ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas esimeses küsimuses viidatud siseriiklik õigusnorm on direktiiviga 89/104/EMÜ kooskõlas, kui asjaomast õigusnormi tõlgendatakse kitsendavalt nii, et seda ei tule kohaldada kaubamärgi (kaubamärk 1) suhtes, mis on registrisse kantud üksnes eesmärgiga tagada või laiendada kaitset, mille annab teine registreeritud kaubamärk (kaubamärk 2), mis on registreeritud sellisel kujul, nagu seda kasutatakse?
2.

Teiseks on vaidlustatud kohtuotsus vastuolus määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punktiga a ja artikliga 76. Kohtuotsus lähtub ekslikust eeldusest, apellant on see, kellel lasub tõendamiskoormis seoses tegeliku kasutamisega, mis on vajalik kaubamärgist tulenevate õiguste säilitamiseks. Esiteks kohaldub määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punktis a sätestatud tühistamismenetluses põhimõte, mille kohaselt kontrollib Siseturu Ühtlustamise Amet fakte omal algatusel. Teiseks tuleneb määruse nr 207/2009 sätetest ja ülesehitusest ning eelkõige tühistamist käsitlevate sätete võrdlusest sätetega vastulause ja kehtetuks tunnistamise kohta suhtelise keeldumispõhjuse korral, et põhimõtteliselt ei ole vaidlustatud kaubamärgi omanik see, kes peab esitama tõendeid kasutamise kohta. Seega ei ole põhjendatud Siseturu Ühtlustamise Ameti keeldumine arvestada tõenditega põhjusel, et need ei olnud esitatud õigeaegselt.
ET Euroopa Liidu Teataja C 80/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud 30. novembril 2011 Oberster Gerichtshof (Austria) — Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer versus Anneliese Kuso

(Kohtuasi C-614/11)

2012/C 80/10

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer

Vastustaja: Anneliese Kuso

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 76/207/EMÜ (1) artikli 3 lõike 1 punktidega a ja c, mida on muudetud direktiiviga 2002/73/EÜ, on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et sool põhineva diskrimineerimise küsimust seoses töösuhte lõpetamisega, mis tulenevalt enne viidatud direktiivi jõustumist (käesolevas asjas enne Austria ühinemist Euroopa Liiduga) sõlmitud individuaalsest tähtajalisest töölepingust leiab aset üksnes töölepingu tähtaja saabumisel, ei tule kontrollida enne ühinemist sõlmitud tähtajalise töölepingu alusel kui „töölt vabastamise tingimust”, vaid üksnes seoses töölepingu pikendamise taotluse rahuldamata jätmisega kui „töölevõtmise tingimust”?

(1) Nõukogu 9. veebruari 1976. aasta direktiiv 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (EÜT L 39, lk 40; ELT eriväljaanne 05/01, lk 187), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/73/EÜ.
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik kehtestas ja jättis jõusse sätted, mis sisalduvad pensioniskeemide ja -fondide seaduse kodifitseeritud redaktsiooni artikli 46 punktis c, 29. oktoobri kuningliku seadusandliku dekreedi nr 6/2004, millega kiidetakse heaks erakindlustuse korralduse ja järelevalve seaduse ümbersõnastamine, artiklis 86, kuningliku seadusandliku dekreedi nr 5/2004, millega kiidetakse heaks mitteresidentide tulumaksu seaduse ümbersõnastamine, artiklis 10 ning 17. detsembri maksukorralduse seaduse nr 58/2003 artiklis 47 ja mille kohaselt teistes liikmesriikides asuvad välismaised pensionifondid, kes pakuvad Hispaanias vanaduspensioni skeeme, ning kindlustusühingud, kes tegutsevad Hispaanias teenuste osutamise vabaduse raames, on teiste hulgas kohustatud määrama Hispaanias asuva maksuesindaja, on Hispaania Kuningriik rikkunud ELTL artiklist 56 (endine EÜ artikkel 49) ja EMP lepingu artiklist 36 tulenevaid kohustusi;
3.

