Apellandi nõuded  
— Tühistada täies ulatuses Euroopa Liidu Üldkohtu 27. veeb ­
ruari 2013. aasta otsus kohtuasjas T-241/10: Poola Vabariik  
vs. Euroopa Komisjon;  
— tühistada komisjoni 11. märtsi 2010. aasta otsus 
2010/152/EÜ (teatavaks tehtud numbri K(2010) 1317 all), 
mille kohaselt Euroopa Liidu rahastamine ei kata teatavaid 
kulutusi, mida liikmesriigid on teinud Euroopa Põllumajan ­
duse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastu, 
Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Maaelu 
Arengu Euroopa Põllumajandusfondi (EAFRD) raames 
(ELT L 63, lk 7), osas, milles selles välistatakse ühenduse 
rahastamise hulgast Poola Vabariigi akrediteeritud makseasu ­
tuse makstud summad 279 794 442,15 Poola zlotti ja 
25 583 996,81 eurot;  
— mõista mõlema kohtuastme kulud välja Euroopa 
Komisjonilt.  
Väited ja peamised argumendid  
Poola Vabariik vaidlustab kohtuotsuse järgmiste väidetega:  
1. Määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 20 väär tõlgendamine, 
kuna Üldkohus leidis, et see säte nõuab arvutipõhise 
geograafilise informatsiooni süsteemi meetoditele tugineva 
täieliku vektoritel põhineva põldude identifitseerimissüsteemi 
või sarnase süsteemi sisseviimist, kuigi selles sättes ette 
nähtud süsteemistandard ei nõua täielikku vektoriseerimist.  
2. Määruse (EÜ) nr 796/2004 artikli 53 väär tõlgendamine, 
kuna Üldkohus leidis, et tahtliku rikkumise eest on võimalik 
määrata karistus ka juhul, kui saaja tegevuse tahtlikkus ei ole 
veel lõplikult tuvastatud.  
3. Vaidlustatud kohtuotsust ei ole piisavalt põhjendatud. Poola 
Vabariigi sõnul ei ole Üldkohus selgitanud, milliseid määruse 
(EÜ) nr 1782/2003 artiklist 20 tulenevaid sisulisi ja formaal ­
seid nõudeid ei ole tegelikkuses täidetud. Üldkohus ei ole ka 
põhjendanud, kuidas kaasnes võimalusega määrata tegevuse 
tahtlikkus kindlaks kohtumenetluses, Poola ametiasutuste 
kehtestatud maksesüsteemi kokkusobimatus ühise põlluma ­
janduspoliitika eesmärkidega. Üldkohus ei ole ka selgitanud, 
mil moel on ebaselged Poola ametiasutuste tehtud arvutused 
fondidele tekitatava tegeliku riski kohta.  
4. Võistleva kohtumenetluse põhimõtte ja õiguse õiglasele 
kohtulikule arutamisele rikkumine, kuna tähelepanuta jäeti 
Poola Vabariigi esitatud tõendid ning kohtuotsuses ületati vaidluse eset. Nimelt ei hinnanud Üldkohus Poola Vabariigi 
esitatud tõendeid ja selgitusi pindalade abikõlblikkuse kind ­
laksmääramise süsteemi kohta ega selgitanud Opole voje ­
voodkonnas (Województwo opolskie) kontrolli ulatuse 
hindamisel kasutatud kriteeriumi. Lisaks ületas Üldkohus 
uurimisel seda, mille komisjon oli välja toonud enda ette ­
heidetes ja võtnud aluseks vaidlustatud otsuse tegemisel.  
Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France’i 24. mail 2013 
esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 
7. märtsi 2013. aasta määruse peale kohtuasjas T-607/11: 
Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France  versus  Euroopa 
Komisjon  
(Kohtuasi C-283/13 P)  
(2013/C 215/12)  
Kohtumenetluse keel: inglise  
Pooled  
Apellandid:  Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France (esindajad: 
advokaadid F. Brunet, E. Paroche, E. Bitton)  
Teised menetlusosalised:  Euroopa Komisjon, Taani Kuningriik  
Apellantide nõuded  
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:  
— tühistada kohtumäärus osas, milles leiti, et puudus vajadus 
otsustada Henkeli Üldkohtule esitatud hagi selle nõude üle, 
millega taotleti vaidlustatud otsuse tühistamist (kohtumää ­
ruse resolutsiooni punkt 1);  
— tunnistada, et Henkeli Üldkohtule esitatud hagi ei ole 
esemetu ja on vastuvõetav ning saata asi Üldkohtule tagasi 
asjakohaste faktide uuesti ülevaatamiseks;  
— tühistada kohtumäärus osas, millega jäeti Henkeli kohtu ­
kulud tema enda kanda ja mõisteti temalt välja komisjoni 
kohtukulud, muuhulgas kohtuasjas T-607/11 R ajutiste 
meetmete kohaldamisega seotud kulud (kohtumääruse reso ­
lutsiooni punkt 4), ning mõista komisjonilt välja käesoleva 
ja Üldkohtu menetluse kulud.ET 27.7.2013 Euroopa Liidu Teataja C 215/9
Väited ja peamised argumendid  
Käesolev apellatsioonkaebus koosneb neljast väitest, millega 
apellandid vaidlustavad Üldkohtu järelduse, et neil puudus 
huvi vaidlustada vaidlustatud otsust Üldkohtus. Üldkohus on 
valesti leidnud, et vaidlustatud otsus muutus esemetuks tulene ­
valt ADLC otsusest, milles ADLC leidis, et dokumentide edas ­
tamine ei olnud apellantide kaitseõiguste järgimise tagamiseks 
vajalik ja et dokumendid ei olnud ADLC-s juhtumi analüüsimi ­
seks asjakohased.  
