ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Esimese väite kohaselt on rikutud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008, artikli 52 lõiget 2, kohaldatuna koostoimes proportsionaalsuse põhimõttega, niivõrd kui komisjon, otsustades kasutada Leedu suhtes 5 % suurust kindla määraga finantskorrektsiooni, — ei võtnud arvesse, asjaolu, et Euroopa Liidule põhjustatud konkreetne ja täpne kahju tekkis komisjoni poolt tuvastatud esimese ja neljanda rikkumise tulemusel, ja seetõttu oleks komisjon fondile märkimisväärse rahalise kahju tekkimise ohu olemasolu väljaselgitamisel pidanud tegema nende rikkumiste osas ainult ühekordse finantskorrektsiooni ja mitte enam võtma arvesse neid rikkumisi koosmõjus muude rikkumistega; — lahutas põhjendamatult omavahel otseselt seotud rikkumised, põhjustades sellega kunstlikult fondile väidetava märkimisväärse kahju tekkimise ohu; — enda poolt tuvastatud muid rikkumisi hinnates ebaõigesti määratles ja võttis arvesse mittevastavuse ulatuse, rikkumiste iseloomu ja Euroopa Liidule tekitatud rahalise kahju; — ebakohaselt kohaldas ülemäärast 5 % suurust finantskorrektsiooni 2011. aasta kohta, sest võttes arvesse komisjoni poolt tuvastatud rikkumiste iseloomu ja muid asjaolusid, ei olnud neist tulenev kahju tekkimise oht fondi jaoks märkimisväärne; — ebakohaselt kohaldas 5 % suurust finantskorrektsiooni 2012. aasta kohta, sest selle kohaldamine on ette nähtud üksnes neil juhtudel kui esineb fondi jaoks märkimisväärne kahju tekkimise oht, ja kuigi Leedu Vabariigi teostatud kontrollid ja esitatud teave näitasid, et 2012 aasta kohta kindlaks tehtud mittevastavuste arv, ulatus ja iseloom ja nendest tulenev oht fondi jaoks on märkimisväärselt väiksem võrreldes 2011 aastal kindlaks tehtud mittevastavustega, ja seega oleks fondile saanud tekkida ainult väike rahalise kahju tekkimise oht.
1.

Esimese väite kohaselt on tehtud ilmne viga esialgse taotluse eseme määratlemisel ja järelikult on rikutud komisjoni kohustust vaadata nimetatud taotlus täielikult läbi, ning samuti on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 6 lõiget 2 ja artikleid 7 ja 8.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud komisjoni otsused on õigusvastased niivõrd, kuivõrd need jätavad hagejad välja Halloumi/Hellim registreerimise menetlusest Euroopa Liidu tasandil registreeritud kaitstud päritolunimetusena.
—

See, et abimeedet said kasutada üksnes 13 maa haldamisega tegelevat organisatsiooni, ei ole mingil moel vajalik ega õigustatud looduskaitsega seotud avalike teenuste osutamise kohustuse elluviimiseks.
—

Rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a koostoimes artikliga 15, kuna apellatsioonikoda leidis vääralt, et omanik on tõendanud, et vaidlusalust kaubamärki on tegelikult kasutatud nende kaupade ja teenuste jaoks, mille jaoks see on registreeritud, sealhulgas „arvutitarkvara” ning klassidesse 41 ja 42 kuuluvate seotud teenuste jaoks;
—

tuvastada, et komisjon on rikkunud oma lepingulisi kohutusi ja kohustada teda maksma hagejale kogusummas 1 634 990,62 EUR (mille moodustavad (i) EUR 943 046,54 EUR sisekonsultantide kuludena deklareeritud CTT kulud koos nendele vastavate kaudsete kuludega; (ii) EUR 96 358,10 kui ebaseaduslikult sisse nõutud kahjuhüvitis, ja (iii) EUR 595 585,98 kui lepinguga seotud kahju), mida tuleb suurendada intressi võrra vastavalt lepingu artiklile II.28.7 määras, mis vastab Euroopa Keskpanga põhiliste refinantseerimistoimingute puhul kohaldatavale, Euroopa Liidu Teataja C-seerias avaldatud intressimäärale, mis kehtib selle kuu esimesel päeval, kuhu tähtpäev langeb, ning mida on suurendatud 3,5 protsendipunkti võrra kuni summa täieliku tasumiseni;
—