Kui ka teisele küsimusele vastatakse eitavalt, siis kas esimeses küsimuses näidatud osade üleandmist tuleb käsitada ettevõtte (või selle osa) üleandmisena kuuenda direktiivi artikli 5 lõike 8 ja/või artikli 6 lõike 5 tähenduses, kui võtta arvesse, et see üleandmine on tihedalt seotud juhtimistegevusega selle osaluse raames?
1.

Alliance One International Inc., endine Dimon Inc. (edaspidi „apellant”) nõuab vastavalt, et: i) Euroopa Kohus tühistaks Üldkohtu 12. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-41/05 osas, milles Alliance One International, Inc.-d („AOI”), endine Dimon Inc. („Dimon”) peetakse solidaarselt vastutavaks Agroexpansióni toime pandud rikkumise eest; et ii) tühistataks apellanti puudutavas osas komisjoni 20. oktoobri 2004. aasta otsus asjas COMP/C.38.238/B.2 — Toortubakas — Hispaania ja vähendataks apellandile selle otsusega määratud trahvi; ning iii) komisjonilt mõistetaks välja kohtukulud.
1.

Kas EÜ asutamislepingu artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi selline õigusnorm nagu Itaalia T.U.L.P.S. artikkel 88, mille kohaselt „võib kihlvedude korraldusloa anda eranditult vaid tegevusloa omanikele või isikutele, kes on saanud loa ministeeriumilt või muult asutuselt, kellel seadus lubab korraldada või hallata kihlvedusid, ja isikutele, kellele tegevusloa omanik või loaomanik on andnud ülesandeid oma tegevusloa või loa alusel”, samuti 25. märtsi 2010. aasta dekreetseaduse nr 40, mis on seadusena kinnitatud seadusega nr 73/2010, artikli 2 lõige 2ter, mille alusel „avalikku julgeolekut käsitlevate seaduste konsolideeritud redaktsiooni artiklit 88 vastavalt kuninga 18. juuni 1931. aasta dekreedile nr 77 ja hilisematele muudatustele tõlgendatakse nii, et kui selles sätestatud korraldusluba on väljastatud majandustegevuseks, mille käigus toimub rahaliste võitudega avalike hasartmängude korraldamine ja panuste kogumine, tuleb see lugeda kehtivaks alles pärast seda, kui majandus- ja rahandusministeeriumi sõltumatu riigimonopolide amet on selle korraldusloa omanikele väljastanud vastava tegevusloa nende mängude korraldamiseks ja panuste kogumiseks”?
Esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta tuvastas uusi tingimusi kohaldades, et esineb kaubamärgi segiajamise tõenäosus määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses. Vaidlustatud kohtuotsuse kohaselt piisab kontseptuaalse sarnasuse olemasoluks, et mõlemaid mõisteid hõlmab ühine üldmõiste ja need mõisted — olgugi kontseptuaalselt erinevad — ei ole vastandlikud; see ei ole kooskõlas varasema kohtupraktikaga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 133/14

ara AG 30. novembril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 22. septembri 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-174/10: ara AG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-611/11)

2012/C 133/26

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: ara AG (esindaja: Rechtsanwalt M. Gail)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Allrounder SARL

Apellandi nõuded

— Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 22. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-174/10;

— Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 26. jaanuari 2010. aasta otsus (asi R 481/2009-1);

— Mõista mõlema kohtuastme kulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja esimeses kohtuastmes menetlusse astujalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant märgib, et Üldkohus on rikkunud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 8 lõike 1 punkti b.

Sellega seoses toob apellant esmalt esile, et Üldkohus on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ta ei esitanud segiajamise tõenäosuse üldise hindamise raames piisavaid põhjendusi asjaomase avalikkuse kriteeriumide, kaubamärkide võrdluse ja segiajamise ohu kohta. Niisiis leidis see kohus ekslikult, et kõnealune avalikkus koosneb keskmistest tarbijatest, kellel on keskmine tähelepanelikkuse tase, kui nad ostavad asjaomaseid kaupu, ehkki oli eelnevalt tõendatud, et tarbijale on harva võimalus võrrelda erinevaid kaubamärke vahetult. Lisaks leidis Üldkohus ekslikult kaubamärkide võrdluse raames, et kahe kolmnurkse kujutise olemasolu on tähtsam kui vaidlusaluse kaubamärgiga avalikkusele meelde jääv mulje. Seega hindas Üldkohus üle kaubamärgi ühte või enamat komponenti.

