KOHTUJURISTI ETTEPANEK

VERICA TRSTENJAK

esitatud 6. märtsil 2007 ( 1 )

Kohtuasi C-1/06

Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

„Põllumajandus — Põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteem — Määrus (EMÜ) nr 3665/87 — Toodete ekspordi kohta tõendite esitamine — Samaväärsete tõendite esitamine — Artikli 47 lõige 3 — Selliste tõendavate dokumentide samaväärsete tõenditena omal algatusel tunnustamine, millele ei ole lisatud sõnaselgelt põhjendatud taotlust tunnustada neid samaväärsena — Kohaldamatus otseekspordi suhtes — Siseriiklikud menetlusnormid — Liikmesriigi pädevate asutuste kohustused”

I. Sissejuhatus

1. Käesolev eelotsusemenetlus puudutab esiteks probleemi, kas pädev siseriiklik asutus on komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad ( 2 ) (edaspidi „määrus nr 3665/87”), artikli 47 lõike 3 kohases eksporditoetuste andmise menetluses kohustatud ka omal algatusel tunnustama teisi dokumente samaväärsetena, kui eksportija ei saa temast olenemata põhjustel esitada kontrolleksemplari T5, ja teiseks käsitleb menetlus küsimust, kas eksportija saab esitada teiste samaväärsete dokumentide tunnustamise taotluse selle määruse artikli 47 lõike 3 kohaselt ka kaudselt ennetava abinõuna.

2. Määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 tõlgendamisega seotud küsimused tõusetuvad Finanzgericht Hamburgi menetluses olevas Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH (edaspidi „Bonn Fleisch”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonasi (Hamburg-Jonasi peatolliasutus, edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises kohtuasjas, mis käsitleb selliste ettemakstud eksporditoetuse tagasimaksmise otsuste õiguspärasust, mille tegemise aluses oli väide, et kaup jäeti ühenduse tolliterritooriumilt 60-päevase tähtaja jooksul Venemaale eksportimata.

II. Õiguslik raamistik

A. Ühenduse õigus

3. Määrus nr 3665/87, mida on muu hulgas muudetud komisjoni määrusega nr 1829/94 ja viimati komisjoni määrusega (EÜ) nr 604/98, sätestas selliste põllumajandustoodete, mille puhul makstakse toetust, ekspordi süsteemi kohaldamise ühiseeskirjad. See määrus tunnistati kehtetuks ja asendati komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad ( 3 ), mis kehtib alates 1. juulist 1999.

4. Määruse nr 3665/87 artikli 4 lõige 1 sätestab: „Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 16 kohaldamist, sõltub toetuse maksmine tõenditest selle kohta, et vastuvõetud ekspordideklaratsiooniga hõlmatud tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest.” [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]

5. Määruse nr 3665/87 artikli 6 lõige 1 sätestab: „Kui enne ühenduse tolliterritooriumilt väljaviimist ületab toode, mille tollideklaratsioon on vastu võetud, ühenduse muud territooriumi kui see liikmesriik, kus deklaratsioon vastu võeti, tuleb selle kohta, et toode on ühenduse tolliterritooriumilt välja viidud, esitada tõendid määruse (EMÜ) nr 2823/87 artiklis 1 viidatud T5 kontrolleksemplari originaali kujul.”

6. Määruse nr 3665/87 artikkel 47, mis paikneb 4. jaotise „Toetuse maksmise menetlus” all, sätestab: „1. Toetust makstakse ainult eksportija eriomase taotluse korral ja selle maksab liikmesriik, kelle territooriumil ekspordideklaratsioon vastu võetakse. […] 2. Välja arvatud vääramatu jõu korral, tuleb toetuse maksmise või tagatisest vabastamisega seotud dokumendid esitada 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast. 3. Kui artiklis 6 nimetatud kontrolleksemplari T5 ei tagastata eksportijast olenemata põhjustel lähtetolliasutusele või keskasutusele kolme kuu jooksul alates väljaandmisest, võib eksportija esitada pädevale asutusele põhjendatud taotluse, et samaväärseiks peetaks teisi dokumente. Sellise taotluse tõendamiseks tuleb esitada: a) kui kontrolleksemplar on välja antud tõendina toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumise kohta: — veokiri ja — dokument, mis tõendab, et toode on esitatud kolmanda riigi tolliasutusele, või üks või mitu artikli 18 lõigetes 1, 2 ja 4 nimetatud dokumentidest; […] Samaväärsete tõendite esitamise suhtes kohaldatakse lõiget 4. 4. Kui vaatamata asjakohasele toimimisele ei ole eksportijal olnud võimalik artikli 18 alusel nõutavaid dokumente saada ja edastada lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul, võidakse eksportijale tema taotluse korral anda nende esitamiseks lisaaega. 5. Taotlused teiste dokumentide samaväärseina käsitamise kohta vastavalt lõikele 3, koos tõendavate dokumentidega või ilma nendeta, ja lõikes 4 sätestatud lisaaja taotlused esitatakse lõikes 2 kehtestatud tähtaja jooksul.”

7. Määruse nr 800/1999 artikli 54 lõike 1 esimene taane sätestab, et määrust nr 3665/87 kohaldatakse siiski edaspidigi ekspordi suhtes, mille puhul ekspordideklaratsioon on vastu võetud enne käesoleva määruse rakendumist.

B. Siseriiklik õigus

8. Saksa 24. mai 1996. aasta eksporditoetuste määrus ( 4 ) (Ausfuhrerstattungsverordnung, edaspidi „AEVO”) sätestab seoses eksporditoetusega järgmist.

9. AEVO § 1 näeb ette, et AEVO kohaldub selliste EÜ õigusaktide rakendamisele, mis on kehtestatud ühise turukorralduse ja kauplemise korra raames seoses eksporditoetusega.

10. AEVO § 3 lõike 1 selle versiooni kohaselt, mis kehtis enne määruse nr 800/1999 jõustumist, kasutatakse määruse nr 3665/87 artikli 3 lõike 5 kohase dokumendina liitvabariigi rahandusministeeriumi kehtestatud ühtset haldusdokumenti, mis on avaldatud liitvabariigi rahandusministeeriumi (Bundesfinanzverwaltung) Ametlikus Teatajas nimetuse all „ekspordideklaratsioon (lisaleht) ühenduse eksporditoetuste kohta” (toetusi käsitlev ekspordideklaratsioon).

