ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-230/17: Euroopa Kohtu (kolmas koda) 27. juuni 2018. aasta otsus (Østre Landsreti eelotsusetaotlus – Taani) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn versus Udlændingestyrelsen (Eelotsusetaotlus — Liidu kodakondsus — ELTL artikli 21 lõige 1 — Direktiiv 2004/38/EÜ — Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil — Liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikme õigus elada selles liikmesriigis, mille kodakondsus on liidu kodanikul — Selle pereliikme sisenemine asjaomase liikmesriigi territooriumile pärast liidu kodaniku tagasipöördumist nimetatud liikmesriiki)

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 27. juuni 2018. aasta otsus (Østre Landsreti eelotsusetaotlus – Taani) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn versus Udlændingestyrelsen

(Kohtuasi C-230/17) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Liidu kodakondsus — ELTL artikli 21 lõige 1 — Direktiiv 2004/38/EÜ — Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil — Liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikme õigus elada selles liikmesriigis, mille kodakondsus on liidu kodanikul — Selle pereliikme sisenemine asjaomase liikmesriigi territooriumile pärast liidu kodaniku tagasipöördumist nimetatud liikmesriiki)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn

Vastustaja: Udlændingestyrelsen

Resolutsioon

ELTL artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles ei ole ette nähtud liidu õigusest tuleneva tuletatud elamisõiguse andmist kolmanda riigi kodanikule, kes on sellise liidu kodaniku pereliige, kellel on selle liikmesriigi kodakondsus ja kes pöördub sellesse liikmesriiki tagasi pärast elamist ühes teises liikmesriigis liidu õiguse alusel ja seda järgides, kui asjaomase liidu kodaniku pereliige ei sisenenud selle liidu kodaniku päritoluliikmesriigi territooriumile või ei esitanud seal elamisloa taotlust asjaomase liidu kodaniku liikmesriiki tagasipöördumise „loomuliku jätkuna“, juhul kui nendes õigusnormides on nõutud, et kõikide asjaolude kogumis hindamisel võetakse arvesse ka teisi olulisi tegureid, eelkõige neid, mis võivad tõendada, et hoolimata liidu kodaniku liikmesriiki tagasipöördumise ja tema kolmanda riigi kodanikust pereliikme samasse liikmesriiki sisenemise vahele jäävast ajast, ei ole lõppenud vastuvõtvas liikmesriigis alustatud ja tugevdatud pereelu ja seetõttu on põhjendatud anda asjaomasele pereliikmele tuletatud elamisõigus; neid asjaolusid peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

( 1 ) ELT C 213, 3.7.2017.
Resolutsioon
Luks emburgis 21. juunil 1999 alla kirjutatud Euroopa Ühenduse ja selle liikmesr iikide ning Šveitsi Konföder atsiooni vahel ist 
kokkulepet isikute vaba liikumise kohta tuleb tõlgendada nii, et selleg a on vastuolus sellised liikmesr iigi õigusnor mid, nagu on kõne all 
põhikohtuasjas ja mille kohaselt on võõr töötaja, kes on sõlminud kõnealuse liikmesr iigi sotsiaalkindlustusasutuseg a erikokkuleppe, 
kohustatud sissemak seid tegem a miinimumalusel, mistõttu samastab selle liikmesr iigi päde v asutus tema vanaduspensioni teoreetilise 
suur use arvutamisel selle kokkuleppeg a hõlmatud perioodi samas liikmesr iigis täitunud perioodig a ja võtab selle arvutamisel arvesse vaid 
sissemak seid, mille töötaja on tasunud selle kokkuleppe alusel, kuigi töötaja on enne seda, kui ta kasutas oma õigust vabalt liikuda, 
kõnealuses liikmesr iigis teinud miinimumalusest suuremaid sissemakseid, ning paikne töötaja, kes ei ole kasutanud oma õigust vabalt 
liikuda ja kes sellise kokkuleppe on sõlminud, võib teha miinimumalusest suurema id sissemakseid. 
(1) ELT C 104, 3.4.2017.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 28. juuni 2018. aast a otsus (Tribunal Super ior de Justicia de la 
Comunidad Valenciana eelotsusetaotlus – Hispaania) – Eva Soraya Checa Honrado versus Fondo de 
Garantía Salar ial
(Kohtuasi C-57/17) (1)
(Eelotsusetaotlus — Sotsiaalpoliitika — Töötajate kaitse tööandja maksejõue tuse korral — Direktiiv 
2008/94/EÜ — Artikli 3 esimene lõik — Gar antiiasutuste tagatud väljamaksed — Hüvitis töösuhte 
lõpet amise korral — Töökoha üleviimine, mille tõttu peab töötaja elukohta vahetama — Töölepingu 
olulise tingimuse muutmine — Töölepingu ülesütlemine töötaja algatusel — Võrdsuse ja 
diskr imineer imiskeelu põhimõte)
(2018/C 294/10)
Kohtumenetluse keel: hispaania
Eelotsuset aotluse esita nud kohus
Tribunal Super ior de Justicia de la Comunidad Valenciana
Põhik ohtuasja pooled
Hage ja: Eva Sora ya Checa Honrado
Kostja: Fondo de Garantía Salar ial
Resolutsioon
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobr i 2008. aasta direktiivi 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja makse jõuetuse korral 
artikli 3 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui asjasse puutuva liikmesr iigi õigusnor mi kohaselt kuuluvad teatavad seadusest 
tulene vad hüvitised, mida makst akse töötaja tahtest tingitud töölepingu ülesütlemise korral ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu märgitud 
objektiivsetel põhjustel koondamise korral, nimetatud sättes toodud mõiste „lahkumistoetus töösuhte lõpetamise korral“ 
kohaldamisalasse, siis peab see mõiste hõlmama ka seadusest tulene vaid hüvitisi, mida makst akse töötaja tahtest tingitud töölepingu 
ülesütlemisel seoses töökoha üleviimiseg a tööandja poolt, mille tõttu on töötaja kohustatud elukohta vahetama. 
(1) ELT C 121, 18.4.2017.C 294/8 ET Euroopa Liidu Teata ja 20.8.2018
1.

