ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Määruse 2020/1055 artikli 1 punkt 3 osas, milles see lisab määrusesse (EÜ) nr 1071/2009 artikli 5 lõike 1 punkti b, mille kohaselt: „peab ettevõtja asukohariigis […] korraldama oma sõidukipargi tegevust selliselt, et oleks tagatud ettevõtja käsutuses olevate rahvusvahelisteks vedudeks kasutatavate sõidukite tagasipöördumine ühte selles liikmesriigis asuvasse tegevuskohta vähemalt kaheksa nädala jooksul alates sealt lahkumisest“, on vastuolus: 1.1 ELL artikli 3 lõikega 3, ELTL artiklitega 11 ja 191 ning ELi keskkonna ja kliimamuutuste poliitikaga. Nõue naasta tööandja tegevuskohta suurendab nende sõidukite arvu, mis sõidavad Euroopa teedel tühjaks laaditud sõidukitega, samuti CO2 heitkoguseid ja keskkonnareostust. ELi institutsioonid jätsid vaidlustatud sätte vastuvõtmisel arvestamata meetmed, mis on seotud Euroopa Liidu keskkonna- ja kliimamuutuste poliitikaga, eriti nõuded, mis puudutavad keskkonnakaitset ja keskkonnakaitsealaseid eesmärke, mida edendab Euroopa roheline kokkulepe ja mida on kinnitanud Euroopa Liidu Nõukogu; 1.2 ELTL artikliga 26 ja diskrimineerimiskeelu üldpõhimõttega. Vaidlustatud säte on kaitsemeede, millega ELi veoteenuste turg on ära jaotatud, konkurentsile piiratud ja diskrimineeriv kord nende liikmesriikide veoettevõtjate suhtes, mis asuvad geograafiliselt Euroopa Liidu äärealadel (äärealade liikmesriigid). See säte on diskrimineeriv rahvusvaheliste maanteevedude sektori suhtes võrreldes teiste veosektoritega. 1.3 ELTL artikli 91 lõikega 2 ja artikliga 94. ELi institutsioonidel paluti arvesse võtta asjaolu, et vaidlustatud sättel on eriti suur mõju Euroopa Liidu äärealade liikmesriikide elustandardile ja tööhõivele ja see mõjutab negatiivselt äärealadel asuvate veoettevõtjate majanduslikku olukorda; ELi institutsioonid aga jätsid selle kohustuse täitmata; 1.4 Hea õigusloome põhimõttega, kuivõrd vaidlustatud säte võeti vastu nii, et jäeti täielikult hindamata selle mõju ja põhjalikult analüüsimata selle negatiivsed sotsiaalsed ja majanduslikud tagajärjed ning mõju keskkonnale; 1.5 Proportsionaalsuse põhimõttega, kuivõrd nõue, et sõiduk peab regulaarselt naasma, on ilmselgelt ebaproportsionaalne meede ja avalikult välja kuulutatud eesmärgi, milleks on võitlus nn riiulifirmadega, saavutamiseks sobimatu.
1.

Kas direktiivi 93/13 (1) ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1, mida on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas, eelkõige kohtuasjas C-118/17 Dunai, tuleb tõlgendada nii, et seadusandja sekkumine tarbija, kes on laenuvõtja, ja panga õigussuhetesse ei tohi tarbijatelt võtta õigust seaduse alusel sõlmitud esialgse lepingu või lepingu lisa tingimuste kohtulikuks vaidlustamiseks, et kasutada õigust nõuda tagasi alusetult saadud soodustusi, mille pank ebaõiglaste lepingutingimuste alusel tarbija kahjuks sai olukorras, kus seadusandja sekkumisega muutsid tarbijad esialgset lepingulist suhet vabatahtlikult tingituna seadusest tulenevast panga kohustusest sellist võimalust tarbijatele pakkuda, mitte vahetult seaduse alusel, nagu toimus kohtuasjas Dunai?
1.