11. AEVO § 4 lõiked 1 ja 2 sätestasid enne määruse nr 800/1999 jõustumist kehtinud versioonis järgmist: „(1) Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestataks rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1), artikli 793 lõikes 2 (selle vastavas versioonis) määratud lähtetolliasutus teeb käesoleva määruse kohaldamisalas kaubasaadetise lahkumise kohta ühenduse tolliterritooriumilt toetusi käsitlevas ekspordideklaratsioonis kinnitusmärke (kauba lahkumise kinnitus). (2) Selliste kaubasaadetiste puhul, mille kohta on ekspordideklaratsioon teises Euroopa Liidu liikmesriigis vastu võetud, märgitakse käesoleva määruse kohaldamisalas kinnitus kauba lahkumise kohta kontrolleksemplarile T5.”

III. Peamised asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas ning eelotsuse küsimused

A. Asjaolud

12. Finanzgericht Hamburgi menetluses on Bonn Fleischi ja Hauptzollamti vaheline vaidlus, mis puudutab Bonn Fleischi vastu esitatud tagasimaksmise otsuste õiguspärasust.

13. Viidates kauba edaspidisele eksportimisele Venemaale, suunas Bonn Fleisch 1997. aasta detsembris ja 1998. aasta jaanuaris veiseliha tolliladustamisprotseduurile ja sai vastavalt oma taotlusele nelja toetuse andmise otsusega 21. ja 23. jaanuarist 1998 ettemaksena kokku 47597,81 eurot eksporditoetust.

14. Bonn Fleisch esitas 8. aprillil 1998 veiseliha ekspordideklaratsiooni.

15. 9. aprillil 1998 anti Mukrani lähtejaamas veokirjale kinnitus tollivormistuse läbimise kohta. Euroopa Kohtu suulises menetluses väitis Bonn Fleisch, et Zollamt Mukrani 13. oktoobri 2000. aasta kirja kohaselt sai see tolliamet eksporditud tooted nõuetele vastavalt kätte.

16. Täpsemalt määratlemata kuupäeval saatis Hauptzolamt Stralsund, mille alla kuulub Zollamt Mukran, posti teel ekspordideklaratsiooni Hauptzollamtile. Siiski on kindlaks tehtud, et seda eksporditoetuse saamiseks vajalikku ekspordideklaratsiooni Hauptzollamti haldustoimikutes ei ole. Euroopa Kohtu suulises menetluses oletati, et see dokument on ametlikes kanalites kaduma läinud.

17. Venemaa impordidokumendi andmetel lubati Bonn Fleischi eksporditud veiseliha 20. mail 1998 Venemaal tarbimiseks ringlusse.

18. 13. juulil 1998 esitas Bonn Fleisch Hauptzollamtile veokirja, millel oli 9. aprillil 1998 antud kinnitus tollivormistuse läbimise kohta, ning 20. mail 1998 kinnitatud Venemaa impordidokumendi.

19. 21. juulil 1998 ja 18. novembril 1999 andis Hauptzollamt Bonn Fleischile telefoni teel teada, et ta ei ole saanud ekspordideklaratsiooni koos kinnitusega ekspordi toimumise kohta.

20. 23. juunil 2000 nõudis Hauptzollamt nelja otsusega tagasi ettemaksena tehtud eksporditoetused, mida oli 20% võrra suurendatud, märkides, et Bonn Fleisch ei ole 60-päevase tähtaja jooksul esitanud ekspordideklaratsiooni koos kinnitusega ekspordi toimumise kohta, mis tõendaks, et kaup on ühenduse tolliterritooriumilt välja viidud. Bonn Fleisch esitas nende nelja otsuse vastu vaide. Põhjenduseks väitis ta, et ekspordideklaratsioon oli edastatud tolliasutuste siseselt automaatselt Hauptzollamtile. Lisaks ei näe määrus nr 3665/1987 eksportijale ette kohustust edastada ekspordideklaratsioon viimati nimetatud asutusele.

21. Vaidemenetluse käigus märkis Bonn Fleisch 2. novembri 2000. aasta kirjas, et ta oli saatnud veokirja ja impordidokumendi Hauptzollamtile 13. juuli 1998. aasta kirjaga ja seega määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ette nähtud 12-kuulise tähtaja jooksul. Ta väidab, et olukorras, kus ekspordideklaratsioon ei pruukinud jõuda Hauptzollamti käsutuses olevasse toimikusse, kujutas eelnimetatud dokumentide esitamine endast kaudselt taotlust käsitada neid tõendina kauba ühenduse tolliterritooriumilt eksportimise kohta. Samal ajal esitas Bonn Fleisch ennetava abinõuna taotluse tunnustada 13. juulil 1998 esitatud veodokumenti ja impordidokumenti samaväärsetena.

22. See taotlus jäeti 13. detsembri 2001. aasta otsusega tähtaja möödumise tõttu määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikele 5 viidates rahuldamata. Otsuse põhjenduses viidati asjaolule, et taotlus dokumentide samaväärsetena tunnustamiseks peab olema esitatud sõnaselgelt ja Hauptzollamt ei ole kohustatud tunnustama omal algatusel dokumente samaväärsetena. Selle otsuse ja 23. juuni 2000. aasta otsuste peale esitas Bonn Fleisch vaide, mis jäeti 20. veebruari 2003. aasta vaideotsusega rahuldamata. Bonn Fleisch esitas 20. märtsil 2003 Finanzgericht Hamburgile (Hamburgi maksukohus) kaebuse Hauptzollamti otsuse peale, millega tema vaided rahuldamata jäeti.

B. Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused

23. Tuginedes määruse nr 3665/87 artikli 4 lõikele 1, lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus sellest, et toodete eksport 60 päeva jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest kujutab endast sisulist tingimust ning eksportijal lasub ekspordi tõendamise osas tõendite esitamise kohustus ja tõendamiskoormis.

24. Tõendamiskoormise osas selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et juhul, kui eksporditoetust saav toode läbib enne ühenduse territooriumilt lahkumist ühenduses muu kui ekspordideklaratsiooni vastu võtva liikmesriigi territooriumi (transiit või kaudne eksport), näeb määruse nr 3665/87 artikkel 6 ette, et toote ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendatakse nõuetekohaselt kinnitatud kontrolleksemplar T5 originaaleksemplariga. Samas otseekspordi korral, mis on kõne all käesolevas põhikohtuasjas, ei ole ühenduse seadusandja reguleerinud ekspordi tõendamise korda. Seetõttu on Saksamaa seadusandja täitnud selle lünga AEVO § 4 lõikega 1, mille kohaselt tehakse kaubasaadetise lahkumise kohta ühenduse tolliterritooriumilt toetusi käsitlevas ekspordideklaratsioonis kinnitusmärge.