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lapse harilik viibimiskoht selle määruse tähenduses on koht, kus on faktiliselt tema elu kese. Liikmesriigi kohtul on üksteisega kooskõlas olevate tegurite põhjal kohustus teha kindlaks, kus see kese asub hetkel, kui on esitatud avaldus vanemliku vastutuse kohta lapse suhtes. Sellega seoses on taolises asjas nagu põhikohtuasi eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud fakte arvestades otsustavad järgmised asjaolud: — laps elas oma sünnist saati kuni vanemate lahkuminekuni üldiselt nendega koos konkreetses kohas; — vanem, kes pärast paari lahkuminekut faktiliselt last hooldab, elab ikka iga päev temaga koos selles kohas ning töötab seal tähtajatu töösuhte alusel ning — lapsel on selles kohas korrapärased kokkupuuted oma teise vanemaga, kes ikka elab selles samas kohas.
Kohtuasi C-90/17: Euroopa Kohtu (esimene koda) 27. juuni 2018. aasta otsus (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) eelotsusetaotlus – Portugal) – Turbogás Produtora Energética SA versus Autoridade Tributária e Aduaneira (Eelotsusetaotlus — Direktiiv 2003/96/EÜ — Energiatoodete ja elektrienergia maksustamine — Artikli 21 lõike 5 kolmas lõik — Üksus, mis toodab elektrienergiat oma tarbeks — Elektrienergia väiketootjad — Artikli 14 lõike 1 punkt a — Elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted — Maksust vabastamise kohustus)

Euroopa Kohtu (esimene koda) 27. juuni 2018. aasta otsus (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) eelotsusetaotlus – Portugal) – Turbogás Produtora Energética SA versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-90/17) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Direktiiv 2003/96/EÜ — Energiatoodete ja elektrienergia maksustamine — Artikli 21 lõike 5 kolmas lõik — Üksus, mis toodab elektrienergiat oma tarbeks — Elektrienergia väiketootjad — Artikli 14 lõike 1 punkt a — Elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted — Maksust vabastamise kohustus)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Turbogás Produtora Energética SA

Kostja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Resolutsioon

Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 21 lõike 5 kolmandat lõiku ja artikli 14 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellist üksust, nagu on kõne all põhikohtuasjas ning mis toodab elektrienergiat oma tarbeks, sõltumata üksuse suurusest ja põhitegevusalaks olevast majandustegevusest, tuleb lugeda nendest sätetest esimese tähenduses „turustajaks“, kelle poolt elektrienergia tootmiseks tarbitav elektrienergia kuulub siiski artikli 14 lõike 1 punktis a ette nähtud kohustusliku maksust vabastamise alla.

