Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

1. Põhikohtuasjas tõusetus küsimus, kas töövõimetuspensioni arvutamise viis töötajate puhul, kes töötasid sotsiaalkindlustusskeemi osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga, ja eeskätt naiste puhul, võib olla diskrimineeriv.

2. Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Galicia autonoomse piirkonna kõrgeim kohus, Hispaania) palub seetõttu Euroopa Kohtul anda hinnang sellele, kas nimetatud pensioni arvutamise viis on kooskõlas õigusnormidega, mis on sätestatud esiteks nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas(2) artiklis 4 ja teiseks nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta(3) lisatud kokkuleppe klausli 5 lõike 1 punktis a.

3. See taotlus esitati ühelt poolt L. Cachaldora Fernándezi ning teiselt poolt Instituto Nacional de la Seguridad Sociali (INSS) (riiklik sotsiaalkindlustusamet) ja Tesorería General de la Seguridad Sociali (TGSS) (sotsiaalkindlustuse keskkassa) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on L. Cachaldora Fernándezile täieliku töövõimetuse tõttu makstava pensioni arvutamisel aluseks võetava summa kindlaksmääramine.

4. Selle pensioni arvutamisel võtsid pädevad siseriiklikud ametiasutused ajavahemikke, mille vältel huvitatud isik ei teinud sotsiaalkindlustusskeemi osamakseid, arvesse vähendatud osamaksete baassumma alusel, sest nimetatud isik töötas sotsiaalkindlustuse osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga. Käesolevas kohtuasjas vaidlustab huvitatud isik sellise pensioni arvutamise viisi, sest selle tulemusel on tema töövõimetuspension väiksem, samas kui ta töötas täistööajaga väga suure osa oma töötatud ajast ning tegi vastavaid osamakseid sotsiaalkindlustusskeemi.

5. Esitan käesolevas ettepanekus põhjused, miks sellised õigusnormid tingivad minu arvates kaudse soolise diskrimineerimise, mis on vastuolus direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1. Selgitan samuti, miks ei saa minu arvates sellist diskrimineerimist õigustada Hispaania ametiasutuste esitatud põhjus, et sotsiaalkindlustusskeem on osamakseline ning on vaja järgida proportsionaalsuse põhimõtet.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Direktiiv 79/7

6. Direktiivi 79/7 artikli 2 kohaselt kohaldatakse seda töötava elanikkonna – see tähendab töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate ning selliste töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate, kelle tegevus on katkenud haiguse, õnnetuse või sunnitud töötuse tõttu, samuti tööotsijate – ning pensionile jäänud või invaliidistunud töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes.

7. Direktiivi 79/7 artikli 3 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda eeskätt riiklike sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, mis pakuvad kaitset invaliidsuse korral.

8. Direktiivi 79/7 artikli 4 lõige 1 näeb ette järgmist:

„Võrdse kohtlemise põhimõte tähendab, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga, ning eelkõige siis, kui kõne all on:

– skeemide ulatus ja neile ligipääsu tingimused,

– sissemakse kohustus ja sissemaksete arvutamine,

– hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa ja ülalpeetavate puhul suurendatava hüvitise arvutamine, ning hüvitise saamise õiguse kestuse ja säilitamise tingimused.”

2. Direktiiv 97/81

9. Direktiivi 97/81 artikkel 1 täpsustab, et direktiivi eesmärk on rakendada sellele lisatud tööandjate ja töövõtjate üldorganisatsioonide, st Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE), Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC) vahel 6. juunil 1997. aastal sõlmitud osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe (edaspidi „raamkokkulepe”).

10. Põhikohtuasja seisukohast olulised raamkokkuleppe sätted on järgmised:

„Preambul

[...]

Tõdedes, et riiklik sotsiaalkindlustus on liikmesriikide otsustada, käsitleb käesolev kokkulepe osalise tööajaga töötajate töötingimusi. Mittediskrimineerimise põhimõttega seoses on käesoleva kokkuleppe osalised märkinud Euroopa Ülemkogu 1996. aasta Dublini istungjärgu tööhõivedeklaratsiooni, milles ülemkogu muuseas rõhutab vajadust muuta sotsiaalkindlustussüsteemid tööhõivesõbralikumaks, „arendades sotsiaalkaitsesüsteeme, mis on suutelised kohanema uute töövormidega, ja nähes ette sellise tööga hõivatud isikute asjakohase kaitse”. Käesoleva kokkuleppe osaliste arvates tuleks nimetatud deklaratsioon ellu viia.

[...]

Klausel 1 : Eesmärk

Käesoleva raamkokkuleppe eesmärk on:

a) kõrvaldada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja parandada osalise tööajaga töötamise kvaliteeti;

[...]

