Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Rikkumiste lõpetamine – Komisjoni pädevus – Parandusmeetmed ja kohustused – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine – Kohtulik kontroll – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artiklid 7 ja 9)

2. Konkurents – Haldusmenetlus – Rikkumiste lõpetamine – Komisjoni pädevus – Kohustused – Kaalutlusruum – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine – Kohtulik kontroll – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 9)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Rikkumiste lõpetamine – Komisjoni pädevus – Parandusmeetmed ja kohustused – Mõiste „asjaomane osapool” – Asjaomaste osapoolte ja huvitatud kolmandate isikute õigused

(EÜ artiklid 81 ja 83, nõukogu määrus nr 1/2003, artiklid 7, 9 ja 27, lõige 2)

Summary

1. Määruse nr 1/2003 artiklitel 7 ja 9 on kaks erinevat eesmärki, millest üks seisneb tuvastatud rikkumise lõpetamises ning teine komisjoni esialgses hinnangus tõstatatud küsimuste lahendamises. Nendes sätetes ette nähtud mehhanismide spetsiifiline olemus ning määrusega nende sätete alusel pakutud tegevusvahendid on erinevad, mis tähendab, et komisjoni proportsionaalsuse põhimõtte järgimise tagamise kohustus erineb ulatuselt ja sisult vastavalt sellele, millise artikli raames seda põhimõtet käsitletakse.

Määruse nr 1/2003 artiklis 7 tuuakse sõnaselgelt välja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamise ulatus selle artikli kohaldamisalasse kuuluvates olukordades. Määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 kohaselt võib komisjon võtta asjaomaste ettevõtjate suhtes struktuurilisi või tegevusega seotud parandusmeetmeid, mis on toimepandud rikkumisega proportsionaalsed ja vajalikud rikkumise tegelikuks lõpetamiseks.

Seevastu selle määruse nr 1/2003 artiklis 9 nähakse üksnes ette, et selle sätte alusel algatatud menetluses, nagu nähtub nimetatud määruse põhjendusest 13, on komisjon vabastatud kohustusest kvalifitseerida ning tuvastada rikkumine ning tema roll piirdub asjaomaste ettevõtjate välja pakutud kohustuste analüüsimise ning võimaliku heakskiitmisega, arvestades küsimusi, mida ta on esialgses hinnangus tõstatanud ning eesmärke, mida ta on taotlenud.

Komisjoni poolt proportsionaalsuse põhimõtte rakendamine määruse nr 1/2003 artikli 9 raames piirdub selle kontrollimisega, kas asjaomased kohustused lahendavad küsimused, millest ta teavitas asjaomaseid ettevõtjaid, ning kas viimased ei ole pakkunud vähem koormavaid kohustusi, mis lahendavad need küsimused samavõrd kohaselt. Selle kontrollimise käigus peab komisjon siiski võtma arvesse kolmandate isikute huve.

Kohtulik kontroll omakorda puudutab ainult selle analüüsimist, kas komisjoni antud hinnang oli ilmselgelt vale.

Seega ei õigusta miski seda, et meede, mida oleks võimalik võtta määruse nr 1/2003 artikli 7 raames, oleks aluseks selle määruse artikli 9 kohaselt heaks kiidetud kohustuste ulatuse hindamisel, ning et kõike, mis läheks kaugemale sellest meetmest, tuleks automaatselt pidada ebaproportsionaalseks. Kuigi nende kahe sätte alusel võetud otsused kuuluvad mõlemad proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisalasse, on selle põhimõtte kohaldamine siiski kas ühest või teisest sättest sõltuvalt erinev.

Määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel kohustusi välja pakkuvad ettevõtjad lepivad teadlikult sellega, et nende mööndused võivad minna kaugemale sellest, mida komisjon võiks neile ise pärast nimetatud määruse artikli 7 alusel võetud otsuses tehtud põhjalikku uurimist kohustuseks seada. Seevastu võimaldab nende ettevõtjate suhtes algatatud rikkumismenetluse lõpetamine neil vältida konkurentsiõiguse rikkumise tuvastamist ja rahatrahvi võimalikku kohaldamist.

