KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 26. novembril 2019 ( 1 )

Kohtuasi C‑344/18

ISS Facility Services NV

versus

Sonia Govaerts,

Atalian NV, varem Euroclean NV

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeidshof te Gent (Genti kõrgem töökohus, Belgia))

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2001/23/EÜ – Artikli 3 lõige 1 – Ettevõtte üleminek – Töötajate õiguste kaitse – Puhastusteenuste riigihange – Lepingu sõlmimine hankeosade osas kahe uue pakkujaga – Niisuguse töötaja ülevõtmine, kes töötas selle isiku juures, kellega oli varem sõlmitud leping kõikide hankeosade osas – Majandusüksuse kahele omandajale ülemineku tagajärjed

I. Sissejuhatus

1. Käesolevas kohtuasjas on Arbeidshof te Gent (Genti kõrgem töökohus, Belgia) esitanud Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse, mis puudutab direktiivi 2001/23/EÜ ( 2 ) artikli 3 lõike 1 tõlgendamist.

2. See küsimus esitati vaidluse raames, mille pooled on Sonia Govaerts ning ISS Facility Services NV, kelle juures ta töötas, ja Atalian NV ning mis puudutab tema töölepingu ülesütlemist pärast seda, kui seoses riigihankega, mille puhul oli leping esialgu sõlmitud esimesena nimetatud äriühinguga, sõlmiti leping teisena nimetatud äriühinguga, ja selle ülesütlemise tagajärgi.

3. Selle küsimuse analüüsimisel peab Euroopa Kohus esimest korda arutlema selle üle, missugused on majandusüksuse kahele omandajale ülemineku tagajärjed direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikega 1 töötajatele tagatud õiguste ja kohustuste säilimisele.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

4. Direktiivi 2001/23 põhjenduses 3 on märgitud: „Tööandja vahetumise korral on vaja tagada töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse.“

5. Selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punktides a ja b on nähtud ette: „a) Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku [edaspidi kasutatud täpsemat vastet „ettevõtte, käitise või selle osa üleminek“] suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena; b) kui punktist a ja käesoleva artikli järgmistest sätetest ei tulene teisiti, on üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena“.

6. Selle direktiivi artikli 2 lõige 2 on sõnastatud järgmiselt: „Käesolev direktiiv ei piira siseriiklike õigusaktide kohaldamist töölepingu või töösuhte määratluse osas. Liikmesriigid ei või jätta käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja töölepingut või töösuhet ainult järgmiste asjaolude põhjal: a) tehtud või tehtavate töötundide arv; […]“.

7. Selle direktiivi artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus on nähtud ette: „Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.“

8. Direktiivi 2001/23 artikkel 4 sätestab: „1. [Ettevõtte, käitise] või nende osa üleminek ei saa iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt. Käesolev säte ei takista sellist vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus. […] 2. Kui tööleping või töösuhe lõpetatakse sellepärast, et üleminek toob kaasa töötingimuste olulise muutuse töötaja kahjuks, loetakse tööandja vastutavaks töölepingu või töösuhte katkestamise eest.“

B. Belgia õigus

9. Kuninga 25. juuli 1985. aasta määrusega kohustuslikuks muudetud 7. juuni 1985. aasta kollektiivlepinguga nr 32bis, mis reguleerib töötajate õiguste kaitset ettevõtete lepingulise ülemineku alusel toimunud tööandja vahetumise korral ning nende töötajate õiguste kaitset, kes võetakse üle vara pankrotijärgse ülevõtmise või kohtuliku kompromissi tulemusel toimunud vara ülemineku kaudu ( 3 ) (muudetud kuninga 14. märtsi 2002. aasta määrusega kohustuslikuks muudetud 13. märtsi 2002. aasta kollektiivlepinguga nr 32quinquies) ( 4 ) (edaspidi „kollektiivleping nr 32bis“), on direktiiv 2001/23 Belgia õigusesse üle võetud.

10. Kollektiivlepingu nr 32bis artiklis 1 on sätestatud: „Käesolev kollektiivleping reguleerib eelkõige: 1) esiteks töötajate õiguste kaitset ettevõtte või selle osa lepingulise ülemineku alusel toimunud tööandja vahetumise korral; ülevõtmine kohtuliku kompromissi tulemusel on lepinguline üleminek, mille suhtes kohaldatakse töötajate õiguste kaitse põhimõtet, ilma et see piiraks käesoleva kollektiivlepingu artiklis 8bis sätestatud erandite kohaldamist; 2) teiseks nende töötajate teatavate õiguste kaitset, kes võetakse üle vara pankrotijärgse ülevõtmise kaudu. Lisaks reguleerib käesolev kollektiivleping nende töötajate informeerimist, keda üleminek puudutab, kui ettevõttes ei ole töötajate esindajaid.“

11. Kollektiivlepingu nr 32bis artiklis 2 on sätestatud: „Käesolevas kollektiivlepingus kasutatakse järgmisi mõisteid: 1) töötajad – isikud, kes teevad töö‑ või koolituslepingu alusel tööd; 2) tööandjad – füüsilised või juriidilised isikud, kes on punktis 1 nimetatud isikud tööle võtnud; 3) võõrandaja – füüsiline või juriidiline isik, kes lakkab artiklis 1 nimetatud ülemineku tulemusena olemast tööandja üle läinud ettevõtte või selle osa töötajate suhtes; 4) omandaja – füüsiline või juriidiline isik, kes saab artiklis 1 nimetatud ülemineku tulemusena üle läinud ettevõtte või selle osa töötajate tööandjaks; […]“.

12. Kollektiivlepingu nr 32bis artiklis 6 on nähtud ette: „Käesolevat peatükki kohaldatakse tööandja kõikide vahetumiste suhtes, mis on ettevõtte või selle osa lepingu alusel ülemineku tagajärg, v.a selle kollektiivlepingu III peatükis nimetatud juhtumid. Ilma et see piiraks esimese lõigu kohaldamist, loetakse käesolevas kollektiivlepingus üleminekuks oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminekut, kusjuures majandusüksus on organiseeritud vahendite kogum, mille eesmärk on majandustegevus põhi‑ või kõrvaltegevusena.“

13. Kollektiivlepingu nr 32bis artikkel 7 on sõnastatud järgmiselt: „Võõrandajale töölepingust tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad artikli 1 lõike 1 tähenduses toimuva ülemineku kuupäeval, lähevad selle ülemineku tagajärjel üle omandajale.“

14. Kollektiivlepingu nr 32bis artiklis 10 on sätestatud: „Kui tööleping öeldakse üles sellepärast, et üleminek artikli 1 lõike 1 tähenduses toob kaasa töötingimuste olulise muutuse töötaja kahjuks, loetakse tööandja vastutavaks töölepingu ülesütlemise eest.“

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus

15. S. Govaerts töötas alates 16. novembrist 1992 koristajana äriühingus Multiple Immo Services NV, siis tema õigusjärglaste juures, kelleks kõigepealt oli äriühing CCA NV ja seejärel äriühing ISS Facility Services. Tema ja ta tööandja vahel oli sõlmitud kolm eraldi osalise tööajaga lepingut.

16. S. Govaerts sõlmis 1. septembril 2004 äriühinguga ISS Facility Services uue tähtajatu töölepingu, kuid talle jäi tema staaž, mille ta oli omandanud alates 16. novembrist 1992. ISS Facility Services osutas puhastus‑ ja hooldusteenuseid Genti linna erinevatele hoonetele, mis olid jaotud kolme hankeossa. Esimesse kuulusid muuseumid ja ajaloolised hooned, teise raamatukogud ja kogukonna keskused ning kolmandasse haldushooned. 1. aprillil 2013 sai S. Govaerts nendele kolmele hankeosale vastava kolme objekti projektijuhiks. Ajavahemikul 2013. aasta 23. aprillist kuni 26. juulini oli ta töövõimetuspuhkusel.

