ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52

Kolmandana, kui nõustuda, et raamotsuse 2008/947 alusel on võimalik tunnustada kohtuotsust, millega on mõistetud täitmisele mittepööratud karistus, kui see karistus on jäetud täitmisele pööramata üksnes tingimusel, et hoidutakse uue kuriteo toimepanemisest, siis aitab see kaasa raamotsuse eesmärkide saavutamisele. Nimetatud raamotsuse artikli 1 lõikest 1 ning põhjendustest 8 ja 24 tulenevalt on sellel raamotsusel kolm üksteist täiendavat eesmärki: süüdimõistetute taasühiskonnastamise hõlbustamine, kannatanute ja avalikkuse kaitse parandamine üldiselt, hoides ära korduvkuritegevust, ning sobivate tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite kohaldamise hõlbustamine juhul, kui teo toimepanija ei ela süüdimõistva otsuse teinud liikmesriigis.
52

Seevastu ei viita miski sellele, et nende toodete peamine eesmärk on pakkuda esteetilisi parandusi, mis kaudse tõendina lükkaks ümber järelduse, et need on mõeldud meditsiiniliseks otstarbeks (vt selle kohta 4. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, punkt 52).
22

Neil asjaoludel otsustas Landgericht Saarbrücken (Saarbrückeni esimese astme kohus) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti p tuleb tõlgendada nii, et kohustuslik teave „ajavahemiku“ või „muude taganemisõiguse kasutamise tingimuste“ kohta hõlmab ka taganemistähtaja kulgema hakkamiseks vajalikke tingimusi? 2. Juhul kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt: Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punktiga p on vastuolus selline tõlgendus, mille kohaselt on taganemisõigust käsitlev teave „selge“ ja „kokkuvõtlik“, kui see ei sisalda kogu teavet, mis on vajalik taganemistähtaja kulgema hakkamiseks, vaid viitab riigisisesele õigusnormile, käesolevas asjas [BGB] 12. juunini 2014 kehtinud redaktsiooni § 492 lõikele 2, mis omakorda viitab järgmisele riigisisesele õigusnormile, käesolevas asjas [EGBGB] 12. juunini 2014 kehtinud redaktsiooni artikli 247 §-dele [6]–13, millest tulenevalt peab tarbija läbi lugema hulga eri õigusaktides sisalduvaid õigusnorme, et saada selgust küsimuses, milline kohustuslik teave peab olema antud, et tema laenulepingust taganemise tähtaeg hakkaks kulgema? 3. Juhul kui teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt (ja viitamine riigisisestele õigusnormidele on põhimõtteliselt lubatav): Kas direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punktiga p on vastuolus selline tõlgendus, mille kohaselt on taganemisõigust käsitlev teave „selge“ ja „kokkuvõtlik“, kui viitamine riigisisesele õigusnormile (käesolevas asjas BGB […] kuni 12. juunini 2014 kehtinud redaktsiooni § 492 lõikele 2 ja sellest tulenev viide EGBGB […] kuni 12. juunini 2014 kehtinud redaktsiooni artikli 247 §-dele [6]–13) toob paratamatult kaasa olukorra, et tarbija peab lisaks õigusnormide lugemisele võtma ette õigusliku kvalifitseerimise – näiteks küsimuses, kas laen anti talle tingimustel, mis on tavapärased kinnispandiga tagatud lepingute ja nende vaherahastamise puhul, või kas on tegemist tarbijakrediidilepinguga majanduslikult seotud lepinguga –, et saada selgust selles, milline kohustuslik teave peab olema antud, et tema laenulepingust taganemise tähtaeg hakkaks kulgema?“
5

