ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asjaolu, et määruse nr 207/2009 artikli 151 lõige 2 sätestab, et Euroopa Liitu nimetaval rahvusvahelisel registreeringul on alates lõikes 1 nimetatud kuupäevast sama mõju, mis ELi kaubamärgina registreeritud märgil, ei ole tähtis seoses määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a alapunkti ii sätete alusel vastulause esitajal lasuva kohustusega esitada tõend varasema ELi nimetava rahvusvahelise registreeringu kohta. Määruse nr 2868/95 eeskirjas 19 ette nähtud varasema kaubamärgi tõendamise nõue on säte, mis puudutab varasema kaubamärgi, sealhulgas ELi nimetava rahvusvahelise registreeringu omaniku võimalust avaldada teatava ELi kaubamärgi registreerimisele vastuseisu, mitte ELi kaubamärgi mõju puudutav säte, kuivõrd seda mõju puudutavad sätted on nähtud ette määruse nr 207/2009 artiklites 9–14 (nüüd määruse 2017/1001 artiklid 9–17), mis kuuluvad määruse nr 207/2009 II jaotise 2. jakku „ELi kaubamärkide õiguslik toime“.

Määruse nr 2868/95, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 üksikasjalikud rakenduseeskirjad Euroopa Liidu kaubamärgi kohta, eeskirja 19 lõike 2 punkti a sätetest, mis vastavalt määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artiklile 145 on kohaldatavad Euroopa Liitu nimetavale rahvusvahelisele registreeringule, nähtub, et vastulause esitaja peab tõendama taotluse esitamist või varasema kaubamärgi registreerimist, kui vastulause aluseks on kaubamärk, mis pole ELi kaubamärk. Seega hõlmab tõendite esitamise kohustus ka Euroopa Liitu nimetavaid rahvusvahelisi registreeringuid, mis ei ole ELi kaubamärgid.

Vastulause esitaja ei saa selle tõendamiseks, et apellatsioonikoda rikkus määruse nr 207/2009 artikli 151 lõiget 2 ning määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a, tulemuslikult väita, et varasemate kaubamärkide tõendamine ei ole Euroopa Liitu nimetavate rahvusvaheliste registreeringutega seoses vajalik põhjusel, et Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametil (EUIPO) on andmebaasis CTM‑Online (nüüd eSearch plus) avaldamist arvestades olemas Euroopa Liitu nimetava rahvusvahelise registreeringu kohta teave, mis on ette nähtud määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artiklis 152 ja milleks on andmed Euroopa Liitu nimetava rahvusvahelise registreeringu olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta.

Nimelt, isegi kui eeldada, et EUIPO-l on andmed Euroopa Liitu nimetava rahvusvahelise registreeringu kaitse kohta, nähtub määruse nr 2868/95, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 üksikasjalikud rakenduseeskirjad Euroopa Liidu kaubamärgi kohta, eeskirja 19 punkti 2 selgest sõnastusest, mis ei ole vastuolus määruse nr 207/2009 artikli 151 lõike 2 sätetega, et vastulause esitaja ise peab esitama tõendid oma varasema õiguse kaitse kohta.

(vt punktid 37 ja 38)
1.

Tühistada komisjoni 1. oktoobri 2014. aasta otsuse (EL) 2016/152 riigiabi SA.27339 (12/C) (ex 11/NN) kohta, mida Saksamaa andis Zweibrückeni lennujaamale ja lennujaama kasutavatele lennuettevõtjatele, artikli 1 lõige 2 ning selle otsuse artiklid 3, 4 ja 5 osas, milles need puudutavad äriühinguid Ryanair DAC ja Airport Marketing Services Ltd.
1.

Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Komisjoni kiri, mis on adresseeritud hagejale ja milles tõlgendatakse nende kohustuste ulatust, mille kolmandast isikust ettevõtja on võtnud selleks, et koondumine oleks siseturuga kokkusobiv – Väljajätmine (ELTL artikli 263 neljas lõik) (vt punktid 26, 31, 32 ja 35)
2.

