Õigus olla ära kuulatud – nii, nagu see on kohaldatav nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta) raames – ei nõua põhimõtteliselt, et juhul, kui sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, näevad vastavalt pagulasseisundi tunnustamise taotluse ja täiendava kaitse taotluse läbivaatamiseks ette kaks eraldiseisvat ja üksteisele järgnevat menetlust, tuleb täiendava kaitse taotlejale võimaldada seoses tema taotlusega suuline vestlus ja anda talle õigus kutsuda selle vestluse käigus tunnistajaid või viia läbi nende ristküsitlus

Suuline vestlus tuleb siiski korraldada juhul, kui pädeva ametiasutuse valduses olevatest andmetest või isiklikust või üldisest olukorrast, milles täiendava kaitse taotlus on esitatud, tulenevad spetsiifilised asjaolud muudavad selle vajalikuks, et asjaomane taotlus kõiki asjaolusid teades läbi vaadata; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

Nimelt esiteks ei nähtu 22. novembri 2012. aasta kohtuotsuses M. (C‑277/11, EU:C:2012:744) sisalduvatest sedastustest, et täiendava kaitse andmist puudutavas menetluses tuleks tingimata korraldada suuline vestlus. Teiseks on oluline märkida, et kuna selles valdkonnas Iirimaal kohaldatavaid liidu õigusnorme ei ole, peab kõnealuse liikmesriigi sisemine õiguskord sätestama menetlusnormid, mis käsitlevad täiendava kaitse taotluse läbivaatamist, ja kõnealuse liikmesriigi ülesanne on selle raames tagada liidu õiguskorraga antud õiguste tõhus kaitse ja eelkõige tagada täiendava kaitse taotleja õiguse olla ära kuulatud järgimine (vt selle kohta kohtuotsus, 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK, C‑243/15, EU:C:2016:838, punkt 65).

Sellest järeldub, et viisi, kuidas täiendava kaitse taotleja peab saama teostada oma õigust olla ära kuulatud enne tema taotlust käsitleva lõpliku otsuse tegemist, tuleb hinnata direktiivi 2004/83 sätteid arvestades, mille eesmärk on eelkõige kehtestada miinimumnõuded tingimustele, mida kolmandate riikide kodanikud peavad täitma, et saada täiendavat kaitset (vt analoogia alusel kohtuotsused, 5.11.2014, Mukarubega, C‑166/13, EU:C:2014:2336, punkt 55, ja 11.12.2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, punkt 45).

Selleks on sama direktiivi artiklis 4 sätestatud, et oluliste asjaolude hulgas, mida pädev ametiasutus peab arvesse võtma, esinevad eelkõige andmed ja dokumendid taotleja vanuse, tausta, isiku, kodakondsus(t)e, varasemate elukohariikide, varasemate varjupaigataotluste, reisimarsruutide ja kaitse taotlemise põhjenduste kohta ning laiemalt talle tekitatud või tekitada võidava tõsise kahju kohta. Pädev ametiasutus peab samuti arvesse võtma selgitusi tõendavate dokumentide võimaliku puudumise kohta ja taotleja üldist usaldusväärsust.

Järelikult peab õigus olla ära kuulatud enne täiendava kaitse taotluse suhtes otsuse tegemist võimaldama taotlejal esitada oma seisukoht kõikide nende asjaolude suhtes, et oma taotlust põhjendada ja võimaldada ametiasutusel viia kõiki asjaolusid teades läbi faktide ja asjaolude individuaalne hindamine direktiivi 2004/83 artikli 4 kohaselt, et teha kindlaks, kas esineb tegelik oht, et taotleja kannatab päritoluriiki tagasipöördumisel tõsist kahju selle direktiivi tähenduses.

Siinkohal on oluline meenutada, et kui mis tahes põhjusel ei ole rahvusvahelise kaitse taotleja esitatud andmed täielikud, aja- või asjakohased, nähtub direktiivi 2004/83 artikli 4 lõikest 1, et asjaomane liikmesriik peab tegema taotlejaga aktiivset koostööd, et oleks võimalik kokku koguda kõik tema taotluse hindamiseks vajalikud andmed (vt selle kohta kohtuotsus, 22.11.2012, M., C‑277/11, EU:C:2012:744, punkt 66).

Järelikult tuleb suuline vestlus korraldada siis, kui pädeval ametiasutusel ei ole andmete alusel, mis tal on pärast kirjalikku menetlust ja taotleja suulist ärakuulamist varjupaigataotluse läbivaatamisel, võimalik objektiivselt ja kõiki asjaolusid teades kindlaks teha, kas on ilmnenud mõjuv põhjus arvata, et asjaomast isikut ähvardaks oma päritoluriiki tagasipöördumisel reaalne oht kannatada tõsist kahju, kuna ta ei saa või kõnealuse ohu tõttu ei taha anda ennast nimetatud riigi kaitse alla. Suuline vestlus tuleb samuti korraldada siis, kui isikliku või üldise olukorraga, milles täiendava kaitse taotlus on esitatud, ja eelkõige näiteks taotleja vanusest, tervislikust seisundist või asjaolust, et ta on kannatanud raske vägivalla all, tingitud võimaliku kergesti haavatavusega seoses ilmneb, et selline vestlus on vajalik, andmaks talle võimalus esitada seda taotlust kinnitada võivate andmete suhtes täielik ja ühtne seisukoht.

(vt punktid 28, 30, 34, 36, 37, 48, 49, 51, 56 ja 57 ning resolutsioon)