ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kui abisaaja ettevõtja suhtes on algatatud kõiki võlakohustusi hõlmav menetlus, siis olukorra taastamiseks ja ebaseaduslikust abist tuleneva konkurentsimoonutuse lõpetamiseks piisab põhimõtteliselt ebaseadusliku abi tagasinõude registreerimisest võlanimekirjas. Kui võlanõude esitamise tähtaeg on möödunud, siis peavad siseriiklikud ametiasutused algatama nõudeõiguse taastamise menetluse, kui see on olemas ja seda on veel võimalik teha, mis teatud juhtudel võimaldab võlanõude esitamist tähtajatult. Kui abisaajad on tegevuse lõpetanud ja oma varad üle andnud, siis siseriiklikud ametiasutused peavad kontrollima, kas ülemineku finantstingimused vastasid turutingimustele. Kui see oli nii, siis hinnati abi osa turuhinnas ja loeti seda ostuhinnas sisalduvaks, nii et ostjat ei peeta võrreldes teiste turul tegutsevate ettevõtjatega eelist saanuks. Vastupidisel juhul ei saa välistada, et omandaja on vajadusel kohustatud asjaomase abi tagastama, juhul kui on tuvastatud, et tal on nimetatud abi saamisega seotud tegelik konkurentsieelis. Ülemineku finantstingimuste hindamiseks võivad siseriiklikud ametiasutused võtta eelkõige arvesse üleminekul kasutatud vormi, näiteks avalik pakkumine, mida peetakse turutingimustel müüki tagavaks, või ülemineku puhul taotletud võimalikku ekspertiisi. Kui varasid ostis palju erinevaid ostjaid, siis põhimõtteliselt ei takista miski kontrollimast, kas kõikide tehingute finantstingimused olid turutingimustega kooskõlas. Juhul kui tegemist on varade üleminekuga läbirääkimiste teel, siis ei saa abi tagasinõudmine omandajalt sõltuda üleminekuaktis abi üleminekule otsesest viitamisest. Tagasinõudmine võib toimuda, kui omandaja pidi abist ning komisjoni algatatud järelevalvemenetlusest teadlik olema.

Esitatud põhjendustest lähtudes ei saa liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluses kostjaks olev liikmesriik piirduda üldiste ja abstraktsete kinnitustega, viitamata konkreetsetele tuvastatud juhtumitele, mida on analüüsitud otsuse täitmiseks tõhusalt võetud kõikidest sammudest lähtudes.

(vt punktid 56–63)
EÜ artiklitega 43 ja 49, võrdse kohtlemise ja mittediskrimineerimise põhimõtetega ning neist tuleneva läbipaistvuse põhimõttega ei ole vastuolus see, kui avalik-õiguslik asutus annab hankemenetlust korraldamata avalike teenuste kontsessiooni sellisele kohalike omavalitsusüksuste koostööühingule, mille kõik liikmed on avaliku võimu organid, juhul kui need organid teostavad selle ühingu üle analoogset kontrolli nagu omaenda struktuuriüksuste üle ning kui see ühing tegutseb peamiselt nende avaliku võimu organite huvides.

Hinnates seda, kas kontsessiooni andev avaliku võimu organ teostab kontsessionääri suhtes analoogset kontrolli nagu oma struktuuriüksuste üle, tuleb arvesse võtta kõiki asjakohaseid õigusnorme ja asjaolusid. Hinnangust peab tulenema, et kõnealusest üksusest kontsessioonäär on allutatud niisugusele kontrollile, mis võimaldab kontsessiooni andval avaliku võimu organil selle üksuse otsuseid mõjutada. Tegemist peab olema otsustava mõjuga nii selle üksuse strateegilistele eesmärkidele kui ka olulistele otsustele.

Kui selliste kohalike omavalitsusüksuste koostööühingu tegevusega seotud otsuseid, kelle liikmeteks on vaid avaliku võimu organid, võtavad vastu selle ühingu põhikirjajärgsed organid, kuhu kuuluvad sellega liitunud avaliku võimu organite esindajad, siis saab kontrolli, mida nimetatud avaliku võimu organid nende otsuste üle teostavad, pidada selliseks, mis võimaldab neil organitel seda ühingut kontrollida analoogselt omaenda struktuuriüksustega.

