ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Harta artiklis 20 sätestatud põhimõte, mille kohaselt on kõik seaduse ees võrdsed, on liidu õiguse üldpõhimõte, mille spetsiifilisem väljendus on harta artikli 21 lõikes 1 sätestatud diskrimineerimiskeeld. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et see üldpõhimõte nõuab liidu seadusandjalt vastavalt harta artikli 52 lõike 1 nõuetele, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt selle kohta kohtuotsus Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals vs. komisjon, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, punktid 54 ja 55 ning seal viidatud kohtupraktika). Erinev kohtlemine on õigustatud, kui see põhineb objektiivsel ja mõistlikul kriteeriumil, st kui see on kooskõlas õiguspärase eesmärgiga, mida asjassepuutuvate õigusnormidega saavutada soovitakse, ja kui erinevus on proportsionaalne selle kohtlemisega taotletud eesmärgi suhtes (kohtuotsused Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 47, ja Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661, punkt 77).
33

Mis puudutab apellandi soovi vaidlustada hinnangu, mille Üldkohus andis talle esitatud faktidele ja tõenditele, siis piisab märkimisest, et niisugune hinnang ei kujuta endast õigusküsimust, mille üle oleks Euroopa Kohtul õigust apellatsioonimenetluses kontrolli teostada, välja arvatud juhul, kui on rikutud tõendamiskoormist ja tõendite esitamist puudutavaid norme või kui nimetatud tõendeid on moonutatud (kohtuotsus FLSmidth vs. komisjon, C‑238/12 P, EU:C:2014:284, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
23

Mis puudutab apellandi väidet, et Üldkohtu analüüsitud tõendid on ebaselged, ei ole piisavalt täpsed või ei ole omavahel kooskõlas, et põhjendada järeldusi, millele kohus jõudis, siis tuleb märkida, et Euroopa Kohtus ei saa kahtluse alla seada hinnangut, mille Üldkohus on andnud talle esitatud toimiku materjalide tõenduslikule väärtusele, välja arvatud juhul, kui on rikutud tõendamiskoormist ja tõendite esitamist puudutavaid norme või kui nimetatud tõendeid on moonutatud – mille asetleidmist käesoleval juhul ei ole väidetud (kohtuotsus FLSmidth vs. komisjon, C‑238/12 P, EU:C:2014:284, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
26

Neil asjaoludel otsustas Handelsgericht Wien menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [rakendusmääruse] artikli 22 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et teave, mille esitamine on põhimõtteliselt [nõutav] ja mida põhiprospekti kinnitamise ajal veel ei teatud, kuid mis oli juba teada prospekti lisa avaldamise ajal, tuleb selles lisas esitada? 2. Kas [rakendusmääruse] artikli 22 lõikes 2 sätestatud erand, mille kohaselt võib teabeühikuid artikli 22 lõike 1 [teise lõigu] tähenduses välja jätta, on kohaldatav ka juhul, kui see teave (mille esitamine on nõutav) oli teada enne emiteerimiskuupäeva, kuid siiski pärast seda, kui avaldati põhiprospekt, mis seda teavet ei sisaldanud? 3. Kas nõuetekohase avaldamisega on tegemist juhul, kui avaldati vaid üks põhiprospekt, milles puudus vastavalt [rakendusmääruse] artikli 22 lõike 1 [teisele lõigule] ja eelkõige (väärtpaberite puhul, mille nimiväärtus on alla 50000 euro) vastavalt lisale V nõutav teave, ning lõplikke tingimusi ei avaldatud? 4. Kas [rakendusmääruse] artikli 29 lõike 1 punktis 1 sätestatud nõue, mille kohaselt peab prospekt või põhiprospekt olema lihtsalt juurdepääsetav sisenemisel veebisaidile, kus see tehakse kättesaadavaks, on täidetud, kui a) juurdepääsemiseks, allalaadimiseks ja väljatrükkimiseks on nõutav registreerumine veebisaidil, millele on võimalik seejärel juurde pääseda, kusjuures registreerumiseks on vaja nõustuda lahtiütlusega ja avaldada oma e-posti aadress, või b) selle eest tuleb maksta tasu või c) kui tasuta juurdepääs prospekti osadele on piiratud kahe dokumendiga kuus, kuid selleks, et saada kogu kohustuslik teave [rakendusmääruse] artikli 22 lõike 1 [teise lõigu] tähenduses, on nõutav vähemalt kolme dokumendi allalaadimine? 5. Kas [rakendusmääruse] artikli 14 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et põhiprospekt tuleb teha kättesaadavaks emitendi registrijärgses asukohas ja finantsvahendaja tegevuskohas?”
5

