Kohtuasi T‑299/08

Elf Aquitaine SA

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Kartellid – Naatriumkloraadi turg – EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus – Rikkumise süüks panemine – Kaitseõigused – Põhjendamiskohustus – Karistuste ja sanktsioonide isiklikkuse põhimõte – Karistuste seaduslikkuse põhimõte – Süütuse presumptsioon – Hea halduse põhimõte – Õiguskindluse põhimõte – Võimu kuritarvitamine – Trahvid – Raskendav asjaolu – Hoiatamine – Kergendav asjaolu – Koostöö haldusmenetluses – Oluline lisaväärtus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

2. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Kohustuslikud andmed – Kaitseõiguse tagamine – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23 ja artikli 27 lõige 1)

3. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

5. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

6. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Konkurentsieeskirju kohaldav otsus – Mitut adressaati puudutav otsus – Vajadus esitada piisavad põhjendused eriti üksuse osas, kes vastutab rikkumise tagajärgede eest

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja EÜ artikkel 253)

7. Institutsioonide aktid – Õiguspärasuse eeldamine – Komisjoni otsus, millega emaettevõtjale pannakse süüks tema tütarettevõtja poolt toime pandud konkurentsiõigusrikkumine

(EÜ artikkel 249)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2006/C 210/02, punktid 25 ja 30)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Käitumine peab olema lihtsustanud rikkumise tuvastamist komisjoni poolt

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 18 ja artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punktid 20, 21 ja punkti 23 alapunkt b)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Liidu kohtu täielik pädevus

(EÜ artikkel 229; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 31)

1. Tütarettevõtja tegevuse võib süüks arvata emaettevõtjale eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad. See on nii seetõttu, et sellises olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tema tütarettevõtja samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja, mis võimaldab komisjonil adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega.

Juhul kui emaettevõtjale kuulub 100% suurune osalus ühenduse konkurentsinorme rikkunud tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis, võib esiteks see emaettevõtja kõnealuse tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju avaldada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele.

Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtjale kuulub kogu osalus tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis, et järeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja kaubanduspoliitikale. Seega võib komisjon lugeda tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks emaettevõtja, välja arvatud juhul, kui emaettevõtja, kel lasub kohustus see eeldus ümber lükata, esitab piisavaid tõendeid, mis kinnitavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt.

Komisjon ei pea seda otsustava mõju teostamise eeldust toetama lisaandmetega. Isegi kui komisjoni otsuste tegemise praktika seisnes selle eelduse toetamises lisaandmetega, ei mõjuta selline tõdemus siiski järeldust, mille kohaselt on komisjonil õigus tugineda üksnes asjaolule, et emaettevõtjale kuulus peaaegu kogu osalus tema tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis, selleks et eeldada, et tal oli viimase üle otsustav mõju.

(vt punktid 49–52, 59)

2. Kaitseõiguste järgimine nõuab, et konkurentsinormide rikkumises süüdistatud ettevõtjal võimaldatakse komisjoni algatatud haldusmenetluse käigus esitada tõhusalt oma seisukoht nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele komisjon viitab, et toetada oma väidet asutamislepingu rikkumise olemasolu kohta.

Määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikes 1 on sätestatud, et pooltele saadetakse vastuväiteteatis, milles peavad selgelt olema esitatud kõik olulised asjaolud, millele komisjon tugines menetluse selles staadiumis, et huvitatud isikud saaksid tõepoolest teada, millist tegevust komisjon neile ette heidab, ning kaitsta end tõhusalt enne, kui komisjon teeb lõppotsuse.

Selline vastuväiteteatis kujutab endast menetluslikku tagatist, millega kohaldatakse ühenduse õiguse aluspõhimõtet, mis nõuab kaitseõiguste järgimist kogu menetluses. See põhimõte nõuab muu hulgas, et vastuväiteteatis, mille komisjon saadab ettevõtjale, kellele ta kavatseb määrata karistuse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, sisaldaks tema vastu kasutatavaid peamisi asjaolusid, nagu ette heidetavad faktid, nendele antav kvalifikatsioon ja tõendid, millele komisjon tugineb, selleks et nimetatud ettevõtjal oleks võimalik tema suhtes algatatud haldusmenetluses oma argumente tulemuslikult esitada.

Eelkõige tuleb vastuväiteteatises üheselt täpsustada juriidiline isik, kellele võidakse trahvid määrata, vastuväiteteatis tuleb edastada viimati nimetatule ning selles teatises peab olema märgitud, milline on selle isiku seisund, kellele väidetavaid asjaolusid ette heidetakse. Eeskätt vastuväiteteatisega teavitatakse asjaomast ettevõtjat kõikidest olulistest asjaoludest, millele komisjon selles menetlusstaadiumis tugineb. Järelikult saab asjaomane ettevõtja oma kaitseõigusi täielikult kasutada alles pärast vastuväiteteatise saatmist.

Seega kui komisjon teavitas emaettevõtjat vastuväiteteatises, et otsustava mõju teostamise eelduse alusel kavatseb ta panna talle süüks tema tütarettevõtja rikkumise, ei riku asjaolu, et komisjon ei võtnud enne vastuväiteteatise sellele ettevõtjale teatavaks tegemist tema suhtes ühtegi uurimismeedet, selle ettevõtja kaitseõigusi. Selles osas oli kõnealusel äriühingul haldusmenetluses võimalus teha oma seisukoht komisjoni vastuväiteteatises toodud faktide ja asjaolude tegelikkuse ja asjakohasuse kohta tõhusalt teatavaks nii oma märkustes vastusena sellele teatisele kui ka ärakuulamise eest vastutava ametniku juures.

(vt punktid 134–140)

3. Karistuste ja sanktsioonide isiklikkuse põhimõtte kohaselt karistatakse füüsilist või juriidilist isikut üksnes asjaolude eest, mida heidetakse sellele isikule individuaalselt ette. Seda põhimõtet kohaldatakse kõigis haldusmenetlustes, mis võivad lõppeda konkurentsinormide alusel sanktsioonidega.

Siiski peab see põhimõte arvestama ettevõtja mõistega EÜ artikli 81 tähenduses. Seega kui majandusüksus rikub konkurentsinorme, peab ta isikliku vastutuse põhimõtte kohaselt vastutama selle rikkumise eest.

Nimelt ei anna komisjonile õigust adresseerida trahve määrav otsus äriühingute kontserni emaettevõtjale mitte rikkumisele ässitav side emaettevõtja ja tema tütarettevõtja vahel ega ka seda enam emaettevõtja seotus nimetatud rikkumisega, vaid asjaolu, et nad moodustavad EÜ artikli 81 tähenduses üheainsa ettevõtja.

Seega ei riku komisjon karistuste ja sanktsioonide isiklikkuse põhimõtet, kui ta karistab emaettevõtjat rikkumise eest, mille toimepanijaks loeti ta ise majanduslike ja õiguslike seoste tõttu, mis teda ühendasid tema tütarettevõtjaga ning mis võimaldasid tal määrata viimase tegevuse turul.

(vt punktid 178–181)

4. Karistuste seaduslikkuse põhimõte nõuab, et seadus määratleks selgelt rikkumised ja nende eest määratavad karistused. See tingimus on täidetud, kui puudutatud isik saab asjaomase sätte sõnastusest ja vajaduse korral kohtute poolt sellele antud tõlgendusest aru, millised teod või tegevusetused toovad kaasa kriminaalvastutuse.

Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel võib komisjon otsusega määrata trahvid ettevõtjatele, kes rikuvad nimelt EÜ artiklit 81. Kuna emaettevõtja ja tema tütarettevõtja loeti selle artikli tähenduses üheks ettevõtjaks, võib komisjon karistuste seaduslikkuse põhimõtet rikkumata määrata trahvi juriidilistele isikutele, kes on osa sellest ettevõtjast.

(vt punktid 187–189)

5. Võrdse kohtlemise põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud.

Komisjoni otsuse puhul, millega määratakse trahv emaettevõtjale tema tütarettevõtja toime pandud konkurentsieeskirjade rikkumise eest, kohaldades sellise emaettevõtja otsustava mõju eeldust, kellele kuulub peaaegu täielikult osalus tema tütarettevõtja aktsia‑ või osakapitalis, on komisjonil kaalutlusruum, mis võimaldab tal otsustada, kas vastutus rikkumise eest tuleb omistada emaettevõtjale.

Seega kuna komisjonil on õigus, mitte aga kohustus panna rikkumise eest vastutus emaettevõtjale, kui sellise omistamise tingimused on täidetud, siis pelk asjaolu, et komisjon ei teinud seda nii mõnel muul juhul, ei tähenda, et ta oleks vaidlustatud otsuses kohustatud andma sama hinnangu. Siiski kuulub selline omistamine liidu kohtute kontrolli alla, kes peavad kontrollima, kas vastutuse niisuguse omistamise tingimused on täidetud.

(vt punktid 196–198)

6. EÜ artiklis 253 nõutav põhjendus peab olema kohandatud kõnealuse õigusakti olemusega ja peab näitama selgelt ja ühemõtteliselt õigusakti koostanud institutsiooni arutluskäiku, et huvitatud isik saaks teada vastuvõetud meetme põhjenduse ja pädev kohus võiks oma järelevalvet teostada. Põhjendus ei pea täpsustama kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna küsimust õigusakti põhjenduse kooskõlast EÜ artikliga 253 tuleb hinnata mitte üksnes akti sõnastuse alusel, vaid ka selle konteksti ja kõiki antud asjasse puutuvaid õigusnorme arvestades.

Juhul kui EÜ artikli 81 kohaldamise otsus puudutab mitut adressaati ja tekitab probleemi rikkumise süükspanemise seisukohalt, peab see olema piisavalt põhjendatud iga adressaadi osas, eriti nende osas, kes vastavalt sellele otsusele vastutavad selle rikkumise tagajärgede eest. Nii peab komisjoni otsus, selleks et see oleks rikkumise toime pannud tütarettevõtjate emaettevõtjate osas piisavalt põhjendatud, sisaldama üksikasjalikku ülevaadet põhjendustest, mis toetavad rikkumise nendele äriühingutele süükspanemist.

(vt punktid 216 ja 217)

7. Komisjoni otsuse puhul eeldatakse selle kehtivust ning nimetatud otsusel on õiguslikud tagajärjed seni, kuni see ei ole tühistatud või kehtetuks tunnistatud. Peale selle ei ole komisjon kohustatud peatama äriühingu suhtes konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu algatatud menetluse seni, kuni liidu kohus lahendab hagiavalduse, mille on sama äriühing esitanud mõne teise otsuse peale, millega teda karistatakse konkurentsieeskirjade mõne muu rikkumise eest. Mitte ükski õigusnorm ei kohusta komisjoni peatama otsuste tegemist kohtuasjades, mis puudutavad erinevaid asjaolusid.

(vt punkt 241)

8. Mis puudutab komisjoni pädevust määrata trahv ettevõtjale, kes on rikkunud EÜ artiklit 81, siis vastutab üldiselt rikkumise eest füüsiline või juriidiline isik, kes juhib asjaomast ettevõtjat rikkumise toimepanemise ajal, isegi kui rikkumise tuvastanud otsuse vastuvõtmise kuupäeval oli selle ettevõtte käitamise vastutus üle antud teisele isikule. EÜ artikli 81 alusel tehtud otsuse rakendamiseks ja täitmiseks tuleb see aga adresseerida üksusele, millel on õigusvõime. Seega kui komisjon teeb otsuse EÜ artikli 81 lõike 1 alusel, on ta kohustatud identifitseerima füüsilise või juriidilise isiku või isikud, kellele saab omistada vastutuse kõnealuse ettevõtja tegevuse eest ja keda saab selle eest karistada ning kellele see otsus adresseeritakse.

Suunised, mille komisjon võttis vastu trahvide summa arvutamiseks, tagavad ettevõtjate õiguskindluse, arvestades et suunised määravad metodoloogia, mille kehtestas enda jaoks komisjon trahvide summa määramiseks. Ametiasutus ei või konkreetsel juhul nendest kõrvale kalduda, kui ta ei esita võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi.

Mis puudutab kahte ettevõtjat, nimelt emaettevõtjat ja tema tütarettevõtjat, kes moodustasid rikkumise toimepanemise ajal ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses, kuid keda selles vormis enam neile trahvi määramise otsuse vastuvõtmise ajal ei olnud olemas, siis on komisjonil õigus esiteks määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel määrata trahv solidaarselt nendele kahele ettevõtjale, kes peavad toime pandud rikkumise eest vastutama, ning teiseks suurendada suuniste (määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta) punkti 30 alusel trahvi põhisummat üksnes emaettevõtja puhul, kuna tema eriti suur käive, võrreldes teiste karistatud üksustega vaidlustatud otsuse tegemise ajal, võimaldas tal kergemini leida vajalikud rahalised vahendid trahvi tasumiseks.

Sellega seoses ei saa ebaõiglane olla asjaolu, et üksnes emaettevõtjale hoiatamise tagamiseks määratud trahv arvutatakse solidaarselt kahele äriühingule määratud trahvi põhisumma alusel, kui seda trahvi on juba eraldi suurendatud hoiatamise tagamiseks.

Solidaarselt kahele äriühingule määratud trahv vastab trahvi põhisummale, mis kooskõlas suuniste punktiga 25 sisaldab tütarettevõtja müügiväärtuse teatud määra alusel arvutatud lisasummat „eesmärgiga hoida ära ettevõtjate igasugust soovi osaleda hindade määramise, turu jagamise ja tootmise piiramise horisontaalkokkulepetes”.

