Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Koondumised – Komisjonipoolne läbivaatamine – Kohustus teha otsus üleandmise taotluse kohta kümne päeva jooksul

(Nõukogu määrus nr 139/2004, artikli 22 lõige 3)

2. Konkurents – Koondumised – Komisjonipoolne läbivaatamine

(Nõukogu määrus nr 139/2004)

3. Konkurents – Koondumised – Komisjonipoolne läbivaatamine – Komisjoni pädevus, mis piirdub ühenduse seisukohalt olulise tehinguga

(EÜ artikkel 10; nõukogu määrus nr 139/2004, artikli 1 lõige 1 ja artikkel 21)

4. Konkurents – Koondumised – Komisjonipoolne läbivaatamine – Komisjoni kohustused seoses kaebajaga, kes kaebab teatamiskohustuse rikkumise peale

(Nõukogu määrus nr 139/2004)

5. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 139/2004, artikkel 5)

6. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1606/2002, artikkel 4; nõukogu määrus nr 139/2004, artikkel 5; komisjoni määrus nr 707/2004)

7. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 139/2004; komisjoni teatis 98/C 66/04)

8. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikli 95 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1606/2002; nõukogu määrus nr 139/2004, artiklid 1 ja 5)

9. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 139/2004; komisjoni teatis 98/C 66/04, punktid 26 ja 27)

10. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 139/2004; komisjoni teatis 98/C 66/04, punktid 26 ja 27)

11. Konkurents – Koondumised – Ühenduse seisukohalt oluline koondumine – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 139/2004, artikli 5 lõige 1; komisjoni teatis 98/C 66/04, punktid 9 ja 13)

Summary

1. Määruse nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle artikli 22 lõige 3 paneb komisjonile kohustuse teha otsus üleandmise taotluse kohta kümne päeva jooksul ja sätestab, et kui komisjon ei tee otsust tähtajal, on selle tagajärg üleandmisega vaikimisi nõustumine.

Kui olukord puudutab ühenduse seisukohalt olulise koondumistehingu kindlaksmääramist, siis komisjon ei pea selle olulisuse kohta otsust tegema enne otsuse tegemist üleandmise taotluse kohta, sest kui ta seda tegema peaks, ei suudaks ta antud küsimust kogu nõutava hoolsusega analüüsida.

(vt punkt 64)

2. Määrus nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle ei sätesta erimenetlust ühenduse seisukohalt olulise koondumise kindlakstegemiseks. Asjaolu, et komisjon ei teavitanud kaebajat menetlusest, mida ta kavatseb järgida selleks, et analüüsida, kas koondumine on ühenduse seisukohalt oluline või mitte, võib selle menetluse lõpus vastuvõetud otsuse seaduslikkust mõjutada vaid juhul, kui selle tagajärjel rikutakse kaitseõigust.

(vt punktid 72 ja 73)

3. Asjaolust, et komisjonil on ainupädevus ühenduse seisukohalt olulist koondumistehingut läbi vaadata, ei järeldu automaatselt, et tal on ainupädevus otsustada selle üle, kas koondumine on ühenduse seisukohalt oluline.

Määruse nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle kohaselt tuleb asjaomastel ettevõtjatel kõigepealt anda esimene hinnang koondumise ulatuse kohta ja teha seega kindlaks, millistele asutustele tuleb kavandatavast koondumisest teatada. Järgnevalt, kui koondumistehingust ei ole teatatud komisjonile, vaid ühe või mitme liikmesriigi asutustele, tuleb neil asutustel kontrollida, et neile esitatud koondumine ei oleks ühenduse seisukohalt oluline, arvestades eriti EÜ artiklist 10 tulenevat lojaalse koostöö kohustust ja nimetatud määruse artiklit 21, mis sätestab komisjoni ainupädevuse vaadata läbi ühenduse seisukohalt olulise koondumise kokkusobivus ja keelata liikmesriikidel vastavalt kohaldada nimetatud koondumiste suhtes siseriiklikke konkurentsialaseid õigusakte, arvestades, et komisjonil on alati võimalik otsustada vastupidi liikmesriikide ametiasutuste arvamusele, et koondumine on ühenduse seisukohalt oluline ja kuulub tema ainupädevusse.