(vt punktid 28 ja 42, resolutsiooni punktid 1 ja 2)
Esiteks esineb viide riispaberile (rice paper) või muudele „kuivatatud” toodetele sõnaselgelt kombineeritud nomenklatuuri alamrubriigi 19059020 mitmes keeleversioonis, rubriik 1901 aga on täiendavat laadi ning puudutab vaid tooteid, mida ei ole kombineeritud nomenklatuuris mujal nimetatud ega hõlmatud. Teiseks – nagu tuleneb kombineeritud nomenklatuuri erinevatest keeleversioonidest ja arvestades komisjoni selgitavaid märkusi, mis viitavad rahvusvahelise kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi konventsiooni selgitavatele märkustele – ei ole asjaolu, et toode on küpsetatud, vajalik selleks, et klassifitseerida see alamrubriiki 19059020.

Kui liikmesriik on määruse nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 82/97) artikli 239 tähenduses imporditollimaksu vähendamise taotlusega komisjoni poole pöördunud ja komisjon on juba võtnud vastu otsuse, mis sisaldab õiguslikke ja faktihinnanguid konkreetsete imporditehingute kohta, siis on need hinnangud vastavalt EÜ artiklile 249 kohustuslikud kõikidele selle otsuse adressaadiks oleva liikmesriigi organitele, kaasa arvatud kohtud, kellel on palutud samu juhtumeid hinnata nimetatud seadustiku artiklit 220 arvestades.

Ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest, mille tagamiseks komisjonile on antud otsustuspädevus tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise valdkonnas, tuleneb, et kui komisjon on ühe ettevõtja samade imporditehingutega seoses võtnud vastu otsuse selle kohta, kas oli tegemist ettevõtja „ilmse hooletusega”, siis ei tohi selle otsuse õiguslikke tagajärgi ohustada siseriikliku kohtu hilisem otsus selle kohta, kas liikmesriigi tolli viga oli selle ettevõtja jaoks „avastatav”. Seega juhul, kui siseriiklikule kohtule, kelle poole on pöördutud kaebusega imporditollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise otsuse peale, on menetluse ajal teada, et tolliseadustiku artikli 220 või 239 alusel on pöördutud komisjoni poole, peab see kohus vältima niisuguste otsuste tegemist, mis on vastuolus otsusega, mille komisjon kavatseb nimetatud artikleid kohaldades vastu võtta.

Kui importija on EÜ artikli 230 viiendas lõigus ettenähtud tähtajal esitanud tühistamishagi komisjoni otsuse peale taotluse kohta vähendada tollimaksu nimetatud määruse artikli 239 tähenduses, peab siseriiklik kohus hindama, kas tuleks menetlus peatada kuni ajani, mil tühistamishagi asjas tehakse lõplik kohtuotsus, või tuleks ise pöörduda Euroopa Ühenduste Kohtusse kehtivuse hindamist käsitleva eelotsuse küsimusega.

(vt punktid 62, 64–66 ja 68, resolutsiooni punkt 3)
Kohtuasi C-1/07

Kriminaalmenetlus, milles süüdistatav on

Frank Weber

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Siegen)

„Direktiiv 91/439/EMÜ — Juhilubade vastastikune tunnustamine — Juhiloa kehtivuse peatamine — Juhtimisõiguse äravõtmine — Juhiloa kehtivuse peatumise ajal teises liikmesriigis omandatud teise juhiloa kehtivus”

Kohtujurist Y. Bot’ ettepanek, esitatud 17. juulil 2008 I ‐ 8573

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 20. november 2008 I ‐ 8583

Kohtuotsuse kokkuvõte

Transport – Maanteevedu – Juhiluba – Direktiiv 91/439

(Nõukogu direktiiv 91/439, muudetud määrusega nr 1882/2003, artikli 1 lõige 2 ning artikli 8 lõiked 2 ja 4)

Direktiivi 91/439 juhilubade kohta (muudetud määrusega nr 1882/2003) artikli 1 lõiget 2 ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast teises liikmesriigis väljastatud juhiloast tulenevat juhtimisõigust, kui selle juhiloa omanikult on esimesena nimetatud liikmesriigis juhtimisõigus ära võetud, kuigi otsus äravõtmise kohta on tehtud pärast teise juhiloa väljastamist, kuna luba omandati esimesena nimetatud liikmesriigi väljastatud loa kehtivuse peatumise ajal ning nii kehtivuse peatamise kui ka juhiloa äravõtmise aluseks olnud põhjused esinesid ka teise juhiloa väljastamise kuupäeval.

(vt punkt 41 ja resolutsioon)
1.