17. Genti linn avaldas hanke kõikides eespool nimetatud hankeosades ajavahemikuks 1. septembrist 2013 kuni 31. augustini 2016. Selle menetluse tulemusena ei valitud 13. juunil 2013 välja äriühingut ISS Facility Services. Esimeses ja kolmandas hankeosas sõlmiti leping Atalianiga, samas kui teises hankeosas sõlmiti see Cleaning Mastersiga.

18. ISS Facility Services teatas 1. juulil 2013 Atalianile, et arvestades, et S. Govaerts töötas terve oma tööaja nendel objektidel, mille Atalian oli 85% ulatuses üle võtnud, tuleb tema suhtes kohaldada kollektiivlepingut nr 32bis. Atalian vaidles sellele seisukohale juba 3. juulil 2013 vastu.

19. ISS Facility Services teatas 30. augusti 2013. aasta tähtkirjaga S. Govaertsile, et ettevõtte ülemineku ja tema määramise tõttu objektidele, mis vastavad hankeosadele 1 ja 3, asub ta alates 1. septembrist 2013 tööle Ataliani ega kuulu sellest kuupäevast enam äriühingu ISS Facility Services töötajate hulka. ISS Facility Services andis seepärast S. Govaertsile välja tõendi töötuse kohta, millel oli viimaseks tööpäevaks märgitud 31. august 2013.

20. ISS Facility Services juhtis 30. augusti 2013. aasta tähtkirjaga Ataliani tähelepanu sellele, et S. Govaertsi tööleping läheb alates 1. septembrist 2013 automaatselt viimasele üle ning et alates esmaspäevast, 2. septembrist 2013 saab S. Govaerts pöörduda veel ainult Ataliani poole.

21. Atalian teatas 3. septembril 2013 äriühingule ISS Facility Services, et tema ei arva, et tegemist oleks ettevõtte üleminekuga kollektiivlepingu nr 32bis tähenduses, ning et seega ei seo teda S. Govaertsiga mingi lepinguline suhe.

22. S. Govaerts esitas 18. novembril 2013 nii äriühingu ISS Facility Services kui ka äriühingu Atalian vastu hagi Arbeidsrechtbank te Gentile (Genti töökohus, Belgia), et talle makstaks töölepingu ülesütlemise hüvitist, aastapreemiat pro rata temporis ning puhkusetasu 2012. ja 2013. aasta eest.

23. Nimetatud kohus leidis 15. oktoobri 2015. aasta otsusega, et S. Govaertsi töölepingu ülesütlemine oli õigusvastane, ning mõistis äriühingult ISS Facility Services välja töölepingu ülesütlemise hüvitise summas 81561,07 eurot, aastapreemia summas 1841,92 eurot ja puhkusetasu summas 4343,28 eurot, kusjuures nendele kolmele summale lisanduvad intressid. Seevastu Ataliani vastu esitatud hagi leiti olevat vastuvõetamatu.

24. See kohus otsustas eelkõige, et kollektiivleping nr 32bis ei ole S. Govaertsi suhtes kohaldatav, sest ta tegutses projektijuhina puhastustööde planeerimisel ja korraldas nende tegemist, st täitis haldus‑ ja korraldusülesandeid ega osalenud Genti linna objektidel puhastustöödes, mis üle läksid. Seega ei asunud S. Govaerts automaatselt 1. septembril 2013 tööle Ataliani.

25. ISS Facility Services esitas selle kohtuotsuse peale Arbeidshof te Gentile (Genti kõrgem töökohus, Belgia) apellatsioonkaebuse. Ta väidab, et kollektiivlepingu nr 32bis alusel läks S. Govaertsi tööleping alates 1. septembrist 201385% ulatuses üle Atalianile ja 15% ulatuses Cleaning Mastersile.

26. Vastupidi Arbeidsrechtbank te Gentile (Genti esimese astme töökohus) arvab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesolevas kohtuasjas säilis majandusüksuse identiteet direktiivi 2001/23 artikli 1 tähenduses ning et seega oli tegemist ettevõtte üleminekuga selle sätte tähenduses. Ta järeldas, et vastavalt kollektiivlepingu nr 32bis artiklile 7, millesse on võetud üle direktiivi 2001/23 artikli 3 lõige 1, läksid võõrandajale töölepingutest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtisid ülemineku kuupäeval, s.o 1. septembril 2013, selle ülemineku tulemusena üle Atalianile ja Cleaning Mastersile kui omandajatele.

27. Et S. Govaertsi tööülesanded puudutavad eranditult Genti linna objekte, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta oli 1. septembri 2013. aasta seisuga osa üle läinud ettevõttest. Kohtul tekib seega küsimus, missugused tagajärjed on sellel ettevõtte üleminekul direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 seisukohast S. Govaertsi töölepingule.

28. Selles olukorras otsustas Arbeidshof te Gent (Genti kõrgem töökohus) 14. mai 2018. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 25. mail 2018, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas […] direktiivi [2001/23] artikli 3 lõike 1 sätteid tuleb tõlgendada nii, et ettevõtte eri osade üheaegsel üleminekul [selle] direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses, mille puhul omandajad on erinevad, lähevad õigused ja kohustused, mis tulenevad igas ülemineku objektiks olevas ettevõtte osas töötanud töötaja üleminekuaegsest kehtivast töölepingust, üle igale omandajale, kuid seda siiski proportsionaalselt nimetatud töötaja töö mahuga asjaomase omandaja poolt omandatud ettevõtte osas, või nii, et nimetatud õigused ja kohustused lähevad tervikuna üle ettevõtte selle osa omandajale, kus nimetatud töötaja põhiliselt töötas, või nii, et juhul, kui direktiivi sätteid ei saa tõlgendada kummalgi eespool esitatud viisil, ei lähe nimetatud töötaja töölepingust tulenevad õigused ja kohustused üle mitte ühelegi omandajale, kusjuures see on nii ka juhul, kui töötaja töömahtu ülemineku objektiks olevates ettevõtte osades ei ole võimalik eraldi kindlaks määrata?“

29. Kirjalikke seisukohti esitasid S. Govaerts, ISS Facility Services, Atalian ja Euroopa Komisjon. Kõik need menetlusosalised esitasid oma suulised seisukohad 8. mail 2019 toimunud kohtuistungil.

IV. Õiguslik analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

30. Direktiivi 77/187/EMÜ ( 5 ) esimeses ja teises põhjenduses on märgitud, et „majandusareng põhjustab nii liikmesriigi kui ka ühenduse tasandil muudatusi ettevõtjate struktuuris ettevõtete, käitiste või nende osade üleminekul teistele tööandjatele lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena“, ning et seejuures „on vaja tagada töötajate kaitse […], eriti nende õiguste kaitse“ [mitteametlik tõlge].

31. Need põhjendused on võetud üle direktiivi 2001/23, millega tunnistati direktiiv 77/187 kehtetuks ja asendati. ( 6 )

32. Tuleb lühidalt meenutada – nagu Euroopa Kohus on oma praktikas rõhutanud –, et direktiivi 77/187 eesmärk on liikmesriikide tööõiguse ainult osaline ühtlustamine nii, et erinevate liikmesriikide õigusega autonoomselt töötajatele tagatud kaitset laiendatakse peamiselt ka ettevõtte ülemineku juhtumile. ( 7 ) Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, et direktiivi 2001/23 eesmärk on tagada töötajate õiguste kaitse tööandja vahetumise korral, võimaldades neil jääda tööle uue tööandja juurde samadel tingimustel, mis olid kokku lepitud võõrandajaga. ( 8 ) Euroopa Kohtu sõnul on direktiivi 2001/23 eesmärk tagada nii palju kui võimalik töölepingute või töösuhete jätkumine omandajaga ilma muudatusteta, takistamaks töötajate asetamist vähem soodsasse olukorda ainuüksi ülemineku tõttu. ( 9 ) Siiski ei ole direktiivi 2001/23 eesmärk vältida ettevõtete ümberkorraldusi, mille eesmärk on muuta need konkurentsivõimelisemaks ja tõhusamaks. See direktiiv käsitleb nimelt ainult niisuguste ümberkorralduste sotsiaalseid tagajärgi, pehmendades nende mõju. Kuigi direktiivi eesmärgi kohaselt tuleb kaitsta nende töötajate huve, keda üleminek puudutab, ei või sellegipoolest jätta tähelepanuta omandaja huve, kes peab olema suuteline läbi viima tegevuse jätkamiseks vajalikke kohandusi ja muudatusi. ( 10 ) Nagu Euroopa Kohus on oma praktikas samuti tuvastanud, ei ole direktiivi 2001/23 eesmärk üksnes kaitsta ettevõtte ülemineku korral töötajate huve, vaid tagada ka õiglane tasakaal ühelt poolt töötajate ja teiselt poolt omandaja huvide vahel. ( 11 )

