiinitoodete turud, oleks ta otsuse põhjenduses 675 esitatud kriteeriumi kohaselt võinud ainsa määratava trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel võtta arvesse samade turgude kokkuliidetud suuruse. See lähtesumma oleks tavapäraselt määratud palju suuremaks kui 20 miljonit eurot, mis kujutab endast väga raske rikkumise soovituslikku alampiiri.

69 Arvestades seda, et väga raskete rikkumiste osas on suunistes mainitud 20 miljonit eurot soovituslikult „alampiir” ja mitte „ülempiir”, puuduvad viited sellele, et kui komisjon oleks otsuses piirdunud üheainsa rikkumisega, oleks ta kindlasti pidanud hagejale määratava üheainsa trahvi lähtesumma kehtestama madalama kui hagejale tegelikult määratud kaheksa trahvi lähtesummad kokku.

70 Tõepoolest, võimaliku määratava karistuse suhtes ei ole põhimõtteliselt ilma tagajärgedeta, kas kvalifitseerida teatud õigusvastased teod nii, et need moodustavad ühe ja sama rikkumise või mitu eraldi rikkumist, sest mitme eraldi rikkumise tuvastamine võib tuua kaasa mitme eraldi trahvi määramise nii, et iga kord kohaldatakse määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ettenähtud piire (Esimese Astme Kohtu 15. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ja T‑91/03: Tokai Carbon jt vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑10, punkt 118) ja lähtutakse seega ülempiirist, mis on 10% otsuse vastuvõtmisele eelnenud majandusaasta käibest.

71 Siiski tuleb sedastada, et antud juhul ei omanud asjaolu, et komisjon kvalifitseeris tuvastatud faktilised asjaolud mitme eraldi rikkumisena, selle ülempiiri kohaldamise suhtes mingit tähtsust. Hagejale määratud trahvide summa – isegi enne koostööteatise kohaldamist planeeritud summa (592,32 miljonit eurot) – jääb oluliselt allapoole 10% piiri, mis tähendab, et see puudutab kogukäivet (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punkt 119), sest otsuse vastuvõtmisele eelneval ehk 2000. aastal oli hageja kogukäive 35 946 miljonit eurot (vt otsuse põhjenduses 123 esitatud esimene tabel).

72 Tuleb veel lisada, et kui komisjon oleks käesolevas asjas järeldanud, et tegemist oli ainult üheainsa rikkumisega, mis hõlmab kõiki otsuses ettenähtud vitamiinitooteid, oleks ta võinud tõenäoliselt võtta arvesse hagejale määratavate trahvide arvutamisel ka B1‑ ja H‑vitamiine puudutavaid salajasi kokkuleppeid, mille osas komisjon karistusi siiski ei määranud, sest ta leidis, et tegemist oli eraldi rikkumistega, mille puhul oli tema õigus karistuse määramiseks määruse nr 2988/74 kohaselt aegunud.

73 Eespool esitatud kaalutlused, mille eesmärk on hinnata hageja argumente laiahaardelisemalt ja objektiivsemalt, ei ole siiski piisavad välistamaks seda, et komisjoni hinnangul, mille kohaselt on käesolevas asjas tegemist mitme eraldi rikkumisega, võis olla mingisugune mõju hagejale määratud trahvide suurusele. Seetõttu tuleb välja selgitada, kas hagejale anti võimalus selgitada vastuväiteteatisele antavas vastuses oma seisukohta küsimuses, kas vastuväiteteatises talle etteheidetud faktilised asjaolud moodustavad üheainsa rikkumise või mitu eraldi rikkumist.

74 Tuleb nõustuda, et kuigi vastuväiteteatises tegi komisjon tõesti kindlaks ja kirjeldas üksikasjalikult tegusid, mida adressaatideks olevatele ettevõtjatele ette heidetakse, ja märkis sätted (EÜ artikkel 81 ja EMP lepingu artikkel 53), mille osas ta leidis, et neid sätteid võidi rikkuda nende samade tegudega, ei võtnud ta viimatinimetatud küsimuses selget seisukohta.

75 Esiteks on hagejal õigus esile tõsta vastuväiteteatises sisalduvad teatud asjaolud, mis võivad tõendada, et komisjon pidas kõnealuseid konkurentsivastaseid tegusid üheks rikkumiseks.