Kas direktiivi 2003/88/EÜ (1) artikliga 7 ja harta artikli 31 lõikega 2 on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu puhkuseseaduse § 7 lõige 3, mis näeb ette, et töötaja, kellel on õigus saada seni välja võtmata tasustatud põhipuhkust ja kes tunnistatakse puhkuseaasta kestel tervislikel põhjustel täielikult töövõimetuks, kuid kes oleks puhkust enne täielikult töövõimetuks tunnistamist puhkuseaastal veel vähemasti osaliselt kasutada saanud, õiguse puhkusele aegub püsiva töövõimetuse korral 15 kuud pärast puhkuseaasta lõppu ka juhul, kui tööandja ei ole töötajale asjaomase üleskutse ja selgituste esitamisega tegelikult taganud võimalust kasutada oma õigust puhkusele?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 21. oktoobril 2020 – L Fund versus Finanzamt D

(Kohtuasi C-537/20)

(2021/C 19/27)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: L Fund

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Finanzamt D

Menetlusosaline: Bundesministerium der Finanzen

Eelotsuse küsimused

Kas EÜ asutamislepingu artikliga 56 (nüüd: Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 63) on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et residendist eriotstarbelised kinnisvarafondid, mille investoriteks on üksnes mitteresidendid, on tulumaksust vabastatud, kuid mitteresidendist eriotstarbelistel kinnisvarafondidel, mille investoriteks on üksnes mitteresidendid, on riigisiseselt saadavat üüritulu puudutavas osas piiratud tulumaksukohustus?
2.

Kas eespool kirjeldatud riigisisesed õigusnormid, nagu neid on kohaldanud Vallooni piirkond, on põhjendatud avalikust julgeolekust või muudest kaitsemeetmetest tulenevate nõuetega ja kas riigisisesed õigusnormid, millele antud tõlgenduse kohaselt näevad need siduvalt ette, et sõiduki juhtimisel peab sõidukis kaasas olema sõiduki välisriigi residendist omaniku väljastatud dokument, millega antakse luba kasutada sõidukit piiratud aja jooksul isiklikuks tarbeks ja milles on märgitud kõnealuse loa kehtivusaeg, ilma et esineks võimalust sellist dokumenti tagantjärele esitada, on taotletud eesmärgi saavutamiseks vajalikud või oleks eesmärki olnud võimalik saavutada ka teiste, vähem rangete ja formaalsete meetmetega?
C 28/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Törvényszék (Ungari) 3. novembril 2020 – Apollo Tyres (Hungary) Kft. versus Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter

(Kohtuasi C-575/20)

(2021/C 28/41)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Fővárosi Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Apollo Tyres (Hungary) Kft.

Vastustaja: Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2003/87/EÜ (1) ja eelkõige selle I lisa punkti 3 võib tõlgendada nii, et selle küsimuse otsustamisel, kas asjaomases kütuse põletamine käitises kuulub liidu kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi (ELi HKS), mõjutab käitise summaarse nimisoojusvõimsuse arvutamist asjaolu, et üks selle käitise seade töötab piiranguga (mis on tõendatud)?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT 2003, L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631).
C 28/33

ET

Euroopa Komisjoni 20. novembril 2020 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 9. septembri 2020. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-401/16 ja T-443/16: Hispaania ja Itaalia versus komisjon

(Kohtuasi C-635/20 P)

(2021/C 28/53)

Kohtumenetluse keeled: hispaania ja itaalia

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: G. Gattinara, D. Milanowska, T. Lilamand, N. Ruiz García)

Teised menetlusosalised: Itaalia Vabariik, Hispaania Kuningriik

Apellandi nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— kui Euroopa Kohus leiab, et menetlusstaadium seda lubab, jätta esimeses astmes esitatud hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

— mõista käesoleva menetluse ja esimese astme menetluse kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt ja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks kolm väidet.

Esimese väite kohaselt on personalieeskirjade artikli 1d lõike 6 tõlgendamisel ja põhjendamiskohustuse tõlgendamisel rikutud õigusnormi ning rikutud kohustust Üldkohtu otsuseid põhjendada.

See väide jaguneb kolmeks osaks. Esimeses osas väidab apellant, et on rikutud õigusnormi ja kohustust Üldkohtu otsuseid põhjendada, mis puudutab kandidaatide kohest töövalmidust. Esimene osa puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 157 ja 181–183.

