ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Raamotsuse 2002/584 Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 27 lõige 2 sätestab erikohustuse reegli, mille kohaselt ei tohi üleantavat kohtu alla anda, määrata talle karistust või muul viisil võtta talt vabadust süüteo eest, mis on enne üleandmist toime pandud muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti. Asjaomane üleandmise taotlus põhineb teabel, mis väljendab Euroopa vahistamismääruse tegemise ajal olnud eeluurimise seisu. Seega on võimalik, et menetluse käigus ei vasta väljaselgitatud asjaolud enam täies ulatuses esialgsele süüteo kirjeldusele. Kogutud tõendid võivad tuua kaasa süüteo koosseisu nende tunnuste täpsustamise või ka muutmise, mis esialgu õigustasid Euroopa vahistamismääruse tegemist.

Nimetatud artikli 27 lõikes 2 kasutatud mõisted „kohtu alla andmine”, „karistuse määramine” või „muul viisil vabaduse võtmine” näitavad, et mõistet „muu süütegu” kui see, mille eest isik üle anti, tuleb hinnata menetluse eri etappidest lähtudes ja silmas pidades kõiki menetlusdokumente, mis võivad muuta süüteo õiguslikku kvalifikatsiooni. Selleks et viidatud raamotsuse artikli 27 lõike 3 punktiga g kehtestatud nõusoleku saamise nõuet silmas pidades hinnata seda, kas menetlusdokument käsitleb „muud süütegu” kui see, mis esines Euroopa vahistamismääruses, tuleb võrrelda Euroopa vahistamismääruses nimetatud süüteo kirjeldust sellega, mis on esitatud hilisemas menetlusdokumendis. Kui täidesaatva liikmesriigi nõusolekut tuleks taotleda teo tehiolude kirjelduse iga muudatuse jaoks, ületaks see erikohustuse reegli kohaldamise eeldused ja kahjustaks raamotsusega seatud eesmärki hõlbustada ja kiirendada liikmesriikide õigusalast koostööd.

Selleks et määrata kindlaks, kas tegemist on „muu süüteoga” kui see, mille eest isik üle anti, raamotsuse 2002/584 artikli 27 lõike 2 tähenduses, mille puhul on vajalik algatada nimetatud raamotsuse artikli 27 lõike 3 punkti g ja lõike 4 kohane nõusolekumenetlus, tuleb kontrollida, kas süüteo koosseisu tunnused on vastavalt vahistamismääruse teinud liikmesriigi esitatud süüteo õiguslikule kirjeldusele need, mille alusel isik üle anti ning kas on olemas piisav seos vahistamismääruses ja hilisemas menetlusdokumendis esitatud andmete vahel. Süüteo toimepanemise aja ja kohaga seotud asjaolude muutmine on lubatav, kui see tuleneb vahistamismääruse teinud liikmesriigis läbiviidud menetluses kogutud tõenditest, mis puudutavad vahistamismääruses kirjeldatud tegusid, juhul kui need ei muuda süüteo olemust ning neist ei tulene raamotsuse artiklites 3 ja 4 loetletud täitmata jätmise kohustuslikke aluseid.

(vt punktid 43, 53–56 ja 59, resolutsiooni punkt 1)
1.

Kuna Hispaania Kuningriik säilitas oma õigusnormides Hispaania kodakondsuse nõude, et tegutseda kapteni või vanemtüürimehena kõigil Hispaania lipu all sõitvatel laevadel peale nende kaubalaevade, mille maht on väiksem kui 100 brutoregistertonni, mis veavad lasti või vähem kui 100 reisijat, mis tegutsevad üksnes nende sadamate või punktide vahel, mis asuvad tsoonides, kus Hispaania teostab oma ainuvõimu, suveräänseid õiguseid ja jurisdiktsiooni, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud ühenduse õigusest, eeskätt EÜ artiklist 39 tulenevaid kohustusi.
Kohtuasi C-18/08

Foselev Sud-Ouest SARL

versus

Administration des douanes et droits indirects

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal d'instance de Bordeaux)

„Mootorsõidukimaks — Direktiiv 1999/62/EÜ — Raskete kaubaveokite maksustamine teatavate infrastruktuuride kasutamise eest — Artikli 6 lõike 2 punkt b — Komisjoni otsus, millega kiidetakse maksuvabastus heaks — Vahetu õigusmõju puudumine”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 25. septembril 2008 I ‐ 8747