( 1 ) ELT C 144, 8.5.2017.
Liidetud kohtuasjad C-459/17 ja C-460/17: Euroopa Kohtu (kuues koda) 27. juuni 2018. aasta otsus (Conseil d’État’ eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – SGI (C-459/17), Valériane SNC (C-460/17) versus Ministre de l’Action et des Comptes publics (Eelotsusetaotlus — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus — Mahaarvamisõiguse sisulised tingimused — Kauba tegelik tarnimine)

Euroopa Kohtu (kuues koda) 27. juuni 2018. aasta otsus (Conseil d’État’ eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – SGI (C-459/17), Valériane SNC (C-460/17) versus Ministre de l’Action et des Comptes publics

(Liidetud kohtuasjad C-459/17 ja C-460/17) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus — Mahaarvamisõiguse sisulised tingimused — Kauba tegelik tarnimine)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: SGI (C-459/17), Valériane SNC (C-460/17)

Kostja: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Resolutsioon

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/833/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (muudetud nõukogu 16. detsembri 1991. aasta direktiiviga 91/680/EMÜ) artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et keelduda andmast arve saanud maksukohustuslasele õigust arvata maha kõnealusel arvel märgitud käibemaks, piisab, kui maksuhaldur tõendab, et tehinguid, mille eest arve on esitatud, ei ole tegelikult tehtud.

( 1 ) ELT C 347, 16.10.2017.
Kohtuasi C-2/17: Euroopa Kohtu (kümnes koda) 28. juuni 2018. aasta otsus (Tribunal Superior de Justicia de Galicia eelotsusetaotlus – Hispaania) – Instituto Nacional de la Seguridad Social versus Jesús Crespo Rey (Eelotsusetaotlus — Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vaheline kokkulepe isikute vaba liikumise kohta — Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Määrus (EÜ) nr 883/2004 — XI lisa rubriigi „Hispaania“ punkt 2 — Vanaduspension — Arvutusmeetod — Teoreetiline suurus — Asjaomane sissemakse alus — Erikokkulepe — Sissemakse aluse valik — Riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on töötaja kohustatud sissemakseid tegema miinimumalusel)

Euroopa Kohtu (kümnes koda) 28. juuni 2018. aasta otsus (Tribunal Superior de Justicia de Galicia eelotsusetaotlus – Hispaania) – Instituto Nacional de la Seguridad Social versus Jesús Crespo Rey

(Kohtuasi C-2/17) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vaheline kokkulepe isikute vaba liikumise kohta — Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Määrus (EÜ) nr 883/2004 — XI lisa rubriigi „Hispaania“ punkt 2 — Vanaduspension — Arvutusmeetod — Teoreetiline suurus — Asjaomane sissemakse alus — Erikokkulepe — Sissemakse aluse valik — Riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on töötaja kohustatud sissemakseid tegema miinimumalusel)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Instituto Nacional de la Seguridad Social

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Jesús Crespo Rey

menetluses osales: Tesorería General de la Seguridad Social

Resolutsioon

Luksemburgis 21. juunil 1999 alla kirjutatud Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelist kokkulepet isikute vaba liikumise kohta tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt on võõrtöötaja, kes on sõlminud kõnealuse liikmesriigi sotsiaalkindlustusasutusega erikokkuleppe, kohustatud sissemakseid tegema miinimumalusel, mistõttu samastab selle liikmesriigi pädev asutus tema vanaduspensioni teoreetilise suuruse arvutamisel selle kokkuleppega hõlmatud perioodi samas liikmesriigis täitunud perioodiga ja võtab selle arvutamisel arvesse vaid sissemakseid, mille töötaja on tasunud selle kokkuleppe alusel, kuigi töötaja on enne seda, kui ta kasutas oma õigust vabalt liikuda, kõnealuses liikmesriigis teinud miinimumalusest suuremaid sissemakseid, ning paikne töötaja, kes ei ole kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja kes sellise kokkuleppe on sõlminud, võib teha miinimumalusest suuremaid sissemakseid.

