ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärused, 7.10.2009, Marcuccio vs. komisjon, F‑122/07 , EU:F:2009:134 , punktid 63 ja 65 , ning Marcuccio vs. komisjon, F‑3/08 , EU:F:2009:135 , punktid 31 ja 33 .

Samuti ei ole tegemist inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõike 3 punkti a rikkumisega, mis näeb eelkõige ette, et igal kuriteos süüdistataval on õigus saada viivitamata talle arusaadavas keeles üksikasjalikku teavet tema vastu esitatud süüdistuse iseloomust ja alustest, kuna eespool viidatud sätet kohaldatakse üksnes kriminaalasjades.

Personalieeskirjade IX lisa artiklist 2, mis viitab sama lisa artiklile 1, tuleneb, et haldusjuurdluse käigus peab asjaomast isikut teavitama tema seotusest sellega, kui see teave ei riku selle juurdluse nõuetekohast läbiviimist.

Kuigi on tõsi, et personalieeskirjade IX lisa artikkel 3 paneb ametisse nimetavale asutusele kohustuse teavitada asjaomast ametnikku enne tema ärakuulamist kõikidest toimikutes esitatud tõenditest, enne kui ta teeb otsuse distsiplinaarmenetluse alustamise kohta, peab administratsioon siiski siis, kui ta võimaldab isikul tutvuda teda puudutava toimikuga, samuti võtma Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti b kohaselt arvesse konfidentsiaalsusega seotud õigustatud huve.

Ametnikule, kes on isikuandmete „vastuvõtja“ määruse nr 45/2011 tähenduses isiku selliste andmete saamiseks, kohaldatakse nii Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 8 kui ka määrust nr 45/2001, eelkõige määruse artikli 4 lõike 1 punktiga b pandud kohustust, mille kohaselt isikuandmeid kogutakse täpselt ja selgelt kindlaksmääratud ning õiguspärastel eesmärkidel ega töödelda hiljem viisil, mis on vastuolus kõnealuste eesmärkidega.

Mis puutub selle hindamist, kas määratud distsiplinaarkaristus on proportsionaalne tuvastatud faktiliste asjaolude tõsidusega, siis kuigi on tõsi, et personalieeskirjad ei näe ette kindlaksmääratud seost personalieeskirjade IX lisa artiklis 9 ette nähtud karistuste ja ametnike toime pandud rikkumiste võimalike kategooriate vahel, sisaldab personalieeskirjade IX lisa artikkel 10 siiski nende kriteeriumide mitteammendavat loetelu – sealhulgas asjaoludest, mis kergendavad või raskendavad ametniku käitumist –, mida ametisse nimetav asutus peab võtma arvesse selleks, et teha kindlaks rikkumise raskus ja otsus distsiplinaarkaristuse kohta.

(vt punkt 118)
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(ainukohtunik)

27. oktoober 2015

Vassilliki Labiri

versus

Euroopa Liidu Regioonide Komitee

„Avalik teenistus — Ametnikud — 2013. aasta edutamine — Otsus jätta hageja edutamata — Personalieeskirjade artikli 45 lõige 1 — Teenete võrdlemine”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel esitatud hagi, millega V. Labiri palub tühistada Euroopa Liidu Regioonide Komitee otsuse jätta ta 2013. aasta edutamise raames palgaastmele AD 13 edutamata, mis selgub 9. oktoobri 2013. aasta personaliteatest, milles avaldati 2013. aasta edutamise raames palgaastmele AD 13 edutatud ametnike nimekiri.