Klausel 2: Reguleerimisala

1. Käesolevat kokkulepet kohaldatakse osalise tööajaga töötajate suhtes, kellel on liikmesriigi kehtiva seaduse, kollektiivlepingu või tava kohaselt määratletud tööleping või ‑suhe.

[...]

Klausel 4 : Mittediskrimineerimise põhimõte

1. Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.

[...]

Klausel 5 : Osalise tööajaga töötamise võimalused

1. Käesoleva kokkuleppe klausli 1 ning osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahelise mittediskrimineerimise põhimõtte kohaselt:

a) peaksid liikmesriigid pärast konsulteerimist tööturu osapooltega vastavalt siseriiklikule seadusele ja tavale identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama;

[...]”

B. Hispaania õigusnormid

11. Sotsiaalkindlustuse üldseaduse (ley general de la seguridad social)(4) artikli 140 lõike 1 punktis a on täpsustatud, et sellise töövõimetuspensioni arvutamisel aluseks võetav summa, mis ei ole tingitud kutsehaigusest, määratakse kindlaks nii, et huvitatud isiku poolt kindlustusjuhtumi toimumise kuule vahetult eelnenud 96 kuu jooksul tasutud osamaksete baassummad jagatakse 112‑ga.

12. Selle seaduse artikli 140 lõikes 4 on täpsustatud korrigeeriva mehhanismi rakendamise kord; see mehhanism võimaldab töövõimetuspensioni arvutamisel arvesse võtta ajavahemikke, mille vältel huvitatud isik ei olnud kohustatud sotsiaalkindlustusskeemi osamakseid tegema. See säte on sõnastatud järgmiselt:

„Kui baassumma arvutamisel arvesse võetaval ajavahemikul esines kuid, mil puudus kohustus osamakseid teha, siis võetakse neist esimese 48 kuu puhul aluseks igal konkreetsel ajahetkel kohaldatav miinimumbaas ning ülejäänud kuude puhul 50% sellisest miinimumbaasist […].”

13. Sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmes täiendav säte näeb ette osalise tööajaga töötajate suhtes kohaldatavad eeskirjad.

14. Selle sätte eeskirjas 3 on täpsustatud korrigeeriva mehhanismi rakendamise kord; see mehhanism võimaldab töövõimetuspensioni baassumma arvutamisel arvesse võtta ajavahemikke, mille vältel huvitatud isik ei teinud sotsiaalkindlustusskeemi osamakseid. See näeb ette järgmist:

„b) Vanaduspensioni ja sellise töövõimetuspensioni puhul, mis ei ole tingitud kutsehaigusest, võetakse ajavahemikke, mil puudus kohustus osamakseid teha, arvesse, kasutades igal konkreetsel ajahetkel kohaldatavat miinimumbaasi, mis vastab kõige viimasena töötatud tundide arvule.”

15. Seda eeskirja rakendati kuninga 31. oktoobri 2002. aasta dekreedi nr 1131/2002 artikli 7 lõikega 2, mis reguleerib osalise tööajaga töötajate sotsiaalkindlustust ja osalist pensioni(5) . Selles dekreedis on sätestatud järgmist:

„Vanaduspensioni ja sellise töövõimetuspensioni puhul, mis ei ole tingitud kutsehaigusest ega tööõnnetusest, võetakse ajavahemikke, mil puudus kohustus osamakseid teha, arvesse, kasutades igal konkreetsel ajahetkel kohaldatavat miinimumbaasi, mis vastab lepingu alusel töötatud tundide arvule kuupäeval, mil osamaksete tegemise kohustus peatus või lakkas”.

II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused

16. Eelotsusetaotlusest nähtub, et L. Cachaldora Fernández tegi Hispaania sotsiaalkindlustusskeemi osamakseid 15. septembrist 1971 kuni 25. aprillini 2010, st kokku 5523 päeva eest; kogu selle ajavahemiku vältel töötas ta täistööajaga, välja arvatud 1. septembrist 1998 kuni 23. jaanuarini 2002, mil ta töötas osalise tööajaga. Ajavahemikul 23. jaanuarist 2002 kuni 30. novembrini 2005 L. Cachaldora Fernández aga ei töötanud ning ei teinud sel ajal seega sotsiaalkindlustusskeemi osamakseid.

17. L. Cachaldora Fernández taotles 21. aprillil 2010 INSS‑lt töövõimetuspensioni.

18. Talle määrati see pension 29. aprillil 2010 põhjusel, et ta oli püsivalt võimetu töötama oma tavalisel kutsealal. Huvitatud isikule määrati seega töövõimetuspension 55% ulatuses igakuisest baassummast, mis oli 347,03 eurot.

