Kohtuasi T‑191/06

FMC Foret, SA

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Kartellikokkulepped – Vesinikperoksiid ja naatriumperboraat – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Rikkumise kestus – Süütuse presumptsioon – Kaitseõigused – Trahvid – Kergendavad asjaolud

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Mõiste – Ühine tahe käituda turul teatud viisil – Kaasaarvamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

2. Konkurents – Kartellikokkulepped – Kooskõlastatud tegevus – Mõiste – Teabe edastamine konkurentsivastase kokkuleppe ettevalmistamise eesmärgil – Piisav tuvastamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

3. Konkurents – Kartellikokkulepped – Mitmeosaline rikkumine, millel esineb nii kokkuleppe kui ka kooskõlastatud tegevuse tunnuseid – Üksainus kvalifitseerimine „kokkuleppeks ja/või kooskõlastatud tegevuseks” – Lubatavus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Teiste rikkumises osalenud ettevõtjate poolt koostööteatise raames tehtud avalduste kasutamine tõenditena – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikkel 81; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

5. Konkurents – Kartellikokkulepped – Tõend – Üksainus tõend – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikli 81 lõige 1)

6. Konkurents – Kartellikokkulepped – Tõend – Komisjoni esitatud kaudsed tõendid – Osalemine konkurentsivastase eesmärgiga kohtumistel

(EÜ artikli 81 lõige 1)

7. Konkurents – Kartellikokkulepped – Tõend – Vande all tehtud avaldused ja ärakuulamistel antud ütlused

(EÜ artikkel 81)

8. Konkurents – Haldusmenetlus – Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 kohaldamatus – Liidu õiguse üldpõhimõtete kohaldatavus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 19 lõige 1)

9. Konkurents – Kartellikokkulepped – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Konkurentsivastane eesmärk – Piisav tuvastamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

10. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Juurdepääs toimikule – Ulatus – Dokumendi edastamata jätmine – Tagajärjed

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 2)

11. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatisele esitatud vastuste edastamine – Tingimused – Piirid

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 2)

12. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Juurdepääs toimikule – Kaitse jaoks tarvilike dokumentide kindlaksmääramine ainult komisjoni poolt – Lubamatus – Õigustavate dokumentide menetlustoimikust väljajätmine – Komisjoni otsuse õigusvastasus – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 2)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Ülempiir – Arvutamine – Arvesse võetav käive

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõike 2 teine lõik)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Ettevõtja passiivne või käsutäitja roll

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Ettevõtja passiivne või käsutäitja roll

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 esimene taane)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Kartellikokkuleppes kokkulepitust erinev käitumine – Hindamine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3)

1. Selleks et oleks tegemist kokkuleppega EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, piisab, kui asjaomased ettevõtjad on väljendanud ühist tahet tegutseda turul teatud kindlal viisil.

Kokkuleppe EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses võib lugeda sõlmituks alates hetkest, mil on olemas ühine tahe põhimõtteliselt konkurentsi piiramiseks, isegi kui kavandatava piirangu konkreetsete asjaolude üle toimuvad alles läbirääkimised.

(vt punktid 97 ja 98)

2. Kooskõlastatud tegevuse mõistega peetakse silmas ettevõtjatevahelist koostööd, milles ei ole küll jõutud kokkuleppe sõlmimiseni selle kitsas tähenduses, kuid milles teadlikult valitakse konkurentsiriskide asemel ettevõtjatevaheline koostöö.

Selles suhtes on EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või potentsiaalse konkurendi tegevust turul või anda sellisele konkurendile teada, kuidas ettevõtja ise on otsustanud või kavatseb hakata turul tegutsema, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on konkurentsi piiramine.

Andmete edastamisest konkurentidele eesmärgiga valmistada ette konkurentsivastast kokkulepet piisab selleks, et tõendada EÜ artikli 81 tähenduses kooskõlastatud tegevuse toimumist.

(vt punktid 99–101)

3. Kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse mõisted hõlmavad EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses salajase koostöö vorme, mis on oma olemuselt sarnased ja mis erinevad vaid intensiivsuse ja avaldumisvormi poolest.

Mitmeosalise rikkumise korral, milles paljud tootjad osalesid paljude aastate vältel eesmärgiga üheskoos turgu reguleerida, ei saa komisjonilt nõuda, et ta kvalifitseeriks rikkumise täpselt kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, kuna igal juhul hõlmab EÜ artikkel 81 nii ühte kui teist nendest rikkumise vormidest.

Rikkumise kvalifitseerimist kokkuleppeks „ja/või” kooskõlastatud tegevuseks tuleb mõista kui sellise mitmeosalise terviku tähistamist, mis hõlmab faktilisi asjaolusid, millest osa kvalifitseeriti kokkuleppeks ja osa kooskõlastatud tegevuseks EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, milles ei ole ette nähtud eraldi kvalifikatsiooni seda liiki mitmeosalise rikkumise jaoks.

(vt punktid 102–104)

4. Süüdistatavate ettevõtjate poolt koostöötaotluste raames tehtud avaldusi tuleb hinnata ettevaatlikult ning üldiselt võib neid arvestada üksnes juhul, kui neid kinnitavad muud tõendid. Kartellis osalemises süüdistatava ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud teised süüdistatavad ettevõtjad, ei saa pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate toime pandud rikkumise kohta, kui seda ei toeta muud tõendid.

Selleks et analüüsida koostöötaotluse esitanud ettevõtjate avalduste tõenduslikku väärtust, võtab Üldkohus arvesse eelkõige ühelt poolt nende üksteist toetavate tõendite olulisust, mis kinnitavad nende avalduste asjakohasust, ning teiselt poolt tõendite puudumist selle kohta, et ettevõtjad on püüdnud muuta oma osatähtsuse rikkumises võimalikult väikeseks ja teiste ettevõtjate osatähtsuse võimalikult suureks.

(vt punktid 119–121)

5. Liidu õiguse ühegi põhimõttega ei ole vastuolus see, kui konkurentsieeskirjade rikkumise toimepanemise järeldamisel tugineb komisjon ainult ühele dokumentaalsele tõendile, tingimusel et selle tõenduslik väärtus ei ole kaheldav ning et see tõend annab üksi kindlalt tunnistust kõnealuse rikkumise toimepanemisest.

See eeldus ei kehti üldjuhul süüdistatava ettevõtja lihtsate avalduste suhtes, mida peavad osas, milles teised asjaomased ettevõtjad on need vaidlustanud, kinnitama täiendavad ja sõltumatud tõendid.

Seda seisukohta võib siiski pehmendada juhul, kui koostööd tegeva ettevõtja avaldus on eriti usaldusväärne, kuna sellises olukorras on nõutav kinnitamise tase nii täpsuselt kui intensiivsuselt madalam.

Juhul kui üksteist toetavate tõendite kogum võimaldab kinnitada koostöö raames tehtud avalduses nimetatud salajase tegevuse toimumist ja teatud konkreetseid aspekte, võib see avaldus üksi olla piisav vaidlustatud otsuse muude aspektide tõendamiseks. Neil asjaoludel võib komisjon tugineda ainuüksi sellele avaldusele, tingimusel et avalduses väidetu tõelevastavus ei tekita kahtlusi ja et andmed ei ole ebaselged.

Lisaks, isegi kui ettevõtja avaldus ei ole konkreetsete asjaolude osas kinnitust leidnud, võib sellel olla teatav tõenduslik väärtus, kuivõrd see võib komisjoni aluseks võetud üksteist toetavate tõendite kogumis kinnitada rikkumise toimepanemise fakti. Kui dokument sisaldab spetsiifilist teavet, mis vastab muudes dokumentides sisalduvale, tuleb järeldada, et need asjaolud võivad üksteist vastastikku kinnitada.

(vt punktid 122–126)

6. Konkurentsi valdkonnas peab komisjonil olema võimalik perioodidest, mille kohta tõendeid on suhteliselt palju, teha järeldusi muude perioodide kohta, kus tõendite vaheline ajaline vahe võib olla suurem. Seega on vaja tõeliselt vankumatut selgitust selleks, et veenda kohut, et rea koosolekute teatud faasis toimunu oli varasematel ja hilisematel koosolekutel toimunust täiesti erinev, kuigi kõigil koosolekutel oli sama osalejate ring, kõik need toimusid väliselt ühesugustel asjaoludel ning vaieldamatult samal eesmärgil.

Pealegi, kui ettevõtja osales koosolekul, kus arutati õigusvastast kooskõlastamist, siis isegi kui tal ei olnud aktiivset rolli, peetakse teda kooskõlastamises osalenuks, välja arvatud juhul, kui ta tõendab, et ta avaldas, et ei loe ennast sellega seotuks, või teavitas teisi osalejaid sellest, et ta kavatseb kõnealusel koosolekul osaleda muul eesmärgil kui nemad.

Kui komisjon tõendab ettevõtja osalemist sellistel õigusvastastel koosolekutel, peab see ettevõtja esitama tõendeid selle kohta, et ta osales neil koosolekutel ilma igasuguse konkurentsivastase tagamõtteta.

(vt punktid 127, 159, 160, 204 ja 236)

7. Kohtus või ka uurimise käigus prokurörile vande all antud ütlusel võib olla suur tõenduslik väärtus, arvestades uurimise käigus valeütlusi andnud isikule tekkida võivaid negatiivseid kriminaalõiguslikke tagajärgi, mille tõttu on niisugune ütlus usaldusväärsem kui pelk avaldus. Need kaalutlused ei kehti siiski kirjalike avalduste suhtes, mis ettevõtja töötajad on komisjonile esitanud konkurentsialases haldusmenetluses, ega ütluste suhtes, mis nad andsid komisjonis ärakuulamisel. Seega ei saa väita, et kui niisugused avaldused tehti vande all, on neil suur tõenduslik väärtus, ning et seetõttu on komisjon kohustatud tõendama, et tunnistajad andsid valevande.

(vt punktid 132 ja 133)

8. Konkurentsialases haldusmenetluses ei ole komisjonil võimalust määrata isikute tunnistajatena vande all ülekuulamist.

Lisaks on komisjon kohustatud piisavat huvi tõendavaid füüsilisi ja juriidilisi isikuid ära kuulama üksnes juhul, kui need isikud tõepoolest taotlevad enda ärakuulamist. Seega on komisjonil mõistlik hindamisruum otsustamisel huvi üle, mida võib pakkuda selliste isikute ärakuulamine, kelle ütlused võivad olla juhtumi uurimise seisukohast olulised. Kaitseõiguste tagamine ei nõua nimelt, et komisjon kuulaks huvitatud isikute nimetatud tunnistajad ära, kui ta leiab, et juhtumi uurimine on olnud piisav.

Kuigi komisjon ei ole kohus Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 tähenduses ja kuigi komisjoni määratud trahvid ei ole kriminaalõiguslikud, on komisjon siiski kohustatud haldusmenetluses järgima liidu õiguse üldpõhimõtteid.

Asjaolu, et liidu konkurentsiõiguse sätetes ei ole ette nähtud komisjoni kohustust kutsuda ärakuulamisele õigustavaid ütlusi andvaid tunnistajaid, kelle ärakuulamist taotletakse, ei ole siiski kõnealuste põhimõtetega vastuolus. Kuigi komisjon võib füüsilisi ja juriidilisi isikuid ära kuulata, kui ta peab seda vajalikuks, ei ole tal ka õigust kutsuda ärakuulamisele süüstavaid ütlusi andvaid tunnistajaid, ilma et ta oleks neilt nõusoleku saanud. Kuna komisjoni menetlus on üksnes halduslik, ei ole komisjon kohustatud andma asjaomasele ettevõtjale võimalust küsitleda konkreetset tunnistajat ja analüüsida tema avaldusi uurimise staadiumis. Piisab sellest, kui komisjoni kasutatud avaldused on esitatud hagejale edastatud toimikus ning viimane saab neile liidu kohtus vastu vaielda.

(vt punktid 135 ja 137–139)

9. Kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse tagajärgi ei ole vaja uurida, kui on tuvastatud nende konkurentsivastane eesmärk. Konkreetse ettevõtja vastutus rikkumise eest on nõuetekohaselt kindlaks määratud, kui ta osales koosolekutel nende konkurentsivastast eesmärki teades, isegi kui ta hiljem ei viinud üht või teist neil koosolekutel kokku lepitud meedet ellu.

(vt punktid 252 ja 253)

10. Kaitseõiguste tagamise põhimõttega kaasnev õigus tutvuda toimikuga tähendab konkurentsieeskirjade kohaldamist puudutavas haldusmenetluses, et komisjon peab võimaldama asjaomasel ettevõtjal uurida kõiki uurimistoimikus olevaid dokumente, mis võivad olla tema kaitse seisukohast olulised.

