ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)

14. mai 1998( )

Konkurents – EÜ asutamislepingu artikli 85 lõige 1 – Ühe rikkumise mõiste – Teabevahetus – Ettekirjutus – Trahv – Summa kindlaksmääramine – Arvutusmeetod – Põhjendus – Kergendavad asjaolud

Kohtuasjas T-334/94,

Sarrió SA, Hispaania õiguse alusel asutatud äriühing, asukoht Pamplona (Hispaania), esindajad: advokaat Antonio Creus Carreras, Barcelona, advokaat Alberto Mazzoni, Milano, ja advokaadid Antonio Tizzano ja Gian Michele Roberti, Napoli, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress: Luxembourg, Alain Lorangi büroo, rue Albert 1er 51,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: õigustalituse ametnik Richard Lyal, keda abistas advokaat Alberto Dal Ferro, Vicence, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress: Luxembourg, õigustalituse ametnik Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

kostja,

mille esemeks on komisjoni 13. juuli 1994. aasta otsuse 94/601/EÜ, mis on seotud EÜ asutamislepingu artikli 85 kohase menetlusega (IV/C/33.833 – Karbipapp) (EÜT L 243, lk 1), tühistamise nõue,

EUROOPA ÜHENDUSTE

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: president B. Vesterdorf, kohtunikud C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki ja J. D. Cooke,

kohtusekretär: ametnik J. Palacio González,

arvestades kirjalikus menetluses ning 25. juuni ja 8. juuli 1997. aasta kohtuistungitel esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

1 Käesolev kohtuasi puudutab komisjoni 13. juuli 1994. aasta otsust 94/601/EÜ, mis on seotud EÜ asutamislepingu artikli 85 kohase menetlusega (IV/C/33.833 – Karbipapp) (EÜT L 243, lk 1) ja mida enne avaldamist parandati komisjoni 26. juuli 1994. aasta otsusega (K(94) 2135 lõplik) (edaspidi „otsus”). Otsusega määrati 19 karbipapitootjale ja -tarnijale ühenduses trahv asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumise eest.

2 Otsuse esemeks olev toode on karbipapp. Otsuses mainitakse kolme tüüpi karbipappi, mis kuuluvad kvaliteedikategooriatesse „GC”, „GD” ja „SBS”.

3 Karbipapp kvaliteediga GD (edaspidi „GD‑karbipapp”) on halli sisepinnaga karbipapp (ümbertöödeldud paber), mida kasutatakse tavaliselt selliste kaupade pakendamiseks, mis ei ole toiduained.

4 Karbipapp kvaliteediga GC (edaspidi „GC‑karbipapp”) on valge pealispinnaga karbipapp, mida kasutatakse tavaliselt toiduainete pakendamiseks. GC‑karbipapi kvaliteet on kõrgem kui GD‑karbipapil. Ajavahemikus, mida otsuses käsitletakse, oli nende kahe toote hindade erinevus üldjuhul ligikaudu 30%. Vähesel määral kasutatakse GC‑karbipappi ka graafilisel otstarbel.

5 SBS on lühend, mis tähistab täiesti valget karbipappi (edaspidi „SBS‑karbipapp”). See karbipapp on toode, mille hind on GC‑karbipapi omast ligikaudu 20% kõrgem. Seda kasutatakse toiduainete, kosmeetikatoodete, ravimite ja sigarettide pakendamiseks, kuid põhiliselt on see mõeldud graafiliseks otstarbeks.

6 Oma 22. novembri 1990. aasta kirjaga esitas kutseorganisatsioon British Printing Industries Federation (edaspidi „BPIF”), kes esindab enamikku Ühendkuningriigi trükitud karpide tootjatest, komisjonile mitteametliku kaebuse. Ta väitis, et Ühendkuningriiki varustavad karbipapitootjad olid mitu korda samaaegselt ja ühtselt hindu tõstnud, ning palus komisjonil kontrollida, kas tegemist võib olla ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisega. Selleks et tagada oma algatuse reklaamimine, avaldas BPIF pressiteate. Nimetatud teate sisu kajastati 1990. aasta detsembrikuu jooksul erialases ajakirjanduses.

7 12. detsembril 1990 esitas ka Fédération française du cartonnage komisjonile mitteametliku kaebuse, milles tõi esile Prantsuse karbipapiturgu puudutavad seisukohad, mis olid analoogsed BPIF‑i esitatud kaebuses sisalduvatega.

8 23. ja 24. aprillil 1991 viisid komisjoni ametnikud, kes tegutsesid vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3; edaspidi „määrus nr 17”), artikli 14 lõikele 3, ette teatamata läbi samaaegse kontrolli mitme karbipapisektori ettevõtja ja kutseühenduse ruumides.

9 Kontrollimise tulemusena saatis komisjon määruse nr 17 artikli 11 alusel informatsiooni- ja dokumendinõuded kõikidele otsuse adressaatidele.

10 Kontrollimise käigus ning informatsiooni- ja dokumendinõuete tulemusena saadud materjali põhjal järeldas komisjon, et asjaomased ettevõtjad olid 1986. aasta keskpaigast kuni vähemalt 1991. aasta aprillini (enamikul juhtudel) rikkunud asutamislepingu artikli 85 lõiget 1.

11 Seetõttu otsustas ta selle sätte alusel menetluse algatada. Oma 21. detsembri 1992. aasta kirjaga saatis ta kõikidele asjaomastele ettevõtjatele vastuväiteteatise. Kõik adressaatideks olnud ettevõtjad vastasid sellele kirjalikult. Üheksa ettevõtjat palusid, et neid kuulataks ära suuliselt. Nad kuulati ära 7.–9. juunil 1993.

12 Menetluse lõppedes tegi komisjon otsuse, mis sisaldab järgmisi sätteid:

„Artikkel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard – the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (mille ärinimi on BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (varem Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (varem Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (varem Tampella Española SA) ja Moritz J. Weig GmbH & Co KG rikkusid EÜ asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, kuna nad osalesid

– Buchmanni ja Rena puhul ligikaudu 1988. aasta märtsist kuni vähemalt 1990. aasta lõpuni,

– Enso Española puhul vähemalt 1988. aasta märtsist kuni vähemalt 1991. aprilli lõpuni,

– Gruber & Weberi puhul vähemalt 1988. aastast kuni 1990. aasta lõpuni,

– teistel juhtudel alates 1986. aasta keskpaigast kuni vähemalt 1991. aasta aprillini

kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, millele pandi alus 1986. aasta keskpaigas ja mille kohaselt Euroopa Ühenduse karbipapitarnijad:

– kohtusid korrapäraselt salajastel ja väljakujunenud struktuuriga koosolekutel, et pidada läbirääkimisi ja võtta vastu ühine valdkondlik konkurentsi piirav kava,

– otsustasid ühisel kokkuleppel tõsta regulaarselt iga kvaliteediga karbipapi hinda igas siseriiklikus vääringus,

– kavandasid ja viisid ellu samaaegsed ja ühtsed hinnatõusud kogu Euroopa Ühenduses,

– leppisid kokku, et hoiavad peamiste tootjate turuosad muutumatutena, kuid nii, et aeg-ajalt võis neid muuta,

– võtsid alates 1990. aasta algusest üha sagedamini ühenduse turu varustamise kontrollimiseks kooskõlastatud meetmeid, et tagada kõnealuste kooskõlastatud hinnatõusude elluviimine,

– vahetasid kaubandusteavet tarnete, hindade, tootmisseisakute, püsitellimuste ja masinate kasutamise määra kohta, eesmärgiga toetada eespool nimetatud meetmeid.

– […]

Artikkel 3

Artiklis 1 tuvastatud rikkumiste eest määratakse järgmistele ettevõtjatele järgmised trahvid:

[…]

xv) Sarrió SpA-le 15 500 000 eküü suurune trahv;

[…]”

13 Otsuse kohaselt leidis rikkumine aset organisatsiooni raames, mille nimi oli Product Group Paperboard (edaspidi „PG Paperboard”) ja mis koosnes mitmest töörühmast või komiteest.

14 Selle organisatsiooni raames loodi 1986. aasta keskel Presidents Working Group (edaspidi „PWG”), millesse kuulusid ühenduse põhiliste karbipapitarnijate (ligikaudu kaheksa) kõrged esindajad.

15 PWG tegevusalaks oli eelkõige turgusid, turuosasid, hindu ja tootmisvõimsusi puudutav arutelu ja kooskõlastamine. Ennekõike võttis ta vastu üldisi otsuseid, mis puudutasid tootjate elluviidavate hinnatõusude ajakava ja taset.

16 PWG andis aru Presidents Conference’ile (edaspidi „PC”), milles osalesid (rohkem või vähem korrapäraselt) peaaegu kõigi asjaomaste ettevõtete peadirektorid. PC tuli kõnealuses ajavahemikus kokku kaks korda aastas.

17 1987. aasta lõpus loodi Joint Marketing Committee (edaspidi „JMC”). Selle peamine eesmärk oli esiteks selgitada välja, kas ja kui see on nii, siis kuidas on võimalik ellu viia hinnatõuse, ning teiseks määrata kindlaks, kuidas PWG poolt otsustatud hinnapoliitikat riigiti ja põhiliste klientide puhul ellu viia, selleks et kehtestada Euroopas võrdväärne hinnasüsteem.

18 Lõpuks arutas majanduskomitee (edaspidi „COE”) eelkõige hinnakõikumisi siseriiklikel turgudel ja püsitellimusi ning andis oma järelduste kohta aru JMC‑le või kuni 1987. aasta lõpuni JMC eelkäijale, st Marketing Committee’le. COE‑sse kuulus enamik asjaomaste ettevõtete müügidirektoreid ja see tuli kokku mitu korda aastas.

19 Komisjoni otsusest selgub ka, et komisjon leidis, et PG Paperboardi tegevust toetas teabevahetus Zürichis (Šveits) asuva äriühingu Fides kaudu, kes tegutses usaldusisikuna. Otsuse kohaselt esitas enamik PG Paperboardi liikmeid Fidesile korrapäraselt aruandeid tellimuste, toodangu, müügi ja tootmisvõimsuste kasutamise kohta. Neid aruandeid töödeldi Fidesi süsteemi raames ja koondatud andmed saadeti osalejatele.

20 Hageja Sarrió SA (edaspidi „Sarrió”) loodi 1990. aastal Itaalia suurima tootja Saffa karbipapitsehhi ja Hispaania tootja Sarrió ühinemise tulemusena (otsuse põhjendus 11). Sarrió omandas 1991. aastal ka Hispaania tootja Prat Cartoni (sama punkt).

21 Sarriód peeti vastutavaks Prat Cartoni osalemise eest nimetatud kartellis kogu selle aja jooksul, mil see osalemine kestis (otsuse põhjendus 154).

22 Sarrió toodab põhiliselt GD‑karbipappi, aga ka GC‑karbipappi.

Menetlus

23 Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 14. oktoobril 1994.

24 Kaheksateistkümnest ülejäänud ettevõtjast, keda peeti rikkumise eest vastutavaks, esitasid kuusteist samuti otsuse peale hagi (kohtuasjad T‑295/94, T‑301/94, T‑304/94, T‑308/94, T‑309/94, T‑310/94, T‑311/94, T‑317/94, T‑319/94, T‑327/94, T‑337/94, T‑338/94, T‑347/94, T‑348/94, T‑352/94 ja T‑354/94).

25 Kohtuasja T‑301/94 hageja Laakmann Karton GmbH loobus oma hagist kirjaga, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 10. juunil 1996, ning kohtuasi kustutati Esimese Astme Kohtu registrist 18. juuli 1996. aasta määrusega Laakmann Karton vs. komisjon (T‑301/94, EKL 1994, lk II‑1279).

26 Neli Soome ettevõtjat, kes kuulusid kutseühendusse Finnboard ja kes seetõttu vastutasid solidaarselt sellele ühendusele määratud trahvi maksmise eest, esitasid otsuse peale samuti hagid (liidetud kohtuasjad T‑339/94, T‑340/94, T‑341/94 ja T‑342/94).

27 Lõpuks esitas hagi ühendus CEPI-Cartonboard, kes ei olnud otsuse adressaat. Viimane siiski loobus oma hagist kirjaga, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 8. jaanuaril 1997, ning kohtuasi kustutati Esimese Astme Kohtu registrist 6. märtsi 1997. aasta määrusega CEPI-Caronboard vs. komisjon (T‑312/94, kohtulahendite kogumikus ei avaldata).

28 Oma 5. veebruari 1997. aasta kirjaga kutsus Esimese Astme Kohus pooli osalema mitteametlikul koosolekul, eelkõige selleks, et nad esitaksid oma seisukohad kohtuasjade T‑295/94, T‑304/94, T‑308/94, T‑309/94, T‑310/94, T‑311/94, T‑317/94, T‑319/94, T‑327/94, T‑334/94, T‑337/94, T‑338/94, T‑347/94, T‑348/94, T‑352/94 ja T‑354/92 võimaliku liitmise kohta suulise menetluse huvides. Sellel koosolekul, mis toimus 29. aprillil 1997, andsid pooled kohtuasjade liitmiseks nõusoleku.

29 4. juuni 1997. aasta määrusega liitis Esimese Astme Kohtu kolmanda koja (laiendatud koosseisus) esimees vastavalt kodukorra artiklile 50 eespool viidatud kohtuasjad nende seotuse tõttu suulise menetluse huvides ning rahuldas konfidentsiaalse käsitlemise taotluse, mille hageja käesolevas kohtuasjas esitas.

30 20. juuni 1997. aasta määrusega rahuldas ta konfidentsiaalse käsitlemise taotluse, mille esitas hageja kohtuasjas T‑337/94 ja mis puudutas dokumenti, mis esitati vastuseks ühele Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele.

31 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Esimese Astme Kohus (kolmas koda laiendatud koosseisus) alustada suulist menetlust ning võttis menetlust korraldavad meetmed, paludes pooltel vastata teatavatele kirjalikele küsimustele ja esitada teatavaid dokumente. Pooled täitsid need palved.

32 Punktis 28 viidatud kohtuasjade poolte kohtukõned ja nende vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära kohtuistungil, mis toimus 25. juunist kuni 8. juulini 1997.

Poolte nõuded

33 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada otsus;

– teise võimalusena tühistada esiteks otsuse artikkel 2 ja teiseks artikkel 3 osas, milles sellega määratakse hagejale 15 500 000 eküü suurune trahv;

– kolmanda võimalusena vähendada trahvi suurust;

– mõista kohtukulud välja kostjalt.