Nimetatud määruse artiklis 8 „Üleminekusätted“ on sätestatud: „1. Avaliku teenindamise lepingud reisijateveo kohta sõlmitakse vastavalt käesoleva määrusega sätestatud eeskirjadele. Teenuselepingud või teenuste riigihankelepingud nagu defineeritud [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivis 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused (ELT 2004, L 134, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 19)] või [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivis 2004/18/EÜ, ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132)] avaliku reisijateveoteenuse osutamise osas bussi või trammiga sõlmitakse kooskõlas nimetatud direktiivides sätestatud menetlustega, kui selliseid lepinguid ei sõlmita nimetatud direktiivides määratletud kontsessioonilepingute kujul. Kui lepingud sõlmitakse kooskõlas direktiividega [2004/17] või [2004/18], ei kohaldata käesoleva artikli lõikeid 2–4. 2. Ilma et see piiraks lõike 3 kohaldamist, peab avaliku teenindamise lepingute sõlmimine transpordi kohta raudteel ja maanteel olema käesoleva määruse artikliga 5 vastavuses alates 3. detsembrist 2019. Selle üleminekuperioodi jooksul võtavad liikmesriigid meetmeid vastavuse järkjärguliseks saavutamiseks artikliga 5, et vältida tõsiseid struktuurilisi probleeme eelkõige veojõudlusega seoses. Kuue kuu jooksul pärast üleminekuperioodi esimest poolt esitavad liikmesriigid komisjonile eduaruande, milles toovad esile artikli 5 kohase avaliku teenindamise lepingute sõlmimise järk-järgulise rakendamise. Liikmesriikide eduaruannete alusel võib komisjon teha liikmesriikidele ettepaneku asjakohaste meetmete võtmiseks. 3. Lõike 2 kohaldamisel ei võeta arvesse avaliku teenindamise lepinguid, mis on kooskõlas [liidu] ja liikmesriigi õigusega sõlmitud: a) ausa võistleva pakkumismenetluse alusel enne 2000. aasta 26. juulit; b) muu menetluse kui võistleva pakkumismenetluse alusel enne 2000. aasta 26. juulit; c) võistleva pakkumismenetluse alusel alates 2000. aasta 26. juulist ja enne 3. detsembrit 2009; d) muu menetluse kui võistleva pakkumismenetluse alusel alates 2000. aasta 26. juulist ja enne 3. detsembrit 2009. Punktis a osutatud lepingud võivad jääda kehtima oma tähtaja lõpuni. Punktides b ja c osutatud lepingud võivad jääda kehtima oma tähtaja lõpuni, kuid mitte kauemaks kui 30 aastat. Punktis d osutatud lepingud võivad jääda kehtima oma tähtaja lõpuni, kui nad on piiratud kestusega, mis on võrreldav artiklis 4 osutatud kestustega. Avaliku teenindamise lepingud võivad jääda kehtima oma tähtaja lõpuni, kui nende lõpetamine põhjustaks soovimatuid õiguslikke või majanduslikke tagajärgi ning juhul, kui komisjon on andnud oma heakskiidu. […]“.
16

Nimetatud kohus on seisukohal, et kuigi vaidlust ei ole selles, et asjaomaseid laevakeresid ei saa kasutada sellise laeva korpusena, mida saab halva ilma korral ja täislastis ookeani ületada, on põhikohtuasja pooled siiski eri arvamusel selles osas, kui kaugele rannikust peab laev olema võimeline sõitma, et seda saaks pidada merelaevaks. Sellega seoses väitis Rensen Shipbuilding peamiselt seda, et asjaomaseid laevakeresid saab kasutada merelaeva korpusena, kuna pärast valmis ehitamist on need sobivad meresõiduks. Nimelt peaks ekspertide ütluste kohaselt laevad, mis mõõtmetelt vastavad asjaomastele laevakeredele, sobima meresõiduks halva ilma korral rannikust kuni ligikaudu 21 meremiili (ligikaudu 38 km) kaugusele.
21

Sellest järeldub, et teenust osutatakse „tasu eest“ kuuenda direktiivi artikli 2 punkti 1 tähenduses – ja see on seega maksustatav – vaid juhul, kui teenuseosutaja ja teenuse saaja vahel on õigussuhe, millega seotud toimingud on vastastikused, ja teenuse osutaja saadav vastutasu vastab majanduslikult väärtuselt teenuse saajale osutatavale teenusele. See on nii juhul, kui osutatud teenuse ja saadud tasu vahel on otsene seos (vt selle kohta 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus Český rozhlas, C‑11/15, EU:C:2016:470, punktid 21 ja 22 ning seal viidatud kohtupraktika; 22. novembri 2018. aasta kohtuotsus MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia, C‑295/17, EU:C:2018:942, punkt 39, ja 3. juuli 2019. aasta kohtuotsus UniCredit Leasing, C‑242/18, EU:C:2019:558, punkt 69).
63