Seevastu üksnes emaettevõtjale määratud trahv, mille põhisummat on oluliselt suurendatud, puudutab vastavalt suuniste punktile 30 seda, et ettevõtjate puhul, kellel on lisaks rikkumisega seotud kaupade ja teenuste müügile ka erakordselt suur käive, „oleks tagatud trahvide piisavalt hoiatav mõju”.

Ühelt poolt lisasumma, mida võetakse suuniste punkti 25 kohaselt arvesse, ning teiselt poolt nende suuniste punkti 30 alusel emaettevõtja trahvi eraldi suurendamine vastavad seega hoiatamise tagamise kahele eraldiseisvale eesmärgile, mida komisjon võib trahvi kindlaksmääramisel õigesti arvesse võtta.

(vt punktid 250–253, 255, 256, 288 ja 289)

9. Komisjonil on trahvide arvutamise meetodi küsimustes ulatuslik kaalutlusõigus ning ta võib sellega seoses võtta arvesse mitut asjaolu, mille hulgas on asjaomaste ettevõtjate koostöö komisjoni talituste läbi viidava uurimise ajal. Selles raamistikus peab komisjon andma keerulisi faktilisi hinnanguid, näiteks selliseid, mis puudutavad iga ettevõtja koostööd. Kartelliosaliste tehtud koostöö hindamise raames saab vaidluse aluseks olla üksnes komisjoni ilmselge hindamisviga, kuna komisjonil on ulatuslik kaalutlusruum ettevõtja koostöö kvaliteedi ja kasulikkuse hindamisel, eeskätt võrreldes teiste ettevõtjate panusega.

Kuigi komisjon on kohustatud põhjendama, miks tema hinnangul on ettevõtjate poolt teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, esitatud tõendid sellise väärtusega, et need kas õigustavad määratud trahvi vähendamist või mitte, on seevastu ettevõtjad, kes soovivad komisjoni otsust vaidlustada, kohustatud tõendama, et ilma teabeta, mille need ettevõtjad komisjonile vabatahtlikult edastasid, ei oleks viimane suutnud rikkumist olulises osas tõendada ja seega trahve määravat otsust vastu võtta.

Konkurentsiõiguse rikkumises osalenud ettevõtjate trahvide vähendamine koostöö korral lähtub kaalutlusest, et selline koostöö hõlbustab komisjoni tööd rikkumise tuvastamisel ja vajaduse korral sellele lõpu tegemisel. Vähendamise põhjust silmas pidades ei või komisjon jätta arvestamata esitatud informatsiooni kasulikkust, mis sõltub tingimata juba komisjoni valduses olevatest tõenditest.

Juhul, kui ettevõtja koostööna üksnes kinnitab vähem täpsel ja otsesel viisil teavet, mida teine ettevõtja on koostöö käigus juba andnud, ei saa selle ettevõtja koostööd – kuigi see ei pruugi olla komisjoni jaoks täiesti kasutu – pidada võrreldavaks koostööga, mida tegi esimesena kõnealuse teabe esitanud ettevõtja. Avaldus, mis piirdub juba komisjoni valduses oleva avalduse teatavas ulatuses kinnitamisega, ei hõlbusta tegelikult komisjoni ülesande täitmist märkimisväärselt. Seega ei ole see piisav, et õigustada trahvisumma vähendamist koostöö alusel. Lisaks ei anna uurimise käigus ettevõtja tehtud koostöö õigust mingisugusele trahvi vähendamisele, kui see koostöö ei olnud midagi enamat kui määruse nr 1/2003 artiklist 18 tulenevate kohustuste täitmine.

(vt punktid 340–344)

10. Mis puudutab liidu kohtu kontrolli konkurentsiasjades komisjoni tehtavate otsuste üle, siis on lisaks lihtsalt õiguspärasuse kontrollile, mis võimaldab üksnes tühistamishagi rahuldamata jätta või vaidlustatud akti tühistada, Üldkohtul vastavalt EÜ artiklile 229 määruse nr 1/2003 artikliga 31 antud täieliku pädevuse teostamisel õigus vaidlustatud akti muuta ka seda tühistamata, selleks et kõigi faktiliste asjaoludega arvestades muuta näiteks trahvi suurust.

(vt punkt 379)

ÜLDKOHTU OTSUS (teine koda)

17. mai 2011( )

Konkurents – Kartellid – Naatriumkloraadi turg – EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus – Rikkumise süüks panemine – Kaitseõigused – Põhjendamiskohustus – Karistuste ja sanktsioonide isiklikkuse põhimõte – Karistuste seaduslikkuse põhimõte – Süütuse presumptsioon – Hea halduse põhimõte – Õiguskindluse põhimõte – Võimu kuritarvitamine – Trahvid – Raskendav asjaolu – Hoiatamine – Kergendav asjaolu – Koostöö haldusmenetluses – Oluline lisaväärtus

Kohtuasjas T‑299/08,

Elf Aquitaine SA, asukoht Courbevoie (Prantsusmaa), esindajad: advokaadid É. Morgan de Rivery ja S. Thibault-Liger,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: X. Lewis, É. Gippini Fournier ja R. Sauer,

kostja,

mille ese on esimese võimalusena nõue tühistada komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsus K(2008) 2626 (lõplik) [EÜ] artiklis 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.695 – Naatriumkloraat) hagejat puudutavas osas ja teise võimalusena nõue tühistada hagejale selle otsusega määratud trahv või vähendada seda,

ÜLDKOHUS (teine koda),

koosseisus: koja esimees I. Pelikánová, kohtunikud K. Jürimäe (ettekandja) ja S. Soldevila Fragoso,

kohtusekretär: ametnik C. Kristensen,

arvestades kirjalikus menetluses ja 2. juuni 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Euroopa Ühenduste Komisjon karistas 11. juuni 2008. aasta otsusega K(2008) 2626 (lõplik) [EÜ] artiklis 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.695 – Naatriumkloraat) (edaspidi „vaidlustatud otsus”) teiste ettevõtjate hulgas hageja Elf Aquitaine SA‑d, mis oli kuni 2006. aastani Arkema France’i (varem Atochem SA, seejärel Elf Atochem SA, seejärel Atofina SA ja Arkema SA) emaettevõtja, sest ta osales kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses naatriumkloraadi turul EMP‑s ajavahemikul 11. maist 1995 kuni 9. veebruarini 2000, mis puudutab hagejat ja Arkema France’i (vaidlustatud otsuse põhjendused 12–15 ja artikkel 1).

2 Naatriumkloraat on tugevalt oksüdeeriv aine, mida saadakse naatriumkloriidi vesilahuse elektrolüüsil diafragmata rakus. Naatriumkloraati võib toota kristalliseerunult või lahusena. Seda kasutatakse peamiselt kloordioksiidi tootmiseks, mida omakorda kasutatakse tselluloosi- ja paberitööstuses keemilise tselluloosi pleegitamiseks. Seda kasutatakse vähemal määral ka joogivee puhastamiseks, tekstiili pleegitamiseks, herbitsiidides ja uraani puhastamiseks (vaidlustatud otsuse põhjendus 2).

3 Peamised konkurendid naatriumkloraadi turul EMP‑s olid 1999. aastal järgmised ettevõtjad. Kõigepealt EKA Chemicals AB‑l (edaspidi „EKA”), kelle ainuaktsionär oli Akzo Nobel’i kontsern, oli sellel turul 49% suurune turuosa. Finnish Chemicals Oy‑le, kelle kaudne ainuosanik oli Erikem Luxembourg SA (edaspidi „ELSA”), kuulus sellest turust 30% suurune osa. Edasi Arkema France’il, kelle aktsiatest 97,55% kuulus hagejale ajavahemikus 1992–2000, oli sellel turul 9% suurune turuosa. Viimaks Aragonesas Industrias y Energia SAU‑le (edaspidi „Aragonesas”), kelle ainu- või suuraktsionär oli ajavahemikus 1992–2000 otseselt või kaudselt Uralita SA, kuulus sarnaselt Solvay SA/NV‑ga sellel turul 5% suurune turuosa, samas kui teistele tootjatele kuulus sellel turul kumulatiivselt 2% suurune turuosa (vaidlustatud otsuse põhjendused 13, 14, 25–30, 42 ja 46).

4 EKA esitas 28. märtsil 2003 komisjonile trahvide eest kaitse saamise taotluse vastavalt komisjoni 19. veebruari 2002. aasta teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „2002. aasta koostööteatis”), seoses kartellikokkuleppe olemasoluga naatriumkloraadi turul (edaspidi „kartellikokkulepe”). EKA rajas selle taotluse dokumentaalsetele tõenditele ja suulisele avaldusele (vaidlustatud otsuse põhjendused 54–55).

5 Komisjon tegi 30. septembril 2003 otsuse, andes EKA‑le kooskõlas 2002. aasta koostööteatise punktiga 15 tingimusliku kaitse trahvide eest (vaidlustatud otsuse põhjendus 55).

6 Komisjon esitas 10. septembril 2004 Finnish Chemicals’ile, Arkema France’ile ja Aragonesas’ile teabenõuded kooskõlas nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 18 lõikega 2 (vaidlustatud otsuse põhjendus 56).

7 Arkema France esitas 18. oktoobril 2004 oma vastuses eespool punktis 6 nimetatud komisjoni teabenõudele taotluse 2002. aasta koostööteatise alusel (vaidlustatud otsuse põhjendus 57).

8 Finnish Chemicals esitas 29. oktoobril 2004 komisjonile taotluse 2002. aasta koostööteatise alusel ning andis talle suuliselt teavet kartellikokkuleppe kohta. Finnish Chemicals kinnitas seda taotlust 2. novembri 2004. aasta kirjas ning esitas samal ajal dokumentaalsed tõendid oma osalemise kohta kõnealuses rikkumises (vaidlustatud otsuse põhjendus 58).

9 Alates 4. novembrist 2004 esitas komisjon määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 2 kohased teabenõuded nimelt Arkema France’ile, Aragonesas’ele, EKA‑le ja Finnish Chemicals’ile. Kahe viimasega komisjon ka kohtus. Mis puudutab hagejat, siis komisjon esitas talle esimest korda teabenõude 11. aprillil 2008 (vaidlustatud otsuse põhjendused 59–65).

10 Komisjon teavitas 11. juuli 2007. aasta kirjas Arkema France’i oma kavatsusest lükata tema 2002. aasta koostööteatise alusel esitatud taotlus tagasi (vaidlustatud otsuse põhjendus 563).

11 Sama kuupäeva kandvas kirjas teavitas komisjon samuti Finnish Chemicals’i oma kavatsusest vähendada 2002. aasta koostööteatise alusel tema trahvisummat 30–50% (vaidlustatud otsuse põhjendus 583).

12 Komisjon võttis 27. juulil 2007 vastu vastuväited, mille adressaadid lisaks hagejale olid EKA, Akzo Nobel NV, Finnish Chemicals, ELSA, Arkema France, Aragonesas ja Uralita. Nad vastasid sellele ettenähtud tähtaja jooksul (vaidlustatud otsuse põhjendused 66 ja 67).

13 Arkema France ja hageja kasutasid 20. novembril 2007 oma õigust anda suuliselt selgitusi ärakuulamise eest vastutava ametniku juures (vaidlustatud otsuse põhjendus 68).

14 Komisjon tegi 11. juunil 2008 vaidlustatud otsuse, mis tehti hagejale teatavaks 16. juunil 2008.

15 Vaidlustatud otsuses märgib komisjon sisuliselt, et Arkema France, EKA, Finnish Chemicals ja Aragonesas järgisid naatriumkloraadi turu stabiliseerimise strateegiat, mille lõppeesmärk oli jagada omavahel ära naatriumkloraadi müügimahud, kooskõlastada tarbijate suhtes kohaldatavat hinnapoliitikat ja seeläbi maksimeerida oma marginaali. Kartellikokkuleppe toimimine seisnes konkurentide vahelistes kahe- või mitmepoolsetes sagedastes kontaktides ja telefonivestlustes, ilma et alati oleks järgitud kindlaksmääratud skeemi. Komisjoni arvates toimus kõnealune salajane tegevus alates 21. septembrist 1994 EKA ja Finnish Chemicals’i puhul, alates 17. maist 1995 Arkema France’i puhul, alates 16. detsembrist 1996 Aragonesas’e puhul ja alates 13. veebruarist 1997 ELSA puhul. See tegevus kestis kuni 9. veebruarini 2000 vähemalt Arkema France’i, EKA, Finnish Chemicals’i ja Aragonesas’e puhul (vaidlustatud otsuse põhjendused 69–71).

16 Mis puudutab eelkõige Arkema France’i rikkumist, siis märgib komisjon, et vaidlustatud otsuses esitatud asjaoludest ilmneb, et Arkema France osales otseselt kõnealuses konkurentsivastases tegevuses. Komisjon leiab samuti, et rikkumise kogu kestuse jooksul kuulus hagejale üle 97% Arkema France’i aktsiakapitalist. Sel põhjusel on komisjon arvamusel, et mõistlik oli arvata, et ta pidi oma tegevuse kooskõlla viima oma emaettevõtja määratletud poliitikaga ning et ta ei saanud seega tegutseda iseseisvalt. Komisjon järeldab seega, et võib eeldada, et hageja avaldas Arkema France’ile otsustavat mõju, mis on kooskõlas tema loetletud täiendavate andmetega (vaidlustatud otsuse põhjendused 384 ja 386).

17 Mis puudutab eelkõige Arkema France’ile ja hagejale määratud trahvi summa arvutamist, siis tugines komisjon suunistele määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT 2006, C 210, lk 2; edaspidi „suunised”) (vaidlustatud otsuse põhjendus 498).

