ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (teine koda)

12. september 2007

Kohtuasi T‑249/04

Philippe Combescot

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ametnikud – Psühholoogiline ahistamine – Abistamiskohustus – Karjääriarengu aruanne 2001/2002. aasta kohta – Tühistamishagi – Põhjendatud huvi puudumine – Kahju hüvitamise nõue

Ese: Hagi, mille ese on esiteks nõue tunnistada hageja ülemuste toimingud õigusvastasteks, tunnustada hageja õigust saada abi ja tühistada hageja karjääriarengu aruanne ajavahemiku kohta 1. juulist 2001 kuni 31. detsembrini 2002, ning teiseks nõue maksta hagejale väidetavalt tekitatud kahju eest hüvitist.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Pooled kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Menetlus – Poolte esindamine

2. Ametnikud – Hagi – Kahju hüvitamise hagi – Kohtueelne menetlus

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

3. Ametnikud – Hagi – Põhjendatud huvi

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

4. Ametnikud – Hagi – Tühistamisnõudega seotud kahju hüvitamise nõue

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

5. Ametnikud – Hindamine – Ametniku ja tema ülemuse vaheliste erimeelsuste olemasolu

(Personalieeskirjad, artiklid 14 ja 43)

6. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

7. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

8. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

9. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

1. Esimese Astme Kohtus kohaldatavate menetlusnormidega ei ole vastuolus see, kui pool annab ühekordse volituse, mis hõlmab mitut teda puudutavat kohtuasja, milles ta kavatseb osaleda, ning seetõttu ei ole nende normidega vastuolus see, kui asjaomane esindaja esitab selle sama volituse mitme hagi puhul.

(vt punkt 22)

2. Kui ametnik soovib vaidlustada teda kahjustava meetme, võib ta esitada personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses kaebuse otse ametisse nimetavale asutusele ja seejärel, kui kaebus jäetakse rahuldamata, esitada Esimese Astme Kohtule hagi, milles ta nõuab teda kahjustava meetme tühistamist või kahju hüvitamist või mõlemat.

Seevastu juhul, kui ametniku väidetav kahju ei ole tekkinud teda kahjustava meetme tõttu, saab ta algatada menetluse üksnes nii, et ta esitab ametisse nimetavale asutusele taotluse personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 alusel, mille võimalik rahuldamata jätmine kujutab endast ametnikku kahjustavat meedet, mille peale ta võib esitada kaebuse, mis omakorda võib vajaduse korral hiljem olla tühistamishagi ja/või kahju hüvitamise hagi esemeks.

Ametniku nõue, mis puudutab õigust abile, ei ole suunatud ametnikku kahjustava meetme vastu ning seega ei saa seda kvalifitseerida kaebuseks personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses. Tegemist on taotlusega personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 tähenduses ja seda hoolimata ametniku valitud nimetusest, mis ei ole Esimese Astme Kohtule siduv.

(vt punktid 30–32)

Viited: 14. veebruar 2005, kohtuasi T‑406/03: Ravailhe vs. Regioonide Komitee (EKL AT 2005, lk I‑A‑19 ja II‑79, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 13. juuli 2006, kohtuasi T‑285/04: Andrieu vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I‑A‑2‑161 ja II‑A‑2‑775, punkt 133 ja seal viidatud kohtupraktika).

3. Selleks et pensionile jäänud ametnik saaks esitada ametisse nimetava otsuse peale tühistamishagi, peab tal säilima isiklik huvi vaidlustatud otsuse tühistamiseks.

Karjääriarengu aruanne, mille esmane ülesanne on asutusesisese dokumendina tagada administratsiooni perioodiline teavitamine ametnike kohustuste täitmisest, mängib ametniku teenistuskäigus olulist rolli peamiselt üleviimise ja edutamise vallas. Seega mõjutab see hinnatava isiku huve põhimõtteliselt ainult kuni teenistussuhte lõppemiseni.

