ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/49

8. aprillil 2009 esitatud hagi — Prantsusmaa versus komisjon

(Kohtuasi T-139/09)

2009/C 141/103

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Prantsuse Vabariik (esindajad: E. Belliard, G. de Bergues ja A.-L. During)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— Tühistada komisjoni 28. jaanuari 2009. aasta otsus K(2009) 2003 (lõplik), mis puudutab Prantsusmaa kehtestatud situatsiooniplaane puu- ja juurviljasektoris, kuivõrd see otsus puudutab seda osa situatsiooniplaanide raames läbi viidud tegevusest, mis on rahastatud ettevõtete osamaksete alusel;

— teise võimalusena, juhul kui Esimese Astme Kohus leiab, et osaline tühistamisnõue ei ole vastuvõetav, tühistada otsus K(2009) 2003 (lõplik) tervikuna;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja palub tühistada osaliselt komisjoni 28. jaanuari 2009. aasta otsus K(2009) 203 (lõplik) (1), millega komisjon tunnistas ühisturuga kokkusobimatuks Prantsuse Vabariigi poolt „situatsiooniplaanide” raames puu- ja köögiviljatootjatele antud riigiabi, mille eesmärk on lihtsustada Prantsusmaal kasvatatud põllumajandustoodete turustamist.

Hageja palub tühistada vaidlustatud otsus, kuna komisjon asus seisukohale, et puu- ja köögiviljatootjate kasuks võetud meetmed on riigiabi, kuigi need meetmed olid osaliselt rahastatud ettevõtjate vabatahtlikest maksetest, mille puhul ei ole hageja hinnangul tegemist riigi ressurssidega või riigile omistatavate ressurssidega.

Hageja esitab oma hagi põhjenduseks kaks väidet, mis tulenevad:

— põhjendamiskohustuse rikkumisest, kuna komisjon ei põhjendanud, miks ta laiendas riigiabi määratlust asjaasepuutuva sektori ettevõtjate vabatahtlikest maksetest rahastatud meetmetele;

— õigusnormi rikkumisest, kuna komisjon kvalifitseeris riigiabiks eravahenditest pärit vabatahtlikest maksetest ja ilma ametivõimude sekkumiseta rahastatud meetmed. Neid meetmeid ei saa pidada riigi ressurssidest antud eelisteks.

(1) See on vaidlustatud otsusel näidatud number, kuigi hageja viitab pidevalt numbrile K(2009) 2003 (lõplik).
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/48

7. aprillil 2009 esitatud hagi — Nexans France ja Nexans versus komisjon

(Kohtuasi T-135/09)

2009/C 141/101

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Nexans France SAS ja Nexans SA (Pariis, Prantsusmaa) (esindajad: solicitor M. Powell ja advokaat J.-P. Tran Thiet)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hagejate nõuded

— Tühistada komisjoni 9. jaanuari 2009. aasta otsus (juhtum COMP/39610 — Surge);

— tunnistada õigusvastaseks komisjoni otsus konsfiskeerida 4 DVD-ROM-i ja teha koopia Nexans France’i töötaja sülearvuti kõvakettast selle hilisemaks analüüsiks Brüsselis komisjoni hoonetes;

— tühistada komisjoni otsus küsitleda Nexans France’i töötajat 30. jaanuaril 2009;

— kohustada komisjoni tagastama Nexans France’ile kõik dokumendid või tõendid, mis võivad olla kogutud tulenevalt tühistatud otsustest, sh kõik: a) dokumendid, mis ei kuulu uurimisalusesse valdkonda; b) dokumendid, mis seonduvad elektrikaabliprojektidega väljaspool Euroopa Majanduspiirkonda; c) kõvakettalt ja DVD-ROM-idelt eeskirju eirates konfiskeeritud dokumendid; d) Nexans France’i töötajaga toimunud intervjuul esitatud või sellel põhinevad väited;

— kohustada komisjoni hoiduma kasutamast ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamise menetluses dokumente või tõendeid, mis võivad olla kogutud tulenevalt tühistatud otsustest;