33. Direktiivi 77/187 muudeti kõigepealt sisuliselt direktiiviga 98/50/EÜ ( 12 ), et võtta arvesse Euroopa Kohtu praktikat, ja seejärel kodifitseeriti, tegemata sisulisi muudatusi, direktiivi 2001/23. Direktiiviga 98/50 lisati eelkõige mõiste „ettevõtte üleminek“ ja see esineb direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktis b. Seega on Euroopa Kohtu direktiivi 77/187 käsitlev kohtupraktika direktiivi 2001/23 sätete tõlgendamisel väga kasulik. Kuna see kohtupraktika põhineb peamiselt üksikjuhtumite eraldi hindamisel, on see kasulik ka siis, kui on vaja mõista mõistet „ettevõtte üleminek“ direktiivi 2001/23 tähenduses ja niisuguse ülemineku tagajärgi vastavalt selle direktiivi artikli 3 lõikele 1.

B. Eelotsuse küsimus

34. Põhikohtuasja faktilistest ja õiguslikest asjaoludest ilmneb, et S. Govaerts töötas äriühingus ISS Facility Services nende puhastus‑ ja hooldusteenuste projektijuhina, mida see ettevõtja Genti linnale osutas. Selle hanke puhul, mis puudutas kolme hankeossa jaotatud munitsipaalhooneid, avaldati uus hanketeade, mille tulemusena sõlmiti nendes hankeosades lepingud kahe uue puhastusteenuseid osutava ettevõtjaga, nimelt äriühinguga Atalian, kes sai lepingu kahes hankeosas, ja äriühinguga Cleaning Masters, kes sai selle ühes hankeosas.

35. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma eelotsuse küsimusega Euroopa Kohtult sisuliselt, kas direktiivi 2001/23 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusaktid, mis näevad ette, et juhul, kui ettevõtte mitu osa selle direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses lähevad samal ajal üle mitmele omandajale, lähevad töölepingust tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtisid ülemineku kuupäeval, ettevõtte iga üle läinud osa puhul üle igale omandajale proportsionaalselt töötaja ametikohustustega.

36. Sellele küsimusele vastamiseks tuleb eelnevalt kindlaks teha, kas direktiiv 2001/23 on käsitletaval juhul kohaldatav. Direktiivi 2001/23 kohaldatakse põhikohtuasja suhtes nimelt ainult siis, kui on tegemist „ettevõtte üleminekuga“ selle direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses.

37. Kõigepealt meenutan, et hinnangut faktilistele asjaoludele, mis on vajalik, et tuvastada, kas tegemist on ettevõtte üleminekuga või mitte, on pädev andma riigisisene kohus, lähtudes tõlgendamisjuhistest, mis on antud Euroopa Kohtu praktikas. ( 13 )

38. Tuleb tõdeda, et kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei avalda oma otsuses kahtlust, kas direktiiv 2001/23 on põhikohtuasja suhtes kohaldatav, olid Euroopa Kohtule seisukohti esitanud menetlusosalised seevastu teistsugusel arvamusel küsimuses, kas tegemist on „ettevõtte üleminekuga“ selle direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses või mitte.

39. ISS Facility Services ja komisjon väidavad, et majandusüksus läks üle direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 tähenduses. Seevastu S. Govaerts ja Atalian leiavad, et ettevõtte üleminekut selle sätte tähenduses ei saa olla, kui majandusüksus läks üle mitmele omandajale.

40. Sellepärast analüüsin kõigepealt, kas direktiiv 2001/23 on kohaldatav, enne kui selgitan teiseks välja selle direktiivi artikli 3 lõikega 1 tagatud töötajate õiguste ja kohustuste kaitse ulatuse.

1. Direktiivi 2001/23 kohaldatavus

41. Kõigepealt tuleb meenutada, et direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti c järgi kohaldatakse seda direktiivi majandustegevusega tegelevate riigi- või eraettevõtjate suhtes, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte. Ka ei jää selle direktiivi kohaldamisalast välja majandustegevuse üleminek avalik-õiguslikult juriidiliselt isikult eraõiguslikule juriidilisele isikule ( 14 ) või vastupidi, eraettevõtjalt avalikku sektorisse ( 15 ). Välja jääb ainult riiklike haldusasutuste reorganiseerimine või haldusfunktsioonide üleminek ühelt riiklikult haldusasutuselt teisele. ( 16 ) Sellest järeldub, et asjaolu, et üks asjaomane pool on nagu põhikohtuasjas linnavalitsus, st käsitletaval juhul Genti linn, ei takista iseenesest direktiivi 2001/23 kohaldamist. ( 17 )

42. Seejärel ilmneb direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktist a, et selle direktiivi kohaldamine sõltub kolmest tingimusest: üleminekuga peab kaasnema tööandja vahetumine, see peab puudutama ettevõtet, käitist või selle osa ning tulenema lepingust. Euroopa Kohus on neid kolme tingimust juba käsitlenud mahukas kohtupraktikas. Selguse huvides soovin siiski neist igaühel lühidalt peatuda, piirdudes käesoleva kohtuasja eripäraga seotud aspektidega.

a) Üleminek peab olema seotud tööandja vahetumisega ja tulenema lepingust

43. Nende kahe tingimuse kohta, mille kohaselt peab üleminek olema seotud tööandja vahetumisega ja tulenema lepingust, tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on oma praktikas leidnud, et mõistet „üleminek lepingu alusel“ direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti a tähenduses tuleb tõlgendada „piisavalt paindlikult selleks, et see vastaks direktiivi eesmärgile kaitsta töötajaid tööandja vahetumise korral“. ( 18 ) Nii on Euroopa Kohus mitu korda otsustanud, et direktiivi 2001/23 kohaldamisala laieneb „kõikidele juhtudele, mil lepinguliste suhete kontekstis muutub ettevõtte tegevuse eest vastutav füüsiline või juriidiline isik, kes võtab seega ettevõtte töötajate suhtes üle tööandja kohustused“, ( 19 ) sõltumata sellest, kas materiaalse vara omand on üle läinud või kas võõrandaja ja omandaja vahel on otseseid lepingulisi suhteid ( 20 ). Seepärast on Euroopa Kohus – ikka direktiivi 2001/23 eesmärgile tuginedes – otsustanud, et see direktiiv võib olla kohaldatav olenemata selle õigustoimingu laadist, mille käigus järgneb üks ettevõtja teisele, ning otseste lepinguliste suhete puudumisest järjestikuste tööandjate vahel. ( 21 ) Sellest kohtupraktikast tuleneb selgelt, et ülemineku viisil ei ole tähtsust.

44. Lisaks on Euroopa Kohus oma praktikas kinnitanud, et direktiiv 2001/23 on kohaldatav teenuste hangete suhtes, ( 22 ) sh riigihanked ( 23 ). Seega, kui munitsipaalhoonete puhastusteenuste riigihanke kohta nagu käsitletaval juhul avaldatakse uus hanketeade, mille tulemusena sõlmitakse leping ühe või mitme uue pakkujaga, ei ole selle direktiivi kohaldamine põhimõtteliselt välistatud.