19. Põhikohtuasjas kõne all olevate siseriiklike õigusnormide kohaselt arvutati pensioni summa osamaksete alusel, mis huvitatud isik oli teinud kindlustusjuhtumi toimumise kuupäevale eelneva 8 aasta jooksul, st 2002. aasta märtsist 2010. aasta veebruarini. Eelotsusetaotlusest nähtub, et ajavahemikku 2002. aasta märtsist 2005. aasta novembrini puudutavas võtsid pädevad ametiasutused sel moel arvesse osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelnenud ajal kohalduvaid osamaksete miinimumbaase, mille suhtes nad kohaldasid osalise tööaja kordajat.

20. L. Cachaldora Fernández esitas selle otsuse peale vaide, väites, et tema pensioni arvutamisel tuleb ajavahemikku 2002. aasta märtsist 2005. aasta novembrini võtta arvesse igal konkreetsel aastal kehtinud osamaksete miinimumbaasi täieliku summa alusel, mitte osalise tööaja kordaja kohaldamisest tuleneva väiksema summa alusel. Tema pakutud arvutusmeetodi kohaselt oleks tema pensioni baassumma 763,76 eurot ja INSS ei ole seda väidetavalt vaidlustanud.

21. INSS jättis selle vaide rahuldamata põhjendusel, et väljapakutud arvutusmeetod ei ole kooskõlas kuninga dekreedi nr 1131/2002 artikli 7 lõikega 2. Seetõttu esitas L. Cachaldora Fernández nimetatud otsuse peale kaebuse Juzgado de lo Social n° 2 de Ourense’le. Nimetatud kohus jättis 13. oktoobri 2010. aasta otsusega tema kaebuse rahuldamata ja kinnitas INSS haldusotsust, tuginedes sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmenda täiendava sätte ning kuninga dekreedi nr 1131/2002 artikli 7 lõike 2 sõnastusele.

22. L. Cachaldora Fernández esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Tribunal Superior de Justicia de Galiciale. Kuna sel kohtul oli kahtlusi kõne all olevate õigusnormide kooskõlas liidu õigusega, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kas [direktiivi 79/7] artikliga 4 on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu [sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmenda täiendava sätte lõike 1 eeskirja 3 punkt b], mis mõjutab peamiselt naistest koosnevat isikute gruppi ja mille kohaselt lähtutakse selliste osamaksete tegemise katkestamise ajavahemike arvesse võtmisel, mis esinevad osamakselise töövõimetuspensioni baassumma arvutamisel aluseks võetava ajavahemiku vältel ja järgnevad osalise tööajaga töötamisele, igal konkreetsel ajahetkel kohaldatavast osamaksete miinimumbaasist, mida vähendatakse osamaksete tegemise katkestamise ajavahemikule eelnenud osalise tööaja kordaja alusel, samas kui täistööajaga töö puhul vähendamist ei toimu?

2. Kas [direktiivile 97/81 lisatud raamkokkuleppe] klausli 5 lõike 1 punktiga a on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu [sotsiaalkindlustuse üldseaduse täiendava sätte 7 lõike 1 eeskirja 3 punkt b], mis mõjutab peamiselt naistest koosnevat isikute gruppi ja mille kohaselt lähtutakse selliste osamaksete tegemise katkestamise ajavahemike arvesse võtmisel, mis esinevad osamakselise töövõimetuspensioni baassumma arvutamisel aluseks võetava ajavahemiku vältel ja järgnevad osalise tööajaga töötamisele, igal konkreetsel ajahetkel kohaldatavast osamaksete miinimumbaasist, mida vähendatakse osamaksete tegemise katkestamise ajavahemikule eelnenud osalise tööaja kordaja alusel, samas kui täistööajaga töö puhul vähendamist ei toimu?”

23. Põhikohtuasja pooled, Hispaania valitsus ja Euroopa Komisjon esitasid oma seisukohad.

III. Sissejuhatavad märkused

24. Käesolevas kohtuasjas palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul hinnata, kas sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmenda täiendava sätte lõike 1 eeskirja 3 punkt b on kooskõlas esiteks direktiivi 79/7 artikliga 4 (esimene eelotsuse küsimus) ja teiseks direktiivile 97/81 lisatud raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punktiga a (teine eelotsuse küsimus).

25. Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata ainult esimesele neist kahest küsimusest.

26. Nimelt olen ma sarnaselt käesolevas kohtuasjas oma seisukohad esitanud menetlusosalistega arvamusel, et selline olukord, nagu on kõne all, ei kuulu direktiivi 97/81 sisulisse kohaldamisalasse.

27. Sellele direktiivile lisatud raamkokkuleppe klausli 1 punkti a kohaselt on raamkokkuleppe eesmärk eeskätt „kõrvaldada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja parandada osalise tööajaga töötamise kvaliteeti”. Raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1 püütakse nii tagada diskrimineerimiskeelu põhimõtte järgimine osalise tööajaga töötajate töötingimusi puudutavas; see põhimõte on nimetatud raamkokkuleppe alustalaks.(6)

28. Raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkt a kutsub omakorda liikmesriike üles identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama. Nagu liidu seadusandja on sõnaselgelt täpsustanud, asetub see klausel „[raam]kokkuleppe klausli 1 ning [selle raamkokkuleppe klausli 4 lõikes 1 sätestatud] osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahelise mittediskrimineerimise põhimõtte” konteksti. Nagu me äsja rõhutasime, reguleeritakse raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1 konkreetselt „töötingimusi”.