76 Kõigepealt tuleb viidata vastuväiteteatise punkti 206 kolmandale lõigule, milles komisjon märgib järgmist:

„Vaatamata tootjate arvule, koosolekutel osalejate vaheldumisele ja nende tootevaliku mitmekesisusele moodustas salajaste kokkulepete kogum praktikas ja tegelikult üldise mehhanismi, mille eesmärk oli kontrollida kõikide vitamiinitoodete maailmaturgu ja milles [Roche] tegutses lepingute ja kokkulepete võrgustiku keskmes.”

(„Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control the world market across the whole range of vitamin products with [Roche] at the centre of the network of agreements and arrangements.”)

77 Oluline on eelkõige mainida vastuväiteteatise punkti 212 teist lõiku, milles komisjon märgib:

„Arvestades meetodi järjepidevust ja sarnasust, leiab komisjon, et asjakohane on käsitleda ühes ja samas menetluses erinevaid vitamiine puudutavate lepingute kogumit. Komisjon leiab, et tegemist on üheainsa üldise vitamiine puudutava kartelliga, mille põhilise „massi” moodustavad [Roche], BASF ja Rhône-Poulenc ning teised kartelliga liitunud tootjad moodustavad kartellis ühe osa konkreetsete vitamiinide osas, mida nad toodavad.”

(„Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin cartel with [Roche], BASF and Rhône-Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset of, the cartel for the particular vitamins which they produce.”)

78 Vastuväiteteatise punkti 225 kolmandas ja neljandas lõigus rõhutas komisjon, et ei olnud võimalik kindlalt väita, et „rikkumine” oli täielikult lõppenud, ja et neilt ettevõtjatelt, kellele teatis oli adresseeritud, tuli nõuda „rikkumise” lõpetamist.

79 Teiseks märgib kostja vastuväiteteatises õigesti ka muid asjaolusid, mis võivad vastupidi tõendada, et komisjon kavatses tuvastada mitme rikkumise olemasolu.

80 Selles osas tuleb mainida, et komisjon märkis vastuväiteteatise punkti 212 kolmandas lõigus – korrates Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsuse sõnastust liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon (EKL 1975, lk 1663, punkt 111) – järgmist:

„Mitte miski ei keela komisjonil otsustada mitme rikkumise üle ühesainsas otsuses, isegi kui teatud ettevõtjad, kellele otsus on adresseeritud, ei ole neist rikkumistest mõnega seotud, tingimusel et otsus võimaldab saada igal adressaadil selgust tema suhtes esitatud vastuväidetes […]. Siis kui – ja juhul kui – kavandatakse trahvide määramist, võtab komisjon täielikult arvesse iga osaleja rolli ja iga konkreetse vitamiinituru suurust.”

(„There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. […] When and if any penalty is to be assessed, the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market for the particular vitamin concerned.”)

81 Vastuväiteteatise punkti 212 esimese lõik näeb ette:

„Komisjon leiab, et käesolevas asjas esineval rikkumiste kogumil on tervikliku kokkuleppe tunnused [EÜ] artikli 81 tähenduses.”

(„The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement in the sense of Article 81.”)

82 Vastuväiteteatise punkti 225 kolmandas lõigus märgitakse:

„Rikkumised jätkusid enamuse toodete osas kaua pärast uurimise algust.”

(„The infringements continued for most products long after the start of the investigations.”)

83 Vastuväiteteatise punkti 226 neljandas lõigus täpsustas komisjon, et koostööteatise kohaldamise osas võtab ta arvesse kogu tootjate tehtud koostööd „iga toote osas eraldi” („in relation to each product separately”).

84 Käesoleva kohtuasja pooled viitavad vastuväiteteatise mitmetele muudele kohtadele, mis kinnitavad nende arvates selle dokumendi nendepoolset tõlgendust seoses sellega, kas tegu on üheainsa või mitme eraldi rikkumisega. Need kohad, milles kasutatakse eriti selliseid sõnu nagu „kokkulepe”, „leping” või „kartell”, mida on käänatud ainsuses või mitmuses, tunduvad vähemolulised.

85 Esiteks rõhutab kostja just seda, et vastuväiteteatises kasutatud mõisted „lepingute kogum” („complex of agreements”), „lepingute ja kokkulepete kogum” („complex of agreements and arrangements”), „kartellilepingud” („cartel agreements”) ja „salajased lepingud” („collusive agreements”) tõendavad, et komisjon tõesti leidis, et käesolevas asjas oli toimunud mitu eraldi rikkumist.