Teine osa puudutab komisjonile pandud ebaproportsionaalset tõendamiskoormist ja õigusnormi rikkumist konkursiteadete põhjendamise kohustuse määratlemisel. Teine osa puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 133 viimast lauset, punkte 158, 164, punkti 167 viimast lauset, punkte 180–183, 201 ja 205.

Kolmas osa puudutab õigusnormi rikkumist selle kindlakstegemisel, milline on komisjoni esitatud sise-eeskirjades õiguslikult siduv akt; see osa puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 152-155.

Teise väite kohaselt on Üldkohus teinud tõendite hindamisel mitmesuguseid moonutusi ja rikkunud õigusnormi.

Esimene moonutus puudutab komisjoni presidendi teatise ja selle volinike kolleegiumi poolt heakskiitmise hindamist ning sisaldub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 132–137, 158.

Teine moonutus puudutab komisjoni kodukorra ja selle rakendamiskorra hindamist; see sisaldub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 139 ja 140.

Kolmas moonutus puudutab tööprotesside käsiraamatus sisalduva jaotise, mis käsitleb keelenõudeid vastavalt vastuvõtmise menetlusele, hindamist; see sisaldub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 165-169.

Neljas moonutus puudutab eelmises kolmes lõigus osutatud dokumentidele üldise hinnangu andmata jätmist ning puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 152-157, 159.

Viies moonutus puudutab teatise SEC(2006)1489 (final) hindamist ja käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 160-163.

Kuues moonutus puudutab hinnangut dokumentidele, mis käsitlevad nendes talitustes kasutatavaid keeli, kus kandidaadid pidid tööle asuma, ning õigusnormi rikkumist; see sisaldub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 180–185 ja 188–196.

Viimasena kolmanda väite kohaselt on Üldkohtu tehtud analüüs kandidaatide suhtluskeelte kohta õigusvastane; see puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 231–236.
1.

Kas direktiivi 2006/112 (1) artiklis 122 sisalduvat mõistet „küttepuud“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab mis tahes puitu, mis on oma objektiivsete omaduste poolest ette nähtud üksnes põletamiseks?
3.

Kas Itaalia seadus nr 508/99 on samuti vastuolus Euroopa Liidu õigusnormidega, mis keelavad samaväärse toimega meetmed, millele on viidatud EÜ asutamislepingu artiklites 28 ja 29, mis on pärast Lissaboni lepinguga tehtud reformi üle võetud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklites 34 ja 35 – meetmed, mis on EL lepingu alusel keelatud, kuna need võivad võrreldes teiste liikmesriikide kodanikega mõjutada mõnede liikmesriike kodanikke seoses isikute vaba liikumise, palgatingimuste, sotsiaalkaitse ja töötingimustega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Pécsi Törvényszék (Ungari) 8. oktoobril 2020 – FGSZ Földgázszállító Zrt. versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Kohtuasi C-507/20)

(2021/C 28/24)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Pécsi Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: FGSZ Földgázszállító Zrt.

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Eelotsuse küsimus

Kas proportsionaalsuse, neutraalse maksustamise ja tõhususe põhimõtetega – eelkõige arvestades kohtuasjas Biosafe (C-8/17) esitatud kohtujuristi ettepaneku punkti 63, kohtuotsuse Di Maura (C-246/16) punkti 27, kohtuotsuse T-2 (C-396/16) punkti 36 ning seda, et liikmesriik ei tohi nõuda käibemaksuna suuremat summat sellest, mille kaupade müüja või teenuste osutaja on vastutasuna tegelikult kätte saanud – on kooskõlas selline liikmesriigi tava, mille kohaselt, viidates käibemaksudirektiivi (1) artikli 90 lõikes 1 nimetatud lõpliku maksmata jätmise korral kohaldatava maksubaasi vähendamise ex tunc toimele, arvutatakse liikmesriigi poolt vähendamiseks üldiselt ette nähtud viieaastast aegumistähtaega mitte alates sellest, kui antud nõue ei ole enam lõplikult sisse nõutav, vaid alates esialgse kaupade müügitehingu täitmisest, jääb heauskne maksukohustuslane selle õigust lõpetava tähtaja möödumise tõttu ilma oma õigusest maksubaasi vähendamisele, mis on seotud sellega, et nõue ei ole enam lõplikult sisse nõutav, ning seda sellistel asjaoludel, et kaupade müügitehingu täitmise kuupäeva ja selle kuupäeva, mil nõue ei ole enam lõplikult sisse nõutav, vahel võib olla möödunud mitu aastat ning liikmesriigi õigusnormides ei ole sel kuupäeval, mil nõue ei ole enam lõplikult sisse nõutav, ette nähtud maksubaasi vähendamist seoses sellega, et nõue ei ole enam lõplikult sisse nõutav, mis on vastuolus ühenduse õigusega?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
2.