25. Lisaks juhib eelotsusetaotluse esitanud kohus tähelepanu sellele, et üks põhikohtuasja erijooni seisneb selles, et Bonn Fleisch edastas 13. juuli 1998. aasta kirjaga ning seega määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 2 kohase 12-kuulise tähtaja jooksul nii veokirja kui ka Venemaa impordidokumendi. Nendest dokumentidest nähtub selgelt, et eksporditoetust saav kaup lahkus ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul. Mõlemaid dokumente võib põhimõtteliselt käsitada määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaste teiste samaväärsete dokumentidena. Seetõttu kaldub eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma seisukohta, et pädev asutus võib teatud asjaoludel tunnustada ka omal algatusel dokumente samaväärsetena.

26. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates kujutab määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3, mis kuulub 4. jaotise (Toetuse maksmise menetlus) alla, endast üksnes menetlusnormi, mitte aga materiaalõiguslikku toetuse saamise õiguse tingimust. Sellest sättest ei saa järeldada, et teiste samaväärsete dokumentide tunnustamine omal algatusel on a limine välistatud.

27. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates saab taotlus teiste dokumentide samaväärsetena tunnustamiseks olla esitatud üksnes sõnaselgelt. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamuse kohaselt ei välista see siiski seda, et konkreetsel juhul, kui teiste samaväärsete dokumentide kaudu, mis tõendavad kauba õigeaegset eksportimist ühenduse tolliterritooriumilt, nähtub vastavatest asjaoludest tulenevalt selgelt eksportija tahe, võib lähtuda sellest, et taotlus on esitatud kaudselt ja ennetava abinõuna.

28. Kuna Finanzgericht Hamburg ei olnud määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 tõlgendamise osas kindel, otsustas ta menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule kaks järgmist eelotsuse küsimust: 1. Kas pädeval asutusel on ka omal algatusel õigus ja kohustus tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaselt? 2. Kas taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaselt võib esitada ka kaudselt ennetava abinõuna?

IV. Analüüs

A. Esimene eelotsuse küsimus

1. Poolte argumendid

29. Bonn Fleisch on seisukohal, et esimesele eelotsuse küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Bonn Fleischi arvates tuleneb jaatav vastus määruse artikli 47 lõike 3 sõnastusest ning mõttest ja eesmärgist. Sätte sõnastusest ei saa järeldada, et eksportija taotlus on ainus võimalus, kuidas saab tollimenetluses teisi dokumente samaväärsetena tunnustada. Võttes arvesse määruse nr 3665/87 põhjendust 49 (saksakeelses versioonis põhjendus 50), on artikli 47 lõike 3 eesmärk kaitsta eksportijat kontrolleksemplari administratiivse töötlemisega seotud riskide eest, mida ta ei tea, mis temast ei olene ja mida ta ei saa mõjutada.

30. Hauptzollamt teeb ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele eitavalt. Ta on seisukohal, et pädeval asutusel ei ole üldist kohustust kontrollida, kas esitatud dokumentide näol võib tegemist olla samaväärsete dokumentidega määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 mõttes. Selline kontrollimine toimub üksnes sõnaselge taotluse alusel.

31. Kreeka Vabariik on seisukohal, et toetuse maksmise eest vastutav asutus võib omal algatusel tunnustada dokumente samaväärsetena, kui eksportija on need esitanud määruse nr 3665/87 artikli 47 kohase 12-kuulise tähtaja jooksul ja kui on täidetud toetuse saamise õiguse sisulised tingimused. Sellisel juhul tuleneb asjaoludest selgelt ja üheselt, et taotletakse esitatud dokumentide samaväärsetena tunnustamist.

32. Komisjon on seisukohal, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3 ei saa analoogia alusel otseekspordi puhul kohaldada. Euroopa Kohtu suulises menetluses selgitas komisjon, et kaudse ekspordi puhul puutub eksportija kokku vähemalt kahe erineva liikmesriigi haldusõiguse süsteemiga. Kuna kaudse ekspordi korral puutuvad asjasse mitmete liikmesriikide haldusasutused ja seega ka mitmed haldusõiguse süsteemid, on määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 eesmärk hoida ära raskusi, mis võivad tekkida piiriüleste haldusprotseduuride käigus.

33. Komisjoni arvates seevastu ei pidanud ühenduse seadusandja vajalikuks näha otseekspordi puhul ette vastavat siseriiklike menetlusnormide ühtlustamist. Otseekspordi puhul puudub piiriülene faktor, mistõttu kuuluvad need õigusnormid siseriikliku menetlusautonoomia alla ja seega kohaldatakse Saksa õiguses AEVO § 4 lõiget 1. Ka uus määrus nr 800/1999 ei muuda seda tõlgendust.

34. Kui aga Euroopa Kohus peaks siiski leidma, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3 tuleb analoogia alusel kohaldada ka otseekspordile, asub komisjon teise võimalusena seisukohale, et seoses haldustegevuse seaduslikkuse põhimõttega, ei tohi asutuse vead tuua ettevõtjale kaasa ebasoodsat olukorda, vaid eksportijal peab olema võimalik tõendada ka muul viisil, et tooted on eksporditud. Seetõttu peab pädev asutus alustama omal algatusel dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetluse, teavitama eksportijat siseriiklike dokumentide puudumisest või pikendama dokumentide esitamise tähtaega.

2. Kohtujuristi seisukoht

a) Määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 ratione materiae kohaldamine otseekspordile

35. Kuigi uuema kohtupraktika kohaselt on maksmise korra eeskirjade näol tegemist üksnes haldusnõuetega ( 5 ), tuleb ka neid võtta sama tõsiselt nagu materiaalõiguslikke tingimusi. Nende nõuete rikkumine, nagu ka materiaalõiguslikest tingimustest mittekinnipidamine, võib endaga kaasa tuua eksporditoetuse vähendamise või isegi toetuse täieliku kaotamise. ( 6 )

36. Seoses kontrolleksemplariga T5 viitab määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3 määruse artiklile 6. Artikli 6 lõike 1 kohaselt on kontrolleksemplari T5 kohaldamisala piiratud ratione materiae kaudse ekspordiga.

37. Kaudse ekspordi oluline faktiline tingimus on see, et enne ühenduse tolliterritooriumilt väljaviimist ületab toode, mille tollideklaratsioon on vastu võetud, ühenduse muud territooriumi kui see liikmesriik, kus deklaratsioon vastu võeti.

