ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Minister väidab seevastu kõigepealt, et nende viisataotluste läbivaatamise aeg ei ole ebamõistlik, sest see on põhjendatud vajadusega viia läbi kontrolle, avastamaks pettusi, õigusrikkumisi või näilike abielude juhtumeid. Minister rõhutab sellega seoses, et Iirimaal ja Ühendkuningriigis on kuritegelikke võrgustikke, mis tegelevad näilike abielude sõlmimise hõlbustamisega, ja äriettevõtteid, mis hõlbustavad liidu kodanike reisimist Iirimaale üksnes eesmärgil luua kunstlikult kohustus liidu õiguse alusel.
94

Täpsemalt, mis puudutab esiteks ajutist meedet, mille eesmärk on peatada vaidlusaluste riigisiseste sätete kohaldamine, siis väidab Poola Vabariik kõigepealt, et selle tulemusel, kui peatatakse kõrgeima kohtu seaduse artikkel 37, milles peamiselt määratakse Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunike uus pensioniiga, ainult tekitatakse õiguslünk Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunike pensioniea küsimuses. Edasi, kui peatatakse kõrgeima kohtu seaduse artikli 37 sätted, mis reguleerivad Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunike ametisoleku aja üle 65. eluaasta pikendamise menetlust, siis ei mõjuta see lõpliku kohtuotsuse täitmise võimalikkust, kuna selle kohtu kohtunikel, kes järgmisena pensionile lähevad, täitub 65. eluaasta alles ligikaudu kahe aasta pärast. Lisaks, kuivõrd kõrgeima kohtu seaduse artikli 111 § 1, mis puudutab kohtunikke, kellel on 65. eluaasta täitunud ajavahemikus 3. aprillist 2018 kuni 3. juulini 2018, on juba tekitanud kõik tagajärjed, on selle sätte ja selle rakendamiseks võetud meetmete kohaldamise peatamine võimatu, kuna ajutisel meetmel ei saa olla tagasiulatuvat jõudu. Viimaks, selle tulemusel, kui peatatakse kõrgeima kohtu seaduse artikli 111 § 1a kohaldamine, mis puudutab kohtunikke, kellel täitub 65. eluaasta ajavahemikus 4. juulist 2018 kuni 3. aprillini 2019, läheb ainult üks kohtunik, keda see säte puudutab, pensionile kõrgeima kohtu seaduse artikli 37 § 1 alusel, see tähendab ilma, et tal oleks üleminekuperiood, mille jooksul väljendada oma soovi ametis jätkata.
17

Esitatud küsimust tuleb seega mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et seda saab kohaldada sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes on taotlenud lennutegevusluba, kuid ei ole seda luba kavandatud lendude kuupäevaks siiski veel saanud, ning kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas asjaomastel reisijatel on õigus saada hüvitist sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 alusel.
2

Taotlus on esitatud menetluses, mille pooled on ühelt poolt Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Jolyon Maugham, Catherine Stihler ja Joanna Cherry ning teiselt poolt Secretary of State for Exiting the European Union (Euroopa Liidust väljaastumise eest vastutav riigisekretär, Ühendkuningriik) ja mis puudutab võimalust ühepoolselt tagasi võtta teade Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi kavatsuse kohta Euroopa Liidust välja astuda.
44

Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus asuda seisukohale, et direktiivi 89/665 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui riigisiseses õiguses ette nähtud õigustlõpetavaid norme kohaldatakse nii, et pakkujale ei anta õigust edasi kaevata ebaseaduslikku otsust, kuigi tal oli sisuliselt võimalus saada sellest õigusvastasusest teada alles pärast õigustlõpetava tähtaja möödumist (vt selle kohta 27. veebruari 2003. aasta kohtuotsus Santex, C‑327/00, EU:C:2003:109, punkt 60, ja 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Lämmerzahl, C‑241/06, EU:C:2007:597, punktid 59–61 ja 64).
17

