Kohtuasi C-59/08

Copad SA

versus

Christian Dior couture SA jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))

„Direktiiv 89/104/EMÜ — Kaubamärke käsitlev õigus — Kaubamärgi omaniku õiguste ammendumine — Litsentsileping — Kaubamärki kandva kauba müümine litsentsilepingu tingimust rikkudes — Kaubamärgi omaniku nõusoleku puudumine — Müümine odavkauplustele — Kaubamärgi maine kahjustamine”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 3. detsembril 2008 I ‐ 3425

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 23. aprill 2009 I ‐ 3439

Kohtuotsuse kokkuvõte

Esimese direktiivi 89/104 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omanik võib tugineda sellest kaubamärgist tulenevatele õigustele litsentsiaadi vastu, kes rikub litsentsilepingu tingimust, mis kaubamärgi mainest tulenevatel põhjustel keelab müüa kaupa odavkauplustele, kui tuvastatakse, et menetluses oleva kohtuasja konkreetsete tingimuste tõttu kahjustab see rikkumine kauba välisilmet ja mainekust, mis tagavad selle kaubaga kaasneva luksusliku tunde. Luksuskauba puhul ei tulene kvaliteet üksnes nende materiaalsetest omadustest, vaid ka välisilmest ja mainekusest, mille tõttu nendega kaasneb luksuslik tunne. Nimelt kuna mainekad kaubad on kõrgkvaliteedilised tooteartiklid, siis nendega kaasneval luksuslikul tundel on oluline osa selles, et tarbijad neid teistest sarnastest toodetest eristaksid. Seega võib selle luksusliku tunde kahjustamine mõjutada nende toodete kvaliteeti. Siseriiklikul kohtul tuleb kontrollida, kas tema lahendada oleva vaidluse konkreetseid asjaolusid arvestades kahjustab see, kui litsentsiaat rikub lepingutingimust, mis keelab maineka kauba müümise odavkauplustele, selle kaubaga kaasnevat luksuslikku tunnet, mõjutades nii selle kvaliteeti. Selle puhul on oluline eelkõige võtta esiteks arvesse kõnealuse kaubamärgiga tähistatud maineka kauba laadi ning seda, kas litsentsiaat müüs seda kaupa valikulisse turustusvõrku mittekuuluvatele odavkauplustele hulgaliselt ja süstemaatiliselt või pigem aeg-ajalt, ning teiseks nende odavkaupluste poolt tavaliselt turustatavate toodete laadi ja nende tegevusalal tavapäraseid turustusviise. (vt punktid 24–26, 31, 32, 37 ning resolutsiooni punkt 1)

Esimese direktiivi 89/104 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiga kaitstud kauba turuleviimine litsentsiaadi poolt, eirates ühte litsentsilepingu tingimust, on toimunud ilma kaubamärgi omaniku nõusolekuta, kui tuvastatakse, et asjaomane lepingutingimus vastab ühele selle direktiivi artikli 8 lõikes 2 ettenähtuist. Seda, kui litsentsiaat viib turule asjaomast kaubamärki kandva kauba, tuleb põhimõtteliselt pidada toimunuks kaubamärgi omaniku loal direktiivi artikli 7 lõike 1 tähenduses. Kuigi sellest tuleneb, et niisugustel asjaoludel ei saa kaubamärgi omanik viidata lepingu puudulikule täitmisele, et tugineda kaubamärgist tulenevatele õigustele litsentsiaadi vastu, siis sellegipoolest ei ole litsentsileping võrdväärne sellega, kui kaubamärgi omanik nõustub täielikult ja tingimusteta selle kaubamärgiga tähistatud kauba turustamisega litsentsiaadi poolt. Direktiivi artikli 8 lõikes 2 on nimelt otseselt ette nähtud kaubamärgi omaniku võimalus tugineda kaubamärgist tulenevatele õigustele litsentsiaadi vastu, kui viimane rikub teatavaid litsentsilepingu tingimusi. (vt punktid 46–48, 51 ja resolutsiooni punkt 2)