34 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Otsuse tühistamise nõue

A – Menetlust ja vormi puudutav väide, mis põhineb kaitseõiguse rikkumisel

Poolte argumendid

35 Hageja viitab oma kaitseõiguse rikkumisele, mis on seotud sellega, et komisjon võttis (otsuse põhjenduses 79) rikkumise tõendina arvesse Finnboard (UK) Ltd juurest 1991. aasta aprillis toimunud kontrollimise käigus leitud dokumendi (edaspidi „Finnboardi hinnakiri”). Ta meenutab, et see dokument saadeti talle alles 28. aprillil 1994, st tükk aega pärast seda, kui ta oli esitanud oma vastuse vastuväiteteatisele, ja pärast ärakuulamist komisjonis. See põhjendamatu viivitus võttis temalt võimaluse väljendada oma seisukohta dokumendi tegeliku tähenduse kohta, selle koostamise konteksti ja ka järelduste kohta, mis komisjon sellest tegi (Euroopa Kohtu 13. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 85/76: Hoffmann-La-Roche vs. komisjon, EKL 1979, lk 461). Ka dokumendi saatmine 28. aprillil 1994 ei heastanud nimetatud rikkumist.

36 Komisjon väidab vastu, et kõnealune dokument saadeti Sarrióle koos 28. aprilli 1994. aasta kuupäeva kandva kirjaga, milles oli põhjalikult selgitatud dokumendi sisu ja järeldusi, mis komisjon sellest tegi. Kuna 28. aprilli 1994. aasta kiri andis hagejale lisaks võimaluse esitada oma võimalikud seisukohad kirjalikult, oli tal võimalik õigeaegselt esitada oma arvamus kõnealuse dokumendi tõendusliku jõu kohta (vt Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑4/89: BASF vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1523, punkt 36).

Esimese Astme Kohtu hinnang

37 Finnboardi hinnakirja sai komisjon oma valdusesse Finnboard (UK) Ltd ruumides 1991. aasta aprillis läbi viidud kontrolli käigus ning see edastati hagejale selgitava kirjaga 16 kuud pärast vastuväiteteatise saatmist.

38 Esimese Astme Kohtu praktika kohaselt tuleneb määruse nr 17 artikli 19 lõikest 1 koostoimes komisjoni 25. juuli 1963. aasta määruse nr 99/63/EMÜ nõukogu määruse nr 17 artikli 19 lõigetes 1 ja 2 ettenähtud ärakuulamiste kohta (EÜT 1963, 127, lk 2268) artiklitega 2 ja 4, et komisjon peab asjaomaseid ettevõtjaid ja ettevõtjate ühendusi teavitama vastuväidetest, mis ta neile esitab, ning tal on oma otsuste tegemisel õigus võtta arvesse vaid neid väiteid, mille kohta nimetatud ettevõtjad ja ühendused on saanud oma seisukohta väljendada (23. veebruari 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑39/92 ja T‑40/92: CB ja Europay vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑49, punkt 47).

39 Samuti nõuab kaitseõigusega arvestamine menetluse puhul, mille tulemusena võidakse määrata selline karistus nagu see, millega on tegemist käesoleval juhul, et asjaomastel ettevõtjatel ja ettevõtjate ühendustel võimaldataks alates haldusmenetluse staadiumist esitada tõhusalt oma seisukoht komisjoni esitatud faktide, väidete ja asjaolude tõepärasuse ja asjakohasuse kohta (eespool viidatud otsus Hoffmann-La Roche vs. komisjon, punkt 11, ja Esimese Astme Kohtu 18. detsembri 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑10/92, T‑11/92, T‑12/92 ja T‑15/92: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑2667, punkt 39).

40 Käesoleval juhul ei esitatud kõnealuse dokumendi edastamisega ühtegi uut väidet peale nende, mis sisaldusid juba vastuväiteteatises. Nimelt nähtub Finnboardi hinnakirja kaaskirjast selgelt, et see on vaid täiendav tõend ühise hindade kindlaksmääramise kava kohta; seda väidet selgitati juba põhjalikult vastuväiteteatises.

41 Igal juhul anti hagejale dokumendi kaaskirjas otseselt võimalus väljendada haldusmenetluse staadiumis ja kümne päeva jooksul oma seisukohta selle tõendi osas. Neil asjaoludel ei takistanud komisjon hagejal esitada õigeaegselt oma arvamus edastatud dokumendi tõendusliku jõu kohta (eespool viidatud kohtuotsus Hoffmann-La Roche vs. komisjon, punkt 11, ja 25. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 107/82: AEG vs. komisjon, EKL 1983, lk 3151, punkt 27).

42 Sellest järeldub, et käesolev väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

B – Põhiküsimus

Väide, mis põhineb tehinguhindade kooskõlastamise puudumisel ja põhjendamise nõuete rikkumisel

Poolte argumendid

43 Hageja tunnistab, et osales teatatud hindade kooskõlastamisel, kuid lükkab ümber väite, et kooskõlastamine puudutas tehinguhindu. Peale tema esitatud dokumentide, mis tõendavad, et tehinguhinnad ei järginud teatatud hindu, põhjendab ta oma väidet iga kliendi läbirääkimisõiguse, nõudluse ja tootmiskulude arenemise ning karbipapituru iseloomuga, eelkõige hinnatõusudest teatamise perioodilisuse ja turu suure läbipaistvusega.

44 Ta leiab, et komisjon ei selgitanud arusaadavalt, kas ta väidab, et kooskõlastatud tegevus toimus mitte ainult teatatud hindade, vaid ka tehinguhindade puhul. Vastupidi sellele, mida kinnitab komisjon, on kooskõlastatud tegevuse kahe tüübi eristamine nende erinevate tagajärgede tõttu väga oluline (vt Euroopa Kohtu 31. märtsi 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85: Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, EKL 1993, lk I‑1307). Hageja väidab oma repliigis, et kooskõlastatud tegevuse esemega seotud selgusetus on juba iseenesest konkurentsieeskirjade rikkumist tuvastavate otsuste põhjendamise ja täpsuse nõuete rikkumine. See rikkumine ohustab järelikult tõsiselt kaitse seaduslikke õigusi.

45 Komisjon teatab, et ta ei saa aru, kuidas hageja võib möönda, et ta osales hindade kooskõlastamises, ning samal ajal väita, et elluviidud hinnatõusud ei olnud selle kooskõlastatud tegevuse tulemus. Ta rõhutab, et otsus (eriti põhjendused 72–102) viitab nii dokumentidele, millest nähtub, et iga teatatud hinnatõusu puhul oli tegemist kooskõlastatud tegevusega kartelli raames, kui ka dokumentidele, millega iga tootja asjaomasest hinnatõusust tegelikult teatas.

46 Seejärel väidab ta, et antud juhul ei olegi oluline teatatud hindade kooskõlastamist ja tehinguhindade kooskõlastamist teineteisest eristada. Kooskõlastatud tegevus PWG‑s ja JMC‑s ei käsitlenud mitte ainult teatatud hindu, vaid ka selliste otsuste vastuvõtmist, mis puudutasid iga tootetüübi perioodilisi hinnatõuse ja hinnatõusude samaaegset läbiviimist kogu ühenduses (vt dokumentaalsed tõendid, mida on mainitud otsuse põhjendustes 74–90, 92 ja 94–96).

47 Võttes arvesse tõendeid kooskõlastatud tegevuse kohta komiteedes, milles hageja osales, on lisaks võimatu kinnitada, et hindadest teatamine ei kõrvaldanud iga ettevõtja ebakindlust tema konkurentide käitumise suhtes ning et hageja tõstis hinda kooskõlastatud tegevusest sõltumata (vt Esimese Astme Kohtu 24. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑867, punktid 122 ja 123).

Esimese Astme Kohtu hinnang

48 Otsuse artikli 1 sõnastusest selgub, et selles sättes nimetatud ettevõtjad rikkusid asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, osaledes asjaomasel perioodil kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, mille alusel otsustasid ühenduse karbipapitarnijad eelkõige „ühisel kokkuleppel tõsta regulaarselt iga kvaliteediga karbipapi hinda igas siseriiklikus vääringus” ning „kavandasid ja viisid ellu samaaegsed ja ühtsed hinnatõusud kogu ühenduses”.

49 Hageja tunnistab, et ta kuulus PG Paperboardi nelja organisse, ega vaidlusta oma kirjalikes seisukohtades ega kohtuistungil Esimese Astme Kohtu esitatud küsimustele antud vastustes, et ta osales alates 1988. aastast teatatud hindade kooskõlastamises.

50 Enne kui vastata hageja argumendile, mille kohaselt kooskõlastatud tegevus ei puudutanud tehinguhindu, tuleb kaaluda, kas komisjon tõesti väitis oma otsuses, et kooskõlastatud tegevus puudutas selliseid hindu.

51 Selles küsimuses tuleb esiteks tõdeda, et otsuse artikkel 1 ei täpsusta mingil moel hinda, mis oli kooskõlastatud hinnatõusude esemeks.

52 Teiseks ei selgu otsusest, et komisjon oleks leidnud, et tootjad määrasid kindlaks või vähemalt leppisid kokku, et nad määravad kindlaks ühtsed tehinguhinnad. Täpsemalt annavad põhjendused 101 ja 102, mis käsitlevad „hindu puudutavate kooskõlastatud algatuste mõju hinnatasemele”, tunnistust sellest, et komisjon leidis, et hindadega seotud algatused puudutasid kataloogihindu ja nende eesmärk oli tehinguhindade tõus. Täpsemalt on märgitud: „Isegi kui kõik tootjad jäid kindlaks oma otsusele, et rakendavad hinnatõusu täies ulatuses, oli klientidel võimalus minna üle odavamale kvaliteedile või tootele ning seetõttu võisid mõned tootjad teha oma püsiklientidele hinnatõusu jõustumise päeval järeleandmisi või lisasoodustusi, mis seisnesid allahindluses või hinnaalanduses suure tellimuse korral, et nad nõustuksid kogu alushinna tõusuga. Sellest tulenevalt oli vältimatu, et hinnatõusud ei andnud ennast kohe täies ulatuses tunda.” (Põhjenduse 101 kuues lõik.)

53 Seega tuleneb otsusest, et komisjon leidis, et tootjatevahelise hindu puudutava kokkumängu eesmärk oli see, et teatatud hindade kooskõlastatud tõus tooks kaasa tehinguhindade tõusu. Selles osas selgub otsuse põhjenduse 101 esimesest lõigust, et „tootjad ei piirdunud kokkulepitud hinnatõusudest teatamisega, vaid võtsid ka mõne erandiga konkreetseid meetmeid, et kindlustada see, et neid tõesti ka klientidele rakendatakse”. Käesolev juhtum erineb seega sellest, mida Euroopa Kohus kaalus eespool viidatud kohtuotsuses Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, kuna erinevalt sellest otsusest, mis oli nimetatud kohtuotsuse aluseks, ei väida komisjon oma otsuses, et ettevõtjad kooskõlastasid otseselt tehinguhindu.

54 Otsuse sellist analüüsi kinnitavad komisjoni esitatud dokumendid.

55 Vastuväiteteatise lisa 109 sisaldab JMC 16. oktoobri 1989. aasta koosoleku protokolli, milles on märgitud muu hulgas järgmist:

„d) Holland

[…]

Suured probleemid suurklientidega, eriti Imcaga, kelle puhul Cascades ja Van Duffel kasutavad veel ebamõistlikke hindu, muutes sellega elu keeruliseks nii KNP‑l kui ka soomlastel.

[…]

f) Belgia

Sarnane olukord nagu Hollandis. Finnboard oli hinnatõusu Van Genechteni puhul läbi viinud, kuid oli sunnitud korraldama viimasega uue kohtumise Belgias tehtavate järeleandmiste tõttu (Cascadesi poolt). Me jääme endale kindlaks ja ootame, et Beghin, Cascades ja KNP teeksid sama.

[…]

h) Itaalia

Saffal on suured probleemid impordihindadega, mida kasutavad Kopparfors, Finnboard ja isegi Cascades.

Saffa tarned on tunduvalt vähenenud, import on tunduvalt kasvanud.

Saffa palub importijatel tungivalt kindlasti kinni pidada hinda puudutavatest juhistest, mis on laiali jagatud.”

56 Kõnealusest dokumendist nähtub selgelt, et kuigi tootjad nõustusid üldiselt sellega, et igaüks neist lepib tehinguhindade osas kokku oma klientidega, ootas iga tootja ja eelkõige hageja, keda on eespool viidatud lisas otseselt mainitud, oma konkurentidelt, et need rakendaksid tehinguhindu, mis vastavad kokkulepitud hindadele, vähemalt nii, et üksikläbirääkimised ei kõrvaldaks kataloogihindade kokkulepitud tõusult selle mõju.

57 Lisaks tunnistas hageja kohtuistungil, et teatatud hinnad olid algseks aluseks, millest lähtuti tehinguhindade üle läbirääkimiste pidamisel klientidega – asjaolu, mis kinnitab, et lõppeesmärk oli tehinguhindade tõus. Selles küsimuses piisab, kui rõhutada, et ühtsete kataloogihindade kindlaksmääramine tootjate kokkulepetega oleks täiesti mõttetu, kui need hinnad ei mõjutaks tegelikult üldse tehinguhindu.

58 Mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt kooskõlastamise eset puudutav ebakindlus on juba iseenesest põhjendamise nõuete rikkumine, siis tuleb meenutada, et otsuse artiklis 1 ei täpsustata mingil viisil hinda, mis oli kokkumängu esemeks.

59 Sellises olukorras tuleb vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale mõista otsuse resolutiivosa selle põhjendusi silmas pidades (vt näiteks Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 122–124).

60 Käesoleval juhul selgub eelnevast, et komisjon selgitas otsuse põhjendustes piisavalt, et kooskõlastatud tegevus puudutas kataloogihindu ja selle eesmärk oli tehinguhindade tõus.

61 Järelikult tuleb väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Väide, mis põhineb sellel, et hageja ei osalenud kartellis, mille eesmärk oli turuosade külmutamine ja pakkumise kontrollimine

Poolte argumendid

62 See väide koosneb kolmest osast.

63 Väite esimeses osas kinnitab hageja, et komisjonil ei ole tõendeid kooskõlastatud tegevuse kohta, mille eesmärk oli turuosade külmutamine või pakkumise kontrollimine. Isegi kui eeldada, et kõnealune kooskõlastatud tegevus on õiguslikult piisavalt tõendatud, ei tõendanud komisjon hageja osalemist selles. Eelkõige vaidlustab hageja vastuväiteteatise mitme lisa puhul, millele komisjon otsust tehes tugines, nende tõendusliku väärtuse.

64 Esiteks tõendab lisa 73, milleks on Mayr-Melnhofi sisememorandum, ainult hindade kooskõlastamist, selgitab range hinnapoliitika tagajärgi ning kinnitab, et hageja ei avaldanud Mayr-Melnhofile mingit survet selleks, et viimane hindu alandades ei suurendaks oma turuosa. Selles küsimuses tugineb hageja seletusele, mille Mayr-Melnhof andis oma 23. septembri 1991. aasta kirjas (vastuväiteteatise lisa 75).

65 Teiseks puudutab lisa 102, milleks on üks Rena memorandum, Nordic Paperboard Institute’i (edaspidi „NPI”) koosolekut, kusjuures tegemist on ühendusega, millesse hageja ei kuulunud.