Otsus:

Jätta hagi rahuldamata. Jätta V. Labiri kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Regioonide Komitee kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnike hagid — Ese — Ettekirjutus administratsioonile — Õiguslik seisukoht — Vastuvõetamatus

(Personalieeskirjad, artikkel 91)

Liidu kohus ei ole pädev institutsioonidele ettekirjutusi tegema. Personalieeskirjade artikli 91 alusel esitatud hagi raames on nimelt ilmselgelt vastuvõetamatud nõuded, millega palutakse Avaliku Teenistuse Kohtul teha ettekirjutusi administratsioonile või tunnistada põhjendatuks teatud tühistamisnõuete põhjendamiseks esitatud väited, kuna liidu kohtu pädevusse ei kuulu liidu institutsioonidele ettekirjutuste tegemine või õiguslike seisukohtade võtmine. See on nii nõuete puhul, millega palutakse Avaliku Teenistuse Kohtul tuvastada teatud faktide olemasolu ning kohustada administratsiooni võtma meetmeid, mis taastavad asjaomase isiku õigused.

(vt punktid 19 ja 20)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärus, 29.6.2010, Palou Martínez vs. komisjon,F‑11/10, EU:F:2010:69, punktid 29–31, ning kohtuotsus, 5.7.2011, V vs. parlament,F‑46/09, EU:F:2011:101, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika.
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(teine koda)

8. oktoober 2015

FT

versus

Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA)

„Avalik teenistus — Ajutine töötaja — Peaarvepidaja — Tähtajalise lepingu pikendamata jätmine — Pädev asutus — Ilmne hindamisviga — Tõendamiskoormis — Hagiavalduse ja kaebuse vastavuse nõue”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel esitatud hagi, millega FT palub sisuliselt tühistada Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) tegevdirektori 28. juuni 2013. aasta otsus mitte pikendada tema ajutise teenistuja tähtajalist lepingut, mis lõpeb 31. detsembril 2013.

Otsus:

Jätta hagi rahuldamata. Jätta FT kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnikud — Lepingulised töötajad — Töölevõtmine — Tähtajalise lepingu pikendamine — Administratsiooni kaalutlusõigus — Kohtulik kontroll — Piirid — Ilmne hindamisviga — Mõiste

(Muude teenistujate teenistustingimused, artikli 47 punkt b ja artikkel 119)

Tähtajalise lepinguga lepingulisel töötajal ei ole üldjuhul mingit õigust lepingu pikendamisele, kuna see on üksnes võimalus, mis sõltub eeldusest, et pikendamine on teenistuse huvidega kooskõlas. Sellega seoses on administratsioonil lepingu pikendamise vallas ulatuslik kaalutlusõigus. Kui Avaliku Teenistuse Kohtusse esitatakse tühistamishagi sellise pädevuse teostamisel vastu võetud akti peale, peab tema kontroll piirduma selle kontrollimisega, kas administratsioon on tema hinnangu aluseks olevaid meetmeid ja väiteid arvestades jäänud lubatud piiridesse ega ole oma pädevust kasutanud ilmselgelt vääralt.

Vea võib kvalifitseerida aga ilmseks üksnes juhul, kui see on kergesti äratuntav ja selle saab hõlpsalt tuvastada, võttes arvesse kriteeriume, mida seadusandja soovis kehtestada administratsiooni poolt tema kaalutlusõiguse teostamisele. Selle tõendamine, et administratsioon tegi faktiliste asjaolude hindamisel ilmse vea ‐ mis võib põhjendada selle hinnangu põhjal tehtud otsuse tühistamist ‐, eeldab seega, et tõendid, mille hageja peab esitama, on piisavad, et muuta administratsiooni hinnangud ebausutavaks. Teisisõnu, ilmset hindamisviga puudutav väide tuleb tagasi lükata, kui vaatamata hageja esitatud tõenditele võib küsimuse alla seatud hinnangut pidada põhjendatuks ja loogiliseks.

(vt punktid 72–74)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 11.7.2012, AI vs. Euroopa Kohus, F‑85/10, EU:F:2012:97, punktid 152 ja 153 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 19.2.2013, BB vs. komisjon, F‑17/11, EU:F:2013:14, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika.
Ametisse nimetaval asutusel on pädevus viia võrdlev hindamine läbi tema arvates kõige sobivamat menetlust või meetodit kasutades. Asjaomane institutsioon ei ole nimelt kohustatud kehtestama ühte konkreetset hindamise ja edutamise korda, arvestades talle kuuluvat ulatuslikku kaalutlusruumi personalieeskirjade artiklis 45 sätestatud eesmärkide ellurakendamisel oma organisatsiooni ja personalihalduse vajadustest lähtudes.