45. Pean vajalikuks ka meenutada, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et asjaolu, et kollektiivlepingu sätted, mis kohustavad uut ettevõtjat töölepingutes vana asemele astuma, ei mõjuta nii või teisiti asjaolu, et üleminek puudutab majandusüksust. ( 24 ) Sellest kohtupraktikast tuleneb, et direktiivi 2001/23 kohaldamisala ei ole piiratud ainult üleminekutega lepingute alusel, mille asjaomased pooled on vabatahtlikult sõlminud, ning hõlmab ka üleminekuid kollektiivlepingus ette nähtud kohustuse kohaselt.

46. Seega ei jäta asjaolu, et kõigi puhastustöötajate üleminek ei põhine asjaomaste poolte sõltumatult tahtel, vaid sektori kollektiivlepingus ette nähtud kohustusel, käesolevat kohtuasja väljapoole selle direktiivi kohaldamisala. ( 25 )

b) Üleminek peab puudutama ettevõtet, käitist või selle osa

47. Tingimuse kohta, et üleminek peab puudutama ettevõtet, käitist või selle osa, väidab S. Govaerts – vastupidi sellele, mida otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et ettevõtte üleminekut direktiivi 2001/23 artikli 1 tähenduses ei saa olla, kui majandusüksus läheb üle mitmele omandajale. S. Govaerts kinnitab, tuginedes ettevõtte üleminekut puhastusteenuste hanke raames käsitleva kohtuotsuse CLECE ( 26 ) punktidele 36 ja 41 ning kohtuotsusele Botzen jt ( 27 ), et ettevõtte üleminek ei hõlma töötajaid, kes olid määratud ettevõtte juhtimisüksusesse, mis ise ei läinud üle, ning täitsid teatavaid ülesandeid ettevõtte üle läinud osa huvides. S. Govaerts järeldab sellest, ( 28 ) et kuna ta ei olnud kestvalt ja konkreetselt määratud ühte või mitmesse üle läinud osakonda, ei kuulunud ta majandusüksusesse, mis ettevõtte ülemineku korras üle läks. Ta täpsustab, et ta „vaevalt“ töötaski kõnesolevatel objektidel, mida tuli puhastada, võttes arvesse kuupäeva, mil need objektid talle usaldati, ning tema töövõimetust ajavahemikul 2013. aasta 23. aprillist kuni 26. juulini.

48. Mind ei veena need argumendid, mis põhinevad minu meelest nende kohtuotsuste valel tõlgendusel.

49. Esiteks pean vajalikuks meenutada, et mõiste „töötaja“ direktiivi 2001/23 tähenduses on määratletud selle artikli 2 lõike 1 punktis d nii, et see on „isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse alusel“. ( 29 ) Niisugust isikut võib, kui teda kui töötajat kaitsevad riigisisesed õigusnormid ja tal on ülemineku kuupäeval tööleping, pidada „töötajaks“ ja tal võib seega olla direktiiviga 2001/23 tagatud kaitse. ( 30 ) Eelotsusetaotlusest ilmneb, et käsitletaval juhul puudutab kohaldatav kollektiivleping kõiki töötajaid, kes teevad puhastustöid objektidel, mis kuuluvad Genti linna kolme hankeosa hulka. ( 31 ) Seevastu ei ilmne ei eelotsusetaotlusest ega Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et S. Govaertsi kui „töötajat“ ei kaitse riigisisene õigus ja teda ei peeta seega „töötajaks“.

50. Teiseks on Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt selle kindlakstegemisel, kas tegemist on ettevõtte „üleminekuga“ direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 tähenduses, otsustav kriteerium see, kas asjaomane üksus säilitab oma identiteedi, mis tuleneb eelkõige tegevuse tegelikust jätkamisest või selle ülevõtmisest. ( 32 ) See sõnastus lisati direktiiviga 98/50 direktiivi 77/187 teksti ning on toodud direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktis b.

51. Seega tuleb selle kindlaks tegemiseks, kas niisuguse üksuse identiteet säilib, arvesse võtta kõiki faktilisi asjaolusid, mis asjaomast tehingut iseloomustavad ning mille hulgas on eelkõige asjaomase ettevõtte või käitise liik, niisuguste materiaalsete varade üleminek nagu hooned ja vallasasjad või mitte, immateriaalsete varade väärtus ülemineku hetkel, töötajate peamise osa ülevõtmine uue tööandja poolt või mitte, klientuuri üleminek või mitte ning nende tegevusalade sarnasuse aste, millega tegeldi enne ja pärast üleminekut, ja nende tegevusaladega tegelemise võimaliku katkestuse kestus. Euroopa Kohtu sõnul on need tingimused siiski vaid kohustusliku tervikliku hindamise üksikud elemendid ning seega ei saa neid hinnata eraldiseisvatena. ( 33 )

52. Euroopa Kohus on ka märkinud, et kui majandusüksus suudab teatud sektorites toimida märkimisväärseid materiaalseid või immateriaalseid põhivahendeid omamata, ei saa tema identiteedi säilimine pärast seda mõjutava tehingu toimumist põhimõtteliselt sõltuda selliste varade üleminekust. ( 34 ) Alates kohtuotsusest Süzen ( 35 ) on ta leidnud, et kuna teatavates sektorites, mille tegevus põhineb peamiselt tööjõul, nagu see on puhastusteenustega, võib ühise tegevuse raames pidevalt töötavate töötajate rühm moodustada majandusliku üksuse, „võib selline üksus säilitada oma identiteedi pärast üleminekut, kui uus tööandja mitte ainult ei jätka kõnealust tegevust, vaid võtab ka üle nii arvu kui oskuste poolest olulise osa tööjõust, keda tema eelkäija eelnevalt selle ülesande jaoks kasutas“. Sellisel juhul on Euroopa Kohus otsustanud, et „uus tööandja [omandab] vara organiseeritud kogumi, mis võimaldab üleantava ettevõtte tegevust tervikuna või osaliselt stabiilselt jätkata“. ( 36 )

53. Kolmandaks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt „[moodustab majandusüksuse] inimeste ja vara mis tahes kogum, mis võimaldab ellu viia majandustegevust, millel on eraldiseisev eesmärk ning mis on piisavalt struktureeritud ja autonoomne“. ( 37 ) Seega peab asjaomane majandusüksus direktiivi 2001/23 kohaldamiseks olema enne üleminekut eelkõige funktsionaalselt piisavalt autonoomne, võttes arvesse, et „autonoomsuse“ mõiste viitab asjaomase töötajate rühma tegevuse eest vastutavatele isikutele antud volitustele korraldada suhteliselt vabalt ja sõltumatult selle rühma tööd, ning täpsemalt õigusele anda juhiseid ja jagada sellesse rühma kuuluvatele alluvatele töötajatele ülesandeid, ilma et sellesse otseselt sekkuksid tööandja organisatsiooni muud struktuuriüksused. ( 38 )

54. Seega arvan, et kuna S. Govaerts kuulus projektijuhina – nagu ilmneb eelotsusetaotlusest – üle läinud töötajate autonoomsesse rühma, mille puhul ta pidi ette nägema töökorralduse nii objektil kui ka ettevõtte asukohas, on ilmne – nagu õigesti väitis komisjon –, et ta oli määratud üleminevasse majandusüksusesse. Olukord oleks olnud teistsugune, kui S. Govaerts ei oleks tegelenud suurema osaga oma tegevusest asjaomase majandusüksuse raames, vaid „[määratuna] ettevõtte juhtimisosakonda, mis ise üle ei läinud, [oleks ta täitnud] teatavaid ülesandeid üle läinud osa huvides“. ( 39 ) Käsitletaval juhul ei ole see aga nii, sest S. Govaerts tegeles üle läinud majandusüksuses nende tööde planeerimise ja organiseerimisega, mis tuli teha Genti linna kolme hankeosasse kuuluvatel objektidel, ning ta kuulus seega töötajate hulka, keda ettevõtte üleminek puudutas. Määrav tegur selle väljaselgitamisel, kas S. Govaerts kuulus majandusüksusesse, ei ole seega selle ajavahemiku kestus, mille jooksul ta oli selle majandusüksusega enne üleminekut seotud, vaid asjaolu, et ta oli projektijuht kolme üle läinud hankeosa puhul ning järelikult tagas ta puhastustöötajate töö koordineerimise ja juhtimise selles majandusüksuses – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

55. Lõpuks pean ka vajalikuks meenutada, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et asjaolu, et majandusüksuse tegevus on lõpetatud ja antud üle kahele teisele üksusele, ei takista iseenesest direktiivi 2001/23 kohaldamist. ( 40 ) Lisaks oleks vastasel korral lihtne selle direktiivi kohaldamist vältida.