66 Kolmandaks ei saa ainult Stora avaldused olla piisav tõendusmaterjal. Lisaks on Stora mitmel korral rõhutanud suhtelist iseseisvust, mis oli erinevatel ettevõtjatel tootmismahtude kindlaksmääramisel ja tootmisseisaku hetke valimisel (vt otsuse põhjendused 57, 59, 60, 69, 70 ja 71). Stora avaldused kinnitavad ka, et ei olnud välja töötatud mingit kokkuleppelist koguste kontrollimise süsteemi. Koguste muutumise kontrollimise süsteemi puudumine räägib aga selgelt vastu sellele, et selles valdkonnas oli olemas kartellikokkulepe. Muus osas väljendavad Stora avaldused vaid viimase isiklikku arvamust, mis puudutab huvi võtta meetmeid tootmis- ja müügikoguste kontrollimiseks.

67 Väite teises osas väidab hageja, et erinevate ettevõtjate turuosade muutumine näitab, et ei toimunud kooskõlastatud tegevust, mille eesmärgiks oleks olnud turuosade külmutamine, või isegi kui eeldada, et toimus teatavate ettevõtjate vaheline kooskõlastatud tegevus, siis tema sellest osa ei võtnud.

68 Mis puudutab turuosade üldist muutumist, siis selles küsimuses rõhutab ta, et teatud tootjad, eelkõige Iggesund (MoDo) ja Mayr-Melnhof, rakendasid kõnealuses ajavahemikus uusi olulisi tootmisvõimsusi.

69 Ta märgib ka, et tema enda turuosa ühenduse turul vähenes 14,3 protsendilt 1987. aastal 11,7 protsendini 1990. aastal. Tema arvates ei sobi selline vähenemine kokku komisjoni väitega, et ta osales kartellis, mille eesmärk oli erinevate tootjate turuosade külmutamine. Mis puudutab Prat Cartoni, siis tema turuosa ühenduse turul ligikaudu 9‑protsendiline vähenemine ajavahemikus 1987–1990 annab samuti tunnistust sellest, et ei võetud osa mingist kooskõlastatud tegevusest, mille eesmärk oli turuosade külmutamine.

70 Väite kolmandas osas väidab hageja, et tema tegevus, mis puudutab tootmisseisakuid ja eksporti turgudele väljaspool Euroopat, ei vasta samuti komisjoni väidetele.

71 Väite esimese osa kohta leiab komisjon, et tõendusmaterjalist, millele ta tugineb, eelkõige Stora avaldustest (vastuväiteteatise lisad 39 ja 43) ja vastuväiteteatise lisadest 73 ja 102 piisab täielikult, et tuvastada, et oli olemas kartell, mille eesmärk oli turuosade külmutamine ja pakkumise kontrollimine, ning et hageja osales kartelli nendes osades.

72 Mis puudutab väite teist osa, siis meenutab ta, et tugines dokumentaalsetele tõenditele turuosade külmutamise kartelli kohta, ja väidab, et hageja argumendid, mis puudutavad erinevate ettevõtjate turuosade muutumist, ei ole asjakohased küsimuse osas, kas selline kokkulepe oli olemas. Lisaks tunnistatakse otsuses selgelt, et teatud ettevõtjate turuosad arenesid aeglaselt, kusjuures turuosade küsimuses peeti igal aastal uuesti läbirääkimisi (otsuse põhjendused 60 ja 131). Igal juhul keelab artikkel 85 kokkulepped, mille eesmärk või tagajärg on piirata konkurentsi, sõltumata saavutatud edu suurusest.

73 Mis puudutab aga hageja argumente, mis põhinevad tema oma turuosa muutumisel, siis komisjon meenutab, et rikkumine puudutas tervet ühenduse turgu. Hageja kuulus PWG‑sse, kus toimusid arutelud turuosade teemal. 1989. aastal nimetati Saffa nõukogu liige isegi PG Paperboardi asepresidendiks.

74 Viimaks märgib komisjon, et hageja väidet, mille kohaselt ta käitus alati sõltumatult, ei toeta ükski tõend. Isegi juhul, kui eeldada, et hageja rikkus kartellikokkulepet, ei muuda see toimepandud rikkumist mingil viisil (eespool viidatud otsus Rhône-Poulenc vs. komisjon).

75 Väite kolmanda osa kohta väidab komisjon lõpuks, et Stora kinnitas vastuväiteteatise lisas 39, et PWG töötas välja ja kehtestas süsteemi selleks, et taastada tasakaal ja kontrollida toodangut nii, et hoida hinnad pidevalt samal tasemel. Järelikult ei mõjuta asjaolu, et turusituatsiooni ja kartelli tõrgeteta toimimise tagajärg oli see, et hageja ei pidanud oma sõnul otsima abi kooskõlastatud tootmisseisakutest, mingil viisil tema vastutust ega tema osalemist kartellikokkuleppes, mille eesmärk oli turuosade ja koguste kontrollimine.

Esimese Astme Kohtu hinnang





1. Sellise kooskõlastatud tegevuse olemasolu, mille eesmärk oli turuosade külmutamine ja pakkumise kontrollimine

76 Mis puudutab väite esimest osa, siis tuleb meenutada, et otsuse artikli 1 sõnastuse kohaselt rikkusid selles sättes nimetatud ettevõtjad asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, osaledes asjaomasel perioodil kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, mille kohaselt ühenduse karbipapitootjad „leppisid kokku, et hoiavad kõikide tähtsamate tootjate turuosad muutumatutena, kuid nii, et aeg-ajalt võis neid muuta” ja „võtsid alates 1990. aasta algusest üha sagedamini kooskõlastatud meetmeid ühenduse turu varustamise kontrollimiseks, et tagada nimetatud kooskõlastatud hinnatõusude elluviimine”.

77 Komisjoni arvates panid nimetatud kahte tüüpi kokkumängule, mida otsuses nimetatakse „koguste reguleerimiseks”, asjaomasel perioodil aluse PWG koosolekutel osalejad. Nimelt selgub otsuse põhjenduse 37 kolmandast lõigust, et PWG tõeline ülesanne oli, nagu kirjeldas Stora, „eelkõige turgusid, turuosasid, hindu ning hinnatõuse ja tootmisvõimususi puudutav arutelu ja kooskõlastamine”.

78 Mis puudutab PWG rolli turuosadega seotud kokkumängus, siis otsuses (põhjenduse 37 viies lõik) märgitakse: „Hinnatõuse puudutavate meetmetega seoses arutas PWG põhjalikult Lääne-Euroopa turu osasid, mis kuulusid siseriiklikele ühendustele ja üksiktootjate gruppidele. Selle tulemuseks olid teatavad osalejatevahelised „kokkulepped”, mis puudutasid nende vastavaid turuosasid, kusjuures eesmärk oli vältida olukorda, kus kooskõlastatud algatusi hindade valdkonnas kahjustaks liigne pakkumine. Tegelikult leppisid suured kontsernid kokku, et hoiavad oma turuosa tasemel, mis vastab käibele ja tootmiskogusele, mille kohta nad edastavad igal aastal andmed, mille Fides avaldab lõplikul kujul järgneva aasta märtsikuus. Turuosade muutumist analüüsiti igal PWG koosolekul Fidesi igakuiste tulemuste alusel ja suurte muutuste korral paluti vastutavaks peetavalt ettevõtjalt seletust.”

79 Põhjenduse 52 kohaselt „nägi PWG raames 1987. aastal sõlmitud kokkulepe ette, et Lääne-Euroopa peamiste tootjate turuosad „külmutatakse” olemasoleval tasemel ning et ei tehta vähimatki katset hankida uusi kliente või parandada oma seisundit agressiivse hinnapoliitikaga.”

80 Põhjenduse 56 esimeses lõigus rõhutatakse: „Peamiste tootjate sõlmitud aluskokkulepet, mis nägi ette nende turuosade säilitamise, rakendati terve perioodi vältel, mida käesolev otsus hõlmab.” Põhjenduse 57 kohaselt „arutati „turuosade muutumist” esialgse statistika põhjal igal PWG koosolekul”. Lõpuks rõhutatakse põhjenduse 56 viimases lõigus: „Ettevõtjad, kes osalesid turuosasid puudutavates aruteludes, olid PWG liikmed, st järgmised ettevõtjad: Cascades, Finnboard, KNP (kuni 1988. aastani), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, kaks Stora kontserni kuuluvat tootjat CBC ja Feldmühle ning (alates 1988. aastast) Weig”.

81 Tuleb järeldada, et komisjon tuvastas õigesti turuosasid puudutava kokkumängu toimumise PWG koosolekutel osalejate vahel.

82 Komisjoni analüüs põhineb peamiselt Stora avaldustel (vastuväiteteatise lisad 39 ja 43) ning leiab kinnitust vastuväiteteatise lisas 73.

83 Vastuväiteteatise lisas 39 selgitab Stora: „PWG tuli kokku alates 1986. aastast, et turu reguleerimisega tegeleda. […] Muude (seaduslike) tegevuste kõrval oli selle eesmärk arutelu ja kooskõlastamine, mis puudutas turgusid, turuosasid, hindu ning hinnatõuse, nõudlust ja tootmisvõimsusi. PWG ülesanne oli eelkõige hinnata nõudluse ja pakkumise täpset olukorda turul ja samuti turu reguleerimiseks võetavaid meetmeid, ning esitada see hinnang President Conference’ile.”

84 Mis puudutab aga konkreetsemalt turuosadega seotud kokkumängu, siis Stora märgib, et „turuosasid, mis Euroopa Ühenduse, EFTA ja teiste selliste riikide siseriiklikud kontsernid, keda varustasid PG Paperboardi liikmed, olid omandanud, uuriti PWG raames” ja PWG „arutas võimalust hoida turuosad eelmise aasta tasemel” (vastuväiteteatise lisa 39, punkt 19). Ta juhib muuhulgas tähelepanu asjaolule (sama dokument, punkt 6), et „selles ajavahemikus toimus ka arutelu Euroopa tootjate turuosade teemal, kusjuures esimene aluseks võetud periood oli 1987. aasta”.

85 Oma 14. veebruaril 1992. aastal saadetud vastuses komisjoni 23. detsembri 1991. aasta järelepärimisele (vastuväiteteatise lisa 43) täpsustab Stora veel: „PWG liikmete vahel sõlmitud turuosade taseme kokkulepped puudutasid tervet Euroopat. Need kokkulepped põhinesid eelmise aasta kogukäibel, mille kohta olid andmed lõplikul kujul kättesaadavad tavaliselt alates järgmise aasta märtsikuust.” (Punkt 1.1.)

86 Seda väidet kinnitatakse samas dokumendis järgmiste sõnadega: „[…] arutelud lõppesid kokkulepetega, mis sõlmiti tavaliselt iga aasta märtsikuus PWG liikmete vahel eesmärgiga säilitada nende turuosad eelmise aasta tasemel.” (Punkt 1.4.) Stora märgib, et „kokkulepete täitmise tagamiseks ei võetud mingeid meetmeid” ning PWG koosolekutest osavõtjad „olid teadlikud, et kui nad hõivavad erakordse seisundi teatavatel turgudel, mida varustavad teised, teevad viimased sedasama muudel turgudel” (sama punkt).

87 Viimaks teatab ta, et Saffa osales turuosasid puudutavates aruteludes (punkt 1.2).

88 Stora väiteid, mis puudutavad turuosadega seotud kokkumängu, kinnitab vastuväiteteatise lisa 73. See FS-Kartoni juurest leitud dokument on konfidentsiaalne memorandum, mis kannab 28. detsembri 1988. aasta kuupäeva, mille saatis kontserni Mayr-Melnhof müügidirektor (Katzner) Saksamaal Mayr-Melnhofi peadirektorile (Gröller) Austrias ning mis puudutab turuolukorda.

89 Otsuse põhjendustes 53–55 tsiteeritud dokumendi kohaselt tekitas tihedam koostöö „presidentide ringis” (Präsidentenkreis), mida otsustati teha 1987. aastal, „võitjaid” ja „kaotajaid”. Memorandumi autor liigitab Mayr-Melnhofi kaotajate hulka mitmesugustel põhjustel, muu hulgas järgmistel põhjustel:

„2. Kokkuleppe sai sõlmida vaid nii, et meile määrati „karistus”, st meilt nõuti, et tooksime „ohvreid”;

3. 1987. aasta turuosad tuli „külmutada”, olemasolevad suhted säilitada ning ei tohtinud hakata tegelema millegi uuega ega saavutada uut kvaliteeti, kasutades soodushindu (tulemus on näha jaanuaris 1989, kui kõik pooled täidavad kokkulepet).”

90 Neid lauseid tuleb mõista memorandumi üldisemas kontekstis.

91 Selles küsimuses viitab memorandumi autor sissejuhatusena Euroopa tasandil toimuvale tihedamale koostööle „presidentide ringis”. Seda väljendit tõlgendas Mayr-Melnhof nii, et sellega mõeldi samal ajal nii PWG‑d kui ka üldises kontekstis PC‑d, st viitamata konkreetsele sündmusele või koosolekule (vastuväiteteatise lisa 75, punkt 2.a); seda tõlgendust ei ole vaja käesolevas kontekstis arutada.

92 Autor märgib seejärel, et see koostöö viis „hinnakorrani”, mis tekitas „võitjaid” ja „kaotajaid”.

93 Just selle „presidentide ringis” kehtestatud korra kontekstis tuleb mõista väljendit, mis on seotud turuosadega, mis tuli külmutada 1987. aasta tasemel.

94 Lisaks vastab viide 1987. aastale kui võrdlusaastale Stora teisele avaldusele (vastuväiteteatise lisa 39, vt eespool punkt 84).

95 Mis puudutab PWG ülesannet varustamise kontrolliga seotud kokkumängus, mida iseloomustab masinate seiskamise aja uurimine, siis märgitakse otsuses, et PWG mängis seisakute elluviimises määrava tähtsusega rolli, kui alates 1990. aastast kasvas tootmisvõimsus ja vähenes nõudlus: „[…] 1990. aastate alguses pidasid peamised tootjad […] vajalikuks leppida PWG raames kokku tootmisseisakute rakendamise vajaduse küsimuses. Suurtootjad tunnistasid, et nad ei saa suurendada nõudlust hindu alandades ning et täie võimsusega tootmine ainult alandab hindu. Teoreetiliselt võis nõudluse ja pakkumise tasakaalu taastamiseks vajaminevad seisakud arvutada tootmisvõimsuse aruannete põhjal […]” (Otsuse põhjendus 70.)

96 Otsuses märgitakse ka: „PWG ei määranud siiski ametlikult kindlaks seisakuaega, mida iga tootja oleks pidanud rakendama. Stora sõnul tekkis kõiki tootjaid hõlmava masinate seiskamise koordineeritud kava väljatöötamisel praktilisi raskusi. Stora märgib, et seetõttu eksisteeriski vaid „leebe ergutussüsteem”.” (Otsuse põhjendus 71).

97 Tuleb märkida, et komisjon tõendas piisavalt tootmisseisakuid puudutava kokkumängu toimumist PWG koosolekul osalejate vahel.