Apellandid väidavad vastupidi, et neil säilis õiguslik huvi menet ­
luse algatamise vastu Üldkohtus, kuivõrd neil on vaja tugineda 
Prantsuse menetluse dokumentidele tõendamaks, et (i) asjaolud, 
mille eest määrati karistus juhtumi COMP/39.579 puhul, on 
samad või vähemalt väga tihedalt seotud Prantsuse menetluses 
vastutusele võtmise asjaoludega, millel on mõju apellantide 
leebema kohtlemise staatusele Prantsusmaal, ja et (ii) Henkeli 
nõuet saada luba kasutada neid dokumente Prantsuse menet ­
luses ei käsitletaks leebema kohtlemise taotleja koostööst keel ­
dumisena, mis õigustaks trahvi vähendamist 25 %, mitte 30 % 
võrra, nagu leidis ADCL, vaid et seda käsitletaks seadusliku 
õiguse ja õigustatud huvi kasutamisena, täpsemalt kaitseõiguste 
teostamisena.  
Käesolev apellatsioonkaebus on jaotatud neljaks väiteks:  
— esiteks, Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kuivõrd ta 
leidis vääralt, et ADLC otsusele ei ole järgnevat menetlusas ­
tet, milles dokumente saaks uuesti hinnata, kui vaidlustatud 
otsus tühistataks ja dokumendid edastataks ADLC-le;  
— teiseks, Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, tõlgendades 
vääralt dokumentide edastamise taotluse tegelikku põhjust, 
kui ta leidis, et taotluse eesmärk oli üksnes võimaldada 
ADLC-l tutvuda dokumentidega, samas kui selle peamine 
eesmärk oli võimaldada Henkelil teostada oma kaitseõigusi, 
käsitledes dokumente Prantsuse menetluses;  
— kolmandaks on kohtumäärus puudulikult põhjendatud, kuna 
Üldkohus leidis, et Henkelil puudus huvi menetluse algata ­
mise vastu, jättes hindamata Henkeli esitatud seisukohad;  
— neljandaks, Üldkohus rikkus õigusnormi, jättes hindamata, 
kas Henkelil ei säilinud huvi Üldkohtus menetluse algatamise 
vastu, et vältida õigusvastase teo kordumist.  
Nendel põhjustel paluvad apellandid Euroopa Kohtul määrus 
tühistada.  Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France’i 24. mail 2013 
esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 
7. märtsi 2013. aasta määruse peale kohtuasjas T-64/12: 
Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France  versus  Euroopa 
Komisjon  
(Kohtuasi C-284/13 P)  
(2013/C 215/13)  
Kohtumenetluse keel: inglise  
Pooled  
Apellandid:  Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France (esindajad: 
advokaadid F. Brunet, E. Paroche, E. Bitton)  
Teine menetlusosaline:  Euroopa Komisjon  
Apellantide nõuded  
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:  
— tühistada kohtumäärus osas, milles leiti, et Henkeli Üldkoh ­
tule esitatud hagi see nõue, millega taotleti vaidlustatud 
otsuse tühistamist, on vastuvõetamatu;  
— tunnistada, et Henkeli Üldkohtule esitatud hagi ei ole 
esemetu ja on vastuvõetav ning saata asi Üldkohtule tagasi 
asjakohaste faktide uuesti ülevaatamiseks;  
— tühistada kohtumäärus osas, millega jäeti Henkeli kohtu ­
kulud tema enda kanda ja mõisteti temalt välja komisjoni 
kohtukulud (kohtumääruse resolutsiooni punkt 3), ning 
mõista komisjonilt välja käesoleva ja Üldkohtu menetluse 
kulud.  
Väited ja peamised argumendid  
Käesolev apellatsioonkaebus koosneb kolmest väitest, millega 
apellandid vaidlustavad Üldkohtu järelduse, et neil puudus 
huvi vaidlustada vaidlustatud otsust Üldkohtus. Üldkohus on 
valesti leidnud, et vaidlustatud otsus muutus esemetuks tulene ­
valt ADLC otsusest, milles ADLC leidis, et dokumentide edas ­
tamine ei olnud apellantide kaitseõiguste järgimise tagamiseks 
vajalik ja et dokumendid ei olnud ADLC-s juhtumi analüüsimi ­
seks asjakohased  
Apellandid väidavad vastupidi, et neil säilis õiguslik huvi menet ­
luse algatamise vastu Üldkohtus, kuivõrd neil on vaja tugineda 
Prantsuse menetluses nendele dokumentidele tõendamaks, et (i) 
asjaolud, mille eest määrati karistus juhtumi COMP/39.579 
puhul, on samad või vähemalt väga tihedalt seotud Prantsuse 
menetluses vastutusele võtmise asjaoludega, millel on mõju 
apellantide leebema kohtlemise staatusele Prantsusmaal ja etET C 215/10 Euroopa Liidu Teataja 27.7.2013