56. Eelnevast tuleneb, et niisugune üleminek nagu põhikohtuasjas käsitletav kuulub direktiivi 2001/23 esemelisse kohaldamisalasse. Sellisel juhul peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kõiki eelnevaid tõlgendamisjuhiseid arvesse võttes kindlaks tegema, kas üle läinud üksuse identiteet säilis.

2. Majandusüksuse kahele omandajale ülemineku tagajärjed töötajatele direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikega 1 antud õiguste ja kohustuste säilimisele

57. Eelnevast tuleneb, et asjaolu, et selle majandusüksuse tegevusalad, mille hulka kuulus S. Govaertsi tegevus, läksid üle kahele teisele üksusele, nimelt Atalianile ja Cleaning Mastersile, ei takista asumast seisukohale, et leidis aset ettevõtte üleminek direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti a tähenduses.

58. Siiski tuleb veel analüüsida põhiküsimust, et milline on samal ajal kahele omandajale ülemineku tagajärg töötajatele direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimese lõiguga tagatud õiguste ja kohustuste säilimise seisukohast. Täpsemalt tuleb teha kindlaks, kas õigused ja kohustused, mis olid äriühingul ISS Facility Services S. Govaertsi töölepingu kohaselt ülemineku kuupäeval, läksid üle Atalianile või Cleaning Mastersile või mõlemale.

59. Direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus on nähtud ette, et võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale. Selles sättes ei ole siiski täpsustatud, kuidas tuleb jaotada üle läinud töötajad nende uute majandusüksuste vahel.

60. Käesolevas kohtuasjas esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus neli direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu tõlgendamise võimalust. Mis puudutab menetlusosalisi, siis nende seisukohad lahknevad selle õigusnormi tõlgendamise küsimuses.

61. ISS Facility Services väidab, et kõnesolevast lepingust tulenevad õigused ja kohustused lähevad täielikult üle omandajale, kes omandas ettevõtte osa, milles kõnesolev töötaja põhiliselt töötas, ja kuhu määratuks tuleb seda töötajat pidada. Ainult teise võimalusena kõneleb ISS Facility Services võimalusest jagada S. Govaertsi töö iga kõnesoleva hankeosa raames nii, et ta on kummagi omandajaga seotud osalise tööajaga töölepinguga. ( 41 ) Lahendus, mille ISS Facility Services pakub välja esimese võimalusena, langeb tegelikult kokku teise võimalusega, mida on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimuses, samas kui võimalus, mille ta pakub välja teise võimalusena, vastab eelotsuse küsimuses mainitud esimesele võimalusele. ( 42 )

62. S. Govaerts leiab, et eeldusel, et tegemist on tõesti ettevõtte üleminekuga, ( 43 ) lähevad õigused ja kohustused täielikult üle sellele omandajale, kes omandas ettevõtte osa, kus tema kestvalt töötas. Ettevõtte mitme samaaegse ülemineku korral ei oleks see, kui osalise tööajaga töötaja läheb üle mitmele ettevõttele, mitte üksnes vastuolus mõistega „oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek“, vaid kahjustaks ka direktiivi 2001/23 eesmärki kaitsta töötajaid ettevõtja vahetumise korral.

63. Atalian nõustub sisuliselt S. Govaertsiga selles viimases küsimuses ja lisab, et Belgia õiguse kohaselt ei tohi iganädalane osaline tööaeg olla alla kolmandiku iganädalasest täistööajast. Seega võib töölepingust tulenevate õiguste ja kohustuste jaotamine proportsionaalselt mitme omandajast üksuse vahel viia riigisisese õiguse rikkumiseni.

64. Komisjon arvab lõpuks – nagu ilmneb tema kirjalikest seisukohtadest –, et vastuse eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele võib leida kohtuotsusest Botzen jt ( 44 ). Ta leiab, et piisab sellest, kui põhikohtuasjas käsitletav täistööajaga tööleping jaotatakse kaheks osalise tööajaga lepinguks proportsionaalselt tegevusega, millega kummagi omandaja juures tegeldakse.

65. Leian, et kuigi vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele, mille komisjon välja pakub, peab küll olema mitmetahulisem, on Euroopa Kohtu viidatud otsus siiski lähtepunkt selle küsimuse analüüsimisel.

a) Võõrandajale töölepingust või töösuhtest tulenevate õiguste ja kohustuste üleminek ettevõtte ülemineku tulemusena: juhised, mida annab kohtuotsus Botzen jt

66. Et kohtuotsuse Botzen jt ( 45 ) ulatus oleks hästi mõistetav, meenutan kõigepealt selle faktilisi asjaolusid. See kohtuasi puudutas pankrotis äriühingu endiste töötajate üleminekut uuele äriühingule. Uus äriühing oli moodustatud eelkõige selleks, et säilitada osa töökohti. Nende kahe äriühingu vahel sõlmiti leping, mis nägi muu hulgas ette pankrotis äriühingu teatavate osakondade töötajate ülevõtmise. See ei puudutanud siiski üld‑ ega juhtimisosakondi. Selles kontekstis analüüsis Euroopa Kohus, kas direktiiv 77/187 hõlmab ka õigusi ja kohustusi, mis võõrandajal olid ülemineku kuupäeval töölepingu kohaselt, mis oli sõlmitud töötajatega, kes ei kuulunud küll ettevõtte üle läinud osasse, kuid tegelesid teatavate tegevusaladega, mis eeldasid selle osa tootmisvahendite kasutamist, või kes olid määratud ettevõtte juhtimisosakonda, mis ise üle ei läinud, ja kes täitsid ülesandeid üle läinud osa huvides. Lähtudes kriteeriumist, et „töösuhet iseloomustab eelkõige seos töötaja ja ettevõtte või käitise osa vahel, kus ta oma ülesannet täites töötab“, otsustas Euroopa Kohus, et selle hindamiseks, kas õigused ja kohustused lähevad direktiivi 77/187 alusel üle, „piisab selle tuvastamisest, millisesse ettevõtte või käitise osasse asjaomane töötaja oli tööle määratud“. ( 46 ) Euroopa Kohus vastas oma kohtuotsuses, et kõnesoleva ülemineku raames ei läinud võõrandaja õigused ja kohustused üle omandajale.

67. Kohtuasi, milles tehti kohtuotsus Botzen jt ( 47 ), puudutas küll ettevõtte üleminekut ainult ühele omandajale ning võib väita, et see ei võimalda arutleda analoogia alusel. Mulle näib see kohtuotsus siiski asjakohane selle hindamisel, kas võõrandajale sellest töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused läksid selle ülemineku tulemusena üle omandajale (või mitte). Seega on väga oluline teada, missuguses ettevõtte osas töötaja oma töökohustusi täitis, kas selles, mis läks üle, või selles, mis ei läinud üle: kui töötaja täitis oma ametikohustusi ettevõtte või majandusüksuse osas, mis läks üle, oleksid pidanud üle minema ka võõrandajale selle töötaja töölepingust tulenevad õigused ja kohustused.

68. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et S. Govaerts töötas üle läinud majandusüksuses ning et vastavalt kollektiivlepingu nr 32bis artiklile 7 läksid äriühingu ISS Facility Services töötajate töölepingutest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtisid ülemineku kuupäeval, selle ülemineku tulemusena üle äriühingutele Atalian ja Cleaning Masters.

