Keywords

Summary



Keywords

1. Menetlus – Menetlustoimingud – Tunnistajate ärakuulamine – Esimese Astme Kohtu kaalutlusõigus – Ühenduse õiguse üldpõhimõtte, mille kohaselt igaühel on õigus õiglasele kohtupidamisele, mõju

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 68 lõige 1)

2. Menetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded – Ülevaade fakti- ja õigusväidetest – Hagiavalduses esitamata õigusväited – Viide lisas esinevatele asjaoludele – Vastuvõetamatus

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c)

3. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Ettevõtja – Mõiste

(EÜ asutamisleping, artiklid 85 ja 86 (nüüd EÜ artiklid 81 ja 82))

4. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Ettevõtja poolt toime pandud rikkumine – Teisele ettevõtjale süüks arvamine, arvestades neid ühendavaid majanduslikke ja juriidilisi seoseid – Tingimused – Ühtse kapitalikontrolli ebapiisavus

(EÜ asutamisleping, artikli 85 lõige 1 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1))

5. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtja osalemine konkurentsivastases algatuses – Ettevõtja vastutuse tekkimiseks piisab algatuse vaikivast heakskiitmisest, kui ta ei avalda, et ta ei loe ennast selle tegevusega seotuks, ega teata sellest pädevatele ametiasutustele

(EÜ asutamisleping, artikli 85 lõige 1 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1))

6. Konkurents – Kartellikokkulepped – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Konkurentsivastane eesmärk – Piisav tuvastamine

(EÜ asutamisleping, artikli 85 lõige 1 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1))

7. Apellatsioonkaebus – Väited – Esmakordselt apellatsioonkaebuse raames esitatud väide – Vastuvõetamatus

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 51)

8. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Trahvid – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvide üldise taseme tõstmine – Lubatavus – Tingimused

(EÜ asutamisleping, artikli 85 lõige 1 ja artikkel 86 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1 ja artikkel 82); nõukogu määrus nr 17)

9. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse – Piirid – Karistamine konkurentsieeskirjade rikkumise eest – Trahvisummade kindlaksmääramine – Trahvide arvutamise meetod – Institutsioonide kaalutlusõigus – Koostööteatise mõju puudumine

(Komisjoni teatis 96/C 207/04)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Kergendavad asjaolud – Komisjoni kohustus järgida oma varasemat otsuste tegemise praktikat – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

11. Ühenduse õigus – Õiguse üldpõhimõtted – Karistusõiguslike sätete tagasiulatuva jõu puudumine – Kohaldamisala – Konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvid – Hõlmamine – Võimalik rikkumine, kuna suuniseid trahvide arvutamise meetodi kohta kohaldati enne nende suuniste vastuvõtmist toimunud rikkumisele – Suunistega tehtud muudatuste ootuspärane laad – Rikkumise puudumine

(Euroopa inimõiguste konventsioon, artikkel 7; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03)

12. Institutsioonide aktid – Suunised konkurentsieeskirjade rikkumise korral määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta – Üldakt – Tagajärjed

(Komisjoni teatis 98/C 9/03)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Asjaomase ettevõtja kogukäive – Rikkumise esemeks olevatelt kaupadelt saadud käive – Kummagi käibe arvessevõtmine – Piirid

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

14. Apellatsioonkaebus – Euroopa Kohtu pädevus – Ettevõtjatele määratud trahvisummadele antud Esimese Astme Kohtu hinnangu vaidlustamine õigluse kaalutlustel – Välistamine – Kontroll, mis piirdub sellega, kas Esimese Astme Kohus võttis arvesse rikkumise raskuse hindamise olulisi tegureid ja kõiki määratud trahvi vastu esitatud argumente

(EÜ asutamisleping, artikkel 85 (nüüd EÜ artikkel 81); Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 51; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

15. Konkurents – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Arvutamise meetod, mis võtab arvesse erinevaid paindlikke elemente, pöörates vähem tähelepanu eelnevalt määravaks olnud ettevõtja käibele – Kooskõla määruse nr 17 artikli 15 lõikega 2

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Ülempiir – Arvutamine – Trahvi lõppsumma ja trahvi vahepealse summa eristamine – Tagajärjed

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Asjaomase ettevõtja rahaline olukord – Arvessevõtmine – Kohustus – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused – Komisjoni kaalutlusõigus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, peatüki D punktid 1 ja 2)

19. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguse järgimine – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu – Andmed kavandatava trahvi arvutamise kriteeriumide kohta – Enneaegsed andmed – Trahvisummade taseme poliitika võimalikust muutumisest teatamise kohustuse puudumine

(Nõukogu määrus nr 17)

20. Apellatsioonkaebus – Väited – Põhjendamise ebapiisavus – Euroopa Kohtu pädevus – Esimese Astme Kohtu poolt arvesse võetud asjaolude arvestamine – Hõlmamine

(EÜ asutamisleping, artikkel 190 (nüüd EÜ artikkel 253))

21. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Otsused – Puuduliku põhjendamise parandamine kohtumenetluse käigus – Lubamatus

(EÜ asutamisleping, artikkel 190 (nüüd EÜ artikkel 253))

Summary

1. Esimese Astme Kohus peab hindama hagiavalduses tunnistaja ärakuulamiseks esitatud taotluse asjakohasust seoses kohtuvaidluse eseme ja vajadusega nimetatud tunnistajad ära kuulata ka siis, kui see taotlus näitab täpselt, milliste asjaoludega seoses ja millistel põhjustel on vaja see tunnistaja ära kuulata.

Esimese Astme Kohtu kaalutlusõigust selles osas ei saa vaidlustada viitega ühenduse õiguse üldpõhimõttele, mis tuleneb Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikest 1, mille kohaselt on igal isikul õigus õiglasele kohtupidamisele, ja täpsemalt selle artikli lõike 3 punktist d tulenevale põhimõttele, mille kohaselt on igal kuriteos süüdistataval õigus saavutada omapoolsete tunnistajate kohalekutsumine ja nende küsitlemine süüdistuse tunnistajatega võrdsetel tingimustel, st põhimõttele, mis on üks osa õigusest õiglasele kohtupidamisele.

Viimase sättega ei anta süüdistatavale absoluutset õigust saavutada tunnistajate ilmumine kohtu ette ja põhimõtteliselt peab siseriiklik kohus otsustama, kas tunnistaja kohtusse kutsumine on vajalik või asjakohane.

Viidatud artikli 6 lõike 3 järgi ei ole kõigi tunnistajate kohtusse kutsumine seega kohustuslik, pigem nähakse selle sättega ette täielikku menetluslikku võrdsust, mis tagab, et vaidlusalune menetlus tervikuna on andnud süüdistatavale asjakohase ja piisava võimaluse lükata ümber temal lasuvad kahtlused.

(vt punktid 68–71)

2. Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c tuleneb, et hagiavalduse enda tekstist peavad kasvõi ülevaatlikult ilmnema selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud ja et seega ei piisa, kui hagiavalduses viidatakse neile asjaoludele, mis sisalduvad hagiavalduse lisas.

Esimese Astme Kohtu ülesanne ei ole lisasid uurida ja nendest kindlaks teha need väited, mida võib lugeda hagi aluseks olevateks, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne.

(vt punktid 94, 97 ja 100)

3. Konkurentsiõiguse valdkonnas hõlmab ettevõtja mõiste mistahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist. Ettevõtja mõiste ei nõua, et asjaomane majandusüksus oleks õigussubjekt.

(vt punktid 112 ja 113)

4. Ettevõtja konkurentsivastast käitumist võib teisele ettevõtjale süüks arvata, kui esimene ettevõtja ei otsustanud oma käitumise üle turul iseseisvalt, vaid kohaldas sisuliselt selle teise ettevõtja juhiseid, arvestades eelkõige neid ühendavaid majanduslikke ja juriidilisi seoseid.

Sellega seoses ei piisa nende kahe äriühingu üheks majandusüksuseks olemise tuvastamiseks, mille tagajärjel ühenduse konkurentsiõiguse alusel nendest ühe tegevust võib teisele süüks arvata ja ühelt võib sisse nõuda teisele määratud trahvi, ainuüksi asjaolust, et nende kahe äriühingu aktsia- või osakapital kuulub samale isikule või isegi samale perekonnale.

(vt punktid 117 ja 118)

5. Ettevõtja kartellis osalemise tõendamiseks piisab sellest, kui komisjon tõendab, et ettevõtja osales koosolekutel, mille käigus konkurentsivastased kokkulepped sõlmiti, neile oluliselt vastu vaidlemata. Kui osalemine sellistel koosolekutel on tõendatud, peab see ettevõtja esitama tõendeid, et ta osales neil koosolekutel ilma mingisuguse konkurentsivastase tagamõtteta, näidates, et ta oli oma konkurentidele teada andnud, et ta osaleb neil koosolekutel teises tähenduses kui konkurendid.

