ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Hispaania ja Kreeka valitsus leiavad, et kuuenda direktiivi artikli 15 punktis 5 nimetatud prahtimise mõiste puudutab üksnes laevade kogu lastiruumi prahtimist, ja on seetõttu seisukohal, et käibemaksuseadus on nimetatud sättega kooskõlas. Nad väidavad selle kohta, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb kuuendas direktiivis ette nähtud maksuvabastusi tõlgendada kitsalt, kuna need maksuvabastused on erandid üldpõhimõttest, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga iga teenus, mille maksukohustuslane on tasu eest osutanud.
14

J. A. van der Steen vaidlustas need otsused Gerechtshof te Amsterdamis, kes rõhutab, et nende otsuste eelduseks on see, et J. A. van der Steen kvalifitseerub ettevõtjaks käibemaksuseaduse tähenduses, kuid ei ole selge, kas selline hinnang on kooskõlas ühenduse õigusega.
47

Eelnevat silmas pidades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 89/552 artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et saadet või saatelõiku, kus teleringhäälinguorganisatsioon pakub televaatajatele võimalust osaleda tasu eest selle organisatsiooni korraldatavas auhinnamängus, kui nad helistavad kohe tasulisele telefoninumbrile, — tuleb lugeda sama artikli punktis f sätestatud otsepakkumiseks, kui selle saate või saatelõiguga pakutakse ka tegelikult teenust, võttes arvesse saate eesmärki, milles mäng toimub, selle mängu tähtsust saate kui terviku seisukohalt aja ja oodatavate majanduslike tulemuste osas, võrreldes saatest tervikuna saadava tuluga, ning kandidaatidele esitatud küsimuste suunitlust; — tuleb lugeda sama artikli punktis c sätestatud telereklaamiks, kui mäng oma eesmärgi ja sisu ning võidetavate auhindade esitlemise tingimuste poolest kujutab endast teadaannet, milles ärgitatakse televaatajaid ostma auhindadena esitatud kaupu ja teenuseid või milles reklaamitakse kaudselt enesetutvustuse vormis asjaomase organisatsiooni programmide eeliseid.
9

ANG eksportis 14. juunil 2003 Vaasa (Soome) sadamast kaks saadetist kaera Kanadasse. Eelotsusetaotlusest selgub, et enne kauba laadimist saadeti neid saadetisi puudutav ekspordideklaratsioon pädevale tolliasutusele üksnes faksi teel ja et selle deklaratsiooni originaaleksemplar saadeti alles pärast kauba laadimist. Samast taotlusest nähtub, et vaidlust ei ole selles, et originaaleksemplar langeb täielikult kokku faksi teel saadetud versiooniga, et sellise edastamise viisi kasutamine oli tingitud ANG ekspediitori ja pädeva tolliasutuse vahelisest arusaamatusest, mis oli tekkinud laadimist puudutava vestluse käigus, et nimetatud tolliasutusel ei olnud mingeid takistusi nõutud kontrollide teostamiseks, et asjassepuutuvad saadetised jõudsid oma sihtsadamasse ja et ANG kavatsus eksporditoetuste taotlemise menetlust kuritarvitada või pettust kasutada ei ole millegagi tõendatud.
35

Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et kui kauba ekvivalentkaubaga asendamise ja eelneva ekspordiga seotud seestöötlemise (peatamissüsteem) toimingut lõpetades ei ole pädevad ametiasutused tolliseadustiku artikli 216 alusel takistanud kolmandast riigist pärit kauba imporditollimaksust vabastamist, tuleb neil nimetatud seadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel loobuda selle imporditollimaksu tollivormistusjärgsest sissenõudmisest, kui on täidetud kolm kumulatiivset tingimust. Kõigepealt on vaja, et tollimaks jäi kogumata pädeva ametiasutuse enda vea tõttu, teiseks, et seda ei olnud võimalik mõistlikult avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt, ning lõpuks, et viimane järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata talle lahendada antud kohtuvaidluse konkreetsete asjaolude kogumi ja eelkõige põhikohtuasja hageja selleks esitatud tõendite põhjal, kas põhikohtuasjas esineb kirjeldatud olukord.
52