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 20. november 2008 I ‐ 8754

Kohtuotsuse kokkuvõte

Transport – Maanteevedu – Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Direktiiv 1999/62 – Raskete kaubaveokite maksustamine teatavate infrastruktuuride kasutamise eest

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 1999/62, artikli 6 lõike 2 punkt b; komisjoni otsus 2005/449)

Eraõiguslik isik ei saa tugineda otsusele 2005/449 Prantsusmaa taotluse kohta saada maksuvabastust mootorsõidukitele vastavalt direktiivi 1999/62 raskete kaubaveokite maksustamise kohta teatavate infrastruktuuride kasutamise eest artikli 6 lõike 2 punktile b Prantsuse Vabariigi vastu, kes on selle otsuse adressaat, otsusega lubatud maksuvabastuse tema suhtes otsuse teatavaks tegemisest või avaldamisest alates kohaldamise eesmärgil.

Nimetatud direktiivi artikli 6 lõike 2 punktist b tuleneb, et liikmesriikidel on vaatamata komisjoni sekkumisele ulatuslik kaalutluspädevus nii seoses nende otsusega kasutada nimetatud artiklis sätestatud maksuvabastuse võimalust, kui ka seoses kavatsetava meetme sisuga, ilma et sellise meetme heakskiitmisest komisjoni poolt saaks tuleneda mis tahes kohustus seda võimalust kasutada. Seega on otsuse 2005/449 ese ja tagajärg mitte sundida Prantsuse Vabariiki kohaldama tema esitatud loataotluse raames kavatsetud maksuvabastust, vaid lubada tal rakendada seda maksuvabastust, kui ta seda soovib.

Asjaolu, et otsuses 2005/449 ei ole ära määratud jõustumise kuupäeva ning on piirdutud heakskiidetud maksuvabastuse kohaldamise lõpptähtaja määramisega 31. detsembrile 2009, ei mõjuta selle otsuse ulatust ega mõju. Nimelt jõustus otsus 2005/449 EÜ artikli 254 lõike 3 kohaselt selle teatavaks tegemisest adressaadile, kelleks käesolevas kohtuasjas on Prantsuse Vabariik. See ei muuda kuidagi seda, et jõustumise tagajärg on maksuvabastuse – mida sel hetkel veel ei olnud ja mille rakendamiseks on vajalik siseriikliku meetme võtmine – kohaldamise võimalikuks muutumine ja mitte mingil juhul sund kohaldada sellist maksuvabastust.

(vt punktid 15–19 ja resolutsioon)
1.

Kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita nõukogu 22. juuli 2003. aasta direktiivi 2003/72/EÜ (millega täiendatakse Euroopa ühistu põhikirja töötajate kaasamise osas) või ei ole taganud, et tööturu osapooled kehtestaksid kokkuleppel vajalikud meetmed, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud selle direktiivi artikli 16 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 lõikeid 2 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis lubab riiklikest vahenditest rahastatud toetuste abil kaupade omandamisel sellega seotud käibemaksu maha arvata ainult osas, milles omandamine ei ole toimunud toetuste abil.

Selline õigusnorm kehtestab toetuse abil rahastatud kaupade või teenuste omandamisel sellise piirangu mahaarvamisõigusele, mida ei ole kuuenda direktiivi artikli 17 lõikes 2 sätestatud. Käibemaksu mahaarvamise õiguse põhimõtet leevendab siiski nimetatud direktiivi artikli 17 lõike 6 teises lõigus asuv erisäte. Sellegipoolest tuleb kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teist lõiku tõlgendada koostoimes sama sätte esimese lõiguga, mis annab nõukogule pädevuse komisjoni ettepanekul kindlaks määrata, millised kulud ei ole kõlblikud käibemaksu mahaarvamiseks, täpsustades samas, et mingil juhul ei tohi lubada käibemaksu maha arvata kulude puhul, mis ei ole rangelt majanduskulud, näiteks kulutused luksuskaupadele, lõbustustele või meelelahutusele. Seetõttu ning arvestades seda, et erisättena tuleb nimetatud õigusnormi tõlgendada kitsalt, ei saa kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teist lõiku pidada selliseks õigusnormiks, mis lubab liikmesriigil säilitada käibemaksu mahaarvamise õiguse piirangu, mida kohaldatakse üldkorras kaupade omandamisega seotud mis tahes kuludele, sõltumata nende olemusest või eesmärgist. Sellisele tõlgendusele viitab ka nimetatud sätte ajalugu, mille kohaselt on ühenduse seadusandja pidevaks tahteks olnud mahaarvamissüsteemist ainult mõningate kaupade ja teenuste väljajätmine, mitte üldiste erandite lubamine.