Sellega seoses toob ebaseadusliku algatuse vaikiv heakskiitmine, kui ettevõtja ei avalda, et ta ei loe ennast selle algatuse sisuga seotuks, kaasa rikkumise jätkamise julgustamise ja muudab raskeks selle avastamise. See kaasosalus kujutab endast passiivset osalemist rikkumises, mis toob kaasa ettevõtja vastutuse ühesainsas kokkuleppes osalemise eest.

Asjaolu, et ettevõtja ei vii ellu konkurentsivastase eesmärgiga koosolekute tulemusi, ei kõrvalda tema vastutust, mis tuleneb kartellis osalemisest, välja arvatud siis, kui ta avaldas, et ei loe end selle sisuga seotuks.

(vt punktid 142–144)

6. Asutamislepingu artikli 85 lõike 1 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1) kohaldamiseks piisab, kui kokkuleppe eesmärk on piirata, takistada või kahjustada konkurentsi, sõltumata selle konkreetsest mõjust. Kui kokkulepped tulenevad konkureerivate ettevõtjate koosolekutest, on seega seda sätet rikutud, kui neil koosolekutel on selline eesmärk ja seal soovitakse kunstlikult turu toimimist korraldada. Sellises olukorras on teatud ettevõtja vastutus rikkumise eest kindlaks määratud, kui ta osales neil koosolekutel nende eesmärki teades, isegi kui ta hiljem ei viinud ellu üht või teist neil koosolekutel kokku lepitud meedet.

Asjaolu, et kartellis osalesid turgu valitsevat seisundit omavad või eriti võimsad ettevõtjad, kes võisid ilmselgelt nõrgemate ettevõtjate suhtes võtta survemeetmeid, kui viimased oleksid avalikult teatanud, et ei loe end seotuks nende konkurentsivastase eesmärgiga koosolekute sisuga, ettevõtja koosolekutel osalemise regulaarsus ning kokkulepitud meetmete elluviimise ulatus omavad tähendust mitte tema vastutuse olemasolu, vaid selle ulatuse kindlaksmääramisel ja seega karistuse taseme määramisel.

(vt punktid 145 ja 150)

7. Kui ühel poolel lubataks esitada Euroopa Kohtus esimest korda väidet, mida ta Esimese Astme Kohtus ei esitanud, tähendaks see, et ta saab pöörduda Euroopa Kohtu poole, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud pädevus, laiema vaidlusega kui see, mida lahendas Esimese Astme Kohus. Apellatsioonimenetluses piirdub Euroopa Kohtu pädevus Esimese Astme Kohtus arutatud väidetele antud hinnangu kontrollimisega.

(vt punkt 165)

8. Asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks; vastupidi, ühenduse konkurentsinormide tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.

EÜ asutamislepingu artikli 85 lõikes 1 ja artiklis 86 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1 ja artikkel 82) komisjonile pandud järelevalveülesanne hõlmab nii kohustust uurida üksikuid rikkumisi ja nende eest karistada kui ka kohustust järgida üldist poliitikat konkurentsiõiguses asutamislepingus kehtestatud normide kohaldamiseks ning juhendada selles suunas ka ettevõtjate käitumist.

(vt punktid 169, 170 ja 227)

9. Ettevõtjatel ei saa olla õiguspärast ootust, et säiliks mingi olukord, mida komisjon võib oma kaalutlusõiguse raames muuta. Seda põhimõtet kohaldatakse selgelt konkurentsipoliitikas, mida iseloomustab komisjoni suur kaalutlusõigus eelkõige trahvisummade kindlaksmääramise osas.

Trah viga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa seega tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid. Sellest tuleneb, et õiguspärane ootus ei saa ka tugineda trahvide arvutamise meetodile.

Lisaks piirdub õiguspärane ootus, mille ettevõtjad koostööteatisest võivad tuletada, vaid kinnitusega, et nad võivad saada teatava protsendi ulatuses väiksema trahvi, ent ei ulatu trahvisummade arvutamise meetodi ega ammugi kindla trahvimäära määramiseni, mida saaks välja arvutada hetkel, kui ettevõtja otsustab teoks teha kavatsuse komisjoniga koostööd teha.

