Kohtuasi T-387/04

EnBW Energie Baden-Württemberg AG

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Tühistamishagi — Direktiiv 2003/87/EÜ — Kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem — Saksamaa siseriiklik saastekvootide eraldamise kava — Riigiabi — Põhjendatud huvi — Vastuvõetamatus”

Esimese Astme Kohtu määrus (kolmas koda), 30. aprill 2007 II - 1201

Kohtumääruse kokkuvõte

Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav üksnes siis, kui tal on huvi vaidlustatud meetme tühistamise suhtes. Selline huvi eeldab, et vaidlustatud meetme tühistamisel võivad olla õiguslikud tagajärjed ja et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu. Mis puudutab komisjoni otsust siseriikliku kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kava (kvootide eraldamise kava) kohta, millega komisjon lükkas nimetatud kvootide eraldamise kava tagasi üksnes osas, milles see nägi ette teatud saastekvootide eraldamise ex post kohandamismeetmed, tunnistades need direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, III lisa kriteeriumidega 5 ja 10 vastuolus olevateks, siis sõltub asjaolu, kas menetluse algatamise huvi on olemas, uurimismenetluse ning komisjoni otsustuspädevuse õiguslikust olemusest direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 alusel ning iseäranis sellest, kas vaidlustatud otsusega kiideti Saksmaa saastekvootide eraldamise kava tervikuna heaks. (vt punktid 96 ja 98)

Komisjoni teostatud a priori kontroll direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 9 lõike 3 alusel, pärast seda, kui liikmesriik on talle siseriiklikust kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kavast teatanud, ei vii ilmtingimata heakskiitva otsuseni, kuna komisjon peab sekkuma üksnes siis, kui ta leiab, et talle esitatud kvootide eraldamise kava teatud aspektide osas on vaja esitada vastuväiteid, ning võtma tagasilükkava otsuse üksnes siis, kui liikmesriik keeldub oma kvootide eraldamise kavasse muudatusi sisse viimast. Peale selle peab komisjon esitama oma vastuväited ja tagasilükkava otsuse kolme kuu jooksul alates kvootide eraldamise kava esitamisest. Kui komisjon seda ei tee, siis muutub esitatud kvootide eraldamise kava lõplikuks ja eeldatakse selle õiguspärasust, mis võimaldab liikmesriigil kava asjaomasel eraldamise ajavahemikul rakendada. Seega põhineb see spetsiifiline kontroll eeldusel, et riigi meede on õiguspärane ning selle suhtes kehtib üksnes ajutine rakendamise keeld. Komisjoni otsuseid, millega lükatakse tagasi kvootide eraldamise kava või selle teatud aspektid, isegi kui otsuses kiidetakse sõnaselgelt heaks kava teised aspektid või kui otsus sisaldab põhjuseid, miks komisjon ei kavatse kavale omapoolseid vastuväiteid esitada ning ka juhul, kui pärast otsuse tegemist kiidetakse heaks asjaomase kvootide eraldamise kava muudatused, ei saa pidada loa andmiseks õigustloova aktiga, kuna selles küsimuses komisjonile teatavakstehtud meetmete jaoks ei ole iseenesest sellist luba vaja. (vt punkt 115)

Direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 9 lõike 3 alusel algatatud uurimismenetluse eesmärk on lisaks komisjonile antavale võimalusele teostada a priori kontrolli, anda liikmesriikidele õiguslik kindlus ning eelkõige võimaldada neil saada lühikese tähtaja jooksul kindlus selles, kuidas nad võivad saastekvoote eraldada ning nende siseriiklikul kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kaval põhinevat kvootidega kauplemise süsteemi vastava eraldamise ajavahemiku jooksul juhtida. Arvestades selle ajavahemiku piiratud kestvust on nii komisjoni kui liikmesriikide õigustatud huvides, et kõik kvootide eraldamise kava sisu puudutavad lahkarvamused lahendatakse kiiresti ning et konkreetse kvootide eraldamise kava suhtes ei esineks kogu tema kehtivusaja jooksul enam riski, et komisjon võiks seda vaidlustada. Direktiivi 2003/87 eesmärkide tulemuslik ja majanduslikult tõhus rakendamine oleks takistatud, kui kehtestatud oleks keeld, et seni kui komisjon ei ole heakskiitvat otsust vastu võtnud, ei või kvootide eraldamise kava rakendada. (vt punktid 117 ja 118)

