KOHTUJURISTI ETTEPANEK

TAMARA ĆAPETA

esitatud 14. juulil 2022 ( 1 )

Kohtuasi C‑392/21

TJ

versus

Inspectoratul General pentru Imigrări

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia))

Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Töötajate tervise ja ohutuse kaitse – Direktiivi 90/270/EMÜ artikli 9 lõige 3 – Kuvariga töötamine – Töötajate silmade ja nägemisvõime kaitse – Mõiste „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“

I. Sissejuhatus

1. Direktiivis 90/270/EMÜ ( 2 ) (edaspidi „kuvaridirektiiv“), mis on vastu võetud 1990. aastal, mil kuvaritega töötamine ei olnud nii laialt levinud, on sätestatud teatavad kuvaritega seotud tervishoiu‑ ja ohutusnõuded. Tänapäeva vaatenurgast sisaldab see direktiiv aspekte, mis võivad näida iseenesestmõistetavad või koguni nostalgilised, nagu kirjutusmasinate väljaarvamine direktiivi kohaldamisalast. ( 3 ) Ent kuvaridirektiivis on sätestatud ka õigusi, millel on palju laiem kõlapind nüüd, kui kuvariga töötamine on üldlevinud. Nii on see näiteks nimetatud direktiivi artikli 9 lõikest 3 tulenevate õigustega, mis puudutavad töötaja õigust „nägemisteravust korrigeerivatele erivahenditele“ tööks kuvaritega.

2. See õigus ongi käesolevas asjas vaidluse all. Pärast arsti vastuvõtul käimist ostis hageja, kelle nägemisteravus halvenes, uued nägemisprillid. Tema tööandja keeldus nende maksumust hüvitamast. See viis vaidluseni, mida menetleb eelotsusetaotluse esitanud Curtea de Apel Cluj (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia).

3. Nimetatud kohus ei ole muu hulgas kindel, kas kuvaridirektiivi artikli 9 lõikes 3 kasutatud mõiste „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ hõlmab nägemisprille.

4. Ehkki küsimus ei ole esmapilgul muljetavaldav, on tõlgendusel, mille Euroopa Kohus sellele mõistele annab, edaspidi laiem mõju mitte ainult hageja tervisele, vaid ka kõikide kuvariga töötama pidavate töötajate kaitse süsteemile riigisiseses õiguses.

II. Õiguslik raamistik

5. Kuvaridirektiivi artiklis 9 „Töötajate silmade ja nägemise kaitse“ on sätestatud: „1. Töötajatel on õigus asjakohasele silmade ja nägemise kontrollile, mille teostab vajaliku pädevusega isik: – enne kuvariga töötamise alustamist, – pärast seda regulaarsete ajavahemike järel ja – kui töötajatel on nägemishäireid, mis võivad tuleneda kuvariga töötamisest. 2. Töötajatel on õigus silmaarsti läbivaatusele, kui see on lõikes 1 nimetatud kontrolli tulemuste põhjal vajalik. 3. Kui lõikes 1 nimetatud kontrolli või lõikes 2 nimetatud läbivaatuse tulemusel ilmneb, et see on vajalik, ja kui tavapäraseid nägemisteravust korrigeerivaid abivahendeid ei ole võimalik kasutada, tuleb töötajatele tagada asjaomase töö jaoks sobivad nägemisteravust korrigeerivad erivahendid. 4. Käesoleva artikli kohaselt võetud meetmed ei või mingil juhul tuua [töötajale kaasa täiendavaid rahalisi kulusid]. 5. Töötajate silmade ja nägemise kaitse võib olla riikliku tervishoiusüsteemi osa.“

III. Faktilised asjaolud põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused

6. Hageja põhikohtuasjas on Rumeenia immigratsiooni peainspektsiooni (edaspidi „inspektsioon“) töötaja. Oma töökohustuste raames peab ta töötama kuvariga. Hageja väidab, et see töö koostoimes muude riskifaktoritega põhjustas tema nägemisteravuse ulatusliku halvenemise, mistõttu tal tekkis arsti nõuande kohaselt vajadus vahetada välja prillid.