DEHSt keeldus muudetud seirekavale loa andmisest 21. detsembri 2017. aasta otsusega. Otsuse peale esitatud vaide kohta tehtud 4. mai 2018. aasta otsusega jäeti DEHSt otsus jõusse. DEHSt asus seisukohale, et Euroopa Kohus piirdus oma 19. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuses Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29) otsusesõnu sellega, et ta tunnistas määruse nr 601/2012 eeskirja kehtetuks üksnes osas, milles ei tohi lahutada lubja põletamise käitiste tekitatud CO2 kogust, mis on üle kantud kaltsiumkarbonaadi tootmiseks. Veel märkis ta, et kuigi on tõenäoline, et määruse nr 601/2012 sarnased sätted, mis reguleerivad naatriumkarbonaadi tootmist, s.t selle määruse IV lisa punkt 20, on samuti kehtetud, ei ole tal haldusasutusena pädevust jätta liidu õigusnormi kohaldamata.
16

Prosa väidab 21. juuni 2007. aasta kohtuotsusele Optimus – Telecomunicações (C‑366/05, EU:C:2007:366) tuginedes konkreetsemalt, et selles sättes ette nähtud kohustus takistab Portugali Vabariigil kehtestada kapitaliühingu asutamisele kapitalimaksu, sest kuigi sellise äriühingu asutamine ei olnud Portugali õigusnormidega 1. juulil 1984, see on kuupäeval, millele direktiivi 69/335 artikli 7 lõike 1 esimene lõik viitab, riigilõivust vabastatud, siis alates sellest kuupäevast on Portugali õigusaktidega see tehing riigilõivust vabastatud.
15

Nii selle ajutisi meetmeid puudutava määruse kui ka nimetatud kohtu poolt 29. märtsil ja 3. aprillil 2017 tehtud otsused muutis Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) vastavalt oma 20. novembri 2017. aasta määrusega ning kahe 4. detsembri 2017. aasta ja 5. veebruari 2018. aasta otsusega ära. Selle kohtu selgituste kohaselt tuleneb nendest otsustest, et tegu, mis kujutab endast konkurentsieeskirjade rikkumist, ei saa riigihangete seadustiku artikli 38 lõike 1 punkti f kohaselt kvalifitseerida „ametialaste käitumisreeglite raskeks rikkumiseks“, ning et selliselt saab kvalifitseerida „vaid riigihankelepingu täitmisel esinevad puudused ja hooletuse“. Seega ei tohiks arvesse minna „isegi mitte ebaseaduslikud teod, mis on pandud toime enne selle lepingu täitmist aset leidnud hankemenetluse ajal“. See tõlgendus tugineb ettevõtjate õiguskindluse vajadusele. Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) sõnul on see tõlgendus kooskõlas 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsusega Generali-Providencia Biztosító (C‑470/13, EU:C:2014:2469), millest tuleneb vaid, et riigisisene õigusnorm, millega kvalifitseeritakse konkurentsieeskirjade rikkumine sõnaselgelt „raskeks eksimuseks ametialaste käitumisreeglite vastu“, ei riku liidu õigust, kuid ei tulene see, et liidu õigus paneks kohustuse hõlmata need rikkumised mõistega „raske eksimus ametialaste käitumisreeglite vastu“. Sellest tuleneb, et Itaalia õiguses ei ole selliste rikkumiste toimepanemisel riigihangete seadustiku reguleerimisalasse jäävates riigihankemenetluses üldse tähtsust.
4

Direktiivi artiklis 6 „Võlgade sissenõudmiskulude hüvitamine“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid tagavad, et kui artikli 3 või 4 kohaselt tuleb äritehingute puhul maksta viivist, on võlausaldajal õigus võlgnikult sisse nõuda minimaalne kindel summa 40 eurot. 2. Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 nimetatud kindel summa kuulub maksmisele ilma vastava meeldetuletuseta ja see on ette nähtud võlausaldajale tekkivate sissenõudmiskulude hüvitamiseks. 3. Võlausaldajal on õigus nõuda võlgnikult lisaks lõikes 1 osutatud kindlale summale kõnealust kindlat summat ületavate ja võlgniku hilinenud maksmisest tulenevate mis tahes sissenõudmiskulude mõistlikku hüvitamist. See võib hõlmata kulusid, mis on muu hulgas tekkinud seoses juristi või inkassofirma poole pöördumisega.“
50