38. Otseeksporti ( 7 ) määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 3 ei käsitleta. Käesoleva kohtuasja asjaoludest võib selgelt järeldada, et veiseliha eksporditi otse Saksamaalt Venemaale. Tooted ei ületanud ühenduse muud territooriumi kui see liikmesriik, kus tollideklaratsioon vastu võeti.

39. Seega tõusetub küsimus, kas määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaldamise võimalus tuleb otseekspordi puhul tagasi lükata või saab selle määruse artikli 47 lõiget 3 kohaldada analoogia alusel ka otseekspordi korral.

40. Otseekspordi mittekäsitlemine määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 3 ei viita siiski regulatsiooni lüngale. Otseekspordi ja kaudse ekspordi haldusmenetluslik käsitlemine toimub erinevate protseduuridega, mis puudutavad erinevaid asjaolusid. Otseekspordi puhul puutuvad eksportijad kokku ainult ühe liikmesriigi tolliasutustega, st lähtetolliasutus ja väljumistolliasutus asuvad ühes ja samas liikmesriigis.

41. Kaudse ekspordi puhul aga ei puutu ettevõtjad kokku mitte ainult päritoluriigi haldusõiguse süsteemiga, vaid vähemalt veel ühe teise liikmesriigi haldusõiguse süsteemiga. Ühtse kontrolleksemplariga T5 tegeleb nii välisriigi väljumistolliasutus, st teise liikmesriigi väljumistolliasutus, kui ka päritoluriigi pädev asutus. Väljumistolliasutus ei anna kontrolleksemplari T5 eksportijale, vaid edastab selle päritoluriigi keskasutusele ( 8 ). Seega tuleb lähtuda sellest, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 mõte ja eesmärk on hoida ära administratiivseid raskusi, mis võivad ettevõtjatel tekkida liikmesriikide üleste haldusprotseduuride käigus.

42. Seetõttu tuleb nõustuda komisjoniga, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3 ei saa analoogia alusel toodete otseekspordi puhul kohaldada.

b) Küsimus, kas pädeval asutusel on omal algatusel õigus ja kohustus tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena

43. See küsimus puudutab üksnes ekspordi toimumise tõendamist, mitte aga ekspordi sisulisi nõudeid. Ma tahaksin meenutada, et eksporditoetuse maksmiseks ei pea eksportija õigusteooria kohaselt täitma nõuetele vastavalt mitte ainult nõutavaid materiaalõiguslikke tingimusi, vaid lisaks nendele pidama kinni ka maksmise korra tingimustest ( 9 ).

44. Eksporditoetuste andmine on määruse põhjenduse 3 kohaselt ( 10 ) tihedalt seotud toodete ühendusest eksportimise tõendamisega.Ratio legis on seega toodete eksportimine ühenduse tolliterritooriumilt.

45. Kaudse ekspordi puhul tõendatakse ekspordi toimumist kontrolleksemplari T5 esitamisega. Nimetatud tõendi puhul on tegemist eksporditõendi originaaliga, millel on väljumistolliasutuse kinnitus ( 11 ). Kuna aga see kontrolleksemplar võib eksportija tahtest olenemata erinevate liikmesriikide tolliasutuste vahelises ametkondlikus suhtluses kaduma minna, näeb määrus nr 3665/87 ette dokumentide samaväärsetena tunnustamise võimaluse, mida eksportija võib määruse põhjenduse 49 (saksakeelses versioonis põhjenduse 50) ( 12 ) kohaselt kasutada, et kaitsta end ebasoodsate tagajärgede eest, mis võivad tuleneda tolliasutuse ebaõigest ametitegevusest. Eksportija võib seetõttu esitada eksporditõendi tunnustamise menetluses, ehk esitada veokirja ja kolmanda riigi impordidokumendi ( 13 ) 12-kuulise tähtaja jooksul. Tuleb rõhutada, et nii dokumentide samaväärsetena tunnustamise taotlus kui ka nende tunnustamine sõltuvad siiski sellest, kas on täidetud ekspordi sisulised nõuded.

46. Kui muude tõendite kui formaalsete alusel on kindlaks tehtud, et eksporditoetuse saamise õiguse materiaalõiguslikud tingimused on täidetud, siis võib sellise formaalse tõendi nagu kontrolleksemplar T5 puudumisele tuginemist käsitada puhta formaalsusena ning seetõttu lubamatuna ( 14 ).

47. Ühenduse seadusandja on kindlaks määranud eksporditoetuse saamise õiguse sisulised tingimused. Määruse nr 3665/87 artikli 4 lõige 1 näeb ette, et tuleb tõendada eksporditoetuse saamise õiguse kahe sisulise tingimuse täitmist, esiteks ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist ja teiseks asjaolu, et eksporditav toode on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest.

48. Otseekspordi puhul nõuab Saksamaa, et ekspordinõude sisuliste tingimuste täitmist tõendataks siseriikliku ekspordidokumendiga. Sellisel juhul saadab siseriiklik väljumistolliasutus asjakohase siseriikliku dokumendi otse siseriiklikule keskasutusele, milleks käesolevas kohtuasjas on Hauptzollamt. Seega on ka otseekspordi puhul dokumendid väljaspool eksportija mõjusfääri.

49. Käesolev kohtuasi käsitleb juhtu, mil siseriiklik seadusandja viitab Saksa AEVO-s seoses puhtalt siseriikliku olukorraga, st otseekspordi puhul, ühenduse õiguse sätte sisule ( 15 ). Kuigi käesoleva kohtuasja eelotsuse küsimused puudutavad otseeksporti ja seega ei ole määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3 asjakohane, on tõlgendamisprobleemid, mida eelotsusetaotluse esitanud Finanzgericht selgitada palub, seetõttu seotud peamiselt määruses nr 3665/87 reguleeritud eksporditoetuste süsteemiga.

50. Järelikult, kui siseriiklike kohtute esitatud küsimused puudutavad ühenduse õigusnormi tõlgendamist, siis peab Euroopa Kohus põhimõtteliselt otsuse tegema. EÜ artikli 234 sõnastusest ega selle artikliga kehtestatud menetluse eesmärgist ei tulene, et asutamislepingu autorid soovisid jätta Euroopa Kohtu pädevusest välja eelotsusetaotlused ühenduse õigusnormi kohta juhul, kui liikmesriigi siseriiklik õigus viitab sellele õigusnormile, et määratleda selle riigi puhtalt siseriiklikku laadi olukorrale kohaldatavad eeskirjad ( 16 ).

