ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kui tegemist on nõudega tühistada nõukogu aktid, millega hageja nimi lisatakse selliste isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid seoses olukorraga Ukrainas, ei saa asjaolu, et need aktid ei ole kohtuotsuse kuulutamisel enam jõus, kuna neid on hageja osas muudetud, võrdsustada algul vastu võetud õigusaktide võimaliku tühistamisega Üldkohtu poolt, kuivõrd nimetatud muudatus ei tähenda nende aktide õigusvastasuse tuvastamist. Hagejal säilib seega põhjendatud huvi tulenevalt asjaolust, et vaidlustatud aktide õigusvastasuse tuvastamine võib olla aluseks seejärel esitatud kahju hüvitamise hagile, et hüvitataks nende õigusaktide kohaldamise ajal nende tõttu tekitatud kahju.

Tühistamishagi korral peab hageja põhjendatud huvi säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, kuna vastasel juhul võib otsuse tegemise vajadus ära langeda; see tähendab, et hagi tulemusel peab selle esitanud poolel olema võimalik saada mingit kasu.

Ehkki nõukogul on ulatuslik kaalutlusõigus seoses üldiste kriteeriumidega, mida peab piiravate meetmete vastuvõtmisel arvestama, nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda või jätta konkreetse isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis puudutab seda isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab kõnealuse otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud väidetud asjaolude kontrollimist, mistõttu kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste tõepärasuse abstraktse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse põhjendamise jaoks piisavaks, on piisavalt täpselt ja konkreetselt tõendatud.

Isiku nime lisamiseks nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, põhjendusel, et on tuvastatud, et ta vastutab riigivara seadusevastase omastamise eest, peab nõukogul olema piisavalt kindel faktiline alus, st teave asjaoludest või tegevusest, mida sellele isikule konkreetselt süüks pannakse.

Pealegi peab liidu pädev asutus vaidlustamise korral tõendama puudutatud isiku vastu kasutatud põhjenduste põhjendatust, mitte puudutatud isik ise ei pea vastupidi tõendama nende põhjenduste alusetust.

(vt punktid 38, 49 ja 51)
ÜLDKOHTU OTSUS (apellatsioonikoda)

13. oktoober 2015

Catherine Teughels

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Vastuapellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Ametnikud — Pension — Siseriiklike pensioniõiguste ülekandmine — Staažilisa ettepanekud — Huve mitte kahjustav akt — Esimeses astmes esitatud hagi vastuvõetamatus — Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2”

Ese:

Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (täiskogu) 11. detsembri 2013. aasta otsuse Teughels vs. komisjon (F‑117/11, EKL AT, EU:F:2013:196) peale selle kohtuotsuse tühistamise nõudes.

Otsus:

Tühistada Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (täiskogu) 11. detsembri 2013. aasta otsus Teughels vs. komisjon (F‑117/11). Jätta hagi, mille Catherine Teughels esitas Avaliku Teenistuse Kohtusse kohtuasjas F‑117/11, rahuldamata. Jätta C. Teughelsi käesoleva kohtuastmega seotud kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud, mis on seotud apellatsioonkaebusega. Jätta vastuapellatsioonkaebusega seotud komisjoni kohtukulud tema enda kanda. Jätta C. Teughelsi ja komisjoni esimese kohtuastmega seotud kohtukulud nende endi kanda.