86 Selliseid mõisteid nagu ka väljendit „salajased kokkulepped” („collusive arrangements”), mis sisaldub ka vastuväiteteatises, ei saa tõlgendada nii, et see tähendab ilmtingimata täpset õiguslikku kvalifikatsiooni selles osas, et tegemist oli mitme rikkumisega. Kohtupraktikast nähtub, et mitu tegevust, millel on sama konkurentsi piirav eesmärk ja millest igaüks eraldi hinnates kuulub „lepingu”, „kooskõlastatud tegevuse” või „ettevõtjate ühenduste otsuse” mõistesse EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, võivad kujutada endast selle artikli üheainsa rikkumise erinevaid ilminguid (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 113).

87 Teiseks tugineb hageja omalt poolt mitmele lõigule vastuväiteteatises, milles komisjon on kasutanud terminit „kartell”, viitamata konkreetselt ühele või teisele vitamiinile, eriti sellele, et see institutsioon märkis vastuväiteteatise punktis 195 oma pädevuse kinnitamiseks käesolevas asjas, et „kartellil oli tuntav mõju EÜ liikmesriikide vahelisele kaubandusele ja konkurentsile ühisturul” („the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and competition in the Common Market”).

88 Esiteks ei tähenda sõna „kartell” kasutamine ilmtingimata seda, et peetakse silmas üheainsa kartelli olemasolu EÜ artikli 81 tähenduses. See sõna võib tähistada horisontaalset kokkulepet, kuid seda võidakse kasutada ka üldisemalt, et iseloomustada struktuuri või organisatsiooni, kes vastutab konkurentsieeskirjade rikkumise eest. Seega ei saa välistada, et vastuväiteteatises kasutati sõna „kartell” vitamiinitootjate loodud üldise organisatsiooni kirjeldamiseks, ilma et sellega oleks välistatud võimalus järeldada mitme keelatud kokkuleppe ja seega mitme rikkumise olemasolu. Teiseks võib tõlgendada vastuväiteteatises sõnastatud teatud kinnitusi „kartelli” kohta nagu punktis 195 sisalduvat kinnitust selle mõju kohta liikmesriikide kaubandusele või punktis 227 esitatud kinnitust selle kohta, et tulenevalt kartelli laadist rikuti tahtlikult EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53, ka nii, et nendega üritati tegelikult kirjeldada kõigi vastuväiteteatises ettenähtud keelatud kokkulepete ühiseid tunnuseid, et vältida iga sellise kokkuleppe tunnuste tarbetut kordamist.

89 Vastuväiteteatise struktuuri kohta, millele kostja tugineb, saab sedastada, et selle C osas, mille pealkiri on „kartell”, esitatakse konkreetne ja üksikasjalik kirjeldus iga vitamiini puudutava salajase kokkuleppe kohta nii, et A‑ ja E‑vitamiine käsitletakse koos, kuigi neid loetakse siiski eraldi turgudele kuuluvaks. Selle väikse reservatsiooniga analüüsis komisjon C osa igas jaos iga konkreetset vitamiinitoodet, selle iseärasusi, tootjaid, sellega seotud turgu (mis on määratletud eraldi turuna) ja kõnealust vitamiini puudutava kartelli algupära, kestust, põhimehhanismi, kartelliga seoses peetud koosolekuid, kartelli toimimist ning selles osalejaid. Kuigi pealkiri oli ainsuses („the cartel”), võimaldab vastuväiteteatise C osa selgelt aru saada, et tegemist oli mitme keelatud kokkuleppega.

90 Vastuväiteteatise hindamine tervikuna viitab sellele, et sellest aktist nähtuvad komisjoni ilmselged kahtlused etteheidetavate tegude täpse õigusliku kvalifikatsiooni osas ehk osas, kas neid tegusid tuleb pidada üheksainsaks rikkumiseks või mitmeks eraldi rikkumiseks – vaatamata komisjoni üheti mõistetavale märkusele, et teod on vastuolus EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõikega 1. Vastuväiteteatisest ei nähtunud seega selgelt, kas komisjon kavatses järeldada, et tegemist on ühe või mitme rikkumisega.

91 See sedastus ei tähenda siiski, et komisjon oleks rikkunud kostja kaitseõigust, kui ta tuvastas neis tingimustes otsuses iga kõnealuse vitamiini osas eraldi rikkumise.