Kuna Itaalia Vabariik on jätnud kehtima õigusnormid, millega ametnike puhul on meestele ja naistele nähtud ette erinev vanaduspensioni iga, siis on nimetatud liikmesriik rikkunud EÜ artiklis 141 ette nähtud kohustusi.
Kohtuasi C-209/07

Competition Authority

versus

Beef Industry Development Society Ltd

ja

Barry Brothers (Carrigmore) Meats Ltd

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court)

„Konkurents — EÜ artikli 81 lõige 1 — Mõiste „kokkulepe, mille eesmärk on piirata konkurentsi” — Tootmisvõimsuse vähendamise kokkulepe — Veise- ja vasikaliha”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 4. septembril 2008 I ‐ 8641

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 20. november 2008 I ‐ 8674

Kohtuotsuse kokkuvõte

Selleks et kokkulepe kuuluks EÜ artikli 81 lõike 1 keelu kohaldamisalasse, peab tegemist olema kokkuleppega, mille „eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires”. Selle tingimuse alternatiivse olemuse tõttu – mida märgib sidesõna „või” – on vaja uurida kokkuleppe enda eesmärki, arvestades selle rakendamise majanduslikku konteksti. Selle hindamiseks, kas kokkulepe on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, on kokkuleppe konkreetsete tagajärgede arvessevõtmine üleliigne, kui ilmneb, et selle eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsitingimusi ühisturul. Kui kokkuleppe sätete analüüs ei viita siiski konkurentsi kahjustamisele piisavas ulatuses, tuleb uurida kokkuleppe tagajärge ning selle keelatuks tunnistamiseks peavad esinema kõik asjaolud, mis tõendavad, et konkurentsi tegelikult tuntavalt takistati, piirati või kahjustati. Vahe tegemine „eesmärgil põhinevatel rikkumistel” ja „tagajärjel põhinevatel rikkumistel” on seotud asjaoluga, et teatud ettevõtjate vahelise koostöö vorme võib juba olemuse poolest lugeda konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavaks. (vt punktid 15–17)

Et teha kindlaks, kas kokkulepe kuulub EÜ artikli 81 lõikes 1 osutatud keelu kohaldamisalasse, tuleb uurida selle sätete sisu ja taotletavaid objektiivseid eesmärke. Isegi kui selles osas eeldada, et on tuvastatud kokkuleppe poolte tegutsemine sektori kriisi tagajärgede kõrvaldamiseks – ilma igasuguse subjektiivse kavatsuseta konkurentsi piirata –, ei ole sellised kaalutlused nimetatud sätte kohaldamiseks asjakohased. Kokkuleppe eesmärgiks võib pidada konkurentsi piiramist isegi siis, kui selle ainus eesmärk ei ole konkurentsi piiramine, vaid sellel on ka teisi, õiguspäraseid eesmärke. Nõustuda ei saa argumendiga, et konkureerivate ettevõtjate vahel sõlmitava kokkuleppe eesmärk ei ole konkurentsi ega tarbijate heaolu kahjustamine, vaid tootmisharu ratsionaliseerimine, et muuta see konkurentsivõimelisemaks, vähendades tootmise ülevõimsust, ilma seda täielikult kõrvaldamata. Selliseid tegureid võib vajaduse korral arvesse võtta ainult selleks, et EÜ artikli 81 lõike 3 raames tehtaks erand sama artikli lõikes 1 osutatud keelust. (vt punktid 19–21)

EÜ artikli 81 lõikes 1 osutatud kokkulepete tüübid ei kujuta endast keelatud koostöö ammendavat loetelu. (vt punkt 23)
Kuna liikmesriik on kehtestanud sidevõrkude avalik-õiguslikele operaatoritele telekommunikatsioonivõrgu juurdepääsulepingute läbirääkimise üldise kohustuse, siis ei võta liikmesriik õigesti üle direktiivi 2002/19 (elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta) artikli 4 lõiget 1, mis puudutab kohustust pidada omavahelisi vastastikust sidumist käsitlevaid läbirääkimisi, ja rikub seega sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.