98 Tema esitatud dokumendid toetavad tema analüüsi.

99 Oma teises avalduses (vastuväiteteatise lisa 39, punkt 24) selgitab Stora: „Kui alates 1988. aastast võttis PWG vastu hind-enne-tonnaaži-poliitika ja rakendas järk-järgult võrdsete hindade süsteemi, siis tunnistasid PWG liikmed, et nende hindade hoidmiseks oli vaja teha tootmisseisakuid, sest nõudlus oli vähenenud. Kui tootjad ei oleks rakendanud seisakuid, oleks neil olnud võimatu säilitada kokkulepitud hinnataset, sest ülemäärane tootmisvõimsus aina kasvas.”

100 Avalduse järgmises punktis lisab ta: „1988. ja 1989. aastal võis tööstus toota peaaegu täisvõimsusel. Alates 1990. aastast muutusid vajalikuks ka muud tootmisseisakud peale nende, mis toimusid remondi või puhkuste tõttu. […] Seejärel, kui peatus tellimuste voog, oli vaja teha seisakuid, et säilitada hind-enne-tonnaaži-poliitikat. Seisakuajad, mida tootjad pidid järgima (et tagada tootmise ja tarbimise tasakaal), võis arvutada tootmisvõimsuste aruannete põhjal. PWG ei määranud siiski ametlikult kindlaks seisakuaega, mida tuli rakendada, kuid eksisteeris leebe ergutussüsteem […]”.

101 Mis puudutab vastuväiteteatise lisa 73, siis põhjused, miks autor peab Mayr-Melnhofi oma kirjutise hetkel „kaotajaks”, on olulised tõendid selle kohta, et PWG koosolekutel osalejate vahel toimus seisakuid puudutav kokkumäng.

102 Nimelt tõdeb autor järgmist:

„4. Selles küsimuses hakkabki lahknema asjaomaste poolte nägemus taotletavast eesmärgist.

[…]

c) Kõik müügijõud ja Euroopa ettevõtjad vabastati nende koguse-eelarvest, ning järgiti jäika hinnapoliitikat, mis ei lubanud peaaegu ühtki erandit (meie kaastöötajad ei mõistnud sageli meie suhtumise muutumist turu osas, varem oli ainsaks nõudeks tonnaaži nõue, samal ajal kui nüüd loeb ainsana hinnakord, millega kaasneb masinate seiskamise oht).”

103 Mayr-Melnhof väidab (vastuväiteteatise lisa 75), et kõnealuses lõigus peetakse silmas ettevõttesisest olukorda. Analüüsituna memorandumi üldisemat konteksti silmas pidades, näitab see väljavõte, kuidas turustusmeeskondades viidi ellu „presidentide ringis” kehtestatud ranget poliitikat. Dokumenti tuleb seega tõlgendada nii, et see tähendab, et 1987. aasta kokkuleppes osalejad, st vähemalt PWG koosolekutel osalejad vaieldamatult hindasid kehtestatud poliitika tagajärgi olukorras, kus seda rakendatakse rangelt.

104 Asjaolu, et hinnatõusude ettevalmistamise ajal toimusid tootjate vahel arutelud, mille käigus räägiti seisakutest, kinnitab eelkõige Rena 6. septembri 1990. aasta memorandum (vastuväiteteatise lisa 118), mis mainib hinnatõusude suurusi mitmes riigis, kuupäevi, mil nendest hinnatõusudest teatatakse, mitme tootja puhul samuti püsitellimuste olukorda väljendatuna tööpäevades.

105 Dokumendi autor märgib, et mõned tootjad nägid ette tootmisseisakud, mida ta väljendab näiteks järgmiselt:

„Kopparfors 5–15 days

5/9 will stop for five days.”

106 Eelneva põhjal tuleb järeldada, et komisjon tõendas õiguslikult piisavalt turuosasid puudutava kokkumängu olemasolu PWG koosolekutel osalejate vahel, samuti tootmisseisakuid puudutava kokkumängu olemasolu samade ettevõtjate vahel. Kuna ei ole vaidlustatud, et Sarrió osales PWG koosolekutel ja kuna seda ettevõtjat on eraldi mainitud süüstavates tõendites (Stora avaldused ja vastuväiteteatiste lisa 73), pidas komisjon õigustatult hagejat vastutavaks nendes kahes kokkumängus osalemise eest.

107 Hageja kriitika, mis on suunatud Stora avalduste ja vastuväiteteatise lisa 73 vastu ja mille eesmärk on vaidlustada nende dokumentide tõenduslikku jõudu, ei nõrgenda komisjoni argumente.

108 Mis puudutab kõigepealt Stora üksteisele järgnevaid avaldusi komisjonile, siis on selge, et need pärinevad ühelt ettevõtjatest, keda arvati olevat osalenud väidetavas rikkumises, ning sisaldavad üksikasjalikku kirjeldust PG Paperboardi organites toimunud arutelude, selle raames grupeerunud ettevõtjate taotletud eesmärgi ja ka nimetatud ettevõtjate osalemise kohta erinevate organite koosolekutel. Kuna seda keskset tõendit kinnitab ka ülejäänud materjal toimikus, toetab see täielikult komisjoni väiteid.

109 Mis puudutab seejärel vastuväiteteatise lisa 73, siis hageja leiab, et see tõendab vaid hindade kooskõlastamist, sest selles mainitud müügikoguste muutumist peetakse vaid hinnapoliitika tagajärjeks. Ta tugineb antud küsimuses sellele, kuidas tõlgendab dokumenti Mayr-Melnhof (vastuväiteteatise lisa 75).

110 Siiski lükkab hageja analüüsi ümber dokumendi tõlgendamine selle kontekstis ning sellest, kuidas Mayr-Melnhof dokumenti tõlgendab, ei ole mingit abi.

111 Nimelt on lisa 73 vastuväiteteatise lisa 75 kohaselt „olukorra üldine kirjeldus, mille koostas FS-Kartoni müügidirektor kontserni juhtkonna tarvis ja mis on vaid katse põhjendada kontserni juhtkonnale ettevõtja käibe langust peamiselt uue poliitikaga, mis kohustas tütarettevõtjat järgima absoluutset hinnakorda, tehes seda käibe vähenemise hinnaga”. Lisaks leiab Mayr-Melnhof: „„turuosade külmutamine” tähendab, et saavutamaks kontsernis Mayr-Melnhof kõrgemat hinnataset, ei tohtinud püüda omandada suuremaid turuosasid, müües lisakoguseid uutele klientidele või uut tüüpi tooteid mittekasumlike hindadega. Eesmärk oli vastupidi säilitada olemasolevad suhted klientidega hinnatõusust hoolimata.”

112 Need üldised kaalutlused aga ei sobi kokku sissejuhatava viitega „presidentide ringile” ja tervet dokumenti tuleb mõista seda viidet silmas pidades.

113 Kuna lisas 73 sisalduv teave turuosade „külmutamise” ja pakkumise reguleerimise kohta vastab Stora avaldustes sisalduvale infole, leidis komisjon õigesti, et need dokumendid oma koostoimes annavad tunnistust soovidest, mis ulatuvad kaugemale kui vaid hindu puudutav kooskõlastatud tegevus.

114 Kuna komisjon tõendas kahe kõnealuse kokkumängu toimumist, ei ole vaja arutada hageja kriitikat, mis puudutab vastuväiteteatise lisa 102.

2. Hageja tegelik käitumine

115 Väite teise ja kolmanda osaga, mille kohaselt ei vasta ettevõtjate tegelik käitumine komisjoni väidetele, mis puudutavad kahe vaidlustatud kokkumängu toimumist, ei saa samuti nõustuda.

116 Esiteks ei tohi PWG liikmete vaheliste kokkumängude toimumist hind-enne-tonnaaži-poliitika kahes aspektis segi ajada selle tegeliku elluviimisega. Nimelt on komisjoni esitatud tõenditel selline tõenduslik jõud, et teave, mis puudutab hageja tegelikku käitumist turul, ei saa muuta komisjoni järeldusi kokkumängu toimumise enda kohta vaidlusaluse poliitika kahes aspektis. Parimal juhul võib hageja oma väidetega vaid püüda tõendada, et ta ei käitunud nii, nagu PWG raames kohtunud ettevõtjad kokku leppisid.

117 Teiseks ei räägi hageja antud teave komisjoni järeldustele vastu. Tuleb rõhutada, et komisjon tunnistab sõnaselgelt, et turuosasid puudutav kokkumäng ei toonud kaasa „mingit ametlikku karistus- ega hüvitamismehhanismi […], et tugevdada turuosade kokkulepet” ning et mõne suurtootja turuosad suurenesid veidi aasta-aastalt (vt eelkõige otsuse põhjendused 59 ja 60). Lisaks nõustub komisjon, et kuna tööstus töötas kuni 1990. aasta alguseni täisvõimsusel, siis kuni selle ajani ei olnud vaja peaaegu mingeid seisakuid (otsuse põhjendus 70).

118 Kolmandaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et asjaolu, et ettevõtja ei vii oma tegevust kooskõlla sellise koosoleku tulemustega, millel on ilmselgelt konkurentsivastane eesmärk, ei võta temalt kogu vastutust selle eest, et ta osales kartellikokkuleppes, kui ta ei ole avaldanud, et ta ei pea ennast koosolekutel arutatuga seotuks (vt näiteks Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑141/89: Tréfileurope vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑791, punkt 85). Isegi kui eeldada, et hageja käitumine turul ei vastanud kokkulepitud käitumisele, ei mõjuta see mingil viisil tema vastutust asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumise eest.

Väide, mis põhineb komisjoni tehtud veal hindu puudutava kooskõlastatud tegevuse kestuse osas

Poolte argumendid

119 Hageja väidab, et teatatud hindade kooskõlastamine toimus vähemalt teda puudutavas osas alles alates 1988. aastast. Hinnatõus Ühendkuningriigis alates jaanuarist 1987 oli vaid tootjate loomulik reaktsioon, sest Inglise vääring oli võrreldes teiste Euroopa riikide vääringutega nõrk, ning selle tõusu ühtsus tulenes turu läbipaistvusest. Ettevõtjatel ei ole keelatud kohandada oma käitumist vastavalt sellele, kuidas konkurendid käituvad või eeldatavalt hakkavad käituma (eespool viidatud kohtuotsus Suiker Unie jt vs. komisjon). Lisaks ei tõenda ei vastuväiteteatise lisad 44 ja 61 ega dokument A-17-2, et ettevõtjate vahel toimus hindade kooskõlastamine. Igal juhul ei puuduta need hagejat.

120 Mis puudutab hindu puudutava kooskõlastatud tegevuse lõppu, siis luges komisjon selleks 1991. aprilli ekslikult, sest viimane kooskõlastatud hinnatõusust teatamine leidis aset septembris-oktoobris 1990.

121 Komisjon tuletab meelde, et hageja osales PWG ja JMC koosolekutel alates nende loomisest ning oli nende liige veel 1991. aastal. Ta rõhutab, et kuigi ühe asjassepuutuva ettevõtja ruumidest leitud dokumendid tõendavad, et 1987. aasta lõpus sõlmiti tootmismahtude reguleerimise ja hinnakorraga seotud küsimustes kokkulepe (otsuse põhjendus 53), ei lükka see ümber väidet, et kõnealused tootjad pidasid enne seda perioodi rea salajasi koosolekuid, et arutada konkurentsi kõrvaldamise kava (vt eelkõige otsuse põhjendus 161). Vastuväiteteatise lisad 35 ja 43 kinnitavad seda väidet. Komisjon lisab, et tema nende järelduste täpsust, mis ta tegi rikkumise kestuse kohta, tõendavad ka tootjate poolt alates 1987. aastast läbi viidud hinnatõusud.

Esimese Astme Kohtu hinnang

122 Otsuse artikli 1 kohaselt rikkus hageja asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, kuna ta osales 1986. aasta aprilli keskpaigast kuni vähemalt 1991. aasta aprillini kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, mille kohaselt otsustasid ühenduse karbipapitarnijad eelkõige tõsta karbipapi hinda ning kavandasid ja viisid ellu samaaegsed ja ühtsed hinnatõusud terves ühenduses. Põhjendus 74 täpsustab, et esimene hindu puudutav kooskõlastatud algatus, milles hageja osales (otsuse lisa A), leidis aset Ühendkuningriigis 1986. aasta lõpus, „samal ajal kui töötati välja PG Paperboardi uut mehhanismi”.

123 Põhjenduse 161 teises lõigus leitakse lisaks, et enamik ettevõtjaid, kellele otsus oli adresseeritud, osalesid rikkumises alates 1986. aasta juunist, kui „loodi PWG ning tootjatevaheline kokkumäng tugevnes ja muutus tõhusamaks”.

124 Hindade kooskõlastamise algust puudutava kriitika toetuseks vaidlustab hageja vastuväiteteatise lisade 61 ja 44 ning dokumendi A-17-2 tõendusliku jõu.

125 Vastuväiteteatise lisa 61 on memorandum, mis leiti Mayr-Melnhofi Ühendkuningriigi müügiesindaja juurest. Komisjon leiab, et tegemist on „sisememorandumiga, mis võeti vastu „President Conference’il” ja [mis kinnitab] Stora ülestunnistust, mille kohaselt arutas President Conference tegelikult hindade kindlaksmääramise kokkumängu poliitikat” (otsuse põhjenduse 41 kolmas lõik ja põhjenduse 75 teine lõik).

126 See dokument, mis viitab 12. ja 13. detsembril 1986 Viinis toimunud koosolekule, sisaldab järgmist teavet:

„Hinnapoliitika Ühendkuningriigis

Weigi esindaja oli kohal ühel Fidesi hiljutisel koosolekul, kus ta teatas, et nad arvavad, et 9% on liiga suur määr Ühendkuningriigi jaoks ning et nad jäävad 7% juurde!! Pettumus on suur, sest see tähendab, et kõigil on õigus „tingida”. Hinnapoliitika Ühendkuningriigis usaldatakse RHU‑le [Mayr-Melnhofi] toetusel, isegi kui see toob kaasa tonnaaži ajutise vähenemise, samal ajal kui meie üritame (ja seda on ka näha) säilitada 9% eesmärki. [Mayr-Melnhof/FS] jätkab Ühendkuningriigis kasvupoliitikat, kuid kasumi langus on tõsine ning me peame võitlema, et saada hinnad uuesti kontrolli alla. [Mayr-Melnhof] nõustub, et asjaolu, et on teada, et ta suurendas oma tonnaaži Saksamaal 6000 võrra, ei paranda midagi!”

127 Fidesi koosolek, millele viidatakse tsiteeritud lõigu alguses, on tõenäoliselt – nagu arvab Mayr-Melnhof (vastus ühele informatsiooninõudele, vastuväiteteatise lisa 62) – PC 10. novembri 1986. aasta koosolek.

128 Tuleb märkida, et analüüsitud dokument tõendab, et Weig reageeris, andes teavet oma tulevase hinnapoliitika kohta Ühendkuningriigis võrreldes hinnatõusude algse tasemega.

129 Samas ei saa siiski väita, et see dokument tõendab, et Weig reageeris seoses hinnatõusu kindlaksmääratud tasemega, milles PG Paperboardi raames kohtunud ettevõtjad olid 10. novembrist 1986 varasemal kuupäeval kokku leppinud.