18 Kõigepealt märgib komisjon, et Arkema France’ile määratava trahvi põhisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta summat, milleks on kõnealuse kartellikokkuleppega seotud toodete müügiväärtusest 19%. Kuna Arkema France osales rikkumises vähemalt neli aastat ja kaheksa kuud, siis ühelt poolt leiab komisjon, et see summa tuleb korrutada viiega, et võtta arvesse rikkumise kestust. Teiselt poolt peab komisjon selleks, et hoiatada kõnealuseid ettevõtjaid, eelkõige Arkema France’i mitte osalema hindade kindlaksmääramist puudutavates horisontaalsetes kokkulepetes, vajalikuks määrata täiendav trahvisumma, mis vastab 19%‑le nimetatud müükide väärtusest. Seega jõuab ta järeldusele, et Arkema France’ile ja hagejale tuleb määrata solidaarselt trahv summas 22 700 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 510 ja 521–523).

19 Lisaks mis puudutab trahvi põhisumma kohandamist, siis märgib komisjon raskendavate asjaolude raames, et ta karistas vaidlustatud otsuse tegemise ajal juba Arkema France’i kolmes otsuses, milles viimane loeti vastutavaks eelneva salajase tegevuse eest. Ühelt poolt leiab komisjon sisuliselt, et Arkema France’i tegevuse korduvuse tõttu on põhjendatud, et tema trahvi põhisummat suurendatakse 90%. Teiselt poolt ei viita komisjon Arkema France’i ega hagejaga seoses ühelegi kergendavale asjaolule, mis võiks põhjendada trahvi vähendamist. Iseäranis leiab komisjon, et võttes arvesse kõiki kõnealuseid asjaolusid, ei ole „mitte ühegi erandliku asjaoluga” põhjendatud Arkema France’i trahvi vähendamine väljaspool 2002. aasta koostööteatise kohaldamisala (vaidlustatud otsuse põhjendused 525, 526, 538 ja 544).

20 Edasi märgib komisjon sisuliselt, et selleks et tagada trahvide piisavalt hoiatav mõju ning võttes arvesse asjaolu, et hageja muu käive peale rikkumisega seotud kaupade käibe on iseäranis suur, ja viimaks, et see käive ületab absoluutarvudes kaugelt teiste asjaomaste ettevõtjate käivet, tuleb tema trahvi põhisummat suurendada 70% (vaidlustatud otsuse põhjendused 545, 548 ja 559).

21 Lisaks tõdeb komisjon, et trahvid, mida võib määrata eelkõige Arkema France’ile ja hagejale, on 10% madalamad nende vastavast kogukäibest 2007. aastal ning et trahvid, mida võib neile määrata enne 2002. aasta koostööteatise kohaldamist, on esiteks Arkema France’i puhul 43 130 000 eurot ning teiseks hageja puhul 38 590 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 551 ja 552).

22 Viimaks tõdeb komisjon, et Arkema France’i trahvi ei saa kuidagi vähendada 2002. aasta koostööteatise alusel, kuna tema esitatud teabel ei ole olulist lisaväärtust selle teatise punkti 21 tähenduses. Seevastu leiab komisjon, et Finnish Chemicals esitas talle tõendid, millel on oluline lisaväärtus sama teatise punkti 21 tähenduses. Seetõttu vähendas komisjon selle trahvi summat 50%, mis Finnish Chemicals’ile muidu oleks määratud (vaidlustatud otsuse põhjendused 580, 588 ja 591).

23 Vaidlustatud otsuse resolutsiooni artiklid 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:

„Artikkel 1

Osaledes kõnealusel ajavahemikul kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses, et leppida kokku müügimahtudes ja hinnas, vahetada tundlikku äriteavet hindade ja müügimahtude kohta ning kontrollida konkurentsivastaste kokkulepete täitmist naatriumkloraadi EMP turul, rikkusid järgmised ettevõtjad EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53:

a) [EKA] 21. septembrist 1994 kuni 9. veebruarini 2000;

b) Akzo Nobel […] 21. septembrist 1994 kuni 9. veebruarini 2000;

c) Finnish Chemicals […] 21. septembrist 1994 kuni 9. veebruarini 2000;

d) [ELSA] 13. veebruarist 1997 kuni 9. veebruarini 2000;

e) Arkema France […] 17. maist 1995 kuni 9. veebruarini 2000;

f) [hageja] 17. maist 1995 kuni 9. veebruarini 2000;

g) Aragonesas […] 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000;

h) Uralita […] 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000.

Artikkel 2

Artiklis 1 osutatud rikkumiste eest määratakse järgmised trahvid:

a) EKA […] ja Akzo Nobel […] solidaarselt: 0 eurot;

b) Finnish Chemicals […]: 10 150 000 eurot, millest solidaarselt järgmise ettevõtjaga: [ELSA] (likvideerimisel): 50 900 eurot;

c) Arkema France […] ja [hageja] solidaarselt: 22 700 000 eurot;

d) Arkema France […]: 20 430 000 eurot;

e) [hageja]: 15 890 000 eurot;

f) Aragonesas […] ja Uralita […] solidaarselt: 9 900 000 eurot.

[…]”

24 Vaidlustatud otsuse resolutsiooni artiklis 3 määrab komisjon, et selle otsuse artiklis 1 nimetatud ettevõtjaid peavad esiteks rikkumise viivitamata lõpetama, kui nad ei ole seda juba teinud, ning teiseks hoiduma igasugusest selle otsuse artiklis 1 kirjeldatud tegevuse või käitumise kordamisest ning igasugusest tegevusest või käitumisest, millel on sama või sarnane eesmärk või mõju.

25 Vaidlustatud otsuse resolutsiooni artiklis 4 loetletakse vaidlustatud otsuse adressaadid, kelleks on selle otsuse artiklis 1 toodud ettevõtjad.

Menetlus ja poolte nõuded

26 Hageja esitas 1. augustil 2008 Üldkohtu kohtukantseleile käesoleva hagiavalduse.

27 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (teine koda) alustada suulist menetlust. Üldkohus esitas hagejale ja komisjonile teatud küsimused. Samuti palus ta viimasel esitada teatud dokumendid. Välja arvatud ümberkirjutus EKA suulisest taotlusest trahvide eest kaitse saamiseks, mille esitamisest komisjon keeldus, vastasid pooled nendele nõuetele määratud tähtaja jooksul.

28 Poolte kohtukõned ja nende vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära 2. juuni 2010. aasta kohtuistungil.

29 Üldkohus kohustas 11. juuni 2010. aasta määrusega T‑299/08: Elf Aquitaine vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata) esiteks komisjoni esitama ümberkirjutuse EKA suulisest taotlusest trahvide eest kaitse saamiseks ning teiseks lubas selle dokumendiga hageja advokaatidel tutvuda Üldkohtu kantseleis. Komisjon esitas määratud tähtaja jooksul selle dokumendi, millega hageja advokaadid tutvusid Üldkohtu kantseleis. Vastuses Üldkohtu kirjalikule küsimusele märkis hageja, et kuigi ta ei suuda kinnitada selle dokumendi vastavust sellele, millega tal võimaldati tutvuda komisjoni haldusmenetluses, puudub tal igasugune alus kahelda, et tegemist on sama dokumendiga.

30 Suuline menetlus lõpetati 16. juulil 2010.

31 Hageja palub Üldkohtul:

– esimese võimalusena tühistada EÜ artikli 230 alusel vaidlustatud otsus hagejat puudutavas osas;

– teise võimalusena tühistada EÜ artikli 229 alusel trahvisumma, mis on talle määratud vaidlustatud otsuse artikli 2 punktides c ja e, või vähendada seda summat;

– igal juhul mõista kohtukulud välja komisjonilt.

32 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

1. Esimese võimalusena esitatud nõuded vaidlustatud otsuse osaliseks tühistamiseks

33 Vaidlustatud otsuse tühistamiseks hagejat puudutavas osas esitatud nõue põhineb kümnel väitel. Esimene väide puudutab nende normide rikkumist, mis reguleerivad rikkumise eest äriühingute kontsernis vastutuse omistamist. Teine väide puudutab kuue aluspõhimõtte rikkumist seeläbi, et talle omistati vastutus kõnealuse rikkumise eest. Kolmas väide puudutab tema esitatud kaudsete tõendite kogumi moonutamist. Neljas väide puudutab põhjenduste vastuolu vaidlustatud otsuses. Viies väide puudutab hea halduse põhimõtte rikkumist. Kuues väide puudutab õiguskindluse põhimõtte rikkumist. Seitsmes väide puudutab võimu kuritarvitamist. Kaheksas väide puudutab asjaolu, et talle isiklikult trahvi määramine on põhjendamatu. Üheksas väide puudutab nende põhimõtete ja normide rikkumist, mis reguleerivad Arkema France’ile ja talle endale solidaarselt määratud trahvi arvutamist. Kümnes väide puudutab 2002. aasta koostööteatise sätete rikkumist.

Esimene väide, et rikutud on neid norme, mis reguleerivad rikkumise eest äriühingute kontsernis vastutuse omistamist

34 Hageja esimene väide, et komisjon rikkus vaidlustatud otsuses norme, mis reguleerivad rikkumise eest äriühingute kontsernis vastutuse omistamist, on jaotatud viieks osaks.

Esimene osa, mis puudutab kõnealuse rikkumise eest hagejale vastutuse omistamisel õigusnormi rikkumist

– Poolte argumendid

35 Hageja väidab sisuliselt, et komisjon rikkus õigusnormi, leides vaidlustatud otsuse põhjenduses 369, et ta ei pidanud konkreetsete elementidega tõendama eeldust, mille kohaselt emaettevõtja, kellele kuulub oma tütarettevõtjas ainuosalus, teostab tegelikult viimase üle sisuliselt otsustavat mõju (edaspidi „otsustava mõju teostamise eeldus”).

36 Esiteks ilmneb nii ulatuslikust kohtupraktikast kui ka komisjoni varasemast otsustuspraktikast, et ta peab otsustava mõju teostamise eeldust tõendama seda mõju kinnitavate konkreetsete andmetega. Nendest andmetest peab ilmnema see, kas emaettevõtja oli rikkumisega seotud, kas ta oli sellest teadlik või kas kontsernisisene korraldus võimaldas tal konkreetselt sekkuda tema tütarettevõtja kaubanduspoliitikasse. Eelkõige leiab hageja, et komisjon tugines peaaegu neljakümne aasta jooksul enne 19. jaanuari 2005. aasta otsuse K(2004) 4876 (lõplik) [EÜ] artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/E‑1/37.773 – Monokloroäädikhape) (ELT 2006, L 353, lk 12; edaspidi „monokloroäädikhappe otsus”) vastuvõtmist konkreetsetele andmetele, mis kinnitavad otsustava mõju teostamise eeldust. Ta täpsustab samuti, et 1. oktoobri 2008. aasta otsuse K(2008) 5476 (lõplik) [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/C.39181 – Küünlavahad) (ELT C 295, lk 17; edaspidi „küünlavahade otsus”) põhjenduses 574 tunnistas komisjon, et enne 2005. aastat ei omistanud ta vastutust rikkumise eest emaettevõtjale, ilma et ta oleks esitanud konkreetsed andmed, mis kinnitavad nimetatud eeldust.

37 Teiseks märgib hageja, et 10. detsembri 2003. aasta otsuses K(2003) 4570 (lõplik) [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 alusel algatatud menetluses (juhtum COMP/E‑2/37.857 – Orgaanilised peroksiidid) (EÜT 2005, L 110, lk 44; edaspidi „orgaaniliste peroksiidide otsus”) ei omistanud komisjon hagejale vastutust rikkumise eest, mille eest otsuses määrati karistus, kuna komisjon leidis, et Arkema France oli turul täiesti iseseisev.

38 Kolmandaks väidab hageja sisuliselt, et komisjoni kohustust lähtuda EÜ artikli 81 kohaldamisel täiendavatest andmetest, mis kinnitavad otsustava mõju teostamise eeldust, toetab kohtupraktika, mis käsitleb riigi osalusega äriühingu poolt võetud meetme riigile süükspanemist riigiabiõiguses. Selles osas viitab ta Euroopa Kohtu 16. mai 2002. aasta otsusele kohtuasjas C‑482/99: Prantsusmaa vs. komisjon, (EKL 2002, lk I‑4397) ja Üldkohtu 26. juuni 2008. aasta otsusele kohtuasjas T‑442/03: SIC vs. komisjon (EKL 2008, lk II‑1161). Kohtupraktika kohaselt ei saa vastavalt EÜ artiklile 295 äriühingute kontserni eraõiguslikku aktsionäri kohelda võrdse kohtlemise põhimõttest tulenevalt halvemini kui riigi osalusega aktsionäri.

39 Neljandaks väidab hageja, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 369 asuv komisjoni hinnang, mille kohaselt viimane ei pea kinnitama otsustava mõju teostamise eeldust täiendavate andmetega, mis tõendavad emaettevõtja kontrolli tema tütarettevõtja üle, on vastuolus lahendustega, mida kasutatakse paljudes liidu liikmesriikides, näiteks Belgia, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriik, samuti Ühendriigid, mille mõju ühenduse konkurentsiõigusele on vaieldamatu. Ühelt poolt kasutas kõigis neis riikides siseriiklik konkurentsiamet andmete kogumit, et tõendada tütarettevõtja iseseisvat tegevust oma emaettevõtjast. Teiselt poolt, kuigi see on tõsi, et komisjon ei ole seotud liikmesriikide siseriiklike konkurentsiametite kasutatavate lahendustega, pidi ta siiski neid arvesse võtma, lähtudes tihedama koostöö mehhanismidest, mis juhivad tema suhteid nende ametitega Euroopa konkurentsivõrgustikus.