7. Hageja märgib, et Rumeenia riiklik tervishoiusüsteem ei suutnud hüvitada 2629 Rumeenia leu suurust summat (menetluse algatamise päeva seisuga ligikaudu 543 eurot), mis vastas nägemisteravuse korrigeerimise erivahendi väärtusele ja maksutulule prillide, läätsede, prilliraamide ja töö maksumuselt. Hageja taotles seda summat inspektsioonilt, kes on tema tööandja, kuid tema taotlust ei rahuldatud.

8. Seejärel esitas hageja 19. juunil 2020 oma tööandja vastu hagi Tribunalul Clujile (Cluji esimese astme kohus, Rumeenia), paludes kohustada teda nimetatud summa talle välja maksma. See kohus jättis tema hagi rahuldamata põhjendusel, et seadusega ette nähtud tingimused niisuguseks hüvitamiseks ei olnud täidetud. Asjakohane seadus, millega oli üle võetud kuvaridirektiiv, ( 4 ) ei andnud õigust nägemisteravust korrigeerivate erivahendite maksumuse hüvitamisele, vaid kõigest õiguse saada niisuguseid vahendeid, kui neid on vaja kasutada.

9. Hageja esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Curtea de Apel Clujile (Cluji apellatsioonikohus), mis on käesolevas asjas eelotsusetaotluse esitanud kohus.

10. Nimetatud kohus peab vajalikuks tõlgendada kuvaridirektiivi artiklis 9 kasutatud mõistet „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“, mis on selles direktiivis määratlemata. Samuti on ta seisukohal, et seda mõistet tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab prille, niivõrd kui neid on vaja töötajatel, kelle nägemisvõime on tööolude tõttu halvenenud. Samuti on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlusi küsimuses, kas kuvaridirektiivi artiklis 9 nimetatud „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ on vahendid, mida kasutatakse üksnes töökohal, või võib neid kasutada ka väljaspool töökohta.

11. Nendel asjaoludel otsustas Curtea de Apel Cluj (Cluji apellatsioonikohus) menetluse peatada ja taotleda Euroopa Kohtult eelotsust järgmistes küsimustes: „1. Kas [kuvaridirektiivi] artiklis 9 sisalduvat väljendit „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ tuleb tõlgendada nii, et see ei saa hõlmata nägemisprille? 2. Kas [kuvaridirektiivi] artiklis 9 sisalduva väljendi „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ all tuleb mõista üksnes vahendit, mida kasutatakse ainult töökohas või tööülesannete täitmisel? 3. Kas [kuvaridirektiivi] artiklis 9 ette nähtud kohustus anda nägemisteravust korrigeeriv erivahend puudutab üksnes vahendi ostmist tööandja poolt või kas seda võib tõlgendada laialt, ehk nii, et see hõlmab ka võimalust, et tööandja kannab vajalikud kulud, mis töötajal vahendi ostmisel tekkisid? 4. Kas [kuvaridirektiivi] artikliga 9 on kooskõlas see, et tööandja katab need kulud üldise palgatõusu vormis, mida tasutakse alaliselt nimetuse all „palgalisa koormavate töötingimuste eest“?“

12. Inspektsioon, Itaalia ja Rumeenia valitsused ning Euroopa Komisjon on esitanud Euroopa Kohtule oma kirjalikud seisukohad. Kohtuistungit ei taotletud ega peetud.

IV. Analüüs

13. Euroopa Kohus palus, et keskenduksin oma ettepanekus ainult esimesele eelotsuse küsimusele. Esimeses küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus suuniseid selle kohta, kas kuvaridirektiivi artiklis 9 kasutatud mõistet „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma nägemisprille.

14. Sellele küsimusele vastan järgmiselt. Esiteks esitan mõned sissejuhatavad märkused seoses kontekstiga, millesse kuvaridirektiiv kuulub ja mis seepärast mõjutab selle tõlgendamist (A). Teiseks pakun välja mõiste „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ tõlgenduse, pidades silmas vastust küsimusele, kas ja milliseid nägemisprille see mõiste hõlmab (B).