Nende dokumentide hulka kuuluvad nii süüstavad kui õigustavad dokumendid, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muud konfidentsiaalseid andmed.

Süüstavate dokumentide kohta tuleb märkida, et dokumendi edastamata jätmine kujutab endast kaitseõiguste rikkumist üksnes siis, kui asjaomane ettevõtja tõendab esiteks, et komisjon tugines rikkumise toimumist puudutava vastuväite põhjendamiseks sellele dokumendile, ja teiseks, et seda vastuväidet saab tõendada üksnes viitega nimetatud dokumendile. Seega on asjaomane ettevõtja kohustatud tõendama, et tulemus, milleni komisjon oma otsuses jõudis, oleks olnud teistsugune, kui seda edastamata dokumenti ei oleks tõendina arvesse võetud.

Seevastu õigustava dokumendi edastamata jätmise korral peab asjaomane ettevõtja üksnes tõendama, et selle edastamata jätmine võis mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu tema kahjuks. Piisab sellest, kui ettevõtja tõendab, et ta oleks võinud nimetatud õigustavaid dokumente kasutada enda kaitsmisel, tõendades eelkõige, et ta oleks saanud tuua välja asjaolud, mis ei olnud kooskõlas vastuväiteteatise staadiumis komisjoni tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mingil viisil mõjutada otsuses antud hinnanguid.

(vt punktid 262–265)

11. Konkurentsialases haldusmenetluses ei kuulu ettevõtjate vastused vastuväiteteatisele uurimistoimikusse kui sellisesse. Seega, mis puudutab dokumente, mis ei kuulu vastuväiteteatise teatavakstegemise hetkeks moodustunud toimikusse, siis on komisjon kohustatud need vastused teistele asjaomastele ettevõtjatele avaldama üksnes juhul, kui ilmneb, et need sisaldavad uusi süüstavaid või õigustavaid asjaolusid.

Mis puudutab täpsemalt õigustavaid dokumente, siis ei ole komisjon kohustatud omal algatusel kättesaadavaks tegema dokumente, mis ei sisaldu tema uurimistoimikus ning mida ta ei kavatse lõppotsuses kasutada asjaomaseid pooli süüstavate dokumentidena. Kuna komisjon ei ole üldjuhul kohustatud omal algatusel selliseid dokumente avaldama, siis ei saa ettevõtja üldjuhul tulemuslikult viidata vastuväiteteatisele esitatud vastustes väidetavalt sisalduvate õigustavate asjaolude avaldamata jätmisele, kui ta haldusmenetluses ei taotlenud nende vastustega tutvumist.

Kui hagejaks olev ettevõtja soovib oma argumentidega tõendada, et komisjon oleks pidanud tuvastama õigustavate asjaolude esinemise kõnealustes vastustes ning seega need omal algatusel hagejale teatavaks tegema, on see ettevõtja kohustatud niisuguste argumentide raames tõendama asjaomaste vastuste tarvilikkust tema kaitse jaoks. Ta peab muu hulgas märkima kõnealused võimalikud õigustavad asjaolud või esitama andmed nende olemasolu kohta ning tõendama seega nende tarvilikkust kohtumenetluses.

Pealegi, olles küll kohustatud asjaomastele ettevõtjatele avaldama vastuväiteteatisele esitatud vastuse osad, mis sisaldavad mis tahes asjassepuutuvat teavet süüstava tõendi kohta, ei ole komisjon kohustatud laiendama seda avaldamist kõnealuse vastuse muudele osadele, millel puudub seos viidatud tõendiga.

(vt punktid 266, 267, 290, 292, 296 ja 297)

12. Kaitseõiguste tagamiseks peab konkurentsialases haldusmenetluses komisjoni koostatud toimik sisaldama kõiki uurimise käigus kogutud asjakohaseid dokumente. Täpsemalt, kuigi on küll lubatud haldusmenetlusest välja jätta materjalid, millel ei ole mingit seost vastuväiteteatises sisalduvate fakti- ja õigusväidetega ning mis on järelikult uurimise seisukohast täiesti asjakohatud, ei saa ainult komisjonil olla õigus kindlaks määrata, millised dokumendid on asjaomase ettevõtja kaitse jaoks tarvilikud.

Komisjon ei täida neid nõudeid, kui ta jätab toimikust välja dokumendi, mis sisaldab transkriptsiooni ühe ettevõtja suulisest avaldusest rikkumise ühe episoodi kohta, samas kui sama ettevõtja kirjalikku avaldust sama episoodi kohta käsitatakse uurimise seisukohast asjakohase tõendina.

Niisugune normide eiramine võib komisjoni otsuse õiguspärasuse välistada siiski üksnes juhul, kui see võis mõjutada menetluse käiku ning kõnealuse otsuse sisu asjaomase ettevõtja kahjuks, kes on kohustatud tõendama, et ta oleks võinud avaldamata õigustavat dokumenti kasutada enda kaitsmisel ja et ta oleks saanud tuua välja asjaolud, mis ei olnud kooskõlas vastuväiteteatise staadiumis komisjoni tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mingil viisil mõjutada komisjoni otsuses antud hinnanguid.

(vt punktid 306–308)

13. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 teises lõigus ette nähtud ülemmäär, mis on 10% käibest, tuleb arvutada kõikide nende äriühingute kogukäibe põhjal, kes moodustavad selle rikkumise eest vastutava majandusüksuse, mille eest on karistus määratud. Seevastu juhul, kui kõnealune majandusüksus on vahepeal lõhutud, on otsuse igal adressaadil õigus sellele, et tema suhtes kohaldatakse kõnealust ülemmäära eraldi.

(vt punkt 324)

14. Kui ettevõtja väidab, et komisjon oleks pidanud tema suhtes arvesse võtma kergendavat asjaolu, milleks on tema passiivne roll konkurentsieeskirjade rikkumises, ei mõjuta asjaolu, et see ettevõtja ei viidanud haldusmenetluses sõnaselgelt oma passiivsele rollile, tema etteheite vastuvõetavust.

Esiteks ei ole vastuväiteteatise adressaatideks olevad ettevõtjad kohustatud konkreetselt taotlema kergendavate asjaolude arvessevõtmist. Teiseks juhul, kui rikkumise on toime pannud mitu ettevõtjat, on komisjon kohustatud analüüsima iga ettevõtja rikkumises osalemise suhtelist raskusastet, selleks et kindlaks teha, kas nende suhtes esineb raskendavaid või kergendavaid asjaolusid, eriti kui tegemist on kergendava asjaoluga, mida on suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktis 3 sisalduvas mitteammendavas loetelus otsesõnu nimetatud.

(vt punktid 329 ja 330)

15. Ettevõtja puhtalt passiivne või käsutäitja roll konkurentsieeskirjade rikkumise toimepanemises võib juhul, kui see on tõendatud, vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 esimesele taandele olla kergendav asjaolu, kusjuures passiivne roll eeldab, et asjaomane ettevõtja hoidis madalat profiili, mida iseloomustab konkurentsivastase kokkuleppe või kokkulepete väljatöötamises aktiivse osalemise puudumine.

Ettevõtja passiivset rolli kartellis väljendavate asjaolude hulka võib arvata ettevõtja kohtumistel osalemise tunduvalt juhuslikuma laadi, võrreldes tavaliste kartelliosalistega, samuti ettevõtja hilinenud tuleku rikkumise esemeks olnud turule, sõltumata ettevõtja kartellis osalemise kestusest, või ka sellekohased otsesed avaldused, mis pärinevad rikkumises osalenud kolmandate ettevõtjate esindajatelt. Igal juhul tuleb arvesse võtta juhtumi kõiki asjakohaseid asjaolusid.

Komisjonil on kergendavate asjaolude kohaldamisel kaalutlusruum.

Kui komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud, et ettevõtja oli esindatud või teda teavitati enamiku komisjoni otsuses nimetatud salajaste koosolekute puhul, siis asjaolu, et see ettevõtja ei osalenud teatud koosolekutel füüsiliselt, kuid teda teavitati neist telefoni teel, sobitub koosolekute salajase toimumisega ega anna kuidagi tunnistust ettevõtja puhtalt passiivsest või käsutäitja rollist.

(vt punktid 331–333 ja 337)

16. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 teise taande kohaselt võib kergendav asjaolu olla ka endast rikkumist kujutavate kokkulepete täitmata või tegude tegemata jätmine, kui asjaomane ettevõtja tõendab, et perioodil, mil ta oli endast rikkumist kujutavate kokkulepetega seotud, hoidus ta tegelikult nende täitmisest, tegutsedes turul konkureerivalt, või vähemalt tõendab, et ta on selgelt ja märkimisväärselt rikkunud asjaomase kartelli rakendamiseks kehtestatud kohustusi, nii et ta on isegi häirinud kartelli toimimist.

Ainuüksi asjaolu, et ettevõtja, kelle osalemine konkurentidega kooskõlastatud tegevuses on tuvastatud, ei tegutsenud turul konkurentidega kokku lepitud viisil, järgides turul suuremal või vähemal määral sõltumatut poliitikat, ei ole tingimata selline asjaolu, mida tuleks kergendava asjaoluna arvesse võtta. Ei saa välistada, et see ettevõtja püüdis lihtsalt kartelli enda huvides ära kasutada.

(vt punktid 345 ja 346)

ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda laiendatud koosseisus)

16. juuni 2011( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Vesinikperoksiid ja naatriumperboraat – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Rikkumise kestus – Süütuse presumptsioon – Kaitseõigused – Trahvid – Kergendavad asjaolud

Kohtuasjas T‑191/06,

FMC Foret, SA, asukoht Barcelona (Hispaania), esindajad: advokaat M. Seimetz ja C. Stanbrook, QC,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: F. Arbault, seejärel V. Di Bucci ja V. Bottka, keda abistas barrister M. Gray,

kostja,

mille ese on esimese võimalusena nõue tühistada osaliselt komisjoni 3. mai 2006. aasta otsus K(2006) 1766 (lõplik) EÜ […] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.620 – vesinikperoksiid ja perboraat) ning teise võimalusena nõue vähendada hagejale määratud trahvi suurust,

ÜLDKOHUS (kuues laiendatud koda),

koosseisus: kohtunik V. Vadapalas (ettekandja) koja esimehe ülesannetes, kohtunikud A. Dittrich ja L. Truchot,

kohtusekretär: ametnik K. Andová,

arvestades kirjalikus menetluses ja 4. märtsi 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

1 Hageja FMC Foret, SA on Hispaania õiguse alusel asutatud äriühing, kes asjaolude asetleidmise ajal turustas muu hulgas vesinikperoksiidi (edaspidi „VP”) ja naatriumperboraati (edaspidi „NPB”).

2 Hageja on FMC Chemicals Netherlands BV 100‑protsendilise osalusega tütarettevõtja ning kuulub Ameerika ettevõtja FMC Corp. kontrollitavasse kontserni.

3 Degussa AG teavitas novembris 2002 Euroopa Ühenduste Komisjoni kartelli olemasolust VP ja NPB turgudel ning palus kohaldada komisjoni teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3, edaspidi „koostööteatis”).

4 Degussa esitas komisjonile sisulisi tõendeid, mis võimaldasid viimasel viia 25. ja 26. märtsil 2003 läbi kontrollid kolme ettevõtja ruumides.

5 Kontrollide tagajärjel taotlesid mitu ettevõtjat, sealhulgas EKA Chemicals AB, Atofina SA (nüüd Arkema SA) ja Solvay SA koostööteatise kohaldamist ning edastasid komisjonile tõendeid kartelli kohta.

6 Komisjon saatis 26. jaanuaril 2005 hagejale ja teistele asjaomastele ettevõtjatele vastuväiteteatise.

7 Pärast asjaomaste ettevõtjate ärakuulamist, mis toimus 28. ja 29. juunil 2005, võttis komisjon vastu 3. mai 2006. aasta otsuse K(2006) 1766 (lõplik) EÜ […] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicals, Degussa, Edisoni, FMC, hageja, Kemira Oyj, Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro Srl‑i, Solvay, Solvay Solexis SpA, Total SA, Elf Aquitaine SA ja Arkema vastu (juhtum COMP/F/38.620 – vesinikperoksiid ja perboraat) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille kokkuvõte avaldati 13. detsembril 2006 Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 353, lk 54). Otsus tehti hagejale teatavaks 8. mai 2006. aasta kirjaga.

Vaidlustatud otsus

8 Komisjon märkis vaidlustatud otsuses, et selle adressaadid osalesid EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) artikli 53 ühes ja vältavas rikkumises, mis puudutas VP‑d ja tootmisahelas järgnevat toodet NPB‑d (vaidlustatud otsuse põhjendus 2).