Tuleb märkida, et pärast osutamist võimalusele, et hageja võib esitada hagi mitme kostja vastu üksnes selleks, et viia üks nendest kostjatest välja tema alalise elu- või asukohajärgse riigi kohtute alluvusest, leidis Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Kalfelis, et sellise võimaluse välistamiseks on nõutav, et kõigi kostjate vastu esitatud nõuete vahel peab olema seos. Euroopa Kohus leidis, et Brüsseli konventsiooni artikli 6 punktis 1 kehtestatud reegel kohaldub juhul, kui erinevate kostjate vastu esitatud nõuete vahel on seos nende esitamise hetkel, st kui on olemas huvi neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos eri menetlustest tulenevate potentsiaalselt vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks.
52

Nagu Euroopa Kohus on juba varem märkinud, on liikmesriigid kohustatud direktiivi 76/207 eesmärgi tagamiseks kohast meedet valides silmas pidama, et ühenduse õiguse rikkumisi karistataks samadel sisulistel ja menetluslikel tingimustel, mida kohaldatakse samalaadsetele ja sarnase tähtsusega siseriikliku õiguse rikkumistele (21. septembri 1989. aasta otsus kohtuasjas 68/88: komisjon vs. Kreeka, EKL 1989, lk 2965, punkt 24, ja 22. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-180/95: Draehmpaehl, EKL 1997, lk I-2195, punkt 29). Selline põhjendus on mutatis mutandis kohaldatav samalaadsetele ja sarnase tähtsusega ühenduse õiguse rikkumistele.
49

Samuti on õige see, nagu märkisid KÖGÁZ jt ja Vodafone, et selleks, et maks oleks käsitatav käibemaksuna, ei pea sellele kohaldatavad siseriiklikud õigusaktid sõnaselgelt ette nägema, et selle maksu tasumise kohustus võib üle kanduda tarbijale (26. juuni 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-370/95–C-372/95: Careda jt, EKL 1997, lk I-3721, punkt 18) ega seda, et kõnealune maks peaks olema kliendile esitatud arvel selgelt eristatav (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Dansk Denkavit ja Poulsen Trading, punktid 13 ja 14, ning Careda jt, punktid 23 ja 26).
78

Mis puudutab määruse nr 881/2002 rakendamist, siis tuleb siiski lisaks meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ühenduse õiguskorras sisalduvate põhiõiguste kaitsest tulenevad nõuded ka liikmesriikidele ühenduse õigusnormide rakendamisel siduvad ning et järelikult on nad kohustatud niivõrd, kui see on võimalik, kohaldama neid õigusnorme tingimustel, mis neid nõudeid ei eira (vt eelkõige 10. juuli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-20/00 ja C-64/00: Booker Aquaculture ja Hydro Seafood, EKL 2003, lk I-7411, punkt 88 ja viidatud kohtupraktika).
64

Eeltoodud kaalutlustest nähtub, et esimesele küsimusele tuleb vastata, et direktiiviga 89/665 ja eriti selle artikli 1 lõigetega 1 ja 3 on vastuolus see, kui siseriiklikus õiguses ette nähtud õigustlõpetavat normi kohaldatakse nii, et pakkujatele pole antud võimalust esitada kaebusi seoses riigihankemenetluse valikuga või hankelepingu maksumuse hindamisega, kui hankija ei ole nimetatud hankelepingu jaoks vajalikku kogust või lepingu üldist mahtu huvitatud isikule selgelt teatavaks teinud. Nimetatud direktiivi samade sätetega on vastuolus ka see, kui niisugust normi laiendatakse üldiselt kaebuste suhtes, mis hankija otsuste peale esitatakse, sh nende hankemenetluses tehtavate otsuste peale, mis tehakse õigustlõpetavas normis sätestatud tähtajast hilisemas menetluse faasis.
3

Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares’i (füüsiliste isikute tulumaksuseadustik), mis on kinnitatud 30. novembri 1988. aasta dekreetseadusega nr 442/88 selle 3. juuli 2001. aasta dekreetseadusest nr 198/2001 tulenevas redaktsioonis (Diário da República I, A-seeria, nr 152, 3.7.2007, edaspidi „CIRS”), artiklis 10 on sätestatud: „1. Tulu on mis tahes tulu, mis – olemata ettevõtlusest ja kutsetegevusest saadud tulu ning kapitalilt või kinnisvaralt saadud tulu – on tekkinud: a) kinnisasja omandiõiguse tasu eest võõrandamisest ja isikliku vara kasutamisest ettevõtlus- ja kutsetegevuses, mida teostab vara omanik isiklikult; […] 4. IRS-iga (füüsiliste isikute tulumaks) maksustatav tulu on: a) müügi- ja omandamisväärtuse vahe, millest on maha arvatud iga osa, mida võib käsitleda kapitalituluna lõike 1 punktides a, b ja c sätestatud juhtudel; […]”
42