Loodusdirektiivi artikli 6 kohaselt: „1. Liikmesriigid kehtestavad erikaitsealade suhtes vajalikud kaitsemeetmed, mille hulka kuuluvad vajaduse korral asjakohased kaitsekorralduskavad, mis on eraldi välja töötatud või lisatud muudesse arengukavadesse, ning asjakohased õiguslikud, halduslikud või lepingulised meetmed, mis vastavad aladel esinevate I lisa looduslike elupaigatüüpide ja II lisa liikide ökoloogilistele vajadustele. 2. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist. 3. Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist. 4. Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest. Kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti, mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga, esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega.”
45

Eelnevate kaalutluste alusel tuleb esimesele küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikleid 203 ja 204 tuleb koostoimes rakendusmääruse artikli 859 punkti 2 alapunktiga c tõlgendada nii, et pelk rakendusmääruse artikli 356 lõike 1 kohaselt määratud esitamise tähtaja ületamine ei tekita tollivõlga mitte asjassepuutuva kauba tollijärelevalve alt väljaviimise tõttu tolliseadustiku artikli 203 tähenduses, vaid see tollivõlg tekib tolliseadustiku artikli 204 alusel, ning tollivõla tekkimiseks nimetatud artikli 204 alusel ei ole tarvis, et huvitatud isik esitaks tolliasutusele teabe rakendusmääruse artikli 356 alusel määratud tähtaja ületamise põhjuste kohta või kauba asukoha kohta selle tähtaja lõppemise ja kauba sihttolliasutusele tegeliku esitamise vahele jääval ajavahemikul.
54

Nimelt on selge, et pädeva ametiasutuse sellise kavatsuse aluseks on järeldus, et kolmanda riigi kodaniku puhul ei ole täidetud pagulasseisundi saamiseks vajalikud tingimused. Selline järeldus ei tähenda seega, et pädev ametiasutus oleks juba võtnud seisukoha küsimuses, kas nimetatud kodaniku puhul on täidetud talle täiendava kaitse andmise tingimused.
43

Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et põhikohtuasjas näevad U. Wieringi ja M. Wieringi elukohajärgse liikmesriigi, st Saksamaa Liitvabariigi õigusnormid ette õiguse saada põhikohtuasjas kõne all olevaid perehüvitisi tingimusel, et isiku alaline või peamine elukoht on selles liikmesriigis, ja mitte „töötamise või tegutsemise tõttu”, nagu seda nõuab määruse nr 1408/71 artikkel 76, selleks et nimetatud artikkel oleks kohaldatav. Seoses konkreetsemalt „Elterngeldiga”: selle maksmise tingimuseks on eeskätt see, et isiku alaline või peamine elukoht on Saksamaal, ning see, et isik ei tegele kutsetegevusega või tegeleb kutsetegevusega osalise tööajaga, ja seda vaatamata sellele, et üldreeglina arvutatakse selle hüvitise summa kutsetegevusest saadud varasema sissetuleku alusel.
12