130 Nimelt ei tugine komisjon selles küsimuses ühelegi muule tõendile. Lisaks võib Weigi viidet „9‑protsendilisele” hinnatõusule seletada sellega, et Thames Board Ltd teatas 5. novembril 1986 Ühendkuningriigis hinnatõusust (lisa A‑12‑1). Teade avaldati kiiresti, nagu selgub ühest ajaleheväljalõikest (lisa A‑12‑3). Lõpuks tuleb märkida, et komisjon ei esitanud ühtegi muud dokumenti, mis võiks olla otseseks tõendiks selle kohta, et PC koosolekutel leidsid aset arutelud hinnatõusude küsimuses. Sellises olukorras ei saa välistada, et Weigi ülestähendused, mida annab edasi vastuväiteteatise lisa 61, olid PC 10. novembri 1986. aasta koosolekuga vaid kaudses seoses, nagu Weig kohtuistungil korduvalt väitis.

131 Feldmühle (UK) Ltd juhatuse 7. novembri 1986. aasta koosoleku protokoll (lisa A‑17‑2), millele komisjon oma otsuses viitab (põhjenduse 74 kolmas lõik), ainult kinnitab, et Thames Board Ltd ligikaudu 9-protsendilisest hinnatõusust teatamine oli sellele Feldmühle Inglise tütarettevõtjale teada juba enne 10. novembrit 1986: „TBM and the Fins have announced price increases of approximately 9 % to be effective from February 1987 and it would appear that most other mills will be looking for the same sort of increase” („TBM ja soomlased on teatanud ligikaudu 9‑protsendilistest hinnatõusudest, mis jõustuvad alates veebruarist 1987, ning näib, et enamik teisi tootjaid tahab kehtestada samasugust hinnatõusu”. (Lisa A‑17‑2, millele komisjon viitab otsuse põhjenduses 74.)

132 Mis puudutab vastuväiteteatise lisa 44, milleks on käsitsi kirjutatud märkmed Feldmühle ühe töötaja kalendermärkmiku 15.–17. jaanuari 1987. aasta lehekülgedel, siis komisjon leiab, et see on „täiendav tõend kooskõlastatud tegevuse kohta” (otsuse põhjenduse 75 kolmas lõik).

133 Siiski ei ole nendel märkmetel sellist tõenduslikku jõudu, nagu kostja neile omistab. Ei ole välja selgitatud, millise koosoleku protokoll see on, mistõttu ei saa välistada, et tegemist oli Feldmühle sisekoosolekuga. Kuna märkmed pärinevad tõenäoliselt 1987. aasta jaanuari keskpaigast, ei tõenda need, et hinnatõusu rakendamine, „kaasa arvatud TBM-i poolt”, oli kooskõlastatud tegevuse tagajärg, vaid selle märkme näol võib olla tegemist lihtsalt fakti tõdemisega.

134 Teatud info märkmetes räägib isegi vastu komisjoni väitele, mille kohaselt kinnitavad nimetatud märkmed seda, et toimus kokkumäng, mis puudutas otsust tõsta Ühendkuningriigis hindu. Eriti ei saa komisjoni väidet tõendavateks pidada neid märkusi, milles Feldmühle direktor teatas, et on Kopparforsi suhtes „skeptiline”, ja leidis, et Mayr-Melnhof on „vastutustundetu” (ohne Verantwortung). Sama kehtib märkuse suhtes: „Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako” („Finnboard: sõltumatus hindade osas ka Takole”).

135 Eelnevast selgub, et komisjon ei ole tõendanud, et ettevõtjad leppisid kokku, et tõstavad Ühendkuningriigis alates 1987. aasta jaanuarist hindu, ega veelgi vähem seda, et hageja oli seotud selleteemaliste aruteludega.

136 Kuna hageja osales siiski ettevõtjana, nagu ta tunnistas, PWG koosolekutel alates selle PG Paperboardi organi loomisest 1986. aasta keskpaigas, tuleb teda pidada hindu puudutava kokkumängu eest vastutavaks alates sellest ajast.

137 Teatud ettevõtjad, kelle hulka kuulus ka hageja, asutasid PWG peamiselt konkurentsivastasel eesmärgil. Nagu märkis Stora (vastuväiteteatise lisa 39, punkt 8), „tuli see kokku alates 1986. aastast selleks, et aidata reguleerida turgu” ning selle eesmärk oli „turgusid, turuosasid, hindu ning hinnatõuse ja tootmisvõimsusi puudutav arutelu ja kooskõlastamine” (vastuväiteteatise lisa 35, punkti 5 alapunkt iii).

138 Selle organi raames kokku tulnud ettevõtjate rolli turuosasid ja tootmisseisakuid puudutavas kokkumängus on kirjeldatud eelmises väites (vt eespool punktid 78–106). Selle organi raames kokku tulnud ettevõtjad arutasid ka hindu puudutavaid algatusi. Stora sõnul (vastuväiteteatise lisa 39, punkt 10) „jõudis PWG alates 1987. aastast kokkuleppele ning võttis vastu üldisi otsuseid, mis puudutasid karbipapitootjate elluviidavate hinnatõusude ajakava ja […] taset”.

139 Seega oli asjaolu, et nõustuti organi loomisega ja selle koosolekutel osalemisega, mille konkurentsivastane eesmärk, mis seisnes eelkõige tulevasi hinnatõuse puudutavates aruteludes, oli selle asutamisel osalenud ettevõtjatele teada ja nad nõustusid sellega, piisav põhjus leidmaks, et hageja on vastutav hindu puudutava kokkumängu eest alates 1986. aasta keskpaigast, millest alates ta enda sõnade kohaselt PWG koosolekutel osales.

140 Hindu puudutava kooskõlastatud tegevuse lõpu osas leidis komisjon õigusega, et selleks oli 1991. aasta aprillikuu, mille jooksul komisjoni teenistujad viisid mitme ettevõtja ruumides määruse nr 17 artikli 14 alusel läbi kontrolle. Viimast kooskõlastatud hinnatõusu, millest hageja teatas 1990. aasta oktoobris, rakendati alates 1991. aasta jaanuarist ning ettevõtjate vahel kokku lepitud kataloogihindade tase kehtis veel 1991. aasta aprillikuus.

141 Järelikult tuleb käesolev väide tagasi lükata.

Väide, mis põhineb komisjoni tehtud veal turuosade külmutamist ja pakkumise kontrollimist taotleva kartellikokkuleppe kestuse osas

Poolte argumendid

142 Hageja väidab, et isegi kui eeldada, et turuosade külmutamist ja pakkumise kontrollimist taotleva kartellikokkuleppe olemasolu tuleb pidada tõendatuks, tegi komisjon selle kestuse hindamisel vea, sest tõendusmaterjal, millele ta tugineb, kinnitab, et enne 1988. aasta lõppu ei olnud olemas mingit kartellikokkulepet. Repliigis lisab ta, et vastuväiteteatise lisas 102, milleks on Rena memorandum, mis käsitleb NPI 3. oktoobri 1988. aasta koosolekut, tõendab kartellikokkuleppe puudumist memorandumi koostamise ajal, sest autor mainib vaid võimalust arutada pakkumise reguleerimist juhul, kui hinna küsimuses tekivad raskused.

143 Komisjon viitab argumentidele, mis ta esitas väite puhul, mis põhineb hindu puudutava kooskõlastatud tegevuse kestuse osas tehtud veal (vt eespool punkt 121).

Esimese Astme Kohtu hinnang

144 Esimese Astme Kohus leidis juba (vt eespool punktid 78–106), et komisjon tõendas, et PWG raames kokku tulnud ettevõtjad osalesid esiteks turuosasid ja teiseks tootmisseisakuid puudutavas kokkumängus.

145 Otsusest selgub, et turuosade „külmutamist” ja seisakute aja uurimist hakkasid PWG koosolekutel osalejad täpsemalt arutama alates 1987. aasta lõpust, et tagada alates 1988. aastast tehtud hindu puudutavate algatuste edu (vt eriti põhjendused 51–60). Selles küsimuses märgitakse otsuses: „Kõik PWG liikmed muretsesid selle pärast, et „käivitatud” algatusi ei kahjustaks müügikoguste oluline suurenemine. Seda nimetabki Stora poliitikaks „hind enne tonnaaži”.” (Põhjenduse 51 esimene lõik.) Komisjon väidab ka, et „hind-enne-tonnaaži-poliitikat”, mida PG Paperboard kasutas 1987. aasta lõpust 1991. aasta aprillini, iseloomustas eelkõige „peamiste tootjate turuosade külmutamine seisundis, mis neil oli 1987. aastal” ja „peamiste tootjate „tootmisseisakute” koordineeritud korraldamine hinna alandamise asemel (põhiliselt alates 1990. aastast)” (põhjenduse 130 teine lõik).

146 Need komisjoni argumendid põhinevad peamiselt vastuväiteteatise lisadel 39 ja 73.

147 Dokumendis, mis on lisa 39 (punkt 5), täpsustab Stora: „Hindu puudutava 1987. aasta algatusega oli seotud vajadus hoida tootmine ja tarbimine enam-vähem tasakaalus (hind-enne-tonnaaži-poliitika).”

148 Turuosasid puudutava kokkumängu alguse osas selgub vastuväiteteatise lisast 73 (vt eespool punkt 89), et „presidentide ring” (Präsidentenkreis) oli otsustanud teha tihedamat koostööd alates 1987. aasta oktoobrist või novembrist. Koostöö tulemus oli turuosasid puudutav kokkumäng alates sellest ajast.

149 Tootmisseisakuid puudutava kokkumängu alguse osas teatab Stora: „Kui alates 1988. aastast võttis PWG vastu hind-enne-tonnaaži-poliitika ja rakendas järk-järgult võrdsete hindade süsteemi, siis tunnistasid PWG liikmed, et nende hindade hoidmiseks oli vaja teha tootmisseisakuid, sest nõudlus oli vähenenud. Kui tootjad ei oleks rakendanud seisakuid, oleks neil olnud võimatu säilitada kokkulepitud hinnataset, sest ülemäärane tootmisvõimsus aina kasvas.” (Lisa 39, punkt 24.)

150 Ta lisab: „1988. ja 1989. aastal võis tööstus toota peaaegu täisvõimsusel. Alates 1990. aastast muutusid vajalikuks ka muud tootmisseisakud peale nende, mis toimusid remondi või puhkuste tõttu. […] Seejärel, kui peatus tellimuste voog, oli vaja teha seisakuid, et säilitada hind-enne-tonnaaži-poliitikat” (Lisa 39, punkt 25.)

151 Neid tõendeid silmas pidades tuvastas komisjon, et PWG koosolekutel osalenud ettevõtjad võtsid 1987. aastal lõpus vastu nn hind-enne-tonnaaži-poliitika ning et ühte selle poliitika aspektidest, nimelt turuosasid puudutavat kokkumängu rakendati kohe, samal ajal kui tootmisseisakuid puudutavat aspekti pidi tegelikkuses rakendatama alles alates 1990. aastast.

152 Eelnevast lähtuvalt tuleb väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Väide, mis põhineb komisjoni tehtud hindamisveal Fidesi teabevahetussüsteemi osas

153 Repliigis väidab hageja, et Fidesi teabevahetussüsteem ei soodustanud kokkumängu ega olnud seega vastuolus asutamislepingu artikliga 85. Tema arvates erinevad käesoleva juhtumi asjaolud oluliselt nendest, mille alusel tehti komisjoni 2. detsembri 1986. aasta otsus 87/1/EMÜ, mis on seotud EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohase menetlusega (IV/31.128 – Fatty Acids) (EÜT 1987, L 3, lk 17) ja millele komisjon otsuse põhjenduses 134 viitab.

154 Komisjon rõhutab vasturepliigis põhjuseid, miks ta viitas eespool viidatud otsusele „Fatty Acids”. Ta väidab, et käesoleval juhul teabevahetussüsteem vähemalt lihtsustas kartelli toimimist.

155 Esimese Astme Kohus meenutab, et kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu kohaselt on uute väidete esitamine kohtumenetluse käigus keelatud, kui need ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on ilmnenud menetluse ajal.

156 Väite, mis põhineb komisjoni tehtud hindamisveal Fidesi teabevahetussüsteemi osas, esitas hageja esimest korda alles repliigi staadiumis ning see ei tugine õiguslikele ega faktilisele asjaoludele, mis on ilmnenud menetluse ajal.

157 Järelikult ei ole see väide vastuvõetav.

Väide, mis põhineb komisjoni tehtud veal, mis seisnes selles, et ta leidis, et tegemist on ühe ja tervikliku rikkumisega ning et Sarrió on rikkumise eest täielikult vastutav

Poolte argumendid

158 Hageja vaidlustab komisjoni lähenemise, mis puudutab järeldust, et esiteks on tegemist ühe rikkumisega ja teiseks on hageja täielikult vastutav.

159 Esiteks tugineb komisjon peamiselt teatud „süü eeldamisele”, sest tal ei ole otseseid tõendeid täieliku kartelli kohta. Komisjoni kohustus on aga tõendada, kas ja kui see on nii, siis millisel määral osales hageja ühe rikkumise igas elemendis. Ühenduse konkurentsiõiguse rikkumiste puhul tuleb lähtuda rangelt isikliku vastutuse põhimõttest, sest kollektiivse vastutuse idee on vastuolus niisuguste rikkumiste eest määrata võidavate karistuste peaaegu kriminaalõigusliku iseloomuga. Järelikult ei ole komisjonil õigus, kui ta kinnitab, et ei ole vaja tõendada hageja aktiivset osavõttu rikkumise igast episoodist. Vastupidi, on vaja korraga teha kindlaks toimepandud rikkumise täpne olemus ja kontrollida iga ettevõtja võimalikku isiklikku osavõttu, et oleks võimalik nõuetekohaselt määrata isiklik vastutus ja seega kohane isiklik karistus.

160 Teiseks kinnitab hageja, et ühenduse õiguse aluspõhimõtetega, eriti sellega, mis puudutab tõendamiskohustust, on vastuolus ka see, kui ettevõtja isiklik vastutus rikkumise eest tuletatakse vaid sellest, ta kuulus ühendusse, mille tegevused olid vähemalt osaliselt seaduslikud.

161 Kolmandaks kinnitab hageja, et komisjon ei võtnud nõuetekohaselt arvesse tema spetsiifilist seisundit turul ja samuti PG Paperboardis. Ta taotles 1986. aastal luba osaleda PG Paperboardi koosolekutel eelkõige eesmärgiga tulla paremini toime oma konkurentidega.

162 Komisjon väidab, et ta tõendas kartelli olemasolu ja hageja aktiivset osalemist ühena eestvedajatest. Ta järeldab, et rajas oma analüüsi seega täpsetele ja selgelt tuvastatud faktilistele asjaoludele ning et hageja argumendid, mis põhinevad „kollektiivsel vastutusel” või „süü eeldamisel”, on alusetud.