Neljandas väites väidab apellant, viidates oma esimese kahe väite põhjendamiseks esitatud argumentidele, üksnes seda, et Üldkohus järeldas ekslikult, et ELTL artiklil 263 põhinev nõue on vastuvõetamatu. Ta järeldab sellest, et Üldkohus tugines väärale eeldusele, et jätta ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ELTL artikli 277 alusel esitatud nõue, milles paluti tuvastada delegeeritud määruse 2015/63 osaline või täielik õigusvastasus.
47

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ei ole nõutud, et kui meditsiinilise abi andmise teenust osutatakse telefoni teel, peab seda teenust osutavatel meditsiiniõdedel ja meditsiinilisel abipersonalil olema täiendav kutsekvalifikatsioon, selleks et kõnealused teenused saaksid olla selle sätte alusel maksust vabastatud, kui on võimalik lähtuda sellest, et need on samasuguse kvaliteediga nagu teenused, mida teised teenuseosutajad osutavad sama sidevahendi abil; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
53

Seega võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 43, 44 ja 46 viidatud Euroopa Kohtu praktikat, ei saa käesoleval juhul põhikohtuasja vastustaja päritoluliikmesriigi, s.o Austria Vabariigi pädevale asutusele ette heita, et ta keeldus maksmast põhikohtuasja vastustajale rehabilitatsioonihüvitist. See keeldumine ei toonud nimelt kaasa seda, et kõnealuste õigusaktide kohaldamisalast oleks välja jäetud isik, kelle suhtes need õigusaktid on määruse nr 883/2004 alusel kohaldatavad, ja et seega oleks ta jäetud ilma sotsiaalkindlustuskaitsest, kuna puuduvad tema suhtes kohaldatavad õigusaktid.
59

Eelotsusetaotluse esitanud kohus võtab siiski arvesse asjaolu, et sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus on ümberlükkamatult selge, et otsuse nr 626/2008 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunktis ii ette nähtud kättesaadavaks tegemise kohustus on täitmata jäetud, oleks menetlusökonoomia seisukohast eelistatav, kui pädev liikmesriigi ametiasutus peaks liikuva kosmoseside süsteemide komplementaarsete maakomponentide pakkumise loa andmisest keelduma või vähemalt saaks sellest keelduda, selle asemel et see luba anda ja selle kohustuse täitmata jätmise eest hiljem karistada.
39

Pealegi, kui võtta arvesse asjaolu, et direktiivi 97/13 kohaldatakse nii olemasolevatele kui ka tulevastele lubadele, nagu nähtub selle põhjendusest 26, on direktiivi artikliga 22 kehtestatud üleminekukord direktiivi jõustumiskuupäeval olemasolevate lubade jaoks. Nii on esiteks vastavalt selle artikli lõikele 1 kehtestatud olemasolevate lubade kooskõlla viimiseks üheaastane lisatähtaeg, mis lõpeb 1. jaanuaril 1999. Teiseks on nimetatud artikli lõikes 2 ette nähtud võimalus pikendada olemasolevate lubadega seotud tingimuste kehtivust, kui ei ole just tegu tingimustega, millega on antud eri- või ainuõigusi, mis on liidu õiguse alusel lõpetatud või kuuluvad lõpetamisele, tingimusel et seda on võimalik teha ilma, et muudetaks teiste ettevõtjate õigusi, mis tulenevad liidu õigusest. Sama artikli lõikes 3 on viimasena ette nähtud, et viidatud kohustused peavad olema nimetatud direktiiviga kooskõlla viidud enne 1. jaanuari 1999, kuna vastasel juhul muutuvad need kehtetuks, välja arvatud juhul, kui komisjon on asjaomase liikmesriigi taotlusel lubanud seda kuupäeva edasi lükata.
14

Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Corporis on Poolas asutatud kindlustusselts, mis on Poolas kindlustatud ja liiklusõnnetuses osalenud sõiduki omanikult hüvitise saamisel soodustatud isik. Gefion Insurance on Taanis asutatud kindlustusselts, kes katab teise liiklusõnnetuses osalenud isiku riskid.
74