Ametisse nimetava asutuse selline kaalutlusõigus on siiski piiratud vajadusega viia teenete võrdlev hindamine läbi hoolikalt ja erapooletult teenistuse huvides ja kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega. Samuti tuleb see hindamine läbi viia võrreldavatest infoallikatest ja andmetest lähtudes.

Kuigi ei saa tõesti väita, et personalieeskirjade artikkel 43 kohustab kasutama arvudes väljendatud ja analüütilist hindamist, eeldab kohustus võrrelda teeneid võrdsel alusel ning võrreldavatest infoallikatest ja andmetest lähtudes – mis sisaldub personalieeskirjade artiklis 45 – sellist menetlust või meetodit, mis on erinevate hindajate hinnangutest tuleneva subjektiivsuse kõrvaldamiseks sobiv.

Hindamise raames ametnike teenete igasugusele hindamisele on üldiselt omane teatud ebaühtluse oht, mis on seotud erinevate hindajate subjektiivsusega. Selleks, et võrdlev hindamine edutamise jaoks vastaks personalieeskirjade artikliga 45 kehtestatud nõuetele, on vajalik ja piisav, et institutsioonid seaksid piirid hinnangute ebaühtlusele, piirates seda nii palju kui võimalik, et tegemist oleks ohuga, mis on omane kõikidele hindamistele.

(vt punktid 24–26 ja 34)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 1.7.1976, de Wind vs. komisjon, 62/75, EU:C:1976:103, punkt 17.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsused, 16.5.2006, Magone vs. komisjon, T‑73/05, EU:T:2006:127, punkt 28; 19.10.2006, Buendía Sierra vs. komisjon, T‑311/04, EU:T:2006:329, punktid 131 ja 172 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 14.2.2007, Simões Dos Santos vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, T‑435/04, EU:T:2007:50, punkt 132.

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 15.1.2014, Stols vs. nõukogu, T‑95/12 P, EU:T:2014:3, punkt 32.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 14.7.2011, Praskevicius vs. parlament, F‑81/10, EU:F:2011:120, punkt 53; 28.9.2011, AC vs. nõukogu, F‑9/10, EU:F:2011:160, punkt 16, ja 18.3.2015, Ribeiro Sinde Monteiro vs. Euroopa välisteenistus, F‑51/14, EU:F:2015:11, punkt 41, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtusse, kohtuasi T‑278/15 P.
Pelk asjaolu, et rikkudes personalieeskirjade artiklist 11 tulenevaid kohustusi, ei teavitanud konkursikomisjoni liige, kel on sugulussuhe ühe kandidaadiga, oma kolleege selles komisjonis, mis tegeleb konkursiga, millel osaleb vanemast kandidaat, ei vabasta viimast kandidaadina ametikohtadele, millele töölevõtmine nõuab personalieeskirjade artikli 27 kohaselt selle tõendamist, et isikud on võimalikult sõltumatud, vastutusest selle eest, et ta ei pidanud ise vajalikuks teavitada Euroopa Personalivaliku Ametit ja/või konkursikomisjoni oma sugulussuhtest konkursikomisjoni ühe liikmega, kusjuures selline samm on vähim, mida võib oodata kandidaadilt, kes soovib saada tööle Euroopa Liidu ametnikuna, seda enam kontekstis, kus amet juhtis mitmel korral kandidaatide tähelepanu sellele, et konkursikomisjoni liikmetega on kontakt keelatud.