(vt punktid 20, 21, 27–30 ning resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C-134/08

Hauptzollamt Bremen

versus

J. E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof)

„Määrus (EÜ) nr 2193/2003 — Täiendavad tollimaksud teatavatele Ameerika Ühendriikidest pärinevatele toodetele — Ratione temporis kohaldamisala — Artikli 4 lõige 2 — Pärast selle määruse jõustumist eksporditud tooted, mille puhul saab tõendada, et need olid nimetatud tollimaksude esmakordse kohaldamise ajal juba teel ühendusse — Maksustamine”

Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 2. aprill 2009 I ‐ 2877

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine kaubanduspoliitika – Kaitse lubamatute kaubandustavade vastu – Täiendavad tollimaksud teatavatele Ameerika Ühendriikidest pärinevatele toodetele – Määrus nr 2193/2003

(Nõukogu määrus nr 2193/2003, põhjendus 6 ja artikli 2 lõige 1, artikli 4 lõige 2 ning artikkel 5)

Määruse nr 2193/2003, millega kehtestatakse täiendavad tollimaksud teatavatele Ameerika Ühendriikidest pärinevatele toodetele, artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada kooskõlas selle sõnastusega, see tähendab, et tooted, mille puhul saab tõendada, et need on selle määruse jõustumise kuupäeval, see tähendab 17. detsembril 2003, juba teel Euroopa Ühendusse ja mille sihtkohta ei saa muuta, ei kuulu täiendava tollimaksuga maksustamisele. Nimelt on nimetatud artikli 4 lõige 2, mille sõnastus on ühemõtteline, kooskõlas määrusega nr 2193/2003 kehtestatud süsteemiga. Ettevõtjad peavad saama nimelt arvestada sellega, et enne selle määruse avaldamist ning jõustumist Ühendriikidest ühendusse eksporditud tooteid ei maksustata selle määrusega kehtestatud täiendavate tollimaksudega.

Seevastu ei vääri kaitset samasugune ootus toodete suhtes, mis on eksporditud pärast seda kuupäeva, sest alates sellest ajast pidid ettevõtjad teadma, et kooskõlas nimetatud määruse sätetega on kohaldatavad täiendavad tollimaksud. Määruse põhjendusele 6, mis näeb ette, et tooteid, mille puhul saab tõendada nende eksportimist Ühendriikidest ühendusse enne täiendavate tollimaksude esmakordse kohaldamise kuupäeva, see tähendab enne 1. märtsi 2004, ei maksustata selliste tollimaksudega, ei saa tugineda selle määruse artikli 4 lõike 2 selliseks tõlgendamiseks, mis on ilmselgelt vastuolus selle sätte sõnastusega.

(vt punktid 15, 18–20 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-139/08

Kriminaalasi

Rafet Kqiku

süüdistuses

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Karlsruhe)

„Viisa, varjupaik, sisseränne — Kolmandate riikide kodanikud, kellel on Šveitsi elamisluba — Liikmesriigi territooriumile sisenemine ja seal viibimine muul kui läbisõidu eesmärgil — Viisa puudumine”

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 2. aprill 2009 I ‐ 2889

Kohtuotsuse kokkuvõte

Viisa, varjupaik, sisseränne – Liikmesriikide välispiiride ületamine – Viisakohustusega kolmandate riikide kodanike liikumisele kehtestatud tingimused

(Nõukogu määrus nr 539/2001, artikli 1 lõige 1 ja artikkel 2; Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 896/2006)

