ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Appeals Service Northern Ireland (Ühendkuningriik) 7. aprillil 2020. aastal – VI versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Kohtuasi C-247/20)

(2020/C 313/11)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

The Appeals Service Northern Ireland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: VI

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas lapsel, kes on EMP kodanikust alaline elanik, peab olema üldine ravikindlustus, et tal säiliks elamisõigus, nii nagu see on 2016. aasta määruse artikli 4 lõike 1 kohaselt ennast ise ülal pidama võimelise isiku puhul vajalik?

2. Kas 2016. aasta määruse sisserände kohta (Euroopa Majanduspiirkond) (Immigration (European Economic Area) Regulations 2016) artikli 4 lõike 3 punktist b tulenev nõue (mille kohaselt üldine ravikindlustuskaitse kehtib Ühendkuningriigis õpilase või majanduslikult sõltumatu isiku puhul seoses 2016. aasta määruse sisserände kohta (Euroopa Majanduspiirkond) (Immigration (European Economic Area) Regulations 2016) artikli 16 lõike 2 punkti b alapunktiga ii üksnes juhul, kui selline kaitse laieneb nii sellele isikule kui ka kõigile tema asjassepuutuvatele pereliikmetele) on liidu õiguse alusel ebaseaduslik, arvestades direktiivi 2004/38 (1) artikli 7 lõiget 1 ja Euroopa Liidu Kohtu praktikat, mis tuleneb kohtuotsuse Teixiera C-480/08 punktist 70?

3. Kas Ühendkuningriigi ja Iiri Vabariigi vahel sõlmitud ühise reisipiirkonna vastastikuseid kokkuleppeid seoses ravikindlustuskaitsega võib pärast otsust kohtuasja Ahmad vs. Secretary of State for the Home Department [2014] EWCA Civ 988 punktis 53 käsitada „vastastikuste kokkulepetena“ ja seega üldise ravikindlustusena 2016. aasta määruse artikli 4 lõike 1 tähenduses?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
2.

Teiseks, kui vastus on see, et niisugune teave, nagu on kõne all käesolevas asjas, võib vastata nõutud täpsusastme nõudele, siis: a) Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta määruse (EL) nr 596/2014, mis käsitleb turukuritarvitusi (turukuritarvituse määrus) ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/6/EÜ ja komisjoni direktiivid 2003/124/EÜ, 2003/125/EÜ ja 2004/72/EÜ (3), artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et ajakirjaniku poolt teabe avaldamine ühele tema tavapärastest allikatest tema allkirjastatud niisuguse artikli peatse avaldamise kohta, mis kajastab turukuuldust, toimub „ajakirjanduse jaoks“? b) Kas vastus sellele küsimusele sõltub eelkõige sellest, kas ajakirjanik on või mitte sellest turukuuldusest teada saanud sellest allikast või kas artikli peatse avaldamise kohta teabe avalikustamine oli vajalik selleks, et saada sellest allikast selgitusi kuulduse usaldusväärsuse kohta?
—

kui kohus leiab, et menetlusstaadium seda võimaldab, lükata vastuvõetamatuse väide tagasi, tunnistada hagi vastuvõetavaks ja saata see tagasi Üldkohtule lahendamiseks või teise võimalusena tuvastada, et vaidlustatud meede puudutab apellanti otseselt, ja saata kohtuasi Üldkohtule tagasi, et ta lahendaks isikliku puutumuse küsimuse või liidaks selle sisuliste küsimuste lahendamisega, ning
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (1) (edaspidi „määrus nr 650/2012“), artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et pärimislepinguna selle sätte tähenduses tuleb käsitada surma puhuks sõlmitud kinkelepingut, mille pooled on kaks Saksamaa kodanikku, kelle harilik viibimiskoht on Saksamaal, ja mille ese on Austrias asuv kinnisasi, kui lepingu kohaselt tekib kingisaajal pärast kinkija surma pärandi suhtes võlaõiguslik nõudeõigus kanda ta selle lepingu ja kinkija surmatunnistuse alusel omanikuna kinnistusraamatusse, ilma et pärimisasja menetlev kohus peaks tegema täiendavaid toiminguid?
1.

Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tõlgendas alusmääruse (2) artikli 3 lõiget 4 nii, et komisjon võib kaalutlusõiguse alusel asuda seisukohale, et import, mille turuosa on üle 1 %, on „vähetähtis“.
1.