Vaidlustatud kohtuotsuse nimetatud punktist, mida tuleb lugeda koos selle kohtuotsuse punktiga 73, ilmneb nimelt, et Üldkohus vaid tõdes, et kuigi need kaks dokumenti, millele Leedu Vabariik viitab, on tõepoolest seotud piimakvootide süsteemiga, ei näita need siiski, et ennetähtaegselt pensionile jäämise meetme raames 20.–24. aprillil 2009 tehtud auditis oleks kontrollitud piimakvootide andmebaasi toimimist ning et komisjon oleks seega teadnud, et piimakvootide süsteem ja ennetähtaegselt pensionile jäämise toetusmeede on omavahel seotud. Seega, kasutades oma ainupädevust tõendeid hinnata, tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 järelduse, et komisjon võis asuda seisukohale, et piimakvootide süsteem ei ole seotud selliste maaelu arengu meetmetega, nagu ennetähtaegselt pensionile jäämise meede.
49

Võttes arvesse määruse nr 883/2004 ja eelkõige selle artikli 62 lõike 1 eesmärke, nagu need on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 33 ja 35, ei saa asuda seisukohale, et selle sättega on asjaomase isiku viimase töötamisega seotud töötasu arvessevõtmise tingimuseks seatud asjaolu, et see töötasu on arvestatud ja asjaomasele isikule välja makstud hiljemalt selle töötamise viimasel päeval.
8

Direktiivi artikli 7 „Üle kolmekuuline elamisõigus“ lõikes 1 on sätestatud: „Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) – nad on kantud mõne sellise era- või avalik-õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning – neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga.“
38

Siiski märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see kohtupraktika ei lahenda küsimust, kas liidu privileegide ja immuniteetide protokolli artikli 9 esimeses ja teises lõigus sätestatud immuniteedid on kohaldatavad ajal, mis eelneb Euroopa Parlamendi esimese istungjärgu avamisele pärast valimisi. Siiski lisab see kohus, et arvestades nende sätete sõnastust, taotletud eesmärki ja normatiivset konteksti, nagu neid mõistis Euroopa Kohus 7. juuli 2005. aasta kohtuotsuses Le Pen vs. parlament (C‑208/03 P, EU:C:2005:429) ja 30. aprilli 2009. aasta kohtuotsuses Itaalia ja Donnici vs. parlament (C‑393/07 ja C‑9/08, EU:C:2009:275), võib järeldada, et nendes sätetes ette nähtud immuniteete kohaldatakse üksnes Euroopa Parlamendi liikmetele, kes on selles institutsioonis oma saadikukohale asunud, või vähemalt isikutele, kelle pädevad liikmesriigi asutused on kandnud nende isikute loetellu, kes on täitnud liikmesriikide riigisiseses õiguses nõutud tingimused Euroopa Parlamendi liikme staatuse saamiseks. Siiski tekitavad nii see tõlgendus kui ka see, mille kohaselt need immuniteedid kehtivad kõigile isikutele, kes on Euroopa Parlamenti valitud, küsimusi nende praktiliste tagajärgede kohta.
34

Niisiis, kui laenusumma kasutusele võtmise kuupäev ei ole teada, siis on laenuandjal täiendavad eeldused, mis on sätestatud eeskätt direktiivi 2008/48 I lisa II osa punktides a–c, et arvutada täpselt krediidi kulukuse aastamäära. Samuti, kui krediidilepingu sõlmimise kuupäev ei ole teada, siis on selle direktiivi I lisa II osa punkti f alapunktis ii sätestatud, et eeldatakse, et esimese laenusumma kasutusele võtmise kuupäev on see kuupäev, millele vastab lühim ajavahemik kõnealuse kuupäeva ja tarbija tehtud esimese tagasimakse kuupäeva vahel.
61

Küll aga kuulub selline leping mõiste „teenusleping“ alla, mille puhul see direktiiv näeb artikli 16 punktis a samuti ette erandi taganemisõigusest juhul, kui teenus on täielikult osutatud, kuid siiski ainult tingimusel, et teenuse osutamine on alanud tarbija eelneval sõnaselgel nõusolekul ning tarbija kinnitab, et ta kaotab oma taganemisõiguse, kui kaupleja on lepingu täies mahus täitnud.
50