Lisaks rikkus Üldkohus põhjendamiskohustust seetõttu, et ta ei viidanud menetlusse astuja poolt segiajamise tõenäosuse kontrolli raames esitatud dokumentidele.

Lõpuks alahindas Üldkohus omaalgatusliku kontrollimise põhimõtet.

(1) ELT L 78, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/8

Regione autonoma della Sardegna 8. detsembril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 20. septembri 2011. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-394/08, T-408/08, T-453/08 ja T-454/08: Regione autonoma della Sardegna jt versus komisjon

(Kohtuasi C-631/11 P)

2012/C 118/13

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Regione autonoma della Sardegna (esindaja: advokaat A. Fantozzi)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Selene di Alessandra Cannas Sas jt

Apellandi nõuded

— tühistada ja/või muuta Üldkohtu 20. septembri 2011. aasta otsust liidetud kohtuasjades T-394/08, T-408/08, T-453/08 ja T-454/08;

— tühistada Euroopa Komisjoni 3. juuli 2008. aasta otsus (riigiabi C1/2004 Itaalia — SG-Greffe (2008) D/204339), milles käsitletakse abikava „Abimeede N 272/98, maakonnavalitsuse 1998. aasta akt nr 9”.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant kaks väidet.

Esimene väide puudutab ELTL artikli 107 lõike 3 rikkumist. Eelkõige väidab apellant, et on rikutud ja ebaõigelt kohaldatud vajalikkuse ja ergutava mõju põhimõtet, sest kasutatud on ülemäära vormilist lähenemist, mis on vastuolus põhimõttega, et sisu on ülimuslik vormi suhtes, ega ole arvesse võetud käesoleva juhtumi asjaolusid, mis puudutavad õigusnormi ajalist kohaldamist.

Teine väide puudutab õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtete rikkumist ning määruse nr 659/1999 (1) artikli 14 rikkumist. Etteheidete aluseks on käesoleva juhtumi asjaolud, mis puudutavad õigusnormi ajalist kohaldamist, mis jäeti vaidlustatud kohtuotsuses tähelepanuta. Apellandi väitel ei järginud Üldkohus selles osas kohtupraktikat, kui nõudis ettevõtjalt sellist hoolsustaset, mida on võimatu tegelikkuses saavutada, kuna tingimus, et taotlus peab eelnema tööde alustamisele, on ühenduse õiguse kriteerium, mis kehtestati samal ajal käesoleva juhtumi asjaoludega ning mida asjaomase äriühingu tahte kujunemisel ei olnud võimalik teada.

(1) EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339.
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/10

Grand Hotel Abi d’Oru SpA 8. detsembril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 20. septembri 2011. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-394/08, T-408/08, T-453/08 ja T-454/08: Regione autonoma della Sardegna jt versus komisjon

(Kohtuasi C-633/11 P)

2012/C 118/15

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Grand Hotel Abi d’Oru SpA (esindajad: advokaadid D. Dodaro ja R. F. Masuri)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Regione autonoma della Sardegna, Selene di Alessandra Cannas Sas jt

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 20. septembri 2011. aasta otsust liidetud kohtuasjades T-394/08, T-408/08, T-453/08 ja T-454/08 osas, milles a) lükkas tagasi apellandi etteheite, mis puudutas parandusotsuse EÜ artikli 254 lõike 3 ja määruse (EÜ) nr 659/99 (1) artikli 20 lõike 1 kohase teatavakstegemise kohustuse rikkumist (kohtuotsuse punktid 103–112); b) lükkas tagasi apellandi etteheite põhjenduse puudumise kohta seoses vaidlusaluse abi ergutava mõju hindamisega (kohtuotsuse punktid 136–145 ja 218–228) ning hagi väidete moonutamise, õigusnormi rikkumise ja põhjenduste ebaloogilisuse ja vasturääkivuse tõttu;