Kas otsus muuta kohta, kuhu varjupaigataotleja on kohustuslikus korras sisse registreeritud, nii, et see saab olema majutuskeskuses, mille põhiülesanne on hõlbustada varjupaigataotleja üleandmist riigile, mis on pädev vaatama läbi tema rahvusvahelise kaitse taotlust, mis on otsus, mille on teinud riigi haldusasutus ja mida tõlgendatakse nii, et see on tegelikku üleandmist ettevalmistav meede, samas kui varjupaigataotleja on esitanud selle väljasaatmismeetme peale tühistamiskaebuse ja täitmise peatamise taotluse liikmesriigi kohtule, kujutab endast juba selle väljasaatmismeetme täitmist Dublini III määruse (1) tähenduses?
1.

Kas liidu õigusest, eelkõige ELL artikli 4 lõikest 3, ELTL artikli 288 kolmandast lõigust ja artikli 260 lõikest 1 tuleneb, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (1) artikli 15 lõikel 1, lõike 2 punktil g ja lõikel 3 on eraõiguslike isikute vahel pooleliolevas kohtumenetluses vahetu õigusmõju selliselt, et enam ei ole kohaldatav viidatud direktiiviga vastuolus olev saksa arhitekti- ja inseneriteenuste tasu määruse (Honorarordnung für Architekten und Ingenieure, edaspidi „HOAI“) § 7 säte, mille kohaselt on arhitektide ja inseneride projekteerimis- ja järelevalveteenuste tasu suhtes viidatud määruses kehtestatud miinimummäärad – välja arvatud teatud erijuhtudel – siduvad ning miinimummäärast väiksema tasu kokkulepe arhitektide või inseneridega sõlmitud lepingutes on kehtetu?
1.

Kas määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (1) (edaspidi „määrus nr 650/2012“), artikli 70 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et pärimistunnistuse ärakiri, mis on viidatud sätet rikkudes välja antud määramata ajaks, näitamata ära kehtivusaja lõppemise kuupäeva, a. on tähtajatult kehtiv ja õigusliku toimega või b. on kehtiv ainult kuue kuu jooksul alates kinnitatud ärakirja väljaandmise kuupäevast või c. on kehtiv ainult kuue kuu jooksul alates mõnest muust kuupäevast või d. on kehtetu ja kasutamiseks määruse nr 650/2012 artikli 63 tähenduses sobimatu?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van beroep Antwerpen (Belgia) 15. juunil 2020 – FN versus Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

(Kohtuasi C-265/20)

(2020/C 313/13)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van beroep Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: FN

Vastustajad: Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

Eelotsuse küsimused

Kas 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, mis on lisatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ (1), milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, klausli 4 punkti 1 ja osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe, mis on lisatud nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ (2) Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta, klausli 4 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, et kõrgkoolil on lubatud riigisisese õigusnormi alusel (ülikooli dekreedi artikkel 91), mille kohaselt täisajaga töötava sõltumatu akadeemilise personali võib ametisse nimetada või pikendatavaks ajavahemikuks tähtajaliselt tööle võtta maksimaalselt kuueks aastaks,

1. kõrgkooli õppejõud tööle võtta „kujundusvabadusele“ tuginedes 20 aastat osalise tööajaga koosseisulisele töökohale umbes 20 üksteisele järgneva lühiajalise üheks kuni kolmeks aastaks sõlmitud töölepingu alusel ilma pikenduste koguarvu piiramata, kuigi teised kolleegid, kelle ülesanded olid võrreldavad, nimetati ametisse täisajaga ja tähtajatult?

2. oma personalieeskirjadega kehtestada vaid üldine miinimumpiir 50 % hõivatusastme vormis, mis tuleb saavutada selleks, et kõne alla tuleks tähtajatu ametisse nimetamine, samas ei pea ta ette nägema ühtegi sellist kriteeriumi, mille alusel nimetatakse tähtajatult ametisse või võetakse tööle tähtajaliselt 50 % või suurema hõivatusega töötav osalise tööajaga töötaja?

3. määrata osalise tööajaga kõrgkooliõppejõu jaoks piiramatu „kujundusvabaduse“ alusel hõivatuse protsendimäär ilma objektiivseid kriteeriume kindlaks määramata või ilma töökoormust objektiivselt mõõtmata?

4. keelata tähtajaliselt ja osalise tööajaga töötanud kõrgkooliõppejõul, kelle töösuhet kõrgkool oma „kujundusvabadusele“ tuginedes enam ei jätka, kasutamast õigust esitada nõudeid talle minevikus osas saanud töölepingu tingimuste väidetava ebaõigluse osas seepärast, et ta on neid tingimusi nö aktsepteerinud tehes talle antud tööd, mille tõttu ta on kaotanud liidu õigusest tuleneva kaitse?