A. Sissejuhatavad märkused

15. Kuvaridirektiiv on üks kahekümnest ( 5 )„tütardirektiivist“, ( 6 ) mis on võetud vastu direktiivi 89/391/EMÜ ( 7 ) (edaspidi „raamdirektiiv“) artikli 16 lõike 1 alusel.

16. Paljuski nii, nagu ema kujundab oma lapse vaateid elule, on kuvaridirektiiv tihedalt seotud raamdirektiivi üldise eesmärgiga, sealhulgas konkreetne kuvaritega töötamise valdkond. ( 8 ) Seepärast on vaja raamdirektiivi lühidalt tutvustada.

17. Raamdirektiiv võeti vastu EMÜ asutamislepingu artikli 118a (nüüd ELTL artikkel 153) alusel, mis on õiguslik alus sotsiaalpoliitiliste meetmete jaoks. ( 9 ) Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et see säte annab liidule ulatusliku pädevuse võtta vastu meetmeid töötajate tervise ja ohutuse kaitseks. ( 10 )

18. Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) jõustudes kinnitati, et töötajate tervishoid ja ohutus on liidu õigussüsteemis tunnustatud põhiõigus. Harta artikli 31 lõikes 1 on sätestatud, et „igal töötajal on õigus töötingimustele, mis on tema tervise, ohutuse ja väärikuse kohased“. Huvitav on täheldada, et harta selgituste kohaselt on harta artikli 31 lõige 1 raamdirektiivist inspireeritud. ( 11 ) Seega võib järeldada, et vastuvõtmisest peale on see direktiiv väljendanud põhiõigust, mis hartas kõigest kodifitseeriti.

19. Kooskõlas sellega kinnitas Euroopa Kohus, et raamdirektiivi kohaldamisala ja sätted eeldavad laia käsitust. ( 12 ) Samal ajal peavad võimalikud erandid direktiivi kohaldamisalast või töötajate tervishoiu ja ohutuse kaitse eesmärgil kehtestatud direktiivide kohaldamisalast olema piiratud. ( 13 )

20. Raamdirektiivil on selge eesmärk soodustada töötervishoiu‑ ja tööohutusolude paranemist ( 14 ) ja see eesmärk saavutatakse „tütardirektiivide“ kaudu kaht liiki meetmetega: sellistega, millega hoitakse ära ohtlikust töökeskkonnast tulenevaid ohtusid töötaja tervisele, ( 15 ) ja sellistega, mille eesmärk on parandada konkreetsete töötajarühmade tervishoiu‑ ja ohutusolusid. ( 16 )

21. Seda ühist eesmärki – nii parandada kui ka ära hoida töötajate tervishoiu ja ohutusega seotud olukordi ( 17 ) – tuleb arvesse võtta kuvaridirektiivi artikli 9 tõlgendamisel. ( 18 )

B. Mõiste „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ tõlgendamine

22. Kuvaridirektiivi eesmärkides, kui võtta nende lugemisel arvesse seadusandlikku raamistikku, millesse see direktiiv kuulub, on tunnustatud vajadust kaitsta töötajate tervist ja ohutust, tehes kindlaks nende nägemishäired ja neid korrigeerides.

23. Selle direktiivi artiklis 9 väljendub see üldine kaitse-eesmärk töötaja õigustena. Nende õiguste hulka kuulub õigus diagnostilistele läbivaatusele ja õigus nägemisteravust korrigeerivatele erivahenditele, kui neid on vaja kasutada.

24. Nii on artikli 9 lõikes 1 esmalt täpsustatud, et kuvarit kasutavatel töötajatel on õigus silmade ja nägemise kontrollile enne ja pärast kuvariga töötamist. ( 19 ) Seejärel annab artikli 9 lõige 2 töötajatele õiguse korduskontrollile silmaarsti juures, kui seda on vaja. Artikli 9 lõike 3 kohaselt on töötajatel õigus nägemisteravust korrigeerivatele erivahenditele ilma rahaliste kuludeta, kui selle kontrolli tulemustest ilmneb, et seda on vaja, ja kui tavapäraseid nägemisteravust korrigeerivaid abivahendeid ei ole võimalik kasutada. ( 20 )

25. Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas mõiste „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ hõlmab ka nägemisprille.

