See, et keelatud kokkuleppe eesmärk on turustada teatavaid tooteid ühesainsas liikmesriigis, ei saa välistada liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise võimalust. Seega on liikmesriigi kogu territooriumi hõlmava kokkuleppe olemus siseriiklike turgude lõhestatusele kaasaaitav, takistades turgude omavahelist põimumist, mis on EÜ asutamislepingu eesmärk. Sellise keelatud kokkuleppe korral esineb liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise tugev eeldus, mille võib kõrvale jätta üksnes juhul, kui kokkuleppe tunnusjoonte ja majandusliku konteksti analüüs tõendab vastupidist. Ühenduse kohus võib seega tõendamiskoormist ümber pööramata faktide hindamise pädevuse teostamise käigus tuvastada, et seda eeldust ei ole ümber lükatud.

Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab otsusest, kokkuleppest või tegevusest kõigi objektiivsete faktiliste või õiguslike asjaolude põhjal olema piisavalt suure tõenäosusega võimalik järeldada, et see otsus, kokkulepe või tegevus mõjutab või võib mõjutada otseselt või kaudselt liikmesriikidevahelist kaubandust ja seda viisil, mis annab alust arvata, et see võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist. Lisaks ei tohi see mõju olla väike. Samuti mõjutatakse ühendusesisest kaubavahetust üldjuhul mitme sellise asjaolu koosmõjul, mis eraldi võetuna ei pruugi iseenesest määravad olla. Kontrollimaks, kas kokkulepe mõjutab tuntavalt liikmesriikidevahelist kaubandust, tuleb seda uurida selle majanduslikus ja õiguslikus kontekstis.

Kui tegemist on ühe tervikliku kartelliga, mis puudutab suurt osa liikmesriigi finantssektoris tegutsevatest isikutest ja suurt hulka finantstooteid ja -teenuseid, mis põhineb põhimõttelisel kokkuleppel kõrvaldada hinnakonkurents, mida täidetakse spetsiifilisi tooteid käsitlevate erinevate koosolekute raames, on see üks rikkumine, mis õigustab ja tingib vajaduse uurida kogu selle üldistatud kartelli võimet mõjutada ühendusesisest kaubandust. Seega ei ole vaja eraldi uurida iga koosoleku võimet mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

Turu määratlusel ei ole sama funktsioon olenevalt sellest, kas kohaldatakse EÜ artiklit 81 või EÜ artiklit 82. Asjaomase turu määratlemine on seega tulemusetu, kui komisjon järeldab, et kokkulepe kahjustab konkurentsi ja võib tuntavalt mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

Kui ettevõtja rikub konkurentsieeskirju, tuleb tal isikliku vastutuse põhimõtte alusel ka selle rikkumise eest vastutada.

Rikkumise eest võib karistada üksust, kes ei ole seda toime pannud, esiteks juhul, kui rikkumise toime pannud üksus on õiguslikult lõppenud. Kui konkurentsieeskirjade rikkumise toime pannud üksus kujundatakse õiguslikult või organisatsiooniliselt ümber, ei too see ilmtingimata kaasa sellise uue ettevõtja asutamist, mis ei vastuta eelneva üksuse konkurentsieeskirjade vastase käitumise eest, kui need kaks üksust on majanduslikus mõttes identsed.

Teiseks võib ettevõtja konkurentsivastase käitumise teisele ettevõtjale süüks panna siis, kui esimene ettevõtja ei otsustanud oma käitumise üle turul iseseisvalt, vaid kohaldas sisuliselt selle teise ettevõtja juhiseid, arvestades eelkõige neid ühendavaid majanduslikke ja juriidilisi seoseid. Asjaolu, et tütarettevõtjal on eraldi õigusvõime, ei välista seega võimalust, et tema rikkumine pannakse süüks emaettevõtjale.

Komisjonil on võimalus valida, kas karistada rikkumises osalenud tütarettevõtjat või teda otsuses käsitletaval ajavahemikul kontrollinud emaettevõtjat. Ta ei ole kohustatud kõigepealt kontrollima, kas rikkumise toimepannud ettevõtja emaettevõtjale rikkumise süükspanemise tingimused on täidetud. Komisjoni ei saa üldjuhul pidada kohustatuks sellist kontrolli läbi viima enne, kui ta on uurinud, kas ta saab rikkumise süüks panna selle toime pannud ettevõtjale, isegi kui selle õiguslikku vormi on muudetud. Isikliku vastutuse põhimõttega ei ole vastuolus, et komisjon kavatseb kõigepealt karistada viimast ja seejärel uurib, kas rikkumise saab süüks panna emaettevõtjale. Kui see oleks teisiti, raskendaks komisjoni uurimist vajadus kontrollida kõigil ettevõtja üle kontrolli ülemineku juhtudel, millises ulatuses võidakse varasemat emaettevõtjat pidada tema tegude eest vastutavaks.

Juhul kui keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtja omandab osaluse ettevõtjas, kes ka ise osales keelatud kokkuleppes, on esimene ettevõtja teise ettevõtja tegevuse üle kontrolli omandamisel teadlik, et viimase suhtes võidakse algatada EÜ artikli 81 rikkumise menetlus, ja et omandades õigused selle äriühingu üle võtab ta endale trahvi seisukohast vastutuse selle menetluse tulemuse suhtes.

(vt punktid 76–83)