40 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

41 Kõigepealt tuleb märkida, et olles vaidlustatud otsuse põhjendustes 369–372 meenutanud kohtupraktikat, mis puudutab filiaali rikkumise süükspanemist tema emaettevõtjale, tõdes komisjon selle otsuse põhjendustes 386 ja 387 järgmist:

„(386) Rikkumise kogu kestuse jooksul kuulus [hagejale] üle 97% [Arkema France’i] aktsiakapitalist. Võttes arvesse asjaolu, et taolistel asjaoludel on mõistlik arvata, et tütarettevõtja peab oma tegevuse kooskõlla viima emaettevõtja määratletud poliitikaga (ta ei saa tegutseda seega iseseisvalt) ning et emaettevõtjal puuduvad oma tütarettevõtja jaoks selle poliitika määratlemise hetkel takistused, võib eeldada, [et hagejal] oli otsustav mõju [Arkema France’i] üle. Lisaks esinevad muud elemendid, mis kinnitavad eeldust, et [hageja] mõju oli tõepoolest määrav. Kõigepealt nimetas [hageja] kõik [Arkema France’i] nõukogu liikmed. Lisaks oli ajavahemikus 1994–1999 [P.] üheaegselt [Arkema France’i] ja [hageja] nõukogu ning [Arkema France’i] juhatuse liige. Sama oli [I.] puhul, kes oli ajavahemikus 1994–1998 [Arkema France’i] juhatuse liige ning ajavahemikus 1994–1997 [hageja] nõukogu liige. Samuti oli [W.] ajavahemikus 1994–1999 [Arkema France’i] juhatuses ning 1999. aastal määrati ta [hageja] nõukogu liikmeks. Lisaks oli mitu isikut, nagu [D.] (1994–2000) ja [R.] (1994–1997) samal ajal [Arkema France’i] ja [hageja] nõukogu liikmed. Arvestades isikute erinevaid kattumisi [Arkema France’i] juhtimis- ja kontrolliorganites, kelle liikmed (juhtimisorganite osas) nimetas [hageja] ja kelle ta võis eeldatavasti ka tagasi kutsuda, on selge, et viimane oli teadlik [Arkema France’i] kõigist otsustest ning võis neid otsuseid iga hetk mõjutada. Lisaks ei olnud ühtegi teist olulist aktsionäri, kes oleks suutnud mõjutada tütarettevõtja kaubanduspoliitikat.

(387) Võttes arvesse eeldust, mis põhineb [hageja] osalusel [Arkema France’is] rikkumise hetkel (üle 97%) ning organisatsioonilistel seostel, leiab komisjon, et [hagejal] oli otsustav mõju oma tütarettevõtja [Arkema France’i] tegevuse üle.”

42 Lisaks lükkas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 396–415 tagasi argumendid, mille Arkema France ja hageja esitasid oma märkustes vastusena vastuväiteteatisele ning millega vaidlesid nad vastu kõnealuse rikkumise eest vastutuse omistamises hagejale.

43 Seega tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendustest, mis on esitatud eespool punktides 41 ja 42, et komisjon luges kõnealuse rikkumise eest hageja vastutavaks eelduse alusel, mille kohaselt on emaettevõtjal, kellele kuulub oma tütarettevõtjas rohkem kui 97% suurune osalus, otsustav mõju tütarettevõtja üle. Komisjon leidis samuti, et esiteks oli see eeldus kooskõlas täiendavate andmetega, mille ta tõi välja vaidlustatud otsuses, ning et teiseks ei võimaldanud Arkema France’i ja hageja märkustes vastuseks vastuväiteteatisele esitatud argumendid seda eeldust ümber lükata.

44 Seega tuleb kontrollida, kas – nagu kinnitab hageja – komisjon rikkus õigusnormi, leides, et ainuüksnes asjaolust, et hagejale kuulub rohkem kui 97% suurune osalus Arkema France’is, piisab, et lugeda ta vastutavaks kõnealuse rikkumise eest.

45 Oma 10. septembri 2009. aasta otsuses kohtuasjas C‑97/08 P: Akzo Nobel jt vs. komisjon (EKL 2009, lk I‑8237, punkt 54) meenutas Euroopa Kohus, et konkurentsiõigus on suunatud ettevõtjate tegevusele (7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 59), ja et ettevõtja mõiste hõlmab mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist (Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P kuni C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 112; 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑222/04: Cassa di Risparmio di Firenze jt, EKL 2006, lk I‑289, punkt 107, ja 11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑205/03 P: FENIN vs. komisjon, EKL 2006, lk I‑6295, punkt 25).

46 Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et mõistet „ettevõtja” tuleb selles kontekstis mõista kui majandusüksust, ja seda isegi siis, kui õiguslikult koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 55, ja seal viidatud kohtupraktika).

47 Juhul kui selline majandusüksus rikub konkurentsinorme, tuleb tal isikliku vastutuse põhimõtte alusel ka selle rikkumise eest vastutada (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 56, ja seal viidatud kohtupraktika).

48 Konkurentsiõiguse rikkumine tuleb üheselt süüks arvata juriidilisele isikule, kellele võidakse trahv määrata, ning talle tuleb edastada vastuväiteteatis. Samuti on oluline, et vastuväiteteatises oleks märgitud, millises rollis juriidilisele isikule väidetavaid asjaolusid ette heidetakse (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 57, ja seal viidatud kohtupraktika).

49 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tütarettevõtja tegevuse võib süüks arvata emaettevõtjale eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 58, ja seal viidatud kohtupraktika).

50 See on nii seetõttu, et sellises olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tema tütarettevõtja samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja eespool punktides 45 ja 46 viidatud kohtupraktika tähenduses. Seega võimaldab asjaolu, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kujutavad endast ühte ettevõtjat EÜ artikli 81 tähenduses, komisjonil adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 59, ja seal viidatud kohtupraktika).

51 Juhul kui emaettevõtjale kuulub 100% suurune osalus ühenduse konkurentsinorme rikkunud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, võib esiteks see emaettevõtja kõnealuse tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju avaldada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 60, ja seal viidatud kohtupraktika).

52 Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtjale kuulub kogu osalus tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, et järeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja kaubanduspoliitikale. Seega võib komisjon lugeda tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks emaettevõtja, välja arvatud juhul, kui emaettevõtja, kel lasub kohustus see eeldus ümber lükata, esitab piisavaid tõendeid, mis kinnitavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 61, ja seal viidatud kohtupraktika).

53 Kuigi on tõsi, et Euroopa Kohus tugines 16. novembri 2000. aasta otsuses kohtuasjas C‑286/98 P: Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon (EKL 2000, lk I‑9925, punktid 28 ja 29) lisaks 100% suurusele osalusele tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis muudele asjaoludele, nagu see, et vastu ei vaidlustatud emaettevõtja mõju tema tütarettevõtja kaubanduspoliitikale, ning mõlema äriühingu ühine esindamine haldusmenetluses, tõstis Euroopa Kohus need asjaolud esile siiski üksnes eesmärgil kirjeldada tõendite kogumit, millele Üldkohus oli oma põhjendused rajanud, mitte aga selleks, et seada nimetatud eelduse kohaldamine sõltuvusse selliste täiendavate tõendite esitamisest, mis puudutavad emaettevõtja mõju tegelikku avaldamist (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 62, ja seal viidatud kohtupraktika).

54 Kõikidest nendest kaalutlustest tuleneb, et emaettevõtja omab oma tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis 100% osalust, esineb ümberlükatav eeldus, et see emaettevõtja avaldab oma tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju (vt eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 63, ja seal viidatud kohtupraktika).

55 Lisaks tuleneb Üldkohtu praktikast, et kui emaettevõtjale kuulub peaaegu täielikult osalus tema tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, võib sellest mõistlikult järeldada, et see tütarettevõtja ei otsusta iseseisvalt oma tegevuse üle turul ning et järelikult moodustab ta koos oma emaettevõtjaga ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses (vt selle kohta Üldkohtu 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑203/01: Michelin vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑4071, punkt 290, ja seal viidatud kohtupraktika).

56 Käesoleval juhul tuleb esiteks tõdeda, et hageja ei vaidle vastu sellele, nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 386, et hageja osalus kõnealuste asjaolude aset leidmise ajal Arkema France’i aktsiakapitalis oli suurem kui 97%, täpsemalt 97,55%, nagu see on tuvastatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 13. Teiseks, kuigi hageja väidab, et Arkema France’il peale tema enda teise aktsionäri puudumine ei saa toetada otsustava mõju teostamise eeldust, ei esita ta siiski ühtegi argumenti, mis seaks kahtluse alla vaidlustatud otsuse põhjenduses 396 asuva komisjoni hinnangu, mille kohaselt on asjaolu, et emaettevõtjale kuulub peaaegu kogu osalus tema tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, võrdsustatav kogu osaluse omamisega selles aktsia- või osakapitalis, kuna üldjuhul „ei ole vähemusaktsionäridel sellisel juhul ühtegi eriõigust peale nende pelga õiguse osaleda tütarettevõtja kasumi jaotamisel”.

57 Järelikult eeldas komisjon kooskõlas eespool punktides 45–55 toodud kohtupraktikaga vaidlustatud otsuses õigesti, et hagejal oli otsustav mõju Arkema France’i üle, lähtudes järeldusest, et talle kuulus äriühingu aktsiakapitalis peaaegu kogu osalus.

58 Mitte ükski hageja esitatud argument ei lükka seda järeldust ümber.

59 Esiteks mis puudutab argumente, mille kohaselt tuleb esiteks nii kohtupraktikast kui komisjoni otsuste tegemise praktikast, mis eelnes monokloroäädikhappe otsuse tegemisele, et komisjon peab otsustava mõju teostamise eeldust toetama konkreetsete andmetega, siis tuleb need argumendid põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Nagu tuleneb eespool punktidest 45–55, tuleneb see väljakujunenud kohtupraktikast – millele tugines Euroopa Kohus eespool punktis 45 viidatud kohtuotsuses Akzo Nobel jt vs. komisjon –, et komisjon ei pea seda eeldust toetama lisaandmetega. Lisaks, isegi kui – nagu komisjon leidis oma küünlavahade otsuses – tema otsuste tegemise praktika, mis eelnes monokloroäädikhappe otsuse tegemisele, seisnes otsustava mõju teostamise eelduse toetamises täiendavate andmetega, ei mõjuta selline tõdemus siiski eespool punktis 57 toodud järeldust, mille kohaselt tugines komisjon vaidlustatud otsuses õigesti üksnes asjaolule, et hagejale kuulus peaaegu kogu osalus Arkema France’i aktsiakapitalis, selleks et eeldada, et tal oli viimase üle otsustav mõju.

60 Teiseks tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata argument, et komisjon rikkus õigusnormi, omistades vastutuse kõnealuse rikkumise eest hagejale, kuigi ta ei teinud seda nii orgaaniliste peroksiidide otsuses. Esiteks nagu ilmneb eespool punktidest 45–55, kuna komisjon omistas EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses ettevõtja mõiste täpse tõlgenduse alusel vaidlustatud otsuses vastutuse kõnealuse rikkumise eest hagejale, siis pelk asjaolu, et komisjon ei omistanud talle süüd varasemas otsuses, milles karistati Arkema France’i, ei saa kahtluse alla vaidlustatud otsuse õiguspärasust selles osas. Teiseks, kuna komisjonil on õigus, mitte aga kohustus panna rikkumise eest vastutus emaettevõtjale (vt selle kohta Euroopa Kohtu 24. septembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P: Erste Group Bank jt vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑8681, punkt 82, ja Üldkohtu 14. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑259/02 kuni T‑264/02 ja T‑271/02: Raiffeisen Zentralbank Österreich jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑5169, punkt 331), siis pelk asjaolu, et komisjon ei teinud seda nii orgaaniliste peroksiidide otsuses, ei tähenda, et ta oleks hilisemas otsuses kohustatud andma sama hinnangu (vt selle kohta Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94 kuni T‑307/94, T‑313/94 kuni T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, nn PVC II kohtuotsus, EKL 1999, lk II‑931, punkt 990).

61 Kolmandaks tuleb see argument tulemusetuse tõttu tagasi lükata osas, milles hageja väidab sisuliselt, et eespool punktis 38 viidatud kohtuotsuses Prantsusmaa vs. komisjon (punktid 50–52, 55 ja 56) ja eespool punktis 38 viidatud kohtuotsuses SIC vs. komisjon (punktid 94, 95, 98, 99, 101–105 ja 107) kinnitatakse, et komisjon peab esitama täiendavad andmed, et toetada otsustava mõju teostamise eeldust, millele ta tugines EÜ artikli 81 kohaldamisel. Nimelt ei ole kõnealused punktid, mis puudutavad küsimust, kas riigi osalusega ettevõtja võetud meedet saab omistada riigile ning järelikult kas sellist meedet saab lugeda riigiabiks EÜ artikli 87 tähenduses, esiteks seotud EÜ artikli 81 rikkumise eest vastutuse emaettevõtjale omistamise tingimustega ning teiseks ei välista need EÜ artikli 81 rikkumise puhul otsustava mõju teostamise eelduse olemasolu, mille õiguspärasust on liidu kohtud sõnaselgelt tunnustanud, nagu nähtub eespool punktides 45–55 toodud kohtupraktikast.