Ilma et oleks vaja kindlaks teha, millised on siseriikliku õiguse kohaselt vaidlusaluste programmikokkulepete kohaldamisalad ja õiguslikud tagajärjed, tuleb sedastada, et kuna komisjon on tuginenud pelgalt niisuguste kokkulepete olemasolule, ei ole ta esitanud piisavalt täpseid tõendeid, mis lubaksid Euroopa Kohtul tuvastada, et tegemist on meetmetega, mis tõenäoliselt avaldavad alale olulist mõju direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 3 tähenduses.
12

Määruse nr 3887/92 artikli 9 kohaselt: „1. Kui kindlaksmääratud ala on pindalatoetuse taotluses deklareeritud alast suurem, arvutatakse toetussumma deklareeritud ala põhjal. 2. Kui pindalatoetuse taotluses deklareeritud ala on kindlaksmääratud alast suurem, arvutatakse toetuse summa kontrolli käigus kindlaksmääratud ala põhjal. Välja arvatud vääramatu jõu korral vähendatakse kindlaksmääratud ala kahekordse erinevuse võrra kindlaksmääratud ala ja deklareeritud ala vahel, kui kõnealune erinevus on üle 3% või üle kahe hektari, kuid mitte üle 20% kindlaksmääratud alast. Kui erinevus deklareeritud alast on üle 20% kindlaksmääratud alast, siis pindalaga seotud toetust ei anta. […] Vähendamist ei toimu, kui põllumajandustootja suudab ala kindlaksmääramisel tõendada, et ta on kasutanud oma deklaratsioonis pädeva asutuse poolt heakskiidetud teavet õigel viisil. […] Käesoleva artikli tähenduses on „kindlaksmääratud ala” ala, mille puhul on täidetud kõik eeskirjades sätestatud tingimused. 3. Lõigete 1 ja 2 kohaldamisel võetakse üksikult ja eraldi arvesse söödamaad ning maa tootmisest kõrvalejätmise ja erinevate põllukultuuridega seotud alad, mille suhtes kohaldatakse erinevat toetussummat. a) Toetussumma arvutamiseks lõigete 1, 2 ja 3 kohaselt määratletud alasid kasutatakse määruse (EMÜ) nr 805/68 artiklites 4g ja 4h märgitud hüvitiste piirmäära, aga ka kompensatsiooni arvutamisel. Põllukultuuride tootjatele kompensatsiooni saamise õigust andev maksimaalne pindala arvutatakse tootmisest kõrvalejäetud kindlaksmääratud ala alusel ja pro rata erinevate kultuuride põhjal. b) Maa tootmisest kõrvalejätmise kohustuse üleminekul toimub punktis a märgitud põllukultuuride tootjatele kompensatsiooni saamise õigust andva maksimaalse pindala arvutamine järgmiselt: — tootmisest kõrvalejäetud kindlaksmääratud pindala alusel, mida vähendatakse tootmisest kõrvalejäetud üleviidud pindala võrra nende põllumajandusettevõtete puhul, kellele tootmisest kõrvalejätmise kohustus on üle läinud, — tootmisest kõrvalejäetud kindlaksmääratud pindala, sealhulgas tootmisest kõrvalejäetud üleviidud pindala alusel nende põllumajandusettevõtete puhul, kes on tootmisest kõrvalejätmise kohustuse üle andnud. […]” [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
23