Kokkuvõte

Ametnike hagid — Isikut kahjustav meede — Mõiste — Staažilisa ettepanek, mis esitatakse eesmärgiga kanda liidu pensioniskeemi üle enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõigused — Välistamine — Pensioniõigusliku staaži tunnustamise otsus, mis tehakse pärast omandatud pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmist — Hõlmamine (Personalieeskirjad, artikkel 1 ja VII lisa artikli 1 lõige 2) Ametnikud — Pension — Enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõigused — Ülekandmine liidu skeemi — Huvitatud isiku õigus saada enne ülekandmist teada tunnustatud pensioniõigusliku staaži aastate lõplik arv — Õigus paluda Euroopa Kohtult eelnevat seisukohtavõttu — Puudumine (Personalieeskirjad, VIII lisa artikli 11 lõige 2) Ametnike hagid — Liidu kohtu pädevus — Nõuandev arvamus — Välistamine (Personalieeskirjad, artikli 91 lõige 1)
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 15 lõike 1 punkti a eesmärk, mis väldib kaubamärgi kasutatava kuju ja registreeritud kuju range vastavuse nõudmist, on võimaldada kaubamärgi omanikul teha tähises selle kaubandusliku kasutamise raames muudatusi, mis eristusvõimet muutmata võimaldavad seda paremini kohandada asjaomaste kaupade või teenuste turustamise ja reklaamimise nõuetega. Vastavalt selle sätte eesmärgile tuleb selle materiaalõiguslikku kohaldamisala pidada piiratuks olukordadega, milles kaubamärgi omaniku poolt nende kaupade või teenuste tähistamiseks, mille jaoks see on registreeritud, konkreetselt kasutatav tähis kujutab endast sama kaubamärgi kaubanduses kasutatavat kuju Sellistes olukordades, kus kaubanduses kasutatav tähis erineb kaubamärgi registreeritud kujust üksnes tühiste elementide poolest, nii et asjaomaseid tähiseid võib pidada üldjoontes samaväärseteks, näeb eespool viidatud säte ette, et registreeritud kaubamärgi kasutamise kohustust saab täita, tõendades selle tähise kasutamist, mis kujutab endast kaubanduses kasutatavat kuju.

Seetõttu selleks, et saaks asuda seisukohale, et see tähis ei muuda varasema kaubamärgi registreeritud kujul eristusvõimet, ei piisa, et varasema kaubamärgi registreeritud kujul domineeriv element kordub kasutatavas tähises. Eristusvõime muutumise hindamine seisneb kaubamärgi registreeritud kujul võrdlemises kasutatava tähisega, et oleks võimalik kontrollida, kas kõnealuses kaubamärgis ja tähises on erinevusi, mis ei ole tähtsusetud, ja kas neid võib pidada üldiselt samasugusteks.

(vt punktid 18 ja 34)
Seega on pangal temal lasuva avalikes huvides teostatava ülesande jaoks kaalutlusõigus oma teenistusüksuste töö korraldamisel ja oma töötajate töötasu ühepoolselt kindaksmääramisel, olenemata asjaolust, et töösuhete aluseks olevatele õigusaktid on lepingulist laadi.

Euroopa Investeerimispanga ja tema lepinguliste töötajate suhted on suures ulatuses kindlaks määratud personalieeskirjadega, mille siduvusega töötajad töövõtukirja allkirjastades nõustuvad. Täpsemalt ilmneb nimetatud personalieeskirjade artikli 20 esimesest ja teisest lõigust ning selle I ja II lisast, et põhipalk ja lisatasud määratakse kindlaks eeskirjadega.

Kui lepingud on sõlmitud liidu niisuguse asutusega nagu Euroopa Investeerimispank, kes täidab oma ülesannet avalikes huvides ja kellel on volitused kehtestada eeskirjadega oma töötajatele kohaldatavad sätted, on poolte tahe sellise lepingu puhul tingimata piiratud erinevate kohustustega, mis tulenevad sellest spetsiifilisest ülesandest ning mis kehtivad nii selle asutuse juhtorganite kui ka selle töötajate suhtes.

Töösuhte laadi kohta on Euroopa Investeerimispanga personalieeskirjade artiklis 13 ette nähtud, et Euroopa Investeerimispanga ja tema töötajate vahelisi suhteid reguleerivad üldjuhul individuaalsed, nimetatud personalieeskirjade alusel sõlmitud lepingud.

Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei või liidu institutsioonide aktid ületada piire, mis on asjaomaste õigusnormidega seatud õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ja vajalikud, ning juhul kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet ja tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega.

Mis puudutab nende tingimuste täidetuse kohtulikku kontrolli, siis on liidu seadusandjal ulatuslik kaalutlusõigus talle antud pädevuse teostamisel niisugustes valdkondades, kus ta peab tegema nii poliitilisi kui ka majanduslikke või sotsiaalseid valikuid või kus ta peab läbi viima keerulisi hindamisi või andma hinnanguid. Seega ei tule välja selgitada seda, kas niisuguses valdkonnas võetud meede oli ainus või parim võimalik, kuna meetme õiguspärasust saab mõjutada üksnes see, kui niisugune meede on pädevate institutsioonide taotletavat eesmärki arvestades ilmselgelt sobimatu.

