Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 12.12.2012, Cerafogli vs. EKP, F‑43/10 , EU:F:2012:184 , punkt 89 , mida ei ole selles küsimuses tühistatud kohtuotsusega, 23.9.2015, Cerafogli vs. EKP, T‑114/13 P , EU:T:2015:678 , ja 25.6.2015, EE vs. komisjon, F‑55/14 , EU:F:2015:66 , punkt 35 .

Sellega seoses tuleb märkida, et isegi kui hageja tõstatas võrreldes hagiavalduses esialgu mainitud väidetega uue väite, mis puudutab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 ette nähtud õiguse olla ära kuulatud rikkumist, siis see väide on vastuvõetav, isegi kui hageja sai lõpuks innustust Avaliku Teenistuse Kohtu poolt menetlust korraldavate meetmete raames esitatud kirjalike küsimuste vastuste sisust.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 10.9.2014, Tzikas vs. ERA, F‑120/13 , EU:F:2014:197 , punkt 61 , ja seal viidatud kohtupraktika, ning 25.6.2015, EE vs. komisjon, F‑55/14 , EU:F:2015:66 , punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika.

Teenistusest vabastamise otsuse, mis on üks meetmetest, mis võib kõige ebasoodsamalt teenistujat mõjutada, saab võtta alles pärast seda, kui hagejal on olnud võimalus tõhusalt oma seisukoht teenistusest vabastamise otsuse projekti kohta esitada teenistuslepingute sõlmimise pädevusega isiku algatatud suulise ja/või kirjaliku teabevahetuse raames, kusjuures selle tõendamise koormis lasub viimati nimetatud isikul.

Kaitseõigused, mis on nüüd kehtestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 41, mis on üldkohaldatav, hõlmavad aga iga isiku õigust olla ära kuulatud enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada, nagu see menetlusõigus on ette nähtud selle artikli lõike 2 punktis a.

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 lõike 1 kohaselt on harta sätted otse ette nähtud liidu institutsioonidele, organitele ja asutustel, mistõttu ükski nendest üksustest ei saa tugineda enda administratsiooni sisestele olukordadele, nagu raskused otsustamisprotsessis, sealhulgas raskused, mis on seotud teatud talituste vastuseisuga, et põhjendada liidu esmase õiguse normidest tulenevate kohustuste järgimata jätmist, seda enam, et harta artikli 41 lõike 1 punktist a tulenevate nõuete kohaldamine ei valmista erilist raskust hoolsale administratsioonile, ning pealegi on asjomase isiku ärakuulamine minimaalne tagatis, kui administratsioon tegutseb valdkonnas, milles tal on ulatuslik kaalutlusõigus.

Sellega seoses ei saa välistada, et teenistuslepingute sõlmimise pädevusega isiku järeldus vabastada lepinguline töötaja võiks olla teistsugune, kui viimasel oleks olnud võimalik tõhusalt oma seisukoht esitada. Seega isegi kui ei ole kindlalt välistatud, et teenistuslepingute sõlmimise pädevusega isik võtab lõpuks pärast asjaomase isiku ärakuulamist vastu vaidlustatud otsusega identse otsuse, siis institutsiooni sellise argumendiga nõustumine, mis seisneb tulevase haldustegevuse üle spekuleerimises, toob kaasa üksnes harta artikli 41 lõike 2 punktis a kehtestatud põhiõiguse olla ära kuulatud sisutühjaks muutmise, kuna selle õiguse enda sisu on see, et asjaomasel isikul on võimalus mõjutada asjaomast otsustamisprotsessi, antud juhul juba esialgse otsuse, see tähendab vaidlustatud otsuse vastuvõtmise etapis, mitte üksnes kaebuse esitamisel personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel.

(vt punktid 77‑79)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 4.3.2010, komisjon vs. Itaalia, C‑297/08, EU:C:2010:115, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika.

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 14.9.2011. Marcuccio vs. komisjon, T‑236/02, EU:T:2011:465, punkt 115.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 14.5.2014, Delcroix vs. Euroopa välisteenistus, F‑11/13, EU:F:2014:91, punkt 44; 25.6.2015, EE vs. komisjon, F‑55/14, EU:F:2015:66, punkt 40, ja 8.10.2015, DD vs. FRA, F‑106/13 ja F‑25/14, EU:F:2015:118, punktid 97 ja 98, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtusse, kohtuasi T‑742/15 P.