9 Rikkumine, mis tuvastati ajavahemiku 31. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 2000 osas, seisnes peamiselt konkurentide vahel kaubanduslikult tähtsa ja konfidentsiaalse teabe vahetamises turu ja ettevõtjate kohta, tootmise ning potentsiaalsete ja tegelike tootmismahtude piiramises ning kontrollimises, turuosade ja klientide jagamises ning sihthindade kindlaksmääramises ja jälgimises.

10 Hagejat peeti rikkumise eest vastutavaks „ühiselt ja solidaarselt” FMC‑ga (vaidlustatud otsuse põhjendused 389–395).

11 Trahvisumma arvutamiseks kohaldas komisjon metodoloogiat, mis on esitatud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”).

12 Komisjon määras rikkumise raskuse ja kestuse alusel kindlaks trahvide põhisummad (vaidlustatud otsuse põhjendus 452), kusjuures rikkumine kvalifitseeriti väga raskeks (vaidlustatud otsuse põhjendus 457).

13 Erineva kohtlemise tulemusel liigitati hageja kolmandasse ehk eelviimasesse kategooriasse, millele vastas lähtesumma 20 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 460–462).

14 Kuna hageja osales rikkumises komisjoni sõnul 29. maist 1997 kuni 13. detsembrini 1999, see tähendab kahe aasta ja seitsme kuu pikkuse ajavahemiku vältel, suurendati tema trahvi lähtesummat 25% (vaidlustatud otsuse põhjendus 467).

15 Hageja suhtes ei võetud arvesse ühtegi raskendavat ega kergendavat asjaolu.

16 Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis g on leitud, et hageja rikkus EÜ artikli 81 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53, kuna ta osales asjaomases rikkumises 29. maist 1997 kuni 13. detsembrini 1999.

17 Komisjon määras hagejale vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis d „solidaarselt” FMC‑ga trahvi summas 25 miljonit eurot.

Menetlus ja poolte nõuded

18 Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 18. juulil 2006.

19 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti, määrati ettekandja-kohtunik kuuendasse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi pärast poolte ärakuulamist lahendamiseks kuuendale kojale laiendatud koosseisus.

20 6. jaanuaril 2010 võetud menetlust korraldavate meetmete raames esitas Üldkohus pooltele kirjalikke küsimusi, millele viimased vastasid 29. jaanuaril 2010.

21 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus alustada suulist menetlust. Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 4. märtsi 2010. aasta kohtuistungil.

22 Kuna koja kahel liikmel esines takistus käesoleva asja läbivaatamisel osalemiseks, jätkas Üldkohus vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 32 asja arutamist kolmeliikmelisena, see tähendab jätkasid kolm kohtunikku, kes on käesolevale kohtuotsusele alla kirjutanud.

23 Hageja palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus osas, milles komisjon määras talle trahvi;

– teise võimalusena vähendada trahvi suurust;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

24 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

25 Repliigis ja kohtuistungil täpsustas hageja, et hagiavalduse esimest nõuet tuleb mõista nii, et selles palutakse tühistada vaidlustatud otsus hagejat puudutavas osas, sealhulgas tema rikkumises osalemise tuvastamise osas.

Õiguslik käsitlus

26 Põhjendamaks hagi, milles ta palub vaidlustatud otsuse tühistada või teise võimalusena trahvisummat vähendada, esitab hageja kolm väidet, mis puudutavad esiteks tema rikkumises osalemise kohta esitatud tõenditele antud väära hinnangut, teiseks kaitseõiguste rikkumist seoses toimikuga tutvumisega ja kolmandaks trahvisumma ülemäärast suurust.

Esimene väide, et väidetavalt on hageja rikkumises osalemise kohta esitatud tõendite hindamisel tehtud viga

Poolte argumendid

27 Hageja väidab, et komisjon ei esitanud piisavalt täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid tema kartellis osalemise tõendamiseks.

28 Esiteks tugines komisjon laialdaselt ebatäpsetele ja kinnitamata andmetele, mis esitati koostöötaotlustes, mis olid koostatud kiirustades, mis olid argumenteerimata ja millel seega on väike tõenduslik väärtus. Teiseks ei võtnud ta arvesse hageja esitatud vastupidist tõendit ehk rikkumisega väidetavalt seotud töötajate ütlusi.

29 Komisjon ei lükanud ümber tõendeid, mis hageja esitas oma vastuses vastuväiteteatisele ja ärakuulamisel, eelkõige tema töötajate ütlusi. Lisaks ei võtnud ta arvesse teavet, mille hageja esitas oma konkureeriva tegevuse kohta turul.

30 Ärakuulamise eest vastutav ametnik tunnistas ärakuulamisel, et hageja suhtes esitatud tõendid on ebapiisavad. Ametnik tegi ettepaneku korraldada poolte vahel kohtumine ning hageja uue vastupidise tõendi uurimine võistlevas menetluses. Komisjon ei järginud seda ettepanekut.

31 Komisjon süüdistas vastuväiteteatises hagejat selles, et ta osales rikkumises jaanuarist 1994 kuni juunini 2001, kuid vähendas hiljem süüdistuse ulatust oluliselt. Vaidlustatud otsuses piirdus ta ajavahemikuga 29. maist 1997 ehk kuupäevast, mil hageja korraldas Sevillas Euroopa Keemiatööstuse Nõukogu (CEFIC) kord poolaastas toimuva üldkogu, kuni 13. detsembrini 1999, mil toimus Fribourg’i koosolek, kus hageja töötaja kohal viibis.

32 Rikkumise asjaolude kindlakstegemisel tugines komisjon kinnitamata andmetele, mis pärinesid ühestainsast allikast ehk Degussalt, Solvaylt või Atofinalt, eirates kohtupraktikat, mille kohaselt ei ole ainult ühe ettevõtja avaldus piisav tõend rikkumise kohta (Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑337/94: Enso-Gutzeit vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1571, punkt 91).

33 Degussa edastatud teabe kohta märkis komisjon ebaõigesti, et seda kinnitavad teistelt kartelliosalistelt saadud tõendid. Vaidlustatud otsuse põhjendusest 86 nähtub, et komisjon leidis tegelikult, et kuna teatud ettevõtjad nõustusid väidetega, mis Degussa nende kohta esitas, ei vajanud hageja kohta esitatud väited enam kinnitamist. Nii ei püüdnudki komisjon leida kinnitust Degussa teabele, mis puudutas hagejat.

34 Muude üheltainsalt ettevõtjalt pärinevate andmete kohta märkis komisjon, et need saadi õigusvastaste kontaktide otsestelt tunnistajatelt, need edastati talle „pärast põhjalikku kaalumist” ja need on kõiki üksteist toetavaid tõendeid silmas pidades usutavad (vaidlustatud otsuse põhjendus 86).

35 Kõik need andmed ei ole aga õiged. Solvay esitatud teave on ebatäpne ja sellest nähtub näiteks, et Solvayst pärit tundmatuks jääv allikas kinnitas, et üks Solvay tundmatuks jääv töötaja võttis hageja töötajatega ühendust neljal korral, mida ei ole täpsustatud. Sama kehtib Solvay väite kohta, et hageja tasus Atofinale tema tootmisüksuse sulgemise eest. Lisaks jättis komisjon selle teabe võrdlemata hageja töötajate vastupidiste ütlustega.

36 Mis puudutab Atofina töötajalt pärinevat teavet ehk kartelli koosolekutel tehtud märkmeid, siis jättis komisjon arvesse võtmata asjaolu, et samad märkmed esitati mitme koosoleku tõendamiseks. Lisaks sisaldasid need märkmed hageja osas sageli küsimärke.

37 Seetõttu kasutas komisjon ekslikult hageja vastu üheltainsalt ettevõtjalt pärinevaid kinnitamata tõendeid, mis lükati hageja töötajate ütlustega ümber.

38 Seejärel kritiseerib hageja komisjoni järeldusi konkreetsete koosolekute kohta.

– Hageja saadud telefonikõned

39 Hageja väidab, et komisjon tugines ekslikult Solvay ja Atofina edastatud teabele, kui ta tuvastas, et hagejat teavitati telefoni teel kartelli teatud koosolekute tulemusest.

40 Solvay teave puudutas nelja „kõrgetasemelist” koosolekut Degussa, Solvay ja Kemira vahel (vaidlustatud otsuse põhjendused 171–174, 211, 215–217 ja 239–242). Nende koosolekute osas tugines komisjon Solvay avaldusele, mille kohaselt „teisi turuosalisi teavitati nende koosolekute tulemusest”, kusjuures „näiteks Solvay teavitas Foret’d (Hispaanias) ja Ausimonti (Itaalias) nende arutelude konkreetsetest tulemustest”. Komisjoni hinnangul kinnitas seda avaldust Atofina (vaidlustatud otsuse põhjendus 172).

41 Solvay avalduse alusel ei ole siiski võimalik tuvastada, et Solvay kinnitas, et ta teavitas hagejat „ammendavalt […] üldjuhul telefoni teel” (vaidlustatud otsuse põhjendus 172). Avaldusest ei nähtu, „kes helistas kellele”, ega ka räägitu sisu. Solvay ei täpsusta, millistele koosolekutele ta viitab, välja arvatud 1997. aasta augusti koosolek. Komisjon ise lisas selle detaili. Solvay avaldust ei saanud kinnitada Atofina, kes koosolekutel ei osalenud. Atofina viitab nimelt Solvay telefonikõnedele seoses erinevate koosolekutega, see tähendab „rühma B” koosolekutega, mis toimusid 1995. aasta lõpust kuni 1997. aasta alguseni. Solvay ja Atofina edastatud teave ei kinnita seega üksteist.

42 Lisaks eitas Solvay ise oma osalemist ühel neljast asjaomasest koosolekust ehk koosolekul, mis toimus 1998. aasta aprillis Frankfurdis (vaidlustatud otsuse põhjendus 217). Seoses 1998. aasta septembris Brüsselis toimunud koosolekuga ei maininud Solvay, et ta oleks hagejaga ühendust võtnud.

43 Komisjon püüdis ärakuulamisel asjatult saada Solvaylt täpsemat teavet. Täpsustusteta ei ole Solvay avaldusel telefonikõnede kohta tõenduslikku väärtust. Igal juhul lükati see ümber hageja töötajate ütlustega, milles töötajad eitavad, et nad said Solvaylt telefonikõnesid.

44 Mis puudutab Atofina edastatud teavet, siis tugines komisjon ekslikult Atofina töötaja väitele, et hageja osales koosolekul neli korda telefoni teel (vaidlustatud otsuse põhjendused 180–192 ja 247–253). Seda väidet ei kinnita ükski teine kõnealustel koosolekutel osalenu.

45 Muud toimiku materjalid seavad Atofina asjaomase töötaja antud teabe usutavuse kahtluse alla. Komisjon tugines vastuväiteteatises täpsemalt teabele, mille kohaselt hageja esindaja osales koosolekul 12. veebruaril 1996 Pariisis (vastuväiteteatise punktid 137 ja 138). Hageja tõendas, et see teave ei ole tõene, kuna koosolekul väidetavalt osalenud isiku passist nähtub, et ta viibis kõnealusel nädalal Ameerika Ühendriikides. Komisjon ei maini seda viga vaidlustatud otsuses. Lisaks esitas Atofina tunnistaja korduvalt oma märkmete sama lehekülje tõendina erinevate koosolekute kohta. Kõnealused märkmed sisaldavad hagejat ja tema koosolekutel osalemist puudutava teabe osas tihti küsimärke. Komisjon jättis need asjaolud arvesse võtmata, kui ta hindas Atofina tõendite usutavust.

46 Seoses esimese kõnealuse koosolekuga, mis toimus 1997. aasta septembris Pariisis, ei võimalda Atofina edastatud algne teave tuvastada hageja töötajat, kellega telefoni teel väidetavalt ühendust võeti. Hageja töötaja, kelle isikut mainiti hiljem Atofina koostatud tabelis, eitas selle kõne saamist vande all antud avalduses. Komisjon ei võtnud seda vastuväidet arvesse.

47 Komisjon leidis, et asjaolu, et hagejaga võeti ühendust, on usutav, pidades silmas varem toimunud kontakte ja tema osalemist telefoni teel kahel hilisemal koosolekul (vaidlustatud otsuse põhjendus 186). Mis puudutab väidetavaid varasemaid kontakte, siis on vaidlustatud otsuses mainitud ainult ühte telefonikõnet, mille hageja sai üks kuu varem (vaidlustatud otsuse põhjendus 172) ja mis ilmneb Solvay kinnitamata teabest. Hageja väidetav osalemine kahel hilisemal koosolekul telefoni teel tugineb samale Atofina edastatud kinnitamata teabele.