— kohustada komisjoni hoiduma edastamast kõnesolevaid dokumente või tõendeid (või neil rajanevat materjali või teavet) muudele konkurentsiametitele;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt;

— võtta edasisi meetmeid vastavalt kohtumenetluse vajadustele.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas asjas nõuavad hagejad esiteks, et tühistataks komisjoni 9. jaanuari 2009. aasta otsus C(2009) 92/1, millega kohustati Nexans SAd ja kõiki otseselt või kaudselt selle kontrolli all olevaid ettevõtjaid, sh Nexans France SAS-i allutama end nõukogu määruse nr 1/2003 (1) artikli 20 lõike 4 järgsele kontrollile (juhtum COMP/39610-Surge), ning teiseks, et tühistataks selle kontrolli teostamiseks võetud meetmed.

Oma väidete toetuseks toovad hagejad esile, et vaidlustatud otsus rikub nende põhiõigusi, sh kaitseõigusi, õigust õiglasele kohtupidamisele, õigust mitte tunnistada iseenda vastu ning süütuse presumptsiooni ja õigust eraelu puutumatusele. Veel väidavad hagejad, et kõnealuse otsuse täitmisel ületas komisjon juurdluse piirid.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003, asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/53

10. aprillil 2009 esitatud hagi — Ningbo Yonghong Fasteners versus nõukogu

(Kohtuasi T-150/09)

2009/C 141/109

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd (esindajad: advokaadid F. Graafsma ja J. Cornelis)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— Tühistada nõukogu määrus (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes; ja

— mõista hageja kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hageja palub tühistada nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes (1), määruse (EÜ) nr 384/96 (2) artikli 2 lõike 7 punktide b ja c rikkumise ning ilmselge hindamisvea tõttu, millest tulenevalt lükati tagasi hageja poolt esitatud turumajandusliku kohtlemise taotlus („TMK”).

Esiteks väidab hageja, et komisjon ei teinud TMK osas otsust määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud kohustusliku tähtaja jooksul. Hageja väidab, et tehes TMK otsuse peale seda, kui komisjon oli kõne alla oleva dumpinguvastasuse kohta saanud nõutud teabe, rikkus ta oma eespool nimetatud sättest, mille eesmärgiks on tagada, et küsimust, kas tootja vastab TMK kriteeriumitele, ei otsustataks selle põhjal, milline on tema mõju dumpingumarginaali arvutamisele, tulenevat kohustust.

Teiseks väidab hageja, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea kui ta leidis, et hageja kulutused tähtsamatele sisenditele, terasest valtstraadile, ei peegeldanud turuväärtusi vastavalt määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktile c. Hageja väidab, et selline ilmne hindamisviga tuleneb komisjoni ja nõukogu hoolsuskohustuse ning nõuetekohase toimimise kohustuse rikkumisest, mis seisnes selles, et nad ei uurinud hoolikalt ja erapooletult tähtsust omavaid tõendeid.

Lõpuks väidab hageja, et nõukogu määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktide b ja c tõlgendus on lubamatu ja rikub seega nimetatud sätet. Lisaks väidab hageja, et nõukogu artikli 2 lõike 7 punktide b ja c tõlgendus mitte ainult ei eira asjaolu, et TMK hindamine tuleb läbi viia äriühingu tasemel, vaid nõukogu tõlgendus kehtestab ka põhjendamatu tõendamiskoormuse. Lisaks muudab hageja sõnul nõukogu tõlgendus võimaluse korrigeerida tootmiskulusid, mis on moonutatud teatud turusituatsiooni tõttu vastavalt määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõikele 5, alusetuks ning on seega vastuolus kohustusega tõlgendada ühenduse õigust vastavalt selle sisule ja eesmärgile.