62 Neljandaks tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata argument, mille kohaselt on paljudes Euroopa Liidu liikmesriikides ja Ühendriikides kohtupraktika alusel sisuliselt nõutav, et emaettevõtja otsustav mõju oma tütarettevõtja üle tugineks konkreetsetele andmetele. Nimelt lisaks asjaolule, et nende riikide kohtupraktika ei ole komisjonile siduv ega ole asjakohane õiguslik raamistik, mida arvesse võttes tuleks vaidlustatud otsuse õiguspärasust uurida, ei tähenda otsustava mõju teostamise eelduse tunnustamise puudumine nende riikide kohtupraktikas – isegi kui see puudumine tõeks osutus – igal juhul, et see oleks ühenduse õiguses õigusvastane.

63 Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb esimene osa osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt tulemusetuse tõttu tagasi lükata.

Teine osa, mis puudutab äriühingute õigusliku ja majandusliku iseseisvuse põhimõtete rikkumist

– Poolte argumendid

64 Hageja väidab, et kui otsustava mõju teostamise eeldust ei toeta, nagu see oli komisjoni otsuste tegemise praktikas, mis eelnes monokloroäädikhappe otsuse tegemisele, täiendavad andmed, mis kinnitavad emaettevõtja sekkumist tema tütarettevõtja tegevusse rikkumisega seotud turul, ei ole selline eeldus kooskõlas juriidilise isiku iseseisvuse põhimõttega, kuna see toob kaasa emaettevõtja automaatse vastutuse tema tütarettevõtja toime pandud rikkumiste eest.

65 Esiteks väidab hageja, et üksnes nõuetekohaselt põhjendatud erandi korral juriidilise isiku majandusliku iseseisvuse põhimõttest võib emaettevõtjat lugeda osaks EÜ artikli 81 tähenduses ettevõtja tegevusraadiusest. Sellise erandliku oletuse korral võidakse emaettevõtjale omistada vastutus tema tütarettevõtja toime pandud rikkumise eest ning mõista temalt välja trahv solidaarselt selle tütarettevõtjaga, kuid talle ei saa isiklikult määrata trahvi.

66 Hageja märgib, et liidu liikmesriikide äriühinguõigus tunnustab juriidiliste isikute õigusliku iseseisvuse põhimõtet, seda ka tütarettevõtjate puhul, kelle aktsia- või osakapitalis on emaettevõtjal ainuosalus. See põhimõte tuleneb juriidilise isiku õigusvõimega kaasnevatest õigustest ning annab nimelt täieliku teovõime ja oma vara igale äriühingule, kes on täielikult vastutav oma tegevuse eest, sealhulgas oma majandustegevuse tagajärgede eest turul. Selles osas täpsustab hageja, et kohtupraktikas on tunnustatud tütarettevõtja majandusliku iseseisvuse põhimõtet, mis tuleneb tütarettevõtja õiguslikust iseseisvusest. See põhimõte on ka kaasaegse majanduse hea toimimise põhielement. Järelikult on hageja ja Arkema France kui eraldiseisvad juriidilised isikud mõlemad õiguslikult ja majanduslikult iseseisvad.

67 Teiseks kinnitab hageja, et tütarettevõtja majandusliku iseseisvuse põhimõte kujutab endast juriidilise isiku õigusvõimega kaasnevate kõigi õiguste tütarettevõtja poolt kasutamise konkreetset väljendust. Esiteks ilmneb suure osa liidu liikmesriikide õiguse analüüsist, et juriidilise isiku iseseisvuse põhimõte on osa õiguslikest põhialustest, millele tugineb ühiskondliku elu korraldus ja millest saab kõrvale kalduda üksnes erandlikel asjaoludel, nagu see tuleneb erinevate liikmesriikide kohtupraktikast. Teiseks ei tohi komisjon konkurentsiõiguse kohaldamisel jätta tähelepanuta liidu liikmesriikide kohtute praktikat, sest vastasel korral võib ohtu sattuda erinevate konkurentsiõiguste ühisosa Euroopa ja rahvusvahelises konkurentsivõrgustikus.

68 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

69 Hageja väidab sisuliselt, et kõnealuse rikkumise eest talle vastutuse omistamisega rikkus komisjon äriühingute õigusliku ja majandusliku iseseisvuse põhimõtteid.

70 Ilma et oleks vajalik võtta seisukoht äriühingute õigusliku ja majandusliku iseseisvuse põhimõtete ulatuse või isegi nendest põhimõtetest teisena nimetatu suhtes, piisab, kui tõdeda, et nendest põhimõtetest ei tulene igal juhul, et äriühing, kelle aktsia- või osakapitalis kuulub kogu või peaaegu kogu osalus teisele äriühingule, tegutseb turul tingimata iseseisvalt pelgalt asjaolu tõttu, et tal on õigusvõime või omad majanduslikud vahendid. Selline eeldus välistab nimelt täielikult arvukad võimalused, mis on praktikas emaettevõtjal, kellele kuulub oma tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis kogu või peaaegu kogu osalus, mõjutada viimase tegevust formaalselt või mitteformaalselt.

71 Seega ei ole komisjon rikkunud õigusliku ja majandusliku iseseisvuse väidetavaid põhimõtteid, millele hageja käesolevas asjas viitas.

72 Hageja need argumendid ei ole tulemuslikud. Esiteks mis puudutab argumente, mille kohaselt on otsustava mõju teostamise eeldus vastuolus liidu teatavates liikmesriikides kohaldatava õigusega, siis tuleb need argumendid põhjendamatuse tõttu tagasi lükata samadel põhjustel, kui eespool punktis 62 toodud, nimelt kuna nende riikide õigus ei kujuta endast asjakohast õiguslikku raamistikku, mida arvestades tuleb vaidlustatud otsuse õiguspärasust hinnata. Teiseks osas, milles hageja väidab, et kuna komisjon omistas talle vastutuse kõnealuse rikkumise eest, rikkus viimane sellega liidu liikmesriikides kohaldatavat äriühinguõigust ning järelikult subsidiaarsuse põhimõtet, tuleb tõdeda, et EÜ artikli 81 lõikega 1 on kooskõlas see, et kui majandusüksus rikub konkurentsinorme, peab ta vastutama selle rikkumise eest, mille eest on komisjonil õigus karistada määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel.

73 Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Kolmas osa, mis puudutab faktiviga, et andmed, millele komisjon tugines vaidlustatud otsuses, ei toeta otsustava mõju teostamise eeldust

– Poolte argumendid

74 Hageja väidab sisuliselt, et komisjon rikkus õigusnormi ja tegi ilmseid hindamisvigu, kui ta leidis, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 386 esitatud kolm täiendavat elementi (vt eespool punkt 41) toetavad otsustava mõju teostamise eeldust. Selles osas väidab ta sisuliselt, et esiteks asjaolu, et ta nimetas oma filiaali juhatuse liikmed, ning teiseks asjaolu, et Arkema France’i viis nõukogu või juhatuse liiget olid tema nõukogus või juhatuses, ei saa toetada seda eeldust.

75 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

76 Eespool punktides 52–55 toodud kohtupraktika kohaselt ei pea komisjon toetama täiendavate elementidega otsustava mõju teostamise eeldust, mida tal on õigus kasutada, kui emaettevõtjale kuulub oma tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis kogu või peaaegu kogu osalus, vaid vastupidi peab hageja selle eelduse ümberlükkamiseks esitama tõendid, mis on piisavad, et näidata, et tema tütarettevõtja tegutses turul iseseisvalt.

77 Seega isegi kui tuleks tõdeda, et komisjon tugines – nagu kinnitab hageja – vaidlustatud otsuse põhjenduses 386 valesti andmetele, mis ei saanud toetada otsustava mõju teostamise eeldust, ei saa selline viga igal juhul kahtluse alla seada asjaolu, et ta võis õigesti tugineda pelgale tõdemusele, et hagejale kuulub peaaegu kogu osalus tema tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, et eeldada, et tal oli otsustav mõju viimase üle.

78 Järelikult tuleb kolmas osa tulemusetuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vajalik kontrollida hageja argumente, milles sisuliselt vaidlustatakse nende andmete asjakohasus, mida komisjon võttis vaidlustatud otsuses arvesse otsustava mõju teostamise eelduse toetamisel.

Neljas osa, mis puudutab asjaolu, et komisjon leidis valesti, et hageja ei ole esitanud andmete kogumit, mis lükkab ümber otsustava mõju teostamise eelduse

– Poolte argumendid

79 Hageja väidab sisuliselt, et komisjon tõdes valesti, et ta ei esitanud asjassepuutuvate andmete kogumit, mis lükkavad ümber otsustava mõju teostamise eelduse ning tuvastavad esiteks Arkema France’i iseseisvuse turul ning teiseks tema poolt sekkumise puudumise tema tütarettevõtja kaubanduspoliitikasse. Ta täpsustab, et vastupidi komisjoni kinnitusele ei piirdu tema esitatud andmete kogum selle asjaolu tuvastamisega, et ta ei osalenud kartellikokkuleppes või et ta ei olnud sellest teadlik.

80 Esiteks leiab hageja, et asjassepuutuvate andmete kogumiga ei tõendanud ta Arkema France’i iseseisvust turul.

81 Esmalt meenutab hageja kõigepealt, et nagu ta märkis esimese väite esimeses osas (vt eespool punkt 37), tunnustas komisjon orgaaniliste peroksiidide otsuses Arkema France’i iseseisvust turul. Lisaks väidab ta, et oma 3. mai 2006. aasta otsuses vesinikperoksiid ja perboraat (juhtum COMP/F/38.620) (ELT L 353, lk 54; edaspidi „vesinikperoksiidi otsus”) ei püüdnud komisjon kuidagi toetada otsustava mõju teostamise eeldust ühegi konkreetse elemendiga, tõdedes niisiis, et puuduvad andmed, mis võimaldavad seda eeldust toetada. Viimaks kuna naatriumkloraat kuulub orgaaniliste peroksiidide otsuses ja vesinikperoksiidi otsuses viidatud toodetega samasse perekonda, ei saanud komisjon käesolevas asjas õigesti väita, et hageja sekkus Arkema France’i kaubandusstrateegiasse.

82 Teiseks väidab hageja, et Arkema France kuulub kontserni, mida iseloomustab selle tütarettevõtjate detsentraliseeritud juhtimine, ning et järelikult tegutses hageja kontserni emaettevõtjana üksnes igapäevase majandustegevuseta valdusühinguna, ilma et ta oleks kuidagi sekkunud oma tütarettevõtjate igapäevasesse juhtimisse. Sel põhjusel ei oleks komisjon pidanud lugema teda vastutavaks kõnealuse rikkumise eest, kuna samal põhjusel ei teinud ta seda ka ühe emaettevõtja puhul, keda ta karistas oma 20. oktoobri 2004. aasta otsuses, mis on seotud EÜ […] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega (juhtum COMP/C.38.238, Toortubakas – Hispaania) (EÜT 2007, L 102, lk 14; edaspidi „Hispaania toortubaka otsus”).

83 Kolmandaks väidab hageja, et Arkema France on alati oma kaubandusstrateegia iseseisvalt määratlenud.

84 Ühelt poolt erinevalt vastuväiteteatise punktis 324 komisjoni kinnitatust ning ärakuulamise eest vastutava ametniku juures komisjoni antud selgitustest ei olnud hageja mitte kunagi määranud kindlaks ega kinnitanud Arkema France’i tegevuskava või konkreetselt naatriumkloraadiga seotud tegevuseelarvet. Vastupidi, Arkema France’il olid asjaolude aset leidmise ajal kõik vajalikud organisatsioonilised, õiguslikud ja rahalised meetmed ning vahendid, et määratleda naatriumkloraadiga seotud tegevuste kaubandusstrateegia ning juhtida neid tegevusi.

85 Teiselt poolt esitab hageja rea argumente, millega ta soovib kinnitada, et Arkema France tegutses turul iseseisvalt. Kõigepealt oli Arkema France’il täielik pädevus sõlmida lepinguid ilma oma emaettevõtja eelneva nõusolekuta, mis andis talle võimaluse juhtida oma kaubanduspoliitikat täielikult iseseisvalt. Edasi määratles Arkema France alati vabalt nende toodete või teenuste valiku, mida ta turustas naatriumkloraadi turul, sest hageja ei andnud oma tütarettevõtjale kunagi ühtegi juhendit või suunist tema tootmise, kohaldatavate hindade ja tema toodangu müügivõimaluste kohta. Lisaks oli Arkema France’il täielik vabadus määratleda oma emaettevõtja sekkumiseta oma müügieesmärgid ning brutomarginaalid, kuna hageja ükski töötaja ei saanud seda liiki otsuste tegemisel vahele astuda. Peale selle ei olnud hageja esindatud turgudel ega neile järgnevatel või eelnevatel turgudel, kus tema tütarettevõtja tegutses. Viimaks tuli Arkema France naatriumkloraadi turule enda nimel ja arvel, mitte kui tema esindaja või kaubandusagent.

86 Neljandaks oli hageja arvates Arkema France’il täielik rahaline iseseisvus. Selline järeldus tuleneb eespool punktides 81–85 esitatud kaalutlustest ning tema väga tagasihoidlikust tegevusest seoses naatriumkloraadiga kontsernis vaidlusaluste asjaolude toimumise ajal. Ta lisab, et tema rahaline kontroll Arkema France’i üle oli väga üldine ning ei saanud seega puudutada naatriumkloraadiga seotud tegevust.

87 Viiendaks väidab hageja, et Arkema France ei teavitanud teda oma tegevusest turul ning et ainus raamatupidamisaruanne, mille Arkema France enda kohta esitas, jäi rangelt valdusühingu kohustuste piiridesse, arvestades kohaldamisele kuuluvaid raamatupidamiseeskirju ja finantsõigusnorme. Seega jäi see raamatupidamisaruanne väga üldisele tasemele ning ei puudutanud Arkema France’i kaubanduspoliitikat.