Euroopa Teadusnõukogu Rakendusameti (ERCEA) 26. mai 2016. aasta võlateates nr 3241606289 nimetud nõue, et Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis hüvitaks ühe osa projekti MINATRAN jaoks saadud finantseeringust –245525,43 eurot – on 233611,75 eurose summa osas põhjendamatu ja see summa vastab abikõlblikele kuludele.
Üldkohtu (kaheksas koda laiendatud koosseisus) 26. juuni 2019. aasta otsus –

NRW. Bank vs. CRU

(kohtuasi T‑466/16)

Tühistamishagi – Majandus- ja rahaliit – Pangandusliit – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtne kriisilahendusfond – 2016. aasta osamakse ex ante kindlaksmääramine – Hagi esitamise tähtaeg – Hilinemine – Üldkohtu kodukorra artikkel 76 – Vastuvõetamatus

1. Tühistamishagi – Tähtaeg – Tähtaja algus – Avaldamata ja hagejale teatamata akt – Täpne teadlikkus sisust ja põhjendustest – Kohustus nõuda akti olemasolust teadasaamise korral selle täielikku teksti mõistliku aja jooksul – Mõistliku aja nõude järgimine – Hindamiskriteeriumid (ELTL artikli 263 kuues lõik) (vt punktid 46–48 ja 53–56)

2. Tühistamishagi – Hagi otsuse peale, millega jäetakse muutmata varasem otsus, mida ei ole tähtaegselt vaidlustatud – Vastuvõetamatus – Mõiste „muutmata jätmise otsus“ – Otsus, mis on vastu võetud taotluse alusel, milles viidatakse olulistele uutele asjaoludele – Välistamine (ELTL artikkel 263) (vt punktid 67–69)

3. Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Ülevaade fakti- ja õigusväidetest – Puudumine – Vastuvõetamatus (Üldkohtu kodukord, artikli 76 punkt d) (vt punkt 73)

Ese

ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue tühistada hagejat puudutavas osas esiteks Ühtse Kriisilahendusnõukogu 15. aprilli 2016. aasta täitevistungil vastu võetud otsus Ühtsesse Kriisilahendusfondi osamakse kindlaksmääramise kohta ex ante 2016. aasta jaoks (SRB/ES/SRF/2016/06) ja teiseks Ühtse Kriisilahendusnõukogu 20. mai 2016. aasta täitevistungil vastu võetud otsus Ühtse Kriisilahendusfondi osamaksete korrigeerimise kohta ex ante 2016. aasta jaoks, millega täiendatakse Ühtse Kriisilahendusnõukogu 15. aprilli 2016. aasta täitevistungil vastu võetud otsust Ühtsesse Kriisilahendusfondi osamakse kindlaksmääramise kohta ex ante 2016. aasta jaoks (SRB/ES/SRF/2016/13).

Resolutsioon

1. Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

2. Jätta NRW. Banki kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Ühtse Kriisilahendusnõukogu kohtukulud.
Tegelik kasutamine teatavate vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja teenuste jaoks ei ole õiguslikult ega faktiliselt vastuolus sama kaubamärgi kasutamata jätmise mõistlike põhjenduste esinemisega seoses muude sellega hõlmatud kaupade või teenustega. Siinkohal nähtub kohtupraktikast, et tegelikku kasutamist määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 51 lõike 1 punkti a tähenduses tuleb tõendada seoses vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud iga kauba- ja teenuseliigiga, mida on võimalik analüüsida eraldi. Siiski ei takista selle sätte sõnastuses ega üheski muus liidu õiguse sättes miski tõendamast kaubamärgi tegelikku kasutamist iga sellega hõlmatud kauba või teenuse suhtes, põhjendades samas sellise kasutamise puudumist seoses muude kaupade või teenustega sellega, et kasutamata jätmisel on mõistlikud põhjendused.