Eelnevalt esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud eelotsuse küsimustele vastata, et ELTL artiklit 45 koostoimes määruse nr 883/2004 artikliga 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui esimese liikmesriigi pädevad ametiasutused keelduvad maksmast teise liikmesriigi kodanikule, kes töötab esimeses liikmesriigis, ent ei ela seal, perehüvitisi koos emaga kolmandas riigis elava lapse eest, kui need ametiasutused tuvastavad, et nende oma kodanikel ja alalistel elanikel on nende hüvitiste saamise samade tingimuste esinemise korral õigus saada perehüvitisi esimese liikmesriigi ja selle kolmanda riigi vahel sõlmitud kahepoolse konventsiooni alusel; vastuolu ei ole juhul, kui neil ametiasutustel on võimalik oma keeldumist objektiivselt põhjendada.
5

Määruse artiklis 15 „Kohtuasja üleviimine kohtusse, kus on asja arutamiseks paremad võimalused“ on sätestatud: „1. Erandina võivad selle liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine, kui nad leiavad, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side, oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja kui see on lapse parimates huvides: a) peatada kõnealuse menetluse või selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi kohtule vastavalt lõikele 4; või b) taotleda, et teise liikmesriigi kohus saaks pädevuse vastavalt lõikele 5. 2. Lõiget 1 kohaldatakse: a) ühe osapoole taotluse alusel või b) kohtu omal algatusel või c) teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal, millega lapsel on eriline side vastavalt lõikele 3. Kohtu omal algatusel või teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal toimunud üleviimisega peab nõustuma vähemalt üks osapool. 3. Lapsel loetakse olevat lõikes 1 nimetatud eriline side liikmesriigiga, kui see liikmesriik: a) on saanud lapse [harilikuks viibimiskohaks] pärast lõikes 1 nimetatud kohtusse pöördumist või b) on lapse varasem [harilik viibimiskoht] või c) on andnud lapsele kodakondsuse või d) on vanemliku vastutuse kandja [harilik viibimiskoht] või e) on koht, kus asub lapse vara, kui kohtuasi käsitleb lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. 4. Asja sisuliseks arutamiseks pädev liikmesriigi kohus kehtestab tähtaja, mille jooksul tuleb vastavalt lõikele 1 pöörduda kõnealuse teise liikmesriigi kohtutesse. Kui selleks ajaks ei ole kohtutesse pöördutud, jätkab kohus, kuhu pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 5. Juhul, kui see on kohtuasja konkreetsete asjaolude tõttu lapse parimates huvides, võivad kõnealuse teise liikmesriigi kohtud võtta pädevuse kuue nädala jooksul pärast nende poole pöördumist vastavalt lõike 1 punktile a või b. Sel juhul loobub kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevusest. Muul juhul jätkab kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 6. Käesoleva artikli eesmärgil teevad kohtud koostööd kas otseselt või siis vastavalt artiklile 53 määratud keskasutuste kaudu.“
29

Esitatud küsimustele tuleb seega vastata, et direktiivi 2014/24 artikli 10 punkti h koostoimes selle direktiivi põhjendusega 28 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ühelt poolt kiirabiteenused, mille kohta on ette nähtud, et autos peab olema parameedikust autojuht ning vähemalt üks parameedik, kes on kvalifikatsiooni ja oskustega, mille ta on saanud esmaabikursuse läbimisel ja -eksami sooritamisel, ja teiselt poolt elementaarseteks tervishoiuteenusteks vajalikud veoteenused, mida osutatakse kiirabiautodega, kuuluvad hädaolukorra puudumisel selles sättes ette nähtud erandi alla.
34

Eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et määrust nr 261/2004 ja eelkõige selle artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et hilinenud lennu reisijatele, kellel on sellele lennule kinnitatud broneering, ei või keelduda määruse alusel hüvitist maksmast ainuüksi põhjusel, et nad ei ole hüvitisnõuet esitades tõendanud – eeskätt pardakaardiga – selle lennu registreerimisele ilmumist, välja arvatud juhul, kui tõendatakse, et neid reisijaid ei transporditud kõnealuse hilinenud lennuga, ning seda peab kontrollima liikmesriigi kohus.
22