Kas pärast õiguse kasutamist esitada taotlus ajutiste meetmete/kaitsemeetmete kohaldamiseks, mille suhtes on põhiasja lahendav kohus otsuse juba teinud, tuleb lugeda, et kohtul, kellele esitatakse taotlus esialgse õiguskaitse kohaldamiseks samal alusel ja vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1215/12 artiklile 35, ei ole pädevust alates hetkest, mil esitatakse tõendid, et põhiasja lahendav kohus on selle kohta lahendi teinud?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) (1) rakendamise kord, artikli 44 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see ei luba vanaduspensioni määramiseks pädeval liikmesriigil, kelle õiguse kohaselt pensioni taotleja kogu oma tööea vältel – välja arvatud lapse kasvatamise ajal – töötas või tegeles ettevõtlusega, võtta teistes liikmesriikides täitunud lapse kasvatamise perioode arvesse juba seetõttu, et kuupäeval, mil selle liikmesriigi õigusaktide alusel algas lapse kasvatamise periood, mida asjaomase lapse puhul arvesse võetakse, pensioni taotleja ei töötanud ega tegelenud ettevõtlusega? Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt:
C 35/21

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) 16. juulil 2020 – VO jt versus SATA International – Azores Airlines SA

(Kohtuasi C-316/20)

(2021/C 35/31)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: VO, ZO, ML, NB, KE, JE, PI, VY

Kostja: SATA International – Azores Airlines SA

Eelotsuse küsimused

Kas mõiste „reisijad, kes reisivad hinnaalandusega, mis ei ole vahetult või kaudselt avalikkusele kättesaadav“ hõlmab reisijaid, kes on tasunud osa oma reisist, kui ülejäänud osa tasus lennuettevõtja spordivõistluse sponsorluse käigus?

Euroopa Kohus (üheksas koda) märkis 26. novembri 2020. aasta kohtumääruses järgmist:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91El (1) artikli 3 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud määrus ei ole kohaldatav reisijale, kes reisib soodustariifiga piletiga, mille lennuettevõtja on väljastatud seoses sellise ürituse sponsorlustegevusega, millest osavõtt on piiratud kindlaksmääratud isikutega, ning mille väljastamine eeldab selle lennuettevõtja eelnevat ja individuaalset heakskiitu.

(1) ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10.
—

Esiteks tõlgendas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 125, 183–187, 228, 242, 243 ja 249 vaidlusalust otsust vääralt ja leidis, et peamine järeldus eelise esinemise kohta tugines ainuüksi töötajate ja füüsilise tegevuskoha puudumisele ASI ja AOE peakontorites ning sellega ei püütud tõendada, et ASI ja AOE Iiri filiaalid tegelikult täitsid ülesandeid, mis õigustaksid Apple’i intellektuaalomandilitsentside omistamist nendele filiaalidele. Vaidlusaluse otsuse punktides 281–305 on Apple’i intellektuaalomandilitsentside Iiri filiaalidele omistamise põhjendamiseks analüüsitud tegelikke ülesandeid, mida peakontorid ja Iiri filiaalid täitsid. Asjaolu, et Üldkohus ei analüüsinud korrektselt vaidlusaluse otsuse ülesehitust ja sisu ning komisjoni kirjalikes seisukohtades esitatud selgitusi peakontorite ja Iiri filiaalide täidetud ülesannete kohta, kujutab endast menetlusnormide rikkumist. See, et Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 268–283, 286 ja 287 seejärel möönab, et vaidlusaluses otsuses on Apple’i intellektuaalomandilitsentside Iiri filiaalidele omistamise põhjendamisel analüüsitud nende täidetud ülesandeid, kujutab endast vastuolulist põhjendamist, mis on käsitatav põhjenduste puudumisena.
1.

