ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
53.

Küsimuse osas, kas sellisel juhul on tegemist diskrimineerimisega kodakondsuse alusel, tuleb esmalt märkida, et väljakujunenud praktika kohaselt on Euroopa Kohtu arvates õigusnorm juba siis kaudselt diskrimineeriv, kui esineb oht, et kahjustatakse peamiselt teise liikmesriigi kodanikke — või enda kodanikke, kes on isikute vaba liikumise õigust kasutades sattunud esimestega võrreldavasse olukorda —, sest siseriiklikes õigusnormides sätestatud nõudeid on kergem täita kodanikel riigi sees, või täpsemalt öeldes — riigi sees kodanikel, kes ei ole kasutanud isikute vaba liikumise õigust. ( 22 )
92.

Seetõttu teen ettepaneku vastata College van beroep voor het bedrijfsleveni (Madalmaad) esitatud eelotsuseküsimustele järgmiselt: 1. ja 2. küsimus Kooskõlas nõukogu 28. juuni 1968. aasta määruse EMÜ) nr 876/68 (millega nähakse ette piimale ja piimatoodetele eksporditoetuste andmist käsitlevad üldeeskirjad ja kõnealuste toetuste summa kindlaksmääramise kriteeriumid) artiklitega 4 ja 6 ja komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87 (millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad) artiklitega 16–18 määratakse diferentseeritud toetuse saamise lõplik õigus kindlaks tõendite alusel, mis kinnitavad, et kõnealused kaubad: — on ühenduse päritolu, — on eksporditud ühendusest, — on jõudnud sihtkohta, mille suhtes diferentseeritud toetus on määratud ja — on imporditud kolmandasse sihtriiki 12 kuu jooksul pärast ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäeva, olles läbinud kõnealuses riigis tarbimiseks ringlusse lubamiseks vajalikud tolliformaalsused. Diferentseeritud toetuse lõplikuks saamiseks ei tohi eksportija tegevus siiski olla selline, et seda võib õigustatult iseloomustada kui kuritarvitust. Kuritarvituse tõendamiseks on nõutav esiteks objektiivsete asjaolude kogum, millest tuleneb, et vaatamata ühenduse õigusnormides ettenähtud tingimuste formaalsele täitmisele, ei ole õigusnormides taotletud eesmärki saavutatud, ning teiseks subjektiivne element, mis seisneb tahtes saavutada eelist, mis tuleneb ühenduse õigusnormidest, luues kunstlikult selle saavutamiseks vajalikud tingimused. Siseriikliku kohtu ülesanne on kooskõlas siseriikliku õiguse tõendamisreeglitega kontrollida, niivõrd kui see ei kahjusta ühenduse õiguse tõhusust, kas nimetatud kaks elementi on olemas. Asjaolude asetleidmise ajal oli see, et eksportija tegevus oli seotud kuritarvitusega, ainus alus lõplikult väljamakstud toetuse pidamiseks alusetult makstuks. 3. küsimus Eeskirjade eiramist tuleb pidada jätkuvaks või korduvaks nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui see järgib sarnast tegevusmustrit, millega rikutakse sama ühenduse õigusnormi. Samuti peab rikkumine võimaldama samal ettevõtjal saada ühenduse õigusnormide kohaldamise tulemusena sama majanduslikku kasu. Seda arvesse võttes pole oluline, kui suur osa määratud ajavahemiku tehingutest on seotud eeskirjade eiramisega ja kas vahepeal tehti ka nõuetekohaseid tehinguid.
69.

Lisaks väidab komisjon, et 2005. aastal teostatud uuring näitab, et teadmised Iiri vetes esinevate vaalaliste kohta on lünklikud, kuigi Iirimaa tegevus on vaalaliste jaoks eriti oluline, arvestades selle liikmesriigi territoriaalvete ja rannikuvete ulatuslikkust ning neis esinevate liikide arvukust. Komisjon lisab, et NPWS–i ressursid on merekeskkonna kaitse osas eriti piiratud. Wildlife rangers’itel (NPWS–i personal) on põhiliselt maismaal teostavad ülesanded ning neil ei ole või on väga vähe varustust ja kogemusi, mis on meresõiduks vajalik.
69.