— tühistada Euroopa Komisjoni 2. juuli 2008. aasta otsus 2008/854/EÜ, milles käsitletakse riigiabi kava C 1/04 (ex NN 158/03 ja CP 15/2003) (abimeede N 272/98, maakonnavalitsuse 1998. aasta akt nr 9) kuritarvitamist;

— mõista käesoleva menetluse mõlema kohtuastme kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud kohtuotsusega on ebaõigelt kohaldatud EÜ artiklit 254 ning määrust (EÜ) nr 659/99, selle põhjendused on ebaloogilised ja vasturääkivad osas, milles on kinnitatud, et „parandamise otsus adresseeritud eranditult Itaalia Vabariigile, mitte aga vaidlusaluse kava saajatele. Järelikult ei tulene EÜ artikli 254 lõikest 3 komisjonile kohustust teavitada parandamise otsusest Grand Hotel Abi d’Oru” (kohtuotsuse punkt 107). See põhjendus on apellandi arvates vastuolus kohtuotsuse enda punktidega 71 ja 72.

Edasi ei saa kohtuotsuse põhjal eristada funktsionaalse kvalifitseerimise osas parandamise otsust ametliku menetluse alustamise otsusest, mille kuulumine juba alustatud menetlusossa kohustab apellandi meelest võtma arvesse pooli, kes on samas menetluses tegelikkuses juba osalenud. Üldkohtu viga parandamise otsuse samastamisel ametliku menetluse alustamise otsusega tõi kaasa määruse (EÜ) nr 659/99 artikli 20 lõike 1 kohaldamisala ebaõige hinnangu.

Veel on vaidlustatud kohtuotsusega moonutatud hagi väiteid, sellega on rikutud õigusnormi, selle põhjendused on ebaloogilised ja vastuolulised selles osas, et Üldkohus ei põhjendanud ka kaudselt selle etteheite tagasilükkamist, mis puudutas komisjoni ilmset viga abi ergutava mõju hindamisel.

Lõpuks moonutasid nii komisjon vaidlusaluses otsuses kui ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses apellandi kavatsusi, omistades talle soovi tuua isiklikule tasandile otsus, mis tugineb üldisel süsteemil, ning seetõttu jätsid ekslikult arvesse võtmata selle, kuidas nendele apellandi esitatud asjaolud võisid mõjutada abikava üldise ulatuse hindamist.

(1) EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339.
1.

Kas määruse (EÜ) nr 178/2002 (1) artikliga 10 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad anda üldsusele teavet, milles esitatakse toidu või sööda nimetus ja toidu või sööda tootnud või seda töödelnud või selle turule viinud ettevõtja nimi või ärinimi, kui turule viiakse või on viidud märkimisväärses koguses tervisele ohutut, kuid inimtoiduks kõlbmatut, eeskätt vastikustunnet tekitavat toitu või kui sellist toitu on selle eripära tõttu viidud turule küll vaid väikeses koguses, kuid pikema aja jooksul?
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’Etat (Prantsusmaa) 29. detsembril 2011 — Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane versus Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM)

(Kohtuasi C-676/11)

2012/C 89/15

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’Etat

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM)

Eelotsuse küsimused

1. Kuidas võivad liikmesriigid rakendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt (1) artikli 2 lõikega 4 antud õigust pikendada kontrolliperioodi „[…] ajavahemikeks, mis eelnevad või järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”, mis on selles sättes määratletud, võttes esiteks arvesse ühenduse finantshuvide kaitse nõudeid ja teiseks õiguskindluse põhimõtet, ning seda, et on vaja, et kontrolliasutustele ei antaks määratlemata pädevust?