163 Ta kinnitab lisaks, et ei tuletanud hageja vastutust sugugi vaid sellest, et viimane oli PG Paperboardi liige. Tegelikult tugines ta esiteks hageja aktiivsele osavõtule PG Paperboardi erinevate komiteede koosolekutest, millel oli konkurentsivastane eesmärk, ning teiseks asjaolule, et hageja käitus hiljem vastavalt nimetatud koosolekutel kokkulepitule.

Esimese Astme Kohtu hinnang

164 Esiteks tuleb rõhutada, et komisjon leidis, et hageja rikkus asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, kuna ta osales alates 1986. aasta keskpaigast kuni vähemalt 1991. aasta aprillini kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, millele pandi alus 1986. aasta keskel ja mis koosnes mitmest eraldiseisvast elemendist.

165 Otsuse põhjenduse 116 teise lõigu kohaselt „seisneb rikkumine peamiselt tootjate ühinemises mitmeks aastaks ebaseadusliku ühisettevõtte kujul, millega taotleti ühist eesmärki”. Sellist rikkumise käsitlust väljendatakse ka põhjenduses 128: „Seda, mis on ilmselt pidev ühe ja ainsa tervikliku eesmärgiga ühisettevõte, oleks siiski kunstlik jagada mitmeks eraldiseisvaks rikkumiseks (vt samuti Esimese Astme Kohtu otsus kohtuasjas T‑13/89: Imperial Chemical Industries vs. Euroopa Ühenduste Komisjon, põhjenduste punkt 260).”

166 Seega kuigi komisjon ei ole oma otsuses formaalselt kasutanud mõistet „üks rikkumine”, viitas ta sellele mõistele kaudselt, millest annab tunnistust viide Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsuse kohtuasjas T‑13/89: ICI vs. komisjon (EKL 1992, lk II‑1021) punktile 260.

167 Asjaolu, et komisjon kasutas mitmesuguste tuvastatud konkurentsivastaste tegevuste puhul korduvalt sõna „kartell”, tähendab seda, et ta käsitleb asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumisi tervikuna. Nimelt leiab komisjon, nagu selgub otsuse põhjendusest 117, järgmist: „Käesoleval juhul on õige lähenemine see, kui tõendada kartelli olemasolu ja toimimist ning selle põhilisi tunnusjooni tervikuna ning tuvastada seejärel a) selliste usutavate ja määravate tõendite olemasolu, mis võimaldavad seostada erinevaid tootjaid ühise süsteemiga, ning b) perioodid, mil iga tootja selles osales.” Ta lisab (sama põhjendus): „Komisjon […] ei ole kohustatud jaotama rikkumise erinevaid elemente selliselt, et eraldada kõik juhtumid, mil kartelli toimimise ajal jõuti ühes või teises küsimuses üksmeeleni, või kõik kokkumängu tunnustega käitumise näited ning vabastada konkreetses juhtumis või kartelli konkreetses ilmingus osalemisega kaasnevast vastutusest tootjad, kelle asjassepuutumist ei tõenda otsesed tõendid.” Ta väidab ka (punkt 118), et „on piisavalt otseseid tõendeid, et tõendada iga eeldatava osavõtja osavõttu rikkumisest”, eristamata selle tervikliku rikkumise elemente.

168 Nii seguneb üks rikkumine, nagu seda käsitleb komisjon, „kartelliga tervikuna” või „tervikliku kartelliga” ning seda iseloomustab mitme ühist ebaseaduslikku eesmärki taotleva ettevõtja vältav tegevus. Ühe rikkumise kontseptsioonist tuleneb tõendamissüsteem, mida on kirjeldatud otsuse põhjenduses 117 ning samuti ühine vastutus selles mõttes, et tervikliku kartelliga „seotud” iga ettevõtja on selle eest vastutav, ükskõik milliste elementide puhul tema osavõtt on tõendatud.

169 Selleks et komisjon saaks iga niisuguses otsuses nagu käesolevas asjas kõne all olev otsus nimetatud ettevõtjat konkreetse perioodi osas pidada tervikliku kartelli eest vastutavaks, peab ta tõendama, et iga ettevõtja kas nõustus vastu võtma tervikliku kava, mis hõlmas kartelli elemente, või osales selles ajavahemikus otseselt kõigis neis elementides. Ettevõtjat võib tervikliku kartelli eest vastutavaks pidada isegi juhul, kui on tõendatud, et ta osales otseselt vaid ühes või mitmes selle kartelli elemendis, kui ta teadis või pidi teadma, et esiteks on kokkumäng, milles ta osaleb, tervikliku kava osa, ning teiseks hõlmab terviklik kava kartelli kõiki elemente. Kui see on nii, ei vabasta asjaolu, et ettevõtja ei osalenud otseselt kõigis tervikliku kartelli elementides, teda vastutusest asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumise eest. Sellist asjaolu võib siiski arvesse võtta tema toimepandud rikkumise raskusastme hindamisel.

170 Käesoleval juhul selgub otsusest, et artiklis 1 tuvastatud rikkumine koosneb kokkumängudest, mis puudutavad kolme erinevat valdkonda, kuid millel on ühine eesmärk, kusjuures kokkumänge tuleb vaadelda kui tervikliku kartelli elemente. Sellest artiklist selgub, et kõik mainitud ettevõtjad rikkusid asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, osaledes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, millega ettevõtjad a) otsustasid ühisel kokkuleppel tõsta regulaarselt igasuguse kvaliteediga karbipapi hinda igas siseriiklikus vääringus ning kavandasid ja viisid need hinnatõusud ellu, b) leppisid kokku, et hoiavad peamiste tootjate turuosad muutumatutena, kuid nii, et aeg-ajalt võis neid muuta, ning c) võtsid alates 1990. aasta algusest üha sagedamini ühenduse turu varustamise kontrollimiseks kooskõlastatud meetmeid, et tagada kõnealuste kooskõlastatud hinnatõusude elluviimine.

171 Oma otsuses täpsustas komisjon hoolimata ühe rikkumise käsitlusest, et „„võtmedokumentides”, mis tõendavad kartelli kui terviku olemasolu või selle erinevaid ilminguid, on osalejad sageli nimeliselt märgitud ning lisaks on olemas hulk kirjalikke tõendeid, mis näitavad iga tootja rolli kartellis ja tema osalemise määra” (otsuse põhjenduse 118 esimene lõik).

172 Seega on Esimese Astme Kohtu ülesanne teha eeltoodud kaalutluste põhjal kindlaks, kas komisjon tõendas hageja osalemist kartellis, nagu tõdetakse otsuse artiklis 1.

173 Selles küsimuses tuleb meenutada, et nagu juba mainitud (vt eespool punkt 48 jj ning punkt 76 jj), tõendas komisjon, et hageja osales ettevõtjana PWG koosolekutel alates selle loomisest, osales alates 1986. aasta keskpaigast hindu puudutavas kokkumängus ning alates 1987. aastast turuosasid puudutavas kokkumängus ja tootmisseisakuid puudutavas kokkumängus; seega on tõendatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumise kõik kolm elementi. Komisjon otsustas seega õigesti, et hageja on vastutav rikkumise eest, mille moodustavad kolm sama eesmärki taotlevat kokkumängu.

174 Järelikult ei teinud komisjon hagejat vastutavaks teiste tootjate tegude eest ega pidanud teda vastutavaks vaid seetõttu, et ta osales PG Paperboardis.

175 Ilma et oleks vaja uurida hageja muid argumente, tuleb väide tagasi lükata.

Väide, mis põhineb sellel, et komisjon ei võtnud arvesse turusituatsiooni Hispaanias

176 Repliigis väidab hageja, et komisjon ei määratlenud täpselt geograafilist turgu, kus väidatav rikkumine aset leidis, ning täpsemalt ei analüüsinud piisavalt turusituatsiooni Hispaanias ja asjaomaste ettevõtjate tegevust sellel turul. Ta kinnitab selles osas, et märkis juba oma hagiavalduses, et ainus otsuses sisalduv viide Hispaania turule seisneb kahes joonealuses märkuses otsusele lisatud tabelites E ja G.

177 Komisjon märgib, et see väide, mis esitati esimest korda repliigis, peaks olema vastuvõetamatu.

178 Esimese Astme Kohus meenutab, et kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu kohaselt on uute väidete esitamine kohtumenetluse käigus keelatud, kui need ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on ilmnenud menetluse ajal.

179 Väite, mis põhineb sellel, et komisjon ei võtnud arvesse turusituatsiooni Hispaanias, esitas hageja esimest korda alles repliigi staadiumis. Ainus hagiavalduses sisalduv argument, mis puudutab Hispaania turgu, on esitatud selleks, et toetada väidet, et Prat Carton ei osalenud kõnealuses rikkumises. Lisaks väite sõnastuse toetamisele rõhutas argument veel üksnes seda, et otsusele lisatud tabel G, milles mainiti hinnatõusu, millest Hispaania turul tegutsevad ettevõtjad teatasid 1991. aasta jaanuaris, ei nimeta kordagi Prat Cartonit. Seda ei saa niisiis tõlgendada kui etteheidet, et Hispaania turgu ei võetud arvesse.

180 Sellises olukorras tuleb käesolev väide, mis esitati esimest korda repliigis ning mis ei tugine menetluse ajal ilmnenud õiguslikele ega faktilistele asjaoludele, tunnistada vastuvõetamatuks.

Väide, mis põhineb sellel, et Prat Carton ei osalenud rikkumises

Poolte argumendid

181 Hageja väidab, et komisjon ei tõendanud, et Prat Carton osales mis tahes rikkumises. Otsuse tabelis G sisalduv märkus (mis puudutab hinnatõusu Hispaania turul jaanuaris 1991) ei maini kordagi Prat Cartonit.

182 Prat Carton osales PG Paperboardi teatavate komiteede koosolekutel vaid väga juhuslikult. See ettevõtja osales JMC‑s pealegi vaid ajavahemikus 1990. aasta juunist kuni 1991. aasta märtsini. Lisaks ei ole ainuüksi asjaolu, et Stora ütles, et ta arvab, et Saffa või Finnboard informeeris Hispaania tootjaid tavaliselt koosolekute tulemustest (vastuväiteteatise lisa 38), tõend selle kohta, et Prat Carton osales väidetavas rikkumises.

183 Hageja vaidlustab selle, et dokumendid F‑15‑9, G‑15‑7 ja G‑15‑8 (vastuväiteteatisele lisatud), millele komisjon tugineb, tõendavad, et 1990. aasta aprillis osales Prat Carton kooskõlastatud algatustes, mis puudutasid hinnatõuse. Ta rõhutab oma vastuses Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele, et dokument F‑15‑9 pärineb 1991. aasta veebruarist, mitte 1990. aasta veebruarist, nagu väidab komisjon. Mis puudutab dokumenti G‑15‑7, siis see tõendab ainult sektoris levinud praktikat, mis seisneb selles, et iga aasta aprillikuus tõstetakse hinda, ning Prat Cartoni ebakindlust hinnatõusu taseme ja selle jõustumise kuupäeva suhtes.

184 Komisjon väidab, et Prat Carton osales kartellis algusest peale, nagu tõendavad koos vastuväiteteatisega esitatud dokumendid („individuaalsed andmed”). Ta meenutab esiteks, et Prat Carton osales paljudel PC koosolekutel ajavahemikus 29. märtsist 1986 kuni 28. novembrini 1989, kolmel COE koosolekul ajavahemikus 1988. aasta oktoobrist kuni 1989. aasta oktoobrini ning samuti mitmel JMC koosolekul ajavahemikus 1990. aasta juunist kuni 1991. aasta 5. märtsini (vt otsusele lisatud tabelid 3–7). Kuna ta osales otseselt koosolekutel, mille käigus võeti vastu kartelli puudutavaid otsuseid, on Prat Carton selle eest vastutav (vt eespool viidatud otsus Rhône-Poulenc vs. komisjon). Sealjuures ei ole ühtegi ametlikku märki mitme ettevõtja osalemisest JMC koosolekutel enne komisjoni poolt läbi viidud kontrollimist või PWG koosolekutel enne veebruari 1990. Ainuüksi asjaolu, et ettevõtjate esitatud dokumendid ei anna täpset teavet Prat Cartoni osalemise kohta mitmesugustel koosolekutel, ei tõenda seega, et ta nendel koosolekutel ei osalenud.

185 Teiseks märgib komisjon, et Prat Carton oli, nagu teatas Stora (vastuväiteteatise lisa 38), PWG koosolekute tulemustest teadlik.

186 Kolmandaks rakendas Prat Carton kõnealuses ajavahemikus PG Paperboardi erinevate organite tegevuse raames kokku lepitud hindu puudutavaid algatusi. Asjaolu, et Prat Cartoni hinnatõusude aeg ja summa teiste tootjate omast veidi erines, ei tõenda, et Prat Carton kartellis ei osalenud. Siiski tunnistab komisjon, et dokument F‑15‑9 pärineb 1991. aasta veebruarist, mitte 1990. aasta veebruarist, ning et tal ei ole seega tõendeid, mis tõendaksid, et Prat Carton osales hinnatõusudes tegelikult enne 1991. aasta jaanuari. Mis puudutab 1991. aasta jaanuarikuu hinnatõusu algatust, siis komisjon viitab eelkõige dokumendile G‑15‑8, mis pärineb 26. septembrist 1990 ja milles Prat Carton teatab selgelt, et näeb 1991. aasta jaanuaris ette hinnatõusu kõikides riikides.

Esimese Astme Kohtu hinnang

187 Kõigepealt tuleb meenutada, et hageja omandas Prat Cartonis 100‑protsendilise osaluse 1991. aasta veebruaris ning ta ei vaidlusta oma vastutust Prat Cartoni võimaliku osalemise eest asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises. Selles küsimuses märgitakse otsuse põhjenduses 154, et kuna hageja omandas Prat Cartoni, siis „muutus ta vastutavaks selle Hispaania tootja osalemise eest kartellis kogu selle aja osas, mil kõnealune osalemine kestis”. Sealjuures tuleb tõdeda, et otsuse artiklis 1 peetakse tuvastatud rikkumise eest vastutavaks vaid hagejat, kaasa arvatud selle osa eest, mille pani toime Prat Carton, ning et otsus on adresseeritud hagejale, ilma et mainitaks Prat Cartonit (otsuse artikkel 5).

188 Neil asjaoludel ja seetõttu, et on juba leitud, et komisjon tõendas hageja enda osalemist otsuse artiklis 1 kirjeldatud rikkumises, ei saa käesolev väide, kui see peaks vastuvõetavaks tunnistatama, õigustada selle sätte täielikku või osalist tühistamist. Kuna hageja omandas Prat Cartoni alles 1991. aasta veebruaris, seega kaks kuud enne seda, kui lõppes otsuses tuvastatud rikkumisperiood, oleks trahvi vähendamine õigustatud juhul, kui jõutakse järeldusele, et komisjon ei ole eraldi tõendanud Prat Cartoni osalemist kartelli elementides enne 1991. aasta veebruari. Lisaks arvutati otsuse artikli 3 alusel määratud trahvid eelkõige iga ettevõtja 1990. aasta käibe põhjal; sel aastal aga ei kuulunud Prat Carton veel hageja kontserni. Järelikult tuleb kohe asuda käesoleva väite raames esitatud argumente uurima.