Pärast hagi esitamist pensionile jäänud ning püsiva ja täieliku töövõimetuse eest invaliidsuspensioni saava ametniku esitatud karjääriarengu aruande tühistamise nõue on vastuvõetamatu, kuna esiteks on tema pensionile jäämise otsus lõplik ning teiseks ei viita miski sellele, et on tõenäoline, et tema tervislik seisund paraneb, mis lubab teda institutsiooni teenistusse tagasi võtta.

Kuigi tal ei ole mingit õigustatud huvi aruande tühistamiseks, säilib tal siiski huvi nõuda otsuse tegemist aruande õiguspärasuse kohta seoses nõudega saada hüvitist ametialase, füüsilise ja mittevaralise kahju eest, mida ta leiab, et talle on asjaomase institutsiooni tegevusega tekitatud.

(vt punktid 36–38 ja 47)

Viited: 13. detsember 1990, kohtuasi T‑20/89: Moritz vs. komisjon (EKL 1990, lk II‑769, punkt 18); 15. veebruar 1995, kohtuasi T‑112/94: Moat vs. komisjon (EKL AT 1995, lk I‑A‑37 ja II‑135, punkt 26); 29. mai 1997, kohtuasi T‑6/96: Contargyris vs. nõukogu (EKL AT 1997, lk I‑A‑119 ja II‑357, punkt 32) ja 30. november 1998, kohtuasi T‑97/94: N. vs. komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑621 ja II‑1879, punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika).

4. Sellise kohtupraktikas välja kujunenud reegli otsene eesmärk, mille kohaselt toob tühistamisnõude vastuvõetamatus kaasa tühistamisnõudega otseselt seotud kahju hüvitamise nõude vastuvõetamatuse, on ära hoida seda, et ametnik, kes ei ole õigel ajal vaidlustanud ametisse nimetava asutuse otsust, mis kahjustab tema huve, väldiks aegumistähtaega sellega, et esitab selle otsuse väidetaval õigusvastasusel põhineva kahju hüvitamise hagi.

Seega tähtaegselt tühistamishagiga vaidlustatud karjääriarengu aruande õigusvastasuse tõttu väidetavalt kantud kahju hüvitamise hagi raames ei too kahju hüvitamise nõude vastuvõetamatust kaasa asjaolu, et tühistamisnõue on pärast hagi esitamist muutunud hageja enda tahtest sõltumatult, st tema pensionile jäämise tõttu vastuvõetamatuks. Kui kahju hüvitamise nõue on tunnistatud vastuvõetavaks, ei tähenda see seda, et hagejal võimaldatakse vältida aegumistähtaega, mis on seotud sellega, et ta ei ole kinni pidanud asjakohasest menetlusest nõuda sellise akti tühistamist, mille ta väidab olevat õigusvastane.

(vt punktid 43, 44 ja 46)

Viited: 15. detsember 1966, kohtuasi 59/65: Schreckenberg vs. komisjon (EKL 1966, lk 785 ja 797); 12. detsember 1967, kohtuasi 4/67: Collignon vs. komisjon (EKL 1967, lk 469 ja 480); 22. oktoober 1975, kohtuasi 9/75: Meyer-Burckhardt vs. komisjon (EKL 1975, lk 1171, punkt 11); 7. oktoober 1987, kohtuasi 401/85: Schina vs. komisjon (EKL 1987, lk 3911, punktid 10 ja 13); 14. veebruar 1989, kohtuasi 346/87: Bossi vs. komisjon (EKL 1989, lk 303, punktid 31 ja 34) ja 6. aprill 2006, kohtuasi T‑309/03: Camós Grau vs. komisjon (EKL 2006, lk II‑1173, punkt 76).

5. Isegi kui ei ole välistatud võimalus, et erimeelsused ametniku ja tema ülemuse vahel võivad ülemuses esile kutsuda teatava ärrituse, ei ole see võimalus niisugune, mis tooks kaasa olukorra, et ülemus ei suuda hinnata asjaomase isiku teeneid objektiivselt.