48 Seoses teise kõnealuse koosolekuga, mis toimus 17. novembril 1997 Frankfurdis (vaidlustatud otsuse põhjendused 188–192), nimetas Atofina töötaja endale vastu rääkides kõigepealt hageja ühte ning seejärel kahte töötajat, kellega väidetavalt ühendust võeti. Komisjon ei maini seda vastuolu ning tegi ise vea kindlaks tehtud isiku nime osas (vaidlustatud otsuse 204. joonealune märkus). Kõnealune teave on kinnitamata ja sellele vaidlevad vastu nimetatud hageja töötajad.

49 Vastupidi komisjoni seisukohtadele ei kinnita dokumentaalsed tõendid Atofina teavet. Kõnealused tõendid esitas Atofina sama töötaja ning need ei saa tema enda väiteid kinnitada. Lisaks on tegemist asjaomasel koosolekul koostatud tabeliga, milles on märgitud hind klientide ja tootjate lõikes (vaidlustatud otsuse põhjendus 192) ja mis hageja osas sisaldab nelja küsimärki. Seda teavet ei pruukinud pealegi tingimata esitada hageja, vaid selle võis saada teistest allikatest, näiteks hageja klientidelt.

50 Kõnet, mille hageja töötaja väidetavalt sai, ei kinnitanud ka Degussa oma vastuses vastuväiteteatisele. Tegelikult piirdus Degussa vastuväiteteatise sisust kokkuvõtte tegemisega, mis hõlmas Atofina väidet, et mõnda teist ettevõtjat, sealhulgas hagejat teavitati selles koosolekust, ning seejärel kõnealusel koosolekul oma osalemise kinnitamisega. Degussa ülestunnistus on üksnes tõend tema enda vastu ega puuduta kuidagi hagejat.

51 Seoses kolmanda kõnealuse koosolekuga, mis toimus 21. novembril 1997 Pariisis (vaidlustatud otsuse põhjendused 193–197), ei viita hageja osalemisele ükski teine kartelliosaline peale Atofina. Komisjon tugines ekslikult Atofina kinnitamata väitele, millele räägivad vastu hageja kõnealuse töötaja ütlused.

52 Lisaks tugines komisjon ekslikult asjaolule, et hageja kohaldatud hinnad olid märgitud kõnealusel koosolekul koostatud märkmetes (vaidlustatud otsuse põhjendus 197). Suurem osa tabelist sisaldab üksnes tärne. Need mõned hinnad, mida on mainitud, on Atofina töötaja prognoositud sihthinnad, mis ei tulene hageja edastatud teabest. Pealegi sisaldab sama tabel teavet kahte teisegi tootja kohta, kelle puhul komisjon seda koosolekut arvesse ei võtnud. Komisjon ise möönis, et sihthinnad võidi tootja kohta märkida ilma, et viimane sellest teadlik oleks. Kõnealune tabel ei kinnita seega Atofina edastatud teavet.

53 Seoses neljanda kõnealuse koosolekuga, mis toimus 12. oktoobril 1998 Düsseldorfis, ei ole Atofina töötaja tehtud märkmetes osalenud isikuid nimetatud ning selgitusest, mille viimane hiljem esitas, nähtub: „FMC puudus”. Ainult koos Atofina koostöötaotlusega esitatud tabelist nähtub, et hageja „puudus, kuid temaga võeti ühendust telefoni teel ja teda esindas Solvay”. Ükski teine osaleja, sealhulgas Solvay ei kinnitanud hageja osalemist sellel koosolekul. Seevastu kui Degussale esitati sel teemal küsimusi, märkis ta, et „[tema] teada […] ei osalenud neljandat ettevõtjat”. Selles suhtes piirdus komisjon ekslikult märkimisega, et „kolm teist ettevõtjat kinnitasid selle koosoleku toimumist” (vaidlustatud otsuse põhjendus 253), ilma et ta oleks arvesse võtnud asjaolu, et ükski neist ettevõtjatest ei kinnitanud Atofina teavet hageja osalemise kohta. Lisaks, kui komisjon märkis, et Atofina avaldused olid „tema valduses olevaid tõendeid arvestades usutavad” (vaidlustatud otsuse põhjendus 253), piirdus ta viitega muudele Atofina kinnitamata väidetele. Tema arutluskäik sisaldab seega ringpõhjendust.

54 Kokku võttes ei ole kinnitatud Atofina töötaja väide, et ta võttis telefoni teel ühendust hageja töötajatega. Seevastu hageja töötajate ütlusi, milles nad kinnitavad, et nad ei saanud kõnesid, kinnitavad nii teiste kartelliosaliste vaikimine selles küsimuses kui ka küsimärgid koosoleku märkmetes, mis Atofina esitas. Nendes märkmetes sisalduv teave hageja hindade kohta võis pärineda teistest allikatest. Nimetatud asjaolud nende kogumis räägivad seega selle kasuks, et hageja ei osalenud kõnealustel koosolekutel.

– Paralleelselt CEFIC üldkoguga võetud kontaktid

55 Hageja väidab, et komisjon leidis ebaõigesti, et ta osales kuuel kartelli koosolekul, mis toimusid paralleelselt CEFIC üldkoguga ajavahemikus maist 1997 kuni novembrini 1999. Hageja märgib, et tema töötajad osalesid kõnealusel CEFIC üldkogul. Kõik need töötajad aga siiski kinnitasid, et nad ei osalenud paralleelselt selle üldkoguga kartelli tegevuses. Komisjon jättis aga hageja töötajate ütlused tähelepanuta, ilma et ta seda oleks põhjendanud.

56 Pelk kartelli koosolekul kohalviibimine ei tõenda kartellis osalemist. Ettevõtja võib nimelt tõendada, et ta ei osalenud kartelli tegevuses, tõendades, et ta teatas oma konkurentidele, et ta osaleb koosolekul muul eesmärgil kui nemad.

57 Mis puudutab mais 1997 Sevillas toimunud koosolekuid, siis mainis koosolekutel osalenud hageja töötaja komisjonile, et ta oli sõnaselgelt teatanud, et esiteks on tema ettevõtja „laienemas Saksamaale” ega ole „huvitatud” mingisugusest hindade piiramisest ning teiseks keeldus ettevõtja hindade üle läbirääkimiste pidamisest. Neid ütlusi kinnitab asjaolu, et sellele avaldusele reageerides lahkus Degussa esindaja ühel neist koosolekutest ust paugutades ruumist (vaidlustatud otsuse põhjendus 162). Seetõttu ei kutsutud hageja esindajat järgmisel päeval restorani õhtusöögile (vaidlustatud otsuse põhjendus 163).

58 Vastavalt hageja sama töötaja ütlustele jõuti mais 1998 Évian-les-Bains’is toimunud CEFIC üldkogul sama tulemuseni. Väiketootjad, sealhulgas hageja, keeldusid konkurentsivastaste kokkulepetega ühinemast, kuna nad soovisid jätkata konkureerivat tegevust.

59 Hageja töötajad ei osalenud ka kartelli aruteludel neljal muul koosolekul, mis toimusid paralleelselt CEFIC üldkoguga (vaidlustatud otsuse põhjendused 198–207, 254–258, 264, 265 ja 273–275). Need koosolekud toimusid restoranides, baarides või hotellide fuajeedes. Oleks keeruline ette kujutada mitmepoolseid kartelli arutelusid sellistes avalikes kohtades. Järelikult pidid arutelud toimuma kahepoolselt või pärast seda, kui hageja töötajad olid restoranist lahkunud.

60 Komisjon ei käsitle asjaolu, et hageja eitas nendel aruteludel osalemist. Komisjon märgib, et hageja ei ole tõendanud, et tema töötajad olid avaldanud, et nad ei loe ennast konkurentsivastaste aruteludega seotuks (vaidlustatud otsuse põhjendus 207), mööndes samas ühe koosoleku osas, et „ei ole välistatud, et […] mitmesugused arutelud toimusid pigem kahepoolselt” (vaidlustatud otsuse põhjendus 167). Hageja on seisukohal, et kuna vestlused olid kahepoolsed, ei olnud tema töötajad nendest teadlikud ega saanud ka avaldada, et nad ei loe ennast nendega seotuks.

61 Mis puudutab paralleelselt CEFIC üldkoguga Brüsselis 26. novembril 1997 toimunud õhtusööki, siis vaidlustatud otsuse põhjenduse 199 kohaselt „märkisid Degussa, EKA, Solvay ja Atofina, et [hageja ja Kemira] viibisid tõepoolest kohal, et nad olid täiesti teadlikud, et allpool kirjeldatud arutelud olid õigusvastased ning et nad osalesid nendel”. EKA Chemicals ei maini aga üldse hagejat. Solvay koostas osalejate loetelu, milles ei olnud hageja töötajaid, lisades samas, et „tõenäoliselt kõik teised üldkogul osalejad” viibisid kohal.

62 Atofina ja Degussa teave piirdub õhtusöögil viibinud isikute nimetamisega, mainides sealhulgas hageja esindajaid, väitmata samas, et nad osalesid konkurentsivastastel aruteludel.

63 Mis puudutab paralleelselt CEFIC üldkoguga novembris 1999 toimunud koosolekut (vaidlustatud otsuse põhjendused 273–275), siis jättis komisjon mainimata, et see koosolek peeti avalikus kohas ehk hotelli fuajees seoses ühe ametliku õhtusöögiga. Arutelud pidi olema kahepoolsed ning puuduvad piisavalt täpsed ja üksteist toetavad tõendid selle kohta, et hageja nendel aruteludel osales.

– 13. juuli 1998. aasta koosolek Königswinteris

64 Hageja väidab, et komisjon märkis ekslikult, et tema peadirektor osales koos Solvay ja Degussaga juulis 1998 Königswinteris koosolekul, mis puudutas Atochemi tootmisüksuse sulgemist (vaidlustatud otsuse põhjendus 233). Kõnealune töötaja eitas sellel koosolekul osalemist ning esitas taksoarve, millele oli märgitud tema nimi ja mis tõendas, et ta oli sel päeval Barcelonas.

65 Komisjon jättis sellele tõendile vastamata, piirdudes mainimisega, et hageja töötaja võis olla kohal Königswinteri kohtumisel kui ka sõita hiljem samal päeval taksoga Barcelonas. Muude koosolekute kohta esitas Degussa restoraniarved, millest ilmneb osalejate loetelu. Kõnealuse koosoleku osas jättis komisjon Degussalt või Solvaylt täiendavad andmed hankimata. Solvay ei kinnitanud hageja viibimist sellel koosolekul.

66 Seda, et hageja ei osalenud Atochemi üksuse sulgemist puudutavatel aruteludel, kinnitab ka asjaolu, et ta puudus seda teemat käsitlevatelt hilisematelt koosolekutelt. Komisjon tuvastas ebaõigesti, et Solvay kinnitas, et hageja osales kokkuleppes Atochemiga (vaidlustatud otsuse põhjendus 244). Solvay ei täpsusta selle väidetava osalemise asjaolusid ning Degussa ei viidanud sellele üldse. On võimalik, et Solvay viitas ekslikult õiguspärasele tarnelepingule, mis oli hageja ja Atochemi vahel toona sõlmitud.

67 Komisjon ei ole vaidlustatud otsuse põhjenduses 234 märkinud, et hageja nõustus Atochemile tasu maksma. Solvay vastavateemalise avalduse sisutus ilmneb hilisemate asjaolude põhjal, milleks on eelkõige hageja puudumine hilisemalt, oktoobris 1998 Solvay, Degussa ja Atofina vahel toimunud koosolekult. Vaidlustatud otsuse põhjendusest 245 selgub aga, et sellel koosolekul veensid Degussa ja Solvay Atochemi oma üksust sulgema Degussa ja Solvay makstava tasu eest.

– Degussaga 28. septembril 1998 Brüsselis peetud koosolek

68 Hageja väidab, et komisjon hindas vääralt Degussa teavet septembris 1998 toimunud kahepoolse koosoleku kohta. Vastavalt vaidlustatud otsuse põhjendusele 241 oli selle koosoleku eesmärk teavitada hagejat sama päeva hommikul toimunud koosoleku tulemustest. Tegelikult mainis Degussa üksnes, et „koosoleku teema oli üldist laadi arutelu VP Euroopa turu arengu üle, eelkõige seoses saavutatud hindade kõrge tasemega ja sellise taseme säilitamise võimalustega”. Degussa ei maini mingit kokkulepet hindade või turuosade kohta, vaid märgib üksnes, et arutelu oli „üldist laadi”.

– NPB‑d käsitlevad koosolekud

69 Hageja märgib, et tema töötaja mäletab, et ta osales vaidlustatud otsuses nimetatud neljast NPB‑d käsitlevast koosolekust (vaidlustatud otsuse põhjendused 237, 238, 259–263, 267–270 ja 276–279) kahel, see tähendab 1999. aasta alguses Milanos ja detsembris 1999 Fribourg’is.