Neil asjaoludel otsustas Korkein Hallinto-oikeus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kas […] määrust nr 2201/2003 […] kohaldatakse käesoleva asja esemeks oleva otsuse täies ulatuses täitmise suhtes, millega laps avalik-õigusliku laste hoolekande raames ühe otsusega viivitamatult perekonnast eraldatakse ja väljapoole kodu kasuperekonda paigutatakse, b) või on määrus [nr 2201/2003] artikli 1 lõike 2 punkti d sätet arvesse võttes kohaldatav üksnes otsuse selle osa suhtes, mis puudutab väljapoole kodu kasuperekonda paigutamist, c) ja kas viimati mainitud juhul on määrus [nr 2201/2003] kohaldatav lapse väljapoole kodu paigutamist puudutava otsuse suhtes, mis on üks osa lapse perekonnast eraldamise otsusest, isegi kui perekonnast eraldamise otsuse enda suhtes, millest sõltub paigutamisotsus, kohaldatakse asjaomaste liikmesriikide selliseid õigusnorme, mis käsitlevad kohtu- ja haldusotsuste vastastikust tunnustamist ja täitmist ning mis on nende riikide koostöö käigus ühtlustatud? 2. Kui vastus esimese küsimuse punktile a on jaatav, siis kas silmas pidades asjaolu, et määruses [nr 2201/2003] ei ole arvestatud kõnealuste hooldusõigust puudutavate avalik-õiguslike otsuste tunnustamist ja täitmist käsitlevaid õigusnorme, mis on Põhjamaade Nõukogu tegevuse tulemusel ühtlustatud, vaid üksnes asjaomast tsiviilõiguse valdkonnas vastu võetud konventsiooni, on siiski võimalik kohaldada lapse perekonnast eraldamist puudutava otsuse suhtes eespool mainitud ühtlustatud õigusnorme, mis põhinevad haldusotsuste vahetul tunnustamisel ja täitmisel haldusasutuste koostöö tulemusel? 3. Kui vastus esimese küsimuse punktile a on jaatav ja teisele küsimusele eitav, siis kas määrus [nr 2201/2003], arvestades selle artiklit 72 ja artikli 64 lõiget 2 ning mainitud avalik-õiguslikke kasuperekonda või hooldeasutusse paigutamise otsuseid puudutavaid Põhjamaade ühtlustatud õigusnorme, on kohtuasja suhtes ajaliselt kohaldatav, kui Rootsi ametiasutus on teinud perekonnast viivitamatult eraldamise otsuse ja kasuperekonda paigutamise otsuse 23. veebruaril 2005 ja esitanud perekonnast viivitamatult eraldamise otsuse kinnitamiseks Länsrätt’ile ning Länsrätt on otsuse kõnealuse taotluse alusel kinnitanud ?”
24

Vaidlustatud kohtuotsus, välistades selle erandi kohaldamisala autonoomsete piirkondade vahendusel asjaomasele liikmesriigile tehtud töö suhtes, ignoreeris selle normi eesmärki ja kujutas endast lisaks nende ametnike diskrimineerimist, kes on selle riigi teenistuses keskhaldusorganite vahendusel alalise esinduse raames – s.o ametnikud, kellel on õigus saada kodumaalt lahkumise toetust (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-72/04: Hosman-Chevalier vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3265, punkt 40) – võrreldes nende ametnikega, kes on selles teenistuses autonoomse piirkonna haldusorganite vahendusel. Neis kahes olukorras ei ole ametnik tegelikult loonud enne ühenduse teenistusse asumist püsivaid sidemeid teenistuskohariigiga põhjusel, et tema viibimine selles riigis on ajutise iseloomuga. See, mis lõpuks tähtsust omab, on asjaolu, kas ametniku teenistuskohariigiga loodud side on püsiva iseloomuga või mitte.
23

Vaidlustatud kohtuotsus, välistades selle erandi kohaldamisala autonoomsete piirkondade vahendusel asjaomasele liikmesriigile tehtud töö suhtes, ignoreeris selle normi eesmärki ja kujutas endast lisaks nende ametnike diskrimineerimist, kes on selle riigi teenistuses keskhaldusorganite vahendusel alalise esinduse raames – s.o ametnikud, kellel on õigus saada kodumaalt lahkumise toetust (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-72/04: Hosman-Chevalier vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3265, punkt 40) – võrreldes nende ametnikega, kes on selles teenistuses autonoomse piirkonna haldusorganite vahendusel. Neis kahes olukorras ei ole ametnik tegelikult loonud enne ühenduse teenistusse asumist püsivaid sidemeid teenistuskohariigiga põhjusel, et tema viibimine selles riigis on ajutise iseloomuga. See, mis lõpuks tähtsust omab, on asjaolu, kas ametniku teenistuskohariigiga loodud side on püsiva iseloomuga või mitte.
24

Vaidlustatud kohtuotsus, välistades selle erandi kohaldamisala autonoomsete piirkondade vahendusel asjaomasele liikmesriigile tehtud töö suhtes, ignoreeris selle normi eesmärki ja kujutas endast lisaks nende ametnike diskrimineerimist, kes on selle riigi teenistuses keskhaldusorganite vahendusel alalise esinduse raames – s.o ametnikud, kellel on õigus saada kodumaalt lahkumise toetust (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-72/04: Hosman-Chevalier vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3265, punkt 40) – võrreldes nende ametnikega, kes on selles teenistuses autonoomse piirkonna haldusorganite vahendusel. Neis kahes olukorras ei ole ametnik tegelikult loonud enne ühenduse teenistusse asumist püsivaid sidemeid teenistuskohariigiga põhjusel, et tema viibimine selles riigis on ajutise iseloomuga. See, mis lõpuks tähtsust omab, on asjaolu, kas ametniku teenistuskoha riigiga loodud side on püsiva iseloomuga või mitte.
22