(1) ELT 2009, L 29, lk 1

(2) Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 56, lk 1, ELT eriväljaanne 11/10, lk 45)
—

määrus nr 1/2003 sätestab sõnaselgelt, et kontrolliõigust tuleb teostada ettevõtja ruumides ning näeb ette, et need ruumid võib pitseerida, kui kontrollimine vältab mitu päeva; ükski säte ei anna komisjonile õigust teha koopiat kogu kõvakettast, viia see ettevõtja ruumidest välja ning analüüsida seda oma ruumides;
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/46

31. märtsil 2009 esitatud hagi — Meridiana ja Eurofly versus komisjon

(Kohtuasi T-128/09)

2009/C 141/97

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Meridiana SpA (Olbia, Itaalia) ja Eurofly SpA (Milano, Itaalia) (esindajad: QC N. Green, barrister K. Bacon, advokaadid C. Osti ja A. Prastaro)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hagejate nõuded

— tühistada komisjoni 12. novembri 2008. aasta otsus C(2008) 6745 lõplik;

— mõista hageja kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad paluvad tühistada komisjoni 12. novembri 2008. aasta otsus C(2008) 6745 lõplik, millega tuvastati, et lennukompanii Alitalia vara võõrandamise menetlus, millest Itaalia ametivõimud komisjoni teavitasid, ei kujuta endast ostjale antud riigiabi (asi N 510/2008) (1). Hagejad on konkurendid õhutranspordi turul ja nad esitasid komisjonile kaebuse Itaalia ametivõimude poolt teavitatud meetmete kohta.

Hagejad põhjendavad hagi järgmiste väidetega.

Esiteks väidavad nad, et vaidlusalune otsus sisaldab õigusnormi rikkumist, ilmseid faktivigu ja puudulikku põhjendust, kuna komisjon järeldas, et Alitalia vara võõrandatakse turuhinnaga. Eelkõige väidavad hagejad, et komisjoni määratud menetluse omadustest ei nähtu, et võõrandamise läbirääkimistele eelnevalt oleks Alitalia vara hinnanud sõltumatu asjatundja. Hagejad on seisukohal, et komisjon rikkus õigusnormi ka seetõttu, et ei omistanud piisavat kaalu asjaolule, et puudus avatud ja läbipaistev menetlus Alitalia vara võõrandamiseks.

Teiseks väidavad hagejad, et komisjoni järeldus, et vara üleandmise viisi eesmärk ei olnud riigiabi tagasimaksmise vältimine, tugineb ilmsetele faktivigadele ja puudulikule põhjendusele.

Kolmandaks väidavad hagejad, et komisjon rikkus õigusnormi ja põhjendamiskohustust, kuna jättis hindamata, kas Itaalias 2008. aastal vastu võetud seadus maksejõuetuse erimenetluse kohta kujutas ise endast Alitaliale ja ostjale antud riigiabi, millisele asjaolule hagejad tuginevad oma kaebuses, leides, et erimenetluse eesmärk oli Alitalia vara üleandmise võimaldamine.

Neljandaks on hagejad seisukohal, et komisjon rikkus õigusnormi ja põhjendamiskohustust, jättes hindamata, kas hagejate kaebuses esitatud mitmest asjaolust nähtub riigiabi esinemine, nimelt Alitalia vara jagamine tingimustes, mille puhul iga tavaline erainvestor seda ei teeks, diskrimineerimise keelu rikkumine, vara võõrandamisel teise äriühingu vara kaasamine ja Alitalia vara ostja poolt teise äriühingu omandamine.

Viimasena väidavad hagejad, et komisjon rikkus õigusnormi, jättes algatamata ametliku uurimismenetluse EÜ artikli 88 lõike 2 alusel, langetades selle asemel asjas otsuse esialgse uurimise järel.