tühistada Euroopa Komisjoni 1. oktoobri 2014. aasta otsuse riigiabi SA.27339 kohta hagejaid puudutavas osas artikli 1 lõige 2 ning artiklid 3 ja 4, milles leiti, et Ryanair ja Airport Marketing Services on saanud Flugplatz GmbH Aeroville Zweibrücken'ilt („FGAZ”)/Flughafen Zweibrücken GmbH-lt („FZG”) ja Rheinland-Pfalzi liidumaalt ebaseaduslikku riigiabi, mis on siseturuga kokkusobimatu, ning
—

Neljas väide, et asjakohaseid õiguspõhimõtteid kohaldati vääralt. ACER-i apellatsioonikoda piirdus oma õiguslikus hinnangus E-Control’i kaebusele järeldusega, et ACER-i arvamus kujutab endast ajutist ja vahepealset meedet, mis toimib üksnes ettevalmistava sammuna komisjoni võimalikeks edasisteks tegevusteks. ACER-i apellatsioonikoja sõnul ei saa arvamus kui vahepealne meede olla seega kaebuse esemeks. See õiguslik seisukoht on väär. Arvamus kujutab endast sõltumatut, lõplikku ja eraldiseisvat Euroopa Liidu ameti akti ning seega iseenesest on tühistamishagi esemeks ja järelikult ka kaebuse esemeks vastavalt (EÜ) nr 713/2009 artiklile 19. Kui apellatsioonikoda oleks kohaldanud asjakohaseid õiguspõhimõtteid korrektselt, siis oleks ta arvamuse tühistanud.
—

Apellatsioonikoda eksis, kui leidis, et ELi kaubamärgi taotlusega hõlmatud ning vastulause esitaja ELi kaubamärgiga hõlmatud vastavate kaupade/teenuste võrdlemisel peab arvesse võtma üksnes kaupu ja teenuseid, nagu need on nimetatud vastavas loetelus ning mitte arvestama seda, kuidas kaubamärke tegelikult kasutatakse;
—

Selles osas väidetakse, et vaidlustatud otsus kohustab kohaldama riigiabi summadele, mille ettevõtjad on kohustatud tagastama, liitintressimäära, nagu on ette nähtud määruse nr 794/2004 artiklis 11. Itaalia valitsus vaidlustab selle, leides, et ka Euroopa Kohtu praktikast lähtuvalt ei saa sellist intressi arvutamise korda kohaldada tagastamisotsustele, mis on tehtud enne määruse nr 794/2004 jõustumist, ja veel vähem saab seda kohaldada otsustele, mis on tehtud enne seda, kui avaldati komisjoni 2003. aasta teatis ebaseadusliku abi tagasinõudmise korral kohaldatavate intressimäärade kohta. Seevastu ei saa tugineda, nagu seda teeb komisjon vaidlustatud otsuses, väidetavale teistsugusele kokkuleppele, mis olevat sõlmitud komisjoni ja Itaalia ametiasutuste vahel.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsus on õigusvastane, kuna see rikub Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (edaspidi „CRD IV direktiiv”), artikli 13 sätteid ning Prantsuse raha- ja finantsseadustiku (edaspidi „CMF”) artikli L. 511-13 sätteid.
—

tühistada Euroopa Komisjoni 20. jaanuari 2016. aasta otsuse C(2016) 95 (final) asjas REC 07/07(REV), mille kohaselt on järelarvestuskande tegemine ja imporditollimaksude vähendamine põhjendatud ühe võlgniku suhtes ning teise võlgniku suhtes on see osaliselt põhjendatud ja osaliselt põhjendamata ning millega muudetakse komisjoni 6. mai 2010. aasta otsust K(2010) 2858;
3.