Komisjon möönab ka ise, et põllumajandusühistud kuuluvad eraldiseisva õigusliku regulatsiooni alla. Põllumajandusühistud kujutavad seega endast eraldiseisvat äriühingute liiki, mille saab artikli 3 lõike 2 teise lause alusel kapitalimaksust vabastada. Käesoleval juhul on nii, et eraldiseisev äriühingute liik on ühtlasi omaette majandusharu. Sellega seoses tuleb ainult selgitada, et liikmesriik ei tohi luua majandusharudele erandi kohaldamise keelu vältimiseks iga majandusharu jaoks eraldiseisvaid äriühingute liike selleks, et need siis kapitalimaksust vabastada. Käesoleval juhul ei ole komisjon tõendanud vastavat kuritarvitamist Kreeka õiguses.
67.

Asjaomase isiku isiklike suhete puhul on eelkõige olulised sidemed füüsiliste isikutega, see tähendab konkreetsete inimestega. Kui asjaomane isik elab vastuvõtvas riigis töötamise ajal seal koos abikaasa ja alaealiste lastega, viitab see selgesti olukorrale, et ta on oma isiklikud sidemed sinna üle viinud. Lisaks võib tal olla täiendavaid isiklikke sidemeid kodumaal, näiteks teiste pereliikmetega. Reeglina on tema isiklike sidemete keskpunkt siiski inimeste juures, kellega ta elab püsivalt koos samas leibkonnas.
5.

Varasem kaubamärk võib uue kaubamärgi registreerimist takistada siiski üksnes juhul, kui varasemat kaubamärki veel tegelikult kasutatakse. Määruse nr 40/94 artikli 43 lõigetes 2 ja 3 on seetõttu sätestatud: „2. Taotleja nõudmisel peab vastulause esitanud varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist ning et see on vastulause aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel, et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat. Selliste tõendite puudumise korral lükatakse vastulause tagasi. Kui varasemat ühenduse kaubamärki on kasutatud vaid osa kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, loetakse see vastulause menetlemisel ainult nende kaupade või teenuste jaoks registreerituks. 3. Lõiget 2 kohaldatakse ka artikli 8 lõike 2 punktis a osutatud varasemate siseriiklike kaubamärkide suhtes, asendades kasutuse ühenduses kasutusega liikmesriigis, kus varasem kaubamärk on kaitstud.”
61.

Euroopa Kohus on alati pööranud üldisele huvile suurt tähelepanu ja seda arvesse võttes tõlgendanud direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c laialt. Hiljuti sedastas kohus, et kõnealuse sätte aluseks olevast üldisest huvist lähtuvalt peavad kõik märgid või tähised, mis võivad tähistada nende kaupade või teenuste omadusi, mille jaoks registreerimist taotletakse, olema kõikidele ettevõtjatele vabalt kättesaadavad, et nad saaksid neid kasutada enda kaupade samu omadusi kirjeldades. Ei ole vajalik, et kaubamärki moodustavad märgid ja tähised on registreerimise taotlemise ajal kas kaupu või teenuseid, millega seoses taotlus esitati, või kaupade või teenuste omadusi kirjeldavana tegelikult kasutusel; piisab sellest, et nimetatud märke või tähiseid saab sel eesmärgil kasutada. Seetõttu ei tohi vastavalt artikli 3 lõike 1 punktile c sõnamärki registreerida, kui vähemalt üks selle võimalikest tähendustest tähistab asjaomaste kaupade või teenuste omadust. Samuti pole oluline, kas kaupade või teenuste omadused, mida võidakse kirjeldada, on kaubanduslikust seisukohast määrava tähtsusega või lihtsalt täiendavad. Eristamine ei toimu omaduste alusel, mida kaubamärki moodustavad märgid või tähised võivad tähistada. Pigem peab artikli 3 lõike 1 punkti c aluseks olevast üldisest huvist lähtudes olema igal ettevõtjal võimalus kasutada selliseid märke või tähiseid vabalt enda kaupade mis tahes omaduste kirjeldamiseks sõltumata sellest, kui oluline võib selline omadus kaubanduslikust seisukohast olla. ( 49 )
Eelotsuse küsimuste aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud erinevad eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktikast kahes aspektis.