70 Nende kahe koosoleku eesmärk oli arutleda vahendite üle, mida tööstus võiks kasutada selleks, et hajutada mured NPB ühe koostisosa mõju suhtes tervisele. Neid muresid arvestades oli hageja juba hakanud kavandama „alternatiivse toote” ehk naatriumperkarbonaadi (edaspidi „NPK”) arendamist. On kahetsusväärne, et kõnealustel koosolekutel laskusid teised tootjad õigusvastastesse aruteludesse. Need teemad ei huvitanud hagejat, kuna ta oli juba otsustanud NPB‑st NPK kasuks loobuda. Tema esindaja ei osalenud seega õigusvastastel aruteludel. Seda selgitust kinnitab Degussa, kes märgib, et kõnealused koosolekud toimusid „juhuslikult” õiguspäraste arutelude käigus.

71 Mis puudutab kahte ülejäänud NPB‑d käsitlevat koosolekut ehk septembris 1998 Lyonis ja 1999. aasta suvel Baselis toimunud koosolekut, siis ilmneb hageja väidetav osalemine üksnes Solvay kinnitamata teabest. Komisjon jättis arvesse võtmata hageja kõnealuse töötaja ütlused, mille kohaselt ta ei mäleta, et ta oleks neil koosolekutel osalenud.

– Repliigis esitatud argumendid

72 Hageja väidab repliigis, et komisjon eiras süütuse presumptsiooni põhimõtet, kuna tal ei olnud täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid hageja osalemise kohta kartelli moodustavates tegevustes.

73 Esiteks jättis komisjon arvesse võtmata hageja seisukoha aluseks olevad tõendid ning moonutas oma järelduse tegemisel muid tõendeid. Hageja sõnul jättis komisjon tähelepanuta asjaolu, et parimad tõendis on hageja töötajate otsesed ütlused, kohaldas tema suhtes põhjendamatuid presumptsioone, muutis hagejale soodsaid tõendeid, samastas tema õiguspärase osalemise CEFIC üldkogul kartelli moodustavate tegevustega ning „ilustas” tõendeid tema kahjuks.

74 Komisjon ei kaalunud tõendeid objektiivselt ja igakülgselt. Ta jättis arvesse võtmata tõendid selle kohta, et hageja osales turu jagamisel agressiivselt, et konkurendid kaotasid turuosasid hagejale ning kaebasid selle üle ning et kartelli koosoleku korraldamise kahele katsele tehti lõpp, kuna hageja keeldus nendel osalemast. Komisjon jättis hankimata täiendavad tõendid hageja suhtes esitatud kinnitamata väidete kohta.

75 Teiseks kritiseerib hageja seda, et komisjon ei korraldanud vastaspoole küsitlemist, selleks et kontrollida hageja töötajate ütluste tõelevastavust. Hageja oli ainus ettevõtja, kes tõi komisjoni ärakuulamisele tunnistajaid. Ükski hageja vastu tunnistusi andnud kolmest äriühingust ei toonud ärakuulamisele tunnistajaid. Degussa ja Solvay esitatud arvukad tõendid pärinevad peamiselt anonüümsetest allikatest. Komisjon jättis hageja töötajate avaldused tähelepanuta, põhjendusel et need ei olnud antud vande all.

76 Kolmandaks väidab hageja, et komisjon esitas ärakuulamise tulemusel saadud andmeid ebatäpselt.

77 Ärakuulamise eest vastutav ametnik täpsustas ärakuulamisel, et teatud tõendid, millele komisjon tugines, eelkõige anonüümsetest allikatest pärinevad Solvay esitatud väited hagejale tehtud telefonikõnede kohta, ei olnud usutavad. Pärast ärakuulamist ei saanud aga komisjon täiendavaid tõendeid.

78 Täpsemalt märkis komisjon kostja vastuses mais 1997 Sevillas toimunud koosolekute kohta ekslikult, et ta sai teatud faktiliste aspektide kohta teistelt ettevõtjatelt kinnituse pärast ärakuulamist ning andis hagejale võimaluse oma seisukohta väljendada. Pärast ärakuulamist ei esitatud muid andmeid nende koosolekute kohta.

79 Vastupidi komisjoni väidetele ei olnud hagejale edastatud täiendavatel andmetel mingit seost Solvay väidetavate telefonikõnedega. Solvay ja Degussa kirjeldasid pärast ärakuulamist tehtud avaldustes lihtsalt vastuväiteteatise sisu teatud konkreetsete punktide osas (Degussa puhul novembris 1997 Frankfurdis toimunud koosolek ja Solvay puhul juulis 1998 Königswinteris toimunud koosolek) ning kinnitasid nende töötajate osalemist. Kumbki äriühing ei maininud algselt hageja osalemist nendel koosolekutel. Komisjon ise möönis, et Solvay vastus oli „kaudne” ja Degussa ei nimetanud hagejat „sõnaselgelt”.

80 Neljandaks esitas komisjon vastuolulisi väiteid. Kemira puhul leidis ta, et ei ole ebamõistlik eeldada, et paralleelselt CEFIC üldkoguga toimunud mitmesugused arutelud olid pigem kahepoolsed (vaidlustatud otsuse põhjendus 167). Hageja puhul väidab komisjon aga, et on võimatu, et tema esindajad osalesid samadel koosolekutel, ilma et nad oleksid olnud teadlikud salajasest koostööst.

81 Viiendaks moonutas komisjon teatud õigustavaid tõendeid. Ühelt poolt on tegemist andmetega, mille kohaselt hageja kuulus „halbade õpilaste” rühma, kuna ta soovis Euroopas suurendada koguvõimsust hindade kahjuks. Komisjon lükkas selle tõendi ekslikult tagasi, väites kostja vastuses pelgalt, et see annab tunnistust hageja katsest kartelli enda huvides ära kasutada.

82 Teiselt poolt märkis hageja töötaja paralleelselt CEFIC üldkoguga Sevillas toimunud koosolekute kohta, et ta keeldus osalemast igasugusel kartelliga seotud arutelul ning et seetõttu lahkusid Solvay ja Degussa esindajad koosolekuruumist. Keeldudes seda ütlust arvesse võtmast, tugines komisjon omaenda põhjendamata tõlgendusele põhjustest, miks Solvay ja Degussa lahkusid koosolekuruumist, see tähendab järeldas, et väiketootjad, sealhulgas hageja, ei olnud ettepanekutega rahul tõenäoliselt neile määratud turuosa tõttu. Komisjoni sellist seisukohta ei toeta ükski tõend. Hageja sõnul tõendab Sevilla koosolekute enneaegne lõppemine, mis on seotud asjaoluga, et konkurendid kaebasid tema hindade langemise ja turuosa suurenemise üle, hoopis seda, et ta teatas oma konkurentidele, et ta osaleb nendel koosolekutel muul eesmärgil kui nemad.

83 Kuuendaks moonutas komisjon teatud dokumentaalseid tõendeid.

84 Esiteks leidis komisjon hageja töötaja passis leiduva pitseri kohta, mis annab tunnistust tema saabumisest 10. veebruaril 1996 Ameerika Ühendriikide territooriumile, ekslikult, et see ei tõenda tingimata, et kõnealune töötaja ei saanud kaks päeva hiljem olla Pariisis. Hageja sõnul ei ole aga võimalik, et kõnealune töötaja lendas 10. veebruaril Ühendriikidesse, viibis seal 24 tundi, tuli öise lennuga Euroopasse tagasi, läks kohe 12. veebruaril kartelli koosolekule ja läks seejärel uuesti Ühendriikidesse. Hageja väidab, et kui see oleks nii, oleks töötaja passis ka teine pitser. Seega kinnitas Atofina töötaja ebaõigesti, et hageja esindaja oli 12. veebruaril 1996 Pariisis. Kui lisada asjaolu, et mitmel korral väitis Atofina ainsana, et hageja osales kartelli koosolekutel, ja et osa teabest sisaldas küsimärke, siis seab see kahtluse alla Atofina antud teabe usutavuse.

85 Mis puudutab teiseks 13. juulil 1998 Barcelonas väljastatud taksoarvet, millele on märgitud hageja selle töötaja nimi, kes väidetavalt osales samal päeval Königswinteri koosolekul, siis seab komisjon selle tõendi ilma igasuguste põhjendusteta kahtluse alla, märkides, et see arve võidi väljastada sel päeval muul kellaajal (vaidlustatud otsuse põhjendus 236). Süütuse presumptsioon peaks niisuguse spekulatsiooni välistama.

86 Kolmandaks annavad Atofina esitatud koosoleku märkmed, mis hageja hindu käsitlevas tulbas sisaldavad küsimärke, tunnistust sellest, et Atofinal ei olnud mingit teavet hageja hindade kohta, kuna viimane ei viibinud koosolekul. Komisjon väidab kostja vastuses siiski ekslikult, et need küsimärgid kajastavad Atofina töötaja „ettevaatlikkust”. Komisjon jättis arvesse võtmata hageja pakutud teistsuguse seletuse, mille kohaselt kõnealune teave „võis pärineda kust tahes”. Seega moonutas komisjon seoses selle koosolekuga hageja töötajate selgeid ütlusi, mida toetasid dokumentaalsed tõendid.

87 Neljandaks märkis komisjon, et Atofina töötaja märkmetes oktoobris 1998 Düsseldorfis toimunud koosoleku kohta on hagejat korduvalt mainitud. Hageja on seisukohal, et kõnealused märkmed ei ole selged, kuid Atofina hilisematest selgitustest ilmneb, et nendes on viidatud ühele hilisemale koosolekule, mis pidi toimuma 9. novembril ja mille käigus pidi vastu võetama „lõplik mudel”, ning et nendes on mainitud „kommentaari selle kohta, kuidas panna [hageja] oma turuosadega nõustuma, avaldades survet Solvay kaudu”. Hageja keeldus ka oktoobris 1998 osalemast kartelli tegevuses. Märkmete sisu analüüsimata tugines komisjon ekslikult pelgale asjaolule, et hageja nime oli nendes mainitud.

88 Seitsmendaks „ilustas” komisjon tõendeid, lisades olematuid üksikasju või tuvastatud fakte liialdades.

89 Mis puudutab esiteks Degussaga septembris 1998 Brüsselis peetud kahepoolset koosolekut, mille toimumist hageja eitab, siis märkis komisjon, et see seisnes hommikul toimunud koosoleku „debriifingus” (vaidlustatud otsuse põhjendus 241). Degussa esitatud teabes vaikitakse sellisest „debriifingust” ning sellest ei ilmne ühtegi arutelu NPB kohta ega VP turuosade külmutamise kohta. VP osas avaldas Degussa sõnaselgelt, et arutelud jäid „üldiseks”. Komisjoni järeldused on alusetud.

90 Mis puudutab teiseks Sevilla koosolekuid, siis vastupidi komisjoni väidetele avaldas hageja, et ta ei loe ennast konkurentsivastaste aruteludega seotuks, keeldudes osalemast kartelli moodustanud tegevustes, ning see põhjustas Degussa ja Solvay esindajate „järsu lahkumise” ja seega koosolekute seeria lõppemise. Atofina avaldas, et kõnealused koosolekud lõppesid seoses Degussa ja Solvay esindajate lahkumisega. Komisjon moonutas selles suhtes toimiku materjale.

91 Mis puudutab kolmandaks komisjoni seisukohta, et Atofina kinnitas Solvay väiteid telefonikõnede kohta, siis puudutab Solvay ja Atofina esitatud teave selgelt erinevaid koosolekuid. Seega ei saa see teave nende koosolekute osalejate ega perioodide osas kuidagi kattuda.

92 Kaheksandaks väidab hageja, et kuna Solvay ja Atofina esitasid oma koostöötaotlused paralleelselt, toimus nende vahel „võiduajamine”, kes esitab tõendeid, millel on juba komisjoni valduses olevatega võrreldes oluline lisaväärtus, mistõttu on nende avalduste usutavus kaheldav.

93 Koostöötaotluse esitanud ettevõtjad ei saanud kontrollida oma töötajate mälestusi ega esitada selgeid ja täpseid tõendeid. Näiteks viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendusele 236, mille kohaselt Solvay „kinnitas vabatahtlikult” vastuses vastuväiteteatisele Königswinteri koosoleku toimumist juulis 1998, samas kui kostja vastuses lisas komisjon sulgudes: „me peame kontrollima, kas see toimus tõepoolest vabatahtlikult või komisjoni nõudmisel”. Samamoodi „jätkas” Degussa seoses oktoobris 1998 Düsseldorfis toimunud koosolekul osalenutega oma töötajate „küsitlemist” komisjoni nõudmisel.