Neil asjaoludel otsustas Judecătoria Rădăuţi (Rădăuţi esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse nr 2201/2003 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see, kui kostja ei ole esitanud vastuväidet, et rahvusvaheline kohtualluvus ei kuulu Rumeenia kohtutele, mis puudutab otsuse tegemist tema asjas, milleks on „abielulahutus ja alaealine laps“, on samaväärne tema vaikiva nõusolekuga selleks, et asjas teeb otsuse kohus, kelle poole hageja pöördus, kui poolte harilik viibimiskoht on teises liikmesriigis (käsitletaval juhul Itaalias) ja hagi abielu lahutamiseks on esitatud selle riigi kohtule, mille kodakondsus pooltel on? 2. Kas määruse nr 2201/2003 artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et kohus peab tõstatama või võib tõstatada omal algatusel vastuväite, et rahvusvahelise kohtualluvuse sätete järgi ei allu Rumeenia kohtutele asi, milles on tegemist „abielulahutuse ja alaealise lapsega“, kui teises liikmesriigis (käsitletaval juhul Itaalias) elavad pooled ei ole leppinud kohtualluvuses kokku (mille tulemusena jäetakse hagi läbi vaatamata, sest see ei allu Rumeenia kohtutele), kusjuures need sätted on prioriteetsed õigusnormide suhtes, mis on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 915 lõikes 2 ja mille kohaselt võib esitada vastuväite, et erandlik kohtualluvus ei kuulu Judecătoria Rădăuţile (Rădăuţi esimese astme kohus) (mille tulemusena allub asi Judecătoria Sectorului 5 Bucureştile (Bukaresti 5. sektori esimese astme kohus, Rumeenia) ning otsus asjas tehakse sisulistes küsimustes), eelkõige seepärast, et need sätted on vähem soodsad võrreldes riigisisese õigusnormiga (tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 915 lõige 2)? 3. Kas määruse nr 2201/2003 artikli 12 lõike 1 punktis b kasutatud väljendit „abikaasad ja vanemliku vastutuse kandjad on kohtusse pöördumise ajal […] muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud“ tuleb tõlgendada nii, et kui pooled, kes viibivad harilikult teises liikmesriigis (käsitletaval juhul Itaalias), valivad kohtuks, kes on pädev tegema otsust nõude kohta abielu lahutamiseks, selle riigi kohtu, mille kodakondsus neil on (Judecătoria Rădăuţi (Rădăuţi esimese astme kohus)), on see viimane kohus automaatselt pädev tegema otsust nende nõuete kohta, mis puudutavad „vanemliku vastutuste teostamist, alaealise elukohta ning lapse kasvatamise ja koolitamise kuludesse vanemate tehtava panuse kindlaksmääramist“? 4. Kas mõistet „vanemlik vastutus“ määruse nr 2201/2003 artikli 2 punktis 7 ja artiklis 12 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka tsiviilseadustiku (Codul civil) artiklis 483 kasutatud mõistet „vanema hooldusõigus“, tsiviilseadustiku artiklis 400 kasutatud mõistet „lapse viibimiskoht“ ja tsiviilseadustiku artiklis 402 kasutatud mõistet „vanemate panus alaealise kasvatamise ja koolitamise kuludesse“?“
13