(1) EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368.

(2) EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267.
2.

Kas direktiivi 2001/42/EÜ artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kavad ja programmid on koostatud põllumajanduse, metsanduse, maakasutuse jmt valdkondades siis, kui nende eesmärk on luua alusraamistik ühele või mitmele nimetatud valdkonnale? Või piisab sellest, kui loodus- ja maastikukaitse eesmärgil nähakse ette üldised keelukoosseisud ja loakohustused, mida tuleb hinnata paljudele projektidele ja rakendustele loa taotlemise menetlustes ja millel võib olla kaudne (peegelduslik) mõju ühele või mitmele nimetatud valdkonnale?
3.

Kas käesolevas asjas kõnealust tootja ja turustajate vahelist kokkulepet, tõlgendatuna kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu sätetega, võib pidada erandiks? Kas erand, mis võimaldab sõlmida vertikaalseid kokkuleppeid, millega piiratakse aktiivset müüki territooriumil või klientide rühmale, mille on tarnija reserveerinud ainult endale või on eraldanud ainult teisele ostjale, kui see keeld ei piira ostja klientide müüki ja kui tarnija (kaebaja) turuosa ei ületa 30 %, on kohaldatav ainult ainuõiguslikele turustussüsteemidele?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Helsingin hallinto-oikeus (Soome) 23. juulil 2020 – A SCPI versus Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

(Kohtuasi C-342/20)

(2020/C 339/07)

Kohtumenetluse keel: soome

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Helsingin hallinto-oikeus

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: A SCPI

Menetlusosaline: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikleid 49, 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt saab tulumaksust vabastatud Soome investeerimisfondidega võrdsustada vaid välisriikide lepingulisi avatud investeerimisfonde, mis toob kaasa selle, et välisriikide investeerimisfondid, mis ei ole oma õiguslikult vormilt lepingulised fondid, on kohustatud maksma Soomes kinnipeetavat maksu, olgugi et nende investeerimisfondide ja Soome investeerimisfondide olukorra vahel ei ole muid märkimisväärseid objektiivseid erinevusi?
C 339/2

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 22. juulil 2020 – Conseil national des centres commerciaux versus Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

(Kohtuasi C-325/20)

(2020/C 339/02)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Conseil national des centres commerciaux

Vastustajad: Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (1) artikli 14 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et see lubab kauplemisloa kohta arvamuse esitamiseks pädeva kollegiaalse organi liikmeks olla majanduskeskkonda esindaval kvalifitseeritud isikul, kelle roll piirdub majanduskeskkonna olukorra tutvustamisega asjaomases teeninduspiirkonnas ja sellele majanduskeskkonnale projekti avaldatava mõju tutvustamisega, kuid kes ei osale loataotluste üle hääletamisel?

(1) ELT 2006, L 376, lk 36.
2.

Kas määrust nr 550/2004, milles on täpsustatud, et „lennuliiklusteenuste osutamine on seotud selliste riigiasutusele antud volituste kasutamisega, mis ei ole majanduslikku laadi selles tähenduses, et need õigustaksid asutamislepingu konkurentsieeskirjade kasutamist“, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole välja jäetud mitte ainult konkurentsieeskirjad kitsamas tähenduses, vaid ka kõik kaupade ja teenuste turul tegutsevate riigi osalusega äriühingutele kohaldatavad muud õigusnormid, mis mõjutavad konkurentsi kaudselt, näiteks sätted, mille kohaselt on keelatud ettevõtlus- ja teenuste osutamise vabaduse tõkked?
2.

Kas juhul, kui käsitada eespool nimetatud jäätmeveoluba kui pakkuja kvalifitseerimise kriteeriumi (sobivus tegeleda kutsetööga), tuleb läbipaistvuse põhimõtet ja ausa konkurentsi põhimõtet, mis on sätestatud direktiivi 2014/24 artikli 18 lõike 1 esimeses ja teises lõigus, artikli 58 lõike 1 esimese lõigu punktis a ja artikli 58 lõike 2 teises lõigus, ning isikute, kaupade ja teenuste vaba liikumise põhimõtet, mis on ette nähtud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 26 lõikes 2 ja määruse nr 1013/2006 artiklites 7–9 (koos või eraldi, kuid piiranguteta), tõlgendada ja kohaldada nii, et jäätmekäitlusteenuste riigihangete tingimused, eriti need, mis puudutavad pakkumuste esitamise tähtaegade lõppkuupäevi, peavad looma oma- ja välismaiste pakkujate jaoks, kelle eesmärk on vedada jäätmeid üle Euroopa Liidu liikmesriikide piiride, võimalused niisugustes hankemenetlustes piiramatult osaleda ning muu hulgas võimaldada neil esitada eespool nimetatud luba, kui see on antud, pärast pakkumuste esitamise tähtaja lõppkuupäeva möödumist?
1.

