Määruse nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, artikli 5 lõiget 1 koostoimes sama määruse IV lisaga tuleb tõlgendada nii, et see näeb ette liikmesriikide põhimõttelise kohustuse asjakohaste üldkohaldatavate eeskirjade abil rakendada kõik nimetatud lisas loetletud standardid, välja arvatud nimelt „Külvikordade standardid“ ja „Minimaalne loomkoormus ja/või asjakohane režiim“. See hinnang kehtib mutatis mutandis ja veel enam määruse nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, artikli 6 lõikele 1 koostoimes sama määruse III lisaga, mis selle tõlgenduse kohaselt teeb selget vahet kohustuslike ja vabatahtlike standardite vahel.

Liikmesriikide määratlemiskohustus sellise reguleeriva tegevuse kaudu, nagu on ette nähtud määruse nr 1782/2003 artikli 5 lõikes 1, viitab esiteks nende kohustusele järgida kõiki määruse IV lisas ette nähtud standardeid ja on teiseks tihedalt seotud nende teatava valikuvabadusega määratleda konkreetselt need nõuded standardite alusel, mis tuginevad üldistele mõistetele ja terminitele, mille konkreetne rakendamine viitab vältimatult kaalutlusõiguse olemasolule. Siiski ei tulene määruse nr 1782/2003 artikli 5 lõike 1 sõnastusest, et liikmesriigid oleksid volitatud vajaduse korral heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõudeid mitte üldse rakendama. Võttes aga siiski arvesse sama määruse artikli 5 lõike 1 ebaselget sõnastust standardite kohustuslikkuse osas, on kohane kasutada iga nimetatud standardi sõnastust eraldi, et määratleda nende kohustuslikkus ning liikmesriikidele nende määratlemisel ja rakendamisel jäetud kaalutlusõigus.

Isegi kui eeldada, nagu väidab asjassepuutuv liikmesriik, et põllumajandusmaadel või kõnealustel aladel on juba osutunud iseenesest olevat enam-vähem määruse nr 1782/2003 eesmärkidele vastavad tunnusjooned, mis muudab heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste standardid mõjutuks või nende rakendamise ebaproportsionaalseks, siis õiguskindluse põhimõtet silmas pidades ei vabasta üksnes see asjaolu liikmesriiki kohustusest asjakohaste siseriiklike eeskirjade kaudu nimetatud määruse asjakohased sätted rakendada. Fakt jääb faktiks, et kaalutlusõiguse kasutamisel, mida liikmesriigile annavad neid standardeid iseloomustavad üldised ja ebatäpsed tingimused, on liikmesriigil võimalus neid muuta ja konkretiseerida nii, et need oleksid siseriiklikule olustikule kohandatud. Siiski ei saa liikmesriik täielikult välistada nende rakendamist. Heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste standardite rakendamine asjakohaste siseriiklike eeskirjade kaudu peab võimaldama nende mittejärgimise korral kontrolle ja sanktsioone. Liikmesriik ei saa kontrolli ja sanktsioonide üldiste nõuetega seoses toetuda eeldatavale kaalutlusõigusele või proportsionaalsuse põhimõttele nimetatud standardite täielikul rakendamata jätmisel ning komisjonil on õigus nõuda sellist standardite rakendamist isegi ainult täieliku ja tõhusa kontrolli- ja sanktsioonisüsteemi rakendamiseks.

(vt punktid 43, 44, 62, 65 ja 66)