92 Tõsi, et Euroopa Kohus märkis hageja poolt viidatud 3. juuli 1991. aasta otsuses kohtuasjas C‑62/86: AKZO vs. komisjon (EKL 1991, lk I‑3359, punkt 29), et „vastuväiteteatises tuleb selgelt nimetada faktilised asjaolud, millele komisjon tugineb, ning nende kohta antud hinnang”.

93 Siiski tuleb meeles pidada, et kohtupraktika kohaselt ei pea rikkumist tuvastav otsus olema ilmtingimata vastuväiteteatise täpne koopia. Komisjon peab saama viimatinimetatud otsuses arvestada asjaomaste ettevõtjate vastuseid vastuväiteteatisele. Selles osas on komisjonil voli mitte üksnes asjaomaste ettevõtjate argumentidega nõustuda või need tagasi lükata, vaid tal on õigus teha ka oma analüüs nende esitatud faktilistest asjaoludest, et loobuda alusetuks osutunud vastuväidetest või kohandada või täiendada vastuväidete toetuseks esitatud argumente nii faktiliste kui ka õiguslike asjaoludega (eespool punktis 47 viidatud Euroopa Kohtu otsus ACF Chemiefarma vs. komisjon, punktid 91 ja 92; eespool punktis 80 viidatud Euroopa Kohtu otsus Suiker Unie jt vs. komisjon, punktid 437 ja 438, ning Euroopa Kohtu 29. oktoobri 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/78–215/78 ja 218/78: Van Landewyck jt vs. komisjon, EKL 1980, lk 3125, punkt 68).

94 Eelkõige tuleb järeldada, et faktide hindamine on osa otsuseni jõudmisest ja et õigus olla ära kuulatud laieneb kõikidele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on otsuse aluseks, kuid mitte haldusorgani võetavale lõplikule seisukohale (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 21. jaanuari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑129/95, T‑2/96 ja T‑97/96: Neue Maxhütte Stahlwerke ja Lech-Stahlwerke vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑17, punkt 231, ja 3. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑16/02: Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2003, lk II‑5167, punkt 75).

95 Esiteks tähendab vastuväiteteatise ja lõpliku otsuse vastuolu kaitseõiguse rikkumist üksnes juhul, kui lõplikus otsuses sedastatud vastuväidet ei ole esitatud vastuväiteteatises piisavalt, et võimaldada adressaatidel end kaitsta. Teiseks võib vastuväiteteatises sisalduvate faktiliste asjaolude õiguslik hinnang olla teatise määratluse tõttu vaid ajutine ja komisjoni hilisemat otsust ei saa tühistada üksnes põhjusel, et asjaomaste faktiliste asjaolude kohta tehtud lõplikud järeldused ei ole täpselt kooskõlas asjaomase ajutise hinnanguga. Komisjonil tuleb vastuväiteteatise adressaadid ära kuulata ja vajadusel arvestada esitatud väidetele nende poolt vastusena antud märkusi, muutes oma analüüsi eelkõige nende kaitseõiguse järgimiseks (Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑44/00: Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2223, punktid 98–100).

96 Käesolevas asjas tuleb järeldada, et komisjon on otsuses üksnes kohandanud ja selgitanud õiguslikke argumente, millele tuginesid tema vastuväited, ja seetõttu ei takistanud ta hagejat tutvustamast oma seisukohta vastuväidete osas enne otsuse tegemist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑9/89: Hüls vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑499, punktid 59–65). Hageja oleks pidanud mõistma vastuväiteteatise lugemise põhjal, et komisjon ei välistanud järeldust, et tegemist on mitme eraldi rikkumisega. Komisjon oleks tõesti võinud vältida kahetsusväärset segadust ja vastuolu, mis tekkis vastuväiteteatises sisalduvast õiguslikust hinnangust küsimuses, kas tegemist oli üheainsa või mitme rikkumisega, kui ta oleks veidi selgemalt sõnastanud alternatiivi, mille ta selle kohta esitas ja mille kohta jättis ta endale õiguse anda lahendus oma lõplikus otsuses. See segadus ja vastuolu ei takistanud hagejat siiski tutvustamist oma seisukohta selles küsimuses vastuväiteteatisele esitatud vastuses.