Kaubamärgiomaniku õigused kuulutatakse määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 51 lõike 1 punkti a tähenduses tühistatuks, kui kaubamärki ei ole liidus „viie järjestikuse aasta jooksul“ tegelikult kasutatud ja kasutamata jätmisel ei ole mõistlikke põhjendusi. Kui aga vaidlusalust kaubamärki on tegelikult kasutatud või kui selle kasutamist on takistanud mõistlikud põhjendused viieaastase ajavahemiku jooksul, siis ei ole tegemist olnud „järjestikuste“ aastatega. Seega piisab kaubamärgi omaniku õiguste tühistamise vältimiseks sellest, kui kasutamata jätmise mõistlikud põhjendused esinevad asjaomase ajavahemiku jooksul mõnda aega. Vastupidine tõlgendus oleks vastuolus määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a sõnastusega, milles ei tehta vahet oma kaubamärki tegelikult kasutanud ELi kaubamärgi omanike ja nende vahel, kellel kasutamine ei olnud mõistlikel põhjendustel võimalik. Määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a eesmärk kinnitab seda tõlgendust. Liidu seadusandja on ELi kaubamärgi kasutamata jätmise põhjendamise võimalust ette nähes püüdnud vältida seda, et kaubamärgiomaniku õigused kuulutatakse tühistatuks, kui tal on enda tahtest sõltumatutel ja seega temast mitteolenevatel põhjustel olnud objektiivselt võimatu seda kasutada. Nõue, et sellised põhjendused peavad hõlmama kogu asjaomast viie aasta pikkust ajavahemikku, kahjustaks aga selle eesmärki. Selliste põhjenduste esinemine, isegi kui need on kestnud asjaomase ajavahemiku jooksul vaid mõnda aega, võib takistada või vähemalt edasi lükata kaubamärgi tegeliku kasutamise ajani, mis järgneb nende põhjenduste esinemise perioodile. Seega ei tähenda asjaolu, et sündmused, mida võib pidada „mõistlikeks põhjendusteks“ määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a tähenduses, on asjaomase ajavahemiku teataval ajahetkel lõppenud, et kaubamärgiomanikul on kohe võimalik kaubamärgi tegelikku kasutamist jätkata.

Ka asjaolu, et sellised sündmused on aset leidnud mitte asjaomase ajavahemiku alguses, vaid hiljem selle ajavahemiku jooksul, ei võimalda kuulutada kaubamärgi omaniku õigusi tühistatuks.

(vt punktid 63 ja 65–68)
4.

Ametnikud – Euroopa Keskpanga teenistujad – Sotsiaalkindlustus – Õnnetusjuhtumi- ja kutsehaiguskindlustus – Haiguse määratlemine kutsehaigusena – Menetlus – Haldusjuurdlus – Puudumine – Asjaomase isiku kohustus ilmuda tervisekontrolli, mille eesmärk on teha kindlaks, kas on tegemist kutsehaigusega – Puudumine (Euroopa Keskpanga ametieeskirjad, artikli 6.3.11 punkt c) (vt punkt 80)
9.

Õigusaktide ühtlustamine – Ehitustööde, asjade ja teenuste hankemenetlused – Direktiiv 2004/18 – Kohaldamisala – Veeldatud maagaasi terminali ehitamine – Riigiabi, mille eesmärk on katta nimetatud terminali käitamise püsikulud – Nimetatud terminali ehitamiseks otselepingu sõlmimine äriühinguga, milles riigil on vähemalt kaks kolmandikku hääleõigustest, et tagada avaliku teenuse ülesande täitmine – Abimeetme väljajätmine direktiivi 2004/18 kohaldamisalast (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18, artikkel 14) (vt punktid 134–142)
Üldkohtu (kuues koda) 23. mai 2019. aasta otsus – Remag Metallhandel ja Jaschinsky vs. komisjon

(kohtuasi T‑631/16)

Lepinguväline vastutus – Antidumping – OLAFi nõue, et liikmesriigid nõuaksid dumpinguvastase tollimaksu sisse kõigilt Taiwanist ELi imporditud räni impordi saadetistelt, vaatamata sellele, et pole piisavaid tõendeid, et see räni on Hiina päritolu – Määrus (EÜ) nr 398/2004 ja rakendusmäärus (EL) nr 467/2010 – Põhjuslik seos