94 Lõpuks märgib hageja, et ta ei ole kunagi tunnistanud oma süüd konkurentsivastases tegevuses. Tema töötajad andsid ärakuulamisel ütlusi ja tegid avaldusi, mis lükkasid ümber vastuväiteteatises esitatud väited. Koostööd soovisid teha korduvalt rikkumisi toime pannud ettevõtjad ning esitasid oma „võiduajamise” käigus advokaatide saadetud kirjades või mõistatuslikes, „küsimärkidega vürtsitatud” käsikirjalistes märkmetes ebaselgeid ja kinnitamata väiteid, mis tihti pärinesid anonüümsetest allikatest. Komisjon ei esitanud mingeid selgitusi, mis võimaldaksid eelistada neid tõendeid hageja esitatud selgetele ja vastuoludeta tõenditele.

95 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

96 Vastavalt EÜ artikli 81 lõikele 1 on ühisturuga kokkusobimatud ja keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires.

97 Selleks et oleks tegemist kokkuleppega EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, piisab, kui asjaomased ettevõtjad on väljendanud ühist tahet tegutseda turul teatud kindlal viisil (Üldkohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑7/89: Hercules Chemicals vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1711, punkt 256, ja 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T–9/99: HFB jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punkt 199).

98 Kokkuleppe EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses võib lugeda sõlmituks alates hetkest, mil on olemas ühine tahe põhimõtteliselt konkurentsi piiramiseks, isegi kui kavandatava piirangu konkreetsete asjaolude üle toimuvad alles läbirääkimised (vt selle kohta eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punktid 151–157 ja 206).

99 Kooskõlastatud tegevuse mõistega peetakse silmas ettevõtjatevahelist koostööd, milles ei ole küll jõutud kokkuleppe sõlmimiseni selle kitsas tähenduses, kuid milles teadlikult valitakse konkurentsiriskide asemel ettevõtjatevaheline koostöö (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 115, ja 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4287, punkt 158).

100 Selles suhtes on EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või potentsiaalse konkurendi tegevust turul või anda sellisele konkurendile teada, kuidas ettevõtja ise on otsustanud või kavatseb hakata turul tegutsema, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on konkurentsi piiramine (vt selle kohta eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 116 ja 117).

101 Andmete edastamisest konkurentidele eesmärgiga valmistada ette konkurentsivastast kokkulepet piisab selleks, et tõendada EÜ artikli 81 tähenduses kooskõlastatud tegevuse toimumist (Üldkohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑148/89: Tréfilunion vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1063, punkt 82, ja 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑53/03: BPB vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑1333, punkt 178).

102 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale hõlmavad kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse mõisted EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses salajase koostöö vorme, mis on oma olemuselt sarnased ja mis erinevad vaid intensiivsuse ja avaldumisvormi poolest (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 131 ja 132, ning eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 190).

103 Mitmeosalise rikkumise korral, milles paljud tootjad osalesid paljude aastate vältel eesmärgiga üheskoos turgu reguleerida, ei saa komisjonilt nõuda, et ta kvalifitseeriks rikkumise täpselt kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, kuna igal juhul hõlmab EÜ artikkel 81 nii ühte kui teist nendest rikkumise vormidest (vt selle kohta eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 111–114, ning Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑931, punkt 696).

104 Rikkumise kvalifitseerimist kokkuleppeks „ja/või” kooskõlastatud tegevuseks tuleb mõista kui sellise mitmeosalise terviku tähistamist, mis hõlmab faktilisi asjaolusid, millest osa kvalifitseeriti kokkuleppeks ja osa kooskõlastatud tegevuseks EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, milles ei ole ette nähtud eraldi kvalifikatsiooni seda liiki mitmeosalise rikkumise jaoks (eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus Hercules Chemicals vs. komisjon, punkt 264, ning eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 187).

105 Rikkumise tõendamise osas tuleb meenutada, et komisjon on kohustatud esitama tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise koosseisu tunnuste esinemise (Euroopa Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 58).

106 Komisjon peab selleks esitama täpsed ja üksteist toetavad tõendid (vt Üldkohtu 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).

107 Kõik komisjoni esitatud tõendid ei pea siiski tingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab igakülgselt hinnatuna neile nõuetele (vt Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 180 ja seal viidatud kohtupraktika).

108 Ettevõtja poolt toime pandud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tõendamiseks otsuses komisjoni esitatud kaudseid tõendeid tuleb hinnata mitte eraldi, vaid kogumis (vt eespool punktis 101 viidatud kohtuotsus BPB vs. komisjon, punkt 185 ja seal viidatud kohtupraktika).

109 Samuti tuleb arvesse võtta, et konkurentsivastane tegevus toimub varjatult ning seega tuleb enamikul juhtudest konkurentsivastane tegevus või kokkulepe tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis kogumis analüüsituna ning muu loogilise selgituse puudumise korral võivad osutuda tõendiks konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punktid 55–57).

110 Kohtuliku kontrolli ulatuse kohta tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise otsuse peale esitatud tühistamishagi saamisel peab Üldkohus teostama täielikku üldkontrolli selle üle, kas EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise tingimused on täidetud või mitte (vt Üldkohtu 26. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑41/96: Bayer vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑3383, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).

111 Kohtu kahtlust tuleb tõlgendada rikkumise tuvastamise otsuse adressaadiks oleva ettevõtja kasuks vastavalt süütuse presumptsiooni põhimõttele, mis liidu õiguse üldpõhimõttena kehtib muu hulgas ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, mille tulemusel võidakse määrata trahve või karistusmakseid (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Hüls vs. komisjon, punktid 149 ja 150).

112 Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb analüüsida, kas käesolevas asjas on komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud, et hageja osales asjaomases rikkumises.

– Sissejuhatavad märkused

113 Hageja esitab teatud üldist kriitikat käesolevas asjas tõendite kogumise kohta, väites, et esiteks on koostöötaotluse esitanud ettevõtjate tõendite tõenduslik väärtus väike, teiseks on kasutatud ühestainsast allikast pärit kinnitamata teavet, kolmandaks ei ole vastatud tema töötajate vastupidistele ütlustele ning neljandaks ei järgitud ärakuulamise eest vastutav ametniku poolt ärakuulamisel tehtud ettepanekuid.

114 Kuigi see kriitika kattub suures osas etteheidetega sisuliste asjaolude kohta, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugines, nõuab see siiski mõningate eelnevate märkuste tegemist.

115 Mis puudutab esiteks hageja argumente koostöötaotluste raames esitatud tõendite väärtuse kohta, siis tuleb meenutada, et ainuüksi asjaolu, et teabe edastas koostöötaotluse esitanud ettevõtja, ei sea kahtluse alla selle tõenduslikku väärtust.

116 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei keela ükski säte ega liidu õiguse üldpõhimõte komisjonil kasutada ettevõtja vastu teiste süüdistatavate ettevõtjate avaldusi (eespool punktis 103 viidatud kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, punkt 512). Ei saa ainuüksi selle tõttu järeldada, et koostööteatise raames tehtud avaldustel puudub tõenduslik väärtus (Üldkohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑54/03: Lafarge vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 57 ja 58).

117 Teatud umbusk õigusvastase kartelli peamiste osaliste vabatahtlike avalduste vastu on mõistetav, kuna need osalised võivad muuta oma osatähtsuse rikkumises võimalikult väikeseks ja teiste osatähtsuse võimalikult suureks. Võttes siiski arvesse koostööteatises ette nähtud menetlusele omast loogikat, ei loo selle kohaldamise taotlemine, selleks et vähendataks trahvisummat, tingimata ajendit esitada moonutatud tõendeid süükspandava kartelli teiste osaliste kohta. Igasugune katse komisjoni eksitada võib nimelt kahtluse alla seada ettevõtja siiruse ja koostöö täielikkuse ning seega seada ohtu ettevõtja võimaluse koostööteatisest täielikult kasu saada (Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑120/04: Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑4441, punkt 70, ja eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, punkt 58).

118 Eelkõige tuleb järeldada, et kui isik möönab, et ta on rikkumise toime pannud, ja möönab seega niisuguste faktiliste asjaolude esinemist, mis ületavad neid faktilisi asjaolusid, mille esinemist võidi järeldada otseselt kõnealustest dokumentidest, tähendab see vastupidist tõendavate eriliste asjaolude puudumise korral a priori, et see isik on otsustanud rääkida tõtt. Avalduse tegija huvide vastast avaldust tuleb üldjuhul pidada eriti usaldusväärseks tõendiks (eespool punktis 107 viidatud Üldkohtu otsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 211 ja 212; 26. aprilli 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ja T‑136/02: Bolloré jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑947, punkt 166, ning eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, punkt 59).

119 Süüdistatavate ettevõtjate poolt koostöötaotluste raames tehtud avaldusi tuleb siiski hinnata ettevaatlikult ning üldiselt võib neid arvestada üksnes juhul, kui neid kinnitavad muud tõendid.

120 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa kartellis osalemises süüdistatava ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud teised süüdistatavad ettevõtjad, pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate toime pandud rikkumise kohta, kui seda ei toeta muud tõendid (eespool punktis 107 viidatud Üldkohtu otsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 219; 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 285; eespool punktis 118 viidatud kohtuotsus Bolloré jt vs. komisjon, punkt 167, ning eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, punkt 293; vt selle kohta ka eespool punktis 32 viidatud kohtuotsus Enso-Gutzeit vs. komisjon, punkt 91).

121 Selleks et analüüsida koostöötaotluse esitanud ettevõtjate avalduste tõenduslikku väärtust, võtab Üldkohus arvesse eelkõige ühelt poolt nende üksteist toetavate tõendite olulisust, mis kinnitavad nende avalduste asjakohasust, ning teiselt poolt tõendite puudumist selle kohta, et ettevõtjad on püüdnud muuta oma osatähtsuse rikkumises võimalikult väikeseks ja teiste ettevõtjate osatähtsuse võimalikult suureks (vt selle kohta eespool punktis 117 viidatud kohtuotsus Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, punkt 70, ning eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, punktid 62 ja 295).

122 Mis puudutab teiseks hageja etteheidet, et teatud faktiliste asjaolude puhul tugines komisjon ainult ühele tõendile, siis tuleb meenutada, et liidu õiguse ühegi põhimõttega ei ole vastuolus see, kui rikkumise toimepanemise järeldamisel tugineb komisjon ainult ühele dokumentaalsele tõendile, tingimusel et selle tõenduslik väärtus ei ole kaheldav ning et see tõend annab üksi kindlalt tunnistust kõnealuse rikkumise toimepanemisest (Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punkt 1838).

123 Pidades silmas eespool punktis 120 viidatud kohtupraktikat, ei kehti see eeldus üldjuhul süüdistatava ettevõtja lihtsate avalduste suhtes, mida peavad osas, milles teised asjaomased ettevõtjad on need vaidlustanud, kinnitama täiendavad ja sõltumatud tõendid.

124 Seda seisukohta võib siiski pehmendada juhul, kui koostööd tegeva ettevõtja avaldus on eriti usaldusväärne, kuna sellises olukorras on nõutav kinnitamise tase nii täpsuselt kui intensiivsuselt madalam.

125 Juhul kui üksteist toetavate tõendite kogum võimaldab kinnitada koostöö raames tehtud avalduses nimetatud salajase tegevuse toimumist ja teatud konkreetseid aspekte, võib see avaldus üksi olla piisav vaidlustatud otsuse muude aspektide tõendamiseks (vt selle kohta eespool punktis 107 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 220 ja 334). Neil asjaoludel võib komisjon tugineda ainuüksi sellele avaldusele, tingimusel et avalduses väidetu tõelevastavus ei tekita kahtlusi ja et andmed ei ole ebaselged.

126 Lisaks, isegi kui ettevõtja avaldus ei ole konkreetsete asjaolude osas kinnitust leidnud, võib sellel olla teatav tõenduslik väärtus, kuivõrd see võib komisjoni aluseks võetud üksteist toetavate tõendite kogumis kinnitada rikkumise toimepanemise fakti. Kui dokument sisaldab spetsiifilist teavet, mis vastab muudes dokumentides sisalduvale, tuleb järeldada, et need asjaolud võivad üksteist vastastikku kinnitada (vt selle kohta eespool punktis 107 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 275).

127 Pealegi peab komisjonil olema võimalik perioodidest, mille kohta tõendeid on suhteliselt palju, teha järeldusi muude perioodide kohta, kus tõendite vaheline ajaline vahe võib olla suurem. Seega on vaja tõeliselt vankumatut selgitust selleks, et veenda kohut, et rea koosolekute teatud faasis toimunu oli varasematel ja hilisematel koosolekutel toimunust täiesti erinev, kuigi kõigil koosolekutel oli sama osalejate ring, kõik need toimusid väliselt ühesugustel asjaoludel ning vaieldamatult samal eesmärgil (kohtunik B. Vesterdorfi (kohtujuristi ülesannetes) ettepanek kohtuasjas T‑1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon, milles Üldkohtu otsus tehti 24. oktoobril 1991, EKL 1991, lk II‑867, II‑885, nn polüpropüleeni kohtuotsuste ühine ettepanek, EKL 1991, lk II‑954).