Vaidlustatud kohtuotsus, välistades selle erandi kohaldamisala autonoomsete piirkondade vahendusel asjaomasele liikmesriigile tehtud töö suhtes, ignoreeris selle normi eesmärki ja kujutas endast lisaks nende ametnike diskrimineerimist, kes on selle riigi teenistuses keskhaldusorganite vahendusel alalise esinduse raames – s.o ametnikud, kellel on õigus saada kodumaalt lahkumise toetust (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-72/04: Hosman-Chevalier vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3265, punkt 40) – võrreldes nende ametnikega, kes on selles teenistuses autonoomse piirkonna haldusorganite vahendusel. Neis kahes olukorras ei ole ametnik tegelikult loonud enne ühenduse teenistusse asumist püsivaid sidemeid teenistuskohariigiga põhjusel, et tema viibimine selles riigis on ajutise iseloomuga. See, mis lõpuks tähtsust omab, on asjaolu, kas ametniku teenistuskohariigiga loodud side on püsiva iseloomuga või mitte.
3

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/10/EÜ avatud võrgu pakkumise kohaldamise kohta kõneside suhtes ja telekommunikatsiooni universaalteenuse kohta konkurentsitingimustele vastavas keskkonnas (EÜT L 101, lk 24) artikkel 17 kehtestab järgmised tariifipõhimõtted: „1. Ilma, et see piiraks artikli 3 tariifide taskukohasuse kohta käivate erisätete või lõike 6 sätete kohaldamist, tagavad riigi reguleerivad asutused, et ettevõtjad, kes pakuvad kõnesideteenust ning kellel on märkimisväärne turujõud või kes on määratud vastavalt artiklile 5 ja kes omavad märkimisväärset turujõudu, vastavad käesolevas artiklis sätestatud tingimustele. 2. Üldkasutatava püsitelefonsidevõrgu ja üldkasutatava püsitelefonsideteenuse kasutamise tariifide puhul tuleb lähtuda direktiivi 90/387/EMÜ II lisas sätestatud kuludele orienteerituse põhimõttest. 3. Ilma, et see piiraks [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta] direktiivi 97/33/EÜ vastastikuse sidumise kohta [telekommunikatsioonisektoris seoses universaalteenuse ja koostalitlusvõime tagamisega avatud võrguteenuse osutamise põhimõtete kohaldamise teel (EÜT L 199, p 32)] artikli 7 lõike 3 kohaldamist, ei sõltu üldkasutatava püsitelefonsidevõrgu juurdepääsu ja kasutamise tariifid rakenduse tüübist, mida kasutaja kasutab, välja arvatud juhul, kui nad nõuavad erinevaid teenuseid või lisavahendeid. 4. Lisavahendite tariifid, mis lisanduvad üldkasutatava püsitelefonsidevõrguga ühendamise teenusele ja üldkasutatava püsitelefonside teenustele, peavad vastavalt ühenduse õigusele olema piisavalt eraldatud nii, et kasutajal ei tule maksta lisavahendite eest, mis ei ole vajalikud taotletud teenuse osutamiseks. 5. Tariifide muudatused jõustuvad alles pärast seda, kui üldsuse teavitamisest on möödunud piisav aeg, mille pikkuse on kehtestanud riigi reguleeriv asutus. 6. Ilma, et see piiraks tariifide taskukohasust puudutava artikli 3 kohaldamist, võib liikmesriik volitada oma reguleerivat asutust jätma kõnealuse artikli lõiked 1, 2, 3, 4 või 5 teatava geograafilise ala suhtes juhul kohaldamata, kui on kindlaks tehtud, et sellel üldkasutatavate püsitelefonsideteenuste turul on tegelik konkurents.” [Mitteametlik tõlge]
3