Kolmas väide, et sadamate tegevust toetatakse seetõttu, et see ei tasuks Belgia majanduse kontekstis end muidu ära; lisaks see, et ühepoolselt kindlaks määratud tasud ei kata tehtud investeeringuid, ei õigusta nende kvalifitseerimist majandustegevuseks.
—

Vaidlustatud otsuses on teatud ilmsed asjaolude hindamise vead, näiteks väited, et ükski ettevõtja ei olnud taotlenud enne 2013. aastat Las Nievese sadamas kiirlaevadega tegutseda, et Fred Olsen oli ainuke ettevõtja, kes oli sadama kasutamisest 90ndatel aastatel huvitatud, või et seal sadamas sai ainult kasutada kiirlaevu.
—

peatada menetlus seniks, kuni Euroopa Kohus on teinud otsuse menetluses, mis käsitleb Högsta domstoleni (Rootsi) 7. detsembri 2005. aasta eelotsusetaotlust kohtuasjas Länsförsäkringar AB vs. A/S Matek (kohtuasi C-654/15).
2.

Teine väide, et on eiratud eemärke luua majanduslikku ja sotsiaalset kasu ning töökohti, mis on kehtestatud PPC 2013 artikli 2, 2 lõikes 1, kuna ei võetud arvesse Hispaania piirkondi, mille kohalik elanikkond on suuresti sõltuvuses kalapüügist.
—

Need Euroopa konkurendid saavad erinevas vormis riigiabi, mis avaldab negatiivset mõju Madalmaade riiklikele meresadamatele. Komisjonile oli see asjaolu vaidlustatud otsuse tegemise ajal teada. Nagu Madalmaade riiklikud meresadamad on ka kõik nendega konkureerivad meresadamad Hamburgi ja Le Havre vahelises piirkonnas äriühingu tulumaksust vabastatud. Saksa meresadamad saavad lisaks väga suurt tegevusabi kahjumi katmise näol. Ka see asjaolu oli komisjonile vaidlustatud otsuse tegemise ajal teada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 200/32

13. aprillil 2016 esitatud hagi – Panzeri versus parlament

(Kohtuasi T-166/16)

(2016/C 200/45)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Pier Antonio Panzeri (Calusco d’Adda, Itaalia) (esindaja: advokaat C. Cerami)

Kostja: Euroopa Parlament

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— hüvitada käesolev hagi ja seetõttu tühistada õigusvastasuse tõttu vaidlustatud aktid;

— eeltoodust tulenevalt kohustada Euroopa Parlamenti tagastama summa 12 000 eurot, millele lisanduvad intressid ja ümberhindluse vahe, või suurem summa, mis makstakse menetluse käigus vastavalt vaidlustatud aktile;

— mõista kohtukulud välja parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev hagi on esitatud Euroopa Parlamendi peadirektoraadi 11. veebruari 2016. aasta teate peale viitenumbriga D 302681, mis sisaldab sama kuupäeva võlateate nr 2016-207 põhjendust ja mille ese on tagasimaksmise nõue summade osas, mis on parlamendiliikme assisteerimiskulude hüvitamiseks väidetavalt alusetult välja makstud.

Peamised väited ja argumendid on samad, mis esitati kohtuasjas T-677/15: Panzeri vs. parlament ja komisjon (DO 2016 C 27, lk 11).
2.

Teine väide: vead, mis mõjutavad vaidlustatud aktide sisulist õiguspärasust. See väide koosneb neljast osast. — Esimene osa, mille kohaselt põhinevad vaidlustatud aktid ilmsel hindamisveal. — Teine osa, mille kohaselt ei esitanud parlamendi juhatus vaidlustatud aktide põhjendamiseks ühtegi tõendit. — Kolmas osa, mille kohaselt on vaidlusaktide aktide puhul kuritarvitatud võimu ja menetlust. — Neljas osa, mille kohaselt on vaidlustatud aktid diskrimineerivad.
3.