Järelikult oma ulatusliku kaalutlusõiguse raames võib konkursikomisjon, kes on vastavalt personalieeskirjade artiklile 30 pädev koostama sobivate kandidaatide loetelu, pidada õigeks, et kandidaat, kel on sugulussuhe konkursikomisjoni ühe liikmega, isegi kui ta on komisjonis seoses piirneva valdkonnaga, on konkursikomisjoni teadmata soodsamas olukorras võrreldes avaliku konkursi teiste kandidaatidega ning selle olukorra puhul on oht, et rikutakse iga konkursi peamist tingimust, milleks on kõikide kandidaatide võrdne kohtlemine.

(vt punktid 36 ja 53)
Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 1 kohaselt piirdub Avaliku Teenistuse Kohtu pädevus ELTL artiklis 270 osutatud vaidluste lahendamisega liidu ja nende teenistujate vahel, kaasa arvatud rahalised vaidlused, nendes piirides ja tingimustel, mis on kindlaks määratud Euroopa Liidu personalieeskirjades ja muude teenistujate teenistustingimustes.

Võttes selles suhtes arvesse asjaolu, et selleks, et lahendada avaliku teenistuse valdkonna vaidlusi, milleks liidu kohus on pädev, kohaldab viimati nimetatu üksnes liidu avaliku teenistuse õigust ja mitte siseriiklikku õigust, on poole viited siseriiklikule õigusele asjakohatud.

(vt punktid 17 ja 18)
Personalieeskirjade VIII lisa artikli 9 lõike 2 niisuguste üldiste rakendussätete kohaldamisel, nagu on vastu võtnud Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EMSK), võib EMSK ennetähtaegset pensionileminekut ilma pensioniõiguste vähendamiseta taotleva ametniku kutsetegevuse kestuse väljaarvutamiseks arvesse võtta kandidaatide kogu töökogemust nii liidu institutsioonides kui institutsioonidest väljaspool. Esiteks on personalieeskirjade VIII lisa artikli 9 lõike 2 ratio legis nimelt hõlbustada personalijuhtimist liidu institutsioonides, võimaldades ennetähtaegset pensionileminekut ilma pensionõiguste vähendamiseta. Selle sätte eesmärk ei ole niisiis soodustada ametnikke või teenistujaid, kellel on oma tööelu lõpuks pikem teenistusaeg liidu institutsioonides kui neil, kelle teenistusaeg liidu institutsioonides on lühem seetõttu, et nende tööstaaž on suuremas osas kui esimesena mainitud isikutel omandatud väljaspool institutsioone.

Teiseks võib personalieeskirjade VIII lisa artikli 9 lõike 2 alusel lubada minna ennetähtaegselt pensionile ilma pensionõigusi vähendamata ainult teenistuse huvides. Sellest sättest tuleneb ka, et seadusandja soovis jätta kõigi liidu institutsioonide ametissenimetavatele asutustele kaalutlusõiguse seoses kriteeriumidega, mida kasutatakse ilma pensionõiguste vähendamiseta ennetähtaegselt pensionile lubatavate ametnike ja teenistujate väljavalimiseks, tingimusel et need kriteeriumid on objektiivsed ja eelnevalt kehtestatud. Ülalmainitud säte ei nõua seega, et kõik liidu institutsioonid võtaksid vastu ühised kriteeriumid kandidaatide vahel valiku tegemiseks. Kuivõrd nimetatud artikli 9 lõige 2 ei kohusta institutsioone võtma arvesse liidu institutsioonides omandatud tööstaaži kui objektiivset kriteeriumi, mis võimaldaks teha valiku ilma pensionõigusi vähendamata ennetähtaegselt pensionile minna soovijate vahel, kuid samas ei keela see säte institutsioonidel seda teha, siis ei ole välistatud, et institutsioon kasutab oma kaalutlusruumi, kehtestades personalieeskirjade VIII lisa artikli 9 lõike 2 üldistes rakendussätetes muude kriteeriumide hulgas ka tööstaaži liidu teenistuses.