29. Kuid Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei kujuta selline säte, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis kehtestab töövõimetuspensioni arvutamisel kohaldatava korrigeeriva mehhanismi, endast „töötingimust” selle sätte tähenduses.

30. Euroopa Kohus asus nimelt kohtuotsuses Bruno jt (C‑395/08 ja C‑396/08, EU:C:2010:329) seisukohale, et „mõiste „töötingimused” alla raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 mõttes kuuluvad pensionid, mille aluseks on töötajat ja tööandjat ühendav töösuhe, kuid mitte need pensionid, mis põhinevad riiklikul sotsiaalkindlustusel, st need, mis sõltuvad rohkem sotsiaalsetest kaalutlustest kui töösuhtest”(7) . Põhikohtuasjas kõne all olev pension, mis on mõeldud kindla kindlustusriski, st invaliidsuse katmiseks, on hõlmatud Hispaania riikliku sotsiaalkindlustusskeemiga.

31. Lisaks ei tohi unustada seda, et vastavalt raamkokkuleppe preambula kolmandale lõigule leppisid kokkuleppe osalised kokku selles, et „riiklik sotsiaalkindlustus on liikmesriikide otsustada”. Raamkokkuleppe osalised soovisid seega jätta raamkokkuleppe kohaldamisalast välja sellised küsimused, nagu praegu kõne all olev töövõimetuspensioni summa arvutamisega seonduv küsimus.

32. Eelnevaga arvestades olen seega seisukohal, et kõnealune säte ei kuulu direktiivi 97/81 kohaldamisalasse ning seega ei ole põhjust vastata teisele eelotsuse küsimusele.

33. Seevastu kuulub kõne all olev pension direktiivi 79/7 kohaldamisalasse, kuna see on osa riiklikust skeemist, mis pakub kaitset selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 loetletud riskidest ühe (invaliidsus) puhul ja on selle riski puhul pakutava kaitsega otseselt ja tegelikult seotud.(8) Seega tuleb analüüsida, kas sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmenda täiendava sätte lõike 1 eeskirja 3 punkt 1 on selle õigusaktiga kooskõlas.

IV. Esimene küsimus

34. Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt Euroopa Kohtult teada saada, kas direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, sest selle kohaldamise tulemusel on töövõimetuspension väiksem selliste töötajate puhul, kes töötasid sotsiaalkindlustuse osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga.

35. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et selle õigusnormi tulemusel on makstav summa õigustamatult erinev osalise tööajaga töötajate kategooria (kellest enamik on naised) ja täisajaga töötajate kategooria puhul.

36. Esiteks tuleb analüüsida, kas kõnealuse sättega kehtestatud metodoloogia võib tõepoolest seada osalise tööajaga töötajate kategooria ebasoodsamasse olukorda sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas.

A. Osalise tööajaga töötajate ebasoodsam kohtlemine

37. Sotsiaalkindlustuse üldseaduse artikli 140 lõike 1 kohaselt, mis näeb ette töötajate üldkategooria suhtes kohaldatava eeskirja, arvutatakse töövõimetuspension, arvestades kindlustusjuhtumi toimumisele eelnenud kaheksa aasta jooksul (edaspidi „arvessevõetav ajavahemik”) kohaldatud osamaksete baassummasid(9) .

38. Juhuks kui see arvessevõetav ajavahemik hõlmab kuid, mille vältel huvitatud isik ei teinud sotsiaalkindlustuse osamakseid, on seadusandja sotsiaalkindlustuse üldseaduse artikli 140 lõikes 4 ette näinud korrigeeriva mehhanismi, mis võimaldab võtta neid ajavahemikke arvesse töövõimetuspensioni arvutamisel aluseks võetavas baassummas. Pädevad ametiasutused võtavad sellisel juhul arvesse nn fiktiivseid osamaksete baassummasid. Täistööajaga töötajate puhul on selliseks baassummaks nelja esimese aasta puhul kõige väiksem kohaldatavatest osamaksete baassummadest ning nelja viimase aasta puhul 50% sellisest miinimumbaasist.

39. See säte ei ole aga kohaldatav osalise tööajaga töötajate suhtes.

40. Seadusandja kehtestas nimelt selle töötajate kategooria puhul erineva ning spetsiaalselt neile mõeldud korrigeeriva mehhanismi sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmenda täiendava sätte lõike 1 eeskirja 3 punktis b, mille kooskõla liidu õigusega tuleb käesolevas kohtuasjas hinnata. Tuletan meelde, et seda sätet rakendab kuninga dekreedi nr 1131/2002 artikli 7 lõige 2.