Need kaalutlused on analoogia alusel kohaldatavad ka niisuguste otsuste seaduslikkuse kontrollile, mis Euroopa Investeerimispank teeb töötasude süsteemi reformi ja palgatõusu kohta. Nimetatud reform tähendab, et Euroopa Investeerimispank peab tegema poliitilisi, majanduslikke ja sotsiaalseid valikuid ning andma keerulisi hinnanguid, mistõttu tal on ulatuslik kaalutlusõigus, mida vaidlusaluste meetmete proportsionaalsuse hindamisel tuleb arvese võtta.

(vt punktid 116–118)

Euroopa Kohus: kohtuotsused, 8.6.2010, Vodafone jt,C‑58/08, EKL, EU:C:2010:321, punkt 52 ja 17.10.2013, Schaible, C‑101/12, EKL, EU:C:2013:661, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika.
Personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandast lõigust tulenev kohustus võtta enne otsuse tegemist nende kolmandate riikide loetelu kehtestamise kohta, mille elamistingimusi peetakse samaväärseks Euroopa Liidus tavaliselt valitsevate elamistingimustega, vastu nimetatud lisa artikli 10 lõike 1 teise lõigu üldised rakendussätted, on põhjendatav sellega, et viimatinimetatud säte annab ametisse nimetavale asutusele iseäranis laia kaalutlusõiguse niisuguste kolmandate riikide kindlaksmääramisel.

Selle kohustuse ettenägemisega soovis seadusandja esiteks, et niisuguse kindlaksmääramise kriteeriumid nähtaks ette personalieeskirjade artikli 110 lõikes 1 sätestatud üldiste rakendussätete vastuvõtmise menetluses ehk menetluses, mis võimaldab ametisse nimetaval asutusel välja selgitada asjakohased tegurid, konsulteerides oma personalikomiteega ja küsides arvamust personalieeskirjade komiteelt. Teiseks sooviks seadusandja, et need kriteeriumid määrataks kindlaks abstraktselt ja sõltumata menetlustest, mille eesmärk on üksikjuhul kindlaks määrata, kas kolmandas riigis valitsevad elamistingimused on samaväärsed, et vältida ohtu, et administratsiooni soovitav tulemus võib nende kriteeriumide valikut mõjutada.

Neil asjaoludel ei saa personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandat lõiku pidada sätteks, mis näeb ette lihtsa formaalse tingimuse, millele peab vastama otsus, millega kehtestatakse nende kolmandate riikide loetelu, mille elamistingimusi peetakse samaväärseks Euroopa Liidus tavaliselt valitsevate elamistingimustega. Pigem on selles ette nähtud, et üldiste rakendussätete eelnev vastuvõtmine personalieeskirjade artikli 110 lõikes 1 sätestatud menetluse kohaselt on tingimus, mis peab tingimata olema täidetud, et niisugune otsus oleks vastu võetud seaduslikult.

Järelikult annab asjaolu, et otsusega, millega kehtestatakse nende kolmandate riikide loetelu, mille elamistingimusi peetakse samaväärseks Euroopa Liidus tavaliselt valitsevate elamistingimustega, kaotatakse hagejale makstav elamistingimuste toetus, hagejale piisava õigusliku huvi esitada väide, et rikutud on üldiste rakendussätete vastuvõtmise kohustust, kuivõrd see kohustus on nimetatud otsuse vastuvõtmise seaduslikkuse tingimus.

(vt punktid 25, 26 ja 32–34)
Töösuhte laadi kohta on Euroopa Investeerimispanga personalieeskirjade artiklis 13 ette nähtud, et Euroopa Investeerimispanga ja tema töötajate vahelisi suhteid reguleerivad üldjuhul individuaalsed, nimetatud personalieeskirjade alusel sõlmitud lepingud.

Kui lepingud on sõlmitud liidu niisuguse asutusega nagu Euroopa Investeerimispank, kes täidab oma ülesannet avalikes huvides ja kellel on volitused kehtestada eeskirjadega oma töötajatele kohaldatavad sätted, on poolte tahe sellise lepingu puhul tingimata piiratud erinevate kohustustega, mis tulenevad sellest spetsiifilisest ülesandest ning mis kehtivad nii selle asutuse juhtorganite kui ka selle töötajate suhtes.