(vt punktid 171–173, 187, 188 ja 228)

10. Ainuüksi asjaolu, et konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvi summa kindlaksmääramisel on komisjon oma varasemas otsuste tegemise praktikas teatava käitumise korral võimaldanud teatavat trahvi vähendamist, ei tähenda veel, et tal on kohustus proportsionaalselt sama palju trahvi vähendada sarnase käitumise hindamisel hilisema haldusmenetluse käigus.

(vt punkt 192)

11. Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 7 põhiõigusena kinnitatud karistusseaduste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte kujutab ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb konkurentsinormide rikkumise eest trahvide määramisel järgida ja mis nõuab, et kohaldatud karistused ei või olla raskemad teo toimepanemise ajal ettenähtutest.

„Õigus” artikli 7 lõike 1 tähenduses vastab teistes viidatud konventsiooni sätetes kasutatud mõistele „seadus” ja hõlmab nii seadusandjalt kui kohtuvõimult pärinevat õigust. Kuigi seda sätet, mis kinnistab kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte ( nullum crimen, nulla poena sine lege ), ei saa tõlgenda nii, et see keelustab kriminaalvastutuse sätete järkjärgulise täpsustamise, võib sellega vastavalt kohtupraktikale olla vastuolus rikkumist ette näinud normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine. Sellise juhtumiga on tegu siis, kui kohtuliku tõlgenduse tulemus ei ole mõistlikult ootuspärane rikkumise toimepanemise hetkel, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust.

Selle uusi kohtupraktika arenguid puudutava kohtupraktika eeskujul võib karistuspoliitika – käesolevas asjas komisjoni üldine konkurentsipoliitika trahvide alal – tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte seisukohast mõju omada, eriti kui seda kasutatakse selliste käitumisreeglite vastuvõtmiseks nagu komisjoni vastu võetud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta. Arvestades eelkõige nende õiguslikke tagajärgi ja nende üldist ulatust, kuuluvad need käitumisreeglid põhimõtteliselt „õiguse” alla viidatud konventsiooni artikli 7 lõike 1 tähenduses.

Tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte järgimise kontrollimiseks tuleb kindlaks teha, kas asjaomane muudatus oli mõistlikult ootuspärane sellel ajal, kui kõnealused rikkumised toime pandi. Sellega seoses sõltub ootuspärasuse mõiste ulatus suurel määral asjaomase teksti sisust, hõlmatavast ainevaldkonnast ning normi adressaatide arvust ja nende isikutest. Seaduse ootuspärasuse põhimõttega ei ole vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et konkreetsetel asjaoludel piisava mõistlikkusega hinnata kindla teo tagajärgi. See on nii eelkõige kutseala esindajatega, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust üles näitama. Neilt võib ka oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel.

Arvestades, et ühenduse konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset määruses nr 17 märgitud piirides vastavalt selle poliitika vajadustele, ja et seega võib ta igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid, võrreldes minevikus kohaldatud trahvisummadega, ja seda mitte üksnes tõstes trahvisummade taset üksikutes otsustes trahve määrates, vaid tõstes trahvisummasid ka arutatavale asjale selliseid üldise ulatusega käitumisreegleid kohaldades nagu suunised, siis järeldub, et need suunised ja eelkõige seal sisalduv uus trahvide arvutamise meetod, eeldades, et sellel on määratud trahvidele raskendav mõju, olid sellistele ettevõtjatele mõistlikult ootuspärased asjaomaste rikkumiste toimepanemise hetkel enne suuniste vastuvõtmist.

(vt punktid 202, 216–219, 222–224, 227–231)

12. Võttes vastu käitumisreegleid, mille eesmärk on väliste tagajärgede tekitamine, nagu on ettevõtjaid silmas pidavate suuniste puhul, ja nende avaldamisel teada andes, et ta kavatseb neid edaspidi nendega hõlmatud juhtumitele kohaldada, piirab asjaomane institutsioon oma kaalutlusõigust ja ei saa neist normidest kõrvale kalduda, ilma et teda olenevalt olukorrast karistataks selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine või õiguspärase ootuse kaitse. Seega ei saa välistada, et teatavatel tingimustel ja nende sisust olenevalt võivad sellised üldise ulatusega käitumisreeglid omada õiguslikke tagajärgi.

Sellega seoses, kuigi komisjoni vastu võetud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei ole ettevõtjale trahvi määrava otsuse õiguslikuks aluseks, sest see otsus võetakse vastu määruse nr 17 artikli 3 ja artikli 15 lõike 2 alusel, määravad nad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mille komisjon endale kohustuseks võttis selle otsusega määratud trahvi summade määramiseks, ja tagavad seetõttu ettevõtjate õiguskindlust.