Otsust nr 896/2006, millega kehtestatakse välispiiridel isikute kontrollimise lihtsustatud kord, mille alusel liikmesriigid tunnustavad ühepoolselt teatavaid Šveitsi ja Liechtensteini välja antud elamislubasid oma territooriumilt läbisõiduks, tuleb tõlgendada nii, et Šveitsi Konföderatsiooni ning Liechtensteini Vürstiriigi poolt kolmandate riikide kodanikele, kelle suhtes kohaldatakse viisanõuet, välja antud selle otsuse lisas loetletud elamisload on käsitletavad võrdväärsena üksnes transiitviisaga. Liikmesriikide territooriumile läbisõidu eesmärgil sisenemise korral on määruse nr 539/2001 (milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud) artikli 1 lõikes 1 ja artiklis 2 sätestatud tingimused täidetud, kui otsusega hõlmatud isikul on Šveitsi Konföderatsioonis või Liechtensteini Vürstiriigis välja antud ja sama otsuse lisas nimetatud elamisluba.

(vt punkt 32 ja resolutsioon)
Kui reklaamiteenuse kliendi asukoht on väljaspool Euroopa Ühenduse territooriumi, on teenuse osutamise kohaks põhimõtteliselt kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mida on muudetud kümnenda direktiiviga 84/386, artikli 9 lõike 2 punkti e kohaselt kliendi asukoht. Siiski võivad liikmesriigid kasutada muudetud kuuenda direktiivi 77/388 artikli 9 lõike 3 punktis b ette nähtud võimalust määrata erandina kõnesolevast põhimõttest põhikohtuasjas teenuse osutamise kohaks antud liikmesriigi. Nimetatud võimalust kasutades, kui Euroopa Ühenduse territooriumil asutatud reklaamiteenuse osutaja teenust kasutava kliendi asukoht on kolmandas riigis ja see klient on lõpptarbija või vahendaja, loetakse, et teenus on osutatud Euroopa Ühenduse territooriumil tingimusel, et teenuste tegelik kasutamine ja nendest kasusaamine kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 3 punkti b mõttes toimub antud riigi territooriumil. Sellise reklaamiteenusega on tegemist juhul, kui teenuse esemeks olevat reklaamsõnumit levitatakse antud liikmesriigi territooriumilt.

Kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 3 punkti b kohaldamine ei tohi siiski tähendada väljaspool ühenduse territooriumi asutatud teenuse osutaja poolt oma klientidele osutatud reklaamiteenuse maksustamist olenemata sellest, kas teenuse osutaja tegutses teenuse vahendajana, arvestades varem osutatud teenust, sest sellist teenuse osutamist ei hõlma nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 2 punkti e kohaldamisala ega üldisemalt sama direktiivi artikkel 9 tervikuna, millele viidatakse sõnaselgelt kõnealuse direktiivi artikli 9 lõike 3 punktis b.

Maksuesindaja määramine ei oma iseenesest tähtsust esindatava isiku poolt vastu võetud või osutatud teenuste maksustamisele, sest sellise esindamise eesmärk on üksnes siseriigis asuva vahendaja olemasolu suhetes maksuametiga, kui maksukohustuslane on asutatud välismaal.

(vt punktid 27–29, 33 ja 34, 38 ning resolutsioon)
Kohtuasi C-93/08

Schenker SIA

versus

Valsts ieņēmumu dienests

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākās tiesas Senāta Administratīvo lietu departaments)

„Eelotsusetaotlus — Määrus (EÜ) nr 1383/2003 — Artikkel 11 — Lihtsustatud menetlus kaupade loovutamiseks nende hävitamise eesmärgil — Intellektuaalomandi õiguse rikkumise eelnev kindlakstegemine — Halduskaristus”

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 12. veebruar 2009 I ‐ 905

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine kaubanduspoliitika – Võltsitud ja piraatkaupade vabasse ringlusse lubamist takistavad meetmed – Määrus nr 1383/2003 – Lihtsustatud menetlus intellektuaalomandi õiguse rikkumises kahtlustatavate kaupade loovutamiseks nende hävitamise eesmärgil

(Nõukogu määrus nr 1383/2003, artiklid 11 ja 18)

Kui intellektuaalomandi õiguse omaniku ja importija kokkuleppel on algatatud määruse nr 1383/2003 teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta artiklis 11 ette nähtud lihtsustatud menetlus, ei kaota pädev siseriiklik ametiasutus õigust määrata sellise kauba ühenduse tolliterritooriumile importinud isikutele haldustrahv „karistusena” selle määruse artikli 18 tähenduses.