Olgu lisatud, et nagu nähtub Horvaatia valitsuse esitatud seisukohtadest, on Horvaatia õiguskorras olemas alternatiivsed õiguskaitsevahendid ehk täpsemalt kohtus toimuv maksekäsumenetlus, mis võimaldavad kõrvaldada võimalikud vajakajäämised, mis tekivad sellest, et notaritele on antud pädevus teha täitemenetluses täitemäärusi. Horvaatia valitsus märgib selle kohta, et kuigi võimalus seda õiguskaitsevahendit kasutada sõltub vastavalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 446 teisele lõigule tingimusest, et isikul peab olema huvi esitada selles menetluses hagi, on sama artikli kolmandas lõigus sätestatud, et sellise huvi olemasolu eeldatakse, kui kostja elu- või asukoht on välismaal. Liikmesriigi kohus peab seda aspekti kontrollima.
71

Mis puudutab tõendite nõutavat taset selleks, et kinnitada ilmset viga eraettevõtja põhimõtte kohaldamise raames, siis tuleb kõigepealt märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 90 ja 142 Üldkohtu poolt kasutatud sõnastusest nähtub, et kohus nõudis, et apellandid tõendaksid piisavalt tõsise vea olemasolu, mis seaks komisjoni antud keerulise majandusliku hinnangu kahtluse alla. Samas ei nähtu sellest ei seda, et apellandid peaksid tõendama riigiabi puudumist, ega seda, et komisjon võiks riigiabi olemasolu tõendamiseks tugineda lihtsatele usutavatele väidetele, ega seda, et apellandid peaksid komisjoni majandusliku analüüsi tervikuna ümber lükkama.
45

Kuigi on tõsi, et neid punkte ei ole direktiivi 2006/22 artikli 11 lõikes 3 nimetatud, tuleb märkida, et otsuse 2009/959 õiguslik alus ei ole mitte üksnes see säte, vaid ka selle direktiivi artikkel 13, mis eelkõige lubab komisjonil omal algatusel võtta direktiivi 2006/22 rakendusmeetmed, mille eesmärk on muu hulgas edendada kontrolliasutuste vahelist ühtset lähenemisviisi ja määruse nr 561/2006 ühtlustatud tõlgendamist erinevate kontrolliasutuste poolt.
12

Vastavalt politseiameti 23. aprilli 1998. aasta juhisele nr 11/1998 Ungari Vabariigi politsei rühmateenistuse eeskirja kohta (Magyar Köztársaság rendőrségének csapatszolgálati Szabályzata kiadásáról szóló 11/1998 ORFK utasítás): „[…] 12. […] […] Politseirühmituse valveteenistus Valveteenistuse eesmärk on hoida politseirühmitust olekus, kus ta on valmis asuma võimalikult kiiremini oma ülesandeid täitma. See hõlmab politseirühmituse kogunemist, positsioonidele asumist ja tegutsemist, vajaduse korral rühmade moodustamist ja rühmade jaotumist, politseirühmituse tegutsemiseks vajalike materiaalsete vahendite varumist, üksuste ettevalmistamist ja hoidmist määratud operatiivtasemel. 14. Politseirühmituse võib valveteenistusse panna nii, et see on ette planeeritud, kui tegemist on ootuspäraste ülesannetega, või erakorraliselt. Viimati nimetatud juhtum võib ette tulla eelkõige siis, kui valveteenistus on juba asunud oma ülesandeid täitma ja osutub vajalikuks organiseerida uus valveteenistus, ent muus teenistusvormis oma teenistuskohustusi täitvate politseijõudude mobiliseerimine ei ole võimalik või ei ole piisav. […] 17. Valveteenistuses kasutatava politseirühmituse valmidust teenistusülesannete täitmiseks mõõdetakse sellega, kui kiiresti ta suudab teatud ülesannet täitma asuda. Valmidus on seda suurem, mida täielikumalt on politseiüksuse juht ülesannet täitma asumiseks vajalikud tingimused varem kindlaks määranud. Olenevalt sellest, kas need tingimused on täidetud, võib politseirühmitus olla tugevdatud valve olekus või üldises valveolekus. […] 19. Valveteenistus algab siis, kui saavutatakse kindlaks määratud valveaste, ja kestab seni, kuni valve lõpetatakse või minnakse üle teisele tegevusele. Politseirühmitus, kes on valveteenistuses, peab olema valmis täitma teatavaid ülesandeid tugevdatud valveoleku korral vähem kui 15 minutiga ja üldise valveoleku korral vähem kui ühe tunniga. Politseirühmituse juht, kes annab korralduse politseirühmituse kasutamiseks, võib ettenähtud ülesande laadist või rühma ettevalmistusest olenevalt tavalisi tähtaegu lühendada.“
8