26. Alustuseks võib pisut selgitada kuvaridirektiivi seadusandlikku kujunemislugu. Kuigi esialgses ettepanekus selle direktiivi vastuvõtmiseks oli kasutatud mõistet „prillid“, asendati see lõpuks, nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades on osutanud, laiema mõistega „nägemisteravust korrigeerivad vahendid“. ( 21 ) Niisiis ei hõlma see mõiste mitte ainult prille, vaid eeldatavalt ka muud liiki vahendeid, mis võivad korrigeerida nägemishäireid või hoida ära nägemise kahjustumist (näiteks kuvarifiltreid sinise valguse vastu).

27. Seega, ehkki kuvaridirektiivis on eristatud „tavapäraseid nägemisteravust korrigeerivaid abivahendeid“ ja „nägemisteravust korrigeerivaid erivahendeid“, hõlmavad mõlemad mõisted prille. Seda aga, mida on silmas peetud korrigeeriva „erivahendi“ all, ehk lihtsamalt väljendudes, mis on „eriprillid“, ei ole määratletud ja on seetõttu vaja tõlgendada. Asungi nüüd selle tõlgendamise juurde.

28. On selge, et „tavapäraste“ nägemisteravust korrigeerivate vahendite ja nägemisteravust korrigeerivate „erivahendite“ eristamisega ning artikliga 9 – mis võimaldab nägemisteravust korrigeerivate „erivahendite“ andmist alles pärast seda, kui lõigete 1 ja 2 kohastel läbivaatustel on täheldatud sellekohast vajadust, mida ei saa lahendada „tavapäraste“ korrigeerivate abivahenditega – on kehtestatud kriteeriumid, mille alusel hinnata, millised prillid võivad olla hõlmatud mõistega „erivahendid“.

29. Need kriteeriumid on esiteks see, et ei saa kasutada „tavapäraseid“ nägemisteravust korrigeerivaid vahendeid, ja teiseks see, et nägemisteravust korrigeeriv „erivahend“ on „asjaomase töö jaoks sobi[v]“.

30. Mis puudutab esimest kriteeriumi, näib kuvaridirektiivi artikli 9 lõike 3 sõnastuse a contrario tõlgendamine andvat niisuguse tulemuse, et „tavapärased“ nägemisteravust korrigeerivad vahendid on need, mida kantakse igapäevases elus väljaspool töökohta ja millel ei ole konkreetset suhet kuvaril töötamisega. Niisuguse tõlgenduse kohaselt liigituks iga-aastane läätsevahetus prille kandval isikul, kes on olnud lapsepõlvest peale lühinägelik, „tavapäraseks nägemisteravust korrigeerivaks abivahendiks“.

31. Esimese kriteeriumi teises osas, mille kohaselt „ei ole võimalik kasutada“ tavapäraseid nägemisteravust korrigeerivaid abivahendeid, on ette nähtud, et „nägemisteravust korrigeerivaks erivahendiks“ kvalifitseerumiseks peab vahend lahendama rohkem probleeme kui tavapärane nägemisteravust korrigeeriv abivahend igapäevaelus, eeldatavalt keskendudes asjaomast tööd takistavatele nägemishäiretele. Nii kvalifitseeruksid arsti või optometristi välja kirjutatud läätsed, mille eesmärk on korrigeerida üldisi nägemisprobleeme või ‑häireid, kuid mis sobivad ka tööks kuvaritega, kui neid ei ole välja kirjutatud seda tööd silmas pidades, „tavapärasteks nägemisteravust korrigeerivateks abivahenditeks“. Seevastu kvalifitseeruksid nn arvutiprillid, mis on kirjutatud välja nimelt kuvariga töötamiseks, „nägemisteravust korrigeerivaks erivahendiks“. ( 22 )

32. Teine kriteerium, kuvaridirektiivi artikli 9 lõikes 3 kasutatud ja mõistele „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ tekstis vahetult eelnev mõiste „asjaomase töö jaoks sobivad“ näib tähendavat, et pärast sama direktiivi artikli 9 lõigete 1 ja 2 kohaselt antud hinnanguid on kindlakstehtud nägemishäire korrigeerimiseks vaja välja kirjutada „nägemisteravust korrigeeriv erivahend“. Korrigeerimist on vaja kas selleks, et isik saaks alustada või jätkata tööd kuvariga, või selleks, et hoida ära edasist nägemise kahjustumist. Teisisõnu on nägemisteravust korrigeerivad erivahendid põhjendatud just seepärast, et need võimaldavad isikul töötada kuvariga. Kui isik ei töötaks kuvariga, sobiksid teistsugused prillid.