88 Kuuendaks märgib hageja, et arvestades eespool punktides 81–87 toodud kaalutlusi kogumis, oleks komisjon pidanud esiteks tõdema, et Arkema France’i tegevus ei allunud tema emaettevõtja juhistele. Teiselt poolt tuleneb nii kohtupraktikast kui komisjoni otsuste tegemise praktikast, et kõik hageja esitatud andmed otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamiseks on tema tütarettevõtja iseseisvuse tõendamisel asjakohased. Lükates tagasi hageja poolt talle esitatud andmed, keeldus komisjon tegelikult sellest tõendamisviisist nimetatud eelduse ümberlükkamisel.

89 Teiseks väidab hageja, et komisjon leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 370 valesti, et tõenduslik jõud puudub sellel, et ta ei osalenud oma tütarettevõtja toime pandud rikkumises ning ta ei olnud sellest rikkumisest teadlik, et välistada tema vastutus, ning seda hoolimata asjaolust, et komisjon tunnistas vaidlustatud otsuses sõnaselgelt, et hageja ei olnud kõnealuse rikkumisega kunagi otseselt või kaudselt seotud. Rikkumises osalemist või sellest teadlik olemist võtavad komisjon ja liidu kohtud nimelt emaettevõtjale selle rikkumise eest vastutuse omistamisel asjakohase tõendina arvesse.

90 Kolmandaks märgib hageja, et komisjon tõdes vaidlustatud otsuse põhjenduses 403 valesti, et asjaolu, et ta ei tulnud naatriumkloraadi turule EMP‑s ega selle toote eelnevatele või järgnevatele turgudele, ei kujuta endast tõendit tema iseseisvuse kohta. Selline seisukoht on vastuolus kohtupraktikaga, nagu see ilmneb Üldkohtu 12. septembri 2007. aasta otsusest kohtuasjas T‑30/05: Prym ja Prym Consumer vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata).

91 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

92 Hageja väidab sisuliselt, et ta on esitanud kogumi andmeid, mis tõendavad Arkema France’i iseseisvust naatriumkloraadi turul ning tema sekkumise puudumist oma tütarettevõtja kaubanduspoliitikasse.

93 Tuleb meenutada, et ühelt poolt – nagu see tuleneb eelkõige eespool punktides 52–55 viidatud kohtupraktikast – kui komisjon tugineb otsustava mõju teostamise eeldusele, et omistada vastutus rikkumise eest emaettevõtjale, peab viimane selle eelduse ümber lükkama, esitades piisavad tõendid, millest nähtub, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt. Teiselt poolt selleks et tõendada, et tema tütarettevõtja on turul iseseisev, ning lükata see eeldus ümber, peab emaettevõtja esitama kõik andmed organisatsiooniliste, majanduslike ja õiguslike sidemete kohta tema enda ja oma tütarettevõtja vahel, mis tõendavad, et nad ei moodusta ühte majandusüksust.

94 Käesoleval juhul tuleb seega kontrollida, kas komisjon tõdes õigesti, et hageja esitatud andmete kogumiga ei ole võimalik tõendada Arkema France’i iseseisvust turul ning lükata ümber otsustava mõju teostamise eeldus.

95 Esiteks mis puudutab hageja argumenti, et orgaaniliste peroksiidide otsuses ja vesinikperoksiidi otsuses esitatud komisjoni seisukohast ilmneb, et Arkema France tegutses turul iseseisvalt, siis tuleb see põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Kõigepealt tuleb esiteks märkida, et hageja tõlgendab neid otsuseid valesti, kuna komisjon ei järeldanud, et Arkema France tegutses iseseisvalt kas eelkõige naatriumkloraadi turul või üldiselt kõigil teistel tema turustatavate toodete turgudel. Nimelt nagu ilmneb eelkõige orgaaniliste peroksiidide otsuse artiklist 1, piirdus komisjon Arkema France’i (varem Atofina) karistamisega, ilma et ta oleks võtnud seisukohta küsimuses, kas tuleks vastutus selle rikkumise eest omistada hagejale. Teiselt poolt tuleb tõdeda, et vesinikperoksiidi otsuses tõdes komisjon sisuliselt eelkõige selle otsuse põhjenduses 427, et vastutus kõnealuse rikkumise eest selles otsuses tuleb omistada hagejale. Seega ei võimaldanud kumbki neist otsustest järeldada, et komisjon tõdes käesoleva juhtumiga sarnastel asjaoludel, et Arkema France tegutses turul iseseisvalt.

96 Lisaks kuna – nagu on märgitud eespool punktis 60 – komisjonil on võimalus, mitte aga kohustus omistada vastutus rikkumise eest emaettevõtjale ning kuna komisjon omistas EÜ artikli 81 täpse tõlgenduse alusel käesoleval juhul vastutuse kõnealuses rikkumises hagejale, ei saa võimalikust järeldusest, et eelnevates asjades komisjon kas leidis, et vastutust sellisel viisil omistada ei tulnud, või toetas otsustava mõju teostamise eeldust täiendavate andmetega, igal juhul käesolevas asjas tuletada, et ta rikkus õigusnormi, omistades vastutuse kõnealuse rikkumise eest hagejale.

97 Teiseks mis puudutab hageja argumente, et Arkema France’i iseseisvust kinnitab Elf Aquitaine’i kontserni detsentraliseeritud juhtimine ning asjaolu, et oli üksnes „igapäevase majandustegevuseta valdusühing”, kes ei sekkunud oma tütarettevõtjate igapäevasesse juhtimisse, ning järelikult et komisjon ei oleks pidanud omistama talle vastutust rikkumises, nagu ta jättis selle ühe teise emaettevõtja suhtes Hispaania toortubaka otsuses omistamata, siis tuleb need samuti põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

98 Kõigepealt tuleb esiteks märkida, et väidet, et hageja on „igapäevase majandustegevuseta valdusühing”, ei toeta ükski konkreetne asjaolu, millest ilmneks, et tal puudus otsustav mõju oma tütarettevõtja üle. Teiseks nagu ilmneb eespool punktis 60 toodud kohtupraktikast, ei saa asjaolu, et komisjon ei omistanud Hispaania toortubaka otsuses vastutust rikkumises emaettevõtjale, mingil juhul kahtluse alla seada järeldust, et sellise omistamise tingimused vaidlustatud otsuses on täidetud.

99 Lisaks omab äriühingute kontserni kontekstis valdusühing igal juhul osalusi erinevates äriühingutes ning tema ülesanne on tagada nende ühtne juhtimine. Seega ei saa välistada, et hagejal oli otsustav mõju oma tütarettevõtja tegevuse üle, kuna hageja koordineeris eelkõige finantsinvesteeringuid Elf Aquitaine’i kontsernis. Lisaks kujutab erinevate osakondade ja talituste vahel hageja erinevate tegevuste jagamine, mis kuulub detsentraliseeritud juhtimise hulka, endast tavalist nähtust äriühingute kontsernis, nagu kontsern, mille emaettevõtja oli hageja. Seega ei lükka see argument kuidagi ümber eeldust, et hageja ja Arkema France moodustavad ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses.

100 Kolmandaks tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ka argumendid, milles hageja kinnitab esiteks, et Arkema France määratles alati iseseisvalt oma kaubandusstrateegia naatriumkloraadi turul, kuna hageja ei määranud mitte kunagi kindlaks ega kinnitanud Arkema France’i tegevuskava või konkreetselt selle tootega seotud tegevuseelarvet ning viimasel oli sisuliselt võime tegutseda iseseisvalt turul, ning teiseks, et Arkema France’il oli täielik rahaline iseseisvus, kuna kontroll oma tütarettevõtja üle oli väga üldine.

101 Lisaks asjaolule, et hageja argumente ei toeta ükski konkreetne asjaolu, tuleb kõigepealt märkida, et asjaolust, et hageja ei määranud mitte kunagi kindlaks ega kinnitanud Arkema France’i tegevuskava või tegevuseelarvet, ei saa tuletada, et ta ei oleks saanud neid muuta, need tagasi lükata või kontrollida nende kohaldamist.

102 Peale selle ei saa välistada, et hagejal oli otsustav mõju tema tütarettevõtja tegevuse üle, koordineerides nimelt finantsinvesteeringuid Elf Aquitaine’i kontsernis.

103 Viimaks, nagu hageja lisaks väitis oma vastuses vastuväiteteatisele (vt selle vastuse lk 71) ja nagu see ilmneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 392, kui hageja kontrollis oma tütarettevõtja kõige olulisemaid kohustusi, kinnitab see asjaolu vaid komisjoni järeldust, et see tütarettevõtja ei olnud hagejast sõltumatu.

104 Neljandaks tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata hageja argument, et Arkema France ei teavitanud teda oma tegevusest turul ning esitas enda osas vastavalt Prantsuse õigusele ja oma põhikirjale vaid väga üldise raamatupidamisaruande. Lisaks asjaolule, et tuleb märkida, et seda argumenti ei kinnita ükski konkreetne tõend, räägib sellele argumendile vastu ka see, et nagu eespool punktis 103 märgiti, möönab hageja, et ta kontrollis oma tütarettevõtja kõige olulisemaid kohustusi.

105 Viiendaks tuleb osas, milles hageja väidab, et ta ei osalenud kunagi rikkumises, et ta ei olnud sellest teadlik ning et ta ei tulnud naatriumkloraadi turule eelnevale ega järgnevale turule, samuti mitte sellele turule, mis oli tema jaoks vähetähtis, tõdeda, et selliste elementidega ei saa tõendada Arkema France’i iseseisvust. Kõigepealt tuleb meenutada, et nagu tuleneb kohtupraktikast, ei anna komisjonile õigust adresseerida trahve määrav otsus äriühingute kontserni emaettevõtjale mitte rikkumisele ässitav side emaettevõtja ja tema tütarettevõtja vahel ega ka seda enam emaettevõtja seotus nimetatud rikkumisega, vaid asjaolu, et nad moodustavad ülalmainitud tähenduses üheainsa ettevõtja (eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Michelin vs. komisjon, punkt 290). Edasi ei saa mingeid järeldusi teha ka asjaolust, et hageja ja Arkema France tegutsesid eraldiseisvatel turgudel või et naatriumkloraadi turg oli hageja jaoks vähetähtis. Seega tuleb tõdeda, et kontsernis, nagu see, mille emaettevõtja on hageja, kujutab ülesannete jaotamine tavapärast nähtust, mis ei saa ümber lükata eeldust, et hageja ja Arkema France moodustasid ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses. Seega tuleb need argumendid ainetutena tagasi lükata.

106 Kuuendaks, mis puudutab hageja argumenti, et komisjon ei tunnistanud tegelikult õigust lükata ümber otsustava mõju teostamise eeldus, kuna ta leidis, et talle hageja esitatud andmete alusel ei ole võimalik tõendada Arkema France’i iseseisvust, siis tuleb see argument põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Vaidlustatud otsuses komisjon ei vaielnud nimelt vastu hageja õigusele esitada andmeid, mis lükkavad ümber otsustava mõju teostamise eelduse, vaid pärast seda, kui ta oli kontrollinud talle hageja poolt esitatud andmete kogumit, leidis komisjon õigesti, nagu ilmneb eespool punktides 95–105 esitatud järeldustest, et selle kogumi elemendid ei võimalda nimetatud eeldust ümber lükata.

107 Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb jõuda järeldusele, et komisjon leidis õigesti, et hageja ei ole esitanud tõendeid, mis lükkaksid ümber otsustava mõju teostamise eelduse.

108 Järelikult tuleb esimese väite neljas osa osaliselt põhjendamatuse ning osaliselt tulemusetuse tõttu tagasi lükata.

Viies osa, mis puudutab otsustava mõju teostamise eelduse muutmist ümberlükkamatuks eelduseks

– Poolte argumendid

109 Hageja kinnitab, et lükates tagasi andmete kogumi, mille ta oli esitanud komisjonile, muutis komisjon otsustava mõju teostamise eelduse, mis peaks olema ümberlükatav eeldus, ümberlükkamatuks eelduseks.

110 Esiteks väidab hageja, et lihtsa eelduse muutmine ümberlükkamatuks eelduseks kahjustab süütuse presumptsiooni põhimõtet. Kõigepealt kujutab see muutmine endast probatio diabolica’t, nimelt tõendit, mida ei ole võimalik kummutada, ning seega kohtupraktikast tulenevalt lubamatut tõendit. Edasi täpsustas hageja kohtuistungil, et selline eeldus on vastuolus süütuse presumptsiooni põhimõttega, mis on sätestatud esiteks Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis (edaspidi „EIÕK”), nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Inimõiguste Kohus oma 7. oktoobri 1988. aasta otsuses kohtuasjas Salabiaku vs. Prantsusmaa (A‑seeria, nr 141‑A, lk 28), ning teiseks 7. detsembril 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (ELT C 364, lk 1), millel on EL lepingu artikli 6 lõike 1 esimese lõigu kohaselt sama õiguslik väärtus kui aluslepingutel. Viimaks, vastates kohtuistungil Üldkohtu küsimustele, täpsustas hageja, et ta leiab, et eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon on vastuolus eespool toodud sätetega.

111 Teiseks leiab hageja, et komisjon muutis vaidlustatud otsuses esitatud otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamise võimatuks.

112 Esiteks ilmneb vaidlustatud otsuse põhjendustest 396 ja 412, et komisjon tõdeb, et otsustava mõju teostamise eeldust on praktikas peaaegu võimatu ümber lükata, sest komisjon märgib otsuses nimelt, et „see eeldus osutub tõeks peaaegu kõigil juhtudel”.