Neil asjaoludel otsustas Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas raamotsuse [2008/909] artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud kriteeriumid on täidetud ainult juhul, kui süüdimõistetud isikul on liikmesriigis, mille kodanik ta on, perekondlikud, ühiskondlikud, tööalased või muud sidemed, mille põhjal võib õigustatult eeldada, et karistuse täideviimine selles riigis võib hõlbustada süüdimõistetu sotsiaalset rehabilitatsiooni ja seetõttu on sellega vastuolus liikmesriigi õigusnorm nagu seaduse nr 549/2011 § 4 lõike 1 punkt a, mis lubab sellistel juhtudel tunnustada ja täide viia kohtuotsust ainult hariliku viibimiskoha alusel, mis on ametlikult registreeritud täidesaatvas riigis, sõltumata sellest, kas süüdimõistetul on selles riigis konkreetseid sidemeid, mis võiksid suurendada tema sotsiaalse rehabilitatsiooni võimalust? 2. Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas raamotsuse [2008/909] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et ka raamotsuse artikli 4 lõike 1 punktis a viidatud juhul peab väljaandjariigi pädev asutus enne kohtuotsuse ja tunnistuse edastamist kontrollima, kas täidesaatvas riigis karistuse täideviimine vastab eesmärgile suurendada süüdimõistetud isiku sotsiaalse rehabilitatsiooni võimalust ja sellega seoses peab nimetatud asutus samal ajal saadud teabe ära märkima tunnistuse punkti d alapunktis 4 eelkõige juhul, kui süüdimõistetud isik raamotsuse artikli 6 lõike 3 kohaselt antud arvamuses kinnitab, et tal on väljaandjariigis konkreetsed perekondlikud, ühiskondlikud või tööalased sidemed? 3. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas raamotsuse [2008/909] artikli 9 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kohtuotsuse mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjusega on tegemist ka siis, kui raamotsuse artikli 4 lõike 1 punktis a ette nähtud juhul ei ole tõendatud, hoolimata nimetatud sätte punktis 3 osutatud konsulteerimisest ega võimaliku muu vajaliku teabe esitamisest, perekondlike, ühiskondlike, tööalaste või muude sidemete olemasolu, mille põhjal võib põhjendatult eeldada, et karistuse täideviimine täidesaatvas riigis võib suurendada süüdimõistetud isiku sotsiaalse rehabilitatsiooni võimalust?“
22

Sellega seoses viitas kõnealune kohus eelkõige asjaolule, et need küsimused on liidu kui õigusel rajaneva ühenduse säilitamisel üliolulised; asjaolule, et need küsimused esitati, kuigi vaidlusalused riigisisesed sätted kehtisid veel; asjaolule, et lõplik ei olnud 21. novembri 2018. aasta seadus, mis võeti vastu selleks, et täita 17. detsembri 2018. aasta kohtumäärust komisjon vs. Poola (C‑619/18 R, EU:C:2018:1021), millega Euroopa Kohus kohustas ajutiselt peatama nende riigisiseste sätete kohaldamise, ning asjaolule, et nende samade sätete tagajärgi ei kõrvaldatud ex tunc. Neil asjaoludel on liikmesriigi kohtu arvates vastus eelotsuse küsimustele endiselt vajalik, selleks et täpsustada Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) nende kohtunike staatus, keda vaidlusalused riigisisesed sätted mõjutasid. Nimelt, arvestades, et 21. novembri 2018. aasta seadus põhineb eeldusel, et osa neist kohtunikest on pensionile läinud vaidlusaluste riigisiseste sätete alusel ning et nad on nüüd ennistatud Sąd Najwyższysse (kõrgeim kohus), põhinevad eelotsuse küsimused oletusel, et asjaomased kohtunikud ei ole kunagi läinud pensionile, kuna need riigisisesed sätted tuleb jätta kohaldamata, mistõttu eelotsusetaotluse esitanud kohus oma praeguses koosseisus ning üldisemalt kõik Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunikud, kes on avaldanud tahet jätkata oma ametis pärast 65. eluaasta täitumist, saavad jätkata otsuste tegemist.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 5. juuni 2019. aasta määrus – Wilo Salmson France

(kohtuasi C-10/19)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 – Piisavate andmete puudumine põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma, et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94)

(vt punktid 12–25)

Resolutsioon

Tribunalul Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) 2. veebruari 2018. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 14. novembri 2019. aasta määrus – Armostav Místek

(kohtuasi C‑520/19) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 – Puuduvad piisavad täpsustused põhikohtuasja faktilise ja õigusliku raamistiku kohta ja põhjuste kohta, mis õigustavad vajadust saada esitatud eelotsuse küsimustele vastus – Ilmselge vastuvõetamatus

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma, et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94)

(vt punktid 14–22 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Krajský soud v Ostravě (Ostrava maakonnakohus, Tšehhi Vabariik) 18. juuni 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.