Euroopa Investeerimispanga ja tema lepinguliste töötajate suhted on suures ulatuses kindlaks määratud personalieeskirjadega, mille siduvusega töötajad töövõtukirja allkirjastades nõustuvad. Täpsemalt ilmneb nimetatud personalieeskirjade artikli 20 esimesest ja teisest lõigust ning selle I ja II lisast, et põhipalk ja lisatasud määratakse kindlaks eeskirjadega. Lisatasude puhul annab personalieeskirjade artikkel 16 Euroopa Investeerimispanga presidendile kaalutlusõiguse nii nende lisatasude maksmise põhimõtte kui ka nende summa üle otsustamiseks.

Seega on Euroopa Investeerimispangal temal lasuva avalikes huvides teostatava ülesande jaoks kaalutlusõigus oma teenistusüksuste töö korraldamisel ja oma töötajate töötasu ühepoolselt kindaksmääramisel, olenemata asjaolust, et töösuhete aluseks olevad õigusaktid on lepingulist laadi.

(vt punktid 48 ja 50–52)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 14.10.2004, Pflugradt vs. EKP, C‑409/02 P, EKL, EU:C:2004:625, punkt 34.
Vastupidiste sätete puudumisel, mis sisalduks kas töölevõtmiseks korraldatavatele konkurssidele kohaldatavas määruses või direktiivis või konkursiteates, on ülikooliharidust tõendava diplomi omamise nõuet tingimata vaja tõlgendada diplomina selle liikmesriigi seaduses antud tähenduse mõttes, kus kandidaat teostas oma õpingud, millele ta viitab. Ülikoolidiplom, mille omamist avalikul konkursil osalemiseks nõutakse, peab olema selle liikmesriigi õigusakte arvestades, kus diplom väljastati, tsiviilõiguslikult täiesti kehtiv.

Vastupidiste sätete puudutamisel võimaldab viitamine selle liikmesriigi õigusaktidele, kus diplom väljastati, tagada võrdse kohtlemise konkursimenetlustes, kus võivad osaleda kandidaadid, kes on läbinud ülikooliõpingud erinevates riikides ja õppeasutustes, kus järgitakse õpetamissüsteme, mis samuti erinevad omavahel väga palju oma korralduse, ülesehituse, meetodite ja sisu poolest. See võimaldab võrdsetel alustel hinnata neid, kes on omandanud diplomi, mille tegelikku väärtust kinnitab see, et riik tunnustab seda ametliku diplomina, ning kes seetõttu on põhiosas nii faktilisest kui ka õiguslikust vaatenurgast analoogses olukorras. Lisaks võimaldab niisugune viitamine tagada huvitatud isikutele suurema kindluse, kuna see võimaldab neil piisava kindlusega juba eelnevalt teada saada, kas nende ülikoolidiplom loetakse Euroopa avalikus teenistuses tööleasumiseks nõuetekohaseks või mitte.

(vt punktid 26–28 ja 33)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 13.7.1989, Jaenicke Cendoya vs. komisjon,108/88, EKL, EU:C:1989:325, punkt 17.

Üldkohus: kohtuotsus, 9.12.1999, Alonso Morales vs. komisjon,T‑299/97, EKL AT, EU:T:1999:314, punkt 60.
Alusetult makstud summade tagasimaksmise puhul tuleb selleks, et teha kindlaks, kas seadusliku aluse puudumine personalieeskirjade artikli 85 esimese lõigu tähenduses on nii ilmne, et ametnik ei saanud seda mitte teada, võtta arvesse kahte asjaolu ehk esiteks kohaldatavate õigusnormide selgust ja teiseks ametniku palgaastet ja kogemust.

Väljend „nii ilmne” ei tähenda selles kontekstis seda, et alusetuid makseid saavalt ametnikult ei eeldata mingitki järelemõtlemist ja kontrolli, vaid et summa tuleb tagasi maksta, kui viga ei saa märkamatuks jääda tavapäraselt hoolsale ametnikule, kellelt eeldatakse tema töötasule kohaldatavate eeskirjade tundmist.