41. Nende sätete kohaselt võtavad pädevad ametiasutused juhul, kui arvessevõetav ajavahemik hõlmab ajavahemikke, mille vältel huvitatud isik ei olnud kohustatud tegema osamakseid, neid ajavahemikke arvesse nii, et aluseks võetakse kõige väiksem nendest osamaksete baassummadest, mis vastavad kuupäeval, mil osamaksete tegemise kohustus katkes või kustus, lepingus ette nähtud töötundide arvule.

42. Eelotsusetaotlusest nähtub, et eespool nimetatud sätete kohaldamine sõltub seega sellest, milline oli osamaksete tegemise katkestamisele eelnev viimane leping.

43. Nagu komisjon märkis oma seisukohas, võetakse ajavahemikke, mille vältel huvitatud isik ei teinud osamakseid, arvesse samamoodi nagu ajavahemikku, mis eelnes vahetult kutsetegevuse lakkamisele.

44. Teisisõnu, kui huvitatud isik lakkas tegelemast oma kutsetegevusega vahetult pärast täistööajaga töötamist, võtavad pädevad ametiasutused aluseks täistööajaga töötatud ajavahemiku suhtes kohaldatava osamaksete baassumma.

45. Seevastu, kui huvitatud isik töötas sotsiaalkindlustuse osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga, võetakse neid ajavahemikke, mille vältelt see isik sotsiaalkindlustuse osamakseid ei teinud, arvesse väiksema osamaksete baassumma alusel. Nimelt, kuivõrd osalise tööajaga töötaja saab lühema tööaja tõttu töötasu väiksemas summas, siis on samuti väiksemad ka sotsiaalkindlustuse osamaksed, mis arvutatakse protsendina töötasust.

46. Sellest järeldub seega, et töövõimetuspensioni summa on erinev osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelnenud ajavahemikul osalise tööajaga töötanud töötajate ja nende töötajate puhul, kes töötasid täistööajaga ja kelle puhul võetakse selliseid ajavahemikke arvesse täieliku osamaksete baassumma alusel.

47. Seega võtsid pädevad ametiasutused nende ajavahemike arvesse võtmiseks, mille vältel L. Cachaldora Fernández osamakseid ei teinud, st 2002. aasta märtsist 2005. aasta novembrini, aluseks vähendatud osamaksete baassumma, mis oli saadud osalise tööajaga töötamise kordaja kohaldamisel(10), kuivõrd huvitatud isik töötas osalise tööajaga kuupäeval, mil osamaksete tegemise kohustus lakkas.

48. Teisisõnu oli kõnealuse sätte kohaldamise tulemuseks see, et ajavahemikku, mille vältel huvitatud isik osamaksete tegemise katkestas, võeti tema töövõimetuspensioni arvutamisel arvesse 1/8‑ule vähendatud osamaksete baassumma alusel, samas kui ta töötas täistööajaga väga suure osa oma töötatud ajast ning tegi vastavaid osamakseid sotsiaalkindlustusskeemi.

49. Sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tõi see arvutusmeetod seega tõepoolest kaasa huvitatud isikule väiksema töövõimetuspensioni määramise ja seda ebaproportsionaalselt, arvestades osamaksetega, mida ta oli oma töötatud aja jooksul teinud, ning seadis selle isiku ebasoodsamasse olukorda.

50. Nagu komisjon märkis oma kirjalikes seisukohtades ja kohtuistungil, ei jaga ta seda seisukohta.

51. Ta väidab, et tihtipeale võib kõnealuses sättes kehtestatud metodoloogia osutuda osalise tööajaga töötajatele vägagi soodsaks; seda siis, kui kutsealase tegevuse puudumise ajavahemikule eelneval ajavahemikul on töötatud täistööajaga.

52. Komisjon tugineb oma analüüsis näitele, kus naine on arvessevõetava ajavahemiku vältel töötanud 4 aastat osalise tööajaga, seejärel 6 kuud täistööajaga, seejärel katkestanud kutsealase tegevuse 3 aasta vältel, et lõpuks uuesti täistööajaga töötada 6 kuu vältel. Nende 8 aasta jooksul on see isik seega töötanud 4 aastat osalise tööajaga ja ühe aasta täistööajaga. Komisjon rõhutab, et sellises olukorras samastataks ajavahemik, mille vältel isik kutsetegevusega ei tegelenud, olukorraga, kus asjaomane isik töötas täistööajaga ning pädevad ametiasutused võtavad seega neid 4 aastat arvesse täistööajale vastava osamaksete baassumma alusel, samas kui see isik töötas täistööajaga üksnes ühe aasta vältel.