(vt punktid 54‑57 ja 60)

Viide:

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, 12.9.2006, De Soeten vs. nõukogu,F‑86/05, EU:F:2006:87, punkt 48.
Seda, mida kiri või teade õiguslikult endast kujutab, hindab ainult kohus ning see ei sõltu poolte tahtest. Personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses on kaebus kiri, millega ametnik avaldab selgelt soovi vaidlustada otsus, millega tema huve kahjustatakse, taotlemata sõnaselgelt selle otsuse tühistamist. Sellega seoses on akti sisu vormi suhtes ülimuslik.

Kuigi muude teenistujate teenistustingimuste artikli 81 lõige 1 näeb ette võimaluse lepingu pikendamiseks teist korda, ei ole tegemist asjaomasele isikule antud õigusega ega tagatisega teatud püsivaks töösuhteks, vaid tegemist on teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusele jäetud võimalusega. Institutsioonidel on ulatuslik kaalutlusõigus oma teenistusüksuste töö korraldamisel, et täita neile usaldatud ülesandeid, ning vastavalt sellele määrata oma töötajatele ülesanded, jälgides siiski, et seda tehakse teenistuse huvides.

Siiski seab Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti haldusnõukogu otsuse, mis puudutab nimetatud ametisse lepinguliste töötajate töölevõtmise menetluste üldiste rakendussätete vastuvõtmist, artikli 6 lõige 2 teist korda lepingu tähtajatult pikendamise tingimuseks vältimatult selle, et esialgse lepingu ja tema esimese pikendamise kogukestus on minimaalselt viis aastat. Kui see tingimus ei ole täidetud, on pikendamise võimalus taotluse alusel või isegi ameti poolt tingimata välistatud.

Kui ametil või institutsioonil on pädevus välja töötada üldised rakendussätted, mille eesmärk on täiendada või rakendada personalieeskirjade või muude teenistujate teenistustingimuste sätteid, mis on õigusnormide hierarhias kõrgemalseisvaid ja siduvad, siis pädev asutus ei saa minna contra legem, võttes nimelt vastu sätted, mille kohaldamine oleks vastuolus personalieeskirjade sätete eesmärgiga või muudaks need sisutuks, ega vabastada ennast õiguse selliste üldpõhimõtete järgimisest nagu hea halduse põhimõte, võrdse kohtlemise põhimõte ja õiguspärase ootuse põhimõte.

Nii piirab otsuse artikli 6 lõige 2 muude teenistujate teenistustingimuste artikli 85 lõiget 1 selles osas, milles sellega kehtestatakse selline täiendav tingimus muude teenistujate teenistustingimuste artikli 3a tähenduses lepingulise töötaja lepingu pikendamiseks, mida teenistustingimustes ette nähtud ei ole ja mis takistab administratsioonile jäetud kaalutlusõiguse kasutatamist, ilma et sarnast piirangut saaks objektiivselt põhjendada teenistuse huvidega. Kui sellekohast pädevust ei ole aga sõnaselgelt ette nähtud, siis üldkohaldatav ametisisene otsus nagu üldiste rakendussätete otsus ei saa õiguspäraselt piirata personalieeskirjades või muude teenistujate teenistustingimustes sõnaselgelt ette nähtud normi.

(vt punktid 51–53 ja 56)

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused komisjon vs. Petrilli, T‑143/09 P, EU:T:2010:531, punktid 31 ja 34‑36 ja seal viidatud kohtupraktika, ja komisjon vs. Macchia, T‑368/12 P, EU:T:2014:266, punktid 49 ja 60.
Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused Tzvetanova vs. komisjon, F‑33/09 , EU:F:2010:18 , punkt 43 , ja Mioni vs. komisjon, F‑28/10 , EU:F:2011:23 , punkt 35 .

Asjaolu, et administratsioon maksis ametnikule rahalist toetust, olgugi et ta tegi seda paljude aastate jooksul, ei saa pidada iseenesest täpseks, tingimuseta ja kooskõlaliseks kinnituseks, mis annab õiguse tugineda õiguspärase ootuse kaitsele. Vastasel juhul peaks liidu kohus õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise tõttu süstemaatiliselt tühistama kõik administratsiooni otsused, millega etteulatuvalt, ja teatud juhtudel ka tagasiulatuvalt keeldutakse maksmast summasid, mida seniajani on asjaomasele isikule paljude aastate jooksul põhjendamatult makstud, ning selle tagajärjel muutuks suures osas ainetuks personalieeskirjade artikkel 85, mis käsitleb alusetult makstud summade tagastamist.

