ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/25

SNCF Mobilités‘ (SNCF) 26. veebruaril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 17. detsembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-242/12: SNFC versus komisjon

(Kohtuasi C-127/16 P)

(2016/C 145/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: SNCF Mobilités (SNCF) (esindajad: advokaadid P. Beurier, O. Billard, G. Fabre, V. Landes)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Prantsuse Vabariik, Mory SA, likvideerimisel, Mory Team, likvideerimisel

Apellandi nõuded

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu 17. detsembri 2015. aasta otsus kohtuasjas T-242/12: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) vs. komisjon;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma hagi põhjenduseks mitu väidet.

Esimene väide, et Üldkohus rikkus otsuse Sernam 2 artikli 3 lõike 2 sätteid moonutades õigusnorme ja põhjendamiskohustust.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui arvesta seda, et otsuse Sernam 2 artikli 3 lõikes 2 ette nähtud avatuse ja läbipaistvuse nõuded eeldasid tingimata, et välja valitud pakkuja oleks menetluses osalenud algusest peale ja iseseisvalt.

Kolmas väide, et Üldkohus moonutas fakte ja rikkus õigusnormi, kui arvestada, et Sernami juhatuse meeskonna pakkumus oli hulga ebasoodsam kui teiste pakkujate esialgsed pakkumused.

Neljas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ja põhjendamiskohustust ning tegi otsuse vastuoluliste põhjenduste alusel, kui arvestada, et komisjon ei ajanud mingil moel segamini Sernami varade kogumina müügi eset ja hinda.

Viies väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ja moonutas otsuse Sernam 2 resolutsiooni, kui arvestada seda, et 41 miljoni euro suurusele abisummale vastava võlanõude kandmine Sernam S.A. likvideerimisega seonduvate kohustuste alla ei olnud kooskõlas otsuse Sernam 2 artikliga 4.

Kuues väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ja põhjendamiskohustust ning moonutas otsuse Sernam 2 resolutsiooni, kui arvestada seda, et turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõte ei olnud Sernami varade kogumina müügi suhtes kohaldatav.
3)

Kas tarbijate ja kasutajate kaitse tagamiseks direktiivi 93/13 ja eelkõige selle artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 ja seda direktiivi rakendava ühenduse kohtupraktika kohaselt on liidu õigusega kooskõlas kehtestada üheseks kriteeriumiks see, et tarbijatega sõlmitud tagatiseta laenulepingutes on ebaõiglane selline lepingutingimus, milles ei ole kokku lepitud ja millega kehtestatakse viivis, mis on kokku lepitud laenuintressist 2 % võrra suurem.
v.

Viiendaks rikkus Üldkohus Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 36, kuna ta ei põhjendanud, miks ta asus seisukohale, et 1) kohaldatav õiguslik kriteerium on ilmne hindamisviga; 2) järeldas, et Dysoni andmed on „äärmiselt oletuslikud”; 3) viitas määratlemata „mõjuhinnangu” määratlemata osale; ja 4) jättis Dysoni esitatud tõendi katsete korratavuse kohta tähelepanuta; ja
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik on kehtestanud ja hoiab jõus õigusnorme, mis näevad ette vastastikkuse klausli olemasolust sõltuva maksusoodustuse teistes EL/EMP liikmesriikides asuvatele mittetulundusühingutele tehtavatele annakutele, on ta rikkunud ELTL artiklist 63 ja EMP lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi;
1.