Direktiivi artikkel 4 pealkirjaga: „Kaubamärgi registreerimisest keeldumise või selle kehtetukstunnistamise täiendavad põhjused, mis on seotud varasemate õigustega vastuollu sattumisega” sätestab: „1. Kaubamärki ei registreerita ja kui see on registreeritud, võib ta kehtetuks tunnistada, kui: a) see on identne varasema kaubamärgiga ning kaubad või teenused, mille jaoks kaubamärki taotletakse või mille jaoks see on registreeritud, on identsed kaupade või teenustega, mille jaoks on kaitstud varasem kaubamärk; b) identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et üldsus võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid varasema kaubamärgiga. 2. Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk” järgmist: […] d) kaubamärgid, mis on kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeval või vajaduse korral kaubamärgi registreerimise prioriteetsust käsitleva nõude esitamise kuupäeval [kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeval] liikmesriigis üldtuntud selle sõna Pariisi konventsiooni artiklis 6 bis sätestatud tähenduses. […] 4. Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et kaubamärki ei registreerita või kui see on registreeritud, siis võib ta kehtetuks tunnistada, kui ja kuivõrd: […] b) õigused registreerimata kaubamärgile või muule kaubandustegevuses kasutatavale tähisele omandati enne hilisema kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva või hilisema kaubamärgi registreerimise taotluse prioriteetsust käsitleva nõude esitamise kuupäeva [hilisema kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeva] ja kõnealune registreerimata kaubamärk või muu tähis annab selle omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine; […]”. [täpsustatud tõlge]
50

Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 97/67 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel reserveerida rahvusvahelise posti teenuse osutamise universaalteenuse osutajale vaid siis, kui nad tõendavad, et — mittereserveerimise korral oleks takistatud universaalteenuse osutamine või — reserveerimine on vajalik selleks, et universaalteenust saaks osutada majanduslikult vastuvõetavatel tingimustel.
13

Ludwigs-Apotheke esitas esialgse õiguskaitse taotluse, nõudes seda, et Juers Pharmal keelataks selliste nimekirjade saatmine, kuna nimekirjade saatmise puhul on tegemist Saksamaal müügiloata ravimite reklaamimisega, mis on HWG § 8 alusel keelatud, ning Landgericht Hamburg (Hamburgi liidumaakohus) rahuldas selle taotluse 9. augusti 2004. aasta määrusega. Pärast Juers Pharma esitatud vastuväidet käsitles Landgericht Hamburg asja uuesti ning otsustas Juers Pharma argumentidega nõustudes . aasta määrusega, et esialgse õiguskaitse menetluses kõne all olevaid raviminimekirju ei tule pidada reklaamiks. See järeldus tugines direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 2 kolmandale taandele, mille kohaselt ei hõlma reklaamimist käsitlev direktiivi VIII jaotis faktilisi andmeid ja võrdlusmaterjale, mis on seotud näiteks kaubakataloogide ja hinnakirjadega, tingimusel et need ei sisalda andmeid ravimite kohta. Viimati nimetatud määruse kohaselt ei ole HWG §-s 8 sätestatud reklaamikeeld järelikult kohaldatav selliste raviminimekirjade suhtes, nagu on kõne all esialgse õiguskaitse menetluses.
Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali [koondumise] kaudse maksustamise kohta, muudetud . aasta direktiiviga 85/303/EMÜ, ning aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta, artikli 4 lõike 1 punkti g ja lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi poolt kapitalimaksuga maksustamise lõpetamine ei takista selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis a mainitud mõnda kategooriasse kuuluva äriühingu käsitamist selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti g tähenduses kapitalimaksu osas kapitaliühinguna, kui ta on viinud oma juhtimise tegeliku keskuse üle sellest liikmesriigist teise liikmesriiki, kus selle maksuga endiselt maksustatakse. Siiski ei saa sellise tõlgenduse tagajärjel soodustada tegevust, mida iseloomustab fiktiivsete skeemide loomine, mille ainus eesmärk on maksusoodustuse saamine. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasja asjaoludest ilmnevad objektiivsed tõendid, mis annavad tunnistust sellisest kuritarvitavast tegevusest.
71

Kuigi on tõsi, et Austria ametiasutuste jaoks võib olla äärmiselt keeruline tuvastada, kas need teistes liikmesriikides asuvad alad, kust on pärit põhikohtuasjas käsitletavad Austriasse imporditud jäätmed, vastavad Austria seadusandluses kehtestatud tingimustele, et neid saaks pidada jääkreostusobjektideks või saastuskahtlusega aladeks, on oluline rõhutada, et asjaomane seadusandlus ei näe importijale isegi ette võimalust esitada vastav tõend, et saada Austria jääkreostusobjektelt või saastuskahtlusega aladelt pärit jäätmetele kohaldatavat maksuvabastust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Outokumpu, punkt 39).