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikli 38 lõike 3 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid nagu käesoleval juhul föderaalse andmekaitseseaduse (Bundesdatenschutzgesetz) § 38 lõige 1 ja lõige 2 koostoimes § 6 lõike 4 teise lausega, mis tunnistavad andmekaitseametniku töölepingu korralise üleseütlemise vastutava töötleja poolt, kes on tema tööandja, sellest sõltumata lubamatuks, kas see toimub tema tööülesannete tõttu? Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt,
C 28/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) 4. novembril 2020 – NM, NR, BA, XN ja FA versus Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

(Kohtuasi C-578/20)

(2021/C 28/42)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: NM, NR, BA, XN ja FA

Kostja: Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

Eelotsuse küsimused

Kas lennuettevõtja lennukihooldustöötajate streik on erakorraline asjaolu määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõike 3 tähenduses, kui lennuettevõtja on pidanud koosolekuid ja läbirääkimisi, et püüda streiki lõpetada, kuid asjatult?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
3.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav ja vastus teisele küsimusele on jaatav: a) Kas määruse nr 1215/2012 artikli 17 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „kutseala“ hõlmab töötamist töölepingul põhineva töösuhte raames? b) Kas jaatava vastuse korral tuleb määruse nr 1215/2012 artikli 17 lõiget 1 tõlgendada nii, et tagatisleping, mille alusel juriidiline isik otseselt vastutab kolmanda isikuga sõlmitud töölepingust tulenevate töötaja nõuete eest, kujutab endast lepingut, mille töötaja on sõlminud oma kutsetegevuse eesmärgil?
2.

Kas määruse nr 2016/679 artikli 5 lõike 1 punkti b, millega kohustatakse piirama eesmärke, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui tegeliku kasusaaja isikuandmed, mis on kantud vastavalt direktiivi 2015/849 artiklile 30 (muudetud direktiivi 2018/843 artikli 1 lõikega 15) loodud tegelike kasusaajate registrisse, on kättesaadavad laiemale üldsusele, ilma et nende andmete vastutav töötleja suudaks tagada, et neid andmeid kasutatakse eranditult sel eesmärgil, milleks need koguti, st sisuliselt võitluses rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu – eesmärk, mille järgimise eest vastutav organ ei ole laiem üldsus?
2)

Kui tegemist on avaliku teenindamise kohustusega määruse nr 1370/2007 tähenduses, siis kas liikmesriigil on määruse nr 1370/2007 artikli 4 lõike 1 punkti b alapunkti i alusel õigus siseriikliku seadusega välistada vedajale sellise kohustuse täitmise eest hüvitise maksmine? Kui liikmesriigil on õigus välistada vedajale hüvitise maksmine, siis millistel tingimustel võib seda teha?
2.