Väljend „nii ilmne”, millega kirjeldatakse personalieeskirjade artikli 85 esimeses lõigus maksmise seadusliku aluse puudumist, ei tähenda seda, et alusetult makstud summade saajalt ametnikult ei eeldata mingitki järelemõtlemist ja kontrolli, vaid et summa tuleb tagasi maksta, kui viga ei saanud märkamatuks jääda tavapäraselt hoolsale ametnikule, kes peaks tundma tema töötasu reguleerivaid sätteid.

(vt punkt 72)

Viited:

Euroopa Kohus: kohtuotsus Stempels vs. komisjon, 310/87, EU:C:1989:9, punkt 10.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsused Maslias vs. parlament, T‑92/94, EU:T:1996:70, punkt 60; Jensen vs. komisjon, T‑156/96, EU:T:1998:174, punkt 63; Barth vs. komisjon, T‑348/00, EU:T:2001:144, punkt 29, ja Gussetti vs. komisjon, T‑312/02, EU:T:2004:102, punkt 82.
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(kolmas koda)

19. juuli 2016

Thomas Earlie

versus

Euroopa Parlament

„Avalik teenistus — Ametnik — Endine ametnik — Vanaduspensionist tehtavad mahaarvamised — Endise ametniku eksabikaasale makstav elatis — Siseriikliku kohtu määrus vara arestimise kohta — Aresti alt vabastamine — Uus määrus, mis kohustab endist ametnikku andma parlamendile juhiseid tema eksabikaasale elatise maksmiseks — Endise ametniku vastavad juhised — Endise ametniku hilisemad juhised tema eksabikaasale elatise maksmise lõpetamiseks — Parlamendi poolt täitmisest keeldumine — Perekonnaõigus — Liikmesriigi kohtu ainupädevus — Lojaalse koostöö kohustus”

Ese:

Hagi, mis on esitatud ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingu suhtes, ja milles Thomas Earlie nõuab, et tühistataks Euroopa Parlamendi 6. detsembri 2013. aasta otsus, millega muudeti tema pensioniõigusi; samuti nõuab ta väidetavalt talle põhjustatud kahju hüvitamist erinevatel alustel.

Otsus:

Jätta hagi rahuldamata. Jätta Thomas Earlie kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Parlamendi kohtukulud. Jätta Mary Earlie Gibbonsi kohtukulud tema enda kanda.

Kokkuvõte

Euroopa Liidu privileegid ja immuniteedid – Liidu ametnikud ja teenistujad – Siseriikliku õiguse kohaldamine eraelulistele õigussuhetele – Endise ametniku abielulahutuse menetluses tehtud liikmesriigi kohtu otsuse täitmine – Puudutatud institutsiooni kohustused

(Personalieeskirjad, artikli 23 esimene lõik)

Endise ametniku kohustus maksta oma eksabikaasale elatist, nii nagu see tuleneb liikmesriigi kohtu otsusest, on hõlmatud eraõiguslike suhetega nimetatud endise ametniku ja teise eraõigusliku isiku ehk tema eksabikaasa vahel. Selles osas, mis muu hulgas puudutab tema isiklike kohustuste järgimist, on endine ametnik vastavalt personalieeskirjade artikli 23 esimesele lõigule, nagu iga teinegi isik, täielikult allutatud kohaldatavale siseriiklikule õigusele.