( 1 ) ELT C 104, 3.4.2017.
Kohtuasi C-1/17: Euroopa Kohtu (kolmas koda) 21. juuni 2018. aasta otsus (Corte di Appello di Torino eelotsusetaotlus – Itaalia) – Petronas Lubricants Italy SpA versus Livio Guida (Eelotsusetaotlus — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Kohtualluvus töölepingute puhul — Artikli 20 lõige 2 — Tööandja, kelle vastu on esitatud hagi selle liikmesriigi kohtusse, kus on tema alaline asukoht — Tööandja vastuhagi — Kohtualluvuse kindlaksmääramine)

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 21. juuni 2018. aasta otsus (Corte di Appello di Torino eelotsusetaotlus – Itaalia) – Petronas Lubricants Italy SpA versus Livio Guida

(Kohtuasi C-1/17) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Kohtualluvus töölepingute puhul — Artikli 20 lõige 2 — Tööandja, kelle vastu on esitatud hagi selle liikmesriigi kohtusse, kus on tema alaline asukoht — Tööandja vastuhagi — Kohtualluvuse kindlaksmääramine)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte di Appello di Torino

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Petronas Lubricants Italy SpA

Kostja: Livio Guida

Resolutsioon

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas, annab see säte tööandjale õiguse esitada kohtule, kellele töötaja on nõuetekohaselt esitanud põhihagi, vastuhagi, mis põhineb nõude loovutamise lepingul, mille tööandja ja isik, kelle nõue see algul oli, sõlmisid pärast seda, kui põhihagi oli juba esitatud.

( 1 ) ELT C 112, 10.4.2017.
Kohtuasi C-20/17: Euroopa Kohtu (teine koda) 21. juuni 2018. aasta otsus (Kammergericht Berlini eelotsusetaotlus – Saksamaa) – menetluses, mille algatamist taotles Vincent Pierre Oberle (Eelotsusetaotlus — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EL) nr 650/2012 — Artikkel 4 — Liikmesriigi kohtu üldine pädevus pärimisasja tervikuna lahendamiseks — Riigisisesed õigusnormid, mis reguleerivad rahvusvahelist kohtualluvust riiklike pärimistunnistuste väljaandmisel — Euroopa pärimistunnistus)

Euroopa Kohtu (teine koda) 21. juuni 2018. aasta otsus (Kammergericht Berlini eelotsusetaotlus – Saksamaa) – menetluses, mille algatamist taotles Vincent Pierre Oberle

(Kohtuasi C-20/17) ( 1 )

„(Eelotsusetaotlus — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EL) nr 650/2012 — Artikkel 4 — Liikmesriigi kohtu üldine pädevus pärimisasja tervikuna lahendamiseks — Riigisisesed õigusnormid, mis reguleerivad rahvusvahelist kohtualluvust riiklike pärimistunnistuste väljaandmisel — Euroopa pärimistunnistus)”

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Kammergericht Berlin

Põhikohtuasja pool

Hageja: Vincent Pierre Oberle

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist, artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm – nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas –, mis näeb ette, et kuigi surnud isiku surma hetkel ei olnud tema alaline elukoht selles liikmesriigis, on piiriülese mõjuga pärimisasjades riikliku pärimistunnistuse väljastamiseks pädevad selle viimase liikmesriigi kohtud, kui mõni pärandvara ese asub nimetatud liikmesriigis või kui surnud isik oli sama liikmesriigi kodanik.

( 1 ) ELT C 112, 10.4.2017.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/47/EÜ finantstagatiskokkulepete kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta direktiiviga 2009/44/EÜ, artikli 4 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriiki võtma vastu õigusnormid, mis lubavad pandiõigusel põhineva finantstagatiskokkuleppe esemeks oleva tagatise saajal rahuldada oma nõude, mis on tekkinud tagatavate rahaliste kohustuste täitmata jätmisest, selle tagatise arvelt, kui tagatise realiseerimise tingiv juhtum ilmnes pärast tema suhtes maksejõuetusmenetluse algatamist.
Euroopa Kohtu (teine koda) 25. juuli 2018. aasta otsus (Naczelny Sąd Administracyjny eelotsusetaotlus – Poola) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej versus Gmina Ryjewo

(Kohtuasi C-140/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artiklid 167, 168 ja 184 - Sisendkäibemaksu mahaarvamine - Korrigeerimine - Kapitalikaubana soetatud kinnisasi - Esialgu selline kasutamine, mis ei andnud õigust mahaarvamiseks, ja seejärel kasutamine ka käibemaksuga maksustatavaks tegevuseks - Avalik-õiguslik isik - Tegutsemine maksukohustuslasena maksustatava tehingu tegemise ajal))