Kolmanda väite kohaselt on rikutud ELTL artiklit 107 nentides, et ülemäärase kasumi maksustamise süsteem on riigiabi meede. Komisjon ei ole tõendanud riigi vahendite kaasatust ega tuvastanud soodustuse olemasolu ning on ekslikult hinnanud valikulisust ja konkurentsi kahjustamist.
4.

Neljas väide, et on rikutud tõendamisnorme ja objektiivsuse põhimõtet selles osas, milles Avaliku Teenistuse Kohus leidis vaidlustatud kohtumääruse punktis 28, et hageja ei viidanud kuupäevale, mil administratsioon oleks saanud või oleks pidanud teadma, et tema kolleeg läheb tulevikus rasedus- ja sünnituspuhkusele ja lapsehoolduspuhkusele, ning vaidlustatud kohtumääruse punktis 29, et ei saa välistada, et see võis olla nii 7. aprillil 2014, arvestades nende puhkuste personalieeskirjade järgset kestust, sünnituskuupäeva pikaajaliselt etteaimatavust ja tava informeerida teenistust nii pea kui võimalik pikaajalisest puudumisest, et sellest järeldada kohtumääruse punktides 30–32, et hageja ei ole tõendanud, et tema ise ega administratsioon ei olnud või ei saanud 7. aprillil 2014 olla teadlik tema kolleegi tulevasest puudumisest, et tema uuesti läbivaatamise nõuet ei põhjenda ükski uus või sisuline asjaolu ja et tema nõuded olid vastuvõetamatud, kuigi tõend negatiivse asjaolu kohta ja kolmanda isiku nimel oli võimatu, et ESMK-l tuleb märkida puhkuste taotluse kuupäev ning et Avaliku Teenistuse Kohus ei saa tugineda järjestikustele eeldustele ega pelgale eeldusele, et pöörata ümber tõendamiskoormis ja põhjendada oma nõudeid.
ET Euroopa Liidu Teataja C 191/44

Inge Barnetti, Suzanne Ditlevseni, Annie Madseni 14. aprillil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Avaliku Teenistuse Kohtu 5. veebruari 2016 aasta otsuse peale kohtuasjas F-66/15, Barnett jt versus EMSK

(Kohtuasi T-158/16 P)

(2016/C 191/58)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Inge Barnett (Roskilde, Taani), Suzanne Ditlevsen (Kopenhaagen, Taani), Annie Madsen (Frederiksberg, Taani) (esindajad: advokaadid S. Orlandi ja T. Martin)

Teine menetluspool: Euroopa Majandus- ja Sotisaalkomitee

Nõuded

Apellatsioonkaebuse esitaja palub Üldkohtul:

otsustada

— tühistada Avaliku Teenistuse Kohtu otsus kohtuasjas F-66/15, Barnett jt versus EMSK.

Teha uus otsus järgmises sõnastuses:

— tühistada otsused, mis sisalduvad 2014. aasta juunikuu pensioniteatistes ja millega hagejate pensionile kohaldatavat paranduskoefitsienti vähendati alates 1. jaanuarist 2014;

— mõista mõlema astme kohtukulud välja EMSK-lt.

Väited ja peamised argumendid

Oma hagi toetuseks esitavad hagejad kaks väidet, mis on põhiosas identsed või sarnased väidetega, mis on esitatud kohtuasjas T-148/16 P, Barnett ja Mogensen vs. komisjon.
2.

Teine väide, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus õigusnormi, kuna personalieeskirjade XI lisas ette nähtud vahepealse ajakohastamise tingimused ei olnud täidetud ja komisjon kuritarvitas ajakohastamisel võimu. Täpsemalt, kui Avaliku Teenistuse Kohus oli vaidlustatud kohtuotsuses tuvastanud, et eelmine paranduskoefitsient oli nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruses (EL) nr 1416/2013, millega kohandatakse alates 1. juulist 2013 Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasude ja pensionide suhtes kohaldatavaid paranduskoefitsiente, ebaõigesti arvutatud, rikkus ta õigusnormi, asudes seisukohale, et võrdse kohtlemise põhimõte lubas ametisse nimetaval asutusel teha vahepealse ajakohastamise, eirates põhimõtet, et õigusi või muid sarnaseid eeliseid andvad õigusvastased haldusaktid tuleb tühistada.
1.