Isegi kui eeldada ülemuse teatavat ärritust ametniku suhtes, keda hinnatakse hindamissüsteemi raames, mille komisjon on personalieeskirjade artikli 43 üldiste rakendussätetega paika pannud, tasakaalustab seda asjaolu kaashindaja ja kinnitaja osalemine. Korda, mis näeb ette aruande kinnitaja osalemise hindamise protsessis, tuleb pidada tagatiseks, mis neutraliseerib võimaliku abstraktse huvide konflikti ohu hindaja isiku puhul.

(vt punktid 71 ja 75)

Viited: 23. veebruar 2001, liidetud kohtuasjad T‑7/98, T‑208/98 ja T‑109/99: De Nicola vs. EIP (EKL AT 2001, lk I‑A‑49 ja II‑185, punkt 188) ja 12. juuli 2005, kohtuasi T‑157/04: De Bry vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑199 ja II‑901, punkt 46).

6. Esimese Astme Kohus ei või asendada hinnatava ametniku hindamise eest vastutava isiku hinnangut enda omaga. Ühenduse institutsioonidele kuulub oma ametnike töö hindamisel ulatuslik kaalutlusõigus. Ametnikele karjääriarengu aruandes antud väärtushinnangud jäävad väljapoole kohtulikku kontrolli, mida teostatakse üksnes võimalike vormivigade, administratsiooni hinnangus tehtud ilmsete faktivigade ja võimaliku võimu kuritarvitamise üle.

(vt punkt 78)

Viited: eespool viidatud kohtuotsus Andrieu vs. komisjon, punkt 99 ja seal viidatud kohtupraktika.

7. Sellest, et hindaja ei ole karjääriarengu aruande kommentaarides viidanud ei hinnatava ametniku enesehindamisele ega tema talituse tööd puudutavale asutusesisesele aruandele, ei piisa tõendamaks, et hindaja on olnud erapoolik või et tegemist on asjaomase institutsiooni ilmse hindamiseveaga.

Esiteks ei piisa iseenesest üksnes asjaolust, et hindaja ei viidanud märkustes kõigile enesehindamise osadele, selle tõendamiseks, et institutsioon ei võtnud arvesse kõiki vastaval juhul asjakohaseid andmeid. Hindamine kaotaks täielikult mõtte, kui hinnataval ametnikul oleks sealjuures otsustav roll ja hindaja peaks lihtsalt nimetatud ametniku väited ümber lükkama.

Teiseks ei ole muul eesmärgil kui ametniku hindamine koostatud aruande puhul üldjuhul tegemist asjaoluga, mida hindaja peab karjääriarengu aruande koostamisel arvesse võtma.

(vt punktid 81–83)

Viited: eespool viidatud kohtuotsus Andrieu vs. komisjon, punkt 92.

8. Administratsioonil on kohustus karjääriarengu aruandeid piisavalt ja põhjalikult põhjendada. Teatud juhtudel tuleb seda kohustust järgida erilise hoolega.

Hindaja ei pea karjääriarengu aruannet üksikasjalikumalt põhjendama, tuues välja oma väärtushinnanguid toetavad konkreetsed näited. Samuti ei pea ta põhjendama, miks ta otsustas hinnatava ametniku enesehindamisest kõrvale kalduda.

(vt punktid 84 ja 86)

Viited: 30. september 2004, kohtuasi T‑16/03: Ferrer de Moncada vs. komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑261 ja II‑1163, punktid 49, 50, 53 ja 54).

9. Karjääriarengu aruandes esinevad erinevad hinnatavad kategooriad ei ole üksteisest täiesti sõltumatud. Ametniku pädevusel ning käitumisel on tavaliselt mõju tema tulemuslikkusele. Selles osas, milles teised tegurid võivad mõjutada tema töötamise üldist kvaliteeti, ei ole siiski välistatud, et oma ametiülesannete täitmisel on ta teatud valdkonnas halvem kui teistes ning seetõttu võib karjääriarengu aruanne sisaldada positiivset hinnangut ühes rubriigis ja teistes rubriikides väga negatiivseid hinnanguid.

(vt punkt 87)