113 Teiseks keeldus komisjon arvesse võtmast andmeid, mille hageja oli esitanud otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamiseks, samas kui sellised andmeid, kui nendele viitas komisjon, võimaldasid viimasel seda eeldust toetada.

114 Kolmandaks nähtub vaidlustatud otsuse põhjenduse 401 lõpust, et komisjon leiab valesti, et emaettevõtjat tuleb lugeda rikkumise eest vastutavaks, olenemata sellest, kas ta on oma tütarettevõtja tegevusse sekkunud või mitte, kas ta on viimasel lasknud vabalt tegutseda või mitte ning kas ta oli tütarettevõtja toime pandud rikkumistest teadlik või mitte.

115 Neljandaks jättis komisjon tegemata kohased järeldused oma tõlgendusveast, mille tegemist ta ärakuulamise eest vastutava ametniku juures tunnistas ja mille ta tegi seoses Arkema France’i 18. oktoobri 2004. aasta märkustega, mille viimane oli tema teabenõudele talle 10. septembril 2004 esitanud ning milles komisjon ajas segamini Elf Atochemi ja hageja.

116 Viiendaks tugines komisjon vaidlustatud otsuses mitte konkreetsetele asjaoludele, mis kinnitavad hageja otsustavat mõju Arkema France’i kaubandusalasele juhtimisele, vaid pelgalt tõendamata kinnitustele, mis kujutasid endast teisi eeldusi ja oletusi, mida ta kunagi ei kontrollinud.

117 Kuuendaks tuleb asjaolust, et hageja esitatud andmete kogum lükati tervikuna tagasi, järeldada, et komisjon nõuab negatiivseid dokumentaalseid tõendeid emaettevõtja sekkumise puudumise kohta oma tütarettevõtja kaubanduspoliitikasse.

118 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

119 Hageja väidab sisuliselt, et kuna komisjon lükkas tagasi tema esitatud andmed, muutis komisjon otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamatuks eelduseks. Niisugune eeldus on õigusvastane nii EIÕK ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta suhtes kui ka arvestades Euroopa Liidu kohtute ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikat.

120 Selles osas tuleb märkida, et kooskõlas eespool punktis 52 viidatud kohtupraktikaga ei nõutud hagejalt, et ta esitaks tõendi selle kohta, et ta ei sekkunud oma tütarettevõtja juhtimisse, vaid üksnes, et ta esitaks piisavad tõendid, millest ilmneks, et tema tütarettevõtja tegutses kõnealusel turul iseseisvalt.

121 Asjaolu, et hageja ei ole käesoleval juhul esitanud tõendeid, mis lükkaksid otsustava mõju teostamise eelduse ümber, nagu see ilmneb esimese väite neljanda osa analüüsimisel (vt eespool punktid 95–106), ei tähenda siiski, et seda eeldust ei saa mingil juhul ümber lükata.

122 Sel põhjusel tuleb tulemusetuse tõttu esiteks tagasi lükata eespool punktis 110 esitatud hageja argument, mille kohaselt on sisuliselt otsustava mõju teostamise eeldus, mille komisjon esitas vaidlustatud otsuses ja mille õiguspärasust on Euroopa Kohus tunnustanud eespool punktis 45 viidatud kohtuotsuses Akzo Nobel jt vs. komisjon, vastuolus süütuse presumptsiooni põhimõttega, nagu see on esiteks sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ja EIÕK‑s ning nagu seda on teiseks tõlgendanud Euroopa Inimõiguste Kohus ja liidu kohtud. Teiseks tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata eespool punktides 111–117 esitatud argumendid, mille kohaselt leidis komisjon sisuliselt valesti, et talle hageja esitatud andmed kinnitasid, et tal ei olnud Arkema France’i üle otsustavat mõju, kuna – nagu tuvastati esimese väite neljanda osa raames (vt eespool punktid 95–106) – asjaolu tõttu, et mitte ühestki hageja esitatud kaudsest tõendist ei olnud käesoleval juhul võimalik järeldada Arkema France’i iseseisvust turul, omistas komisjon vaidlustatud otsuses vastutuse rikkumise eest hagejale.

123 Seega tuleb osaliselt põhjendamatuse ning osaliselt tulemusetuse tõttu tagasi lükata esimese väite viiendas osas ning järelikult esimene väide tervikuna.

Teine väide, et kõnealuse rikkumise eest hagejale vastutuse omistamisega on rikutud kuut aluspõhimõtet

124 Hageja väidab sisuliselt, et kuna komisjon pani talle süüks Arkema France’i rikkumise, rikkus komisjon kuut aluspõhimõtet. Käesolev väide koosneb seega kuuest osast.

Esimene osa, mis puudutab hageja kaitseõiguste rikkumist

– Poolte argumendid

125 Hageja leiab sisuliselt, et tema kaitseõigusi on rikutud enne ja pärast vastuväiteteatise talle esitamist.

126 Esiteks väidab hageja kõigepealt, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 406 asuva komisjoni hinnangu, mille kohaselt ta ei pidanud tema suhtes üles näitama erilist hoolsust enne vastuväiteteatisest teatamist, lükkab ümber kohtupraktika, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu 2. oktoobri 2003. aasta otsusest kohtuasjas C‑194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon (EKL 2003, lk I‑10921) ja 21. septembri 2006. aasta otsusest kohtuasjas C‑105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon (EKL 2006, lk I‑8725). Hageja leiab nimelt, et komisjon oleks pidanud enne vastuväiteteatise saatmist kasutama oma uurimispädevust, et saada hagejalt andmed, mis toetavad otsustava mõju teostamise eeldust, selle asemel et rahulduda Arkema France’i esitatuga. Kohtuistungil täpsustas ta, et selline kohustus tuleneb ka Üldkohtu 8. juuli 2008. aasta otsusest kohtuasjas T‑99/04: AC-Treuhand vs. komisjon (EKL 2008, lk II‑1501) ning komisjoni hea tava koodeksist EL toimimise lepingu artiklite 101 ja 102 kohta (edaspidi „hea tava koodeks”), mis kohtuistungi kuupäeval oli kättesaadav komisjoni Internetilehel.

127 Edasi, kuna puudusid hageja suhtes hoolsad uurimismeetmed, võeti temalt õigus enne vastuväiteteatise vastuvõtmist selgitada Elf Aquitaine’i kontserni toimimise viisi, tema suhteid Arkema France’iga ning tema puhtalt passiivset rolli tema tegevuse juhtimisel seoses naatriumkloraadiga. Tal oli ka võimatu kontrollida Arkema France’i esitatud sellise teabe tõelevastavust, mille viimane palus lugeda konfidentsiaalseks, nagu hageja käive, mille Arkema France oli esitanud komisjonile vastusena teabenõudele.

128 Lisaks kuna uurimine puudutas ajavahemikku pärast Arkema France’i lahkumist Elf Aquitaine’i kontsernist, ei olnud komisjonil võimalik 18. mail 2006 saada täielikke vastuseid küsimustele, mis ta Arkema France’ile oli esitanud. Hageja kaotas seega võimaluse esiteks lasta muuta tema suhtes esitatud etteheiteid, tõendades alates uurimise staadiumist võimatust omistada talle Arkema France’i toime pandud rikkumine, ning teiseks vältida seda, et talle määratakse kaks eraldi trahvi. Ta lisas kohtuistungil, et kuna vastuväiteteatis jõudis temani kuupäeval, mil Arkema France ei kuulunud enam Elf Aquitaine’i kontserni, ning uurimise algusest oli möödunud neli aastat, ei olnud tal enam tõendeid, mis võimaldanuks kaitsta tal ennast tõhusalt selle teatise teatavakstegemise päeval.

129 Viimaks raskendas hageja kaitsevõime rikkumist komisjoni ebaühtne ja vastuoluline seisukoht monokloroäädikhappe otsuses, 31. mai 2006. aasta otsuses K(2006) 2098 (lõplik), mis käsitleb [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 alusel algatatud menetlust (juhtum COMP/F/38.645 – Metakrülaadid) (ELT 2006, L 322, lk 20; edaspidi „metakrülaatide otsus”), vesinikperoksiidi otsuses ja vaidlustatud otsuses.

130 Peale selle märkis hageja kohtuistungil esiteks, et Euroopa Kohus on oma 8. juuli 1999. aasta otsuses kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon (EKL 1999, lk I‑4287), 22. mai 2008. aasta otsuses kohtuasjas C‑266/06 P: Evonik Degussa vs. komisjon ja nõukogu (kohtulahendite kogumikus ei avaldata), ja 23. detsembri 2009. aasta otsuses kohtuasjas C‑45/08: Spector Photo Group ja Van Raemdonck (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) kinnitanud, et trahvid konkurentsiõiguses kuuluvad karistusõiguse valdkonda, ning teiseks, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta, mis jõustus 1. detsembril 2009, oli Üldkohtus pooleliolevate kohtuasjade suhtes viivitamata kohaldatav. Selle raames väidab ta, et rikutud on tema põhiõigusi, kuna komisjon leidis valesti, et „see on ettevõtja, mitte iga juriidiline isik eraldi, kelle põhiõigusi tuleb kaitsta”.

131 Teiseks kinnitab hageja, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 402–406 tuleneb, et komisjon rikkus kohtupraktikas väljakujunenud nõudeid, jättes hoolikalt analüüsimata nende kaudsete tõendite kogumi kõik elemendid, mille hageja oli esitanud otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamiseks, kuna komisjon piirdus nende elementide tagasilükkamisel põhjendamata kinnituste, oletuste ja puhtalt teoreetiliste eeldustega, mis ei vasta Elf Aquitaine’i kontserni tegelikule toimimisele kõnealuste asjaolude hetkel.

132 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

– Üldkohtu hinnang

133 Hageja väidab, et komisjon rikkus tema kaitseõigusi, kuna esiteks ei võtnud ta enne vastuväiteteatise talle teatavaks tegemist tema suhtes ühtegi uurimismeedet ning teiseks jättis pärast selle teatise teatavaks tegemist hoolikalt analüüsimata nende kaudsete tõendite kogumi kõik elemendid, mille ta oli esitanud otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamiseks.

134 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab kaitseõiguste järgimine, et huvitatud ettevõtjal võimaldatakse haldusmenetluse käigus esitada tõhusalt oma seisukoht nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele komisjon viitab, et toetada oma väidet asutamislepingu rikkumise olemasolu kohta (Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 10, ja 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑310/93 P: BPB Industries ja British Gypsum vs. komisjon, EKL 1995, lk I‑865, punkt 21).

135 Sarnaselt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrusega nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite 81 ja 82 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), mis tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega nr 1/2003, on viimati nimetatud määrus artikli 27 lõikes 1 sätestatud, et pooltele saadetakse vastuväiteteatis, milles peavad selgelt olema esitatud kõik olulised asjaolud, millele komisjon tugines menetluse selles staadiumis (eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 67), et huvitatud isikud saaksid tõepoolest teada, millist tegevust komisjon neile ette heidab, ning kaitsta end tõhusalt enne, kui komisjon teeb lõppotsuse. Selline vastuväiteteatis kujutab endast menetluslikku tagatist, millega kohaldatakse ühenduse õiguse aluspõhimõtet, mis nõuab kaitseõiguste järgimist kogu menetluses (Euroopa Kohtu 3. septembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P: Papierfabrik August Koehler jt vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑7191, punkt 35).

136 See põhimõte nõuab muu hulgas, et vastuväiteteatis, mille komisjon saadab ettevõtjale, kellele ta kavatseb määrata karistuse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, sisaldaks tema vastu kasutatavaid peamisi asjaolusid, nagu ette heidetavad faktid, nendele antav kvalifikatsioon ja tõendid, millele komisjon tugineb, selleks et nimetatud ettevõtjal oleks võimalik tema suhtes algatatud haldusmenetluses oma argumente tulemuslikult esitada (vt eespool punktis 135 viidatud kohtuotsus Papierfabrik August Koehler jt vs. komisjon, punkt 36, ja seal viidatud kohtupraktika).

137 Eelkõige tuleb vastuväiteteatises üheselt täpsustada juriidiline isik, kellele võidakse trahvid määrata, vastuväiteteatis tuleb edastada viimati nimetatule ning selles teatises peab olema märgitud, milline on selle isiku seisund, kellele väidetavaid asjaolusid ette heidetakse (vt selle kohta eespool punktis 135 viidatud kohtuotsus Papierfabrik August Koehler jt vs. komisjon, punktid 37 ja 38).

138 Eeskätt vastuväiteteatisega teavitatakse asjaomast ettevõtjat kõikidest olulistest asjaoludest, millele komisjon selles menetlusstaadiumis tugineb. Järelikult saab asjaomane ettevõtja oma kaitseõigusi täielikult kasutada alles pärast vastuväiteteatise saatmist (vt Euroopa Kohtu 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑407/04 P: Dalmine vs. komisjon, EKL 2007, lk I‑829, punkt 59, ja seal viidatud kohtupraktika, ning eespool punktis 126 viidatud kohtuotsus AC‑Treuhand vs. komisjon, punkt 48).

139 Mis puudutab hageja esimest etteheidet, mille kohaselt riivas komisjon tema kaitseõigusi, kuna ta ei võtnud enne vastuväiteteatise talle teatavaks tegemist tema suhtes ühtegi uurimismeedet, siis tuleb märkida, et kuigi pooled ei esitanud Üldkohtule seda vastuväiteteatist, tuleneb siiski üheselt hageja 27. septembri 2007. aasta märkustest vastusena sellele teatisele, et komisjon teavitas teda, et ta kavatseb panna talle süüks Arkema France’i rikkumise otsustava mõju teostamise eelduse alusel. Hageja oli seega teadlik etteheitest, mis oli esitatud tema vastu selles teatises, ning talle oli sellele teatisele vastamine tehtud võimalikuks, mida ta kirjalikult tegelikult tegi. Lisaks ei vaidle hageja vastu, et talle oli ärakuulamise eest vastutava ametniku juures antud võimalus esitada – mida ta tegelikult tegi – selle teatise kohta oma märkused.