Kas Euroopa Liidu õigusega ja direktiivi 2014/24/EL (1) põhjenduste 14 ja 32 ning artiklite 12 ja 18 ning direktiivi 2014/23/EL (2) artikli 30 õige tõlgendusega – sealhulgas ELTL artikli 107 seisukohast – on kooskõlas, et 30 %-lise miinimummäära – mis on riigi seadusandja poolt selle valdkonna kohtupraktikas kehtestatud Euroopa Liidu õiguse põhimõtete alusel sobivaks peetav määr – kindlaks tegemisel eraõigusliku osaniku osaluse korral avaliku ja erasektori segaosalusega äriühingus peab arvesse võtma üksnes ametlikku/dokumentidest nähtuvat osalust kõnealuses osanikus või võib – või isegi peab – hankemenetluse algatanud haldusasutus arvesse võtta oma kaudset osalust hankemenetluses osalevas eraõiguslikus osanikus?
1.

Kas nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (1), artikli 12 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et diplomaatilistes ja konsulaarsuhetes kasutamiseks mõeldud aktsiisikaup on sellest maksust vabastatud, tingimusel et selle kauba eest tasumine on ette nähtud mittesularahaliste maksevahenditega, et tasumine on tegelikult toimunud ja et makse on tarnijale teinud selle kauba tegelikud saajad?
2.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, on Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 38 ette nähtud tarbijakaitse kõrge tasemega ja ELTL artikli 4 lõikega 2 ja artikli 169 lõikega 1 vastuolus see, et tarbija on lepinguliste kohustuste täitmise viivituse eest kohustatud krediidiandjale maksma kindlasummalist hüvitist, mitte hüvitama krediidiandjal tekkinud tegeliku kahju, juhul kui tegelik kahju on kindlasummalisest hüvitisest väiksem?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy w Opatowie (Poola) 8. juulil 2020 – Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg) S.A. versus KM

(Kohtuasi C-303/20)

(2020/C 329/06)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy w Opatowie

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg) S.A.

Kostja: KM

Eelotsuse küsimused

Kas karistusega, mis on Poola väärteoseadustiku (Kodeks wykroczeń) artikli 138c § -s 1 ette nähtud selle eest, kui jäetakse täitmata tarbija krediidivõimelisuse hindamise kohustus, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ (1), mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artikli 8 lõikes 1, rakendatakse asjakohasel ja piisaval viisil nõuet, et liikmesriigi õiguses tuleb sätestada tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused krediidiandjatele, kes rikuvad tarbija krediidivõimelisuse hindamise nõuet, mis on pandud liikmesriigile Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artiklis 23?

(1) ELT 2008, L 133, lk 66–92.
C 329/7

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte costituzionale (Itaalia) 30. juulil 2020 – O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P., S.E.A. versus Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(Kohtuasi C-350/20)

(2020/C 329/10)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte costituzionale

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P., S.E.A.

Vastustaja: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „põhiõiguste harta“), mis kuulutati välja 7. detsembril 2000. aastal Nice’is ja mida kohandati 12. detsembril 2007. aastal Strasbourgis, artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse kuuluvad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 (1) sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta – millele viidatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/98/EL (2) kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse kohta artikli 12 lõike 1 punktis e – artikli 3 lõike 1 punktide b ja j alusel sünni- ja rasedustoetus ja kas seega tuleb liidu õigust tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega ei laiendata eespool viidatud hüvitisi välismaalastele, kes omavad samas direktiivis sätestatud ühtset luba, võimaldades neid hüvitisi siiski saada välismaalastel, kes omavad pikaajalise elaniku EL-i elamisluba?

(1) ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72.

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/98/EL kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse ning liikmesriigis seaduslikult elavate kolmandatest riikidest pärit töötajate ühiste õiguste kohta (ELT 2011, L 343, lk 1).
3.