51. Juhul kui siseriiklikus õiguses järgitakse puhtalt siseriiklikku laadi olukordade reguleerimisel ühenduse õiguses sätestatut selleks, et vältida eelkõige diskrimineerimist või mis tahes konkurentsimoonutusi, siis on lahknevate tõlgenduste vältimiseks tulevikus ilmselt ühenduse huvides ühenduse õigusest tulenevate sätete ja mõistete ühetaoline tõlgendamine, olenemata sellest, millistel asjaoludel neid kohaldatakse ( 17 ).

52. Dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetluse läbiviimise õigus on pädeval keskasutusel, milleks on käesolevas kohtuasjas Hauptzollamt. Tegemist on haldusmenetlusega ( 18 ). Selles suhtes erineb käesolev kohtuasi liidetud kohtuasjadest C-430/93 ja C-431/93, milles Euroopa Kohus käsitles siseriikliku kohtumenetluse küsimusi ( 19 ).

53. Kohtuotsustes C-430/93 ja C-431/93 käsitleti küsimust, kas kohus peab ühenduse õiguse sätteid kohaldama omal algatusel ja loobuma seejuures temalt põhimõtteliselt nõutavast passiivsusest, ületades poolte vahelise vaidluse piirid ja/või tuginedes teistele faktidele ja asjaoludele kui need, millele õigusnormi kohaldamisest huvitatud vaidluse pool on oma nõudes tuginenud ( 20 ). Seda kohtupraktikat ei saa siiski käesolevale kohtuasjale üle kanda, sest siin on tegemist tolliõigust rakendava haldusmenetlusega, mis allub teistsugustele seaduspärasustele kui kohtumenetlus.

54. Kui sõnaselgelt ei ole teisiti sätestatud, võib haldusmenetlust algatada nii omal algatusel kui ka taotluse alusel ( 21 ). Õigusteoorias rõhutatakse, et haldusmenetluse algatamine omal algatusel on välistatud üksnes juhul, kui seda haldusmenetlust saab algatada vaid poolte avalduse alusel ( 22 ). Seetõttu nõustun ma eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamusega, et dokumentide samaväärsetena tunnustamine omal algatusel ei ole a limine välistatud.

55. Ka juhul, kui haldusmenetlus algatatakse ühe poole avalduse alusel, peab pädev haldusasutus vastavalt uurimisprintsiibile omal algatusel kontrollima, kas otsuse jaoks asjakohased asjaolud ka tegelikult eksisteerivad ( 23 ). Tsiviilprotsessile tüüpiline tõendite esitamise põhimõte, mis tähendab seda, et pooled esitavad kohtule asjaolud oma huvidele vastaval kujul ja ulatuses, määrates seeläbi vaidluse eseme ning sidudes kohut sellega nii, et viimane peab tegema otsuse secundum allegata et probata partium (poolte väidetele ja esitatud tõenditele tuginedes), ( 24 ) tolliõigust rakendavas haldusmenetluses ei kehti. Pigem on asutus kohustatud tegema kindlaks otsuse jaoks olulised asjaolud ( 25 ). Ta määrab uurimise liigi ja ulatuse, eriti ka selle, kas ja milliseid tõendeid tuleb kasutada. Pooled võivad esitada taotlusi tõendite arvesse võtmiseks. Need ei ole aga asutusele siduvad; ta võib nii poolte taotlusi tõendite arvesse võtmiseks tagasi lükata kui ka teisi tõendeid kaasata. Siiski ei või ta toimida ühekülgselt, vaid on kohustatud käsitlema ja arvesse võtma kõiki konkreetses asjas olulisi asjaolusid ( 26 ).

56. Dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetluse algatamise küsimust tuleb hinnata sellest vaatepunktist.

57. Eksporditoetuste maksmise korda iseloomustab eelkõige asjaolu, et ühenduse abi antakse vaid siis, kui eksportija seda taotleb ( 27 ). Kuna süsteem tugineb vabatahtlikele taotlustele, peab eksportija juhul, kui ta on vabast tahtest otsustanud eksporditoetuse saamise võimalust kasutada, esitama asjakohast infot, mis on vajalik toetuse saamise õiguse tõendamiseks ( 28 ). Samamoodi sätestab AEVO § 16 lõike 1 teine lause, et taotleja peab esitama teavet toetuse saamise õiguse tingimuste täitmise kohta ja nimetatud tingimuste täitmist tõendama. Siiski ei mõjuta tõendite esitamise kohustus pädeva tolliasutuse kohustust kontrollida omal algatusel otsuse jaoks olulisi asjaolusid.

58. Asjakohased dokumendid selle kohtupraktika mõttes on veokiri ja kolmanda riigi impordidokument, kui eksportijast olenemata põhjustel ei ole haldustoimikus kontrolleksemplari T5 või asjakohast siseriikliku tollidokumenti. Nende dokumentide abil saab hõlpsasti tõendada, et tooted on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud ning nad on esitatud kolmanda riigi tolliasutusele. Sellistel juhtudel on eksporditoetuse saamise sisulised tingimused täidetud. Kui need dokumendid on edastatud, saab pädev tolliasutus järelikult omal algatusel alustada dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetlust. Kui eksportija esitab vastavad dokumendid, siis võib sellisest teguviisist ka hulgi menetlemise korral järeldada, et eksportija soovib asjade tavapärase käigu kohaselt esitada tõendeid ekspordi toimumise kohta.

59. Teisalt ei tähenda see aga, et eksportijad võivad esitada mittetäielikke taotlusi.

60. Tõendi mõistet otseekspordi puhul ei ole ühenduse õigusnormides reguleeritud. Seega on vastuvõetavad kõik tõendamisviisid, mis on Saksa menetlusõigusnormide kohaselt lubatud sarnastes menetlustes. Siit järeldub, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletu, on liikmesriigi ametiasutuste ülesanne määrata tõendamise suhtes kohaldatava siseriikliku õiguse põhimõtete kohaselt kindlaks, kas konkreetsel nende lahendada oleval juhul ja kõiki asjaolusid arvestades on usutavalt tõendatud otseekspordi toimumine ( 29 ). 9. aprilli 1998. aasta tollivormistuse läbimise kinnitusega veokiri ja 20. mai 1998. aasta kuupäevaga Venemaa impordidokument kujutavad minu arvates tõendeid, mis olid sobilikud eksporditoetuse saamise sisuliste tingimuste täitmise tõendamiseks.

61. Kreeka valitsuse seisukohaga tuleb nõustuda selles osas, et samaväärsed tõendid tuleb esitada 12-kuulise kohustusliku tähtaja jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 2 kohaselt.