128 Kolmandaks väidab hageja, et tõendite hindamisel ei kuulanud komisjon ära hageja töötajaid ega võtnud arvesse nende ütlusi.

129 Hageja väidab eelkõige, et rikkumise tuvastamine põhineb suures osas Solvay ning Atofina ühe töötaja avaldustel, mis annavad tunnistust sellest, et kuigi hageja teatud töötajad puudusid osadelt koosolekutelt, võeti nendega ühendust või teavitati neid telefoni teel. Hageja märgib, et tema töötajatest need, keda on kõnealustes avaldustes nimetatud, esitasid komisjonile vastupidiseid avaldusi, mida ei võetud arvesse.

130 Tuleb märkida, et vaidlust ei ole selle üle, et komisjonil olid hageja asjaomaste töötajate kirjalikud avaldused ning et need töötajad viibisid ärakuulamisel.

131 Neil asjaoludel kattub küsimus, kas kõnealuseid avaldusi võeti vaidlustatud otsuses nõuetekohaselt arvesse, hageja nende etteheidete hindamisega, mis on suunatud asjassepuutuvate konkreetsete faktiliste asjaolude vastu.

132 Siiski tuleb siinkohal märkida, et hageja väidab ekslikult, et kuna kõnealused avaldused tehti vande all, on neil suur tõenduslik väärtus, ning et seetõttu oli komisjon kohustatud tõendama, et hageja tunnistajad olid „andnud valevande”.

133 Kuigi kohtus või ka uurimise käigus prokurörile vande all antud ütlusel võib olla suur tõenduslik väärtus, arvestades uurimise käigus valeütlusi andnud isikule tekkida võivaid negatiivseid kriminaalõiguslikke tagajärgi, mille tõttu on niisugune ütlus usaldusväärsem kui pelk avaldus (vt selle kohta eespool punktis 107 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 312), ei kehti need kaalutlused käesoleval juhul, kuna tegemist on kirjalike avaldustega, mis hageja töötajad esitasid komisjonile haldusmenetluses, ning ütlustega, mis nad andsid komisjonis ärakuulamisel.

134 Lisaks väidab hageja ekslikult, et komisjon oli kohustatud vastandama hagejat süüstavaid ütlusi, mille esitasid Atofina ja Solvay, hageja enda töötajate vastupidiste ütlustega ärakuulamisel vastaspoole küsitlemise teel.

135 Tuleb meenutada, et haldusmenetluses ei ole komisjonil võimalust määrata isikute tunnistajatena vande all ülekuulamist.

136 Vastavalt nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 19 lõikele 1 võib komisjon küsitleda füüsilisi ja juriidilisi isikuid, kes nõustuvad küsitlemisega, mille eesmärk on koguda uuritava küsimusega seotud teavet. Lisaks nähtub komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb EÜ […] artiklite 81 ja 82 kohaste menetluste teostamist komisjonis (ELT L 123, lk 18; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81), põhjendusest 3, et enne küsitluseks nõusoleku andnud füüsiliste ja juriidiliste isikute ärakuulamist peab komisjon neid teavitama küsitluse õiguslikust alusest ja sellest, et küsimustele vastamine on vabatahtlik.

137 Lisaks on komisjon kohustatud piisavat huvi tõendavaid füüsilisi ja juriidilisi isikuid ära kuulama üksnes juhul, kui need isikud tõepoolest taotlevad enda ärakuulamist. Seega on komisjonil mõistlik hindamisruum otsustamisel huvi üle, mida võib pakkuda selliste isikute ärakuulamine, kelle ütlused võivad olla juhtumi uurimise seisukohast olulised. Kaitseõiguste tagamine ei nõua nimelt, et komisjon kuulaks huvitatud isikute nimetatud tunnistajad ära, kui ta leiab, et juhtumi uurimine on olnud piisav (vt selle kohta eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punktid 382 ja 383 ning seal viidatud kohtupraktika).

138 Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõike 3 punktis d on ette nähtud, et „[i]gal kuriteos süüdistataval on vähemalt […] õigus[…] küsitleda ise või lasta küsitleda tema vastu ütlusi andma kutsutud tunnistajaid, lasta omalt poolt kohale kutsuda tunnistajaid ja neid küsitleda tema vastu ütlusi andvate tunnistajatega võrdsetel tingimustel”. Lisaks, kuigi komisjon ei ole kohus selle artikli tähenduses ja kuigi komisjoni määratud trahvid ei ole kriminaalõiguslikud, on komisjon siiski kohustatud haldusmenetluses järgima liidu õiguse üldpõhimõtteid.

139 Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub siiski, et asjaolu, et liidu konkurentsiõiguse sätetes ei ole ette nähtud komisjoni kohustust kutsuda ärakuulamisele õigustavaid ütlusi andvaid tunnistajaid, kelle ärakuulamist taotletakse, ei ole kõnealuste põhimõtetega vastuolus. Tuleb märkida, et kuigi komisjon võib füüsilisi ja juriidilisi isikuid ära kuulata, kui ta peab seda vajalikuks, ei ole tal ka õigust kutsuda ärakuulamisele süüstavaid ütlusi andvaid tunnistajaid, ilma et ta oleks neilt nõusoleku saanud (eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punktid 389–392, ja eespool punktis 118 viidatud kohtuotsus Bolloré jt vs. komisjon, punktid 86 ja 87). Kuna komisjoni menetlus on üksnes halduslik, ei ole komisjon kohustatud andma asjaomasele ettevõtjale võimalust küsitleda konkreetset tunnistajat ja analüüsida tema avaldusi uurimise staadiumis (eespool punktis 109 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 200). Piisab sellest, kui komisjoni kasutatud avaldused on esitatud hagejale edastatud toimikus ning viimane saab neile liidu kohtus vastu vaielda (eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, punktid 147–149).

140 Neid kaalutlusi silmas pidades ei saa hageja väita, et on rikutud tema õigust küsitleda ise või lasta küsitleda tema vastu ütlusi andma kutsutud tunnistajaid.

141 Igal juhul ei takista miski hagejal taotleda tema vastu ütlusi andvate tunnistajate kutsumist ja küsitlemist Üldkohtus, esitades vastava taotluse menetlustoimingute tegemiseks. Tuleb aga tõdeda, et hageja ei ole sellist taotlust esitanud. Pealegi peaks Üldkohus kõnealuste tunnistajate kutsumist vajalikuks üksnes juhul, kui allpool läbiviidava analüüsi tulemusel ilmneks, et toimikus sisalduvad tõendid ja suulises menetluses antud selgitused ei ole vaidluse lahendamiseks piisavad.

142 Neljandaks ja ühtlasi viimaseks väidab hageja, et ärakuulamise eest vastutav ametnik tunnistas ärakuulamisel, et hageja suhtes esitatud tõendid on ebapiisavad, ning tegi ettepaneku uurida võistlevas menetluses hageja uut vastupidist tõendit, see tähendab tema töötajate avaldusi, kuid komisjon ei järginud seda ettepanekut.

143 Selle kohta tuleb märkida, et ärakuulamise eest vastutava ametniku aruanne on puhtalt komisjoni sisedokument, millel ei ole ettevõtjate väidete täiendamise ega parandamise eesmärki ja mis ei ole seega otsustav tegur, mida liidu kohus peaks kontrolli teostamisel arvesse võtma (vt Üldkohtu 30. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑161/05: Hoechst vs. komisjon, EKL 2009, lk II‑3555, punkt 176 ja seal viidatud kohtupraktika).

144 Need kaalutlused kehtivad seda enam kommentaaride suhtes, mis ärakuulamise eest vastutav ametnik on ärakuulamisel teinud – nagu need, millele hageja käesoleval juhul viitab. Igal juhul kinnitas ärakuulamise eest vastutav ametnik kostja vastusele lisatud 20. aprilli 2006. aasta lõpparuandes, et eeskirju, mis on seotud õigusega õiglasele menetlusele ja kaitseõigustega, on kõnealuses haldusmenetluses järgitud.

145 Kõiki neid märkusi silmas pidades on etteheited, mis hageja esitas komisjoni poolt tõendite kogumise ning ärakuulamine läbiviimise kohta, osaliselt põhjendamatud ja osaliselt kattuvad etteheidetega rikkumise sisuliste asjaolude kohta, mida analüüsitakse allpool.

– Tõendid hageja rikkumises osalemise kohta

146 Mis puudutab rikkumise põhitunnuseid, siis tuvastas komisjon, et alates 31. jaanuarist 1994 vahetasid ja arutasid konkurendid konfidentsiaalset teavet tootmismahtude ja nende võimaliku vähendamise kohta, eesmärgiga takistada uute võimsuste turuletulekut. Nad arutasid ka klientide ja turuosade jagamist ning hindade küsimust. Nad kehtestasid järelevalvesüsteemi, mille abil nad vahetasid regulaarselt konfidentsiaalset teavet turu, äriühingute, müügimahtude ja hindade kohta. Lisaks leppisid konkurendid kokku võimsuse vähendamises ja analüüsisid mitmepoolsetel koosolekutel regulaarselt turuosade muutumist (vaidlustatud otsuse põhjendused 100 ja 351–354).

147 Suur osa mitmepoolsetest koosolekutest toimusid paralleelselt kord poolaastas toimuva CEFIC üldkoguga, kusjuures CEFIC on asjaomase tööstussektori õiguspärane ühing.

148 Augustis 1997 Brüsselis, samuti kolmel hilisemal koosolekul veebruaris, aprillis ja septembris 1998 leppisid osalejad kokku VP hinna kooskõlastatud tõstmises (vaidlustatud otsuse põhjendused 171 ja 172). Mis puudutab NPB‑d, siis vahetati esimeste selleteemaliste arutelude käigus tundlikku teavet turu kohta eesmärgiga sõlmida konkurentsivastane kokkulepe ning „valmistati ette pinnast” formaalseks kokkuleppeks hiljemalt alates 15. maist 1998 (vaidlustatud otsuse põhjendused 100, 214 ja 229). Viimane mitmepoolne koosolek selle salajase koostöö raames toimus 18. mail 2000, kuid kokkulepe VP hinnataseme säilitamise kohta kehtis kuni 2000. aasta lõpuni (vaidlustatud otsuse põhjendused 281 ja 282, 355–360).

149 Mis puudutab hageja osalemist rikkumises, siis tuvastas komisjon, et hageja kuulus kartelliosaliste „põhituumikusse” (vaidlustatud otsuse põhjendus 99). Komisjon märkis, et seoses hagejaga esinevad viited salajastele kontaktidele alates 1991. aastast (vaidlustatud otsuse põhjendus 106). Täpsemalt sisaldavad Atofina teabe kohaselt 1995. aasta juuli, oktoobri ja novembri koosolekute märkmed, mille Atofina edastas, hageja andmeid ning nendes on viidatud hageja seisukoha esitamisele (vaidlustatud otsuse põhjendused 120, 127, 128, 129, 133 ja 136). Peale selle ilmneb Degussa edastatud teabest, et 1996. aasta teisel poolaastal või 1997. aasta esimesel poolaastal toimunud kahepoolsel koosolekul „nõustus [hageja] hinnataseme kooskõlastatud tõstmise põhimõttega” (vaidlustatud otsuse põhjendus 151).

150 Nagu nähtub toimikust, vaidles hageja kartelli algusperioodi puudutavale teabele vastu ning kuna muud tõendid seda teavet ei kinnitanud, ei võetud seda hageja puhul arvesse.

151 Seetõttu vähendas komisjon vaidlustatud otsuses oluliselt hageja rikkumises osalemise kestust võrreldes sellega, mis oli märgitud vastuväiteteatises. Hageja rikkumises osalemise alguse kohta leidis komisjon, et tal on tõendeid, mis annavad tunnistust hageja osalemisest kartelli 29. mai 1997. aasta koosolekul ning et sellest kuupäevast tuleb lähtuda hageja rikkumises osalemise kestuse kindlakstegemisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 352). Hageja rikkumises osalemise lõppemise kohta märkis komisjon, et ta on täiesti veendunud, et hageja osales rikkumises kuni 13. detsembrini 1999, mil toimus kartelli viimane koosolek, mille puhul komisjonil olid tõendid hageja töötajate osalemise kohta (vaidlustatud otsuse põhjendus 365).