Hispaania keskhaldusasutused ja piirkonnad on TRAGSA tellijateks ranges hierarhilises mõttes, mis tähendab, et TRAGSA ei saa loobuda töödest, mida tellivad temalt pädevad ametiasutused; et tema jaoks on täielikult siduvad nende ametiasutuste nõuded ja juhised ning et tööde eest tasutakse määrusega kehtestatud hinnakirja alusel. Lühidalt on TRAGSA puhul tegu Hispaania keskhaldusasutuste ja piirkondade täitevasutusega, olgugi et õiguslikult vormilt on TRAGSA osaliselt eraõiguslik ja osaliselt avalik-õiguslik. Käesolevas asjas puudub tellijast ametiasutuse ja tööettevõtjast juriidilisest isiku vahel täielikult lepinguline element, millega oli tegu kõikidel juhtudel, mille alusel kujunes välja eespool viidatud Euroopa Kohtu praktika ( 10 ).

Kuigi praegu tegutseb TRAGSA enamjaolt piirkondade huvides, on ennatlik väita, et need kohahaldusasutused teda kontrollivad. Vastavalt eespool toodud ülevaatele ( 11 ) määras Hispaania seadusandja täielikult või peaaegu täielikult kindlaks TRAGSA avalik-õigusliku seisundi ning kõigest neli autonoomset piirkonda 17-st omavad TRAGSA-s sümboolset osalust, mis kokku moodustab vähem kui 1% kogu aktsiakapitalist. Järelikult on TRAGSA tõepoolest piirkondade teenistuses olev täitevasutus, kuid kindlasti ei oma piirkonnad tema üle kontrolli.
61.

E. Farrell rõhutab, et kui liikmesriikidele kehtestatud kohustused on piisavalt selged ja täpsed, võib direktiivil olla vahetu õigusmõju. Ta leiab, et asjaolu, et Euroopa Kohus leiab, et kolmanda direktiivi puhul on need tingimused täidetud, tuleneb eespool viidatud määrusest kohtuasjas Withers. Asjaolu, et selle kohtumääruse punktis 20 ( 39 ) ei sedastanud Euroopa Kohus, et kolmandal direktiivil ei olnud vajalikke tunnuseid vahetu õigusmõju tekitamiseks, näitab tema arvates seda, et üksnes õnnetuse toimumise kuupäev takistas kolmandale direktiivile tuginemist. E. Farrell leiab, et sellest tulenevalt tuleb vastata teisele eelotsuse küsimusele, et „[k]olmanda direktiivi artiklil 1, mis on mõeldud selleks, et anda õigusi piisavalt täpses ja selges sõnastuses, võib olla vahetu õigusmõju”.
65.

Selline hindamine on raske seetõttu, et need teenused on merealuse valguskaabli kasutamiseks tingimata vajalikud tööd, need on tehniliselt keerukad ja need vajavad palju vahendeid, näiteks eriseadmestikuga laeva. Need tööd, nagu ma juba märkisin, ei ole olemuselt kõrvalised eespool viidatud Madgett ja Baldwini kohtupraktika tähenduses, see tähendab, et tegemist ei ole lihtsalt vahendiga kauba tarnimiseks parimatel tingimustel. Küsimus on ainult selles, kas tuleb asuda seisukohale, et neil on ülekaalukas tähtsus, samas kui kaabli enda hind moodustab tehingu tavatingimustes toimumisel tehingu kogumaksumusest 80–85%.
90.