Nimelt see, et on algatatud kõnealune lihtsustatud menetlus, mille ülevõtmine liikmesriikide õiguskordadesse on vabatahtlik, ei saa siiski võtta liikmesriikide ametivõimudelt õigust näha ette „karistus” määruse nr 1383/2003 artikli 18 mõttes, kuna nimetatud sätte kohaselt koosmõjus selle määruse põhjendusega 10, on liikmesriigid kohustatud kehtestama kõnealuse määruse rikkumise eest tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused. Sellega seoses ei saa kaupade hävitamist kaubamärgiomaniku ning importija vahelise kokkuleppe alusel toimunud vabatahtliku menetluse tagajärjel kvalifitseerida karistusena, mille siseriiklik asutus määrab karistamise korra alusel, mille liikmesriigid on kohustatud kehtestama vastavalt sellele sättele.

(vt punktid 27–30, 33 ja resolutsioon)
Liikmesriigid peavad kehtestama sõnaselge sätte selleks, et nad saaksid tugineda kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 4 lõike 5 neljandas lõigus ette nähtud võimalusele, mille kohaselt avalik-õiguslike isikute määratletud tegevus, mis on selle direktiivi artikli 13 või artikli 28 alusel maksust vabastatud, loetakse nende tegevuseks ametivõimudena.

Seoses sellega on liikmesriikidel võimalus valida normitehnika, mis tundub neile kõige sobivam. Nii võivad nad näiteks piirduda siseriiklikus õigusaktis kuuenda direktiivi sõnastuse kordamise või sama tähendusega väljendi kasutamisega või kehtestada avalik-õiguslike isikute tegevuste loetelu, mis on kuuenda direktiivi artikli 13 või artikli 28 alusel maksust vabastatud ja mida loetakse nende tegevuseks ametivõimudena. Täitevvõimule võib seadusesättega anda õiguse määratleda, millised avalik-õiguslike isikute toimingud on kuuenda direktiivi artikli 13 või artikli 28 alusel maksust vabastatud loetuna nende tegevuseks ametivõimudena, tingimusel et need rakendusaktid on vaieldamatu kohustusliku jõuga, vastavad konkreetsuse, täpsuse ja selguse nõuetele, nii et on tagatud kindlus õiguslikes olukordades ja siseriiklikud kohtud saavad teostada nende üle kontrolli.

(vt punktid 56–58, resolutsiooni punkt 1)
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 20. mai 2009. aasta otsus – Guigard vs. komisjon

(kohtuasi C-214/08 P)

„Apellatsioonikaebus — Kahju hüvitamise hagi — Ühenduse lepingulise ja lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused — Lomé neljanda konventsiooni (muudetud Mauritiusel alla kirjutatud kokkuleppega) artikli 313 lõike 2 punkt k, artikkel 314 ja artikli 317 punkt a”

Menetlus — Kahju hüvitamise nõue (EÜ artikli 225 lõige 1, EÜ artiklid 235, 238 ja 240) (vt punktid 39–43)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) 11. märtsi 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-301/05: Guigard vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hageja nõude hüvitada kahju, mis talle on väidetavalt põhjustatud komisjoni tegevusega, kui ühenduse ja Nigeri Vabariigi vahelise, Euroopa Arengufondi rahastatud tehnilise koostöö raames temaga sõlmitud tööleping jäeti uuendamata – Ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused – Lomé konventsiooni (EÜT L 229, lk 1), muudetud Mauritiusel alla kirjutatud kokkuleppega (EÜT L 156, lk 3), artikli 313 lõike 2 punkti k ja artikli 314 rikkumine – Põhjendamiskohustuse ja kaitseõiguse rikkumine.

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas T-301/05: Guigard vs. komisjon P. Guigardi hagi vastuvõetavaks tunnistamise tõttu.

2. Jätta P. Guigardi hagi rahuldamata.

3. Vajadus otsustada apellatsioonkaebuse üle on ära langenud.

4. Mõista P. Guigard’ilt välja kohtukulud, mis Euroopa Ühenduste Komisjon on kandnud nii Euroopa Ühenduste Kohtu menetluses kui ka Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu menetluses.