ELTL artikli 107 lõike 1 rikkumine — Looduskaitse on Madalmaades üldhuviteenus protokolli (nr 26) üldhuviteenuste kohta (ELT 2012, C 326, lk 308) artikli 2 tähenduses ega ole seetõttu seotud majandustegevusega. — Hagejad kvalifitseeriti ebaõigesti ettevõtjateks ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Nad on maahaldamisorganisatsioonid, mis ei taotle kasumit ja mis on asutatud (mittemajandusliku) avaliku eesmärgi täitmiseks. Teise võimalusena väidavad hagejad, et nad ei ole ettevõtjad, kui nad omandavad maahaldamisega tegelevate keskkonnakaitseorganisatsioonide suhtes kehtiva rahalisi toetusi reguleeriva korra alusel toetuste abil maa-alasid looduskaitse eesmärgil. — Nimetatud toetuste kord ei tähenda vastavalt selle tingimustele, et neile antakse majanduslik eelis ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. — Abikava tulemusel ei moonutata konkurentsi. — Abikava ei mõjuta riikidevahelist kaubandust.
ET Euroopa Liidu Teataja C 191/39

4. aprillil 2016 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus IEM

(Kohtuasi T-141/16)

(2016/C 191/51)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindaja: S. Lejeune)

Kostja: IEM – Erga – Erevnes – Meletes Perivallontos kai Chorotaxias AE (Ateena, Kreeka)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— kohustada kostjat tasuma summa 105 416,47 eurot koos viivisega 1. juulil 2010 Euroopa Keskpanga poolt põhilistele refinantseerimisoperatsioonidele kohaldatavas määras (2 %), millele lisandub 1 %, st kokku määras 3 %; viivist tuleb maksta alates 6. juulist 2010 kuni summa täies ulatuses tasumiseni, kusjuures maha tuleb arvata 30 208 eurot (mis on tasaarvestamise teel tasutud 4. septembril 2010), ja

— mõista kohtu- ja menetluskulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva hagiga, mis esitati Üldkohtule ELTL artikli 272 alusel, palutakse teha otsus, millega kostjat kohustatakse tasuma Euroopa Komisjonile summa 75 208,47 eurot koos viivisega seoses lepinguga FAIR-CT98-9544, mis sõlmiti projekti „Uue puuviljade puhastus- ja koorimismeetodi arendamine” kohta.

Euroopa Komisjon tugineb peamise õigusliku alusena sellele, et kostja on rikkunud lepingulisi kohustusi; ta väidab sellega seoses eeskätt, et kostjale kõnealuse lepingu alusel makstud summat ei kasutatud lepingu esemeks oleva tegevuse huvides ning et kostja ei ole sellega seoses esitanud mingeid tõendeid. Teise võimalusena väidab Euroopa Komisjon, et kostja on alusetult rikastunud (tsiviilseadustiku artiklid 904 ja 908).
—

järgmise võimalusena, juhuks kui esimest ja teist nõuet ei rahuldata, peatada menetlus vastavalt alates 1. juulist 2015 kehtiva Üldkohtu kodukorra (edaspidi „kodukord”) artikli 69 punktile d, kuni määruse nr 2100/94 artikli 21 lõike 1 kohases menetluses võrdlussordile „Royal Braeburn” (taotlus nr 1998/1082; sort nr 11960) antud sordikaitse kehtetuks tunnistamise kohta on tehtud lõplik kohtuotsus. Viimati nimetatud nõue on ennetavat laadi, sest olenevalt kohtuasja tulemusest võib võrdlussort ära langeda või selguda, et Angers-Beaucouzé oli ja on (vt punkt 12) katsetamiskohana ebasobiv ja seega oli või ei olnud vajalik täiendav katsetamine.
1.

