Kohtuasi C‑576/15

Маya Маrinova ET

versus

Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Veliko Tarnovo)

„Eelotsusetaotlus — Maksustamine — Käibemaks — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikli 2 lõike 1 punkt a — Artikli 9 lõige 1 — Artikli 14 lõige 1 — Artiklid 73, 80 ja 273 — Neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtted — Maksupettus — Eeskirjade eiramine raamatupidamises — Tarnete ja müügitulu varjamine — Maksustatava väärtuse kindlaksmääramine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 5. oktoobri 2016. aasta otsus

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksustatav summa – Siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad maksustatava väärtuse kindlaks määrata maksukohustuslasele tarnitud, kuid tema raamatupidamisarvestuses kajastamata jäetud kauba hilisema müügi eelduse põhjal – Meede, mille eesmärk on vältida maksudest kõrvalehoidumist – Lubatavus – Tingimused – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 2 lõike 1 punkt a, artikli 9 lõige 1, artikli 14 lõige 1, artiklid 73 ja 273)

Direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 2 lõike 1 punkti a, artikli 9 lõiget 1, artikli 14 lõiget 1 ning artikleid 73 ja 273 ning neutraalse maksustamise põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mille kohaselt juhul, kui maksukohustuslase laos puudub kaup, mis talle on tarnitud, ja kui tema raamatupidamisarvestuses ei ole kajastatud nende tarnetega seotud ja maksustamise mõttes vajalikke dokumente, võib maksuhaldur eeldada, et maksukohustuslane müüs selle kauba hiljem kolmandatele isikutele, ja määrata kõnealuse kauba müügi maksustatava väärtuse kindlaks talle teada olevate faktiliste asjaolude põhjal, kohaldades selles direktiivis mitte ette nähtud eeskirju. Siseriiklik kohus peab siiski kontrollima, ega asjaomaste siseriiklike õigusnormide sätted ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik käibemaksu nõuetekohase kogumise ning maksudest kõrvalehoidumise ärahoidmise tagamiseks.

Sellise raamatupidamisarvestuse puudumine, mis võimaldaks käibemaksu kohaldada ja selle kohaldamist maksuhalduri poolt kontrollida, ning väljastatud ja vastu võetud arvete kajastamata jätmine võib takistada maksu täpset sissenõudmist ja seega kahjustada ühise käibemaksusüsteemi tõrgeteta toimimist. Seega ei takista liidu õigus liikmesriikidel pidada selliseid rikkumisi maksudest kõrvalehoidumiseks. Direktiivi 2006/112 artikli 273 esimene lõik lubab liikmesriikidel maksukohustuslaste riigisiseste ja liikmesriikidevaheliste tehingute võrdse kohtlemise põhimõtet järgides kehtestada käibemaksu nõuetekohaseks kogumiseks ning maksudest kõrvalehoidumise ärahoidmiseks vajalikuks peetavaid muid kohustusi, tingimusel et sellised kohustused ei too liikmesriikidevahelises kaubanduses kaasa formaalsusi piiriületamisel. Sellest sättest ning direktiivi artiklist 2 ja artikli 250 lõikest 1 ning samuti ELL artikli 4 lõikest 3 tuleneb, et iga liikmesriik on kohustatud võtma kõik meetmed seadusandluse ja halduse tasandil, et tagada oma territooriumil täies ulatuses käibemaksu kogumine ja võidelda maksupettuste vastu.

Tuleb rõhutada, et maksukohustuslase petturlik käitumine, nagu näiteks tarnete ja müügitulu varjamine, ei saa takistada käibemaksu kogumist. Nimelt, direktiivi 2006/112 artiklit 273 arvestades tuleb liikmesriigi pädevatel institutsioonidel taastada olukord sellisena, mis oleks esinenud siis, kui maksudest kõrvalehoidumist ei oleks aset leidnud. Lisaks sellele ei ole väljaspool sama direktiivi artiklis 273 sätestatud piire selles sättes täpsustatud tingimusi ega kohustusi, mida liikmesriigid võivad ette näha, ja et seega annab see säte neile kaalutlusruumi meetmete osas, millega soovitakse saavutada eesmärke tagada käibemaksu kogumine ja võidelda maksupettuste vastu. Meetmed, mida liikmesriigid võivad kõnealuse artikli 273 kohaselt võtta, ei tohi aga minna kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks, ega seada kahtluse alla käibemaksu neutraalsust.

(vt punktid 39–44, 50 ja resolutsioon)