97 Nagu kostja on õigesti rõhutanud, nähtub sellest vastusest veel, et hageja ise oli vähemalt teadlik sellest, et haldusmenetlus võis puudutada mitmeid rikkumisi. Hageja märgib oma vastuse leheküljel 5 uute konkurentsieeskirjade rikkumise takistamiseks enda poolt võetud meetmete kirjelduse lõpus, et ta oli „kohe lõpetanud selle menetluse esemeks olevad rikkumised” („immediately brought to an end the infringements which are subject of this proceedings”). Hageja poolt väljatoodud asjaolu, et see märkus oli esitatud kontekstis, mille eesmärk oli panna komisjoni tunnistama kergendavate asjaolude olemasolu hageja osas, ei takista sugugi võimalust järeldada, et hageja oli haldusmenetluse selles etapis teadlik, et teda võidakse pidada menetluse tulemusel vastutavaks mitmes rikkumises.

98 Lisaks viitab kostja õigesti sellele, et – vastupidi hagejale – esitas sama vastuväiteteatise adressaadiks olnud Roche vastuväiteteatisele antud vastuses märkusi seoses küsimusega, kas tegemist oli ühe või mitme rikkumisega. Selles osas on ebaoluline, et Roche tahtis täpsustada, et tema arvates tuli komisjonil järeldada mitme eraldi rikkumise olemasolu. Vastupidi hageja väidetule ei saa sellest Roche’i märkuse suunitlusest järeldada, et see ettevõtja oli vastuväiteteatist aru saanud nii, et selle adressaatidele heideti ette üksnes ühte üldist kartelli. Igal juhul ei tule kaaluda seda, kuidas Roche võis vastuväiteteatist tõlgendada, sest tähtsust omab just vastuväiteteatise objektiivne sisu. Selles osas väidab hageja vääralt, et vastuväiteteatises heideti talle ette ühesainsas üldises kartellis osalemist. Vastuväiteteatis sisaldas sellesuunaliste viitavate asjaolude kõrval arvukaid asjaolusid, mis viitavad komisjoni poolt otsuses lõpuks omaksvõetud seisukohale.

99 Neis tingimustes oli hagejal sarnaselt Roche’iga võimalik üritada suunata soovitud viisil komisjoni õiguslikku analüüsi , mis oli veel ilmselgelt lahtine küsimuses, kas etteheidetud tegevus moodustab ühe rikkumise või mitu rikkumist. Vastuväiteteatises sisalduv ebaselgus ei takistanud sugugi seda võimalust. Asjaolu, et hageja ei esitanud vastuväiteteatisele antud vastuses seda küsimust puudutavaid argumente, põhines täielikult tema enda valikul.

100 Seega ei rikkunud komisjon hageja õigust olla ärakuulatud, kui ta võttis selge ja täieliku lõpliku seisukoha vaidlustatud rikkumiste õigusliku kvalifikatsiooni osas, mis seisnes selles, et hagejale arvati süüks nii mitu EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõike 1 rikkumist, kui mitut asjaomast vitamiini need rikkumised puudutasid.

101 Kõigest eelnevast järeldub, et esimene ja kolmas väide tuleb tagasi lükata.

102 Viimaseks, mis puudutab seda, et hageja ütles kohtuistungil oma esimese väite toetuseks esitatud argumentide lõpetuseks, et selle väitega esitatud küsimus ei olnud üksnes menetlusküsimus, ja märkis, et suunised ei näe ette, et komisjon võiks mitmeid tooteid hõlmava kartelli puhul korrutada trahvid kõnealuste toodete arvuga, siis tuleb sedastada, et isegi kui oletada, et komisjonile heidetakse selles märkuses ette, et ta on rikkunud suuniseid, kui ta asus otsuses seisukohale, et tegemist oli kõnealuste vitamiinitoodete arvule vastava arvu rikkumistega, ja määras niiviisi hagejale vastava arvu trahve, ületaks selline etteheide ilmselgelt kõnealuse väite ulatuse ja moodustaks uue väite, mis on kodukorra artikli 48 lõike 2 kohaselt vastuvõetamatu, sest see ei põhine ühelgi õiguslikul või faktilisel asjaolul, mis on tulnud ilmsiks kohtumenetluse käigus.

B – Kolmas väide, mis käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist teatud hagejale määratud trahvide lähtesumma kindlaksmääramisel

1. Poolte argumendid

103 Hageja vaidlustab komisjoni poolt rikkumiste raskuse alusel hagejale määratud trahvide lähtesummad, mis on hageja väitel meelevaldsed, ebaproportsionaalsed ja vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega.