69. Seega kerkib küsimus, et kas see, et põhikohtuasjas ei läinud majandusüksus üle mitte ühele, vaid kahele omandajale, välistab töötaja ja üle läinud ettevõtte osa vahelise seose kriteeriumi kohaldamise selle hindamisel, kas võõrandajale töölepingust tulenevad õigused ja kohustused lähevad üle omandajatele.

70. Mina nii ei arva. Kui majandusüksus, kuhu töötaja oli määratud, läks üle, lähevad võõrandajale töölepingust tulenevad õigused ja kohustused üle omandajale. See, kas majandusüksus läks üle ühele omandajale või samal ajal mitmele omandajale, õiguste ja kohustuste üleminekut minu arvates ei mõjuta. Nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kui Genti linna kõigi kolme hankeosa puhul oleks sõlmitud leping ainult Atalianiga, oleks ilmne, et äriühingule ISS Facility Services S. Govaertsiga sõlmitud töölepingust tulenevad õigused ja kohustused oleksid läinud üle Atalianile.

71. Samas näib mulle, et komisjon läheb veelgi kaugemale, leides, et töötaja ja üle läinud ettevõtte osa vahelise seose kriteeriumi võib kanda üle ka juhtumile, mil samal ajal kahele omandajale üle minevatesse erinevatesse ettevõtte osadesse määratud töötaja tööleping võib olla jagatud. Komisjon kinnitab selles küsimuses, et piisab, kui jaotada põhikohtuasjas käsitletav täistööajaga tööleping kaheks osalise tööajaga lepinguks proportsionaalselt tegevusega, millega kummagi omandaja juures tegeldakse.

b) Võõrandajale töölepingust või töösuhtest tulenevate õiguste ja kohustuste üleminek omandajale ettevõtte ülemineku tulemusena: „põhiomandaja“ kriteeriumi ehk proportsionaalselt töötaja ametikohustustega kahele omandajale ülemineku kriteeriumi kohaldamine

72. Tuleb meenutada – nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktis 32 viidatud kohtupraktikast –, et direktiivi 2001/23 eesmärk on tagada, et töötajaid, keda ettevõtte üleminek puudutab, kaitstakse nende töösuhtes omandajaga samamoodi, nagu neid kaitsti nende töösuhtes võõrandajaga, ning seda omandaja huve sellegipoolest tähelepanuta jätmata. ( 48 ) Selle direktiivi eesmärk ei ole üksnes kaitsta või säilitada ettevõtte ülemineku korral töötajate huve, vaid tagada ka õiglane tasakaal ühelt poolt töötajate ja teiselt poolt omandaja huvide vahel. ( 49 ) Seevastu ei saa nimetatud direktiivile tulemuslikult tugineda selleks, et saavutada töö tasustamise või töötingimuste paremaks muutumine ettevõtte ülemineku käigus. ( 50 )

73. Sellest järeldub, et direktiivi 2001/23 eesmärkidest lähtudes tuleb äriühingu ISS Facility Services argument, et kõnesolevast töölepingust tulenevad õigused ja kohustused lähevad täielikult üle omandajale, kes omandas ettevõtte osa, milles asjaomane töötaja peamiselt töötas, tagasi lükata, sest see tähendab selle töötaja töötingimuste paranemist, keda üleminek puudutab. ( 51 )

74. Käsitletaval juhul oli S. Govaerts kolmele hankeosale vastavate objektide projektijuht, kusjuures kahes hankeosas sõlmiti leping Atalianiga ja ühes Cleaning Mastersiga. Seega viib kriteeriumi „ettevõtte või selle osa, kus asjaomane töötaja peamiselt töötas“, ehk „põhiomandaja“ kriteeriumi kohaldamine – mida soovitab teha ISS Facility Services – olukorrani, kus S. Govaerts saab täistööajaga töölepingu Atalianiga, samas kui enne üleminekut töötas ta 66% ulatuses objektidel, mis vastasid hankeosadele, mille puhul sõlmiti leping selle äriühinguga. Seega on see omandaja sunnitud 100% ulatuses tööle võtma töötaja, kes töötas võõrandaja juures nende kahe hankeosa raames ainult 66% ulatuses. Lisaks oleks selle kriteeriumi kohaldamine – nagu komisjon õigesti märkis – veelgi raskem juhul, kui ettevõte läheks üle kolmele või neljale omandajale.

75. Seevastu täistööajaga töölepingu jaotamine ettevõtte ülemineku tagajärjel mitmeks osalise tööajaga töölepinguks ning seega asjaomaste töötajate sellest võõrandajaga sõlmitud töölepingust tulenevate õiguste ja kohustuste jaotamine proportsionaalselt tööülesannetega, mida töötaja täidab, näib mulle direktiiviga 2001/23 kooskõlas.

76. Niisugust lahendust kinnitab direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 2 punkti a sõnastus, milles on nähtud ette, et „[l]iikmesriigid ei või jätta käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja töölepingut või töösuhet ainult […] tehtud või tehtavate töötundide arv[u põhjal]“. Sellest järeldub, et osalise tööajaga töösuhted kuuluvad selle direktiivi esemelisse kohaldamisalasse.

77. Samas on vaja arvesse võtta niisuguse lahenduse mõju direktiiviga 2001/23 taotletava töötajate kaitse eesmärgi seisukohast. Seega tuleb meenutada, et nii nagu sellele direktiivile ei saa tugineda, et parandada niisuguse töötaja töötingimusi, keda ettevõtte üleminek puudutab, ei saa sellele tugineda ka selleks, et neid halvendada.

78. Tuleb korrata, et direktiivi 2001/23 artikli 4 lõikest 2 tuleneb, et „[k]ui tööleping või töösuhe lõpetatakse sellepärast, et üleminek toob kaasa töötingimuste olulise muutuse töötaja kahjuks, loetakse tööandja vastutavaks töölepingu või töösuhte katkestamise eest“. ( 52 )

79. Seega juhul, kui asjaomase töölepingu jaotamine kahe omandaja vahel osutub võimatuks või kahjustab selle direktiiviga tagatud töötajate õiguste säilimist või kui töötaja keeldub pärast ettevõtte üleminekut oma lepingu jaotamisest, võib asjaomase töölepingu üles öelda või töösuhte katkestada nii, et selles olukorras tuleb pidada selle eest vastutavaks omandajat või omandajaid direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 2 tähenduses. ( 53 ) Mulle näib, et töötaja võimalust keelduda oma töölepingu niisugusest jaotamisest ja tugineda selle direktiivi artikli 4 lõikele 2 õigustab see, kui selline jaotamine võib oma laadilt olla töötajale märkimisväärselt ebasoodne, eelkõige mis puudutab tema tööülesande täitmist. ( 54 )

V. Ettepanek

80. Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Arbeidshof te Genti (Genti kõrgem töökohus, Belgia) eelotsuse küsimusele järgmiselt: 1. Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused riigisisesed õigusaktid, milles on nähtud ette, et juhul kui ettevõte läheb samal ajal üle mitmele omandajale selle direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses, lähevad ülemineku kuupäeval töölepingust iga üle läinud ettevõtte osa puhul tulenevad õigused ja kohustused üle igale omandajale proportsionaalselt töötaja töökohustustega. 2. Juhul, kui asjaomase töölepingu jaotamine kahe omandaja vahel osutub võimatuks või kahjustab töötajatele direktiiviga 2001/23 tagatud õiguste säilimist – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus – või kui töötaja keeldub pärast ettevõtte üleminekut oma töölepingu jaotamisest, võib asjaomase töölepingu üles öelda või töösuhte katkestada nii, et selles olukorras tuleb pidada selle eest vastutavaks omandajat või omandajaid vastavalt selle direktiivi artikli 4 lõikele 2.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiiv ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2001, L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98).

( 3 ) Moniteur belge, 9.8.1985, lk 11527.

( 4 ) Moniteur belge, 29.3.2002, lk 13328.

( 5 ) Nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv ettevõtete, käitiste või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1977, L 61, lk 26).