33. Selleks et tekiks õigus nägemisteravust korrigeerivale erivahendile, ei ole vaja, nagu põhikohtuasja kostja on välja pakkunud, et ilma niisuguste prillideta oleks töö kuvariga võimatu. Niisugune tõlgendus oleks vastuolus töötervishoidu ja ‑ohutust käsitlevate õigusaktide preventiivse ja korrigeeriva eesmärgiga.

34. Samuti oleks nende eesmärkidega ja laia tõlgendusega, mida Euroopa Kohus kohaldas tööohutuse ja ‑tervishoiu alaste õigusaktide suhtes, ( 23 ) vastuolus väita, et õigus nägemisteravust korrigeerivale erivahendile tekib vaid juhul, kui nägemist on kahjustanud töö kuvariga.

35. Esmapilgul võib näida, et niisugune põhjuslik seos on välja pakutud Euroopa Kohtu 24. oktoobri 2002. aasta otsuse komisjon vs. Itaalia (C‑455/00, EU:C:2002:612) punktis 28. Euroopa Kohus märkis seal, et kuvaridirektiivi artikli 9 lõikes 3 ette nähtud „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“„peavad olema tekkinud kahju korrigeerivad“. Seda kohtuotsuse punkti aga ei saa tõlgendada väljaspool selle kohtuasja konteksti. See kohtuotsus tulenes rikkumismenetlusest, mille komisjon algatas Itaalia Vabariigi vastu kuvaridirektiivi artikli 9 nõuetevastase rakendamise tõttu. Nimetatud kohtuotsus puudutas muu hulgas seda, et väidetavalt jättis Itaalia Vabariik täpselt üle võtmata kuvaridirektiivi artikli 9 lõikes 3 sätestatud tingimused, mille kohaselt peavad tööandjad võimaldama nägemisteravust korrigeerivaid erivahendeid.

36. Punktis 28 vastas Euroopa Kohus Itaalia valitsuse argumendile, et Itaalia õiguse sätteid, millega on üle võetud kuvaridirektiivi artikkel 9, tuleb tõlgendada koostoimes isikukaitsevahendeid käsitlevate sama riigisisese seaduse sätetega, milles on ette nähtud tingimused, mille kohaselt peab tööandja isikukaitsevahendeid võimaldama. Mõiste „kahju“ kasutamine näib tulenevat sellest, et Euroopa Kohus võrdles selles punktis nägemisteravust korrigeerivaid erivahendeid ja isikukaitsevahendeid ning kahju, mida püütakse isikukaitsevahenditega ära hoida. Seda seisukohta toetab sama kohtuotsuse punkt 29, milles Euroopa Kohus uuesti rõhutas nägemisteravust korrigeerivate erivahendite erinevust isikukaitsevahenditest ning ohtusid, mida püütakse isikukaitsevahenditega ära hoida, ( 24 ) et kummutada kahe nimetatud vahendiliigi ühitamist Itaalia valitsuse poolt. Niisiis tuleb käsitada nimetatud kohtuotsuse punkti 28 sellest vaatenurgast.

37. Olgugi et Euroopa Kohus kasutas nimetatud kohtuotsuses mõistet „kahju“ (kuvaridirektiivis endas ei ole seda mõistet kasutatud), ei täpsustanud ta, et kahju peab olema põhjustatud kuvariga töötamisest. Euroopa Kohus näib hoopis olevat üldiselt märkinud, et niisugused korrigeerivad vahendid peavad korrigeerima „tekkinud“ kahju. Nimelt peavad esinema nägemishäired (kuvaridirektiivis kasutatud mõiste) eeltingimusena selleks, et tekiks õigus nägemisteravust korrigeerivale erivahendile kas kuvariga töötamise võimaldamiseks või nägemise edasise kahjustumise ärahoidmiseks. Nägemishäired aga ei pea olema põhjustatud tööst kuvaritega.

