Määruses 2015/1929, millega määruses nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju, tehti muudatusi, mis jõustusid 1. jaanuaril 2016, ei ole ühtki üleminekuperioodi puudutavat erisätet, mis selle kohaldamise üldtähtpäeva kindlaksmääramisega kaasneks. Juhul kui sanktsiooni määramisele eelnes ärakuulamismenetlus, mille komisjon avas määruse nr 966/2012 kuni 31. detsembrini 2015 kehtinud redaktsiooni artikli 131 lõike 5 alusel koostoimes artikli 109 lõikega 1, ja see menetlus lõppes 2015. aasta oktoobris, siis on kogu sanktsiooni määramisele eelnenud menetlus läbi viidud ja lõpetatud korrakohaselt enne 1. jaanuari 2016, arvestades selle suhtes kehtinud õigusnorme. Asjaolu, et sanktsiooni määramise otsus võeti vastu pärast määruse nr 966/2012 uue redaktsiooni jõustumist, mis nägi ette ärakuulamismenetluse läbiviijana uue organi sekkumise, ei võimalda seada seda hinnangut kahtluse alla. Kuigi selle organi moodustamise eesmärk oli küll tugevdada liidu nende lepingupartnerite kaitseõigusi, kellele nimetatud määruse alusel võidakse määrata karistusi, ei saa nimelt ühtki määruse 2015/1929 või määruse 2015/2462, millega muudeti määrust nr 1268/2012, sõnaselget või kaudset sätet tõlgendada nii, nagu annaks see määruse nr 966/2012 alates 1. jaanuarist 2016 kehtiva redaktsiooni artikli 105a lõikele 2 ja artikli 106 lõikele 2, mis näevad teatud hulgal juhtudel ette nimetatud organi sekkumise, tagasiulatuva jõu, mis nõuaks enne seda kuupäeva korrakohaselt lõpetatud eelmenetluse uuesti alustamist, et järgida eelkõige ärakuulamismenetluse nõudeid.

Menetlusnorme kohaldatakse üldjuhul kõikide menetluste suhtes, mis on nende jõustumise hetkel pooleli. Teisiti oleks see üksnes juhul, kui uue õigusnormiga kaasnevad erisätted, mis määravad konkreetselt kindlaks selle kohaldamise tingimused ajas või olenevalt sellest, millisesse etappi on asjaomane menetlus jõudnud. Kui aga esimesel juhul kohaldada uut menetlusnormi varasema menetlusnormi alusel juba algatatud menetlusele, eriti veel lõpetatud menetlusele, võib see juhul, kui seda menetlust peab uuesti alustama, kaasa tuua uuele menetlusnormile tagasiulatuva jõu andmise, mitte lihtsalt selle kohaldamise olemasoleva olukorra või varasema normi kehtivusajal tekkinud olukorra tulevaste tagajärgede suhtes. Sellisel juhul tähendab uue menetlusnormi kohaldamine tegelikult niisuguste menetluste või menetlusetappide tagantjärele tühistamist, mis olid kooskõlas nende läbiviimise ajal kehtinud õigusnormiga.

Leebemat karistust sätestava seaduse tagasiulatuva kohaldamise põhimõte kuulub liikmesriikide ühiste põhiseaduslike tavade hulka, mistõttu peab seda käsitama kui liidu õiguse üldpõhimõtet, mille järgimise tagab kohus. Täpsemalt on seda väljendatud määruse nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 2 lõike 2 teises lauses. Selle sätte kohaselt on pädevad asutused tegude suhtes, millega on toime pandud eeskirjade eiramine, mille tagajärjel tekib või võib tekkida kahju liidu eelarvele või liidu hallatavatele eelarvetele, kohustatud tagasiulatuvalt kohaldama liidu valdkondlike määrustega hiljem muudetud sätteid, millega kehtestatakse leebemad haldussanktsioonid. Kui haldussanktsioone käsitlevaid õigusakte on muudetud nii, et uus regulatsioon on varasemaga võrreldes teatavates aspektides leebem, kuid muudes aspektides rangem, siis kõige soodsama regulatsiooni kindlaksmääramiseks ei ole vaja teha abstraktset analüüsi, vaid tuleb kindlaks teha, millised normid on asjaomasele ettevõtjale tema olukorda arvestades konkreetselt kõige soodsamad.

Määruse nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju, artikli 106 lõike 7 punkt a alates 1. jaanuarist 2016 kehtivas redaktsioonis, mis muudab võimatuks liidu hankelepingute sõlmimise ja toetuste määramise menetlustest sellise ettevõtja kõrvalejätmise, kes on võtnud teatavaid parandusmeetmeid, mis tõendavad tema usaldusväärsust, on varem kehtinud sättega võrreldes selgelt leebem. Kui need tingimused on täidetud – kuigi selle tõendamine võib olla raske –, võib nüüd nimelt ettevõtja menetlusest kõrvalejätmise karistusest täielikult vabastada, samas kui varem ei tarvitsenud asi sellise vabastamisega lõppeda. Seega tuleb tühistada komisjoni otsus ettevõtjale haldussanktsiooni määramise kohta, millega ta jäetakse kõrvale liidu üldeelarvest rahastatavate hankelepingute sõlmimise ja toetuste määramise menetlustest, kuna see on vastu võetud nii, et ei nähtu, et oleks arvesse võetud leebemat karistust sätestava õigusakti sätteid, mis juhul, kui neid kohaldatakse käesoleva juhtumi asjaoludele, oleks võinud lõpptulemusena kaasa tuua soodsama otsuse.

(vt punktid 53–55, 57 ja 63)