( 6 ) Vt direktiivi 2001/23 põhjendused 2 ja 3.

( 7 ) Vt eelkõige 11. juuli 1985. aasta kohtuotsus Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331, punkt 26). Direktiivi 2001/23 kohta vt 6. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Amatori jt (C‑458/12, EU:C:2014:124, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika). Liidu seadusandja on leidnud, et tasemete erinevused liikmesriikide vahel töötajate kaitse ulatuses ettevõtete ümberkorraldamisel võivad avaldada otsest mõju siseturu toimimisele ning et neid erinevusi tuleks vähendada. Vt direktiivi 77/187 esimene ja kolmas põhjendused. Vt selle kohta direktiivi 2001/23 põhjendus 4.

( 8 ) 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 9 ) Vt eelkõige 11. juuli 1985. aasta kohtuotsus Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331, punkt 26), 18. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, punkt 11), 12. novembri 1998. aasta kohtuotsus Europièces (C‑399/96, EU:C:1998:532, punkt 37), 15. detsembri 2005. aasta kohtuotsus Güney-Görres ja Demir (C‑232/04 ja C‑233/04, EU:C:2005:778, punkt 31), 29. juuli 2010. aasta kohtuotsus UGT-FSP (C‑151/09, EU:C:2010:452, punkt 40) ning 16. mai 2019. aasta kohtuotsus Plessers (C‑509/17, EU:C:2019:424, punkt 52).

( 10 ) Vt 9. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, punkt 31).

( 11 ) Vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Alemo-Herron jt (C‑426/11, EU:C:2013:521, punkt 25).

( 12 ) Nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiv 77/187 (EÜT 1998, L 201, lk 88). Selle muudatuse sisu kohta on direktiivi 98/50 põhjenduses 4, mille sisu on võetud üle direktiivi 2001/23 põhjendusse 8, täpsustatud, et turvalisuse ja läbipaistvuse tagamiseks on vaja „selgitada mõistet „üleminek“, lähtudes Euroopa Kohtu praktikast“ [mitteametlik tõlge], ning et see selgitus ei muuda direktiivi 77/187 kohaldamisala niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud.

( 13 ) Vt selle kohta 18. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, punkt 14).

( 14 ) Vt eelkõige 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Alemo-Herron jt (C‑426/11, EU:C:2013:521, punktid 9 ja 26).

( 15 ) Vt eelkõige 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 26).

( 16 ) Vt 15. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Henke (C‑298/94, EU:C:1996:382, punkt 14), 26. septembri 2000. aasta kohtuotsus Mayeur (C‑175/99, EU:C:2000:505, punkt 33) ja 11. novembri 2004. aasta kohtuotsus Delahaye (C‑425/02, EU:C:2004:706, punkt 30).

( 17 ) Vt selle kohta eelkõige 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 27).

( 18 ) Vt 19. mai 1992. aasta kohtuotsus Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, punkt 11), 7. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Merckx ja Neuhuys (C‑171/94 ja C‑172/94, EU:C:1996:87, punkt 28), 13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Jouini jt (C‑458/05, EU:C:2007:512, punkt 24) ning 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 29).

( 19 ) Vt eelkõige 17. detsembri 1987. aasta kohtuotsus Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, punkt 12), 15. juuni 1988. aasta kohtuotsus Bork International jt (101/87, EU:C:1988:308, punkt 13), 19. mai 1992. aasta kohtuotsus Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, punkt 11), 20. novembri 2003. aasta kohtuotsus Abler jt (C‑340/01, EU:C:2003:629, punkt 41), 15. detsembri 2005. aasta kohtuotsus Güney-Görres ja Demir (C‑232/04 ja C‑233/04, EU:C:2005:778, punkt 37), 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 30) ning 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, punkt 28).

( 20 ) Vt eelkõige 7. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Merckx ja Neuhuys (C‑171/94 ja C‑172/94, EU:C:1996:87, punktid 28 ja 30).

( 21 ) Vt eelkõige 10. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (324/86, EU:C:1988:72, punkt 11), milles Euroopa Kohus leidis, et direktiiv 77/187 on kohaldatav, kui kahe üksteisele järgneva tööandja vahel, kes on ettevõtja eesotsas, puudub leping: „[D]irektiivi kohaldatakse olukorras, kus ettevõtja omanik üürib ettevõtja edasiandmatu üürilepinguga välja uuele üürnikule-haldurile, kes kasutab seda katkematult edasi samade töötajatega, kelle tööleping varem esimese üürilepingu lõppemisel lõpetati.“

( 22 ) Vt eelkõige 12. novembri 1992. aasta kohtuotsus Watson Rask ja Christensen (C‑209/91, EU:C:1992:436, punkt 17), 14. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Schmidt (C‑392/92, EU:C:1994:134, punktid 12–14) ning 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, punkt 11). Nendes kahes kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 77/187 kohaldamisalasse võivad kuuluda olukorrad, kus ettevõtja usaldab lepinguga teisele ettevõtjale töötajatele mõeldud sööklateenuse osutamise, mida varem hallati otseselt, tasu ja mitmesuguste soodustuste eest, mille kord määratakse kindlaks nendevahelise lepinguga, ning puhastustööd, mille ta varem tagas otseselt; samuti olukord, kus tellija, kes on andnud oma ruumide koristustööd ühele ettevõtjale, lõpetab viimasega sõlmitud lepingu ning sõlmib samalaadsete tööde tegemiseks uue lepingu teise ettevõtjaga. Teenuste hangete üksteisele järgnemise kohta vt ka 10. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Hernández Vidal jt (C‑127/96, C‑229/96 et C‑74/97, EU:C:1998:594, punkt 35) ning 20. novembri 2003. aasta kohtuotsus Abler jt (C‑340/01, EU:C:2003:629, punkt 43).

( 23 ) Konkreetselt kommuuni ebasoodsas olukorras isikute koduabilise teenuste kohta vt 10. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Hidalgo jt (C‑173/96 ja C‑247/96, EU:C:1998:595, punkt 34). Regulaarse ühisbussitranspordi hanke kohta vt 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne (C‑172/99, EU:C:2001:59, punkt 44). Ühe teenuste osutaja järgnemise kohta teisele teenuste riigihanke puhul, mis puudutab reisijate ja nende pagasi kontrolli lennujaamas, vt 15. detsembri 2005. aasta kohtuotsus Güney-Görres ja Demir (C‑232/04 ja C‑233/04, EU:C:2005:778, punkt 37). Lõpuks selle kohta, et esimene teenuste osutaja lõpetas tegevuse enne poolelioleva kooliaasta lõppu ja järgmise kooliaasta algul määrati uus teenuste osutaja teenuste riigihanke puhul, mis puudutas kommuuni muusikaakadeemia juhtimist, vt 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, punkt 46).

( 24 ) Turvaettevõtja töötajate ülevõtmise kohta kollektiivlepingu kohaselt vt 11. juuli 2018. aasta kohtuotsus Somoza Hermo ja Ilunión Seguridad (C‑60/17, EU:C:2018:559, punkt 38). Allhankijast puhastusettevõtja töötajatest ühe osa ülevõtmise kohta kollektiivlepingu kohaselt vt 24. jaanuari 2002. aasta kohtuotsus Temco (C‑51/00, EU:C:2002:48, punkt 27).

( 25 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tõi ettevõtte üleminek kollektiivlepingu kohaselt käsitletaval juhul kaasa selle isiku automaatse vahetumise, kes oli töötavate töötajate suhtes tööandja. See kohus märgib, et kõik töötajad, kes tegid koristustööd objektidel, mis vastasid Genti linna kolmele hankeosale, läksid puhastus- ja desinfektsiooniettevõtjate pariteetses komitees sõlmitud ja puhastusteenuste osutamise lepingu üleminekust tulenevat töötajate ülevõtmist reguleeriva kollektiivlepingu – mis tunnistati 19. juuli 2006. aasta kuningliku määrusega üldiselt siduvaks – artikli 3 alusel automaatselt üle kahe omandaja alluvusse. Ta märgib ka, et vastavalt kollektiivlepingu nr 32bis artiklile 7 läksid äriühingu ISS Facility Services töölepingutest tulenevad õigused ja kohustused töötajate suhtes, mis kehtisid ülemineku kuupäeval 1. septembril 2013, selle ülemineku tulemusena üle äriühingutele Atalian ja Cleaning Masters.

