Euroopa Kohus ei ole EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluse raames pädev otsustama, kas siseriiklik meede on ühenduse õigusega kooskõlas. Samas võib ta siiski siseriikliku kohtu esitatud küsimuste sõnastusest viimase poolt esitatud andmeid arvesse võttes välja tuua elemendid, mis on seotud ühenduse õiguse tõlgendamisega, et võimaldada siseriiklikul kohtul menetluses olev kohtasi lahendada.

EÜ artiklis 234 sätestatud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames on ainult siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult juhul, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama.

Nimetatud direktiivi artikli 23 lõige 1 täpsustab maagaasi tarnimise turu avamise ajakava ja näeb muu hulgas ette, et liikmesriigid tagavad, et alates 1. juulist 2007 on kõik tarbijad vabatarbijad — st tarbijad, kes saavad vabalt osta gaasi oma valitud tarnijatelt. See säte käsitleb maagaasi tarnimist, mitte jaotamist. Seega ei saa sellest liikmesriikidele tuletada mingisugust kohustust lõpetada ilma hankemenetluseta sõlmitud jaotamise lepingud. Pealegi ei sisalda direktiiv 2003/55 ühtegi sätet kehtivate maagaasi jaotamise kontsessioonide kohta.

Direktiiviga 2003/55 maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30 kehtetuks tunnistamise kohta ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õigusnormid näevad kindlaksmääratud tingimustel ette üleminekuperioodi pikendamise, mille lõppedes peab ilma hankemenetluseta antud maagaasi jaotamise kontsessiooni lõpetama enne tähtaja lõppu. Nendel tingimustel tuleb asuda ka seisukohale, et niisugused õigusnormid ei ole vastuolus ka EÜ artikliga 10 ega proportsionaalsuse põhimõttega.

Niisugused liikmesriigi õigusnormid, mille eesmärk on rakendada maagaasi siseturu ühiseeskirjad sel moel, et ilma hankemenetluseta antud maagaasi jaotamise kontsessioonid lõpetatakse üleminekuperioodi lõppedes enne tähtaja lõppu, ei ole siis, kui näevad teatud tingimustel ette selle perioodi pikendamise, EÜ artiklitega 43, 49 ja artikli 86 lõikega 1 vastuolus juhul, kui seda pikendamist võib käsitada vajalikuna selleks, et võimaldada lepingupooltel lõpetada oma lepingulised suhted rahuldavatel tingimustel, pidades silmas nii avalikule teenusele esitatavaid nõudeid kui ka majanduslikke aspekte.

Vaatamata sellele, et niisugune avaliku teenuse kontsessioon ei kuulu erinevaid riigihankelepinguid reguleerivate direktiivide kohaldamisalasse, on avaliku võimu organid, kes kavatsevad niisugust kontsessiooni anda, siiski kohustatud järgima asutamislepingu põhinorme üldiselt ja eriti kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet. Kuivõrd niisugune kontsessioon tekitab teatavat piiriülest huvi, siis selle andmisega ettevõtjale, kes asub kontsessiooni andja asukoha liikmesriigis, rikutakse läbipaistvuse puudumise korral võrdse kohtlemise põhimõtet teistes liikmesriikides asuvate ettevõtjate kahjuks, kes võiksid olla sellest kontsessioonist huvitatud. Kui selline ebavõrdne kohtlemine ei ole objektiivsete asjaoludega põhjendatud ning jätab kõik teistes liikmesriikides asuvad ettevõtjad kõrvale ja toimib põhimõtteliselt nende kahjuks, kujutab see endast EÜ artiklitega 43 ja 49 keelatud kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel. Pealegi on EÜ artikli 86 lõikega 1 vastuolus see, kui liikmesriigid säilitavad EÜ artiklitega 43 ja 49 vastuolus olevad siseriiklikud õigusnormid riigi osalusega äriühingute ja nende ettevõtjate suhtes, kellele nad annavad eri- või ainuõigused.

Samas võib niisugust erinevat kohtlemist põhjendada vajadusega järgida õiguskindluse põhimõtet, mis kuulub ühenduse õiguskorda ja on kohustuslik kõigile liikmesriigi ametiasutustele, kelle ülesanne on ühenduse õigust kohaldada. Kuna direktiiv 2003/55 maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30 kehtetuks tunnistamise kohta näeb olemasolevate gaasijaotuse kontsessioonide kahtluse alla seadmise ette vaid juhtudel, mil on tegemist vanade kontsessioonidega, mis peavad kestma veel mitu aastakümmet ja mis on antud ajal, mil Euroopa Kohus ei olnud veel otsustanud, et lepingute puhul, mis tekitavad teatavat piiriülest huvi, kehtib esmasest õigusest tulenev läbipaistvuse tagamise kohustus, siis õiguskindluse põhimõte — mis nõuab eelkõige seda, et õiguslik regulatsioon oleks selge ja täpne ning selle kohaldamine tema subjektidele ettenähtav — võimaldab ja lausa kohustab seda, et niisuguse kontsessiooni ülesütlemisel antaks üleminekuperiood, mis võimaldaks lepingupooltel lõpetada oma lepingulised suhted rahuldavatel tingimustel, pidades silmas nii avalikule teenusele esitatavaid nõudeid kui ka majanduslikke aspekte. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab hindama eriti seda, kas üleminekuperioodi pikendamist niisuguste siseriiklike õigusnormidega võib käsitada õiguskindluse põhimõtte järgimiseks vajalikuna.

(vt punktid 57–61, 64 ja 65, 67–73, resolutsiooni punkt 2)