Kui Euroopa Kohus leiab, et kõnesolevad õigusnormid ei ole diskrimineerivad, vaid neid kohaldatakse ilma eristamata, on järelikult liikmesriigi kohtu ülesanne juhul, kui ta otsustab valida Belgia valitsuse väljapakutud õigusnormide tõlgenduse, kontrollida siseriikliku õiguse asjakohastest sätetest lähtudes, kas mitteresidendist maksukohustuslasel on tegelik võimalus vältida sobivate tõendite esitamisega kindlasummaliste maksustatavate miinimumsummade kohaldamist. Ainult siis, kui see on nii, võib see kohus teha järelduse, et vaidlusalused õigusnormid ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et tagada ülekaalukas huvi, millele Belgia valitsus tugineb.
89.

Unibet ja Portugali valitsus väitsid, et kohaldada tuleb ühenduse õiguse kriteeriume. Unibeti arvates on väga oluline, et esialgne õiguskaitse oleks võimaluse piires kogu ühenduses ühetaoliselt kättesaadav. Seetõttu tuleks Euroopa Kohtul kehtestada vajalikud põhitingimused. Unibeti arvates on asjakohasteks kriteeriumideks tõsiste kahtluste olemasolu siseriikliku meetme vastavuses ühenduse õigusele ning asjaolu, et hageja kannatab selle tulemusel kahju. Ühenduse õiguse nõue, et nimetatud kahju peab olema „korvamatu”, on ebaselge; kui see tingimus kuulub kohaldamisele, tuleb Euroopa Kohtul seda täpsustada. Portugali valitsus viitab kohtuotsusele Zuckerfabrik ja kohtuotsusele Atlanta ( 59 ) ning väidab, et ühenduse õigusest tulenev ühtse tõlgendamise ja kohaldamise nõue tähendab seda, et esialgsete meetmete määramise tingimused peaksid olema need, mida järgivad ühenduse kohtuorganid, nimelt fumus boni iuris, kiireloomulisus, huvide tasakaal ning taotletava õiguskaitse ja põhimenetluse eseme seos. ( 60 )
90.

Teisest küljest väitis Itaalia valitsus, et õiguskaitsevahend, millega võidakse takistada maksuameti alusetut rikastumist, kui käibemaks on tasutud ekslikult, peaks olema kättesaadav üksnes juhul, kui on kättesaadav ka vastav õiguskaitsevahend, millega saab takistada riigikassa alusetut vaesumist, kui käibemaksu, mis kuulub nõuetekohaselt tasumisele, ei tasuta. Argument põhineb ilmselt sellel, et klient võiks muul juhul mingil kujul alusetult rikastuda. See argument on minu arvates siiski väär. Kui tarnija on märkinud käibemaksu kliendile esitatud arvele ja selle temalt sisse nõudnud, kuid ei ole seda maksuametile deklareerinud, ei ole klient alusetult rikastunud (kuigi tarnija võis tõesti alusetult rikastuda ja/või sooritada pettuse). Kui tarnija ei ole märkinud käibemaksu kliendile maksustatava tehingu eest esitatud arvele ega seda temalt sisse nõudnud, siis ei või klient – kui ta on ise maksukohustuslane – käibemaksu maha arvata ja seega ei ole ta alusetult rikastunud, ja/või võidakse leida, et ta on osalenud skeemis, millega petetakse maksuametit, olenemata sellest, kas ta on klient või lõpptarbija. Viimasel juhul võib siseriiklikes õigusnormides õigustatult sätestada nii kriminaalkaristused kui ka kõnealuse summa maksmise kohustuse.
38.