62. Seetõttu teen ma ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3 ei saa toodete otseekspordi puhul kohaldada. Pädev siseriiklik asutus saab otseekspordi puhul siiski omal algatusel alustada dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetlust, kui on täidetud vähemalt järgmised tingimused: — siseriiklikku ekspordidokumenti ei saa eksportijast olenemata põhjustel esitada; — tõendid tuleb esitada määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 sätestatud 12-kuulise tähtaja jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast; — esitatud dokumendid tõendavad selgelt, et eksporditoetuse saamise sisulised tingimused on täidetud. Selline selge tõendamine võib toimuda veokirja ja kolmanda riigi tollidokumendi esitamise abil.

B. Küsimus, kas taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena võib esitada ka kaudselt ennetava abinõuna

1. Poolte argumendid

63. Bonn Fleisch väidab, et taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsetena saab esitada ka kaudselt ennetava abinõuna. Määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3 ei sisalda mingit viidet selle kohta, millises vormis tuleb selline taotlus esitada. Seetõttu on vajalik üksnes see, et eksportija soov taotleda dokumentide tunnustamist samaväärsetena oleks piisavalt selge. Seega ei välista määrus nr 3665/87 Bonn Fleischi arvates taotluse esitamist kaudselt ennetava abinõuna.

64. Hauptzollamt väidab, et dokumentide samaväärsetena tunnustamiseks on üldiselt vaja esitada taotlus. Üksikjuhul võib dokumentide saatmisega seonduvat avaldust küll tõlgendada kaudse tunnustamise taotlusena, kuid siinjuures peab hea usu põhimõtete alusel, võttes arvesse tavalist kaubanduspraktikat, olema üheselt tuvastatav taotleja tegelik tahe. Käesolevas asjas ei ole aga võimalik sellist tahet tuvastada. Esiteks ei saa veokirja ja kolmanda riigi tollidokumendi edastamisest järeldada, kas sellega sooviti esitada ka taotlus dokumentide samaväärsetena tunnustamiseks. Lisaks tuleb arvesse võtta, et eksporditoetuse andmise menetluse näol on tegemist hulgi menetlemisega, mille puhul on taotluste tõlgendamine võimalik üksnes põhjendatud tingimustel. Hauptzollamti arvates tuleb seega tagasi lükata oletus, et taotlus esitati kaudselt ennetava abinõuna üksnes vastavate dokumentide saatmise teel.

65. Kreeka on seisukohal, et kui esitatud dokumentidest tuleneb üheselt, et määrusega taotletav eesmärk on saavutatud, ei või asjaolu, et eksportija ei ole esitanud selget või formaalset dokumentide samaväärsetena tunnustamise taotlust, tuua endaga kaasa seda, et eksportijale ei anta eksporditoetust, kuigi eksporditoetuse saamise sisulised tingimused on täidetud. Ei tohi unustada, et eksportijal ei saa olla kindlat teavet kontrolleksemplari T5 väljumistolliasutusele või makseasutusele tagasisaatmise aja kohta. Seetõttu ei saa välistada, et eksportija võib juhul, kui kontrolleksemplar T5 ei jõua tagasi, esitada oma huvide kaitseks taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsetena ennetava abinõuna.

66. Komisjon meenutab, et tema arvates ei saa määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3 toodete otseekspordi korral kohaldada.

2. Kohtujuristi seisukoht

67. Poolte argumentidest võib järeldada, et ei vaidlustata teoreetilist võimalust esitada kaudselt taotlus tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena. Pooled vaidlevad tingimuste üle, mis peavad olema täidetud selleks, et asutus käsitaks taotleja tegevust kaudselt esitatud ennetava taotlusena.

68. Ka kaudselt esitatud taotlus teiste dokumentide samaväärsetena tunnustamiseks on tahteavaldus, mille sisu tuleb siiski tõlgendamise abil hinnata. Ühenduse õiguses tuleb seoses tahteavalduse tõlgendamisega pöörduda üldiste õiguspõhimõtete poole. Tahteavalduste tõlgendamisega seotud üldiste õiguspõhimõtete sätted võib leida teose Principles of European Contract Law 5. peatükist „Tõlgendamine” ( 30 ). Tegemist on teosega, mis võtab kokku liikmesriikide lepinguõiguse ühisosa.

69. Kaudselt esitatud taotluse puhul peab olema võimalik teha taotluse sisu kindlaks selle esitamise asjaolude järgi.

70. Liikmesriikide õiguses kasutatakse tahte kindlakstegemise puhul peamiselt subjektiivse ja objektiivse meetodi kombinatsiooni ( 31 ).

71. Subjektiivne element nõuab esiteks, et oleks võimalik kindlaks teha poole tahteavalduse eesmärk. Käesolevas kohtuasjas on subjektiivne element eksporditoetuse maksmise taotluses. Kui eksportija taotleb eksporditoetust, ei kujuta see endast erandit tavalisest asjade käigust, et ta esitab a maiori ad minus selle taotlusega ka eksporditoetuse saamiseks nõutava vahetaotluse. Teiste dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetlus on eksporditoetuse maksmise menetluses vahemenetlus, millega selgitatakse esmast küsimust, kas eksporditoetuse maksmiseks nõutavad tõendid on esitatud. Sellist tunnustamise vahemenetlust ei saa algatada ei sõnaselgelt ega kaudselt ilma vastava põhimenetluseta. Seetõttu on taotluse esitamise subjektiivse elemendi olemasolu tunnustamise põhitingimuseks nõutav, et eksporditoetuse maksmise menetlus oleks käimas ja et teiste dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetlus algatataks käimasoleva eksporditoetuse menetluse raames.

72. Sellele lisanduv objektiivne element kaasab tõlgendamisse kaubandustavad, st selle, mis on kaubanduses tavapärane või mis tundub objektiivsele vaatlejale tavasid silmas pidades mõistlik ( 32 ).

73. Vahemenetlus on nõutav siis, kui siseriiklik ekspordidokument või kontrolleksemplar T5 ei ole eksportijast olenemata põhjustel jõudnud pädeva asutuse haldustoimikusse. Esimene objektiivne element on seega asjaolu, et siseriiklik ekspordidokument või kontrolleksemplar T5 ei asu eksportijast olenemata põhjustel pädeva asutuse haldustoimikus.

74. Kinnipidamine 12-kuulisest tähtajast, mille jooksul tuleb esitada dokumentide samaväärsetena tunnustamise taotlus, on järgmine objektiivne element, mis tuleneb määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikest 5. Seetõttu tuleb kaudne taotlus esitada selle tähtaja jooksul.