Euroopa Kohus vastas 4. oktoobri 2012. aasta määrusega kohtuasjas Pelckmans Turnhout (C‑559/11, EU:C:2012:615) esimesele eelotsuse küsimusele ja teise eelotsuse küsimuse esimesele osale, et „[ebaausate kaubandustavade direktiivi] tuleb tõlgendada nii, et seda ei kohaldata selliste siseriiklike õigusnormide suhtes nagu nendega on tegemist põhikohtuasjas, mille eesmärk ei ole tarbijate õiguste kaitse”. Euroopa Kohus leidis teise küsimuse teise osa kohta, et see on ilmselgelt vastuvõetamatu põhjusel, et [Rechtbank van koophandel te Antwerpen] ei toonud piisaval määral välja põhjuseid, miks on soovitud ELTL sätete tõlgendus tema arvates vajalik põhikohtuasja lahendamiseks, ja ei selgitanud, kuidas on omavahel seotud nimetatud sätted ja vaidluses kohaldatavad liikmesriigi õigusnormid.
30

Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Törvényszék menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas raamdirektiivi […] artikli 2 punkti c võib tõlgendada nii, et elektroonilise side teenuseks loetakse sellist teenust, mille raames teenuseosutaja pakub tasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid? 2. Kas [EL] toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenusele laieneb liikmesriikidevahelise teenuste vaba liikumise põhimõte selles osas, milles tegemist on teenuse pakkumisega Luksemburgist Ungari territooriumile? 3. Kas [EL] toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenuse puhul on sihtriigil, kuhu teenus on suunatud, õigus kehtestada sellise teenuse pakkumisele piiranguid, nähes ette teenuse kohustusliku kandmise liikmesriigi registrisse ja filiaali või iseseisva õigussubjekti asutamise ning nõudes, et sellist teenust on võimalik pakkuda ainult siis, kui asutatakse filiaal või iseseisev õigussubjekt? 4. Kas [EL] toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenustega seotud menetlustes on territoriaalse pädevuse alusel pädev selle liikmesriigi asutus, kus teenuseid pakutakse, olenemata sellest, millises liikmesriigis neid teenuseid pakkuv äriühing tegutseb või on registrisse kantud? 5. Kas [raamdirektiivi] artikli 2 punkti c võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenus on kvalifitseeritav elektroonilise sideteenusena, või on esimeses küsimuses kirjeldatud teenus vaadeldav [selle] direktiivi artikli 2 punktis f määratletud tingimusjuurdepääsusüsteemi kasutamise kaudu pakutava tingimusjuurdepääsu teenusena? 6. Kas asjaomaseid sätteid võib eespool esitatut arvestades tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenust pakkuv teenuseosutaja on [liidu] õigusnormide alusel vaadeldav elektroonilise sideteenuse pakkujana?”
43

Olgu täpsustatud, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et liiklusohutuse parandamisele suunatud meetmed kuuluvad transpordipoliitika alla ning need saab vastu võtta ELTL artikli 91 lõike 1 punkti c alusel, sest need on hõlmatud mõistega „meetmed transpordi ohutuse tõhustamiseks” selle sätte tähenduses (vt kohtuotsus Hispaania ja Soome vs. parlament ja nõukogu, C‑184/02 ja C‑223/02, EU:C:2004:497, punkt 30).
56

Kõigi eelnevate kaalutlustega arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjades, kui nende õigusnormidega ei taotleta tegelikult mängijate kaitse või kuritegevuse vastu võitlemise eesmärki ning kui need ei vasta tegelikult soovile vähendada mängimisvõimalusi või võidelda hasartmängudega seonduva kuritegevuse vastu ühtselt ja süstemaatiliselt.
103

Mis puudutab lõpuks FLSmidthi viidatud põhjendamise puudumist, siis ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse punktist 97 selgelt, et võttes arvesse komisjoni ulatuslikku kaalutlusõigust ettevõtja koostöö kvaliteedi ja kasu hindamisel, võrreldes eeskätt teiste ettevõtjate panusega, pidas Üldkohus ebapiisavaks tõendeid, mida FLSmidth oli esitanud selle kohta, et tema väidetav faktide sisulise õigsuse vaidlustamata jätmine oli sellel institutsioonil aidanud kõnealuse rikkumise olemasolu tõendada (vt eelkõige kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon, C‑328/05 P, EU:C:2007:277, punkt 88). Ehkki Üldkohtu selline arutluskäik on tõepoolest väga kokkuvõtlik, on see siiski piisav, et FLSmidth mõistaks põhjuseid, miks Üldkohus lükkas tagasi tema esitatud vastava argumendi, ja et Euroopa Kohus saaks teostada oma kohtulikku kontrolli. Seega ei saa järeldada, et vaidlustatud kohtuotsuses puudub põhjendus. Seetõttu ei ole see argument põhjendatud.
19

Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] direktiivi [2001/29] artikli 5 lõike 2 punkti b – vajaduse korral koosmõjus artikli 5 lõikega 5 – tuleb tõlgendada nii, et seal nimetatud autoriõiguse piirang kehtib kõnealuses artiklis nimetatud tingimustele vastavate reproduktsioonide suhtes olenemata sellest, kas asjaomane füüsiline isik on reprodutseeritud teose eksemplarid enda käsutusse saanud seaduslikult – see tähendab ilma õiguste omajate autoriõigusi rikkumata –, või kehtib kõnealune piirang üksnes sellistest teose eksemplaridest tehtud reproduktsioonide suhtes, mille asjaomane füüsiline isik on enda käsutusse saanud autoriõigust rikkumata? 2. a. Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse nii, nagu on pakutud alternatiivina selle küsimuse teises osas, võib […] direktiivi [2001/29] artikli 5 lõike 5 kohase kolmeastmelise kontrolli kohaldamine tuua kaasa artikli 5 lõike 2 kohase piirangu kohaldamisala laiendamise või võib nimetatud kontrolli kohaldamise tagajärjeks olla vaid piirangu ulatuse kitsendamine? b. Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse nii, nagu on pakutud alternatiivina selle küsimuse teises osas, on siseriikliku õiguse norm, mille kohaselt peab füüsiline isik, kes on teoseid reprodutseerinud isiklikuks tarbeks ning kasutuseesmärgil, mis ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik, tasuma õiglast hüvitist olenemata sellest, kas asjaomane reprodutseerimine on […] direktiivi [2001/29] artikli 5 lõike 2 kohaselt seaduspärane – ning ilma et kõnealune säte piiraks õiguste omaja õigust reprodutseerimist keelata ja õigust nõuda kahjuhüvitist –, vastuolus selle direktiivi artikliga 5 või mõne muu liidu õigusnormiga? Kas sellele küsimusele vastamisel on […] direktiivi [2001/29] artikli 5 lõike 5 kohast kolmeastmelist kontrolli arvesse võttes oluline, et tehnilisi seadmeid isiklikuks tarbeks tehtavate ebaseaduslike koopiate vastu võitlemiseks ei ole (veel) olemas? 3. Kas direktiiv 2004/48 on kohaldatav sellisele menetlusele, nagu on kõne all põhikohtuasjas, milles – pärast seda, kui liikmesriik on […] direktiivi [2001/29] artikli 5 lõike 2 punkti b alusel kohustanud teoste reprodutseerimiseks sobivate ja selleks ette nähtud andmekandjate tootjaid ja importijaid tasuma nimetatud sättes ette nähtud õiglast hüvitist ning otsustanud, et õiglane hüvitis tuleb tasuda õiglase hüvitise kogumise ja jaotamisega tegelevale liikmesriigi nimetatud organisatsioonile – tasu maksmiseks kohustatud isikud paluvad kohtul teatavaid õiglase hüvitise kindlaksmääramisel olulisi konkreetseid asjaolusid arvesse võttes teha otsus nimetatud organisatsiooni kahjuks, kes vaidleb sellele nõudele vastu?”
105