Patendiamet tundub lähtuvat eelkõige laiendatud apellatsioonikoja otsustest liidetud asjades G 9/91 ja G 10/91. ( 24 ) Selle otsuse punktis 18 on märgitud: „Inter partes apellatsioonimenetluse peamine eesmärk on anda kaotanud poolele võimalus vaidlustada vastulausete osakonna otsuse põhjendatust. Selle eesmärgiga ei oleks kooskõlas, kui arvesse võetaks neid vastulause aluseid, mida vastulausete osakonna otsuses ei ole arvesse võetud. Erinevalt vastulausemenetlusest, mis on olemuslikult pelgalt haldusmenetlus, tuleb apellatsioonimenetlust pidada kohtumenetluseks. […] See menetlus on juba oma olemuse tõttu haldusmenetlusega võrreldes vähem uuriv. Ehkki Euroopa patendikonventsiooni artikli 114 lõige 1[ ( 25 )] hõlmab formaalselt ka apellatsioonimenetlust, on üldiselt põhjendatud kohaldada seda sätet apellatsioonimenetluses vastulausemenetlusega võrreldes piiravamalt. Vastulause uute aluste osas on laiendatud apellatsioonikoda asunud eeltoodud põhjustel seisukohale, et põhimõtteliselt ei või apellatsioonimenetluses selliseid aluseid enam esitada. Selline käsitus vähendab ka menetlusega seotud ebakindlust patendiomanike jaoks, kes vastasel juhul peaksid menetluse hilises staadiumis seisma silmitsi ettenägematute raskustega ja kandma patendi tühistamise ehk õiguste lõpliku kaotamise riski. Vastulause esitajad on selles mõttes paremas olukorras, sest neil on alati võimalus algatada tühistamismenetlus siseriiklikus kohtus, kui Euroopa Patendiamet nende vastulauset ei rahulda. Eeltoodud põhimõtte suhtes võib teha erandi, kui patendiomanik nõustub vastulause uute aluste käsitlemisega: volenti non fit injuria. Mõnel juhul võib selliste aluste arvessevõtmine Euroopa Patendiameti tsentraliseeritud menetluses olla patendiomaniku enda huvides. Samas on ilmselge, et selliseid aluseid võib esitada üksnes apellatsioonikoda ja – kui sellise aluse on esitanud vastulause esitaja – võib neid käsitleda üksnes juhul, kui apellatsioonikoja arvates on need juba esmapilgul väga asjakohased. Kui uusi aluseid peetakse vastuvõetavaks, siis apellatsioonimenetluse eespool esitatud eesmärki arvestades tuleks asjaomane juhtum saata tagasi esimeses astmes otsuse teinud üksusele, kui ei ilmne erilisi asjaolusid, mis põhjendavad teistsugust käitumist. Tuleb lisada, et kui patendiomanik ei nõustu vastulause uute aluste arvessevõtmisega, siis ei või neid aluseid apellatsioonikoja otsuses sisuliselt üldse käsitleda. Otsuses võib vaid mainida, et sellisele asjaolule on viidatud.”
73.

Teiseks oleks minu arvates selleks, et nõustuda liiklusohutuse tagamisega põhjendatud õigustusega, vaja, et transiidiloa väljastamine on seotud sõiduki tehnoülevaatusega. Ent siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et Soome Vabariik ei tõenda sellist seost. ( 20 ) Edasi, sellist ülevaatust võib tegelikult nõuda vaid tingimusel, et järgitakse nõukogu 20. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/96/EÜ sätteid mootorsõidukite ja nende haagiste tehnoülevaatust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta. ( 21 ) See direktiiv puudutab registreerimismenetlust ja näeb täpsemalt ette, et kui sõiduk on läbinud tehnoülevaatuse ühes liikmesriigis, siis tunnustavad kõik teised liikmesriigid selle kohta välja antud tõendit, ilma et see takistaks neil nõuda täiendavaid katseid registreerimiseks oma territooriumil, tingimusel et neid katseid ei ole selle tõendi väljastamiseks juba tehtud. ( 22 )
6.

Struktuurifondidest kaasfinantseeritavate meetmete rakendamine rajaneb kolmel põhimõttel. Esimene neist on täiendavuse põhimõte. Ühenduse meetmed täiendavad vastavaid siseriiklikke tegevusi või aitavad neile kaasa. ( 8 ) See eeldab igal juhul ühenduse rahalise toetuse täiendavat finantseerimist riiklikul, piirkondlikul või isegi kohalikul tasandil. ( 9 ) Teine põhimõte on ühenduse abi raamprogrammi põhimõte. Asjaomased partnerid koostavad vastava piirkonna kohta mitmeaastase kava, milles märgitakse üksikasjalikult kõik projektid koos nende võimalike tagajärgede ja mõjuga ning mille alusel toimub rahastamine. ( 10 ) Kolmas põhimõte on partnerluse põhimõte. Projekti ja programmi rahastamisel osalejad, see tähendab komisjon ja liikmesriikide määratud pädevad riiklikud, piirkondlikud või kohalikud asutused kohustuvad võtma meetmeid tihedas koostöös ning vastutavad selle eest. ( 11 )
25.