(vt punktid 210–213)

13. Rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga, nagu konkreetse juhtumi eripärased tehiolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui kohustuslikult arvesse võetavatest tingimustest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu.

Rikkumiste raskusastme hindamise asjaoludena võetakse arvesse iga ettevõtja käitumist, iga ettevõtja rolli kooskõlastatud tegevuse kehtestamisel, tegevusest saada võidavat kasumit, nende ettevõtjate suurust ja asjaomaste kaupade väärtust ning ohtu, mida seda tüüpi rikkumised ühenduse eesmärkidele kujutavad.

Esiteks tuleneb sellest, et trahvisumma kindlaksmääramisel on mõistlik arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üks, olgugi ligikaudne ja ebatäiuslik näitaja ettevõtja suurusest ja majanduslikust võimsusest, kui ka käibe seda osa, mis tuleneb rikkumise esemeks olnud kaupade müügist ja võib seega näidata selle rikkumise ulatust. Teiseks järeldub sellest, et kummalegi käibe liigile ei maksa omistada tähtsust, mis teiste hinnanguelementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne, ja seega ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibel põhineva arvutuse alusel. Sellise olukorraga on tegemist eriti siis, kui asjaomased kaubad moodustavad vaid väikese osa sellest käibest.

(vt punktid 241–243, 257, 292 ja 312)

14. Apellatsioonkaebuse raames kontrollib Euroopa Kohus ühelt poolt seda, kas Esimese Astme Kohus võttis juriidiliselt korrektselt arvesse kõiki olulisi asjaolusid, et hinnata asutamislepingu artiklit 85 (nüüd EÜ artikkel 81) ja määruse nr 17 artiklit 15 arvestades mingi konkreetse käitumise raskusastet, ja teiselt poolt seda, kas Esimese Astme Kohus vastas õiguslikult piisavalt kõigile hageja esitatud argumentidele, millega taotleti trahvi tühistamist või vähendamist.

Seevastu ei saa Euroopa Kohus apellatsioonimenetluse raames õigusküsimusi käsitledes asendada Esimese Astme Kohtu hinnangut õigluse kaalutlustel oma hinnanguga, kui Esimese Astme Kohus andis hinnangu oma täieliku pädevuse raames, otsustades ettevõtjatele ühenduse õiguse rikkumise eest määratud trahvide summa üle.

(vt punktid 244, 245 ja 303)

15. Kuna komisjon teatas suunistes, millist meetodit ta kavatseb määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt määratavate trahvide arvutamiseks kasutada, jäi see institutsioon viimati nimetud sättega kehtestatud õiguslikku raamistikku ega ületanud seadusandja poolt talle antud kaalutlusõiguse piire.

Kuigi see meetod erineb komisjoni varasemast otsuste tegemise praktikast, milles suurem tähtsus omistati karistatavate ettevõtjate käibele, ei ole see sugugi vastuolus selle artikli sätetega – nii nagu neid on kohtupraktikas tõlgendatud –, mis ei kehtesta sugugi kohustust arvutada trahvid lähtuvalt asjaomaste ettevõtjate käibel põhinevatest summadest. Vastupidi, nähes ette suure hulga asjaolude arvessevõtmise rikkumise raskusastme hindamisel, sh eelkõige rikkumisega saadud tulu või vajadus tagada trahvide ennetavat mõju, välistamata samas kordagi käibe arvessevõtmist, ja tuues seega sisse paindlikke elemente, võimaldab see komisjonil oma kaalutlusõigust kasutada täiesti kooskõlas kõigi nende sätetega.

(vt punktid 252, 254, 258, 260–261 ja 267)

16. Määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiiri tuleb mõista nii, et lõpuks ettevõtjale määratud trahvi summa ei või seda piiri ületada. Selle sättega ei keelata komisjonil oma arvutuste tarvis viidata vahesummale, mis seda piiri ületab. Sellega ei ole vastuolus ka see, kui vahepealsed rikkumise raskusastet ja kestust arvessevõtvad arvutustehted tehakse seda piiri ületava summaga. Isegi kui arvutuste lõpuks selgub, et lõplikku trahvisummat tuleb vähendada seda piiri ületava summa võrra, siis asjaolu, et teatud tegurid nagu rikkumise raskusaste ja kestus tegelikult määratud trahvisummas ei kajastu, on lihtsalt selle ülempiiri lõppsummale kohaldamise tagajärg.