a) Kas liidu õigust, eelkõige — jõustamisdirektiivi artikleid 3, 13 ja 14, — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (2) artiklit 8 ja — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/24/EÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (3) artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et jõustamisdirektiivi artiklis 2 viidatud intellektuaalomandi õiguste omajal on põhimõtteliselt õigus nõuda esimese küsimuse alaküsimuses a nimetatud advokaadikulude täielikku hüvitamist, vähemasti nende proportsionaalse ja olulise osa hüvitamist, isegi kui — nõude aluseks olnud rikkumise on toime pannud füüsiline isik väljaspool oma kutse- või majandustegevust ja — liikmesriigi õigusnormid näevad sellisel juhul ette, et kõnealuste advokaadikulude hüvitamisel tuleb üldjuhul aluseks võtta vähendatud hagihind? b) Kui teise küsimuse alaküsimusele a vastatakse jaatavalt: Kas teise küsimuse alaküsimuses a viidatud liidu õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et võimalik on kohaldada erandit teise küsimuse alaküsimuses a viidatud põhimõttest, mille kohaselt tuleb esimese küsimuse alaküsimuses a nimetatud advokaadikulud hüvitada õiguste omajale täielikult või vähemasti proportsionaalses ja olulises osas, võttes arvesse teisi tegureid (näiteks teose ajakohasus, avaldamise kestus ja rikkumise toimepanek füüsilise isiku poolt väljaspool tema majandus- või kutsetegevusega seotud huve), isegi kui jõustamisdirektiivi artiklis 2 viidatud intellektuaalomandi õiguste rikkumine seisneb failide jagamises (filesharing), mis tähendab teose üldsusele kättesaadavaks tegemist selle kaudu, et teost pakutakse vabalt ligipääsetaval failijagamisplatvormil ilma autoriõiguse digitaalkaitseta (Digital Rights Management) kõikidele osalejatele tasuta allalaadimiseks?
1.

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, (1) millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 29 lõike 1 punkti d ja komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, (2) millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 143 lõike 1 punkti b, e või f tuleb tõlgendada nii, et ostjat ja müüjat peetakse omavahel seotud isikuteks, kui – nagu käesoleval juhul – puuduvad dokumendid (ametlikud andmed), mis tõendaksid äripartnerlust või kontrolli all olemist, kuid tehingute sõlmimise asjaolud on objektiivsete tõendite põhjal iseloomulikud mitte majandustegevusele tavapärastel tingimustel, vaid pigem juhtudele, mil 1) tehingupoolte vahel on iseäranis tihedad ärisuhted, mis põhinevad suurel vastastikusel usaldusel, või 2) üks tehingupool on teise kontrolli all või mõlemad ühe kolmanda isiku kontrolli all?
4.

Kas see, et Itaalia tervishoiuettevõtjaid (sealhulgas Casa di Cura di Parmat) koheldakse teisiti kui teiste Euroopa Liidu liikmesriikide (Belgia, Bulgaaria, Saksamaa, Kreeka, Prantsusmaa ja Hispaania) tervishoiuettevõtjaid, võttes arvesse, et viimaste tervishoiuteenused on käibemaksuga maksustatavad ning sellest tulenevalt on neil erinevalt teistest tervishoiuettevõtjatest õigus soetamisel tasutud käibemaks maha arvata või tagasi saada, [on liidu õigusega kooskõlas]?
2.

Kas Belgia 15. mai 2007. aasta seaduse sõidukieksperdi kutseala tunnustamise ja kaitse kohta artiklid 5b ja 6 koostoimes 12. veebruari 2008. aasta seaduse, millega kehtestatakse EL kutsekvalifikatsioonide tunnustamise üldine raamistik, sätetega, eelkõige artiklitega 6, 8 ja 9, mida on tõlgendatud nii, et ajutise ja episoodilise tegevuse mõiste välistab päritoluliikmesriigis asuva teenuse osutaja võimaluse osutada teenuseid sihtliikmesriigis, kui sellel tegevusel on teatav korduvus, olemata regulaarne, või omada seal teatud infrastruktuuri, on eelpool viidatud direktiivi sätetega kooskõlas? (1)
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, see tähendab, et sundkorras rendileandmise korral on kinnisasja rendileandmine käibemaksust vabastatud, siis kas olukorras, kus kõikidel muudel juhtudel on kinnisasja rendileandmine käibemaksuga maksustatav, ei ole selline maksuvabastus vastuolus ühe põhimõttega nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, põhimõtetest, nimelt käibemaksu neutraalsuse põhimõttega?
1.

Kas nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003 (1) artikli 3 [lõike 1] punkti a kuues taane rikub ELTL artiklis 18 sätestatud diskrimineerimiskeeldu, kuna näeb ette, et olenevalt hageja kodakondsusest võib hageja selleks, et tema hagi alluks elukohajärgse riigi kohtule, olla riigis elanud lühemat aega, kui on sätestatud nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 3 [lõike 1] punkti a viiendas taandes?