(1) ELT 2009, C 46, lk 6.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/54

8. aprillil 2009 esitatud hagi — ISDIN versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Pfizer (ISDIN)

(Kohtuasi T-153/09)

2009/C 141/110

Hagiavaldus esitati inglise keeles

Pooled

Hageja: ISDIN, SA (Barcelona, Hispaania) (esindaja: advokaat M. Esteve Sanz)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Pfizer Ltd (Sandwich, Ühendkuningriik)

Hageja nõuded

— Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 22. jaanuari 2009. aasta otsus asjas R 390/2008-1;

— teise võimalusena tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 22. jaanuari 2009. aasta otsus asjas R 390/2008-1 niivõrd, kuivõrd registreeritud ühenduse kaubamärk tunnistati kehtetuks taotluse alusel tunnistada see kaubamärk kehtetuks teatavate klassi 5 kuuluvate kaupade osas;

— mõista kulud, k.a apellatsioonikoja menetluse kulud välja kostjalt ja vajaduse korral teiselt menetluspoolelt apellatsioonikojas.

Väited ja peamised argumendid

Kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks olev registreeritud ühenduse kaubamärk: sõnamärk „ISDIN” kaupade jaoks, mis kuuluvad klassidesse 3 ja 5

Ühenduse kaubamärgi omanik: ISDIN, SA

Ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamist taotlev pool: Pfizer Ltd

Tühistamisosakonna otsus: tunnistada asjaomane ühenduse kaubamärk osaliselt kehtetuks

Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata

Väited: Määruse nr 40/94 (1) artikli 73 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 75) ning määruse nr 2868/95 (2) eeskirja 50 lõike 2 punkti h rikkumine, kuivõrd apellatsioonikoda rikkus põhjendamiskohustust seoses asjaomaste kaubamärkide segiajamise tõenäosusega; määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a, artikli 8 lõike 1 punkti b ja artikli 74 koostoimes (nüüd vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkt a, artikli 8 lõike 1 punkt b ja artikkel 76) rikkumine, kuivõrd apellatsioonikoda keeldus arvestamast seda, et hageja oli oma kaebuses piiranud kaupade nimekirja, ja leidis seega üldiselt, et asjaomased kaubad on identsed; teise võimalusena määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b koostoimes rikkumine, kuivõrd vaidlustatud otsuses viidatakse teatavatele klassi 5 kuuluvatele kaupadele; määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b koostoimes rikkumine, kuivõrd apellatsioonikoda kinnitas tühistamisosakonna otsust kõigi algselt vaidlustatud otsusega hõlmatud kaupade osas

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (tühistatud ja asendatud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta, ELT L 78, lk 1).

(2) Komisjoni 13.detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1995, L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189).
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/47

2. aprillil 2009 esitatud hagi — Bongrain versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Apetito (APETITO)

(Kohtuasi T-129/09)

2009/C 141/98

Hagiavaldus esitati inglise keeles

Pooled

Hageja: Bongrain SA (Viroflay, Prantsusmaa) (esindaja: advokaat C. Hertz-Eichenrode)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Apetito AG (Rein, Saksamaa)

Hageja nõuded

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 2. veebruari 2009. aasta otsus asjas R 720/2008-4;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Ühenduse kaubamärgi taotleja: Bongrain SA

Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk „APETITO” kaupadele, mis kuuluvad klassi 29 — taotlus nr 3 470 598

Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik: Apetito AG

Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: ühenduse sõnamärk „apetito” kaupadele, mis kuuluvad klassidesse 5, 11, 21, 29, 30, 37, 39, 41 ja 42

Vastulausete osakonna otsus: vastulause rahuldada

Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata

Väited: nõukogu määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b (nüüd nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) rikkumine, kuna apellatsioonikoda eksis, kui leidis, et asjaomased kaubad on sarnased ning seega on kaubamärkide segiajamine tõenäoline.

(1) Asendatud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta, ELT L 78, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 167/22

26. mail 2009 esitatud hagi — Mars versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Marc (MARC Marlon Abela Restaurant Corporation)

(Kohtuasi T-208/09)

2009/C 167/43

Hagiavaldus esitati inglise keeles

Pooled

Hageja: Mars, Inc. (McLean, Ühendriigid) (esindajad: barrister A. Bryson ja solicitor V. Marsland)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Marc Ltd (London, Ühendkuningriik)

Hageja nõuded

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 5. märtsi 2009. aasta otsus asjas R 1827/2007-2;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Ühenduse kaubamärgi taotleja: Marc Ltd

Asjaomane ühenduse kaubamärk: kujutismärk „MARC Marlon Abela Restaurant Corporation” kaupadele ja teenustele klassides 29, 30, 31, 32, 33, 35 ja 43

Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik: Mars, Inc.

Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: ühenduse sõna- ja kujutismärgi „MARS” registreeringud kaupadele ja teenustele vastavates klassides 9, 29, 30, 32 ja 35

Vastulausete osakonna otsus: vastulause rahuldada osaliselt

Apellatsioonikoja otsus: tühistada vastulausete osakonna otsus ja lükata vastulause tervikuna tagasi

Väited: Nõukogu määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b (nüüd nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) rikkumine, kuna apellatsioonikoda i) leidis (või järeldas) tõendite puudumise tõttu vääralt, et asjaomastel kaubamärkidel on Balti riikide avalikkuse silmis selge ja konkreetne tähendus, nii et avalikkus hoomab seda vahetult. See viis apellatsioonikoja väära järelduseni, et kaubamärkide kontseptuaalne sarnasus kaalub visuaalsed ja foneetilised sarnasused üles ja annab alust järeldada, et asjaomased kaubamärgid ei ole sarnased; ii) ei võtnud asjaomase kaupade ja teenuste müügi asjaolusid arvesse või ei teinud seda piisavalt seoses nende asjaolude mõjuga a) kaubamärkide vaheliste visuaalsete ja foneetiliste sarnasuste hindamisele; b) erinevate elementide (visuaalne, foneetiline, kontseptuaalne) suhtelisele tähtsusele, millega tuleb sarnasuse/segiajamise tõenäosuse tervikmulje hindamisel arvestada. Nõukogu määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 (nüüd nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 5) rikkumine, kuna apellatsioonikoda lükkas selles osas vastulause vääralt tagasi alusel, et hageja ei olnud kõigi selle sätte kohaldamise kumulatiivsete tingimuste täitmist tõendanud. Nõukogu määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 (nüüd nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 4) rikkumine, kuna apellatsioonikoda leidis vääralt, et segiajamise tõenäosust tuleb nõukogu määruse nr 40/94 artiklite 8 lõike 1 punkti b ja artikli 8 lõike 4 osas hinnata samadel põhimõtetel.
2)

komisjon on rikkunud EÜ asutamislepingu artiklit 211 ja hea halduse põhimõtet seetõttu, et kuivõrd assotsiatsioonileping ja selle lisaprotokoll on osa ühenduse õigusest, on komisjon kohustatud kontrollima ka nimetatud aktide sätetest kinnipidamist ning tagama hea halduse;
ET Euroopa Liidu Teataja C 167/13

24. aprillil 2009 esitatud hagi — Würth ja Fasteners (Shenyang) versus nõukogu

(Kohtuasi T-162/09)

2009/C 167/28

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hagejad: Adolf Würth GmbH & Co. KG (Künzelsau, Saksamaa) ja Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd (Shenyang, Hiina) (esindajad: advokaadid M. Karl ja M. Mayer)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hagejate nõuded

— Tühistada nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes, või teise võimalusena

— tühistada nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes, osas, mis puudutab hagejaid isiklikult ning

— mõista nõukogult välja selle hagiga seotud vajalikud õigusabi kulud ning muud kulud ja väljaminekud.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu andis 26. jaanuaril 2009 komisjoni ettepanekul ja nn dumpinguvastase määruse (1) alusel määruse (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes (2).

Hagejad väidavad, et selle määrusega kehtestatud dumpinguvastased tollimaksud puudutavad neid, nõudes selle määruse tühistamist (selles osas).

Oma hagi põhjenduseks viitavad hagejad esimeses väites menetlusvigadele dumpinguvastases menetluses.

Väidetes 2–6 tuginevad hagejad ülimusliku ühenduse õiguse rikkumistele:

— Komisjon ei ole põhjalikult ja erapooletult uurinud kõiki üksikjuhtumi olulisi punkte ega tuvastanud asjaolusid piisavalt ja täielikult, mistõttu on rikutud EÜ artiklist 253 tulenevat põhjendamise kohustust.