Selle ülempiiri eesmärk on vältida seda, et määrataks selliseid trahve, mille osas võib arvata, et ettevõtjad ei suuda neid tasuda, kui silmas pidada nende ettevõtjate suurust, mis on – olgugi et ligikaudselt ja mittetäielikult – määratud kogukäibe põhjal. Tegu on seega piiriga, mida ühetaoliselt kohaldatakse kõigile ettevõtjatele ja mis on väljendatud sõltuvalt iga ettevõtja suurusest, eesmärgiga vältida ülemäära suuri ja ebaproportsionaalseid trahve. Sellel ülempiiril on seega eripärane ja iseseisev eesmärk, võrreldes rikkumise raskusastme ja kestuse kriteeriumide eesmärgiga. Selle ainus võimalik tagajärg on see, et nende kriteeriumide põhjal arvutatud trahvisummat vähendatakse kuni lubatud ülempiirini. Ülempiiri kohaldamine tähendab, et asjaomane ettevõtja ei maksa trahvi, mida nende kriteeriumide põhjal tuleks maksta.

(vt punktid 277–283 ja 323)

17. Komisjonil ei ole kohustust trahvisumma kindlaksmääramise käigus arvestada ettevõtja halba rahalist olukorda, kuna sellise kohustuse tunnustamine viiks turutingimustele halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise andmiseni.

(vt punkt 327)

18. Komisjonil on õigus hinnata, et ettevõtja esitatud informatsioon, mis võis põhimõtteliselt kuuluda koostööteatise peatüki D punkti 2 alusel trahvi vähendamist võimaldavate olukordade alla, ei pea tingimata kaasa tooma seda, et komisjon vähendaks selle teatise alusel selle ettevõtja trahvisummat.

Lisaks sellele saab koostööteatise alusel trahvisumma vähendamine olla õigustatud üksnes siis, kui esitatud informatsioon ja asjaomase ettevõtja käitumine üldisemalt annavad tunnistust temapoolsest tõelisest koostööst. Koostööteatise tekstis ja eelkõige sissejuhatuses ning peatüki D punktis 1 esinevast koostöö mõistest endast ilmneb, et üksnes siis, kui asjaomase ettevõtja käitumine tõendab sellist koostöötahet, võidakse selle koostööteatise alusel trahvisummat vähendada.

Seetõttu ei saa puudulikku ja osaliselt ebatäpset informatsiooni esitanud ettevõtja sellisele käitumisele toetuda.

(vt punktid 393–397)

19. Komisjon täidab oma kohustust järgida ettevõtjate õigust olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises otseselt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele võib trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, näiteks väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt teavet enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise asjaolu vastu.

Siiski oleks kavandatavate trahvide taseme kohta andmete edastamine siis, kui ettevõtjatele ei ole antud võimalust esitada oma märkusi nende vastu esitatud väidetele, komisjoni otsuse sobimatu ennetamine.

Ühtlasi ei olnud komisjonil kohustust näidata vastuväiteteatises võimalust, et ta trahvisummade taset puudutav poliitika võib ühel päeval muutuda, võimalust, mis sõltub konkurentsipoliitika üldistest kaalutlustest ega oma otsest seost käesolevate juhtumite konkreetsete asjaoludega.

(vt punktid 428, 434 ja 435)

20. Küsimus põhjendamiskohustuse ulatusest on üks õigusküsimustest, mis on apellatsiooniastmes Euroopa Kohtu kontrollile allutatud, kuna selles raamistikus toimuv Euroopa Kohtu kontroll otsuse seaduslikkuse üle peab tingimata arvesse võtma asjaolud, millele Esimese Astme Kohus tugines, et järeldada, kas põhjendused on piisavad või ebapiisavad.

(vt punkt 453)

21. Üksikotsuse põhjendamise kohustuse eesmärk on võimaldada Euroopa Kohtul teostada kontrolli otsuse seaduslikkuse üle ja anda huvitatud isikule küllaldast teavet selle kohta, kas otsus on piisavalt põhjendatud või on selles tegu veaga, mille alusel otsuse kehtivust vaidlustada.

Põhjendus tuleb põhimõtteliselt edastada huvitatud isikule samal ajal tema suhtes tehtud otsusega. Põhjenduse puudumist ei saa parandada sellega, kui huvitatud isik saab põhjendustest teada Euroopa Kohtu menetluse käigus.

(vt punktid 462 ja 63)