1. Kahju hüvitamise nõue – Tühistamishagi ja tegevusetushagiga võrreldes iseseisev laad – Ulatus (ELTL artikli 263 neljas lõik, artikkel 268 ja artikli 340 teine lõik) (vt punkt 26)

2. Lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastasus – Kahju – Põhjuslik seos – Nendest tingimustest ühe puudumine – Hagi tervikuna rahuldamata jätmine (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 36–38)

3. Lepinguväline vastutus – Tingimused – Põhjuslik seos – Mõiste – Tõendamiskoormis (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 40 ja 41)

4. Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) lõpparuanne seoses välisjuurdlusega ja OLAFi peadirektori soovitus selle suhtes liikmesriigi ametiasutuste võetavate meetmete kohta – Välistamine (ELTL artikkel 263) (vt punkt 48)

5. Lepinguväline vastutus – Tingimused – Põhjuslik seos – Mõiste – Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) nõue liikmesriikidele nõuda hagejalt sisse dumpinguvastane tollimaks – Liikmesriikide ametiasutuste kaalutlusõigus OLAFi soovituste täitmisel – Põhjusliku seose puudumine (ELTL artikkel 267 ja artikli 340 teine lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 883/2013, artikli 11 lõige 6 ja artikli 12 lõige 3) (vt punktid 48–58 ja 62)

6. Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) – Juurdlused – Juurdluse lõpparuanne ja soovitused – Siduvus adressaatideks olevate liikmesriikide ametiasutuste jaoks – Puudumine – Liikmesriikide ametiasutuste kaalutlusõigus võetavate meetmete suhtes – Selliste otsuste vastuvõtmine, millega tagasiulatuvalt nõutakse saamata jäänud tollimaksude maksmist – Liikmesriigi ametiasutuste ainupädevus (vt punktid 49–51)

7. Lepinguväline vastutus – Kahju – Hüvitatav kahju – Kohtumenetluses kantud kulud – Välistamine (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punkt 63)

Ese

ELTL artiklile 268 tuginev nõue hüvitada kahju, mis on hagejatele väidetavalt tekkinud Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) nõude tõttu liikmesriikide tolliasutustele nõuda Taiwanist Euroopa Liitu imporditud räni impordi saadetistelt sisse dumpinguvastane tollimaks.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Selles osas tuleneb kohtupraktikast, et Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõikes 1 sätestatud norm, milles on kehtestatud õigust lõpetav tähtaeg, ei hõlma vastutõendit ega tõendi täiendamist pärast seda, kui teine pool on menetlusdokumentide esmakordsel vahetamisel kostja vastuses vastupidise tõendi esitanud. See säte käsitleb nimelt uute tõendite esitamist ja seda tuleb lugeda koosmõjus kodukorra artikli 92 lõikega 7, mis sätestab sõnaselgelt, et vastutõendi esitamine ja varem esitatud tõendite täiendamine on lubatud.

ELi kaubamärgi kehtetuks tunnistamise menetlust iseloomustav kehtivuse presumptsioon piirab määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 76 lõikest 1 tulenevat Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohustust kontrollida omal algatusel asjakohaseid fakte, mis võivad tuua kaasa absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise. Kuna eeldatakse, et registreeritud ELi kaubamärk on kehtiv, siis on EUIPO-le selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isiku ülesanne esitada EUIPO menetluses konkreetsed tõendid, mis kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seavad.

Registreeritud ELi kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seadmiseks võib kehtetuks tunnistamist taotlev isik sellegipoolest viidata asjaoludele, mis on kõigile teada või mida võib teada saada üldiselt kättesaadavatest allikatest.

Lisaks olgu märgitud, et kui EUIPO talitused otsustavad võtta arvesse üldtuntud asjaolusid, siis ei ole nad kohustatud oma otsuses selliste asjaolude tõesust tuvastama.