140 Asjaolu, et komisjon ei võtnud enne vastuväiteteatise hagejale teatavaks tegemist tema suhtes ühtegi uurimismeedet, või ka, et – nagu ta muide märkis – komisjon oli eelnevates otsustes omistanud või jätnud omistamata talle vastutuse muude tema tütarettevõtja toime pandud rikkumiste eest, ei saa kahtluse alla seada järeldust, et komisjonil oli võimalik teda puudutavatest etteheidetest teda esimest korda teavitada selles teatises. Nimelt oli hagejale antud võimalus teha haldusmenetluses oma seisukoht komisjoni vastuväiteteatises toodud faktide ja asjaolude tegelikkuse ja asjakohasuse kohta tõhusalt teatavaks nii oma märkustes vastusena sellele teatisele kui ka ärakuulamise eest vastutava ametniku juures.

141 Seega ei rikkunud komisjon hageja kaitseõigusi, kui ta jättis enne vastuväiteteatise talle teatavaks tegemist tema suhtes uurimismeetmed võtmata.

142 Hageja ülejäänud argumendid ei lükka seda järeldust ümber.

143 Esiteks mis puudutab kohtuistungil hageja esitatud argumenti, mille kohaselt rikkus komisjon tema põhiõigusi – nagu need tulenevad ühenduse kohtupraktikast ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartast –, kuna ta leidis valesti, et see on ettevõtja, mitte iga juriidiline isik eraldi, kelle põhiõigusi tuleb kaitsta, siis tuleb see põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Lisaks asjaolule, et vaidlustatud otsusest ega komisjoni materjalidest ei ilmne, et ta oleks andnud sellise hinnangu, tuleb tõdeda, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 66 ja selle otsuse resolutsiooni artiklist 4, et komisjon saatis vastuväiteteatise ning vaidlustatud otsuse nii hagejale kui Arkema France’ile kummalegi eraldi, nii et haldusmenetluses ning vaidlustatud otsuse tegemisel järgis ta kummagi äriühingu kaitseõigusi.

144 Teiseks tuleb samuti põhjendamatuse tõttu tagasi lükata argument, mille kohaselt tuleneb eespool punktis 126 viidatud kohtupraktikast, et komisjon tõdes käesoleval juhul valesti, et ta ei pidanud hageja suhtes üles näitama erilist hoolsust.

145 Kõigepealt otsustas Euroopa Kohus eespool punktis 126 viidatud kohtuotsuses Thyssen Stahl vs. komisjon (punkt 31), et tuleb tõdeda, et komisjon rikub ettevõtja kaitseõigusi, kui esineb võimalus, et komisjoni poolt normide eiramise tõttu oleks haldusmenetlus võinud viia teistsuguse tulemuseni. Selles punktis leidis Euroopa Kohus samuti, et ettevõtja näitab, et selline rikkumine on aset leidnud, kui ta tõendab piisavalt, mitte et komisjoni otsusel oleks olnud teistsugune sisu, vaid et ta oleks normi eiramise puudumisel oma kaitset saanud paremini teostada, näiteks asjaolu tõttu, et ta oleks võinud oma kaitseks kasutada dokumente, millega tal haldusmenetluses tutvuda ei lubatud. Käesoleval juhul tuleb nimelt tõdeda, et hageja ei tõenda, et asjaolu, et komisjon ei võtnud enne vastuväiteteatise talle teatavaks tegemist tema suhtes ühtegi uurimismeedet, oleks võinud komisjoni viia vaidlustatud otsuses teistsuguse tulemuseni. Vastupidi hageja väidetule oli tal nimelt võimalus teha vastuväiteteatise alusel teatavaks oma märkused Elf Aquitaine’i kontserni toimimise viisi kohta, oma suhete kohta Arkema France’iga ning oma väidetavalt puhtalt passiivse rolli kohta tema tegevuse juhtimisel seoses naatriumkloraadiga.

146 Edasi otsustas Euroopa Kohus eespool punktis 126 viidatud kohtuotsuses Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon (punktid 48–50 ja 56) nimelt, et takistada tuleb seda, et uurimisetapis kahjustatakse neid õigusi menetluse ülemäärase kestuse tõttu heastamatult ja et selline kestus võiks takistada tõendite esitamist, millega tahetakse ümber lükata sellise käitumise esinemist, mille tagajärjel tekib asjaomaste ettevõtjate vastutus. Käesoleval juhul tuleb aga märkida, et hageja ei esita ühtegi konkreetset tõendit, millest ilmneks, et vaidlustatud otsuse tegemiseni viinud menetluse uurimisetapp oli ülemäärase kestusega ning see takistas tal esitada andmeid, mis lükkavad ümber otsustava mõju teostamise eelduse.

147 Viimaks tõdes Üldkohus eespool punktis 126 viidatud kohtuotsuses AC-Treuhand vs. komisjon (punkt 56), et komisjon on kohustatud asjassepuutuvat ettevõtjat teavitama juba esimese uurimistoimingu tegemisel, sealhulgas teabenõuetes, mille ta saatis ettevõtjale määruse nr 17 artikli 11 alusel, eelkõige uurimise esemest ja eesmärgist. Selle kohtuotsuse punktis 58 meenutas Üldkohus samuti, et kohtupraktikast tuleneb, et üksnes siis, kui komisjoni poolt normi eiramine mõjutab konkreetselt kõnealuse ettevõtja kaitseõigusi haldusmenetluses, võib selline eiramine tuua kaasa komisjoni lõppotsuse tühistamise. Lisaks asjaolule, et sellest kohtuotsusest ei saa järeldada, et komisjon peab – nagu kinnitab hageja – võtma enne vastuväiteteatise saamist ettevõtja suhtes uurimismeetmed, kui ta leiab, et tal on ka teavet, millega on sellise teatise saatmine põhjendatud, tuleb käesoleval juhul märkida, et hageja ei esita ühtegi konkreetset asjaolu, mis kinnitaks, et temalt võeti seetõttu võimalus esitada tõend selle kohta, et tal ei olnud otsustavat mõju Arkema France’i üle.

148 Kolmandaks mis puudutab argumenti, et komisjon rikkus hea tava koodeksit, kuna ta ei võtnud hageja suhtes ühtegi uurimismeedet, siis tuleb esiteks tõdeda, et see koodeks, mida kohaldatakse vastavalt selle punktile 5 vaid pooleliolevatele ja tulevatele kohtuasjadele alates koodeksi Euroopa Liidu Teatajas avaldamisest, võeti vastu pärast vaidlustatud otsuse tegemist ning seega ei ole see käesoleva juhtumi asjaoludele kohaldatav. Teiseks tuleb igal juhul märkida, et selle koodeksi punktis 14 on eespool punktis 126 viidatud kohtuotsust AC-Treuhand vs. komisjon (punkt 56) arvestades sätestatud, et „alates esimesest uurimismeetmest (tavaliselt teabenõue või kontrollimine) teavitatakse ettevõtjat asjaolust, et tema suhtes viiakse läbi esialgset uurimist, ning sellise uurimise esemest ja eesmärgist”. Seega ilma, et oleks vajalik võtta seisukoht selle koodeksi õigusjõu kohta, tuleb igal juhul tõdeda, et koodeks ei loo komisjonile ühtegi kohustust võtta ettevõtja suhtes uurimismeetmed enne vastuväiteteatise vastuvõtmist.

149 Järelikult tuleb hageja esimene etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

150 Mis puudutab hageja teist etteheidet, mille kohaselt rikkus komisjon tema kaitseõigusi, kuna ta ei kontrollinud hoolikalt nende andmete kogumi kõiki elemente, mille hageja oli esitanud otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamiseks, siis tuleb tõdeda, et esiteks, nagu märgib komisjon, ei too hageja välja ühtegi vaidlustatud otsuses asuvad faktilist või õiguslikku asjaolu, mille kohta ta ei saanud vastuses vastuväiteteatisele selgitusi anda. Teiseks tuleb viidata vaidlustatud otsuse põhjendustele 397–415, et tõdeda, et komisjon vastas Arkema France’i ja hageja märkustes vastusena vastuväiteteatisele esitatud argumentidele põhjendatult ja ammendavalt. Järelikult ei saa komisjonile ette heita, et ta rikkus selles osas hageja kaitseõigusi.

151 Seega tuleb hageja teine etteheide ning esimene osa tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Teine osa, mis puudutab protsessuaalse võrdsuse põhimõtte rikkumist





Poolte argumendid

152 Hageja väidab, et komisjon rikkus protsessuaalse võrdsuse põhimõtet. See rikkumine tuleneb käesoleval juhul asjaolust, et selle asemel et tuua välja konkreetsed asjaolud, mis võimaldavad anda teistsuguse selgituse käesoleva juhtumi asjaoludele, nagu need tulenevad hageja esitatud andmete kogumist, piirdus komisjon uute oletuste ja eelduste esitamisega, kuigi vastavalt kohtupraktikale oli hageja esitanud asjaolude kohta teistsuguse usutava selgituse, mis on vastuolus komisjoni omaga.

153 Kohtuistungil lisas hageja, et asjaolu, et komisjon ei viinud tema suhtes uurimist läbi hoolsalt, tõi endaga kaasa protsessuaalse võrdsuse põhimõtte rikkumise osas, kus ta oleks võinud „säilitada tõendeid” ning „kaitsta end oma tütarettevõtja tegevusse sekkumise süüdistuse eest”.

154 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

155 Hageja väidab sisuliselt, et komisjon rikkus protsessuaalse võrdsuse põhimõtet, sest kuna ta esitas andmete kogumi, mis selgitas usutavalt asjaolu, et Arkema France tegutses iseseisvalt, pidi seega komisjon esitama konkreetsed tõendid, mis toetavad otsustava mõju teostamise eeldust.

156 Tuleb meenutada, et protsessuaalse võrdsuse põhimõte, nagu ka eeskätt võistlevuse põhimõte, on õiglase kohtumenetluse mõistest endast tulenevad põhimõtted (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 26. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑305/05: Ordre des barreaux francophones et germanophone jt, EKL 2007, lk I‑5305, punkt 31; 2. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑89/08 P: komisjon vs. Iirimaa jt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 50, ning 17. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑197/09 RX‑II: Réexamen M vs. EMEA, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 39 ja 40). See tähendab nimelt kohustust anda kummalegi poolele mõistlik võimalus oma arvamuse esitamiseks tingimustes, mis ei asetaks ühte neist oma vastasega võrreldes oluliselt ebasoodsamasse olukorda (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 27. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas Dombo Beheer BV vs. Madalmaad, A‑seeria, nr 274, punkt 33; 15. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas Ernst jt vs. Belgia, punkt 60, ja 18. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas Vezon vs. Prantsusmaa, punkt 31).

157 Vastupidi hageja väidetule ei ole ta käesoleval juhul komisjoniga võrreldes oluliselt ebasoodsamas olukorras asjaolu tõttu, et viimane lähtus tema puhul otsustava mõju teostamise eeldusest, mis põhineb kapitali seoste olemasolul Arkema France’iga.

158 Nimelt kuna esiteks, nagu on märgitud eespool punktis 57, eeldas komisjon, et hagejal on otsustav mõju Arkema France’i üle, õigesti asjaolu alusel, et talle kuulub peaaegu kogu osalus tütarettevõtja aktsiakapitalis, ning teiseks, nagu tuleneb eespool punktides 139 ja 140 esitatud järeldustest, oli hagejal oma märkustes vastusena vastuväiteteatisele ning ärakuulamise eest vastutava ametniku juures lubatud esitada kõik õiguslikud ja faktilised asjaolud selle eelduse ümberlükkamiseks, ei ole komisjon käesoleval juhul rikkunud protsessuaalse võrdsuse põhimõtet.

159 Põhjendamatuse tõttu tuleb tagasi lükata kohtuistungil hageja esitatud argument, mille kohaselt rikkus komisjon protsessuaalse võrdsuse põhimõtet, sest kui uurimine oleks tema suhtes alustatud, oleks ta saanud „säilitada tõendeid” selle kohta, et Arkema France tegutses iseseisvalt, ning „kaitsta end oma tütarettevõtja tegevusse sekkumise süüdistuse eest”. Kõigepealt tuleb nimelt meenutada, et hageja, kes oli Arkema France’i emaettevõtja 10. septembril 2004, mil komisjon saatis Arkema France’ile teabenõude, võis alates sellest kuupäevast koguda võimalikke tõendeid oma tütarettevõtja iseseisvuse kohta. Lisaks ei toeta hageja vastavat argumenti mitte ükski konkreetne asjaolu, millest tuleneks, et tõendid, mis olid vajalikud tema kaitseks, olid kadunud või et vaidlustatud otsus oleks võinud olla teistsugune, kui tema suhtes oleks enne vastuväiteteatist võetud uurimismeede. Viimaks ei lükka igal juhul see argument ümber eespool punktis 158 toodud järeldust, mille kohaselt oli hagejal oma märkustes vastusena vastuväiteteatisele ning ärakuulamise eest vastutava ametniku juures lubatud esitada kõik otsustava mõju teostamise eelduse ümberlükkamiseks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud.

160 Järelikult tuleb teise väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Kolmas osa, mis puudutab süütus