Esimene väide: ELi lepingu artikli 10 lõike 3 teise lause rikkumine koostoimes ELi lepingu artikli 1 teise lõiguga Hagejad leiavad, et ELi lepingu artikli 10 lõike 3 teine lause tähistab liidule ja tema institutsioonidele siduvat objektiivsest õigusest tulenevat nõuet teha enda otsused nii avalikult kui võimalik. See ELi lepingu artikli 1 teises lõigus sisustatud ja liidu tegevuse suurimale võimalikule läbipaistvusele suunatud optimeerimise kohustus ei kehti küll juhul, kui üksikjuhtumi asjaolud õigustavad teistsugust tegutsemist liidu õiguse seaduslikke eesmärke järgides ja piirang on sobiv, vajalik ja proportsionaalne. Selliseid põhjusi ei esine aga olukorras, kus liikmesriikide parlamentide saadikud soovivad tutvuda TTIP dokumentidega koos turvakontrolli läbinud fraktsiooni töötajatega. Lisaks ei ole võimalik põhjendada asjaolu, et liidu kodanikel ei ole üldse võimalik tutvuda vastavates tutvumiseks mõeldud ruumides asuvate TTIP dokumentidega. Ka on rikutud ELi lepingu artikli 10 lõike 3 teist lauset juba seetõttu, et kostjale on antud pädevus rääkida TTIP raames läbi valdkondade üle, mis kuuluvad liikmesriikide pädevusse.
—

Ta väidab seoses sellega, et kuigi Euroopa Komisjon on vaidlustatud otsuses sedastanud, et ebaseaduslikuks tunnistatud riigiabi on objektiivselt võimatu tagasi nõuda (teistelt ettevõtjatelt, kes on ära maksnud vaid 10 % tasumisele kuuluvatest summadest), on fakt, et õiguslikult – kui kõnealuseid põhimõtteid järgitakse – ei saa eitada hageja õigust saada tagasi need summad, mis ületavad seaduses nr 289/2002 sätestatud määra: vastupidine seisukoht tähendaks hageja lubamatut ja ränka diskrimineerimist võrreldes Catania provintsi teiste ettevõtjatega, kes nüüdseks on vaidlustatud otsusega täielikult vabastatud tasumata maksu maksmisest kuni 90 % ulatuses.
ET Euroopa Liidu Teataja C 232/32

9. mail 2016 esitatud hagi – Aldi versus EUIPO (VISAGE)

(Kohtuasi T-219/16)

(2016/C 232/42)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Saksamaa) (esindajad: advokaadid N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen ja N. Bertram)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusalune kaubamärk: sõnalist osa „VISAGE” sisaldav liidu kujutismärk – registreerimistaotlus nr 13 502 364

Vaidlustatud otsus: EUIPO viienda apellatsioonikoja 19. veebruari 2016. aasta otsus kohtuasjas R 507/2015-5

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja EUIPO-lt.

Väide

määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktide b ja c rikkumine.
2.

Teise väite raames leiab hageja, et on rikutud või vääralt kohaldatud ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna komisjon on ekslikult järeldanud, et Fondo di Garanzia di Tutela dei Depositi (edaspidi „Fond” või „FITD”) on kasutanud riigi vahendeid. Hageja sõnul on komisjon teinud ilmselge hindamisvea, kuna FITD vara ei saa Euroopa Liidu kohtute praktikas esitatud kriteeriumide põhjal pidada avaliku võimu kontrolli alla kuuluvaks või Itaalia riigi käsutuses olevaks varaks. Itaalia seadusandja on viidanud tagatissüsteemide puhul täielikule lepinguvabadusele, kui tegemist on hoiustajatele tehtavaid väljamakseid puudutavate alternatiivsete meetmete eseme, ulatuse ja konkreetsete üksikasjadega. Fondi põhikirja artiklis 29 sätestatud alternatiivseid meetmeid võib Fond rakendada siis, kui võib eeldada, et varalised kulutused on väiksemad võrreldes meetmetega, mida tuleks võtta ettevõtte likvideerimise korral, need meetmed vastavad eelkõige ühinenud pankade erahuvidele ja neid ei saa siduda avaliku võimu ülesannetega.
—

tühistada Euroopa Komisjoni 15. oktoobri 2014. aasta otsuse (EL) 2016/287 riigiabi asjas SA.26500 - 2012/C (ex 2011/NN, ex CP 227/2008), mida Saksamaa kohaldas Flugplatz Altenburg-Nobitz GmbH ja Ryanair Ltd suhtes (ELT 2016 L 59, lk 22), artikli 1 lõige 4 ja artiklid 2–4; ja
1.