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 20. mai 2009. aasta otsus – Guigard vs. komisjon

(kohtuasi C-214/08 P)

„Apellatsioonikaebus — Kahju hüvitamise hagi — Ühenduse lepingulise ja lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused — Lomé neljanda konventsiooni (muudetud Mauritiusel alla kirjutatud kokkuleppega) artikli 313 lõike 2 punkt k, artikkel 314 ja artikli 317 punkt a”

Menetlus — Kahju hüvitamise nõue (EÜ artikli 225 lõige 1, EÜ artiklid 235, 238 ja 240) (vt punktid 39–43)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) 11. märtsi 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-301/05: Guigard vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hageja nõude hüvitada kahju, mis talle on väidetavalt põhjustatud komisjoni tegevusega, kui ühenduse ja Nigeri Vabariigi vahelise, Euroopa Arengufondi rahastatud tehnilise koostöö raames temaga sõlmitud tööleping jäeti uuendamata – Ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused – Lomé konventsiooni (EÜT L 229, lk 1), muudetud Mauritiusel alla kirjutatud kokkuleppega (EÜT L 156, lk 3), artikli 313 lõike 2 punkti k ja artikli 314 rikkumine – Põhjendamiskohustuse ja kaitseõiguse rikkumine.

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas T-301/05: Guigard vs. komisjon P. Guigardi hagi vastuvõetavaks tunnistamise tõttu.

2. Jätta P. Guigardi hagi rahuldamata.

3. Vajadus otsustada apellatsioonkaebuse üle on ära langenud.
Kõnesolev määrus kuulub turgude stabiliseerimise eesmärgi alla, mis on sõnaselgelt nimetatud EÜ artikli 33 lõike 1 punktis c. Määruses sätestatud tasusüsteemi eesmärk on piimatoodangu piiramise teel taastada nõudmise ja pakkumise vaheline tasakaal piimaturul, mida iseloomustavad struktuurilised ülejäägid, kuuludes seega nii piimatootmise ratsionaalse arengu eesmärkide hulka kui ka põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa sissetuleku stabiliseerimisele kaasa aitamise kaudu selle rahvastikuosa rahuldava elatustaseme säilitamise eesmärgi alla.

Isegi kui oletada, et määrus nr 1788/2003 (millega kehtestatakse tasu piima- ja piimatootesektoris), mida kohaldatakse vahet tegemata kõigile kvoodiomanikele, võib mõjutada väiketootjaid tõepoolest rängemalt kui suurtootjaid, tuleb siiski nentida, et asjaolu, et ühise turukorralduse raames võetud meede võib avaldada mõningatele tootjatele nende tootmise eripära tõttu erinevat mõju, ei põhjusta diskrimineerimist, kui selle meetme aluseks on objektiivsed kriteeriumid, mida on vastavalt ühise turukorralduse üldistele toimimise vajadustele kohandatud. Öeldu kehtib piimakvoodi- ja tasusüsteemi kohta, mis on korraldatud nii, et individuaalsed kvoodid määratakse sellises suurusjärgus, et nende kogus ei ületaks igale liikmesriigile tagatud üldkvooti. Sellest järeldub, et kuivõrd tegemist ei ole erineva olukorraga, ei ilmne kõnesoleva määruse analüüsimisel diskrimineerimiskeelu põhimõttest lähtudes ühtegi asjaolu, mis võiks selle kehtivust mõjutada.

Lisaks sellele on määrus nr 1788/2003 – mille põhieesmärk on piimaturu stabiliseerimine, mis omakorda kuulub EÜ artikli 33 lõike 1 punktis c sõnaselgelt väljendatud eesmärgi alla stabiliseerida turud – kooskõlas ka EÜ artikli 33 lõike 1 punktides a ja b sätestatud eesmärkidega ega ole seega turgude stabiliseerimise eesmärgi taotlemiseks ilmselgelt sobimatu. Seega ei ilmne asjaomase määruse analüüsimisel ka proportsionaalsuse põhimõttest lähtudes ühtegi asjaolu, mis võiks antud määruse kehtivust mõjutada.

(vt punktid 69 ja 70, 77, 81–83 ning resolutsiooni punktid 2 ja 3)