104 Hageja tuletab meelde, et otsuse punktid 680 ja 681 kinnitavad selgelt, et trahvide lähtesummade arvutamisel on arvestatud kõikide ettevõtjate puhul ettevõtjate suhtelist tähtsust iga asjaomase toote turul ja täpsemalt iga ettevõtja ülemaailmset käivet iga vitamiini osas. Komisjon ei ole hageja sõnul siiski järginud seda kriteeriumi, vaid on tegutsenud trahvide lähtesummade arvutamisel ebajärjekindlalt kahes põhilises aspektis.

105 Esiteks on teatud hagejale määratud trahvide lähtesummad ebaproportsionaalsed võrreldes teiste samades kartellides osalenud ettevõtjatele määratud lähtesummadega. Hageja rõhutab selles osas, et B5‑, C‑ ja E‑vitamiine ning beetakaroteeni ja karotinoide puudutavate rikkumiste osas on hagejale määratud trahvide lähtesumma – mida väljendatakse protsendina ettevõtja ülemaailmsest käibest kõnealuse vitamiini osas – märkimisväärselt suurem Roche’ile määratud trahvist vaatamata sellele, et Roche’i turuosa oli selgelt suurem hageja turuosast ja et komisjoni sõnul oli Roche’i eestvedaja roll kartellis väga erinev hageja rollist.

106 Teiseks varieeruvad teatud hagejale määratud trahvide lähtesummad ebaproportsionaalselt erinevate rikkumiste puhul, kuigi hageja turuosad kõnealuste erinevate vitamiinide osas olid väga sarnased. Nii märgib hageja, et A‑ ja B2‑vitamiinide osas paigutus ta teise kategooriasse (Roche’i järel), sest tema turuosad vastavatel vitamiiniturgudel olid 32% ja 29%, samas kui E‑vitamiini osas paigutus ta esimesse kategooriasse (koos Roche’iga), kuigi hageja turuosa (29%) oli sama või madalam tema turuosast A‑ ja B2‑vitamiini osas, vaatamata nende kolme turu struktuuri sarnasusele. Hageja järeldab, et ta oleks pidanud paigutuma teise kategooriasse kõigi rikkumiste osas ja et selline ebavõrdne kohtlemine, mille kohta komisjon ei ole andnud selgitust, ei ole õigustatud.

107 Kostja vastab, et hagejale määratud trahvide lähtesummad jäävad vahemikku, mida komisjon võib määrata kaalutlusõiguse alusel ja mis on objektiivselt õigustatud.

108 Määratledes iga rikkumisega seotud kategooriad, võttis kostja trahvide sobivaks kaalumiseks arvesse suurusjärgud selle asemel, et võtta hinnangu aluseks aritmeetilised valemid. Eeskätt, nagu nähtub otsuse põhjendustest 685, 689 ja 691, paigutati ettevõtjad Roche’i järel teise kategooriasse, sest nende turuosad olid märkimisväärselt väiksemad Roche’i turuosast – selline oli olukord ka hageja puhul B5‑ ja C‑vitamiine puudutavate rikkumiste kontekstis.

109 Beetakaroteeni ja karotinoide puudutavate rikkumiste osas otsustati siiski, arvestades nende kahe kõnealuse turu iseärasusi, mida põhiliselt valitsesid BASF ja Roche, et viimatinimetatutel oli võrdselt eriline kaal kartelli toimimises ja et ettevõtjate turuosade erinevus kõnealustel turgudel ei kujutanud endast sobivat näitajat, et määratleda iga ettevõtja rolli rikkumises ja nende üldist suurust. Seetõttu ei loodud nende rikkumiste osas ühtegi eraldi kategooriat ja trahvide lähtesummad kehtestati üksnes turu suurusest lähtudes.

110 Kostja esitas Esimese Astme Kohtu määratud menetlust korraldavate meetmete raames teatud täpsustused meetodi kohta, mida ta kasutas otsuses määratud trahvide lähtesummade kindlaksmääramisel.

111 Eelkõige märkis kostja, et iga rikkumise raskusele vastava lähtesumma kohandamiseks iga vitamiinitoote turu suurusele (edaspidi „üldine lähtesumma”) kasutas ta andmeid EMP turu suuruse kohta, mis puudutavad rikkumise tervet viimast aastat. Ta täpsustas neid andmeid iga kõnealuse vitamiinitoote osas ja selgitas, et juhtudel, kus komisjon viis läbi kategooriatesse jagamise, jäid üldised lähtesummad seotuks iga rikkumise esimese kategooriaga.