53. Ma ei jaga komisjoni seisukohta.

54. Nimelt, nagu ma juba märkisin käesoleva ettepaneku punktides 42 ja 43, sõltub kõnealuse sätte kohaldamine sellest, milline oli osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelnev leping. Komisjon ise märkis oma seisukohas, et kutsealase tegevusetuse ajavahemikud samastatakse neile vahetult eelneva ajavahemikuga, nagu oleks need samaväärsete hüvitiste maksmise aluseks. Seetõttu olen ma arvamusel, et sellises olukorras, nagu komisjoni poolt näiteks toodu, kus huvitatud isik töötas täistööajaga ajavahemiku vältel, mis eelneb vahetult osamaksete tegemise katkestamisele, on kohaldatavad üksnes sotsiaalkindlustuse üldseaduse artikli 140 lõiked 1 ja 4, mitte aga kõnealuses sättes ette nähtud erieeskirjad. Seega on minu arvates raske väita, et kõnealune säte võib osutuda väga soodsaks, kuivõrd see ei ole kohaldatav.

55. Oma analüüsi selles etapis olen seega seisukohal, et sotsiaalkindlustuse üldseaduse seitsmenda täiendava sätte lõike 1 eeskirja 3 punktis b kehtestatud arvutusmeetod tingib nende töötajate ebasoodsama kohtlemise, kes töötasid sotsiaalkindlustusskeemi osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga.

56. Küsimus, millele tuleb nüüd vastus leida, seisneb selles, kas selline arvutusmeetod tingib lisaks ka naiste diskrimineerimise, mis on vastuolus direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1.

B. Kõnealuse sätte diskrimineeriv laad

57. On tõsiasi, et kõnealust sätet kohaldatakse vahet tegemata nii mees‑ kui ka naistöötajate suhtes, mistõttu see ei näe ette otsest soolist diskrimineerimist.

58. Sellegipoolest näib, et selle sättega nähakse ette kaudne diskrimineerimine, mis on vastuolus direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1, sest kui võtta arvesse Hispaania tööjõudu kirjeldavaid statistikaandmeid, on tõenäoline, et tegelikult seab see ebasoodsamasse olukorda palju rohkem naisi, kui mehi.(11)

59. Sissejuhatuseks täpsustan kohe alguses, et see järeldus ei piira kuidagi hindamisruumi, mis Euroopa Kohtu sõnul kuulub ainuüksi siseriiklikule kohtule. Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub nimelt, et ainuüksi eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev hindama, kas esineb kaudset diskrimineerimist, ning kindlaks tegema, kas statistikaandmed, millele ta peab tuginema, on piisavad kohtuasja lahendamiseks ning tõelevastavad.(12) See eeldab Euroopa Kohtu sõnul seda, et sellised andmed on kogutud piisava arvu isikute kohta, et need kannavad endas üldiselt mingit konkreetset tähendust ning ei väljenda üksnes juhuslikke või lühiajalisi nähtusi.

60. Käesoleval juhul tugineb eelotsusetaotluse esitanud kohus oma hinnangus Instituto Nacional de Estadistica (riiklik statistikaamet) statistikaandmetele. Nende andmete kohaselt moodustasid põhikohtuasjas kõne all oleva kindlustusjuhtumi toimumise ajal osalise tööajaga töötajate kategooriast enam kui 80% naised. Ehkki 2013. aastal on toimunud meestöötajate osakaalu märkimisväärne tõus selles kategoorias, tuleneb statistikast, et sellesse kategooriasse kuuluvate naistöötajate osakaal on sellegipoolest jäänud 73% kõrgusele.

61. Need andmed näitavad, et palju suurem protsent naistöötajaid kui meestöötajaid, võivad kuuluda kõnealuse õigusnormi kohaldamisalasse. Andmed näitavad lisaks, et tegemist on püsiva ja kolme aasta vältel muutumatuks jäänud nähtusega, mida ei saa minu arvates määratleda juhusliku või lihtsalt lühiajalisena Euroopa Kohtu praktika tähenduses. Nimelt, ehkki 2013. aasta statistikaandmetest nähtub, et osalise tööajaga töötajate kategooriasse kuuluvate mees‑ ja naistöötajate osakaalu erinevus on vähenenud, on see erinevus naiste ja meeste vahel ilmselgelt ja endiselt äärmiselt suur. Lisaks, nagu tuleneb kohtuistungil toimunud vaidlustest, on äärmiselt tõenäoline, et kindlustusjuhtumi toimumise kuupäeval, mil Hispaaniat ei riivanud majanduskriis, mis teda praegu mõjutab, oli osalise tööajaga töötavate meeste osakaal oluliselt väiksem.

62. Need andmed kujutavad endast minu arvates usaldusväärset ning konkreetse tähendusega tõendit, millega võib põhistada järeldust – mille saab siiski teha üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et oluliselt suurem protsent naistöötajaid kui meestöötajaid võib tõepoolest leida end ebasoodsamast olukorrast kõnealuse korrigeeriva mehhanismi rakendamise tõttu.