Asjaolud, mida liidu kohus peab arvesse võtta, hindamaks ametniku suutlikkust vajalikke tegureid kontrollida, puudutavad ametniku vastutuse astet, tema palgaastet ja tööstaaži, vaidlusaluse toetuse maksmise tingimusi käsitlevate personalieeskirjade sätete selguse astet ning ametniku isiklikus või pereelus toimunud muudatuste olulisust, kui vaidlusaluse summa maksmine on seotud niisugusele olukorrale administratsiooni poolt antava hinnanguga.

Muu hulgas ei ole vajalik, et asjaomane ametnik või ajutine töötaja oleks oma ametiülesandeid hoolsalt täites võimeline hindama administratsiooni tehtud vigade täpset ulatust. Asjaolu, et tal on kahtlusi kõnealuse makse õigsuses, on piisav selleks, et olla kohustatud kontakteeruma administratsiooniga, et see teostaks vajaliku kontrolli.

(vt punktid 25–28)

Üldkohus: kohtuotsused, 29.9.2005, Thommes vs. komisjon,T‑195/03, EKL AT, EU:T:2005:344, punktid 123 ja 124 ning seal viidatud kohtupraktika, ja 16.5.2007, F vs. komisjon,T‑324/04, EKL AT, EU:T:2007:140, punkt 145 ja seal viidatud kohtupraktika.
Seoses akti või otsusega, mille koostamine toimub mitmes etapis, ei tekita vahemeetmed, mille eesmärk on üksnes lõpliku otsuse ettevalmistamine, iseenesest siduvaid õiguslikke tagajärgi. Selliseid tagajärgi tekitab üksnes akt, mis määrab lõplikult kindlaks asjaomase institutsiooni seisukoha ning seni, kuni see akt ei ole veel vastu võetud, ei mõjuta see otse ja viivitamatult asjaomaste isikute õiguslikku seisundit.

Seega, kui meede iseenesest tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi, mõjutades otse ja viivitamatult asjaomaste isikute seisundit, on tegemist huve kahjustava aktiga, mille peale saab esitada kaebuse ja seejärel hagi liidu kohtusse vastavalt personalieeskirjade artikli 90 lõikele 2 ja artikli 91 lõikele 1. Asjaolu, et seda meedet võidakse võtta arvesse muu meetme hilisemal võtmisel ning seetõttu võib esimesena nimetatud meedet pidada hõlmatuks sisemenetlusega, mille tulemusel muu meede võeti, ei ole see piisav selleks, et esimest meedet mitte kvalifitseerida huve kahjustavaks aktiks.

Nii ei ole asjaolu, et ametnikule kindlaksmääratud ajavahemikuks eesmärkide kindlaksmääramise otsuse vastuvõtmine on ettevalmistus, mis on vajalik järgmise hindamise ajal vastuvõetava lõpliku otsuse tegemiseks, iseenesest piisav, et järeldada, et eesmärkide kindlaksmääramise otsus ei ole huve kahjustav akt. Lisaks peab tõendama, et viimati nimetatud otsus ei tekita iseenesest siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad otse ja viivitamatult asjaomase ametniku olukorda.

(vt punktid 26, 27 ja 29)
Küsimus, kas otsus on piisavalt põhjendatud, on õigusküsimus, mis on apellatsiooniastmes allutatud Üldkohtu kontrollile. Selles raamistikus toimuv apellatsioonikohtu kontroll otsuse õiguspärasuse üle peab tingimata arvesse võtma faktilisi asjaolusid, millele esimese astme kohus tugines, et järeldada, kas põhjendused on piisavad või ebapiisavad.

(vt punkt 77)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 20.11.1997, komisjon vs. V, C 188/96 P, EKL, EU:C:1997:554, punkt 24.
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 76 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et pooltele jääb üldjuhul – ja kui ei ole sätestatud teisiti – võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast selle tähtaja möödumist, mis on nende esitamisele kehtestatud selle määruse sätete alusel, ning Siseturu Ühtlustamise Ametil (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on sel viisil hilinenult viidatud või mis on hilinenult esitatud, see tähendab pärast tühistamisosakonna määratud tähtaja möödumist ja käesoleval juhul esimest korda apellatsioonikojas.