112 Samas kontekstis märkis kostja, kuidas ta oli määranud täpse lähtesumma, mida kohaldati – kõigi nende rikkumiste osas, mille puhul komisjon oli jaganud kartellis osalenud ettevõtjad erinevatesse kategooriatesse suuniste punkti 1A neljanda ja kuuenda lõigu alusel – teise kategooriasse paigutatud ettevõtjate suhtes. Komisjon selgitas, et ta oli arvutanud teise kategooria suhtes kohaldatava lähtesumma sellesse kategooriasse liigitatud ettevõtjate toodete ülemaailmse käibe (edaspidi „asjaomane käive”) keskmise ja esimesse kategooriasse liigitatud ettevõtjate asjaomase käibe keskmise vahelise suhte alusel, ümardades võimaliku lõpptulemuse. Selleks kasutati rikkumise terve viimase kalendriaasta andmeid, mis on esitatud väljaspool sulgusid otsuse põhjenduses 123 sisalduvate erinevaid vitamiinitoodete turgusid käsitlevate tabelite esimeses tulbas.

113 Nii näiteks määrati A‑vitamiini puudutava rikkumise üldine lähtesumma, milleks kehtestati 30 miljonit eurot kõnealuse vitamiini 1998. aasta Euroopa turu suuruse põhjal, esimesse kategooriasse liigitatud Roche’ile; teise kategooriasse liigitatud BASF‑il ja Aventisel vähendati seda 18 miljoni euroni, mis on 60% nimetatud 30 miljonist eurost, sest viimatimainitute keskmine asjaomane käive moodustas 60,64% Roche’i asjaomasest käibest.

114 Arvestades neid selgitusi – mida hageja peab oluliseks ning mille puhul ta kahetseb, et need ei sisaldunud otsuses ja et komisjon ei esitanud neid talle õigeaegselt, kuigi ta oli palunud seda korduvalt enne käesoleva hagi esitamist – esitas hageja kohtuistungil täiendavaid etteheiteid otsuses määratud lähtesummade osas.

115 Esiteks rõhutas hageja, et teatud andmed, mis komisjon esitas menetlust korraldavate meetmete raames ja mis puudutasid nii vitamiinitoodete Euroopa turu suurust kui ka üldisi lähtesummasid, ei vasta otsuses sisalduvatele andmetele, ja märkis seejärel, et kui komisjon kohandas üldisi lähtesummasid asjaomase toote Euroopa turgude suuruse alusel, määras ta väiksema suurusega turule summad, mis on protsendina väljendatult turu suurusest selgelt kõrgemad kui suurematele turgudele määratud summad. Seetõttu heitis hageja komisjonile ette, et ta ei ole esitanud ühtegi asjaolu, mis võiks sellist olukorda õigustada.

116 Teiseks väitis hageja, et komisjoni kasutatav meetod, mis seisnes kategooriate loomises ja teisele kategooriale lähtesummade arvutamises sellesse kategooriasse liigitatud ettevõtjate asjaomase käibe keskmise ja esimesse kategooriasse liigitatud ettevõtjate asjaomase käibe keskmise vahelise suhte põhjal, põhjustas moonutusi. See meetod põhjustas hagejale B5‑, C‑ ja E‑vitamiine puudutavate rikkumiste eest lähtesummade määramise, mis olid märgatavalt suuremad kui need, mille oleks võinud saada „klassikalist, lihtsat ja ratsionaalsemat” meetodit kasutades, mille kohaselt need summad arvutatakse otseselt protsendina peamisele ettevõtjale määratud lähtesummast hageja asjaomase käibe ja kõnealuse ettevõtja asjaomase käibe vahelise suhte alusel. Hageja sõnul on see kategooriatel ja keskmistel põhinev meetod vastuolus suunistega, milles ei mainita üldse selliseid keskmisi, mis lisaks ei väljenda igas kartellis osalenud ettevõtjate erilist kaalu ja järelikult ka mitte nende tegevuse tegelikku mõju.

117 Kostja vastas kohtuistungil neile täiendavatele etteheidetele, et otsuses on õiguslikult piisavalt selgitatud, kuidas trahvide lähtesummad on arvutatud, et üldine lähtesumma ei ole seotud peamise ettevõtja, vaid esimese kategooriaga ja seega kõigi sellesse kategooriasse liigitatud ettevõtjatega ja et isegi kui on võimalikud teised käsitlused, on käesolevas asjas kasutatud käsitlus ratsionaalne ja ühtne.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

a) Esialgsed märkused

118 Kõigepealt tuleb märkida, et otsuse põhjendustest 655–775 nähtub, et komisjoni poolt seoses EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõike 1 rikkumisega määratud trahvide aluseks oli määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 ja olgugi et otsuses suunistele otseselt ei viidata, lähtus komisjon trahvisummade määramisel nendes suunistes sätestatud meetodist.