Kas liidu õigust – eelkõige ELTL artiklit 20 ning direktiivi 2008/115/EÜ (1) artikleid 5 ja 11 koosmõjus harta (2) artiklitega 7 ja 24 – tuleb tõlgendada nii, et teatavatel tingimustel ei luba see kohaldada siseriiklikku tava, mille kohaselt jäetakse kolmanda riigi kodanikust pereliikme elamisloa taotlus, mis on esitatud liidu kodanikuga taasühinemise eesmärgil viimase elukohaks olevas liikmesriigis, mille kodakondsus on asjaomasel liidu kodanikul, kes ei ole kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja vabalt elukohta valida (edaspidi „„staatiline” liidu kodanik“), läbi vaatamata – millega võib kaasneda väljasaatmisotsuse tegemine – üksnes põhjusel, et asjaomase kolmanda riigi kodanikust pereliikme suhtes on kehtestatud Euroopa Liidus tervikuna kehtiv sisenemiskeeld? a) Kas sellise olukorra hindamisel on oluline, et kolmanda riigi kodanikust pereliikme ja „staatilise” liidu kodaniku vahel on pelgalt peresidemetest kaugemale ulatuv sõltuvussuhe? Kui vastus on jaatav, siis millised tegurid on sõltuvussuhte olemasolu tuvastamisel määravad? Kas seejuures on tulemuslik viidata EIÕK artikli 8 ja harta artikli 7 kohast perekonnaelu olemasolu käsitlevale kohtupraktikale? b) Seoses alaealiste lastega: kas ELTL artikkel 20 nõuab rohkem kui bioloogilist seost kolmanda riigi kodanikust vanema ja liidu kodanikust lapse vahel? Kas selles osas on määrav kooselu tõendamine või piisab emotsionaalsetest ja rahalistest sidemetest, nagu elamist või külastamist reguleeriv kord või elatise maksmine? Kas seejuures on tulemuslik viidata Euroopa Kohtu 10. juuli 2014. aasta otsusele Ogieriakhi, C-244/13, punktid 38 ja 39, 16. juuli 2015. aasta otsusele Singh jt, C-218/14, punkt 54, ja 6. detsembri 2012. aasta otsusele O. ja S., C-356/11 ja C-357/11, punkt 56? Vt sellega seoses ka menetluses olevat eelotsusetaotlust C-133/15. c) Kas sellise olukorra hindamisel on oluline tõsiasi, et perekonnaelu alustati ajal, mil sisenemiskeeld kolmanda riigi kodaniku suhtes juba kehtis, ja talle oli seega teada, et ta viibib liikmesriigis ebaseaduslikult? Kas sellele tõsiasjale saab tulemuslikult viidata, et hoida ära elamisloa andmise menetluse võimalik kuritarvitamine perekonna taasühinemise raames? d) Kas sellise olukorra hindamisel on oluline tõsiasi, et sisenemiskeelu kehtestamise otsuse vastu ei ole kasutatud õiguskaitsevahendeid direktiivi 2008/115/EÜ artikli 13 lõike 1 tähenduses, või tõsiasi, et sisenemiskeelu kehtestamise otsuse peale esitatud kaebus jäeti rahuldamata? e) Kas oluline on tõsiasi, et sisenemiskeeld kehtestati avaliku korra kaalutlustel või hoopiski riigis ebaseadusliku elamise tõttu? Kui vastus on jaatav, kas siis tuleb lisaks kontrollida, kas asjaomane kolmanda riigi kodanik kujutab endast tõelist, vahetut ja piisavalt tõsist ohtu, mis kahjustab mõnd ühiskonna põhihuvi? Kas direktiivi 2004/38/EÜ (3) artikleid 27 ja 28, mis on üle võetud välismaalaste seaduse artiklitega 43 ja 45, ning avalikku korda käsitlevat asjaomast Euroopa Kohtu praktikat saab selles osas mutatis mutandis kohaldada „staatiliste” liidu kodanike pereliikmetele? (vt selle kohta menetluses olevad eelotsusetaotlused C-165/14 ja C-304/14)
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 3. veebruaril 2016 – The Shirtmakers BV, teine menetluspool: Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-59/16)

(2016/C 145/25)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: The Shirtmakers BV

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Staatssecretaris van Financiën

Eelotsuse küsimus

Kas tolliseadustiku artikli 32 lõike 1 punkti e alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et mõiste „veokulud” hõlmab imporditud kauba tegeliku vedaja nõutud summat, olgugi et tegelik vedaja ei esita asjaomase summa kohta arvet mitte otse imporditud kauba ostjale, vaid mõnele muule ettevõtjale, kes on imporditud kauba ostja huvides sõlminud veolepingu tegeliku vedajaga ja esitab ostjale tegeliku veo korraldamise toimingutest tulenevalt arve suuremas summas?
1.

