40

Neil asjaoludel otsustas Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Bremeni liidumaa kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Milline tähtsus on [raamotsuse artikli 1 lõike 3, artikli 5 ja artikli 6 lõike 1 tõlgendamisel koostoimes harta artiklis 4 sätestatud piinamise ning ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeluga] asjaolul, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis on kinnipeetavatel võimalus kasutada kinnipidamistingimuste suhtes õiguskaitsevahendeid? a) Kas juhul, kui vahistamismäärust täitva õigusasutuse käsutuses on tõendeid, mis viitavad sellele, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis esineb kinnipidamistingimustes süstemaatilisi või üldisi puudusi, mis puudutavad teatavaid isikute rühmi või teatavaid kinnipidamisasutusi, võib eespool nimetatud õigusnorme arvestades tegeliku ohu, et väljaandmise korral saab tagaotsitavale osaks ebainimlik või alandav kohtlemine, mis muudab väljaandmise lubamatuks, välistada juba siis, kui on loodud kõnealuste õiguskaitsevahendite kasutamise võimalused, ilma et konkreetseid kinnipidamistingimusi oleks vaja täiendavalt kontrollida? b) Kas seejuures on oluline Euroopa Inimõiguste Kohtu järeldus, et ei ole alust eeldada, et kõnealused õiguskaitsevahendid ei taga kinnipeetavatele reaalset võimalust vastuvõetamatute kinnipidamistingimuste parandamiseks? 2. Kui esimesele eelotsuse küsimusele antava vastuse põhjal ilmneb, et kui vahistamismäärust täitev õigusasutus konkreetseid kinnipidamistingimusi vahistamismääruse teinud liikmesriigis täiendavalt ei kontrolli, siis ei ole kinnipeetavate võimalus kasutada õiguskaitsevahendeid piisav, et välistada tegelikku ohtu, et tagaotsitavale saab osaks ebainimlik või alandav kohtlemine: a) Kas eespool nimetatud õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et vahistamismäärust täitvad õigusasutused peavad vahistamismääruse teinud liikmesriigis kontrollima kinnipidamistingimusi kõikides kinnipidamisasutustes või muudes asutustes, kuhu tagaotsitav võidakse paigutada? Kas kõnealune kontroll peab toimuma ka siis, kui tegemist on vaid ajutise või üleminekuperioodil toimuva kinnipidamisega teatavates kinnipidamisasutustes? Või võib kontroll piirduda selliste kinnipidamisasutustega, kuhu tagaotsitav vahistamismääruse teinud liikmesriigi asutuste andmete kohaselt tõenäoliselt ja enamjaolt paigutatakse? b) Kas seejuures on nõutav asjaomaste kinnipidamistingimuste ulatuslik kontroll, mille käigus selgitatakse välja nii kambri põrandapind ühe kinnipeetava kohta kui ka kinnipidamise muud tingimused? Kas selliselt välja selgitatud kinnipidamistingimuste hindamisel tuleb aluseks võtta EIK 20. oktoobri 2016. aasta otsus Muršić vs. Horvaatia [CE:ECHR:2016:1020JUD000733413]? 3. Kui ka teisele eelotsuse küsimusele antud vastusest nähtub, et vahistamismäärust täitvate õigusasutuste kohustuslik kontroll peab hõlmama kõiki kõne alla tulevaid kinnipidamisasutusi [kuhu kinnipeetav võidakse üle viia]: a) Kas vahistamismäärust täitvate õigusasutuste kohustus kontrollida kinnipidamistingimusi kõikides kõne alla tulevates kinnipidamisasutustes võib ära langeda seetõttu, et vahistamismääruse teinud liikmesriik annab üldkehtiva kinnituse, et ebainimliku või alandava kohtlemise tegelikku ohtu tagaotsitava suhtes ei teki? b) Või saab kõikide kõne alla tulevate kinnipidamisasutuste kinnipidamistingimuste kontrollimise asendada vahistamismäärust täitvate õigusasutuste otsusega üleandmise lubatavuse kohta, mis on seotud tingimusega et tagaotsitavale sellist kohtlemist osaks ei saa? 4. Kui ka kolmandale eelotsuse küsimusele antavast vastusest nähtub, et kinnituste andmine ja tingimuste seadmine ei ole piisav, et vahistamismäärust täitvad õigusasutused võiksid vabaneda kohustusest kontrollida kinnipidamistingimusi vahistamismääruse teinud liikmesriigi kõigis kõne alla tulevates kinnipidamisasutustes [kuhu kinnipeetav võidakse üle viia]: a) Kas vahistamismäärust täitvad õigusasutused on ka siis kohustatud kontrollima kinnipidamistingimusi kõigis kõne alla tulevates kinnipidamisasutustes, kui vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutused teatavad, et tagaotsitavat ei peeta seal kinni kauem kui kolm nädalat, kuid seda tingimusel, et ei ilmne pikemaajaliseks kinnipidamiseks alust andvaid asjaolusid? b) Kas see on nii ka juhul, kui vahistamismäärust täitvatele õigusasutustele ei ole selge, kas kõnealused andmed on esitanud vahistamismääruse teinud õigusasutus või pärinevad need vahistamismääruse teinud liikmesriigi keskasutuselt, kes esitas need vahistamismääruse teinud õigusasutuse taotlusel?“