75. Seejuures tuleb esiteks tõendit, et tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest, ja teiseks tõendit, et tooted on esitatud kolmanda riigi tolliasutusele käsitada sobivatena tõendamaks toetuse saamise õiguse sisuliste tingimuste täitmist.

76. Kui on täidetud vähemalt need neli nõuet, näib objektiivsele vaatlejale või kolmandale isikule kaubandustavasid arvesse võttes mõistlik, et eksportija on eksporditoetuse osas esitanud kaudselt ennetava abinõuna taotluse teiste dokumentide samaväärsete dokumentidena tunnustamiseks.

77. Seetõttu teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena otseekspordi puhul, millele ei kohaldata määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3, võib esitada ka kaudselt ennetava abinõuna järgmistel tingimustel: — on esitatud määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 1 kohane taotlus eksporditoetuse saamiseks; — siseriiklik ekspordidokument ei asu eksportijast olenemata põhjustel pädeva asutuse haldustoimikus; — tõendid on esitatud määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 sätestatud 12-kuulise tähtaja jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast; — esitatud tõenditest nähtub selgelt, et tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest ja et tooted on esitatud kolmanda riigi tolliasutusele.

V. Ettepanek

78. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Finanzgericht Hamburgi esitatud küsimustele järgmiselt: 1. Pädev siseriiklik asutus saab otseekspordi puhul, millele ei kohaldata komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artikli 47 lõiget 3, siiski omal algatusel alustada dokumentide samaväärsetena tunnustamise menetlust, kui on täidetud vähemalt järgmised tingimused: — siseriiklikku ekspordidokumenti ei saa eksportijast olenemata põhjustel esitada; — tõendid tuleb esitada määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 sätestatud 12-kuulise tähtaja jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast; — esitatud dokumendid tõendavad selgelt, et eksporditoetuse saamise sisulised tingimused on täidetud. Selline selge tõendamine võib toimuda veokirja ja kolmanda riigi tollidokumendi esitamise abil. 2. Taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena otseekspordi puhul, millele ei kohaldata määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiget 3, võib esitada ka kaudselt ennetava abinõuna, kui on täidetud vähemalt järgmised tingimused: — on esitatud määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 1 kohane taotlus eksporditoetuse saamiseks; — siseriiklik ekspordidokument ei asu eksportijast olenemata põhjustel pädeva asutuse haldustoimikus; — tõendid on esitatud määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 sätestatud 12-kuulise tähtaja jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast; — esitatud tõenditest nähtub selgelt, et tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest ja et tooted on esitatud kolmanda riigi tolliasutusele. Seda võib tõendada veokirja ja kolmanda riigi tollidokumendi esitamise abil.

( 1 ) Algkeel: saksa.

( 2 ) EÜT L 351, 14.12.1987, lk 1.

( 3 ) EÜT L 102, 17.4.1999, lk 11; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129.

( 4 ) Bundesgesetzblatt, 1996 I, lk 766.

( 5 ) 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-385/03: Käserei Champignon Hofmeister (EKL 2005, lk I-2297, punkt 26).

( 6 ) Vt Reiche K., artiklis „Das Zahlungsverfahren der Ausfuhrerstattung”, ZfZ (2006), lk 110, mis kommenteerib eespool 5. joonealuses viidatud kohtuotsust Käserei Champignon Hofmeister. Seejärel analüüsib autor materiaalõiguslike ja menetlusõiguslike aspektide vastastikust mõju eksporditoetuse maksmise menetluses.

( 7 ) Eespool viidatud Reiche, lk 111, kohaselt on otseekspordiga tegemist siis, kui toode eksporditakse eksportiva liikmesriigi territooriumilt otse kolmandasse riiki.

( 8 ) Vt eespool viidatud Reiche, lk 111, kes viitab komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, 11.10.1993, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3) artiklitele 912 ja 912c. Määruse artikli 912c lõige 4 sätestab: „Sihttolliasutus tagastab pärast nõutavate formaalsuste täitmist ja märgete tegemist kontrolleksemplari T5 aadressil, mis on esitatud originaali vormi T5 lahtris B „Tagastamisaadress””.

( 9 ) Eespool viidatud Reiche, lk 110.

( 10 ) Määruse nr 3665/87 põhjendus 3 kõlab järgmiselt: „nõukogu sätestatud üldreeglite kohaselt makstakse toetust siis, kui on tõendatud, et tooted on ühendusest eksporditud […]”.

( 11 ) Eespool viidatud Reiche, lk 111.

( 12 ) Määruse nr 3665/87 põhjendus 49 (saksakeelses versioonis põhjendus 50) sätestab järgmist: „võib juhtuda, et eksportijast sõltumatutel põhjustel ei ole võimalik esitada kontrolleksemplari T5, kuigi toode on lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt või jõudnud konkreetsesse sihtkohta; selline olukord võib kaubavahetust takistada; kõnealuste asjaolude puhul tuleks samaväärseina tunnustada muid dokumente”.

( 13 ) Vt eespool viidatud Reiche, lk 111. Autor viitab sellele, et tavaliselt on tunnustamismenetluses võimalik tõendada ekspordi toimumist kolmanda riigi impordidokumendi ja veokirja koopia abil.

( 14 ) Samuti eespool viidatud Reiche, lk 116, kes järeldab maksumenetluse sisuliste ja menetluslike aspektide vastastikuse mõju analüüsi põhjal, et formaalse tõendi esitamist ei tohi segi ajada materiaalõigusliku toetuse andmise tingimusega.

( 15 ) Sarnaselt 8. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-231/89: Gmurzynska-Bscher (EKL 1990, lk I-4003, punkt 25). Selles kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et ta on pädev tõlgendama ühenduse õigust sellisel juhul, mil ühenduse õigust kohaldati liikmesriigi õiguse alusel väljaspool ühenduse õigusega kindlaksmääratud kohaldamisala. Euroopa Kohus selgitas selles kohtuasjas, et ei EMÜ lepingu artikli 177 (nüüd EÜ artikkel 234) sõnastusest ega selle artikliga kehtestatud menetluse eesmärgist tulene, et asutamislepingu autorid soovisid jätta Euroopa Kohtu pädevusest välja eelotsusetaotlused ühenduse õigusnormi kohta juhul, kui liikmesriigi siseriiklik õigus viitab selle sätte sisule, et määratleda selle riigi puhtalt siseriiklikku laadi olukorrale kohaldatavad eeskirjad.