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus sellised liikmesriigi maksuõigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt ei vabastata maksust dividende, mida kõnealuses liikmesriigis asuvad äriühingud on maksnud kolmandas riigis asuvale investeerimisfondile, kui asjaomasel liikmesriigil ja kolmandal riigil on vastastikune lepingust tulenev haldusabi kohustus, mis lubab liikmesriikide maksuhalduritel kontrollida investeerimisfondide poolt antud teavet. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb põhikohtuasjas analüüsida, kas sellise koostöö raames ette nähtud teabevahetusmehhanism võimaldab Poola maksuhalduritel vajadusel kontrollida Ameerika Ühendiriikide territooriumil asuvate investeerimisfondide esitatud teavet, mis puudutab nende tegevuse alustamise tingimusi ja tegevust, et teada saada, kas nad tegutsevad liidus kehtiva õigusliku raamistikuga samaväärses raamistikus.
37

Direktiivi 2004/18 artikli 45 lõike 2 punkt e võimaldab aga liikmesriikidel hankemenetlusest kõrvaldada kõik ettevõtjad, kes on täitmata jätnud sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused, ilma et mingit miinimumsummat maksetega viitamise korral oleks ette nähtud. Neil asjaoludel kujutab see, kui siseriiklikus õiguses on ette nähtud miinimumsumma, endast kõrvaldamise aluse leevendamist võrreldes nimetatud sättes viidatuga ning ei saa öelda, et see läheks kaugemale sellest, mis on vajalik. Seda enam kehtib see riigihangete puhul, mis ei küüni nimetatud direktiivi artikli 7 punktis c ette nähtud piirmäärani ja mille suhtes järelikult ei kohaldata selles direktiivis ette nähtud konkreetseid ja rangeid menetlusi.
68

Meenutades, et direktiiviga 2005/29 toimus täielik ühtlustamine ja ebaausad tavad on ammendavalt loetletud selle direktiivi I lisas, märgib komisjon, et see lisa ei sisalda siseriiklikes õigusnormides toodud keeldusid ja järeldab sellest, et nimetatud müüki ei saa täies ulatuses keelata, kuid seda tuleb hinnata igal üksikjuhtumil, tegemaks kindlaks, kas tegemist on või ei ole ebaausa tavaga, mis tuleks keelata.
111

Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 111 märkis, on direktiivi 2000/78 artiklis 9 sätestatud esiteks, et liikmesriigid tagavad, et igaühel, kes leiab, et teda on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu koheldud õigusvastaselt, oleks võimalik kasutada direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks ette nähtud haldus- või kohtumenetlust, ning teiseks, et liikmesriikide kohustused ei piira selliste siseriiklike eeskirjade kohaldamist, millega kehtestatakse kõnealuse põhimõtte küsimuses menetluse algatamise tähtajad. Selle sätte sõnastusest järeldub, et liidu õigus ei reguleeri küsimust, millised tähtajad on ette nähtud direktiivist tulenevate kohustuste täitmisega seonduva menetluse algatamiseks.
107

Euroopa Kohus on juba otsustanud, et konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi maksmisesse puutuvas osas ei saa solidaarsusseos niisuguse majandusüksuse moodustava kahe äriühingu vahel tähendada vaid teatud käenduse vormi, mille emaettevõtja annab, et tagada tütarettevõtjale määratud trahvi maksmine, ning et argumendid, mille kohaselt ei saa kõnealust emaettevõtjat kohustada tasuma suuremat trahvi, kui on määratud tema tütarettevõtjale, on seega alusetu (vt selle kohta kohtuotsus Kendrion vs. komisjon, C‑50/12 P, EU:C:2013:771, punktid 56 ja 58). Kõnealuses kohtupraktikas võetakse arvesse asjaolu, et karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtte kohaselt on nõutav, et nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõike 3 kohaselt tuleb solidaarselt tasumisele kuuluva trahvi summa kindlaks määrata asjaomasele ettevõtjale individuaalselt süüks pandud rikkumise raskuse ja kestuse alusel (kohtuotsus Areva jt vs. komisjon, C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, punkt 127 ja seal viidatud kohtupraktika).
45