Kas ühenduse disainilahendusest tulenevaid nõudeid puudutava menetluse raames võib liikmesriigi kohus, kelle pädevus kostja suhtes tuleneb üksnes nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 6/2002ühenduse disainilahenduse kohta (1) artikli 79 lõikest 1 koosmõjus nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (2) artikli 6 lõikega 1, tuginedes sellele, et kostja, kelle asukoht on teises liikmesriigis, on tarninud kostjatele, kelle asukoht on asjaomases liikmesriigis, kaupu, millega on väidetavalt rikutud kaitstavaid õigusi, näha esimesena nimetatud kostja suhtes ette meetmed, mis on kohaldatavad liidus tervikuna ja lähevad kohtualluvuse aluseks olevatest tarnesuhetest kaugemale?
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 22. jaanuaril 2016 – Minister Finansów versus Posnania Investment SA

(Kohtuasi C-36/16)

(2016/C 145/21)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Minister Finansów

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Posnania Investment SA

Eelotsuse küsimus

Kas kinnisasja (materiaalse vara) omandiõiguse üleminek maksukohustuslaselt a) riigile – et tasaarveldada maksuvõlgnevust riigieelarvesse laekuvate maksude osas, või b) vallale, maakonnale või vojevoodkonnale – et tasaarveldada maksuvõlgnevust nimetatud omavalitsusüksuste eelarvesse laekuvate maksude osas, mis toob kaasa maksuvõla kustutamise, on maksustatav tehing (kaubatarne) nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 2 lõike 1 punkti a ja artikli 14 lõike 1 tähenduses?

(1) ELT L 347, lk 1.
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas kollektiivse esindamise organisatsioonid, kui nad koguvad tasusid seadmete ja andmekandjate müügi eest tootjate ja importijate kaudu, tegutsevad maksukohustuslastena nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 28 tähenduses, kes on kohustatud dokumenteerima need tehingud helisalvestite ja muude sarnaste seadmete, samuti salvestiseta andmekandjate vastavatele tootjatele ja importijatele väljastatud arvega nimetatud direktiivi artikli 220 esimese lõigu punkti 1 kohaselt, milles on välja toodud tasu kogumise alusel võlgnetav käibemaks, ning kas autorid, esitajad ja teised õigustatud isikud peavad kogutud tasude nendele jagamisel dokumenteerima tasude saamise tasusid kogunud kollektiivsele esindamise organisatsioonile väljastatud arvega, milles on välja toodud käibemaks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ühendkuningriik) 15. veebruaril 2016 – The English Bridge Union Limited versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-90/16)

(2016/C 145/29)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Apellant: The English Bridge Union Limited

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Eelotsuse küsimused

1. Millised olulised tunnused peavad tegevusel olema, et see oleks „sport” nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) („käibemaksudirektiiv”) artikli 132 lõike 1 punkti m tähenduses? Eeskätt: kas tegevus peab sisaldama olulist (või mitte ebaolulist) kehalist osa, millest tulemus oleneb, või piisab sellest, kui tegevus sisaldab olulist vaimset osa, millest tulemus oleneb?

2. Kas turniiribridž on „sport” käibemaksudirektiivi artikli 132 lõike 1 punkti m tähenduses?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
1.

Kas ühenduse disainilahendusest tulenevaid nõudeid puudutava menetluse raames võib liikmesriigi kohus, kelle pädevus kostja suhtes tuleneb üksnes nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (1) artikli 79 lõikest 1 koosmõjus nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (2) artikli 6 lõikega 1, tuginedes sellele, et kostja, kelle asukoht on teises liikmesriigis, on tarninud kostjatele, kelle asukoht on asjaomases liikmesriigis, kaupu, millega on väidetavalt rikutud kaitstavaid õigusi, näha esimesena nimetatud kostja suhtes ette meetmed, mis on kohaldatavad liidus tervikuna ja lähevad kohtualluvuse aluseks olevatest tarnesuhetest kaugemale?
2.

Kas direktiivi 2006/112 artikli 26 lõike 1 punktiga b ning artikli 168 punkti a ja artikliga 176 on vastuolus niisugune maksustamispraktika, mille kohaselt keeldutakse andmast õigust arvata maha sisendkäibemaks, mida tasuti teenuste osutamiselt, kuigi nendele teenustele vastavad kulutused kirjendatakse maksukohustuslase üldkuludes, ning seda põhjendusel, et need kulutused tehti teisele isikule kuuluva kinnisvara ehitamiseks või parendamiseks, arvesse ei võeta aga asjaolu, et seda kinnisvara kasutab ka ehitusteenuste saaja oma majandustegevuse raames?
1.