Nimelt võimaldab kõnealuse direktiivi artikli 4 lõike 1 teine lause operaatoritel pakkuda juurdepääsu ja vastastikust sidumist teistele ettevõtjatele tingimustel, mis on kooskõlas riigi reguleeriva asutuse kehtestatud kohustustega. Nende hulgas on kohustused, mille see asutus võib selle direktiivi artikli 8 lõike 2 alusel pärast turuanalüüsi kehtestada operaatorile, keda konkreetsel turul peetakse märkimisväärset turujõudu omavaks. Selles osas tuleneb nimetatud direktiivi artikli 8 ja artikli 12 lõike 1 punkti b koosmõjust, et kohustuse pidada heauskselt lepinguläbirääkimisi ettevõtjatega võib riigi reguleeriv asutus pärast turu analüüsimist kehtestada märkimisväärset turujõudu omavatele operaatoritele. Kuid siseriiklikud õigusnormid ei põhine sellisel kordade duaalsusel sõltuvalt ettevõtjate turujõust, vaid ajendab kõiki operaatoreid võrdselt kohtlema, võimaldamata riigi reguleerival asutusel enne sekkumist või telekommunikatsioonivõrgule juurdepääsu taotleva ettevõtja taotluse läbivaatamise käigus arvesse võtta konkreetset olukorda. Nimelt on siseriiklikes õigusnormides ettenähtud juurdepääsulepingute heas usus läbirääkimise pidamise kohustuse tulemuseks see, et niisugune kohustus kehtestatakse ilma tegeliku konkurentsi tugevust turul eelnevalt hindamata. Siseriiklikud õigusnormid ei võimalda ka seda kohustust tühistada või muuta juhul, kui sellel turul konkurents intensiivistub.

Lisaks peab riigi reguleeriva asutuse sekkumine vastavalt nimetatud direktiivi põhjendusele 19 samal ajal konkurentsi suurendamisega tasakaalustama infrastruktuuri omaniku õigused kasutada oma infrastruktuuri enda huvides ja teiste teenuseosutajate õigused kasutada konkureerivate teenuste pakkumiseks olulisi vahendeid.

Pealegi on direktiivi 2002/19 artikli 12 lõike 2 kohaselt riigi reguleeriva asutuse sekkumine piiratud vajadusega võtta arvesse selles sättes loetletud tegureid, mille hulka kuulub vajadus kaitsta konkurentsi pika aja jooksul ja analüüsida kohustuste proportsionaalsust, mida see asutus kavatseb kehtestada seoses juurdepääsuga konkreetsetele võrguelementidele ja nende kasutamisega direktiivi 2002/21 (elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta) artiklis 8 määratletud eesmärkide suhtes. Kuna siseriiklikud õigusnormid ei ole aga ette näinud juurdepääsulepingute läbirääkimise kohustuse kehtestamisele eelnevat riigi reguleeriva asutuse sekkumist, siis ei võimalda kõnealused õigusnormid kuidagi olukorda hinnata vastavalt nimetatud artikli 12 lõikes 2 loetletud teguritele.

(vt punktid 37–44 ja 49 resolutsiooni punkt 1)
On tõsi, et sõnasõnalises tähenduses on EÜ artiklis 181a, mis puudutab majandus-, finants- ja tehnilist koostööd kolmandate riikidega, kasutatud väljend „kolmandad riigid” piisavalt laiatähenduslik, et hõlmata nii arenguriike kui ka muid kolmandaid riike. Sellest ei saa aga siiski järeldada, kitsendades ka arengukoostööd reguleeriva EÜ asutamislepingu XX jaotises asetseva EÜ artikli 179 kohaldamisala, et igasugune majandus-, finants- ja tehniline koostöö arenguriikidega EÜ artikli 177 tähenduses võib toimuda ainult EÜ artikli 181a alusel. Kuigi EÜ artiklis 181a on expressis verbis viidatud „majandus-, finants- ja tehnilisele koostööle” ja EÜ artiklis 179 on seevastu ainult üldiselt viidatud „meetmetele”, võib see koostöö, olenevalt tema rakendamise viisist, olla siiski üks tüüpilisi arengukoostöö vorme.

Lisaks algab EÜ artikkel 181a sõnadega „[i]lma et see piiraks muude käesoleva lepingu sätete ning eelkõige XX jaotise sätete kohaldamist”. See sõnastus väljendab ideed, et XX jaotis reguleerib just arengukoostööd.

Tõepoolest, ka EÜ artikkel 179 algab sõnadega „[i]lma et see piiraks käesoleva lepingu teiste sätete kohaldamist”. Samas tuleb aga märkida, et esiteks sõnastati EÜ artikkel 179 ajal, mil EÜ artiklit 181a veel ei olnud. Teiseks on EÜ artiklis 179 sätestatud reservatsioon ebamäärasem kui see, mis on sätestatud EÜ artiklis 181a, kus viidatakse otseselt asutamislepingu XX jaotisele. Eeltoodut arvestades on EÜ artiklis 181a sätestatud reservatsioon kohaldamisel ülimuslik võrreldes EÜ artikli 179 reservatsiooniga.