(vt punktid 98 ja 99)

4. Määrus nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle ei sisalda konkreetset sätet, mis näeks sõnaselgelt ette komisjoni kohustuse tagada omal algatusel, et iga koondumistehing, millest talle teatatud ei ole, ei oleks tegelikult ühenduse seisukohalt oluline. Siiski, kui ettevõtja esitab komisjonile kaebuse ja leiab, et koondumine, millest ei ole komisjonile teatatud, on ühenduse seisukohalt oluline, tuleb komisjonil teha järelevalve asutusena otsus oma pädevuse põhimõtte kohta. Sellega seoses on kaebuse esitaja põhimõtteliselt see, kes peab tõendama oma kaebuse põhjendatust, samas kui komisjonil tuleb hea halduse huvides vaadata hoolsalt ja erapooletult läbi talle esitatud kaebused ning vastata põhjendatult kaebuse esitaja argumentidele, mille eesmärk on tõendada, et koondumine kuulub komisjoni ainupädevusse.

(vt punkt 100)

5. Ühenduse seisukohalt olulise koondumistehingu kindlaksmääramise raames ei saa komisjonilt nõuda, et ta tagaks omal algatusel kõigil juhtudel talle esitatud auditeeritud raamatupidamisaruannete tegelikkuse usaldusväärse kajastamise, ja vaataks läbi kõik kavandatavad korrektiivid. Üksnes siis, kui komisjoni tähelepanu äratavad konkreetsed probleemid, tuleb tal neid analüüsida.

(vt punkt 115)

6. Ühenduse seisukohalt olulise koondumistehingu kindlaksmääramise raames viitab määrus nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle kindlasti praktilistel põhjustel eelmise majandusaasta käibele. Selle põhjus on see, et tavapäraselt auditeeritud raamatupidamisaruanne on olemas vaid viimase täieliku majandusaasta kohta, sest uuematel raamatupidamisaruannetel puuduvad auditeeritud raamatupidamisaruande pakutavad tagatised.

Mis puudutab 2005. aastal toimunud koondumistehingut, siis eelmise majandusaasta raamatupidamisaruanne nimetatud määruse artikli 5 tähenduses on 2004. majandusaastat puudutav raamatupidamisaruanne. Ettevõtjal, kellel on kohustus koostada raamatupidamise aastaaruanne, mida tuleb auditeerida, on vaid ühte liiki ametlikud raamatupidamisaruanded, nimelt need, mis on koostatud ja auditeeritud vastavalt kohaldatavatele õigusaktidele. Määruse nr 1606/2002 rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaldamise kohta artikli 4 kohaselt on IFRS‑i standardid kohaldatavad ja kohustuslikud alles alates 2005. majandusaastast. 2004. majandusaasta raamatupidamisaruande „ühitamise” IFRS‑i põhimõtetega sätestab määrus nr 707/2004, millega muudetakse määrust nr 1725/2003, võttes vastu teatavad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele nr 1606/2002, vaid endiste ja uute standardite vahelise ülemineku hõlbustamiseks, andes aktsionäridele ja investoritele viite, millega võrrelda 2005. majandusaasta aruandeid, mis on esimesed uute standardite kohaselt koostatud raamatupidamisaruanded. 2004. majandusaasta „ühitatud” raamatupidamisaruanded, mis on koostatud üksnes võrdluseesmärgil, ei paku ka samu tagatisi nagu ametlikud raamatupidamisaruanded, mis on koostatud hea raamatupidamistava kohaselt ja mida tuleb auditeerida. Sellest järeldub, et asjaolu, et uued IFRS‑i raamatupidamiseeskirjad olid jõus avalikust ostupakkumisest teatamisel 2005. aastal, ei ole asjakohane.

(vt punktid 128 ja 129)

7. Kui ühenduse süsteemis, mis käsitleb koondumisi, lubatakse võtta arvesse ettevõtja tegevuses pärast eelmise majandusaasta lõppu toimunud asjaolusid nagu ettevõtjate võõrandamised või omandamised jooksval majandusaastal, on selle hüpoteesi eesmärk põhimõtteliselt, nagu nähtub teatisest käibe arvutamise kohta vastavalt nõukogu määrusele nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle, võtta arvesse ettevõtjate majanduslikus seisundis toimunud muutusi ja mitte teha täielikku kontrolli stabiilsena püsinud majandusliku olukorra raamatupidamises. Kõigil juhtudel ühenduse koondumismääruse kohaldatavuse sõltuvusse seadmine asjaomaste ettevõtjate raamatupidamise täielikust taasläbivaatamisest komisjoni poolt, oleks vastuolus ühenduse seadusandja taotletava õiguskindluse ja kiiruse nõudega.

(vt punkt 132)

8. Eesmärk, mis seisneb ettevõtjate majandusliku suutlikkuse mõõtmises, ei kohusta komisjoni üksikjuhul, kui kohaldatakse määruse nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle artikleid 1 ja 5, hindama ühenduse õiguses sätestatud raamatupidamise erinevaid lähenemisviise üldiselt, eelkõige juhul, kui on olemas neist standarditest ühe alusel auditeeritud raamatupidamisaruanded ja kui see standard oli täpselt see, mida nõuti sel ajal nii siseriiklikus õiguses kui ka ühenduse õiguses.