Kas direktiiviga 2006/112/EÜ (1) on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille alusel ei anta käibemaksu mahaarvamise õigust maksukohustuslasele niisuguse põhjendusega, et maksuamet on isiku, kellelt kaubad või teenused osteti ning kes on väljastanud arve, millel on näidatud maksumus ja käibemaks, tunnistanud tegevuse lõpetanud maksukohustuslaseks?
2.

Kas harta artiklis 7 ette õigust nähtud era- ja pereelu, kodu ja sõnumite puutumatusele ning harta artiklis 8 ette nähtud õigust isikuandmete kaitsele on juhul, kui õigust isikuandmete kaitsele on väidetavalt rikutud seoses liidu õiguses ja peamiselt direktiivis 95/46/EÜ ette nähtud tingimustega, sealhulgas: — liikmesriikide kohustusega tagada õigus eraelu puutumatusele isikuandmete töötlemisel (artikli [1] lõige 1); — liikmesriikide õigusega töödelda isikuandmeid, kui see on vajalik avalike huvidega seotud ülesande täitmiseks (artikli 7 punkt e) või vastutava töötleja või andmeid saava kolmanda isiku või kolmandate isikute õigustatud huvide elluviimiseks, — ning arvestades liikmesriigi erandlikku täitevpädevust [piirata kohustuste ja õiguste ulatust] (artikli 13 lõike 1 punktid e ja f), kui sellised piirangud on vajalikud, et kindlustada liikmesriigi või Euroopa Liidu olulised majanduslikud või rahanduslikud huvid, sealhulgas raha-, eelarve- ja maksuküsimustes, tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriik ei või ilma huvitatud isiku nõusolekuta täita isikuandmete registreid maksuhalduse eesmärgil ehk teisisõnu, kas isikuandmete kogumine, mida viib läbi haldusorgan maksupettustega võitlemiseks, on iseenesest riskantne?
2.

Kas juhul kui komisjon on teavitanud liikmesriiki sellest, et kiireloomuliste meetmete kehtestamise eeltingimused ei ole täidetud, võib liikmesriik need määruse nr 178/2002 artikli 53 alusel siiski kehtestada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 165/13

9. märtsil 2016 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-142/16)

(2016/C 165/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: C. Hermes ja E. Manhaeve)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik ei viinud läbi nõuetekohast ja täielikku tagajärgede hindamist loa andmisel Hamburg-Moorburgi söeelektrijaama rajamiseks, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ (1) looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõigetest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hamburgi linn andis veeõigusliku loa rajada Moorburgi kivisöe-elektrijaam, milles lubati kasutada elektrijaama jahutamiseks Elbe jõe vett. Loa aluseks olnud tagajärgede hindamise raames nähti ohtu, et jahutusvee võtmine tapab mööda Elbe jõge vastuvoolu rändavaid kalu ning kahjustab seetõttu oluliselt ülesvoolu asuvaid Natura-2000-alasid, mille säilitamise eesmärgid hõlmavaid asjaomaseid liike. Kokkuvõttes jõuti tagajärgede hindamise raames aga järeldusele, et kaitsealade olulist kahjustamist ei toimu, kuna elektrijaama ja kaitsealade vahele ehitatud kalapääs kvalifitseeriti mõju leevendamise meetmeks. Lisaks ei ole tagajärgede hindamise raames uuritud juba olemasolevate ja kavandatavate elektrijaamade võimalikku kumulatiivset mõju Moorburgist ülesvoolu.

Direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõikes 3 teise lause kohaselt võib projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel projektile nõusoleku anda ainult siis, kui on tagatud, et see ei avalda Natura-2000-aladele olulist negatiivset mõju. Kui seda ei ole võimalik tagada, võib loa anda ainult direktiivi artikli 6 lõikes 4 sätestatud rangetel tingimustel.

Komisjoni arvates on kõnealune tagajärgede hindamine kahel põhjusel ebakorrektne või puudulik. Esiteks on kalapääs kvalifitseeritud mõju leevendamise meetmeks direktiivi artikli 6 lõike 3 raames, olgugi et tegemist on äärmisel juhul direktiivi artikli 6 lõikes 4 sätestatud asendusmeetmega vastavalt Euroopa Kohtu kehtestatud kriteeriumitele kohtuotsuses Briels (C-521/12 (2)). Teiseks ei ole selles direktiivi artikli 6 lõiget 3 rikkudes kontrollitud võimalikku kumulatiivset mõju. Kuna Hamburg linn välistas lõpptulemusena kaitsealade olulise kahjustamise vastavalt direktiivi artikli 6 lõikele 3, ei ole ta täitnud direktiivi artikli 6 lõikes 4 sätestatud nõudeid, nt nõuet kontrollida alternatiivsete lahenduste olemasolu või üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvaid põhjusi.