Kohtuasi saadeti Symvoulio tis Epikrateiasele menetleda. Symvoulio tis Epikrateias on seisukohal, et liikmesriigid võivad direktiivi 2001/34 artikli 21 alusel juhul, kui noteerimisprospektis esitatud teave osutub ebatäpseks või eksitavaks, määrata halduskaristusi ainult emitendile ja isikutele, keda on noteerimisprospektis sõnaselgelt vastutavate isikutena nimetatud. Järelikult on seaduse nr 1969/1991 artikli 72 lõige 2 kooskõlas kõnealuse direktiivi artikliga 21 niivõrd, kuivõrd see võimaldab emitendile trahvi määrata. Kõnealune säte näib aga olevat vastuolus direktiivi artikliga 21 niivõrd, kuivõrd see näeb ette trahvi määramise emitendi nõukogu liikmetele, olenemata sellest, kas neid on asjaomastes noteerimisprospektides nimetatud isikutena, kes vastutavad neis sisalduva teabe täpsuse eest. Võttes siiski arvesse, et direktiivi 2001/34 artikli 21 tõlgendus ei ole täielikult selge, on Symvoulio tis Epikrateias esitanud järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas siseriiklik seadusandja saab direktiivi 2001/34/EÜ artiklit 21 arvestades juhul, kui noteerimisprospektides esitatud teave osutub ebaõigeks või eksitavaks, kehtestada halduskaristusi, mis on kohaldatavad mitte ainult neis noteerimisprospektides selgelt vastutavatena nimetatud isikute suhtes, vaid ka väärtpaberiturul noteeritavate väärtpaberite emitendi ning vahet tegemata selle nõukogu liikmete suhtes, olenemata sellest, kas nõukogu liikmeid on nimetatud vastutavana eespool mainitud tähenduses?”
79.

Kuna tegemist on sellise raha tagastamisega, mis tõenäoliselt kanti arveldusliku rahana üle kuriteo toimepanija arveldusarvetele, siis on ilmselt siiski võimalik, et erinevalt eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldusest ei jäänud Saipem raha omanikuks. Järelikult ei saa ka ignoreerida ohvrile hüvitise maksmise võimalust. Raamotsuse 2001/220 artikli 9 lõike 1 kohaselt tagab iga liikmesriik kuritegude ohvritele õiguse saada mõistliku tähtaja jooksul kriminaalmenetluse vältel otsus kuriteo toime pannud isiku poolse hüvitise maksmise kohta, välja arvatud juhul, kui siseriiklikud õigusaktid sätestavad teatavatel juhtudel hüvitise andmise muul viisil. Siinkohal ei ole oluline ammendavalt selgitada, milliseid nõudeid hüvitamise mõiste hõlmab. Igal juhul on ilmne, et see hõlmab varalist kahju, eelkõige kuna artikli 1 punktis a on ohvri kahju näitena nimetatud majanduslik kahju.
54.

See ei ole vastuolus asjaoluga, et liikmesriikidel on kaalutlusõigus määratleda maksuvabalt hallatavad eriotstarbelised investeerimisfondid. Kui siseriiklik seadusandja on ületanud kaalutlusõiguse piire, siis on üksikisikul vähemalt õigus nõuda käibemaksuvabastust vahetult kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti d alapunkti 6 alusel, kui objektiivsetest kriteeriumidest lähtuvalt saab väita, et asjaomane isik peaks tegelikult kuuluma soodustatud isikute hulka. ( 31 ) Neutraalse maksustamise põhimõtte rikkumise korral peab maksukohustuslane tõendama, et asjaomane fond on sarnane siseriikliku õiguse kohaselt maksust vabastatud fondidega ja konkureerib sellega.
61.