38. Ka artikli 9 ülesehitus ise näib viitavat sellele, et selleks, et tekiks õigus nägemisteravust korrigeerivale erivahendile, ei pea nägemishäired olema tekkinud tööst kuvariga. Kuigi selle direktiivi artikli 9 lõike 1 kolmandas taandes on konkreetselt märgitud, et nägemishäired, mis võivad tuleneda kuvariga töötamisest, õigustavad silmade ja nägemise kontrolli algatamist ning võivad lõpuks viia nägemisteravust korrigeeriva erivahendi võimaldamiseni lõike 3 alusel, võidakse seesama kontroll algatada kuvaridirektiivi artikli 9 lõike 1 vastavalt esimese või teise taande kohaselt ka enne, kui kuvariga töötamine algab, või pärast seda regulaarsete ajavahemike järel. ( 25 )

39. Ükski nendest taanetest ei viita põhjuslikule seosele võimalike nägemishäirete ja kuvariga töötamise vahel. Kõik kolm kuvaridirektiivi artikli 9 lõike 1 taanet aga võivad viia nägemisteravust korrigeerivate erivahendite võimaldamiseni sama direktiivi artikli 9 lõike 3 alusel, kui on võimalik tõendada sama artikli kohaselt seos „asjaomase tööga“.

40. Kas käesoleval juhul kuuluvad hageja soetatud prillid kahte eespool märgitud kriteeriumi arvestades kostja „artikli 9 lõikest 3 tuleneva kohustuse“ alla?

41. Kuigi see on lõpuks liikmesriigi kohtu tuvastada, näib mulle, et vastus peaks olema jaatav.

42. Esiteks on eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, et põhikohtuasja hageja pöördus tõepoolest meediku poole seoses oma nägemisvõime olulise halvenemisega. See näib vastavat emmale-kummale kuvaridirektiivi artikli 9 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud eelnõuetest. Teiseks sai hageja selle konsulteerimise käigus nõuande vahetada välja prillid. Kolmandaks tähendab niisugune prillivahetus seda, et senistest prillidest, mida põhikohtuasja hageja kasutas, ei piisanud enam tema nägemisteravuse korrigeerimiseks, mida oli vaja tööks kuvariga, eriti kui pidada silmas tema kaugnägevust ja vanaeanägevust.

43. Seda arvesse võttes näib kehtivat kuvaridirektiivi artikli 9 lõikes 3 ette nähtud kohustuse loogika: kostja peab võimaldama hagejale prillid, mis korrigeeriksid tema halvenenud nägemisvõimet ja võimaldaksid tal jätkata tööd kuvariga.

V. Ettepanek

44. Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Cluji (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia) esimesele eelotsuse küsimusele järgmiselt: Nõukogu 29. mai 1990. aasta direktiivi 90/270/EMÜ kuvariga töötamise tervishoiu ja ohutuse miinimumnõuete kohta (viies üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) artiklis 9 kasutatud mõistet „nägemisteravust korrigeerivad erivahendid“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab nägemisprille, kui need on mõeldud selleks, et korrigeerida konkreetseid nägemishäireid kuvariga töötamise eesmärgil. Liikmesriigi kohus tuvastab, kas käesolevas asjas vaidluse all olevad prillid vastavad nendele nõuetele.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Nõukogu 29. mai 1990. aasta direktiiv kuvariga töötamise tervishoiu ja ohutuse miinimumnõuete kohta (viies üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1990, L 156, lk 14; ELT eriväljaanne 05/01, lk 391).

( 3 ) Kuvaridirektiivi artikli 1 lõige 3.

( 4 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab selles osas valitsuse otsuse nr 1028/2006, mis käsitleb ohutuse ja tervishoiu miinimumnõudeid töös kuvaritega (Hotărârea Guvernului nr. 1028/2006, privind cerințele minime de securitate și sănătate în muncă referitoare la utilizarea echipamentelor cu ecran de vizualizare), artiklile 14.