Samamoodi ei saa EUIPO talitustes toimunud menetluse pooltele ette heita, et nad ei esitanud tõendeid, et kinnitada üldtuntud asjaolude paikapidavust. Apellatsioonikoda saab alles pärast seda, kui ta on ära näidanud, et kehtetuks tunnistamise menetluse poolte viidatud üldtuntud asjaolusid ei saa pidada üldtuntuks, vajaduse korral need kõrvale jätta põhjendusega, et pooled ei ole esitanud piisavaid tõendeid nende paikapidavuse tõendamiseks.

(vt punktid 31–34)
36

Hageja leiab, et vastulausete osakond ja apellatsioonikoda hindasid vääralt tõendeid, mille Mueloliva oli esitanud varasema Hispaania kaubamärgi FUENOLIVA tegeliku kasutamise kohta Hispaanias viie aasta jooksul enne kaubamärgi FONTOLIVA Euroopa Liitu nimetava rahvusvahelise registreeringu avaldamist. Pärast mitme põhimõtte meenutamist, mida liidu kohus on ELi kaubamärgi tegeliku kasutamise hindamisel kohaldanud, ja viidates seejuures eelkõige 11. märtsi 2003. aasta kohtuotsusele Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145), väidab hageja, et Mueloliva esitatud tõenditeks on kümme arvet, kaks veodokumenti, kolme eri liiki etiketid, kaks väljavõtet võrdlevatest uurimustest ja ajakirjandusartiklid. Ta rõhutab peamiselt seda, et üks ajakirjandusartikkel pärineb aastast 2004 ega kuulu kõnealusesse ajavahemikku, et etiketid ei ole dateeritud, kuigi need võiksid olla, kuna need on mõeldud toidukauba jaoks, et ühe võrdleva uurimuse väljavõtte kuupäeva ei ole samuti võimalik välja selgitada, pealegi on see koostatud hispaania keeles ega ole tervikuna tõlgitud (nagu muud dokumendid) menetluskeelde, nimelt inglise keelde, samas kui seda on osalisi tõlkeid lisades käsitsi muudetud ja nii ei ole võimalik selle täpset konteksti ega sisu teada saada, et kümme aastatel 2010 ja 2011 väljastatud arvet ei ole arvepidamises järjestikused ning miski ei tõenda, et muud nende kümne arve vahel väljastatud arved puudutavad müüki varasema Hispaania kaubamärgi FUENOLIVA all, et kümnest arvest kolm sisaldavad pealegi märget „FUE“, mitte varasema Hispaania kaubamärgi FUENOLIVA tähistust, samas kui osal arvetest on nimetatud ka kaubamärki FUENSOL, et veodokumendid ei sisalda kuupäevi ega adressaatide kontaktandmeid, et teises võrdlevas uurimuses, mis on pärit aastast 2007, on tõesti nimetatud varasemat Hispaania kaubamärki FUENOLIVA, kuid selles ei ole objektiivset teavet oliiviõli tegeliku turustamise kohta selle kaubamärgi all ning lisaks on selles nimetatud hinda 2,55 eurot liitri kohta, mis erineb 2010. ja 2011. aasta arvetel märgitud hindadest, mis varieeruvad 1,74 kuni 1,94 euroni liitri kohta. Hageja järeldab sellest, et ainsad asjakohased tõendid, nimelt seitse arvet, ei võimalda erinevalt vastulausete osakonna ja apellatsioonikoja seisukohast tõendada, et „isegi kui kogused on olnud väikesed […], korvab seda asjaolu, et kasutamine on olnud suhteliselt järjepidev“. Esitatud dokumendid näitavad hoopis, et varasemat siseriiklikku kaubamärki FUENOLIVA on kasutatud üksnes pisteliselt mõnel kuul aastal 2010 ja ühel kuul aastal 2011, samas kui oliiviõli kasutatakse iga päev ja see on taskukohane toiduaine, mida üldiselt müüakse suures koguses. Seda, kas esineb kohtupraktikas sedastatud asjaolu, et varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta tehtavas otsuses arvessevõetavate tegurite vastastikuse sõltuvuse alusel võib sellise kasutamise tuvastada, kui selle kaubamärgi all turustatavate kaupade vähest mahtu kompenseerib selle kaubamärgi kasutamise intensiivsus ja regulaarsus, ei ole seega käesoleval juhul sugugi kontrollitud.
3.