189 Esimese Astme Kohus uurib esiteks küsimust, kas komisjon tõendas Prat Cartoni osalemist asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises ajavahemikus 1986. aasta keskpaigast kuni 1990. aasta juunini, st kuupäevani, mil Prat Carton hakkas oma tunnistuse kohaselt osalema JMC koosolekutel. Teiseks uurib Esimese Astme Kohus küsimust, kas komisjon tõendas Prat Cartoni osalemist asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises ülejäänud perioodil, st 1990. aasta juunist kuni 1991. aasta veebruarini, kui hageja omandas Prat Cartoni.

1. Ajavahemik 1986. aasta keskpaigast kuni 1990. aasta juunini

190 Selleks et tõendada Prat Cartoni osalemist ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumises nimetatud ajavahemikus, tugineb komisjon asjaolule, et kõnealune ettevõtja osales PC 29. mai 1986. aasta, 25. mai 1988. aasta, 17. novembri 1988. aasta ja 28. novembri 1989. aasta koosolekutel ning COE 20. septembri 1988. aasta, 8. mai 1989. aasta ja 3. oktoobri 1989. aasta koosolekutel. Lisaks tugineb ta Stora avaldusele (vastuväiteteatise lisa 38). Tema arvates ei tõenda ainuüksi asjaolu, et ettevõtjate esitatud dokumendid ei sisalda täpset teavet Prat Cartoni osalemise kohta JMC koosolekutel, et kõnealune ettevõtja nendel koosolekutel ei osalenud.

191 Neid tõendeid tuleb uurida mainitud järjekorras.

a) Prat Cartoni osalemine teatavatel PC koosolekutel

192 Mis puudutab Prat Cartoni osalemist neljal konkreetsel PC koosolekul, siis komisjon ei esita ühtegi tõendit nende eesmärgi kohta. Kui ta viitab nimetatud osalemisele kui tõendile selle kohta, et ettevõtja osales asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises, tugineb ta seega tingimata selle organi koosolekute eesmärkide üldisele kirjeldusele, mis sisaldub otsuses, ning tõendusmaterjalile, millele ta viitab otsuses selleks, et kinnitada nimetatud kirjeldust.

193 Selles osas on otsuses kirjas: „Nagu Stora selgitas, oli PWG ülesanne eelkõige selgitada „President Conference’ile” turu reguleerimiseks vajalikke meetmeid […] „President Conference’idel” osalevad peadirektorid olid niisiis informeeritud otsustest, mis PWG oli vastu võtnud, ning juhtnööridest, mis tuli edastada oma müügiosakondadele, et viia ellu hindu puudutavad algatused.” (Põhjenduse 41 esimene lõik.) Komisjon märgib samuti: „PWG tuli regulaarselt kokku enne iga ettenähtud „President Conference’i”. Kuna sama isik oli mõlema koosoleku eesistuja, ei ole mingit kahtlust, et tema edastaski PWG arutelude tulemused teistele „presidentidele”, kes ei kuulunud piiratud ringi.” (Põhjenduse 38 teine lõik.)

194 Stora märgib, et PC koosolekutel osalejaid teavitati PWG poolt vastu võetud otsustest (vastuväiteteatise lisa 39, punkt 8). Selle väite õigsuse seavad siiski kahtluse alla mitu PC koosolekutel osalenud ettevõtjat, nende hulgas ka hageja. Järelikult ei saa Stora avaldusi PC rolli kohta pidada piisavaks tõendiks kõnealuse organi koosolekute eesmärgi kohta, kui neid ei toeta muu tõendusmaterjal.

195 Toimik sisaldab küll ka dokumenti, nimelt Feldmühle nõukogu endise liikme (Roos) 22. märtsi 1993. aasta avaldust, mis esmapilgul näib kinnitavat Stora väiteid. Roos märgib muu hulgas järgmist: „PWG raames toimunud arutelude sisu edastati ettevõtjatele, kes ei olnud selles grupis esindatud, vahetult järgneval presidentide konverentsil või kui niisugust konverentsi ei olnud varsti toimumas, siis JMC‑s.” Kuigi komisjon ei viita otsuses PC koosolekute eesmärki puudutavate väidete kinnitamiseks otse sellele dokumendile, ei saa seda siiski mingil juhul vaadelda kui täiendavat tõendit, mis lisanduks Stora avaldustele. Kuna need avaldused on kõigi kolme Storale rikkumise ajal kuulunud ettevõtja, sealhulgas Feldmühle antud vastuste süntees, on viimase ettevõtja nõukogu endine liige paratamatult üks Stora enda avalduste allikatest.

196 Mis puudutab muud PC koosolekute eesmärgi tuvastamiseks kasutatud tõendusmaterjali, siis komisjon leiab otsuses, et vastuväiteteatise lisa 61 (mainitud eespool punktides 125 ja 126) on sisememorandum, mis võeti vastu PC koosolekul ja mis kinnitab Stora ülestunnistust, mille kohaselt arutas PC tegelikult hindade kindlaksmääramise kokkumängu poliitikat (otsuse põhjenduse 41 kolmas lõik). Nagu juba tõdetud (vt eespool punktid 125–135), ei ole see memorandum tõend kokkumängu kohta, mis puudutas hindadega seotud algatust Ühendkuningriigis 1987. aasta jaanuaris. Lisaks ei ole Stora vastupidi komisjoni väidetele kunagi tunnistanud, et PC arutas hindade kindlaksmääramise kokkumängu poliitikat. Stora sõnul andsid PC koosolekud lihtsalt PWG kujul kokkutulnud ettevõtjatele võimaluse teha vastuvõetud otsused teatavaks ettevõtjatele, kes ei olnud selles organis esindatud.

197 Lõpuks väidab komisjon, et „dokumendid, mis komisjon leidis FS-Kartoni juurest (M-M kontserni liige), kinnitavad, et 1987. aasta lõpus sõlmiti President Conference’i ja PWG raames kokkulepe küsimustes, mis olid seotud tootmismahtude ja hinnakorra reguleerimisega” (otsuse põhjenduse 53 esimene lõik). Ta viitab selles osas vastuväiteteatise lisale 73 (vt eespool punkt 88). Nagu juba märgitud (eespool punkt 91), viitab dokumendi autor sissejuhatusena Euroopa tasandil toimuvale tihedamale koostööle „presidentide ringis” (Präsidentenkreis), kusjuures Mayr-Melnhof tõlgendas seda väljendit nii, et sellega mõeldi samal ajal nii PWG‑d kui ka üldises kontekstis PC‑d, st viitamata konkreetsele sündmusele või koosolekule (vastuväiteteatise lisa 75, punkt 2.a).

198 Vastuväiteteatise lisa 73 on tõend, mis kinnitab Stora avaldusi, mis puudutavad esiteks „presidentide ringi” vastu võetud ettevõtjate kokkumängu turuosade valdkonnas ja teiseks kokkumängu tootmisseisakute valdkonnas samade ettevõtjate vahel (vt eespool punktid 84–114 ja eriti punkt 110). Siiski ei kinnita ükski muu tõend komisjoni väidet, mille kohaselt PC eesmärk oli eelkõige arutada turuosasid puudutavat kokkumängu ja tootmismahtude reguleerimist. Järelikult ei saa väljendit „presidentide ring” (Präsidentenkreis), mida kasutati vastuväiteteatise lisas 73, hoolimata Mayr-Melnhofi selgitustest tõlgendada nii, et see sisaldab viidet muudele organitele kui PWG.

199 Eelnevat arvestades võib järeldada, et komisjon ei tõendanud, et PC koosolekutel oli seaduslike tegevuste kõrval ka konkurentsivastane roll. Seega ei saanud komisjon selle tõendusmaterjali põhjal järeldada, et nimetatud organi koosolekutel osalenud ettevõtjad võtsid osa asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumisest.

200 Niisiis tuleb järeldada, et Prat Cartoni osavõttu konkurentsieeskirjade rikkumisest ajavahemikus 1986. aasta keskpaigast kuni 1990. aasta juunikuuni ei saanud tõendada selle põhjal, et ta osales neljal PC koosolekul.

b) Prat Cartoni osalemine teatavatel COE koosolekutel

201 On selge, et Prat Carton osales kolmel COE koosolekul: 20. septembril 1988, 8. mail 1989 ja 3. oktoobril 1989. Sealjuures käsitleb üks dokument 3. oktoobri 1989. aasta koosoleku sisu (vastuväiteteatise lisa 70). Niisiis tuleb esiteks kindlaks teha, kas COE koosolekutel oli konkurentsi kahjustav eesmärk, ning teiseks, kas vastuväiteteatise lisa 70 põhjal saab järeldada, et Prat Carton osales konkurentsivastase eesmärgiga aruteludel.

i) COE koosolekute üldine eesmärk

202 Otsuse kohaselt „oli majanduskomitee arutelude põhiteema karbipapituru olukorra analüüs ja hindamine erinevates riikides” (põhjenduse 50 esimene lõik). COE „arutas (muu hulgas) hinnakõikumisi siseriiklikel turgudel ja püsitellimusi ning esitas oma järelduste kohta aruande JMC‑le (või „Marketing Committeele”, st instantsile, mis eelnes HMC‑le kuni 1987. aastani)” (põhjenduse 49 esimene lõik).

203 Komisjoni sõnul „ei jäänud turutingimuste teemat käsitlevad arutelud ebamääraseks: nimelt tuleb igal siseriiklikul turul valitsevaid tingimusi käsitlevad vestlused asetada hindu puudutavate algatuste konteksti ning eriti konteksti, mis puudutab vajadust hinnatõusu toetamiseks tehased ajutiselt sulgeda” (põhjenduse 50 esimene lõik). Lisaks leiab komisjon: „On võimalik, et majanduskomitee oli otseselt vähem seotud hindade kindlaksmääramise kui sellisega, kuid ei ole usutav, et selles osalejatele oli teadmata nende poolt teadlikult JMC‑le edastatud informatsiooni ebaseaduslik eesmärk.” (Põhjenduse 119 teine lõik.)

204 Selleks et toetada väiteid, mille kohaselt COE raames peetud aruteludel oli konkurentsivastane eesmärk, viitab komisjon ainult ühele dokumendile, milleks on konfidentsiaalne memorandum, mille koostas FS-Kartoni esindaja ja mis puudutab COE 3. oktoobri 1989. aasta koosoleku põhiteemasid (vastuväiteteatise lisa 70), kusjuures Prat Carton osales sellel koosolekul.

205 Otsuses võtab komisjon kõnealuse dokumendi sisu kokku järgmiselt:

„[…] peale nõudluse, toodangu ja püsitellimustega tutvumise iga siseriikliku turu osas arutati järgmisi teemasid:

– klientide tugev vastupanu viimasele GC hinnatõusule, mis jõustus 1. oktoobril,

– GC ja GD tootjate püsitellimused, sh iga tootja seisund,

– aruanded läbi viidud ja kavandatavate tootmisseisakute kohta,

– konkreetsed raskused, mis on seotud hinnatõusu elluviimisega Ühendkuningriigis, ning hinnatõusu mõju GC- ja GD‑kvaliteediga karbipapi vajalikule hinnavahele

ja

– sissetulevate tellimuste võrdlemine eelarvega iga siseriikliku ühenduse puhul.” (Põhjenduse 50 teine lõik.)

206 Tuleb tunnistada, et dokumendi sisu niisugune kirjeldus on põhiosas õige. Siiski ei esita komisjon ühtki tõendit väite kohta, mille kohaselt võib vastuväiteteatise lisa 70 vaadelda „selle organi arutelude tõelise olemuse näitajana” (otsuse põhjenduse 113 viimane lõik). Lisaks teatab Stora: „JMC loodi 1987. aasta lõpus ning ta pidas oma esimese koosoleku 1988. aasta algul, võttes alates sellest kuupäevast üle osa majanduskomiteele usaldatud ülesannetest. Majanduskomitee ülejäänud ülesanded võttis üle statistikakomitee.” (Vastuväiteteatise lisa 39, punkt 13). Vähemalt osas, mis puudutab ajavahemikku, mis algas 1988. aasta algul – see on ainus periood, mille vältel Prat Carton osales COE koosolekutel –, ei sisalda Stora avaldused mingit tõendusmaterjali, mis kinnitaks komisjoni väidet, et selle organi aruteludel oli konkurentsivastane eesmärk. Viimaks tuleb märkida, et komisjon ei esita ka tõendeid, mis võimaldaksid arvata, et COE koosolekutel osalejad olid informeeritud JMC – kellele COE esitas aruandeid – koosolekute täpsest olemusest. Seega ei saa välistada, et COE koosolekutel osalejad, kes ei osalenud samal ajal JMC koosolekutel, ei olnud teadlikud sellest, kuidas JMC COE koostatud aruandeid täpselt kasutab.

207 Järelikult ei tõenda vastuväiteteatise lisa 70 COE koosolekutel aset leidnud arutelude tegelikku olemust.

ii) COE 3. oktoobri 1989. aasta koosolek

208 COE 3. oktoobri 1989. aasta koosoleku sisu annab edasi vastuväiteteatise lisa 70. Tekib küsimus, kas Prat Cartoni osalemine sellel koosolekul on piisav tõend selle kohta, et ta osales asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises.

209 Esiteks tuleb märkida, et nimetatud koosolekul toimunud hinnateemalised arutelud puudutasid klientide reaktsioone GC‑karbipapi hinnatõusudele, mida enamik selle karbipapi tootjaid rakendas alates 1. oktoobrist 1989 pärast seda, kui nendest hinnatõusudest oli turul mõni kuu varem teatatud. Komisjoni sõnul puudutas see hinnatõus ka SBS‑karbipappi, kuid mitte GD‑karbipappi. Mis puudutab kõnealustel koosolekutel toimunud arutelusid, siis leiab Esimese Astme Kohus, et need ületasid selle, mis on lubatud ühenduse konkurentsieeskirjade kohaselt, eriti seepärast, et tõdeti, et „oleks vale loobuda rakendamast GC‑kvaliteedi kõrget hinnataset, mis on nüüdsest kehtestatud […]”. Väljendades niiviisi ühist tahet rakendada kindlalt GC‑karbipapi uut hinnataset, ei määranud tootjad sõltumatult kindlaks poliitikat, mida nad kavatsesid turul järgida, kahjustades nõnda asutamislepingus sisalduvate konkurentsieeskirjade põhisisu (vt eelkõige eespool viidatud otsus Suiker Unie jt vs. komisjon, punkt 173).