— Määruse nr 91/2009 aluseks olev normaalväärtus on vastupidiselt määruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktile a valesti arvestatud.

— Määruse nr 384/96 artikli 5 lõike 4 kolmandas lauses sätestatud dumpinguvastase menetluse algatamiseks vajalikku künnist ei ole ületatud.

— Määruse nr 384/96 artikli 1 lõikes 4 toodud mõistet „samasugune toode” on vaidlustatud määrusega liigselt laiendatud, kuna Hiina Rahvavabariigis toodetud asjaomaseid tooteid ei saa võrrelda ega asendada ühenduses toodetud toodetega.

— Puudub määruse nr 384/96 artikli 1 lõikes 1 ning artiklis 3 sätestatud kahju ühenduse tööstusele.

Lõpetuseks tuginevad hagejad seitsmendas väites ühenduse institutsioonide kaalutlusõiguse kuritarvitamisele kahju, põhjusliku seose ja ühenduse huvide kontrollimisel.

(1) Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2117/2005 (ELT L 340, lk 17).

(2) Määrus (EÜ) nr 91/2009, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit rauast või terasest kinnitusdetailide impordi suhtes (ELT L 29, lk 1).
—

isegi kui eeldada, et käesolevas asjas tuleb määrust nr 1049/2001 kohaldada koosmõjus määrusega nr 45/2001, leiab hageja, et seda on tehtud valesti, kuna isikuandmete töötlemist puudutava määrusega nr 45/2001 kehtestatud tingimusi kohaldatakse ainult siis, kui on kohaldatav juurdepääsu puudutava määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud erand;
ET Euroopa Liidu Teataja C 153/41

9. aprillil 2009 esitatud hagi — Trelleborg Industrie versus komisjon

(Kohtuasi T-147/09)

2009/C 153/81

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Trelleborg Industrie SAS (Clermont Ferrand, Prantsusmaa) (esindajad: barrister J. Joshua ja advokaat E. Aliende Rodríguez)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— Vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamine osas, milles see puudutab hagejat, ja igal juhul vähemalt ulatuses, milles komisjon leiab, et hageja on toime pannud mistahes rikkumisi enne 21. juunit 1999;

— artiklis 2 hagejale määratud trahvi vähendamine, et parandada otsuses sisalduvaid ilmseid vigu;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja palub tühistada komisjoni 28. jaanuari 2009. aasta otsuse C (2009) 428 (lõplik), mis on seotud EÜ artikli 81 ja EMP artikli 53 menetlusega asjas COMP/39406 — merevoolikud, millega tuvastatakse, et hageja vastutab Euroopa Majanduspiirkonnas merevoolikute valdkonnas toime pandud ühe ja vältava rikkumise eest, mis seisnes pakkumiste jagamises, hindade, kvootide ja müügitingimuste kindlaksmääramises, turgude geograafilises jagamises ning hindu, müügimahtusid ja hankepakkumisi puudutavate tundlike andmete vahetuses.

Hageja põhjendab oma hagi kolme väitega.

Esiteks väidab ta, et määrus 1/2003 ei võimalda komisjonil määrata trahve ajavahemiku eest enne 21 juunit 1999, kuna hageja arvates tegi komisjon ilmse vea faktiliste asjaolude ja õigusnormide hindamisel, kui tuvastas, et hageja on toime pannud ühe ja vältava rikkumise.

Teiseks väidab ta, et komisjonil puudub õiguspärane huvi deklaratiivseks järelduseks rikkumise kohta, mis leidis aset esimesel perioodil, mis lõppes mais 1997.

Kolmandaks väidab hageja teise võimalusena, et komisjon on teda seadusevastaselt diskrimineerinud, koheldes teda erinevalt otsuse teisest adressaadist ettevõtte õiguseellase tegevuse eest vastutuse kandmise küsimuses, samuti on rikutud hageja õigust olla ära kuulatud ja komisjoni põhjendamiskohustust.