Niisuguses kontekstis on iga institutsioon lähtuvalt tal lasuvast kohustusest teha kohtutega lojaalselt koostööd, kohustatud rahuldama taotluse täita liikmesriigi kohtu otsust, nt otsust, mis näeb endisele ametnikule ette kohustuse maksta tema eksabikaasale elatist. Niisugune lojaalse koostöö kohustus tähendab samuti, et ehkki institutsioon ei ole küll sellise kohtuotsuse otsene adressaat, tuleb sel institutsioonil elatise maksmiseks kohustatud ametniku tööandjana – juhul, kui elatise maksmiseks kohustatud ametnik tegi kohtuotsuse täitmise käigus institutsioonile teatavaks –, järgida selle kohtuotsuse sisu, hoidudes rahuldamast elatise maksmiseks kohustatud ametniku taotlust, mis läheb otseselt vastuollu kõnealuses kohtuotsuses sätestatud kohustustega.

(vt punktid 38 ja 41)

Viide:

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 17.5.2006, Kallianos vs. komisjon, T‑93/04, EU:T:2006:130, punktid 48 ja 49 ning seal viidatud kohtupraktika.
Muude teenistujate teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu kolmandas lauses sisalduvat väljendit „seejärel pikendatakse lepingut” tuleb tõlgendada nii, et selles on silmas peetud mis tahes menetlust, mille abil muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punkti a tähenduses ajutine töötaja jätkab pärast tema tähtajalise töösuhte lõppemist tööandjaga töösuhet samas staatuses, seda ka siis, kui pikendamisega kaasneb liikumine uuele palgaastmele või muutused täitmisele kuuluvates ülesannetes. Teistmoodi oleks see ainult siis, kui uus leping tooks kaasa karjääri katkemise, mis väljenduks näiteks asjaomase töötaja poolt täidetavate ülesannete olulises muutumises.

Kuigi muude teenistujate teenistustingimuste artikkel 8 näeb ette ajutise töötaja lepingu pikendamise võimaluse, ei ole selle näol tegemist õigusega, vaid üksnes võimalusega, mille kasutamine on jäetud pädeva asutuse otsustada. Liidu institutsioonidel on ulatuslik kaalutlusõigus oma talituste töö korraldamisel sõltuvalt neile antud ülesannetest ning nende käsutuses olevate töötajate ametikohtadele määramisel nimetatud ülesannete põhjal, kuid seda siiski tingimusel, et lähtutakse teenistuse huvidest.

Arvestades institutsioonidel lepingute pikendamise valdkonnas olevat ulatuslikku kaalutlusõigust peab seda kaalutlusõigust kasutades võetud akti peale esitatud hagi menetleva Avaliku Teenistuse Kohtu kontroll piirduma küsimusega, kas administratsioon on tema hinnangu aluseks olevaid meetmeid ja väiteid arvestades jäänud lubatud piiridesse ega ole oma kaalutlusõigust ilmselgelt vääralt kasutanud.

Vea võib kvalifitseerida aga ilmseks üksnes juhul, kui see on kergesti äratuntav ja selle saab hõlpsalt tuvastada, võttes arvesse kriteeriume, mida seadusandja soovis kehtestada administratsiooni kaalutlusõiguse teostamisele. Selle tõendamine, et administratsioon tegi faktiliste asjaolude hindamisel ilmse vea ‐ mis võib õigustada selle põhjal tehtud otsuse tühistamist ‐, eeldab seega, et tõendid, mille hageja peab esitama, on piisavad, et muuta administratsiooni hinnangud ebausutavaks. Teisisõnu, ilmset hindamisviga puudutav väide tuleb tagasi lükata, kui vaatamata hageja esitatud tõenditele võib küsimuse alla seatud hinnangut ikka pidada põhjendatuks ja seostatuks.

(vt punktid 62‑64)

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 10.10.2014, EMA vs. BU, T‑444/13 P, EU:T:2014:865, punkt 28.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 27.11.2008, Klug vs. EMA, F‑35/07, EU:F:2008:150, punktid 65 ja 66; 10.9.2014, Tzikas vs. ERA, F‑120/13, EU:F:2014:197, punkt 91, ja 8.10.2015, FT vs. ESMA, F‑39/14, EU:F:2015:117, punktid 73 ja 74 ja seal viidatud kohtupraktika.