Järelikult, kuna EÜ artiklit 181a tuleb kohaldada nii, et see ei piiraks asutamislepingu XX jaotise sätete kohaldamist, ei saa see säte olla õiguslikuks aluseks meetmetele, mille eesmärk on EÜ artiklis 177 ette nähtud arengukoostöö XX jaotise mõttes.

(vt punktid 39–45 ja 47)
Kohtuasi C-407/07

Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

versus

Staatssecretaris van Financiën

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Kuues käibemaksudirektiiv — Artikli 13 A osa lõike 1 punkt f — Maksuvabastused — Tingimused — Sõltumatute rühmade osutatud teenused — Ühele või mitmele rühma liikmele osutatud teenused”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 9. oktoobril 2008 I ‐ 9617

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 11. detsember 2008 I ‐ 9625

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 13 A osa lõike 1 punkt f)

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 A osa lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et kui muud selles sättes ette nähtud tingimused on täidetud, siis kohaldatakse selles sättes ette nähtud maksuvabastust sõltumatu rühma oma liikmetele osutatud teenustele isegi juhul, kui neid teenuseid osutatakse vaid ühele või mitmele liikmele.

Selle sätte kohaldamisala niisugune piiramine, mis välistab käibemaksuvabastuse saamise teenuste puhul, mida sõltumatud rühmad on oma liikmetele osutanud eeskätt oludes, kus nende liikmete vajadused on erinevad, ei leia ju kinnitust, arvestades sätte eesmärki kehtestada käibemaksuvabastus, millega hoitakse ära teatud teenuseid osutava isiku käibemaksuga maksustamine siis, kui ta teeb teiste kutsealal tegutsevate isikutega koostööd ühise struktuuri vahendusel, mis on võtnud enda kanda nimetatud teenuste teostumiseks vajaliku tegevuse.

Lisaks ei saa kõnealuse sätte kitsa tõlgendamise vajadus viia selleni, et sõltumatu rühma igale liikmele antakse õigus jätta rühma teised liikmed ilma käibemaksuvabastusest sellega, et ta võib iga hetk otsustada mitte kasutada ühte või teist rühma pakutavat teenust, kuigi ta on esialgu otsustanud kuuluda selle koosseisu. Sõltumatu rühma iga liikme selline õigus ei tulene ei kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti f sõnastusest ega eesmärgist.

(vt punktid 36, 37, 41 ja resolutsioon)
Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas toodud kombineeritud nomenklatuuri (mida on muudetud määrusega nr 1719/2005) grupi 84 märkuse 5 punkti E tuleb tõlgendada nii, et „muud spetsiifilist funktsiooni kui andmetöötlus” täidavad vaid niisugused seadmed, mis sisaldavad automaatset andmetöötlusseadet või töötavad niisuguse seadmega ühendatuna, mille funktsioon ei ole andmetöötlus. Sellest järeldub, et niisugust „spetsiifilist funktsiooni” ei täida seadmed, mis samasse korpusesse kuuluvas komplektis koosnevad laserprintermoodulist ja skannermoodulist ning millel peale kopeerimisfunktsiooni, mis ei ole andmetöötlus, on ka printimis- ja skannimisfunktsioon.

Seadmed – mida iseloomustab ühelt poolt see, et neil on automaatsete andmetöötlusseadmetega otse või võrgu kaudu ühendatuna printimis- ja skannimisfunktsioon, ja teiselt poolt see, et neil on iseseisvalt kasutatav kopeerimisfunktsioon – võivad üheaegselt täita kolm määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas toodud kombineeritud nomenklatuuri (mida on muudetud määrusega nr 1719/2005) grupi 84 märkuse 5 punkti B alapunktides a–c esitatud tingimust, mistõttu neid saab käsitada automaatsete andmetöötlusseadmete plokkidena: nii võivad need olla üksnes või peamiselt automaatsetes andmetöötlusseadmetes kasutatavat tüüpi, olla ühendatavad keskseadmega kas vahetult või ühe või mitme muu ploki kaudu ning olla suutelised võtma vastu või edastama andmeid nendes süsteemides kasutataval kujul.