210 Siiski ei võimalda miski järeldada, et Prat Carton osales 1989. aasta oktoobrikuu hinnatõusu puudutavas kokkumängus enne selle elluviimist ning et ta tõepoolest tõstis GC‑karbipapi hinda sellel ajal. Selles küsimuses selgub hageja vastustest Esimese Astme Kohtu kirjalikele küsimustele, et 1989. aastal koosnes Prat Cartoni toodang enam kui 80% ulatuses GD‑karbipapist, mida kõnealune hinnatõus ei puudutanud. Lisaks toimus COE 1989. aasta oktoobrikuine koosolek ligikaudu kaheksa kuud enne Prat Cartoni esimest tõendatud osalemist JMC koosolekul, mis oli üks organeid, mis otsuse kohaselt kujutas endast koos PWG‑ga põhiliste konkurentsivastase eesmärgiga arutelude toimumise kohta.

211 Selle teabe põhjal ei saa välistada, et Prat Cartoni esindaja(d) COE 3. oktoobri 1989. aasta koosolekul ei pruukinud olla teadlik(ud) hindu käsitlevate arutelude kontekstist. Kuna puuduvad ka tõendid tema hindu puudutava tegevuse kohta turul asjaomasel perioodil, on võimalik, et Prat Carton arvas, et arutelud ei puudutanud konkreetselt tema olukorda. Kuna COE 3. oktoobri 1989. aasta koosoleku sisu võis Prat Cartoni jaoks olla erandliku iseloomuga, ei saa sellele ettevõtjale järelikult ette heita, et ta ei avaldanud, et ta ei pea ennast sellel koosolekul arutatuga seotuks.

212 Teiseks ei sisalda vastuväiteteatise lisa 70 ühtki lõiku, mis näitaks, millised olid tegelikult need arutelud, mis viisid selleni, et kavandati tulevikuks kokkumängu masinate seisakute osas. Kõik viited konkreetsetele seisakutele, mida selles nimetatakse, puudutavad tegelikult minevikku. Dokument sisaldab küll ka ühte lõiku, milles käsitletakse masinate tulevast kasutamist: „Juhul kui tellimuste saabumise ja masinate koormuse halb olukord jätkub, on selge, et tuleb mõelda nõudlusele vastavale tootmisseisakule.” [„Bei anhaltend schlechtem Auftragseingang und schlechter Belegung ist es naheliegend, entsprechend dem Marktbedarf ein Abstellen zu überlegen.”] Kuna aga Prat Cartoni osalemine kõnealusel COE koosolekul ei tõenda eelmainitud põhjustel tema osavõttu hindu puudutavast kokkumängust, ei ole see ka piisav tõend tema osalemise kohta tootmisseisakuid puudutavas kokkumängus. Ainuüksi asjaolu, et viidatakse sellele, et tulevikus on võib olla vaja tootmisseisakuid teha, ei saa pidada ühenduse konkurentsieeskirju kahjustavaks, sest vähemalt ettevõtjate puhul, kes ei osalenud hindu puudutavas kokkumängus, võib olla tegemist olemasolevate turutingimuste objektiivse tõdemisega.

213 Eelnevat arvesse võttes ei kujuta Prat Cartoni osalemine COE 3. oktoobri 1989. aasta koosolekul endast piisavat tõendit selle kohta, et ta osales asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises.

c) Stora avaldus, mis puudutab teabe edastamist ettevõtjatele, kes koosolekutel ei osalenud

214 Avalduses, millele komisjon tugineb (vastuväiteteatise lisa 38, punkt 2), annab Stora teavet tootjate kohta, keda teavitati PWG koosolekute tulemustest: „Stora tootjad usuvad, et Saffa või Finnboard informeeris Hispaania tootjaid tavaliselt koosolekute tulemustest. Teised Hispaania tootjad, kes olid PG Paperboardi liikmed, on: Papelera del Centra SA, Prat Carton SA, Romani Esteve SA, Sarrió SA ja Tampella Espanola SA.”

215 Nagu selle avalduse sõnastusest selgelt nähtub, mainib Stora vaid, et arvab, et Prat Cartonit teavitati PWG koosolekute tulemustest. Ta ei märgi, millel tema arvamus põhineb. Niisuguses olukorras ei saa see avaldus olla tõend selle kohta, et Prat Carton osales asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises. Niisugust järeldust kinnitab veelgi enam asjaolu, et Stora väited puudutavad veel mitut teist ettevõtjat, kes olid PG Paperboardi liikmed, kuid kelle kohta otsuses ei ole leitud, et nad mõnes rikkumises osalesid.

d) Prat Cartoni osalemine JMC koosolekutel

216 Komisjon väidab, et ei ole tõendatud, et Prat Carton ei osalenud JMC koosolekutel enne 1989. aasta juunikuud, sest enne seda, kui komisjon viis läbi kontrolli, ei ole ühtegi ametlikku märki mitme ettevõtja osalemise kohta nendel koosolekutel.

217 Siiski on komisjoni kohustus tõendada, et Prat Carton rikkus asutamislepingu artikli 85 lõiget 1. Järelikult on komisjoni pelgad väited, mis puudutavad Prat Cartoni võimalikku osalemist kõnealuses ajavahemikus JMC koosolekutel, alusetud.

e) Kõnealust ajavahemikku puudutav järeldus

218 Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades ei näita komisjoni esitatud tõendid isegi nende kogumis, et Prat Carton osales ajavahemikus 1986. aasta keskpaigast kuni 1990. aasta juunikuuni asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumises.

2. Ajavahemik 1990. aasta juunist kuni 1991. aasta veebruarini

219 On selge, et Prat Carton osales nimetatud ajavahemikus kolmel JMC koosolekul: 27.–28. juunil 1990, 4. septembril 1990 ja 8.–9. oktoobril 1990. Mis puudutab Prat Cartoni tegelikku käitumist turul, siis komisjon leiab, et tema käsutuses on tõendusmaterjal, mis näitab, et see ettevõtja osales 1991. aasta jaanuarikuu kooskõlastatud hinnatõusus, mis on ainus nimetatud ajavahemikus elluviidud kooskõlastatud hinnatõus.

220 Sellest tõendusmaterjalist lähtudes tuleb kindlaks teha, kas komisjon on Prat Cartoni osalemist kõnealuses ajavahemikus rikkumise kolmes elemendis piisavalt tõendanud.

a) Prat Cartoni osalemine hindu puudutavas kokkumängus

221 Komisjoni arvates oli JMC peamine eesmärk algusest peale:

„– selgitada välja, kas ja kui see on nii, siis kuidas on võimalik ellu viia hinnatõuse, ning esitada oma järeldused PWG‑le,

– määrata kindlaks, kuidas PWG poolt otsustatud hinnapoliitikat riigiti ja põhiliste klientide puhul ellu viia, selleks et kehtestada Euroopas võrdväärne (st ühtne) hinnasüsteem […]” (otsuse põhjenduse 44 viimane lõik).

222 Konkreetsemalt väidab komisjon otsuse põhjenduse 45 esimeses ja teises lõigus:

„Komitee uuris turgude haaval, kuidas iga tootja pidi ellu viima hinnatõusud, mis PWG oli otsustanud kehtestada. Kavandatud hinnatõusude rakendamise praktilisi aspekte käsitleti „ümarlaudadel”, kus igal osavõtjal oli võimalus kommenteerida väljapakutud hinnatõusu.

Raskustest, mis tekkisid PWG otsustatud hinnatõusude elluviimisel, või võimalikest keeldumistest koostööd teha teatati PWG‑le, kes püüdis siis (nagu avaldas Stora) „saavutada vajalikku koostöötaset”. JMC esitas kvaliteetide GC ja GD kohta eraldi aruandeid. Kui PWG muutis mõnda hinda puudutavat otsust JMC edastatud aruannete põhjal, arutati kõnealuse otsuse rakendamiseks vajalikke meetmeid JMC järgmisel koosolekul.”

223 Tuleb tõdeda, et komisjon viitab JMC koosolekute eesmärki puudutava teabe kinnitamiseks põhjendatult Stora avaldustele (vastuväiteteatise lisad 35 ja 39).

224 Isegi kui komisjonil ei ole ühegi JMC koosoleku ametlikku protokolli, sai ta Mayr-Melnhofilt ja Renalt mõne sisememorandumi, mis puudutavad 6. septembri 1989. aasta, 16. oktoobri 1989. aasta ja 6. septembri 1990. aasta koosolekuid (vastuväiteteatise lisad 117, 109 ja 118). Need memorandumid, mille sisu on kirjeldatud otsuse põhjendustes 80, 82 ja 87, annavad edasi koosolekutel toimunud üksikasjalikke arutelusid, mille käigus käsitleti hindu puudutavaid kooskõlastatud algatusi. Memorandumid moodustavad seega tõendusmaterjali, mis kinnitab selgelt JMC ülesannete kirjeldust, mille esitas Stora.

225 Selles küsimuses piisab, kui viidata näitena Renalt saadud memorandumile, mis puudutab JMC 6. septembri 1990. aasta koosolekut (vastuväiteteatise lisa 118) ning milles on muu hulgas märgitud:

„Järgmisel nädalal, septembris teatatakse hinnatõusust.

Prantsusmaa 40 Prantsuse franki

Madalmaad 14 Hollandi kuldnat

Saksamaa 12 Saksa marka

Itaalia 80 Itaalia liiri

Belgia 2,50 Belgia franki

Šveits 9 Šveitsi franki

Ühendkuningriik 40 Inglise naela

Iirimaa 45 Iiri naela

Kõikide kvaliteetide – GD, UD, GT, GC jne – hinda tuleb tõsta ühtemoodi.

Üksainus hinnatõus aastas.

Tarnetele alates 7. jaanuarist.

Hiljemalt 31. jaanuarist.

14. septembri kiri hinnatõusuga (Mayr-Melnhof).

19. september, Feldmühle saadab kirja.

Cascades enne septembri lõppu.

Kõik peavad olema saatnud oma kirja enne 8. oktoobrit.”

226 Nagu komisjon otsuse põhjendustes 88–90 selgitab, õnnestus tal lisaks saada mõned sisedokumendid, mis võimaldavad järeldada, et ettevõtjad ja eriti need, keda on vastuväiteteatise lisas 118 nimeliselt mainitud, teatasid ka tegelikult kokkulepitud hinnatõusudest ja viisid need ellu.

227 Isegi kui dokumendid, millele komisjon tugineb, puudutavad vaid väikest arvu JMC koosolekutest, mis leidsid aset otsusega hõlmatud ajavahemikus, kinnitavad kõik olemasolevad dokumentaalsed tõendid Stora ütlust, mille kohaselt JMC peamine eesmärk oli määrata kindlaks kooskõlastatud hinnatõusud ja kavandada nende elluviimine. Selles küsimuses tuleb JMC koosolekute ametlike või siseprotokollide täielikku puudumist käsitleda piisava tõendina, mis kinnitab komisjoni väidet, et koosolekutel osalenud ettevõtjad püüdsid varjata selles organis toimunud arutelude tegelikku olemust (vt eelkõige otsuse põhjendus 45). Neil asjaoludel pöördub tõendamiskohustus ümber ja organi koosolekute seaduslikku eesmärki peavad tõendama ettevõtjad, kellele otsus on adresseeritud. Kuna ettevõtjad sellist tõendit ei esitanud, leidis komisjon õigesti, et selle organi koosolekutel ettevõtjate vahel toimunud aruteludel oli peamiselt konkurentsivastane eesmärk.

228 Mis puudutab Prat Cartoni konkreetset olukorda, siis tema osalemist kolmel JMC koosolekul ligikaudu kaheksakuulise perioodil vältel tuleb eelneva põhjal ja vaatamata sellele, et puuduvad dokumentaalsed tõendid nendel kolmel koosolekul toimunud arutelude kohta, pidada piisavaks tõendiks selle kohta, et ta osales selles ajavahemikus hindu puudutavas kokkumängus.

229 Seda arvamust kinnitavad dokumendid, millele komisjon tugineb ja mis puudutavad Prat Cartoni tegelikku käitumist hinna valdkonnas. Nimelt tuleb meenutada, et 1990. aasta septembri alguses otsustati tõsta igasuguse kvaliteediga karbipapi hinda ning erinevad ettevõtjad teatasid sellest hinnatõusust 1990. aasta septembris/oktoobris, nagu selgub eespool viidatud vastuväiteteatise lisast 118. Hinnatõus pidi jõustuma kõigis kõnealustes riikides 1991. aasta jaanuaris.

230 Prat Cartoni faksis, mis saadeti 26. septembril 1990 (dokument G‑15‑8), on muu hulgas märgitud:

„Meil on kavas kõigis riikides alates 1991. aasta jaanuarist hindu tõsta.

Mis puudutab Prantsusmaad, siis me kavatseme tõsta iga kvaliteediga karbipapi hinda 400 Prantsuse franki tonni kohta.”

231 Kuigi selles faksis nimetatakse hinnatõusu täpset summat vaid ühe riigi puhul, tõendab see, et Prat Carton teatas hinnatõusudest vastavalt otsustele, mis vastuväiteteatise lisa 118 kohaselt tehti JMC‑s. Vastuväiteteatise lisas 118 mainitud hinnatõusud ei viita kõikide kõnealuste riikide puhul samale müügikogusele ning Prantsusmaa puhul nimetatud 40 Prantsuse frangi suurune hinnatõus vastab 100 kg karbipapi hinna tõusule. Lisaks tuleb märkida, et kuigi on selge, et dokumentidest F‑15‑9 ja G‑15‑7, milleks on Prat Cartoni ja ühe Inglise ettevõtja vahel 1991. aasta veebruari lõpus / märtsi alguses vahetatud faksid, selgub, et Prat Carton tõstis lõpuks oma hindu Ühendkuningriigis alles 1991. aasta aprillis, ei vähenda selline hinnatõusu elluviimise kuupäeva edasilükkamine ühes kõnealustest riikidest eespool viidatud dokumendi G‑15‑8 tõenduslikku jõudu osas, mis puudutab Prat Cartoni osalemist 1991. aasta jaanuarikuu kooskõlastatud hinnatõusus. Selline arutluskäik on seda õigem, et Prat Cartoni Inglise turul ellu viidud hinnatõus oli dokumendi F‑15‑9 kohaselt 35–45 Inglise naela tonni kohta, mis on lähedane vastuväiteteatise lisas 118 märgitud 40 Inglise naela suurusele summale.

232 Eelnevatest kaalutlustest lähtudes leiab Esimese Astme Kohus, et komisjon on tõendanud, et Prat Carton osales ajavahemikus 1990. aasta juunist kuni 1991. aasta veebruarini hindu puudutavas kokkumängus.

b) Prat Cartoni osalemine tootmisseisakuid puudutavas kokkumängus

233 Juba on kinnitust leidnud, et komisjon on tõendanud, et PWG koosolekutel kohal viibinud ettevõtjad osalesid alates 1987. aasta lõpust masinate seiskamist puudutavas kokkumängus ning et tootmisseisakuid rakendati tegelikult alates 1990. aastast.

234 Otsuse kohaselt võtsid sellest kokkumängust osa ka JMC koosolekutel osalenud ettevõtjad.

235 Selles küsimuses märgib komisjon muu hulgas järgmist:

„Lisaks Fidesi hallatud süsteemile, millest saadi koondatud andmeid, oli kombeks, et iga ettevõtja teavitas konkurent