( 5 ) Euroopa Tööohutuse ja Töötervishoiu Agentuur on koostanud ülevaatliku loetelu nendest direktiividest. Vt https://oshwiki.eu/wiki/General_principles_of_EU_OSH_legislation

( 6 ) Raamdirektiivi kui „raamdirektiivi“ staatuse kohta vt 12. novembri 1996. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu (C‑84/94, EU:C:1996:431, punkt 65), kohtujurist Léger’ ettepanek kohtuasjas Ühendkuningriik vs. nõukogu (C‑84/94, EU:C:1996:93, punkt 65 ja sellega koos käiv 28. joonealune märkus), kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa (C‑103/01, EU:C:2002:738, punkt 31) ja kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas Ministerstvi za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:77, punkt 25). Vt samuti Bercusson, B., European Labour Law, 2. trükk, Cambridge, CUP, 2009, lk 58; ja Barnard, C., EU Employment Law, 4. trükk, Oxford, OUP, 2012, lk 511.

( 7 ) Nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiiv töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta (EÜT 1989, L 183, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 349).

( 8 ) Vt iseäranis kuvaridirektiivi põhjendus 4 („kuvariga töökohtade ohutuse paremaks tagamiseks kavandatud miinimumnõuete järgimine on töötajate tervise ja ohutuse kindlustamisel eriti oluline“) ja artikkel 1 (milles on ette nähtud kuvariga töötamise tervishoiu ja ohutuse miinimumnõuded). Vt samuti 6. juuli 2000. aasta kohtuotsus Dietrich (C‑11/99, EU:C:2000:368, punkt 36) (kuvariga tööjaamade parema ohutuse tagamise miinimumnõuete järgimine on töötajate ohutuse ja tervise tagamisel väga oluline).

( 9 ) Vt sellega seoses kohtujurist Pitruzzella ettepanek kohtuasjas Academia de Studii Economice din Bucureşti (C‑585/19, EU:C:2020:899, punkt 27) (miinimumnõuete kaudu töötajate tervise ja töökoha turvalisuse kaitse parandamine on liidu sotsiaalõiguse loomise üks võtmetegureid).

( 10 ) Vt 12. novembri 1996. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu (C‑84/94, EU:C:1996:431, punkt 15), milles Euroopa Kohus märkis, et EMÜ artiklis 118a sisalduvad mõisted, eriti sõnastus „„eelkõige“ töökeskkonnas“, räägivad selle kasuks, et [EMÜ] artikliga 118a [Euroopa Liidu] nõukogule töötajate tervise ja ohutuse kaitseks antud pädevust tuleb tõlgendada laialt“. Vt samuti kohtujurist Léger’ ettepanek kohtuasjas Ühendkuningriik vs. nõukogu (C‑84/94, EU:C:1996:93, punktid 39–62), kus on väidetud, et selles aluslepingu artiklis kasutatud mõistete päritolu, nagu ka töötajate kaitse kõrge tase, mida näidakse taotletavat nende mõistete kohta kasutatava sõnastuse kaudu, õigustavad EMÜ artikli 118a kohaldamisala laia tõlgendamist.

( 11 ) Harta artikli 31 lõike 1 selgitustes on märgitud: „Käesoleva artikli lõige 1 põhineb direktiivil 89/391/EMÜ töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta.“

( 12 ) Vt selle kohta 3. oktoobri 2000. aasta kohtuotsus Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, punkt 34) ning 5. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Pfeiffer jt (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, punkt 52); kohtujurist Geelhoedi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa (C‑5/00, EU:C:2001:365, punktid 47 ja 48).

( 13 ) Seega on piiratud, milliseid kutsealasid saab pidada „teatava avaliku teenistuse, nagu näiteks relvajõudude või politsei, või teatava kodanikukaitseteenistuse tegevuseks“ raamdirektiivi artikli 2 lõike 2 tähenduses. Vt selle kohta 5. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Pfeiffer jt (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, punkt 54), 20. novembri 2018. aasta kohtuotsus Sindicatul Familia Constanţa jt (C‑147/17, EU:C:2018:926, punkt 53) ning 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:597, punktid 55 ja 56).