( 16 ) 16. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-3/04: Poseidon Chartering (EKL 2006, lk I-2505, punkt 15). Selles Madalmaadest pärinevas kohtuasjas tõlgendas Euroopa Kohus nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 382, 31.12.1986, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177). Direktiiv võeti Hollandi õigusesse üle tsiviilseadustiku (Burgerlijk Wetboek) artiklitega 428-445. Tsiviilseadustiku artikli 7:428 lõige 1 sätestab: „Agendileping on leping, millega üks pool (käsundiandja) volitab teist poolt (kaubandusagent) määratud või määramata ajavahemiku jooksul tasu eest tegutsema vahendajana lepingute üle peetavatel läbirääkimistel, ta võib neid lepinguid ka käsundiandja nimel ja arvel sõlmida, ilma et ta seejuures käsundiandjale alluks.” Euroopa Kohus leidis selles kohtuasjas, et kaubandusagendi leping selle direktiivi mõttes hõlmab ka lepingu, mis on sõlmitud vahendajaga, kellel on volitus pidada läbirääkimisi teenuse osutamise lepingu, kuid mitte kaupade müügi- või ostulepingu üle. Euroopa Kohus selgitab, et direktiiv kõnealust olukorda otseselt ei reguleeri, kuid siseriiklik seadusandja on sellele vaatamata direktiivi sätete siseriiklikusse õigusesse ülevõtmisel otsustanud kohelda mõlemat nimetatud juhtumit identselt.

( 17 ) Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Poseidon Chartering, punkt 16, ja 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-130/95: Giloy (EKL 1997, lk I-4291, punkt 21).

( 18 ) Eespool viidatud Reiche, lk 113. Autor viitab oma hinnangus 25. mai 1976. aasta haldusmenetluse seaduse (Verwaltungsverfahrensgesetz, Bundesgesetzblatt., I, 1976, lk 1253) §-le 25.

( 19 ) 14. detsembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-430/93 ja C-431/93: van Schijndel (EKL 1995, lk I-4705). Euroopa Kohus käsitles selles kohtuasjas küsimust seoses siseriiklike kohtute pädevusega kontrollida omal algatusel siseriikliku õigusnormi kooskõla ühenduse õigusega. Kohtuotsuse punktis 22 leidis ta, et ühenduse õigus ei nõua siseriiklikelt kohtutelt omal algatusel ühenduse õiguse rikkumise küsimuse tõstatamist, kui kohtud peavad selle küsimuse hindamisel loobuma neilt põhimõtteliselt nõutavast passiivsusest, ületades poolte vahelise vaidluse piirid ja tuginedes teistele faktidele ja asjaoludele kui need, millele õigusnormi kohaldamisest huvitatud vaidluse pool on oma nõudes tuginenud.

( 20 ) Eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Schijndel, punkt 16.

( 21 ) Vt Thienel, R., Verwaltungsverfahrensrecht, Wien, 2004, lk 138; Wollf, Decker, A., Studienkommentar VwGO und VwVG, München, 2005, lk 566 ja 567; Maurer, H., Allgemeines Verwaltungsrecht, 15. trükk, München, 2005, lk 489.

( 22 ) Vt eespool viidatud Thienel, lk 138.

( 23 ) Vt eespool viidatud Thienel, lk 170.

( 24 ) Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomer suhtub oma 15. juuli 2004. aasta ettepanekus kohtuasjas C-106/03 P: Vedial vs. HABM (EKL 2004, lk I-3573, ettepaneku punktid 29 ja 31) põhimõtteliselt soosivalt tõendite esitamise põhimõtte kasutamisesse ka haldusmenetluses Siseturu Ühtlustamise Ametis (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused). Tema arvates sõltub selle põhimõtte kasutamine sellest, kas pooled on tegelikult domini litis.

( 25 ) Vt eespool viidatud Thienel, lk 171.

( 26 ) Eespool viidatud Maurer, lk 490. Autor rõhutab, et haldusmenetluses on uurimisprintsiip põhimõttelise tähtsusega, sest siin sõltub otsus olulisel määral otsuse jaoks oluliste asjaolude nõuetele vastavast ja asjakohasest uurimisest.

( 27 ) Kohtujurist Phillipe Légeri 1. juuni 2006. aasta ettepanek kohtuasjas C-120/05: Schulze (EKL 2006, lk I-10745, ettepaneku punkt 37). Kohtujurist võttis selle seisukoha seoses komisjoni 30. mai 1994. aasta määruse (EÜ) nr 1222/94, millega sätestatakse teatavate asutamislepingu II lisas loetlemata kaupadena eksporditavate põllumajandussaaduste ja -toodete eksporditoetuste andmise korra ühised üksikasjalikud rakenduseeskirjad ja nende toetussummade kinnitamise kriteeriumid (EÜT L 136, 31.5.1994, lk 5) artikli 7 lõike 1 kolmanda lõigu tõlgendamisega.

( 28 ) 1. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-309/04: Fleisch-Winter (EKL 2005, lk I-10349, punkt 31). See kohtuasi puudutab määruse nr 3665/87, mida on muudetud komisjoni 2. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2945/94, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad seoses ebaõigesti määratud toetuste tagasinõudmisega ja sanktsioonidega (EÜT L 310, 3.12.1994, lk 57) artiklite 13 ja 11 tõlgendamist.

( 29 ) 23. märtsi 2000. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-310/98 ja C-406/98: Met-Trans ja Sagpol (EKL 2000, lk I-1797, punktid 29 ja 30) selgitas Euroopa Kohus seoses komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, 11.10.1993, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3) rikkumise tuvastamisega, et liikmesriigi ametiasutuste ülesanne on määrata tõendamise suhtes kohaldatava siseriikliku õiguse põhimõtete kohaselt kindlaks, kas konkreetsel nende lahendada oleval juhul ja kõiki asjaolusid arvestades on usutavalt tõendatud rikkumise koht, st kas tuleb lubada tunnistajate ütluste kasutamist ja omistada nendele tõendi jõud.

( 30 ) Lando, O., Beale, H., Principles of European Contract Law, Parts I and II, Den Haag, 2000, lk 287 jj. Ferreri, S., Chapter 5, Interpretation, väljaandes Antoniolli, L., Venezian, A., Principles of European Contract Law and Italian Law, Den Haag, 2005, lk 251 jj.

( 31 ) Eespool viidatud Lando, Beale, Parts I and II, lk 288, mille kohaselt „following the majority of laws of EU Member states, the general rules on interpretation combine the subjective method, according to which pre-eminence is given to the common intention of the parties, and the objective method which takes an external view by reference to objective criteria such as reasonableness, good faith etc”.

( 32 ) Sarnaselt eespool viidatud Lando, Beale, Parts I and II, lk 289.