Kuna komisjonil puudub stricto sensu üldise loa andmise pädevus liikmesriigi esitatud siseriikliku kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kava suhtes, siis asjaolu, et komisjon ei ole direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 9 lõike 3 esimeses lauses sätestatud kolmekuulise tähtaja möödumisel esitanud vastuväiteid, ei saa olla eelduse või juriidilise fiktsiooni aluseks, justkui oleks kvootide eraldamise kava heaks kiidetud. Sellega seoses on komisjonil üksnes piiratud kontrolli- ja tagasilükkamispädevus, mis piirdub nimetatud direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega. Seega on selle tähtaja aegumise ainuke tagajärg, et kvootide eraldamise kava – mille suhtes kehtib komisjoni vastuväidete puudumise korral õiguspärasuse eeldus – muutub lõplikuks ning liikmesriik võib seda rakendada, ilma et tal oleks selleks komisjonilt mingisugust üldist luba vaja. Seda hinnangut toetab asjaolu, et nimetatud direktiivi artikli 9 lõige 3 ei sisalda niisugust sõnaselget normi, millega luuakse selline eeldus või juriidiline fiktsioon, mis võiks lisaks kahjustada komisjoni kontrollipädevust EÜ artikli 226 alusel, mida komisjon peab saama kasutada. (vt punktid 120–122)

Üksnes otsuse resolutiivosa võib tekitada õiguslikke tagajärgi ning järelikult mõjutada isikut ebasoodsalt. Seevastu ei saa põhjendustes esinevad hinnangud kui sellised olla tühistamishagi esemeks ning need on allutatud ühenduse kohtuniku poolt teostatavale õiguspärasuse kontrollile üksnes siis, kui need huve kahjustava akti põhjendustena toetavad selle akti resolutiivosa, või kui need põhjendused võivad vähemalt muuta kõnealuse akti resolutiivosas oleva otsustuse sisu. Akti resolutiivosa on põhimõtteliselt selle põhjendusega lahutamatult seotud, nii et akti tõlgendamisel tuleb arvesse võtta selle akti vastuvõtmist tinginud põhjuseid. Kui direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 9 lõike 3 alusel vastu võetud siseriiklikku kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kava puudutava komisjoni otsuse resolutiivosa ei sisalda õiguslikult siduvat seisukohta mõne reegli kohta, siis ei ole selle otsuse nimetatud reeglit ja selle võimalikku kokkusobivust riigiabi eeskirjadega puudutavad põhjendused allutatud EÜ artikli 230 alusel selle otsuse peale esitatud tühistamishagi raames ühenduse kohtuniku kontrollile ning need ei saa olla aluseks majandustegevuses osaleja menetluse algatamise huvile. (vt punktid 127 ja 130)

Liikmesriigi kohustus informeerida komisjoni EÜ artikli 88 lõike 3 alusel kõikidest plaanidest riigiabi määramise kohta on õiguslikult eraldiseisev ja põhimõtteliselt sõltumatu sellest kohustusest, mis seondub siseriiklikust kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kavast teatamisega direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, artikli 9 lõike 3 alusel. Otsus, mis tugineb eranditult selle direktiivi artikli 9 lõikele 3, mitte EÜ artiklitele 87 ja 88, võimaldab komisjonil hinnata asjaomase kvootide eraldamise kava riigiabiga seonduvaid aspekte riigiabi normidest lähtuvalt üksnes prima facie, mis ei saa olla takistuseks ametliku otsuse vastuvõtmisele EÜ artikli 88 lõike 3 kolmanda lause tähenduses. (vt punkt 133)

Direktiiv 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, mis on vastu võetud üksnes EÜ artikli 175 alusel ning mitte EÜ artikli 89 alusel, ning sellega seoses vastu võetud õiguslikult mittesiduvad meetmed, ei saa piirata riigiabi eeskirjade ulatust ja kasulikku mõju. Eeldusel, et komisjon on kohustatud arvesse võtma asjaolu, et direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 alusel läbiviidava uurimismenetluse raames võib tekkida nimetatud kvootide eraldamise kava sätete ja riigiabi normide vahel konflikt ning et esineb võimalus, et kvootide eraldamise kavast teatamine võib olla ühtlasi informeerimine EÜ artikli 88 lõike 3 tähenduses, ei saa nimetatud direktiiv asjaomase õigusliku aluse puudumise tõttu kujutada endast lex specialis’t, mis võimaldab riigiabi kontrolli nimetatud artikli 9 lõikes 3 ette nähtud uurimismenetluse raames. (vt punktid 132 ja 134)