Ametnikud – Kulude hüvitamine – Iga-aastased sõidukulud – Personalieeskirjade reform – Liidu seadusandja kaalutlusõigus – Erineva arvutusmeetodi kohaldamine ametnikele, kelle päritolukoht on liidust väljaspool, võrreldes ametnikega, kelle päritolukoht on liidu piires – Lubatavus – Õiguse era- ja perekonnaelu puutumatusele ning võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine – Puudumine (Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 7 ja 20; personalieeskirjad, mida on muudetud määrusega nr 1023/2013, VII lisa, artiklid 2, 4 ja 8) (vt punktid 37–46 ja 51–63)
4.

Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Hagi, mis tegelikult puudutab lepingulist vaidlust – Komisjoni otsus Komisjoni otsus, mis on nõude sissenõudmise täitedokumendiks – Akt, mille eesmärk on tekitada siduvaid kohustusi väljaspool lepingulist suhet ja mis eeldab avaliku võimukandja õiguste teostamist – Liidu kohtu pädevus – Nõue, et kokku oleks lepitud selle pädevuse andvas vahekohtuklauslis – Vastuvõetavus (ELTL artiklid 263 ja 299; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 966/2012, artikli 79 lõige 2) (vt punktid 44, 45, 52 ja 53)
30

Hageja väidab, et asjaomaste disainilahenduste kujutiste kvaliteet on selline, mis võimaldab kujutise reprodutseerimist. Kujutised on vastavalt määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punktidele d ja e neutraalsel taustal ja neid ei ole retušeeritud tindi ega korrektuurivärviga ning kujutise kvaliteet on selline, et kõik üksikasjad, mille kaitset taotletakse, on selgesti eristatavad ja seda on võimalik vähendada või suurendada. Liidu õigusaktides on ette nähtud üksnes need nõuded. See, et apellatsioonikoda keeldus taotluse esitamise kuupäeva määramast, kuna kujutised ei võimalda teha kindlaks, kas kaitset taotletakse joogitopsile, pudelile või nende kombinatsioonile, on väär, kuna nimetatud küsimus võib tõstatuda alles rikkumismenetluses ning see ei takista taotluse esitamise kuupäeva määramast. Peale selle võib põhimõtteliselt olla võimalik arvestada apellatsioonikoja põhjendust disainilahenduse registreeritavuse analüüsimisel. Hageja sõnul nähakse määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punktis c ja määruse nr 2245/2002 artikli 10 lõike 1 punktis c koostoimes viimati nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 punktiga e ette nõuded üksnes disainilahenduse kujutise kvaliteedile, mitte aga selle sisule. Määruse nr 6/2002 artiklite 45 ja 46 üldine ülesehitus toetab hageja väitel seda, et asjaomastele registreerimistaotlustele oleks tulnud määrata esitamise kuupäev.
15

Teiseks märgivad hagejad, et mõiste „koolituskulud“ on autonoomne mõiste. Sellega seoses tõdevad nad, et Belgias toetust saavates õppeasutustes ei õpetata inglise keelt emakeelena seda keelt emakeelena kõnelevate õpetajate poolt ja samuti ei anta edasi juudi rahva kultuuri-, usu ja ajaloopärandit. Ainus viis selle õppe saamiseks on täiendav rahastamine. Kulud, mis kantakse asjassepuutuvate koolide omavahenditest ja mida rahastatakse mittetulundusühingute toel, ongi mõeldud selleks, et õpilasel oleks võimalik valida teatav hariduslik eriprogramm ja seejärel osaleda sama asutuse õppetöös ja käia ainekursustel. Parlamendi argument, et Belgia õigusaktides on sätestatud, et õppeasutus ei tohi seada nimekirja kandmise tingimuseks rahasumma maksmist kas õppeasutusele endale või mõnele teisele asutusele, eirab asjaolu, et „koolituskulud“ on autonoomne mõiste. Hagejad väidavad veel, et koolituskulude deklaratsioonist ilmneb, et kantud kulud vastavad täpselt maksetele, mis vanemad on teinud subsideeritud õppeasutust toetava mittetulundusühingu rahastamiseks ning kujutavad eesmärgi ja kasutusotstarbe poolest endast hüvitatavaid koolituskulusid.
21