(1) EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102.

(2) ECLI:EU:C:2014:330.
3.

Kas seejuures on vahet, kas ettevõtja tegevuse jätkumine on pre-pack-menetluse esmane eesmärk või kas (taotletud) haldur soovib pre-pack-menetluse ja tegutseva ettevõtja (going concern) vara võõrandamisega vahetult pärast pankroti väljakuulutamist eelkõige suurendada tulu kõikide võlausaldajate jaoks või kas pre-pack-menetluse ajal oli enne pankroti väljakuulutamist olemas ühine tahe vara üleandmiseks (ettevõtja tegevuse jätkumine), mille vormiline/tegelik elluviimine toimub pärast pankroti väljakuulutamist? Kuidas tuleb seda hinnata, kui eesmärk on nii ettevõtja tegevuse jätkumine kui ka tulu suurendamine?
3.

Kas [Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento SA (SMD)] ja Banco Santander Totta vahel sõlmitud vahetuslepingutes on piisavalt välismaiseid elemente selleks, et kohaldada neid lepinguid puudutavate kohtuvaidluste puhul rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaks määramiseks määruseid (EÜ) nr 44/2001 ja (EL) nr 1215/2012, kui: a) need äriühingud on ühe liikmesriigi (Portugal) riikkondsusega isikud, kes sõlmisid Portugalis kaks vahetuslepingut, mis koosnevad ühest ISDA-raamlepingust (ISDA Master Agreement) ja kahest kinnitusest (confirmation), mille rääkis SMD nimel läbi Madeira autonoomne piirkond; b) nendel läbirääkimistel tegi Madeira autonoomne piirkond, keda nõustas Banco BPI, S.A. ja üks advokaadibüroo, ettepaneku teha pakkumused mitmele rahvusvahelisele pangale, kelle hulgas oli ka JP Morgan; c) Banco Santander Totta SA kogu aktsiakapital kuulub Banco Santanderile, mille registrijärgne asukoht on Hispaanias; d) Banco Santander Totta SA tegutses rahuvahelise pangana, millel on filiaalid mitmes liikmesriigis, ja ainsa kaubamärgi Santander all; e) panka Banco Santander Totta SA käsitati ISDA-raamlepingus (ISDA Master Agreement) harudega poolena (Multibranch Party), mis võib teha ja vastu võtta makseid seoses igasuguste tehingutega oma filiaalide kaudu Londonis ja Luksemburgis; f) sõlmitud ISDA-raamlepingu (ISDA Master Agreement) kohaselt võivad pooled teatavatel juhtudel anda oma õigused ja kohustused üle teistele kontoritele või filiaalidele; g) vahetuslepingute pooled määrasid kohaldatavaks õiguseks Inglise õiguse ja sõlmisid kohtualluvuse klauslid, millega anti täielik ainupädevus Inglise kohtutele; h) lepingud koostati inglise keeles ja kasutatud on Inglise terminoloogiat ja mõisteid; i) vahetuslepingud sõlmiti kahe finantseerimislepingu intressimäära muutuse riski maandamiseks; mõlemad finantseerimislepingud on koostatud inglise keeles ja sõlmitud välismaiste isikutega (ühe asukoht on Madalmaades ja teise asukoht Itaalias) ja ühes finantseerimislepingutest oli ette nähtud, et laenuvõtjate maksed tuli teha Londonis asuva panga HSBC Bank plc. kontole Londoni ajavööndi järgi määratud kuupäevadel, kusjuures kohaldatakse Inglise õigust ja pädevad on Inglise kohtud; j) Banco Santander Totta SA tegutses rahvusvahelise turu vahendajana, olles sõlminud „sümmeetrilised” riskimaanduslepingud rahvusvahelistel turgudel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 165/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de grande instance de Lyon (Prantsusmaa) 19. veebruaril 2016 – Jean-Philippe Lahorgue versus Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB”, Conseil des barreaux européens „CCBE”, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg

(Kohtuasi C-99/16)

(2016/C 165/08)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de grande instance de Lyon

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Jean-Philippe Lahorgue

Kostjad: Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB”, Conseil des barreaux européens „CCBE”, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi advokatuuris nõuetekohaselt registreeritud advokaadile advokaatide VPN-boksi väljastamisest keeldumine üksnes põhjusel, et ta ei kuulu selle teise liikmesriigi advokatuuri, kus ta soovib advokaadi kutsealal vabakutselise teenuseosutajana tegutseda, on vastuolus direktiivi 77/249/EÜ (1) artikliga 4 põhjusel, et see on diskrimineeriv meede, mis võib takistada kutsealal vabakutselise teenuseosutajana tegutsemist?

(1) Nõukogu 22. märtsi 1977. aasta direktiiv 77/249/EMÜ õigusteenuste osutamise vabaduse tulemuslikuma elluviimise kohta (EÜT L 78, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 52).
5.

Kas direktiivi 92/85 artikli 10 punktiga 2 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis loevad piisavaks sellise ülesütlemisavalduse, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja kus ei ole seoses töölepingute kollektiivse ülesütlemise otsuse kohaldamisega raseda töötaja suhtes kuidagi viidatud erijuhu olemasolule, vaid on lihtsalt esitatud töölepingute kollektiivse ülesütlemise põhjused?
1.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui ta tõlgendas ELTL artikli 107 lõiget 1 seoses ettevõtja mõistega ja valikulise eelisega ning seoses põhjendamiskohustuse tõlgendamise ja kohaldamisega, samuti moonutanud vaidlustatud otsust seoses valikulisuse tingimusega. — Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja otsust valesti kohaldanud, kui ta tõlgendas valesti finantseelise valikulisust ettevõtjate jaoks, kes tegelevad konkreetse majandustegevusega ja kes on moodustatud majandushuviühingute ja nende osanike poolt, ning andes põhjendusele vale kvalifikatsiooni. — Üldkohus on rikkunud õigusnormi analüüsi käigus, mis puudutas valikulist eelist, mis tuleneb liikmesriigi maksuhalduri kaalutlusõiguse olemasolust. — Üldkohus on rikkunud õigusnormi valikulisuse mõiste tõlgendamisel, kui ta välistas valikulisuse olemasolu meetme puhul, mis on ette nähtud nende subjektide jaoks, kes teevad konkreetseid investeeringuid.
1.

Kas direktiivi 2013/11 (1) artikli 3 lõike 2 osa, kus on sätestatud, et selle direktiivi kohaldamine „ei piira direktiivi 2008/52/EÜ (2) kohaldamist”, tuleb mõista nii, et liikmesriikide õiguse näha ette kohustuslik vahendusmenetlus jätab see piiramata üksnes juhtudel, mis ei kuulu direktiivi 2013/11 kohaldamisalasse, st juhtudel, mida on nimetatud direktiivi 2013/11 artikli 2 lõikes 2, nimelt lepinguvaidluste puhul, mis tulenevad muudest kui müügi- või teenuse osutamise lepingutest, nagu ka vaidluste puhul, mis ei puudutagi tarbijaid?
5.

Kas direktiivi 93/13 tõhususe põhimõttega ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga (2) on kooskõlas siseriiklik menetlusseadus, milles on seatud tarbija oluliste õiguste või eeliste tingimuseks, et tarbijale kohaldatakse eriti kiirendatud täitmismenetlust, ja mis ei tunnista neid õigusi või eeliseid teistes menetlustes?
6.

Kas sobivuse ja proportsionaalsuse põhimõttega on vastuolus Euroopa Komisjoni rakendusotsuse 2015/789/EL (nagu seda rakendatakse Itaalia õiguskorras Ministero delle politiche agricole, alimentari e forestali dekreediga) kohaldamine, kuivõrd see näeb ette peremeestaimede (sõltumatult nende tervislikust seisundist), nimetatud organismiga teadaolevalt nakatunud taimede ja selliste taimede, millel on organismiga Xylella fastidiosa (Wells et al.) võimalikule nakatumisele viitavad sümptomid või mille puhul kahtlustatakse selle organismiga nakatumist, kõrvaldamise, ilma et oleks ette nähtud mis tahes hüvitist nimetatud organismi levikus mitte mingisuguse süüta taimede omanikele?