119 Kuigi komisjonil on iga trahvi summa määramisel kaalutlusõigus ja ta ei ole kohustatud kohaldama täpset matemaatilist valemit (Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑150/89: Martinelli vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1165, punkt 59), ei või ta loobuda endale kehtestatud reeglite täitmisest (vt analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑7/89: Hercules Chemicals vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1711, punkt 53, mis jäeti apellatsioonmenetluses jõusse Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsusega kohtuasjas C‑51/92 P: Hercules Chemicals vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4235). Kuna suunised kujutavad endast õigusakti, milles kõrgemalseisvaid õigusnorme järgides täpsustatakse kriteeriumid, millest komisjon peab trahvide määramise kaalutlusõiguse teostamisel lähtuma, on komisjon kohustatud trahvisummade määramisel arvestama ilmtingimata trahvide arvutamise suuniste sõnastust ja eelkõige asjaolusid, mis on suuniste alusel kohustuslikud (Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 537).

120 Suunistes sätestatud meetodi kohaselt lähtub komisjon asjaomastele ettevõtjatele määratavate trahvisummade arvutamisel summast, mis on kindlaks määratud rikkumise raskusastme põhjal. Rikkumise raskuse hindamisel tuleb arvesse võtta selle laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurust (punkti 1A esimene lõik). Rikkumised jagunevad kolme kategooriasse: „kerged rikkumised”, mille eest on ette nähtud trahvisumma 1000 eurot kuni 1 miljon eurot; „rasked rikkumised”, mille eest on ette nähtud trahvisumma 1 kuni 20 miljonit eurot, ja „väga rasked rikkumised”, mille eest on ette nähtud trahvisumma üle 20 miljoni euro (punkti 1A teise lõigu esimene kuni kolmas taane). Suuniste kohaselt võimaldab igas kategoorias väljapakutud trahviastmik rakendada ettevõtjate suhtes erinevat kohtlemist vastavalt toimepandud rikkumise laadile (punkti 1A kolmas lõik). Samuti on suuniste kohaselt vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele, eeskätt tarbijatele, ja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju (punkti 1A neljas lõik).

121 Suuniste kohaselt võib mõnel juhul osutuda vajalikuks kasutada kõigis kolmes rikkumiste kategoorias kindlaksmääratud summade puhul kaalutegureid, et võtta arvesse iga ettevõtja tegevuse konkreetset kaalu ja seega tegelikku mõju konkurentsile, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt, ja seega kohandada põhisumma lähtesummat vastavalt iga ettevõtja spetsiifilistele tunnustele (punkti 1A kuues lõik).

122 Käesolevas asjas ei vaidlusta hageja talle otsuses etteheidetud rikkumiste väga rasket iseloomu ega kaalutlusi, millele tuginedes komisjon nende rikkumiste väga raske iseloomu sedastas ja mis puudutasid nende rikkumiste laadi, nende tegelikku mõju turule ja asjaomase geograafilise turu suurust (otsuse põhjendused 662–674).

123 Samuti ei sea hageja kahtluse alla komisjoni poolt antud asjas aluseks võetud kriteeriumi (põhjendus 675), millest lähtuvalt võeti trahvi lähtesumma määramisel arvesse erinevate puudutatud vitamiiniturgude suurust. Seda kriteeriumi rakendati peamiselt nii, et iga asjaomase turu suuruse alusel kohandati üldist lähtesummat, mis seejärel seoti esimese ettevõtjate kategooriaga, mille komisjon moodustas iga rikkumise jaoks, kui suuniste punkti 1A neljanda ja kuuenda lõigu alusel kohaldati erinevat kohtlemist, või erineva kohtlemise mittekohaldamisel kõigi kõnealuste ettevõtjatega.

124 Lisaks ei ole hageja kirjaliku menetluse jooksul üldse vaidlustanud üldiste lähtesummade absoluutsuurust. Isegi seoses beetakaroteeni ja karotinoide puudutavate rikkumistega, mille osas komisjon ei ole läbi viinud erinevatesse kategooriatesse jagamist, ei ole hageja kirjalikus menetluses viidanud se