(2018/C 328/18)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

Vastustaja: Gmina Ryjewo

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 167, 168 ja 184 ning käibemaksu neutraalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui avalik-õiguslikul asutusel on õigus korrigeerida kapitalikaubana soetatud kinnisasja eest tasutud käibemaksu mahaarvamist sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus selle kauba soetamisel oleks esiteks saanud seda tema olemusest tulenevalt kasutada nii maksustatavas kui ka mittemaksustatavas tegevuses, kuid seda kasutati esialgu mittemaksustatavas tegevuses, ja teiseks ei olnud see asutus sõnaselgelt teada andnud enda kavatsusest kasutada seda kaupa maksustatavas tegevuses, kuid ei olnud ka sellist kasutust välistanud, kui kõigi faktiliste asjaoluside kaalumise tulemusena, mida peab tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus, asutakse seisukohale, et täidetud on direktiivi 2006/112 artiklis 168 toodud tingimus, et maksukohustuslane peab asjaomase kauba soetamisel tegutsema maksukohustuslasena.

(1) ELT C 202, 26.6.2017.
Euroopa Kohtu (teine koda) 25. juuli 2018. aasta otsus (Upper Tribunali (Tax and Chancery Chamber) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs versus DPAS Limited

(Kohtuasi C-5/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Ühine käibemaksusüsteem - Direktiiv 2006/112/EÜ - Maksuvabastus - Artikli 135 lõike 1 punkt d - Maksete ja ülekannetega seotud tehingud - Mõiste - Kohaldamisala - Hambaravikulude otsekorraldusega makseplaan))

(2018/C 328/10)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastustaja: DPAS Limited

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 135 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud käibemaksuvabastust maksete ja ülekannetega seotud tehingutele ei kohaldata niisuguse teenuse suhtes, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis seisneb selles, et asjaomastel finantsasutustel palutakse esiteks kanda patsiendi pangakontolt otsekorralduse alusel üle rahasumma selle maksukohustuslase kontole ning teiseks kanda seejärel viimati nimetatud kontolt see summa pärast maksukohustuslasele ette nähtud tasu mahaarvamist edasi patsiendi hambaarsti ja kindlustusandja pangakontodele.

(1) ELT C 78, 13.3.2017.
1.

Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001) artikli 6 lõiget 1, määruse nr 1782/2003 (muudetud nõukogu 14. veebruari 2008. aasta määrusega nr 146/2008) artikli 6 lõiget 1 ja nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 73/2009 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus nr 1782/2003) artikli 23 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise eest otsetoetuste vähendamise arvutamisel tuleb aluseks võtta maksed, mis maksti või kuulusid maksmisele sellel aastal, mil see rikkumine toimus. Komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 796/2004 (millega kehtestatakse nõukogu määruses nr 1782/2003 ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid) artikli 66 lõiget 1 ja komisjoni 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1122/2009 (millega kehtestatakse nõukogu määruse nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega) artikli 70 lõike 8 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selliselt arvutatud otsetoetuste vähendamised arvestatakse maha saadud või saadaolevatelt summadelt sellel kalendriaastal, mil nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumine kindlaks tehti.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 25. juuli 2018. aasta otsus (Juzgado de lo Social no2 de Terrassa eelotsusetaotlus – Hispaania) – Gardenia Vernaza Ayovi versus Consorci Sanitari de Terrassa

(Kohtuasi C-96/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta - Tagajärjed, kui töölepingu ülesütlemine distsiplinaarkaristusena tunnistatakse õigusvastaseks - Mõiste „töötingimused“ - Tähtajalise töölepinguga ajutine töötaja - Alalise töötaja ning tähtajalise või tähtajatu töölepinguga ajutise töötaja erinev kohtlemine - Töötaja tööle ennistamine või hüvitise maksmine))

(2018/C 328/12)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social no2 de Terrassa

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Gardenia Vernaza Ayovi

Vastustaja: Consorci Sanitari de Terrassa

Resolutsioon

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas ära toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 4 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas ja mille kohaselt juhul, kui avaliku teenistuse alalise töötaja töölepingu ülesütlemine on tunnistatud õigusvastaseks, ennistatakse asjaomane töötaja kohustuslikus korras tööle, samas kui samas olukorras ajutist töötajat või tähtajatu töölepinguga ajutist töötajat, kes töötab samades ülesannetes nagu alaline töötaja, võimaldatakse hüvitise maksmise vastu tööle mitte ennistada.

(1) ELT C 151, 15.5.2017.