ET Euroopa Liidu Teataja C 298/15

Elf Aquitaine SA 29. juulil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 17. mai 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-299/08: Elf Aquitaine versus komisjon

(Kohtuasi C-404/11 P)

2011/C 298/28

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Elf Aquitaine SA (esindajad: advokaadid E. Morgan de Rivery ja E. Lagathu)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— esimese võimalusena: — tühistada ELTL artikli 256 ja protokolli nr 3 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta artikli 56 alusel täielikult Üldkohtu 17. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas T-299/08: Elf Aquitaine vs. komisjon; — rahuldada Üldkohtule esimese astmes apellandi esitatud nõuded; — selle tulemusel tühistada komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsuse K(2008) 2626 (lõplik) EÜ asutamislepingu artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.695 — Naatriumkloraat) artikli 1 punkt f, artikli 2 punktid c ja e ning artiklid 3 ja 4;

— teise võimalusena ELTL artikli 261 alusel muuta vastavalt oma täielikule pädevusele komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsuse K(2008) 2626 (lõplik) EÜ asutamislepingu artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.695 — Naatriumkloraat) artikli 2 punktiga c solidaarselt Arkema SA-le ja Elf Aquitaine’ile määratud trahvi summas 22 700 000 eurot ning sama otsuse artikli 2 punktiga e ainult Elf Aquitaine’ile määratud trahvi summas 15 890 000 eurot, kuna Üldkohtu 17. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas T-299/08 on puudulik põhjenduste ja kaalutluste osas, nagu on märgitud käesoleva apellatsioonkaebuse kuues väites;

— igal juhul mõista Euroopa Komisjonilt välja kõik kohtukulud, sealhulgas need, mille Elf Aquitaine on kandnud Üldkohtus.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuse toetuseks esitab apellant esimese võimalusena kuus väidet ning teise võimalusena ühe väite.

Esimeses väites leiab Elf Aquitaine SA, et Üldkohus on rikkunud EL lepingu artiklit 5, kuna kohus kinnitas komisjoni poolt käesolevas asjas kohaldatud ning ettevõtja mõistega ELTL artikli 101 tähenduses põhjendatud emaettevõtjate automaatse vastutuse põhimõtet. Selline lähenemine on kokkusobimatu või vähemalt ebaproportsionaalne nii pädevuse andmise ja subsidiaarsuse põhimõttega (esimene osa) kui ka proportsionaalsuse põhimõttega (teine osa).

Teises väites on apellant arvamusel, et Üldkohus on ilmselt valesti tõlgendanud siseriiklikku õigust ning ettevõtja mõistet, kuna kohus andis nimelt juriidilise isiku autonoomia põhimõttele õiguslikult ebatäpse tähenduse.

Kolmandas väites leiab apellant sisuliselt, et Üldkohus keeldus tahtlikult konkurentsiõiguslike karistuste kriminaalõiguslikust laadist ja EL põhiõiguste hartast tulenevatest uutest kohustustest järelduste tegemisest. Üldkohus kohaldas nimelt kuritarvitavalt ja valesti ettevõtja mõistet liidu õiguses, jättes tähelepanuta õigusliku autonoomia eelduse, millel siseriiklik ühinguõigus põhineb, ning jättes arvesse võtmata konkurentsiõiguslike karistuste kriminaalõigusliku laadi. Lisaks väidab apellant, et Üldkohus oleks omal algatusel pidanud tõstatama küsimuse komisjoni haldusmenetluse praeguse süsteemi õigusvastasuse kohta.

Neljandas väites kinnitab apellant, et rikutud on kaitseõigusi, kuna valesti on tõlgendatud õigluse ja protsessuaalse võrdsuse põhimõtet. Üldkohus kiitis nimelt heaks, et komisjon kasutas probatio diabolica’t, ning otsustas valesti, et tütarettevõtja sõltumatust tuleb hinnata üldiselt tema kapitaliseoste alusel emaettevõtjaga, kuigi seda tuleks siiski hinnata tegevuse alusel konkreetsel turul.

Viiendas väites leiab apellant, et rikutud on põhjendamiskohustust, kuna Üldkohus on lühidalt tuvastanud, et komisjon lükkas tagasi tema argumendid, ilma et kohus oleks komisjoni argumente kuidagi analüüsinud (esimene osa). Lisaks heidab Elf Aquitaine Üldkohtule ette, et põhjendamata on jäetud süükspanemise eeldus (teine osa) ning ebapiisavalt on põhjendatud apellandile isiklikult määratud trahvi (kolmas osa).

Kuuenda väitega esitab apellant isikliku trahvi õigusvastasuse vastuväite, kuna valesti on kohaldatud suuniseid trahvide arvutamise kohta (esimene osa), isikliku trahvi määramiseks on loodud vale õiguslik alus (teine osa) ning omavahel on loogilises vastuolus üheainsa ettevõtja mõistele tuginev vaidlustatud kohtuotsuse põhjendus ning isikliku trahvi määramine (kolmas osa).

Seitsmendas väites, mis on esitatud teise võimalusena, leiab apellant, et talle hoiatuseesmärgil isiklikult määratud trahvi summa on ebaproportsionaalne ning seetõttu on trahvisumma muutmine põhjendatud.