Komisjon vaidleb vastu sellele, et asutus oleks pidanud hagejale tagasi maksma viimase töötasust kinni peetud summad. Ta meenutab selle kohta, et hagejale ei olnud võimalik noomitusest raskemat karistust määrata ja lisab, et see karistus ei peegelda toimepandud rikkumiste raskust. Järelikult oleks komisjoni arvates personalieeskirjade IX lisa artikli 24 lõike 4 grammatilisest tõlgendusest nähtuv summade tagasimaksmine vastuolus selle sätte eesmärgiga, milleks on kõrvaldada sellise töötasust kinnipidamise tagajärjed, mida tuleb distsiplinaarmenetluse lõppedes pidada ülemääraseks tõendamist leidnud rikkumiste vähese raskusega võrreldes. Selle sätte grammatilisest tõlgendusest nähtub samuti, et kui töötajale makstakse tagasi tema töötasust kinni peetud summad hoolimata talle süüks pandud rikkumiste raskusest, on ta alusetult rikastunud ning samuti esineks – võrreldes teiste töötajatega, kes võivad olla pannud samasuguse rikkumise toime teenistuses olles – erinev kohtlemine olenevalt sellest, kas pärast ametiülesannete täitmise lõpetamist on töötajatega säilinud pidev ja püsiv õiguslik seos. Seega, need töötajad, kes ei ole – nagu hageja – enam komisjoniga seotud, võivad seetõttu, et neile ei ole võimalik määrata raskemat karistust kui noomitus, taotleda nende töötasust kinni peetud summade tagasimaksmist, ehkki kinnipidamine oli vastava otsuse tegemise ajal täiesti põhjendatud. Komisjon lisab teise võimalusena, et tagasi makstavatele summadele saab lisada intressi ainult juhul, kui distsiplinaarmenetluse tagajärjel ei ole karistust määratud.
103

Nimelt on liidu institutsioonidel ja ametitel vabadus struktureerida oma haldusüksused, võttes arvesse tervet hulka tegureid, nagu neile pandud ülesannete laad ja ulatus ning eelarvevõimalused (kohtuotsused, 17.12.1981, Bellardi‑Ricci jt vs. komisjon, 178/80, EU:C:1981:310, punkt 19; 25.9.1991, Sebastiani vs. parlament, T‑163/89, EU:T:1991:49, punkt 33, ja 9.2.1994, Lacruz Bassols vs. Euroopa Kohus, T‑109/92, EU:T:1994:16, punkt 88). Selline vabadus hõlmab ametikohtade kaotamist ja tööülesannete jaotuse muutmist, et muuta töökorraldust tõhusamaks ja vastata liidu poliitiliste organite kehtestatud eelarvenõuetele ametikohtade kaotamiseks, kui ka õigust jagada ümber kaotatud ametikohal töötanud isiku tööülesanded, ilma et ametikoha kaotamiseks peaks tingimata olema täidetud tingimus, et kõiki määratud tööülesandeid peab täitma vähem isikuid kui enne ümberkorraldamist. Olgu lisatud, et ametikoha kaotamine ei pea tingimata kaasa tooma sellega seotud tööülesannete kadumist (vt kohtuotsused, 11.7.1997, Cesaratto vs. parlament, T‑108/96, EU:T:1997:115, punktid 49–51, ja 10.9.2014, Tzikas vs. AFE, F‑120/13, EU:F:2014:197, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).