Kohtuasi T‑576/11

Schenker Customs Agency BV

versus

Euroopa Komisjon

„Tolliliit — Imporditollimaksude tollivormistusjärgne sissenõudmine — Taiwani päritolu glüfosaadi import — Tollimaakleri esitatud taotlus vähendada imporditollimaksu — Määruse (EMÜ) nr 2913/92 artikkel 239 — Üldine õiglusnorm — Eriolukorra esinemine — Deklaratsioonid vabasse ringlusse lubamiseks — Valed päritolusertifikaadid — Mõiste „ilmne hooletus” — Komisjoni otsus, millega tunnistatakse tollimaksu vähendamine põhjendamatuks”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (kuues koda), 16. aprill 2015

Vt otsuse tekst. (vt punkt 44)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 45 ja 46)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 49–51, 55, 57 ja 58)

Kolmandatest riikidest pärineva impordi suhtes tehtud maksuotsus, mille liikmesriigi toll importijatele ja nende otsestele või kaudsetele esindajatele adresseerib, kujutab endast ainult viimastele esitatud teadet, et toll tegi järelarvestuskande olemasoleva tollivõla kohta, mis vastavalt määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse tolliseadustik, artikli 201 lõikele 2 tekkis huvitatud isikute esitatud deklaratsioonide aktsepteerimise hetkel. Lisaks on importija kaudse esindajana tegutsev tollimaakler vastavalt selle määruse artikli 201 lõikele 3 võlgnik kogu tollivõla summa osas, sh selline imporditollimaks nagu dumpinguvastane tollimaks, mida ei tasutud põhjusel, et deklaratsioonides oli imporditud toote päritoluriigiks märgitud muu riik kui tegelik päritoluriik. (vt punkt 52)

Tollivormistusjärgselt dumpinguvastase imporditollimaksu sissenõudmisel ei saa asjaolu, et kolmandate riikide kommertskodade väljastatud päritolusertifikaadid osutuvad kehtetuks, käsitada asjaoluna, mis põhjustas huvitatud isiku sattumise eriolukorda määruse nr 2913/1992, millega kehtestatakse tolliseadustik, artikli 239 tähenduses. Neile sertifikaatidele tuginemine tollile deklareeritud kauba päritolu tõendamiseks on deklarandi valik, mille ta tegi tollis imporditud kauba päritolu deklareerimise kohustuse täitmisel. See valik hõlmab tollimaakleri tegevusele omaseid riske, mida on seega tema enda, mitte avalike vahendite kanda. Kui neid asjaolusid käsitada võlgniku sellist eriolukorda põhjustavatena, mis õigustab dumpinguvastase tollimaksu tagasimaksmist, siis ei oleks ettevõtjal mingit huvi tagada tollile esitatavate deklaratsioonide ja dokumentide õigsust. (vt punktid 61–65 ja 69)

Määrusega nr 368/98, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit glüfosaadi Euroopa Liidu impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse sisse ajutine dumpinguvastane tollimaks, millest kõrvalehoidmine on liikmesriigi tolli esitatud maksuotsuse alus, kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu kohaldamisel lasub on selle tollimaksu kohaldamise kohustus põhimõtteliselt liikmesriikide tollil. Sellegipoolest lasub komisjonil liidu aluslepingute ja teiseste õigusaktide täitmise järelevalvajana üldiselt ja konkreetselt liidu tollieeskirjade kohaldamise kontrollija keskset rolli täites koordineerimis‑ ja järelevalvekohustus eelkõige võimalike rikkumiste uurimisel. Komisjon täidab neid kohustusi siis, kui neid menetlusi rakendati tema poolt või tema toetusel seda mööda, kuidas võimalik kõrvalehoidmine liikmesriikide asutuste ja OLAF‑i läbiviidud uurimise eri etappides ilmsiks tuli. Lisaks ei ole selliste komisjonil lasuvate kohustuste hulgas kohustust teavitada importijaid ja tollimaaklereid tema käsutuses olevast teabest ega kohustust hoiatada neid, kui tal on kahtlusi nende tehtavate toimingute osas. (vt punktid 72, 76 ja 77)

Üldise korra kohaselt toimuval impordil, mille puhul kohaldatakse dumpinguvastast tollimaksu, on nii komisjonil kui liikmesriigi tollil liidu tollimaksu kohaldamise eesmärgil hoolsus‑ ja järelevalvekohustus. Ometi ei tähenda see kohustus, et toll võib – saanuna teavet piisavalt konkreetsete tõenditega konkreetsete ettevõtjate kohta, mis oleks õigustanud võtma nende suhtes või nende tehtavate toimingute osas konkreetseid ja koheseid meetmeid – füüsiliselt ja süstemaatiliselt läbi vaadata kõik nende ettevõtjate imporditavad liidu tolli saabuvad saadetised. Samuti ei ole toll, arvestades esitatud teabe üldist laadi, kohustatud neid ettevõtjaid hoiatama. Kui tollil on andmed võimaliku pettuse kohta, ei ole ta kohustatud hoiatama ettevõtjat võimaluse eest, et selle pettuse tõttu võib tal tekkida kohustus tasuda tollimaks, isegi kui ta tegutseb heauskselt. (vt punktid 85–87 ja 90)

Tollimaakler vastutab oma tegevuse iseloomust tulenevalt nii imporditollimaksude tasumise kui ka nende dokumentide nõuetekohasuse eest, mille ta tollile esitab. Kogemustega tollimaakleril peaks tekkima vähemalt kahtlus imporditud toote tegeliku päritolu osas juhul, kui arved, pakkelehed ja tollideklaratsioonid viitavad sellisele päritolule ning päritolutõendites endis on vastuolusid. Lisaks on tollimaakleri hoolsuse puudumine veelgi tõsisem seetõttu, kui ta enne deklaratsioonide tollile esitamist isegi ei uurinud neid arveid ega deklaratsioone ega saanud nendega tutvuda, samas kui vastavalt määruse, millega kehtestatakse tolliseadustiku rakendussätted, nr 2454/93 artiklile 199 vastutab ta deklarandina deklaratsioonis esitatud andmete õigsuse eest. Tollimaakleri sisemine töökorraldus deklaratsioonide koostamisel ja asjaomaste dokumentide komplekteerimisel ega kontserni struktuuri üksikasjad ei saa õigustada seda, et ta jätab täitmata tollimaakleri ülesannete olemusest tulenevad kohustused ja jätab tagajärjed liidu eelarve kanda. Tollimaakler ei saa tollimaksu vähendamise õigustamiseks varjuda oma kliendi tegude taha. (vt punktid 95, 98, 101, 104–107, 109, 110, 112 ja 115)