( 1 ) ELT C 328, 30.9.2019.
2.

Riigiabi – Asutamislepingu sätted – Kohaldamisala – Maksud, millest vabastamist võib käsitleda riigiabina – Hõlmamine – Riiklik kriminaalkaristus maksuga, millega kaasneb maksuvabastus, seotud kohustuste täitmata jätmise korral – Maksukohustuslastel võimaluse puudumine viidata sellele, et maksuvabastus kujutab endast riigiabi – Erandid – Maks ja maksuvabastus, mis on abimeetme lahutamatu osana – Maks ja maksuvabastus, mis on ühe ja sama abimeetme lahutamatu osana – Puudumine (ELTL artikli 107 lõige 1) (vt punktid 21–28 ja resolutsioon)
1.

Mõistet „kooli- või ülikooliharidus“ nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punktide i ja j tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma surfi- ja purjetamisõpet, mida sellised surfi- ja purjetamiskoolid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, annavad koolidele ja ülikoolidele, kus kõnealune õpe võib vastavalt kuuluda kehalise kasvatuse tunni või kehalise kasvatuse õpetaja erialaõppe hulka ja mida arvestatakse hindamisel.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 26. septembri 2019. aasta määrus –

Wallonische Region

(kohtuasi C‑315/19)

Eelotsusetaotlus – Töötajate vaba liikumine – Maanteeliiklus – Mootorsõidukite registreerimisnumbrid – Ühes liikmesriigis elukohta omav juht –Teises liikmesriigis registreeritud sõiduk – Mootorsõiduk, mille on töötaja kasutusse andnud tema tööandja, kes asub teises liikmesriigis – Kohustus esitada kontrolli käigus kohapeal tõend, et sellise sõiduki kasutamine on õiguspärane – Proportsionaalsus

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Piirangud – Liikmesriigi territooriumil elavad töötajad, kelle töökoht on teises liikmesriigis – Välisriigi numbrimärgiga sõiduki kasutamine – Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad trahvi ähvardusel ette kohustuse esitada kohapeal tõend sõiduki kasutamise õiguspärasuse kohta – Lubamatus –Põhjendatus – Puudumine – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(ELTL artikkel 45)

(vt punktid 23, 27–31, 33–36 ja resolutsioon)

Resolutsioon

ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib selles liikmesriigis elukohta omav töövõtja taotleda selles liikmesriigis erandit kohustusest registreerida oma elukohariigis teises liikmesriigis asuva tööandja poolt tema kasutusse antud teises liikmesriigis registreeritud sõiduk vaid siis, kui dokumendid, mis tõendavad, et ta vastab selle erandi kohaldamise tingimustele, asuvad pidevalt selles sõidukis.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 15. jaanuari 2020. aasta määrus – Banca E

(kohtuasi C-381/19) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Tarbijakaitse – Direktiiv 93/13/EÜ – Uue õiguskaitsevahendi ettenägemine kohtumenetluse vältel – Õiguskindluse ja tõhususe põhimõtted

Tarbijakaitse – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Vahendid ebaõiglaste tingimuste seadmise lõpetamiseks – Riigisisesed õigusnormid, millega nähakse kohtumenetluse vältel ette täiendav õiguskaitsevahend ja kohtuaste – Lubatavus õiguskindluse ja tõhususe põhimõtete seisukohast – Tingimus – Õiguskaitsevahend, mida saab kasutada nii tarbija kui ka müüja või teenuste osutaja

(Nõukogu direktiiv 93/13, artikli 7 lõige 1)

(vt punktid 28–35 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Õiguskindluse ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus menetlusnorm, millega riigisiseses õiguskorras ette nähtud õiguskaitsevahendite süsteemi muudetakse nii, et nähakse ette täiendav õiguskaitsevahend ja kohtuaste, ja mida kohaldatakse selle muudatuse jõustumise hetkel juba käimasolevale kohtumenetlusele tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel, tingimusel et seda uut õiguskaitsevahendit saab kasutada nii tarbija kui ka müüja või teenuste osutaja.

( 1 ) ELT C 288, 26.8.2019.