Lisaks ei tähenda asjaolu, et ettevõtja välja pakutud isiklikud kohustused on muudetud komisjoni poolt siduvaks, seda, et teistel ettevõtjatel ei ole enam võimalik oma võimalikke huve suhetes selle ettevõtjaga kaitsta.

(vt punktid 38–42, 46–49)

2. Määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel kohustuste heakskiitmisel ei ole komisjon kohustatud ise leidma vähem koormavaid või mõõdukamaid alternatiive talle esitatud kohustustele. Tal on kohustuste proportsionaalsuse osas ainult üks kohustus – selle kontrollimine, kas kohustused on piisavad menetluses tuvastatud küsimuste lahendamiseks.

Üldkohus sai asuda seisukohale, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea, ainult siis, kui komisjoni järeldus on komisjoni tuvastatud asjaolusid arvestades ilmselgelt põhjendamatu. Analüüsides vähem koormavaid lahendusi proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamiseks, sh ühiste kohustuste võimalik kohandamine, väljendades oma erinevat hinnangut seoses küsimusega, kas kohustused on komisjoni tõstatatud konkurentsiprobleemide lahendamiseks kohased ning asudes seisukohale, et on ettevõtjatele vähem koormavad alternatiivseid lahendusi, andis Üldkohus aga selle asemel, et kontrollida komisjoni hinnangu õiguspärasust, omaenda hinnangu keerulistele majanduslikele asjaoludele ning seadis oma hinnangu komisjoni hinnangu asemele, kahjustades nii komisjoni kaalutlusruumi.

(vt punktid 60–61, 63, 65–67)

3. Ettevõtja, kes leiab, et määruse nr 1/2003 artiklite 7 või 9 alusel tehtud otsus teda puudutab, võib kaitsta oma õigusi selle otsuse peale hagi esitamisega. Siiski ei tulene sellest, et selline ettevõtja muutub „asjaomaseks osapooleks” määruse nr 1/2003 artikli 27 lõike 2 tähenduses.

Juhul kui komisjon on algatanud kaks menetlust: ühe EÜ artikli 81 alusel seoses kahe lepingulistes suhetes oleva ettevõtja tegevusega turul ning teise EÜ artikli 82 alusel seoses nendest ettevõtjatest ühe ühepoolse tegevusega samal turul, ja kui EÜ artikli 82 alusel algatatud menetluse tagajärjel tehakse otsus, millega turgu valitsevas seisundis ettevõtja väljapakutud kohustused muudetakse siduvaks, ei saa ettevõtja, kes on „asjaomane” ainult EÜ artikli 81 alusel algatatud menetluses, tugineda menetluslikele õigustele, mis on kohutustega seotud menetluse poolel. Tal on üksnes huvitatud kolmanda isiku õigused, mis ei ole nii ulatuslikud.

Asjaomase ettevõtja õigused EÜ artikli 82 alusel algatatud menetluses tuleks teisele ettevõtjale anda ainult siis, kui ilmneks, et komisjon on alusetult algatanud ühe tervikliku asjaolu osas kaks eraldi menetlust.

Pealegi ei sõltu komisjoni poolt esimese ettevõtja kohustuste heakskiitmine seisukohast, mis teisel ettevõtjal või kõigil teistel ettevõtjatel selle kohta on. Määruse nr 1/2003 artikli 9 lõikest 1 nähtub, et komisjonil on kohustuste ettepaneku siduvaks muutmisel või selle tagasilükkamisel ulatuslik kaalutlusruum. Komisjon ei pea seega põhjendama kahe ettevõtja poolt ühiselt esitatud kohustuste tagasilükkamist ning paluma teisel ettevõtjal talle esitada uued ühised kohustused.

(vt punktid 88–94)