Täpsustades, et ühtlustamisamet „võib“ sellisel juhul otsustada hilinenult viidatud või esitatud faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab kõnealuse artikli 76 lõige 2 talle laia hindamisruumi selle üle otsustamisel, kas neid tuleb arvesse võtta või mitte, kuid samas peab ta oma otsust ka põhjendama.

Mis puutub sellesse, kuidas Siseturu Ühtlustamise Amet kasutab kaalutlusõigust hilinenult esitatud tõendite arvessevõtmiseks, siis võib juhul, kui Siseturu Ühtlustamise Amet lahendab asja vastulausemenetluse raames, selline arvessevõtmine olla põhjendatud eriti juhul, kui hilinenult esitatud tõendid võivad esiteks olla asjakohased seoses sellega, milline otsus talle esitatud vastulause kohta langetatakse, ja teiseks ei välista seda menetlusstaadium, mil hilinenud esitamine toimub, ega sellega seotud asjaolud.

(vt punktid 28–30)
Komisjoni 5. veebruari 1996. aasta määruse (EÜ) nr 216/96, mis näeb ette siseturu harmoneerimisameti apellatsioonikomisjonide protseduurireeglid (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (EÜT L 28, lk 11; ELT eriväljaanne 17/01, lk 221) artikli 8 lõike 3 sõnastusest ilmneb, et apellatsioonikoja menetluses võib vastustaja oma seisukohtade esitamisel kasutada vaidlusaluse otsuse vaidlustamise õigust. Seega on vastustajal ainuüksi tulenevalt oma vastustaja staatusest õigus vaidlustada vastulausete osakonna otsuse kehtivust. Nimetatud säte ei piira seda õigust ainult väidetega, mis on kaebuses juba esitatud. Tegelikult näeb see säte ette, et nõuded puudutavad küsimust, mida kaebuses ei olnud tõstatatud. Peale selle ei viita kõnealune säte üldse asjaolule, et vastustaja oleks saanud ise esitada vaidlusaluse otsuse peale kaebuse. Nii võib selle otsuse vaidlustada kas iseseisva kaebusega, nagu on ette nähtud määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artiklis 60, või määruse nr 216/96 artikli 8 lõikes 3 ette nähtud taotlusega.

Hageja poolt vastuses kaebuse põhjendustele esitatud taotluse vastuvõetavaks tunnistamine ei tähenda seda, et vastustajal lubatakse apellatsioonikojas esitada kaebus, eirates tähtaega ja kaebuse esitamise lõivu tasumise kohustust, mis on ette nähtud määruse nr 207/2009 artiklis 60. Tegelikult nähtub määruse nr 216/96 artikli 8 lõike 3 sõnastusest selgesti, et võimalus taotleda vaidlustatava otsuse tühistamist või muutmist küsimuses, mida kaebuses ei olnud tõstatatud, piirdub inter partes-menetlusega. Taotlus tuleb esitada vastuses kaebuse põhjendustele, mis on esitatud sellises menetluses. Nimetatud säte näeb seetõttu ette, et vastav taotlus muutub hageja poolt apellatsioonikojas kaebusest loobumise korral tühiseks. Nii on vastulausete osakonna otsuse vaidlustamise soovi korral iseseisev kaebus, nagu on ette nähtud määruse nr 207/2009 artiklis 60, ainus õiguskaitsevahend, mis võimaldab täie kindlusega oma etteheited esitada. Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse tühistamise või muutmise taotlus küsimuses, mida määruse nr 216/96 artikli 8 lõike 3 tähenduses kaebuses ei olnud tõstatatud, erineb määruse nr 207/2009 artiklis 60 ette nähtud kaebusest. Määruse nr 207/2009 artiklis 60 ei ole nimetatud tingimused sellele taotlusele kohaldatavad.

Seetõttu ei ole hageja, kes oli apellatsioonikoja menetluse vastustaja, kes on ettenähtud tähtaja jooksul esitatud vastuses kaebuse põhjendustele vastulausete osakonna otsuse muutmise taotluse, kohustatud järgima tähtaega ning tasuma kaebuse esitamise lõivu, mis on ette nähtud määruse nr 207/2009 artiklis 60.

(vt punktid 22–25)