( 14 ) Vt raamdirektiivi artikkel 1. Vt samuti Klindt, T. ja Schucht, T., „Art. 1 Ziel der Richtlinie“ – Franzen, M., Gallner, I. ja Oetker, H., Kommentar zum europäischen Arbeitsrecht, 4. trükk, C. H. Beck, München, 2022, lk 410, punkt 1 ja edasised viited; kus autorid peavad seda direktiivi liidu töötervishoiu- ja tööohutusõiguse „konstitutsiooniks“.

( 15 ) Vt nt nõukogu 29. mai 1990. aasta direktiiv 90/269/EMÜ tervishoiu ja ohutuse miinimumnõuete kohta, mis käsitlevad raskuste käsitsi teisaldamist, millega kaasneb eelkõige töötajate seljavigastuse oht (neljas üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1990, L 156, lk 9; ELT eriväljaanne 05/01, lk 386), ning nõukogu 7. aprilli 1998. aasta direktiiv 98/24/EÜ töötajate tervise ja ohutuse kaitse kohta keemiliste mõjuritega seotud ohtude eest tööl (neljateistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1998, L 131, lk 11; ELT eriväljaanne 05/03, lk 279).

( 16 ) Vt nt nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1992, L 348, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 110).

( 17 ) Vt raamdirektiiv, artikli 1 lõige 2, artiklid 6 ja 7 ning põhjendused 10 (milles on viidatud vajadusele võtta tarvitusele ennetusabinõud) ja 11 (milles on viidatud vajadusele vähendada või kõrvaldada töötajate ohutuse ja tervisega seotud ohtusid). Vt samuti 22. mai 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑441/01, EU:C:2003:308, punkt 38) (milles on nimetatud need eesmärgid ja lisatud, et liidu seadusandja kaalus mitmeid vahendeid kui nende saavutamiseks sobivaid).

( 18 ) Vt seoses sellega 6. juuli 2000. aasta kohtuotsus Dietrich (C‑11/99, EU:C:2000:368, punktid 37 ja 38), kus Euroopa Kohus selgitas, et kui tõlgendada kuvaridirektiivi kohaldamisel selle direktiivi artikli 2 punkti a alusel „kitsalt, nii et sellest jäävad välja ekraanid, millel näidatakse salvestatud filme, põhjustaks olukorra, kus suurel arvul töötajaid jääksid ilma kaitseta, mida pakub direktiiv“, ja „riivaksid tõsiselt direktiivi tõhusust“.

( 19 ) Mis väljendab selles mõttes preventiivset ja riskidest lähtuvat lähenemisviisi töötajate tervishoiule ja ohutusele, nagu see on vastu võetud raamdirektiivi artikliga 6.

( 20 ) Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Itaalia (C‑455/00, EU:C:2002:211, punkt 18).

( 21 ) Vt ettepanek: nõukogu direktiiv tervishoiu ja ohutuse miinimumnõuete kohta kuvariga töötamisel (KOM(88) 77 lõplik) (EÜT 1988, C 113, lk 7), artikkel 9.

( 22 ) Teatavatest uuringutest nähtub, et eri digitaalseadmete kasutamisega seotud töökauguste mitmekesisus võib õigustada progresseeruvate läätsedega arvutiklaaside väljakirjutamist presbüoopia parandamiseks, mitte dioptriate üldisemat korrigeerimist. Vt nt Sheppard, A., Wolffsohn, J., „Digital eye strain: prevalence, measurement and amelioration“, BMJ Open Ophthalmology, 3.(1.) kd, BMJ, 2018, lk 6 ja seal viidatud uuringud.

( 23 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 17, 19 ja 20.

( 24 )

( 25 ) Nagu komisjon on käesolevas asjas kirjalikule küsimusele vastates märkinud, näib tingiva sõnastuse kasutamine kuvaridirektiivi artikli 9 lõike 1 kolmandas taandes („mis võivad tuleneda“) samuti tähendavat, et kuvariga töötamisest tekkinud nägemishäired võivad olla üks põhjusi, miks tuleb võimaldada nägemisteravust korrigeerivad erivahendid, kuid see ei pruugi tingimata olla ainus põhjus.