Kas raamotsusega 2002/584/JSK ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõiguga on vastuolus see, et vahistamismäärust täitev õigusasutus täidab Euroopa vahistamismäärust, kui ta on tuvastanud, et — vahistamismääruse teinud liikmesriigis esineb iga kahtlustatava puhul tegelik oht, et rikutakse tema põhiõigust õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on seotud süsteemsete ja üldiste puudustega selle liikmesriigi kohtute sõltumatuse osas, — seetõttu ei ole pelgalt tõenäoline, et kõnealused süsteemsed ja üldised puudused võivad tagaotsitava suhtes algatatud menetluses pädevat kohut selles liikmesriigis mõjutada, vaid need puudused mõjutavad kohut ka tegelikult, ja — seetõttu esinevad tõsised ja faktiliste asjaoludega tõendatud põhjused eeldamaks, et tagaotsitavat ähvardab tegelik oht, et rikutakse tema põhiõigust pöörduda sõltumatusse kohtusse ning sellest tulenevalt tema põhiõiguse õiglasele kohtulikule arutamisele olemust, isegi juhul, kui olenemata asjaomastest süsteemsetest ja üldistest puudustest ei ole tagaotsitav väljendanud konkreetseid kahtlusi ning tema isiklik olukord, selle süüteo laad, millega seoses ta kohtu alla antakse, ning Euroopa vahistamismääruse aluseks olevad faktilised asjaolud ei anna kõnealustest süsteemsetest ja üldistest puudustest olenemata alust karta, et täitevvõim ja/või seadusandlik võim avaldavad kõnealuses kriminaalmenetluses konkreetselt survet või seda mõjutavad?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social no 1 de Barcelona (Hispaania) 11. juunil 2020 – HV versus Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

(Kohtuasi C-258/20)

(2020/C 320/09)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social no 1 de Barcelona

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: HV

Vastustaja: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Eelotsuse küsimus

Kas komisjoni 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu see, mis on vaidluse all põhikohtuasjas (TRLGSS-i artikkel 60.4), mis näeb naistele, kel on vähemalt kaks bioloogilist või adopteeritud last ja kes saavad riiklikust sotsiaalkindlustussüsteemist sissemaksetel põhinevat vanaduspensioni, ette õiguse pensionilisale, samas kui teistel naistel, kes on samasuguses olukorras ja kes seetõttu, et nad on naised, seisavad silmitsi samasuguste raskustega tööturule jäämiseks, ei ole õigust sellisele pensionilisale, kuna nad on pensionile läinud ennetähtaegselt ja vabatahtlikult, millega seoses on seaduses ette nähtud suuremad sissemaksenõuded kui tavalise pensioni puhul ja samasugused või väga sarnased vanusenõuded?

(1) EÜT 1979, L 6, lk 24; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215.
1.

Kas ELTL artiklit 101 ja tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisese õigusnormi tõlgendus, mille kohaselt ei ole viieaastane hagi esitamise tähtaeg, mis on ette nähtud direktiivi artiklis 10, ja kahju kohtulikku hindamist käsitlev artikkel 17 kohaldatavad tagasiulatuvalt, ja mille kohaselt võetakse tagasiulatuvuse arvestamise aluseks karistuse kuupäev, mitte hagi esitamise kuupäev?
3.

Kas maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole liikmesriigis, kaotab kas seetõttu, et ta on jätnud oma tagastamisõiguse tõendamiseks vajaliku teabe tähtajaks ja ilma mõistliku põhjenduseta esitamata või seetõttu, et tema teguviis on kuritarvitav, pärast seda, kui ettenähtud või selleks antud tähtaeg on möödunud ja kui maksuhaldur on teinud maksu tagastamisest keelduva otsuse, oma õiguse maksu tagastamisele?
1.

Kas Lugano II konventsiooni (1) artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et kutse- või äritegevusega „tegelemine“ tarbija alalise elukoha riigis, mis on nimetatud konventsiooniga seotud riik, eeldab juba lepingueelsete läbirääkimiste ja lepingu sõlmimise ajal, et tarbijaga lepingu sõlminud pool tegeleb piiriülese tegevusega, või tuleb nimetatud sätet kohaldada hagi esitamiseks pädeva kohtu määramiseks ka siis, kui lepingu sõlmimise ajal oli lepingupoolte alaline elu- ja asukoht Lugano II konventsiooni artiklite 59 ja 60 tähenduses ühes ja samas konventsiooniga seotud riigis ning õigussuhte piiriülene element tekkis alles tagantjärele seeläbi, et tarbija asus hiljem alaliselt elama muusse konventsiooniga seotud riiki?