Määruse artikli 5 lõike 1 punktis c on ette nähtud: „Lennu tühistamise korral: […] c) on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui i) neid on tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega; või ii) neid on teavitatud tühistamisest kahe nädala ja seitsme päeva vahel enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või iii) neid on teavitatud tühistamisest vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.“
8

Neil asjaoludel otsustas Corte dei conti – Sezione Giurisdizionale per la Regione Puglia (Itaalia kontrollikoja Apuulia maakonna kohtuasjade koda) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise küsimuse, mis on mõlemas liidetud kohtuasjas sõnastatud ühesuguselt: „Kas ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et seal maksustatakse teises liikmesriigis elava niisuguse isiku tulu, kes on saanud kogu oma tulu esimesest liikmesriigist, kuid kellel ei ole teise riigi kodakondsust, ja millest tulenevalt ei kohaldata tema suhtes selle teise liikmesriigi maksusoodustusi?“
54

Lisaks on oluline korrata, et liidu õigusega on põhimõtteliselt kooskõlas uus õigusnorm, mis on kohaldatav alates selle õigusakti jõustumisest, milles norm sisaldub, mistõttu ei ole põhimõtteliselt õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega vastuolus see, kui liikmesriik võib üleminekukorda ette nägemata muuta varasemat seadust, mistõttu see kohe jõustub (9. juuni 2016. aasta kohtuotsus Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft, C‑332/14, EU:C:2016:417, punkt 56).
44

Seetõttu asjaolu, et põhikohtuasjas kõnealuste teenuste osutamise eest tasumisele kuuluv täpne maksumus määrati kindlaks alles pärast Ungari Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeva ning et seega maksti selle kogusumma ja väljastati arve, mille alusel kasutati põhikohtuasjas kõnealust mahaarvamisõigust, alles pärast seda kuupäeva, ei saa käesoleva juhtumi asjaoludel Euroopa Kohtule anda pädevust tõlgendada kuuendat direktiivi või direktiivi 2006/112, kuna kõik need asjaolud on lahutamatult seotud selliste teenuste osutamisega, mille puhul on teada, et need leidsid aset enne eelnimetatud ühinemist (vt analoogia alusel 27. juuni 2018. aasta kohtuotsus Varna Holideis, C‑364/17, EU:C:2018:500, punkt 31).
79

Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab oma esimese küsimuse sõnastuses, et ei tehta mingit vahet rahastamiskuludel, mida erinevat liiki kliendid sellega seoses kannavad, siis tuleb märkida, et vastavalt määruse nr 2/2013 artiklitele 11 ja 11a, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus neid selgitas, hüvitatakse põhikohtuasjas kõne all olevad kulud tarbijate poolt „vastavalt mõõdetud tarbimisele“ makstud hindade abil. See tähendab, et hoolimata ilmselt ühetaolisest isikulisest kohaldamisalast võib põhikohtuasjas kõne all olev kulude ülekandmise nõue olla selles osas kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on seda siiski kontrollida, kusjuures tuleb täpsustada, et selle põhimõttega ei ole vastuolus asjaolu, et hoiustamiskohustuste rahastamiskulud, mida kannavad eri liiki lõpptarbijad, mõjutab kõiki kliente ühtemoodi, ega ka asjaolu, et kui see ei mõjuta kõiki kliente ühtemoodi, on eri liiki klientide eristamine objektiivselt põhjendatud, näiteks tulenevalt nende tarbimise mõjust hoiustamiskuludele.