Esimene väide, et rikutud on põhiõigusi Selle väitega heidab hageja ette omandiõiguse ning ettevõtlusvabaduse õiguse rikkumist. Lisaks väidab ta, et kehtestatud piiravad meetmed on ebaproportsionaalsed.
1. mail 2016 esitatud hagi – Fondo interbancario di tutela dei depositi versus komisjon

(Kohtuasi T-198/16)

(2016/C 222/41)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Fondo interbancario di tutela dei depositi (Rooma, Itaalia) (esindajad: advokaadid M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini ja G. Faella)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Komisjoni 23. detsembri 2015. aasta otsus nr C (2015) 9256 final, riigiabi SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN) kohta;

— teise võimalusena tühistada otsus osas, mis puudutab meetme nr 3 abielemendi tuvastamist ja kvalifitseerimist;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt;

— määrata muude meetmete võtmine, sealhulgas menetlustoimingute tegemine, mida Üldkohus vajalikuks peab.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva hagi esemeks olev otsus on sama, mis on vaidlustatud kohtuasjas T-98/16: Itaalia vs. komisjon ja kohtuasjas T-196/16: Banca Tercas vs. komisjon.

Väited ja peamised argumendid on samad, millele tuginetakse nendes viidatud asjades.
7.

Seitsmes väide, et rikuti hageja õigust omandile tulenevalt EL põhiõiguste harta artikli 17 lõikest 1, kuna muu hulgas piiratakse piiravate meetmetega seda õigust ebaõiglaselt ja ebaproportsionaalselt ka seetõttu, et (i) puuduvad tõendid selle kohta, et hageja poolt väidetavalt omastatud vara oleks Ukrainast välja viidud; ja (ii) hageja kogu vara külmutamine ei ole ei vajalik ega proportsionaalne, sest Ukraina ametiasutused on nüüd arvestanud välja väidetava kahju suuruse, mis on hageja suhtes pooleliolevate kriminaalmenetluste aluseks.
1.

Esimene väide, mille kohaselt puudus Euroopa Liidu Nõukogul (edaspidi „nõukogu”) vaidlustatud meetmete võtmiseks sobiv õiguslik alus. Seda ja ülejäänud väiteid toetavad järgnevalt esitatud argumendid. Vaidlustatud meetmed ei vasta tingimustele, mille alusel saab nõukogu tugineda ELL artiklile 29. Need meetmed ei ole kooskõlas eesmärkidega, millele on sõnaselgelt osundatud nõukogu otsuses (ÜVJP) 2016/318 (õigusriigi põhimõte ja inimõiguste austamine Ukrainas). Nimelt rikuvad vaidlustatud meetmed õigusriigi säilitamise ja inimõiguste järgimise põhimõtet, kuna nendega toetatakse režiimi, mis ei ole ajalooliselt tuntud selle poolest, et see austaks inimõigusi või järgiks õigusriigi põhimõtet. Nõukogu ei saa nõuetekohaselt tugineda Ukraina riigiprokuröri või kohtute otsustele, kuna need ei ole sõltumatud ega erapooletud ning kuna praegune Ukraina režiim sekkub pidevalt oma poliitikast lähtudes nende tegevusse. Ukraina ametiasutused on pidevalt rikkunud süütuse presumptsiooni, millele hagejal peab olema õigus tugineda.
—

kui Üldkohus asub seisukohale, et tema pädevuses on vaidlustatud otsuse muutmine, siis tühistada liidu kaubamärgist nr 3 743 663 tulenevad õigused täies ulatuses – kui see ei ole võimalik, siis teise võimalusena suunata asi tagasi intellektuaalomandiametile;