Eelotsusetaotlused esitanud kohus peab siiski hindama – võttes eelkõige arvesse nende seadmete niisuguseid objektiivseid omadusi nagu printimise ja paljundamise kiirus, kopeeritavate lehtede automaatsöötja olemasolu või paberisalvede arv –, kas kopeerimisfunktsioon on kahe ülejäänud funktsiooniga võrreldes teisejärguline või vastupidi – sellega samaväärselt oluline.

Kui nende seadmete kopeerimisfunktsioon on printimis- ja skannimisfunktsiooniga võrreldes teisejärguline, tuleb neid seadmeid kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 märkuse 5 punkti B tähenduses käsitada automaatsete andmetöötlusseadmete plokkidena, mis sama klassi märkuse 5 punkti C kohaselt kuuluvad rubriiki 8471 juhul, kui nad on esitatud eraldi. Niisugusel juhul tuleb vastav alamrubriik kindlaks määrata nimetatud nomenklatuuri XVI jaotise märkuse 3 alusel.

Kui aga kopeerimisfunktsioonil on samaväärne tähtsus kui kahel ülejäänud funktsioonil, siis ei saa neid seadmeid automaatsete andmetöötlusseadmete plokkidena käsitada, kuna nad ei täida kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 märkuse 5 punkti B alapunktis a sätestatud tingimust ehk olla „üksnes või peamiselt [automaatsetes andmetöötlusseadmetes] kasutatavat tüüpi”. Seega tuleb need seadmed sama nomenklatuuri tõlgendamise üldreeglite punkti 3 alapunkti b alusel klassifitseerida sellele moodulile vastavasse rubriiki, mis määrab nende seadmete põhiomadused. Kui see osutub võimatuks, tuleb seadmed klassifitseerida üldreeglite punkti 3 alapunkti c alusel rubriiki 9009.

(vt punktid 40, 41, 46–48 ja 56, resolutsiooni punkt 2)
EÜ artiklit 82 tuleb tõlgendada nii, et ühisturu olulises osas turgu valitsevat seisundit omav autorite ühing ei kuritarvita seda seisundit, kui autoriõigusega kaitstud muusikateoste televisioonis edastamise eest maksmisele kuuluva autoritasu alusel tasude võtmisel kohaldab ta eraõiguslikele telekanalitele tasustamise mudelit, mille kohaselt tasud moodustavad osa nende telekanalite tuludest, tingimusel et see osa on üldiselt proportsionaalne autoriõigusega kaitstud muusikateoste televisioonis edastamise tegeliku või võimaliku arvuga, välja arvatud juhul, kui teise meetodiga on võimalik täpsemalt identifitseerida ja arvuliselt kindlaks määrata nende teoste kasutamine ja publik, suurendamata siiski ebaproportsionaalselt lepingute ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve haldamise kulusid.

EÜ artiklit 82 tuleb tõlgendada nii, et kui autorite ühing arvutab autoriõigusega kaitstud muusikateoste televisioonis edastamise eest maksmisele kuuluva autoritasu alusel tasusid erinevalt vastavalt sellele, kas tegemist on eraõiguslike telekanalite või avalik-õiguslike telekanalitega, siis võib olla tegemist nimetatud artikli mõttes turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega autorite ühingu poolt, kui ta rakendab nendele ettevõtjatele erinevaid tingimusi võrdväärsete tehingute puhul, pannes nad sellega ebasoodsasse konkurentsiolukorda, välja arvatud juhul, kui selline tegevus on objektiivselt õigustatud.

Mis puudutab sellise kuritarvituse võimaliku esinemise analüüsimist, siis tuleb vajaduse korral eelkõige arvesse võtta asjaolu, et vastupidi eraõiguslikele telekanalitele ei saa avalik-õiguslikud telekanalid ei reklaamitulusid ega tulusid liitumislepingutest, ning asjaolu, et avalik-õiguslike telekanalite poolt maksmisele kuuluv tasu arvutatakse ilma tegelikult televisioonis edastatud autoriõigusega kaitstud teoste arvu arvesse võtmata. Muu hulgas peab samuti kindlaks tegema, kas eraõiguslikud telekanalid on avalik-õiguslike telekanalite konkurendid samal turul.

Võimaliku objektiivse õigustuse olemasolu analüüsimisel tuleb tõdeda, et selline õigustus võib eelkõige tuleneda avalik-õiguslike äriühingute missioonist või rahastamisviisist.

(vt punktid 44–48, resolutsiooni punkt 2)