Konteksti osas, milles Euroopa Kohus sedastas reegli, mis on toodud kohtuotsuse Beside punktis 34, tuleb märkida, et kuigi Euroopa Kohus kinnitas selleni jõudmiseks tõesti punktis 32, et olmejäätmed lakkavad olemast „kollased” ja hakkavad järelikult kuuluma rohelisse kategooriasse ainult siis, kui neid on kogutud diferentseeritult ja sobivalt sorteeritud, tegi ta seda siiski järgmises punktis 33 esitatud põhjenduste alusel, mis lähemal vaatlusel sisaldavad kriteeriumit, mida Euroopa Kohtu arvates selles valdkonnas tuleb kohaldada. Selles punktis 33 on märgitud: „Nagu on nähtud ette jäätmete rohelise nimekirja sissejuhatuses, ei või jäätmeid, olenemata sellest, kas need on selles nimekirjas nimetatud, vedada rohelisse nimekirja kuuluvate jäätmetena, kui need on teiste ainetega saastunud nii, et a) jäätmetega seotud oht on piisavalt suur, et need võiksid sisalduda kollases või punases nimekirjas, või b) jäätmete taaskasutamine keskkonnasõbralikul viisil ei ole võimalik”. Kriteerium, millest Euroopa Kohus niisiis lähtus, on eelkõige kriteerium, mis võib küll kergesti viia selleni, et rohelisest nimekirjast arvatakse välja ainete segu, või segaduseni, kuid mille mõju sisemistele segudele on kindlasti kavandatud väiksemana, ning on muu hulgas ja eelkõige kriteerium, mis sunnib üheselt mõistetavalt välistama seda, et Euroopa Kohtu meelest on roheline nimekiri erandlik või seda tuleb igal juhul tõlgendada kitsendavalt ning seega nii ammendavalt ja üldiselt, et ainsana kohaldatakse selles ette nähtud korda „roheliste” jäätmeainete kombinatsioonide suhtes, mis on selles konkreetselt nimetatud. Sellest kriteeriumist võib järeldada üksnes seda, et rohelises nimekirjas loetletud koostisosade kombinatsiooni tuleb hinnata igal üksikul juhul eraldi, võttes arvesse konkreetse juhtumi asjaolusid.
40.

Samuti tuleb märkida, et Itaalia Vabariik ei ole näidanud, et vaidlusalune maks vastab kohtupraktikas määratletud ja käesoleva ettepaneku punktis 25 meenutatud erandile, nagu see, et tegemist on ettevõtja osutatud teenuse eest makstava tasuga või see, et maks on seotud ühenduse õigusega ettenähtud kohustuste täitmise kontrollimisega.
80.

Seda järeldust toetavad kolm täiendavat põhjendust. Esiteks saaks Portugal muidu kasu omaenda hooletusest, mis seisnes selles, et ta ei taganud ühinemisaktis sisalduvat erandit ja/või ei võtnud 1. jaanuariks 1986 vastu nõutavaid rakendusmeetmeid. Teiseks oleks järeldus, et Portugalil on õigus kehtestada kapitalimaks 16 aastat pärast direktiivis sätestatud rakendamistähtaega, vastuolus õiguskindluse põhimõttega ja see võib rikkuda selliste heausklike kolmandate isikute õigusi, kellel oleks võinud direktiivi eesmärki arvesse võttes olla õiguspärane ootus, et pärast 1. jaanuari 1986 oli maksustamise olukord siseriikliku tasandil külmutatud. Kolmandaks on direktiivi 69/335, muudetud direktiiviga 85/303, preambulist selge, et selle põhieesmärk on kõrvaldada kapitalimaksu kahjulik mõju või seda vähemalt vähendada. Kapitalimaksu hilinenud kehtestamine liikmesriigis on selle eesmärgiga otseselt vastuolus.