Lisaks olgu meenutatud, et liidu õigus annab naistele erilise kaitse seoses emadusega. Selles osas tuleb rõhutada, et direktiivi 2004/38 artikli 16 lõige 3 näeb ette, et liidu kodanikel vastuvõtvas liikmesriigis alalise elamisõiguse saamiseks nõutava pidevalt viis järjestikust aastat elamise perioodi arvutamisel ei mõjuta elamisperioodi pidevust kuni 12-kuuline ajutine eemalviibimine, millel on olulised põhjused, näiteks rasedus ja sünnitus.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/140/EÜ, artikli 2 punkti a ning artikleid 8 ja 12 tuleb tõlgendada nii, et riigi reguleerival asutusel on õigus kehtestada asjaomasel turul märkimisväärse turujõuga elektroonilise side ettevõtjale kohustuse raames, mille kohaselt tuleb rahuldada põhjendatud taotlused, mis käsitlevad juurdepääsu konkreetsetele võrguelementidele ja nendega seotud vahenditele ning nende kasutamist, kohustus paigaldada konkureerivate operaatorite nõudel kuni 30 meetri pikkune lõppkasutaja ühenduskaabel juurdepääsuvõrgu jaotaja ja võrgu lõpp-punkti vahele lõppkasutaja asukohas, kui see kohustus lähtub täheldatud probleemi olemusest ning on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv), mida on muudetud direktiiviga 2009/140, artikli 8 lõikes 1 sätestatud eesmärke silmas pidades proportsionaalne ja põhjendatud, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
34

Võttes arvesse, et kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punktis d sätestatud maksuvabastusi tuleb tõlgendada kitsalt, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 25, tuleb asuda seisukohale, et sellised sooduskaardid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei kuulu mõiste „teised väärtpaberid” alla kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti d alapunkti 5 tähenduses.
34

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab liidu õigusakti – sealhulgas rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks vastuvõetud õigusakti – õigusliku aluse valik põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ja mille hulka kuuluvad eelkõige selle õigusakti eesmärk ja sisu. Kui ühenduse õigusakti kontrollimise käigus selgub, et see taotleb kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab õigusaktil olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus. Kui erandkorras on tõendatud, et aktil on korraga mitu lahutamatult seotud eesmärki, ilma et üks oleks teise suhtes teisejärguline või kaudne, peab selline akt põhinema vastavatel erinevatel õiguslikel alustel. Kahe õigusliku aluse kumuleerumine on siiski välistatud, kui ühe ja teise õigusliku aluse jaoks ettenähtud menetlused on ühitamatud (vt eeskätt kohtuotsus parlament vs. nõukogu, C‑130/10, EU:C:2012:472, punktid 42–45 ja seal viidatud kohtupraktika).
37

Eespool toodud kaalutlusi kogumis arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et keelatud on tõlgendada ja kohaldada liikmesriigi õigusnormi nii, et õiguslikel kaalutlustel on kategooriliselt välistatud kartellis osalevate ettevõtjate tsiviilõiguslik vastutus kahju eest, mille tekitas selles kartellis mitteosalenud ettevõtja, kes tõstis kartelli tegevust arvestades oma toodete hindu kõrgemale, kui need hinnad oleksid olnud kartelli puudumise korral.
40

CIC artiklites 246–248 ette nähtud võimalus uute asjaolude ilmnemisel eeluurimist taasalustada ei sea käesoleval juhul kahtluse alla seda, et põhikohtuasjas käsitletav kriminaalmenetluse lõpetamise määrus on lõplik. See võimalus ei ole muidugi „erakorraline õiguskaitsevahend” Euroopa Inimõiguste Kohtu nimetatud kohtupraktika tähenduses, kuid sellega kaasneb kohustus avada eraldi menetlus erinevate tõendite alusel, mitte aga juba lõpetatud menetluse lihtne jätkamine. Lisaks, võttes arvesse vajadust kontrollida seda, kas menetluse taasalustamise põhjenduseks esitatud tõendid on tõepoolest uued, saab selle taasalustamise võimaluse alusel täiesti uut menetlust sama isiku vastu samadel asjaoludel alustada üksnes selles konventsiooniosalises riigis, mille territooriumil määrus oli tehtud.