( 26 ) 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus (C‑463/09, EU:C:2011:24).

( 27 ) 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus (186/83, EU:C:1985:58).

( 28 ) 10. detsembri 1998. aasta kohtuotsus (C‑127/96, C‑229/96 ja C‑74/97, EU:C:1998:594).

( 29 ) Direktiivi 77/187 isikulise kohaldamisala kohta on Euroopa Kohus mitu korda otsustanud, et ainult töötajatel riigisisese õiguse tähenduses saab olla selles direktiivis ette nähtud kaitse. Vt eelkõige 14. septembri 2000. aasta kohtuotsus Collino ja Chiappero (C‑343/98, EU:C:2000:441, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika). See viide riigisisesele õigusele kodifitseeriti direktiivis 98/50, seejärel direktiivis 2001/23.

( 30 ) Vt eelkõige 6. septembri 2011. aasta kohtuotsus Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 31 ) Vt 25. joonealune märkus.

( 32 ) Vt eelkõige 18. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, punkt 11), 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, punkt 10) ning 20. novembri 2003. aasta kohtuotsus Abler jt (C‑340/01, EU:C:2003:629, punkt 29). Vt ka 6. septembri 2011. aasta kohtuotsus Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, punkt 60) ning 6. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Amatori jt (C‑458/12, EU:C:2014:124, punkt 30).

( 33 ) Vt eelkõige 18. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, punkt 13), 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, punkt 14), 20. novembri 2003. aasta kohtuotsus Abler jt (C‑340/01, EU:C:2003:629, punkt 33) ning 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 34).

( 34 ) Vt 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, punkt 18), 10. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Hernández Vidal jt (C‑127/96, C‑229/96 ja C‑74/97, EU:C:1998:594, punkt 31), 29. juuli 2010. aasta kohtuotsus UGT‑FSP (C‑151/09, EU:C:2010:452, punkt 28) ning 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 35).

( 35 ) 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus (C‑13/95, EU:C:1997:141, punkt 18). Töötajate põhiosa ülevõtmise kriteeriumi on käsitletud õigusteoorias. Mõne autori arvates on töösuhete üleminek ülemineku õiguslik tagajärg ega ole samal ajal sisuline tingimus. Vt eelkõige Davies, P., „Taken to the cleaners? Contracting Out of Services Yet Again“, Industrial Law Journal, 1997, nr 26, lk 193; Laulom, S., „Les dialogues entre juge communautaire et juges nationaux en matière de transfert d’entreprise“, Droit social, 1999, nr 9–10, lk 821, ja Viala, Y., „Le maintien des contrats de travail en cas de transfert d’entreprise en droit allemand“, Droit social, 2005, nr 2, lk 203. Vt selle kohta kohtujurist Cosmas’ ettepanek liidetud kohtuasjades Hernández Vidal jt (C‑127/96, C‑229/96 ja C‑74/97, EU:C:1998:426, punktid 78–85 ja eriti punkt 80), kohtujurist Poiares Maduro ettepanek liidetud kohtuasjades Güney-Görres ja Demir (C‑232/04 ja C‑233/04, EU:C:2005:395, punkt 52) ning kohtujurist Trstenjaki ettepanek kohtuasjas CLECE (C‑463/09, EU:C:2010:636, punktid 62–66).

( 36 ) Vt 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, punkt 21), 10. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Hernández Vidal jt (C‑127/96, C‑229/96 ja C‑74/97, EU:C:1998:594, punkt 32), 29. juuli 2010. aasta kohtuotsus UGT-FSP (C‑151/09, EU:C:2010:452, punkt 29) ning 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 36). Vt ka 24. jaanuari 2002. aasta kohtuotsus Temco (C‑51/00, EU:C:2002:48, punkt 26).

( 37 ) 6. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Amatori jt (C‑458/12, EU:C:2014:124, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 38 ) 6. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Amatori jt (C‑458/12, EU:C:2014:124, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 39 ) Vt selle kohta 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus Botzen jt (186/83, EU:C:1985:58, punkt 16).

( 40 ) Vt 20. juuli 2017. aasta kohtuotsus Piscarreta Ricardo (C‑416/16, EU:C:2017:574, punkt 44).

( 41 ) Äriühingu ISS Facility Services arvates võiks Atalianiga sõlmida 66% osalise tööajaga lepingu ja Cleaning Mastersiga 34% osalise tööajaga lepingu. Niisugune jaotus põhineks nende hankeosade majanduslikul väärtusel, mille kohta on Genti linn omandajatega lepingu sõlminud ja mida varem teenindas ISS Facility Services.

( 42 ) Kolmas võimalus, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kirjeldab juhuks, kui kaht esimest ei valita, seisneb direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 tõlgendamises nii, et siin ei saa olla töölepingust tulenevate õiguste ja kohustuste säilimist omandajate juures, samas kui neljanda kohaselt tõlgendatakse seda õigusnormi nii, et õigused ja kohustused ei saa säilida, kui ilmneb, et töötaja tegevust ei saa jaotada kahe omandaja vahel. Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 28.

( 43 ) S. Govaerts märkis kohtuistungil, et tema esialgne seisukoht oli, et isegi kui toimus erinevatele hankeosadele vastavatel objektidel töötavate puhastustöötajate üleminek, pidi asjaolu, et ta täitis juhtimis‑ ja korralduslikke ülesandeid ega osalenud Genti linna objektidel üle läinud puhastustöödes, tooma kaasa selle, et tema ei kuulu majandusüksusesse, mis üle läks. Ta lisas siiski, et selle töötajate ülemineku tulemusena oli ta Belgia õiguse järgi kohustatud tuginema oma lepingu ülesütlemisele ega saanud seega enam naasta töötajana äriühingu ISS Facility Services juurde.

( 44 ) 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus Botzen jt (186/83, EU:C:1985:58).

( 45 ) 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus (186/83, EU:C:1985:58).

( 46 ) 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus Botzen jt (186/83, EU:C:1985:58, punktid 14 ja 15).

( 47 ) 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus (186/83, EU:C:1985:58).

( 48 ) Vt selle kohta 9. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, punkt 31).

( 49 ) Vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Alemo-Herron jt (C‑426/11, EU:C:2013:521, punkt 25).

( 50 ) 6. septembri 2011. aasta kohtuotsus Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, punkt 77).

( 51 ) Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktis 52 viidatud kohtupraktika.

( 52 ) Eelkõige on Euroopa Kohus juba otsustanud, et „töötaja tasu taseme muutumine on töötingimuste oluliste muutuste hulgas selle sätte tähenduses […]. Kui tööleping või ‑suhe lõpetatakse seetõttu, et üleminek toob niisuguse muutuse kaasa, tuleb lõpetamist käsitada nii, et selle eest on vastutav tööandja“. 7. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Merckx ja Neuhuys (C‑171/94 ja C‑172/94, EU:C:1996:87, punkt 38). Vt ka 11. novembri 2004. aasta kohtuotsus Delahaye (C‑425/02, EU:C:2004:706, punkt 33) ning 6. septembri 2011. aasta kohtuotsus Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, punktid 81 ja 82).

( 53 ) Tuleb meenutada, et selle direktiivi artikli 8 kohaselt „ei piira [see direktiiv] liikmesriikide õigust kohaldada või vastu võtta õigusnorme, mis on töötajate jaoks soodsamad, või soodustada või lubada töötajate jaoks soodsamaid kollektiivlepinguid või tööturu osapoolte vahelisi kokkuleppeid“.

( 54 ) Näiteks mis puudutab vahemaad kahe omandaja asukoha vahel või töötaja aastapuhkuse määramist samale ajale.