Kohtuasi T‑584/16

HF

versus

Euroopa Parlament

Avalik teenistus – Lepingulised abiteenistujad – Muude teenistujate teenistustingimuste artikkel 3b – Järjestikused teenistuslepingud – Tähtajalised lepingud – Pikendamata jätmise otsus – Võimu kuritarvitamine – Abitaotlus – Õigus olla ära kuulatud – Lepinguväline vastutus

Kokkuvõte – Üldkohtu (esimene koda) 24. aprilli 2017. aasta otsus

Kaitseõigused, mis on nüüd kehtestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 41, mis on üldkohaldatav, hõlmavad iga isiku õigust olla ära kuulatud enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada, nagu see menetlusõigus on ette nähtud selle artikli lõike 2 punktis a. Seega õigus olla ära kuulatud, mis peab olema tagatud ka kohaldatavate õigusnormide puudumisel, nõuab, et asjaomasele isikule antakse võimalus esitada tulemuslikult oma seisukoht asjaolude kohta, mida võidakse tehtavas aktis talle süüks panna. Kuna teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organil ei ole lepingu pikendamise puhul personalieeskirjadest tulenevat kohustust kasutada muude teenistujate teenistustingimustes asjakohasel juhul sätestatud võimalust teenistuja teenistuslepingut pikendada ega asjaomast isikut oma sellekohasest kavatsusest konkreetse tähtaja jooksul informeerida, ei saa sellele organile omistada lepingu lõppemise kuupäeval vaikimisi tehtud otsust nimetatud võimaluse kasutamisest keelduda. Nimelt selleks, et teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organi otsuse lepingu pikendamise kohta saaks lugeda vastuvõetuks, peab otsus olema tehtud pärast seda, kui teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organ on uuesti hinnanud teenistuse ja asjaomase isiku huve ning andnud uue hinnangu võrreldes algse lepingu tingimustega, milles on lepingu lõppemise kuupäev juba ette nähtud. Siiski juhul, kui teenistuja esitab personalieeskirjade kohaldamisalasse kuuluva isikuna personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 alusel enne teenistuslepingu lõppemist lepingu pikendamise taotluse või kui institutsioon on oma sise‑eeskirjades ette näinud, et aegsasti enne teenistuja lepingu lõppemist algatatakse lepingu pikendamiseks erimenetlus, tuleb asuda seisukohale, et sellise menetluse tulemusena või vastuseks personalieeskirjade alusel esitatud taotlusele antud otsuse asjaomase isiku lepingu pikendamise kohta teeb teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organ ning kuna niisugune otsus riivab asjaomase isiku huve, peab nimetatud organ selle isiku ära kuulama enne, kui ta teeb otsuse, mis peab lisaks olema põhjendatud, nagu on nõutud personalieeskirjade artiklis 25, mida kohaldatakse vastavalt muude teenistujate teenistustingimuste artiklile 92 analoogia alusel lepingulistele abiteenistujatele. Niisuguses olukorras, kus teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organ otsustab – tingimusel, et selline õigus on muude teenistujate teenistustingimustes ette nähtud – mitte kasutada muude teenistujate teenistustingimustes talle antud võimalust teenistuja teenistuslepingut pikendada, teeb asjaomane organ seega isiku huve kahjustava otsuse ja sellise pikendamata jätmise otsuse võib teha alles pärast seda, kui asjaomasele isikule on antud võimalus teha tulemuslikult teatavaks seisukoht, milleks teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organ võib lihtsalt esitada teate oma kavatsuse ja põhjuste kohta kõnealust õigust mitte kasutada, ning see võib toimuda kas või lühikese aja jooksul kirjaliku või suulise teabevahetuse kaudu. Teabevahetuse algatajaks peab olema teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organ, kellel lasub tõendamiskoormis. Sellega seoses kehtib kaitseõiguste järgimise põhimõte seda enam juhul, kui teenistuslepingu pikendamata jätmise otsus on tehtud suhtlemisraskuste kontekstis, kuid olgu meenutatud, et õiguse olla ära kuulatud rikkumise esinemist tuleb hinnata muu hulgas asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades. (vt punktid 59, 60, 149, 150 ja 152–154)

Abitaotluse esitanud lepingulise töötaja lepingu pikendamata jätmise puhul on väide, et ülemus on isikut psühholoogiliselt ahistanud, ebapiisav tõendamaks, et kõik teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organi poolt eelkõige haldusjuurdluse läbiviimise ajal vastu võetud aktid on õigusvastased. Nimelt peab asjaomane isik lisaks tõendama, et psühholoogilise ahistamisena käsitatav tegevus mõjutas vaidlustatud akti sisu, kuna niisugusel juhul tähendaks see seda, et teenistuslepingute sõlmimise pädevusega organ kuritarvitas ametikohtade hierarhias kõrgemal asuvate ametnike ja teenistujate kaudu oma võimu, et saavutada eesmärk, mis on vastuolus personalieeskirjade artikliga 12a, mille kohaselt hoiduvad ametnikud igasugusest psühholoogilisest või seksuaalsest ahistamisest. (vt punkt 92)

Institutsioonide alalised ametikohad täidetakse reeglina ametnikega ja teenistujad saavad nendel ametikohtadel töötada vaid erandjuhtudel. Administratsioonil on teenistusüksuste korraldamisel ja struktureerimisel ulatuslik kaalutlusõigus ning ta võib otsustada, et tööülesanded, mis ei ole selgelt määratletud või mis on aja jooksul muutunud ja mida on ametnike või ajutiste teenistujate asemel varem täitnud lepingulised abiteenistujad, kuuluvad edaspidi alaliste ametikohtade juurde. Nimelt on liidu institutsioonidel ja agentuuridel vabadus struktureerida oma haldusüksused, võttes arvesse kõiki tegureid, nagu nendele pandud ülesannete laad ja ulatus ning eelarvevõimalused. Selline vabadus hõlmab ametikohtade kaotamist ja tööülesannete jaotuse muutmist, et muuta töökorraldust tõhusamaks ja vastata liidu poliitiliste organite kehtestatud eelarvenõuetele ametikohtade kaotamiseks, kui ka õigust jagada ümber kaotatud ametikohal töötanud isiku tööülesanded, ilma et ametikoha kaotamiseks peaks tingimata olema täidetud tingimus, et kõiki määratud tööülesandeid peab täitma vähem isikuid kui enne ümberkorraldamist. Lisaks ei tähenda ametikoha kaotamine seda, et sellega koos peavad kaduma asjaomasel ametikohal täidetud tööülesanded. (vt punktid 102 ja 103)