Teisalt asjaolu, et ühenduse seadusandja on leidnud, et määrusega nr 1606/2002 rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaldamise kohta vastu võetud rahvusvahelised raamatupidamisstandardid peaksid võimaldama usaldusväärse ülevaate saamist ettevõtja majanduslikust olukorrast, ei tähenda ipso facto kõnealuste raamatupidamisstandardite tehnilist paremust määruse nr 139/2004 artikli 5 kohaldamisel, võrreldes raamatupidamisstandarditega, mida kohaldati liikmesriikide õigusaktide alusel kuni 1. jaanuarini 2005. Määrus nr 1606/2002, mis on vastu võetud EÜ artikli 95 lõike 1 alusel, on ühtlustamismeede ega sisalda ühtegi hinnangut erinevate siseriiklike standardite väärtuse kohta.

(vt punktid 144 ja 145)

9. Teatisest käibe arvutamise kohta vastavalt nõukogu määrusele nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle nähtub, et asjaomaste ettevõtjate käive tuleb arvutada usaldusväärsete, objektiivsete ja hõlpsalt tuvastatavate arvude põhjal. Kuigi teatise punkt 26 täpsustab, et komisjon „lähtub […] üldjuhul auditeeritud või muul viisil lõplikust aruandlusest […] ” ja et „igal juhul püüab komisjon mitte tugineda juhtkonna koostatud või muul viisil ajutisele aruandlusele, välja arvatud erandjuhtudel”, ei tähenda see siiski, et teatis paneb auditeeritud aruanded ja „muu lõpliku aruandluse” samale tasemele. Teatise punkti 26 ei saa tõlgendada nii, et see esitab mitu võimalust, mille hulgast oleks võimalik vabalt valida, vaid seda tuleb tõlgendada nii, et selles üritatakse hõlmata erijuhtumeid, mille puhul auditeeritud raamatupidamisaruanne eelmise majandusaasta kohta puudub. Teatise punkt 27 viitab üksnes viimase majandusaasta auditeeritud aruandele ja mitte „muule lõplikule aruandlusele”.

(vt punkt 146)

10. Teatise käibe arvutamise kohta vastavalt nõukogu määrusele nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle punktides 26 ja 27 mainitud erandjuhud, mis võimaldavad komisjonil mitte tugineda juhtkonna koostatud või muul viisil ajutisele aruandlusele, viitavad üksnes – välja arvatud erinevused, mis esinevad Euroopa Liitu mittekuuluvate riikide raamatupidamisstandardite suhtes – vajadusele võtta arvesse asjaomaste ettevõtjate majanduslikku olukorda mõjutavaid märkimisväärseid ja püsivaid muutusi (auditeeritud aruande kuupäevale järgnenud omandamised või võõrandamised, tehase sulgemine).

(vt punkt 179)

11. Nagu on märgitud teatise käibe arvutamise kohta vastavalt nõukogu määrusele nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle punktis 9, viitab nimetatud määruse artiklis 5 kasutatav käibe mõiste konkreetselt „summadele, mis saadakse toodete müügist ja teenuste osutamisest”.

Teatis nägi erandkorras ette võimaluse määrata teatud juhtudel käive kindlaks teisiti kui toodete müügi ja teenuste osutamise kogumi põhjal. Teatise punkt 13 täpsustab, et selle teenindusettevõtja käive, kes tegutseb vahendajana, võib koosneda üksnes talle makstavatest vahendustasudest. See teatise punkt puudutab selliste vahendajate erilist kategooriat, kes kuuluvad üksnes teenuste valdkonda ja kelle ainus tasu on nende saadav vahendustasu. Seega on tegemist erandiga üldsättest, mille kohaselt tuleb asjaomane käive kindlaks määrata müügi kogumahu põhjal. Seetõttu tuleb vahendaja mõistet tõlgendada kitsalt.

Sellest järeldub, et jaotusettevõtjate tegevust, mis sisaldab muu hulgas elektri või gaasi ostmist neilt tarnijatelt ja nende jaotamise tagamist ning müüki lõpptarbijatele, ei saa liigitada teenuste osutamiseks, mis piirdub toote tarnega tootjate või muude ettevõtjate arvel. Seega ei saa õiguslikust seisukohast sellist jaotusettevõtjat pidada pelgaks vahendajaks teatise punkti 13 tähenduses ja selles sätestatud erand ei saa põhimõtteliselt puudutada teda, sest tema poolt jaotusest saadavad tulud vastavad tema põhitegevusele määruse nr 139/2004 artikli 5 lõike 1 tähenduses.

(vt punktid 203, 208, 210, 211 ja 216)