63. Hispaania valitsus ei ole selle seisukohaga nõus ning väidab INSS esitatud arvandmete alusel, et ei esine kaudset diskrimineerimist.(13)

64. Ta väidab, et need andmed tõendavad, et kõnealust korrigeerivat mehhanismi kohaldatakse tegelikult pisut suurema arvu meeste, kui naiste suhtes. Nii olevat seda mehhanismi 2010. aastal rakendatud 5657 mehe ja ainuüksi 5237 naise suhtes; 2011. aastal on vastavad arvud 5566 meest ja 5129 naist; 2012. aastal 5568 meest ja 4830 naist ning 2013. aastal 5935 meest ja 5066 naist.

65. Ma leian, et need andmed ei saa seada kahtluse alla statistikat, millele tugineb eelotsusetaotluse esitanud kohus ja järeldusi, mille tegemise ettepaneku ma teen.

66. Nimelt tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ei piisa ainuüksi nende mees‑ ja naistöötajate arvu arvessevõtmisest, kelle suhtes asjaomaseid õigusnorme kohaldatakse.(14) See arv on relatiivne ja sõltub liikmesriigis töötava elanikkonna suurusest; lisaks ei võimalda see hinnata meeste ja naiste osakaalu osalise tööajaga töötajate kategoorias.

67. Seetõttu olen ma vaatamata Hispaania valitsuse poolt oma seisukohas esitatud andmetele endiselt arvamusel, et kõnealune säte seab tõenäoliselt ebasoodsamasse olukorda palju rohkem naisi kui mehi, ning kujutab endast seega kaudset diskrimineerimist, mis on vastuolus direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1.

68. Järgmiseks tuleb lahendada küsimus sellest, kas põhjused, millele pädevad siseriiklikud ametiasutused tuginevad, võivad sellist diskrimineerimist õigustada.

C. Õigustuse olemasolu

69. Euroopa Kohus on tunnustanud liikmesriikide laiaulatuslikku kaalutlusõigust sobivate vahendite valimisel nende sotsiaal‑ ja tööhõivepoliitika eesmärkide saavutamiseks. Sellegipoolest, kui liikmesriigid kehtestavad eeldatavasti diskrimineerivad õigusnormid, peavad nad tõendama, et neid võivad õigustada objektiivsed asjaolud, mis ei ole kuidagi seotud soolise diskrimineerimisega.(15)

70. Liikmesriigid peavad seega tõendama, et asjaomaste õigusnormidega taotletakse nende sotsiaalpoliitika õiguspärast eesmärki. Lisaks peavad nad tõendama, et selle eesmärgi saavutamiseks valitud vahendid on selle eesmärgi saavutamise tagamiseks sobivad ning et neid rakendatakse sidusalt ja süstemaatiliselt.(16)

71. Käesolevas kohtuasjas väidab Hispaania valitsus, et kõnealuse õigusnormiga soovitakse tagada vastavalt Hispaania põhiseaduse artiklile 41 õiglane, tasakaalustatud ning solidaarne riiklik pensioniskeem, tagades sotsiaalkindlustusskeemi elujõulisuse ning finantstasakaalu.

72. Nagu INSS seda tegi eelnevalt juba eelotsusetaotluse esitanud kohtus, nii tugineb ka Hispaania valitsus asjaolule, et skeem on osamakseline ning on vajalik järgida proportsionaalsuse põhimõtet. Nii ei saa selle skeemi poolt pakutav kaitse olla tema väitel kunagi suurem varem skeemi tehtud osamaksetest: huvitatud isikud saavad pensioni, mis peab olema proportsionaalne nende poolt skeemi tehtud osamaksetega. Järelikult tuleneb selle põhimõtte kohaldamistest õigustatud erinevus summade vahel, mida makstakse täistööajaga töötajale ja osalise tööajaga töötajatele.

73. Samuti peavad pädevad ametiasutused tema sõnul just sellest põhimõttest lähtudes võtma arvesse ajavahemikke, mille vältel huvitatud isik katkestas osamaksete tegemise vahetult pärast osalise tööajaga töötamise lõpetamist. Nii on Hispaania valitsus seisukohal, et kuivõrd huvitatud isik teeb töötatud ajaga proportsionaalseid sissemakseid osalise tööajaga töötatud ajavahemiku eest, siis nõuab proportsionaalsuse põhimõte, et pädevad ametiasutused võtavad korrigeeriva mehhanismi kohaldamisel arvesse osamakseid, mida huvitatud isik oleks teinud, kui osamaksete tegemise kohustus ei oleks lakanud.

74. Eelotsusetaotluse esitanud kohtuga samadel alustel leian, et toodud põhjused ei võimalda õigustada kaudset diskrimineerimist, mis huvitatud isikule osaks sai.

75. Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et L. Cachaldora Fernández tegi sotsiaalkindlustusskeemi osamakseid 15. septembrist 1971 kuni 25. aprillini 2010, st kokku 5523 päeva eest, mil ta töötas täistööajaga, kui välja arvata järgmised ajavahemikud: 1. septembrist 1998 kuni 28. veebruarini 1999, 1. märtsist 1999 kuni 23. märtsini 2001 ja 24. märtsist 2001 kuni 23. jaanuarini 2002. Nagu märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, töötas L. Cachaldora Fernández osalise tööajaga 3 aastat ja 10 kuud; see kujutab endast väga väikest osa tema töötatud ajast, mida on kokku 39 aastat.

76. Kõne all oleva sätte tagajärg on see, et ajavahemikku, mille vältel L. Cachaldora Fernández katkestas sotsiaalkindlustusskeemi osamaksete tegemise, võetakse tema töövõimetuspensioni arvutamisel arvesse 1/8‑ule vähendatud osamaksete miinimumbaasi alusel, samas kui ta töötas täistööajaga väga suure osa oma töötatud ajast ning tegi vastavaid osamakseid sotsiaalkindlustusskeemi täistööajaga töötajana.

77. Ehkki Hispaania valitsus väidab oma seisukohas, et selline metodoloogia võimaldab siduda pensioni summa otse töötaja poolt kogu töötatud aja vältel tehtud osamaksetega, tundub mulle siiski, et see metodoloogia tingib selle, et töövõimetuspension arvutatakse huvitatud isiku töötatud aja mingil „X hetkel” tehtud osamaksete alusel, kusjuures see aluseks võetav hetk ei anna tingimata tunnistust huvitatud isiku poolt kogu töötatud aja vältel tehtud osamaksetest.

78. Seetõttu näib mulle, et sellise metodoloogia tagajärg on sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, väiksem töövõimetuspension, kusjuures see on ebaproportsionaalne arvestades huvitatud isiku poolt kogu tema töötatud aja vältel tehtud osamaksetega ning ei saa seega olla õigustatud objektiivse asjaoluga, et sotsiaalkindlustusskeem on osamakseline ning et on vaja järgida proportsionaalsuse põhimõtet.

79. Kõige eelnevaga arvestades olen seega arvamusel, et direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, sest selle kohaldamise tulemusel on töövõimetuspension väiksem selliste töötajate puhul, kes töötasid sotsiaalkindlustuse osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga.

V. Ettepanek

80. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal Superior de Justicia de Galicia esitatud küsimusele järgmiselt:

Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, sest selle kohaldamise tulemusel on töövõimetuspension väiksem selliste töötajate puhul, kes töötasid sotsiaalkindlustuse osamaksete tegemise katkestamisele vahetult eelneval ajavahemikul osalise tööajaga.

(1) .

(2) – EÜT 1979, L 6, lk 24; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215.

(3) – EÜT L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267.

(4) – Seadus redaktsioonis, mis kiideti heaks kuninga 20. juuni 1994. aasta seadusandliku dekreediga nr 7/94 ( Boletín Oficial del Estado , edaspidi „ BOE ”, 29.6.1994, lk 20658).

(5) – BOE nr 284, 27.11.2002, lk 41643.

(6) – Vt raamkokkuleppe preambula kolmas lõik.

(7) – Vt punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka kohtuotsus Elbal Moreno (C‑385/11, EU:C:2012:746, punkt 21).

(8) – Vt kohtuotsus Elbal Moreno (EU:C:2012:746, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).

(9) – Sotsiaalkindlustuse üldseaduse artikli 109 lõike 1 kohaselt on kõigi üldskeemi alla kuuluvate riskide ja olukordade puhul osamaksete baassumma kogu töötasu, olenemata selle vormist ja nimetusest, mida töötajal on õigus iga kuu saada, või – kui vastav summa on suurem – see töötasu, mida töötaja saab tegelikult oma töö eest.

(10) – Eelotsusetaotlusest nähtub, et kuivõrd see kordaja on 125, siis korrutati osamaksete baassummasid 0,125‑ga, mis on sama, mis nende jagamine 8‑ga.

(11) – Vt kohtuotsus Elbal Moreno (EU:C:2012:746, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).

(12) – Vt kohtuotsus Seymour-Smith ja Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).

(13) – Suulistest märkustest, mis INSS kohtuistungil esitas, tuleneb, et andmed ajavahemiku kohta, mil kindlustusjuhtum toimus, ei ole kättesaadavad.

(14) – Vt kohtuotsus Seymour-Smith ja Perez (EU:C:1999:60, punkt 59).

(15) – Vt eelkõige kohtuotsused Elbal Moreno (EU:C:2012:746, punkt 32) ja Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, punktid 70–74 ja seal viidatud kohtupraktika).

(16) – Kohtuotsus Brachner (EU:C:2011:675, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).