Esiteks tuleb nõukogu 23. juuli 1990. aasta direktiivi 90/435/EMÜ eri liikmesriikide ema- ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta, mida on muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta direktiiviga 2006/98/EÜ, artikli 1 lõiget 2 koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõikega 1, ja teiseks ELTL artiklit 49 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi maksuõigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis sel juhul, kui mitteresidendist emaettevõtjas on osalus isikutel, kellel ei ole õigust kinnipeetud tulumaksu tagastusele või maksuvabastusele olukorras, kus nad saavad dividende vahetult residendist tütarettevõtjalt, ei luba nimetatud emaettevõtjale dividendimaksete kapitalitulumaksust vabastamist, kui on täidetud üks nende õigusnormidega kehtestatud tingimustest.

Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et kehtestades maksuvabastuse saamisele niisuguse nõude, ilma et maksuametil oleks kohustus esitada esialgseid tõendeid majanduslike põhjenduste puudumise või pettuse ja kuritarvituste kohta, kehtestavad need õigusnormid, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 62, üldise eelduse, et tegu on pettuse või kuritarvitusega ning rikub seeläbi ema- ja tütarettevõtjate direktiiviga ja eelkõige selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 taotletavat eesmärki, milleks on residendist tütarettevõtja poolt oma asukoha liikmesriigis mitteresidendist emaettevõtjale makstud dividendide topeltmaksustamise vältimine, et hõlbustada äriühingute koostööd ja grupeerimist liidu tasandil.

Selle kohta tuleb märkida, et ema- ja tütarettevõtjate direktiiv ei sisalda ühtki nõuet selle kohta, milline peab olema selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate äriühingute majandustegevuse laad või kui suur peab olema nende äriühingute enda majandustegevusest saadud tulu.

Ent asjaolu, et mitteresidendist emaettevõtja majandustegevus seisneb oma tütarettevõtjate vara haldamises või et selle emaettevõtja tulud on pärit üksnes vara haldamisest, ei saa iseenesest tähendada puhtalt fiktiivse skeemi olemasolu, millel puudub majanduslik sisu. Sellisel juhul ei oma tähtsust asjaolu, et käibemaksuga maksustamisel ei loeta varade haldamist majandustegevuseks, kuna põhikohtuasjas kõnealune maks kuulub eraldiseisvatesse õiguslikesse raamistikesse, millel igaühel on erinevad eesmärgid.

Pealegi, erinevalt sellest, mida sätestavad põhikohtuasjas kõnealused õigusnormid, nõuab sellise skeemi tuvastamine, et asjaomase olukorra kohta tehakse iga juhtumi puhul eraldi üldanalüüs, mis puudutab selliseid tegureid, nagu on niisuguse kontserni korralduslikud, majanduslikud ja muud olulised tunnused, kuhu asjaomane äriühing kuulub, samuti selle kontserni struktuurid ja strateegiad.

Mis puudutab residendist tütarettevõtjalt dividende saava residendist äriühingu või mitteresidendist äriühingu olukordade sarnasust, siis on oluline täpsustada, et tütarettevõtja poolt emaettevõtjale jaotatud kasumilt kinnipeetavast maksust vabastamise eesmärk on – nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 50 – selle kasumi topeltmaksustamise vältimine.

Kuigi Euroopa Kohus on residendist äriühingu jaotatud kasumi järjestikuse või topeltmaksustamise vältimiseks või vähendamiseks liikmesriigi poolt ette nähtud meetmetega seoses leidnud, et dividende saav residendist aktsionär ei ole tingimata olukorras, mis sarnaneb dividende saava mõne teise liikmesriigi residendist aktsionäri olukorraga, on ta ka täpsustanud, et kuna liikmesriik teostab oma maksustamispädevust mitte ainult residendist aktsionäri, vaid ka mitteresidendist aktsionäri tulu suhtes, kui nad saavad dividende residendist äriühingult, siis muutub mitteresidendist aktsionäri olukord sarnasemaks residendist maksumaksja olukorraga (7. septembri 2017. aasta kohtuotsus Eqiom ja Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).

(vt punktid 69, 72–74, 92, 93 ja 100 ning resolutsioon)