2. Eelkõige: — Kas kontrolliperiood peab igal juhul lõppema kaheteistkümne kuulise ajavahemiku jooksul, mis eelneb nn kontrolliperioodile ja mille jooksul kontrollitoimingud tehti, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu? — Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb mõista selle määrusega sõnaselgelt ette nähtud õigust pikendada kontrolliperioodi ajavahemikeks, mis „järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”? — Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kontrollitav periood peab siiski sisaldama kaheteistkümne kuulist ajavahemikku, mis lõpeb kontrolliperioodi jooksul, mis eelneb ajavahemikule, mil kontroll toimus, või kas kontroll võib hõlmata ainult ajavahemikku, mis lõppeb enne eelmise kontrolliperioodi algust, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 03/09, lk 208).
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’Etat (Prantsusmaa) 29. detsembril 2011 — Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane versus Regalp SA

(Kohtuasi C-675/11)

2012/C 89/14

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’Etat

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Regalp SA

Eelotsuse küsimused

1. Kuidas võivad liikmesriigid rakendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt (1) artikli 2 lõikega 4 antud õigust pikendada kontrolliperioodi „[…] ajavahemikeks, mis eelnevad või järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”, mis on selles sättes määratletud, võttes esiteks arvesse ühenduse finantshuvide kaitse nõudeid ja teiseks õiguskindluse põhimõtet, ning seda, et on vaja, et kontrolliasutustele ei antaks määratlemata pädevust?

2. Eelkõige: — Kas kontrolliperiood peab igal juhul lõppema kaheteistkümne kuulise ajavahemiku jooksul, mis eelneb nn kontrolliperioodile ja mille jooksul kontrollitoimingud tehti, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu? — Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb mõista selle määrusega sõnaselgelt ette nähtud õigust pikendada kontrolliperioodi ajavahemikeks, mis „järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”? — Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kontrollitav periood peab siiski sisaldama kaheteistkümne kuulist ajavahemikku, mis lõpeb kontrolliperioodi jooksul, mis eelneb ajavahemikule, mil kontroll toimus, või kas kontroll võib hõlmata ainult ajavahemikku, mis lõppeb enne eelmise kontrolliperioodi algust, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 03/09, lk 208).
ET Euroopa Liidu Teataja C 89/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’Etat (Prantsusmaa) 29. detsembril 2011 — Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane versus Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes

(Kohtuasi C-671/11)

2012/C 89/10

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’Etat

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Étalissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kes on Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture’i (VINIFLHOR) õigusjärglane

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes

Eelotsuse küsimused

1. Kuidas võivad liikmesriigid rakendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt (1) artikli 2 lõikega 4 antud õigust pikendada kontrolliperioodi „[…] ajavahemikeks, mis eelnevad või järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”, mis on selles sättes määratletud, võttes esiteks arvesse ühenduse finantshuvide kaitse nõudeid ja teiseks õiguskindluse põhimõtet, ning seda, et on vaja, et kontrolliasutustele ei antaks määratlemata pädevust?

2. Eelkõige: — Kas kontrolliperiood peab igal juhul lõppema kaheteistkümne kuulise ajavahemiku jooksul, mis eelneb nn kontrolliperioodile ja mille jooksul kontrollitoimingud tehti, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu? — Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb mõista selle määrusega sõnaselgelt ette nähtud õigust pikendada kontrolliperioodi ajavahemikeks, mis „järgnevad kõnealusele 12kuulisele ajavahemikule”? — Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kontrollitav periood peab siiski sisaldama kaheteistkümne kuulist ajavahemikku, mis lõpeb kontrolliperioodi jooksul, mis eelneb ajavahemikule, mil kontroll toimus, või kas kontroll võib hõlmata ainult ajavahemikku, mis lõppeb enne eelmise kontrolliperioodi algust, sest vastasel korral oleks kontroll nõuetevastane ning kontrollitav isik võiks sellele tugineda nimetatud kontrolli tagajärgi käsitleva otsuse vastu?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt ning direktiivi 77/435/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 388, lk 18; ELT eriväljaanne 03/09, lk 208).