Apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kui selles on piirdutud Esimese Astme Kohtus juba esitatud väidete ja argumentide sõnasõnalise kordamise või taasesitamisega, ilma et see sisaldaks argumente, mis on konkreetselt suunatud vaidlustatud otsuse õiguslike vigade selgitamisele. Seevastu juhul, kui apellatsioonkaebuse esitaja vaidlustab selle, kuidas Esimese Astme Kohus on ühenduse õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid apellatsioonkaebuse alusel uuesti arutada. Kui apellatsioonkaebuse esitajal ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Esimese Astme Kohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte.

Apellatsioonimenetluses on vaidlustatud otsuses faktide tuvastamise ja neile hinnangu andmisega seonduvad etteheited vastuvõetavad, kui hageja väidab, et Esimese Astme Kohus on teinud järeldusi, mille sisulise ebatäpsuse põhjuseks on toimiku materjalid või kui kohus on talle esitatud tõendeid moonutanud. Niisuguse moonutamisega on tegemist juhul, kui ilma uusi tõendeid uurimata ilmneb, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär.

Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 118 kohaldatakse kodukorra artikli 42 lõiget 2, millega keelatakse põhimõtteliselt uute väidete esitamine selles kohtuastmes, Euroopa Kohtus toimuvale menetlusele, mille esemeks on Esimese Astme Kohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebus. Nii on Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses piiratud Esimese Astme Kohtu poolt talle esitatud väidete kohta antud hinnangu uurimisega.

Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 113 lõike 2 sätetest nende koostoimes tuleneb, et hageja võib apellatsioonimenetluses toetuda kõigile asjassepuutuvatele argumentidele, kuid ainsaks tingimuseks on see, et apellatsioonkaebus ei tohi muuta Esimese Astme Kohtu vaidluse eset. Ei ole kohustuslik, et iga apellatsioonkaebuses esitatud argument oleks olnud varem esimeses kohtuastmes toimunud vaidluse esemeks. Selles osas ei ole piirangud aktsepteeritavad, kuna selle tulemusena kaotaks apellatsioonimenetlus suure osa oma mõttest.

Põhiõigused on lahutamatu osa õiguse üldpõhimõtetest, mille järgimise tagab Euroopa Kohus. Seda tehes tugineb Euroopa Kohus liikmesriikide ühesugustele riigiõiguslikele tavadele ning inimõiguste kaitset puudutavatele rahvusvahelistele õigusaktidele, mille koostamisel liikmesriigid on osalenud või millega nad on liitunud. Euroopa inimõiguste konventsioonil (EIÕK) on siinjuures eriline tähendus. Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast selle hetkeseisus nähtub, et organisatsioon, keda ei ole kantud isikute, rühmituste ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse määrusega nr 2580/2001 (teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks) ette nähtud piiravaid meetmeid, ei saa tõendada, et ta on ohver EIÕK artikli 34 mõttes ning järelikult ei saa ta sellesse kohtusse pöörduda.

Järelikult, kui ühenduste kohus nendib, et niisugust organisatsiooni ei saa pidada isiklikult puudutatuks EÜ artikli 230 neljanda lõigu mõttes, nagu seda kohtupraktikas mõistetakse, ning et tema esitatud tühistamishagi on seega vastuvõetamatu, siis EIÕK ning EÜ artikli 230 neljanda lõigu vahel vastuolu puudub.

(vt punktid 74, 76, 82 ja 83)