152 Õigusvastased kontaktid, mida hageja osas vaidlustatud otsuses arvesse võeti, on järgmised:

– kolm mitmepoolset koosolekut, mis toimusid 28. või 29. mail 1997 Sevillas paralleelselt CEFIC üldkoguga (vaidlustatud otsuse põhjendused 156–167) ning millest kahe puhul hageja möönab oma osalemist, kuid väidab, et ta oli õigusvastaste arutelude vastu;

– neli mitmepoolset koosolekut, mis toimusid augustis 1997 Brüsselis, 18. septembril 1997 Pariisis, 17. novembril 1997 Frankfurdis ning 21. novembril 1997 Pariisis ning millel hageja füüsiliselt kohal ei viibinud, kuid mille osas Atochem teavitas teda telefoni teel (vaidlustatud otsuse põhjendused 171–197) – mida hageja eitab;

– mitmepoolsed koosolekud, mis toimusid 26. ja 27. novembril 1997 Brüsselis paralleelselt CEFIC üldkoguga (vaidlustatud otsuse põhjendused 198–209), kusjuures hageja möönab oma osalemist kõnealusel üldkogul, kuid väidab, et ta ei olnud teadlik õigusvastastest aruteludest;

– mitmepoolsed koosolekud Degussa, Kemira ja Solvay vahel, mis toimusid 1997. aasta lõpust 1998. aasta alguseni ja mille tulemustest teavitas Solvay hagejat telefoni teel (vaidlustatud otsuse põhjendus 210) – mida hageja eitab;

– mitmepoolsed koosolekud, mis toimusid 14. mail 1998 Évian-les-Bains’is paralleelselt CEFIC üldkoguga (vaidlustatud otsuse põhjendused 221–232), kusjuures hageja möönab oma osalemist CEFIC üldkogul, kuid väidab, et ta ei olnud teadlik õigusvastastest aruteludest;

– koosolek Degussa, Solvay ja hageja vahel, mis toimus 13. juulil 1998 Königswinteris ja millel käsitleti Atochemi NPB tehase sulgemist (vaidlustatud otsuse põhjendused 233–236) ning millel osalemist hageja eitab;

– „kõrgetasemeline” koosolek Degussa ja Solvay vahel, millel käsitleti VP‑d ja NPB‑d, mis toimus 28. septembril 1998 Brüsselis ning pärast mida Degussa kohtus hagejaga, et teavitada teda tulemustest (vaidlustatud otsuse põhjendused 239–242), kusjuures hageja ei eita, et ta Degussaga kohtus, kuid väidab, et selle kontakti sisu oli õiguspärane;

– mitmepoolne koosolek, millel käsitleti VP‑d, mis toimus 12. oktoobril 1998 Düsseldorfis ja millel hageja ei osalenud, kuid millega seoses temaga Atofina sõnul telefoni teel ühendust võeti (vaidlustatud otsuse põhjendused 247–253) mida hageja eitab;

– mitmepoolsed koosolekud ja kahepoolsed kontaktid, mis leidsid paralleelselt CEFIC üldkoguga aset 25. ja 26. novembril 1998 Brüsselis (vaidlustatud otsuse põhjendused 254–258), 30. aprillil 1999 Estorilis (Portugal) (vaidlustatud otsuse põhjendused 264–265) ja 16. novembril 1999 Brüsselis (vaidlustatud otsuse põhjendused 273–275), kusjuures hageja möönab oma osalemist kõnealustel CEFIC üldkogudel, kuid väidab, et ta ei olnud teadlik õigusvastastest aruteludest;

– neli mitmepoolset koosolekut, millel käsitleti ainult NPB‑d ja mis toimusid 16. septembril 1998 Lyonis (vaidlustatud otsuse põhjendused 237 ja 238), 1999. aasta alguses Milanos (vaidlustatud otsuse põhjendused 259–263), 1999. aasta suvel Baselis (vaidlustatud otsuse põhjendused 267–270) ja 13. detsembril 1999 Fribourg’is (vaidlustatud otsuse põhjendused 276–279), kusjuures hageja eitab oma osalemist Lyoni ja Baseli koosolekutel, mööndes samas, et ta viibis kohal kahel ülejäänud koosolekul, kuid väites, et nende ese oli täiesti õiguspärane, see tähendab nendel käsitleti küsimust, kuidas reageerida „boorivastasele” liikumisele, ning et kuigi arutelud „kaldusid” ka „ebasobivatele” teemadele, pööras ta sellele „vähe tähelepanu”, kuna ta oli keskkonnaga seotud põhjustel otsustanud minna NPB‑lt üle NPK‑le.

153 Nendest järeldustest nähtub, et peale kahe NPB‑d käsitlenud koosoleku 1999. aasta alguses Milanos ja 13. detsembril 1999 Fribourg’is eitab hageja vaidlustatud otsuses tuvastatud ülejäänud asjaolude puhul oma osalemist salajastes kontaktides.

– 28. või 29. mail 1997 Sevillas toimunud mitmepoolsed koosolekud

154 Mis puudutab Sevillas toimunud kolme koosolekut, siis puudub poolte vahel vaidlus selle üle, et hagejat esindas esimesel kahel koosolekul, millest esimesel käsitleti VP‑d (osalejad olid Atochem, Degussa, Solvay, Kemira ja hageja) ning teisel NPB‑d (osalejad olid Caffaro ja samad isikud, kes esimesel koosolekul). Seevastu ei osalenud hageja järgmisel päeval restoranis toimunud õhtusöögil (vaidlustatud otsuse põhjendused 156, 162 ja 163).

155 Kahe koosoleku osas, millel ta viibis, ei vaidlusta hageja nende arutelude sisu, mille raames esiteks vahetati teavet turu muutumise kohta ning millel teiseks käsitleti ettepanekuid üldise hinnatõusu ja VP turu jagamist puudutava kokkuleppe kohta (vaidlustatud otsuse põhjendused 157–161) ning NPB‑ga seotud samaaegseid püüdlusi (vaidlustatud otsuse põhjendus 162).

156 Ilma et hageja oleks sellele vastu vaielnud, tõdes komisjon, et „kuna puudus usaldus ja mõned Euroopa väiketootjad avaldasid vastuseisu, ei jõutud sel päeval lõpliku kokkuleppeni” (vaidlustatud otsuse põhjendus 164). Eelkõige NPB‑d käsitlevate arutelude läbiviimise katsed lõppesid Atofina avalduse kohaselt „Degussa […] esindaja kohutava vihaga, kui kõnealune esindaja vastupanu tõttu, mida osutasid väiketootjad, kes [keeldusid] Solvay ja Degussa seisukohtadega nõustumast, [lahkus] ruumist ust paugutades” (vaidlustatud otsuse põhjendus 162).

157 Nende asjaolud kohta väidab hageja siiski, et väiketootjana oli ta tegelikult õigusvastase tegevuse vastu, mida tõendab ka tema puudumine järgmisel päeval restoranis toimunud õhtusöögilt.

158 Hageja tugineb eelkõige oma toonase asepeadirektori avaldusele, mis on lisatud hagiavaldusele ja millest tema sõnul ilmneb, et seoses VP‑d käsitlenud koosolekuga märkis tema esindaja Degussale ja Solvayle, et ta on „laienemas Saksamaale” ega ole „huvitatud” mingisugusest hindade piiramisest. Seega keeldus ta hindu arutamast, mistõttu lahkus Degussa esindaja enneaegselt.

159 Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et kui ettevõtja osales koosolekul, kus arutati õigusvastast kooskõlastamist, siis isegi kui tal ei olnud aktiivset rolli, peetakse teda kooskõlastamises osalenuks, välja arvatud juhul, kui ta tõendab, et ta avaldas, et ei loe ennast sellega seotuks, või teavitas teisi osalejaid sellest, et ta kavatseb kõnealusel koosolekul osaleda muul eesmärgil kui nemad (vt eespool punktis 122 viidatud kohtuotsus Cimenteries CBR jt vs. komisjon, punkt 3199 ja seal viidatud kohtupraktika).

160 Kuna hageja tunnistas, et ta osales kõnealustel õigusvastastel aruteludel, peab ta seega tõendama, et ta osales igasuguse konkurentsivastase tagamõtteta.

161 Tuleb märkida, et isegi kui eeldada, et hageja vastuseis Degussa konkreetsetele ettepanekutele on tõendatud, ei piisa sellest käesoleva juhtumi asjaoludel tõendamaks, et hageja teatas oma konkurentidele, et ta osales kõnealustel koosolekutel muul eesmärgil kui nemad.

162 Mis puudutab täpsemalt hageja argumente vaidlustatud otsuse põhjendustes 156–162 kirjeldatud koosolekute kohta, siis märkis komisjon, et „Solvay ja Degussa lahkusid koosolekuruumist mitte seetõttu, et väiketootjad keeldusid hinnatõusus kui sellises kokku leppimast, vaid pigem seetõttu, et ettepanek ilmselt ei rahuldanud väiketootjaid väga tõenäoliselt turuosa tõttu, mis neile määrati”, et „miski ei anna tunnistust sellest, et [hageja] tõepoolest oleks tagasi lükanud konkurentidega sõlmitava kokkuleppe idee kui sellise või et ta oleks avaldanud, et ei loe ennast seotuks pakutud kokkuleppe kui sellisega”, ning et lisaks vahetati kõnealusel koosolekul konfidentsiaalset teavet (vaidlustatud otsuse põhjendus 166).

163 Tuleb märkida, et esiteks on komisjoni seisukoht vastavuses kartelli toimimisega, millest nähtub, et alates Sevilla koosolekutest otsustasid kartelliosalised „omistada vähem tähtsust turuosadele, mis olid senini olnud peamiseks aruteluteemaks, ning suunata oma huvi üldisele hinnatõusule” (vaidlustatud otsuse põhjendus 157) ning et järgmisel koosolekul, mis toimus 1997. aasta augustis Brüsselis, tehti otsus kooskõlastatud hinnatõusu kohta (vaidlustatud otsuse põhjendused 171 ja 172).

164 Teiseks ei kinnita hageja argumente tema väidetava vastuseisu kohta arutelude õigusvastasusele teistelt ettevõtjatelt saadud teave, milles on piirdutud kinnitamisega, et kartelliosaliste vahel puudus usaldus ning suur- ja väiketootjate seisukohad lahknesid (vaidlustatud otsuse põhjendus 164).

165 Tuleb märkida, et tõendid hageja kartellis osalemise kohta ei piirdu Sevilla koosolekutega, mis kuuluvad salajaste kontaktide kogumisse, mida analüüsitakse allpool.

166 Lisaks on hageja hoiak kõnealustel koosolekutel mitmeti mõistetav. Kuigi ta väitis, et ta oli konkurentsivastaste arutelude vastu VP‑d puudutaval koosolekul, kus käsitleti turu jagamise üksikasjalikku mudelit ning hindu, on siiski selge, et tema esindaja ei lahkunud koosolekukohast ja osales järgmisel koosolekul, mis puudutas NPB‑d. Tema puudumine järgmisel päeval restoranis toimunud õhtusöögilt ei tõenda samuti tema vastuseisu salajastele aruteludele, arvestades, et mõned teised asjaomased pooled, näiteks Solvay ja Ausimont ei osalenud ka sellel õhtusöögil.

167 Neid kaalutlusi silmas pidades ei piisa hageja esile toodud asjaoludest selleks, et tõendada, et ta osales kõnealustel koosolekutel, mille käigus toimus õigusvastane kooskõlastamine, igasuguse konkurentsivastase tagamõtteta.

– Hageja saadud telefonikõned

168 Mis puudutab Sevilla koosolekutele järgnenud mitmepoolseid koosolekuid, siis tuvastas komisjon, et hageja ei viibinud füüsiliselt kohal, kuid temaga võeti ühendust või teavitati nende tulemustest telefoni teel. Tegemist on esiteks nelja „kõrgetasemelise” koosolekuga, mille osas komisjon tugines Solvay edastatud teabele, ning teiseks hulga koosolekutega, mida kirjeldas Atofina.

169 Mis puudutab esiteks „kõrgetasemelisi” koosolekuid Degussa, Solvay ja Kemira vahel (augustis 1997 ja veebruaris 1998 Brüsselis, aprillis 1998 Frankfurdis ning septembris 1998 Brüsselis; vaidlustatud otsuse põhjendused 172, 211, 215 ja 239), siis märkis komisjon, et „kuigi [seal] osalesid ainult kolm ettevõtjat, toetas arutelusid kogu sektor”, ning et „[hagejat] ja Ausimonti teavitati (üldjuhul telefoni teel) alati ammendavalt arutelude tulemusest” (vaidlustatud otsuse põhjendus 172).

170 Vaidlustatud otsusest nähtub, et see järeldus tugineb esiteks Solvay avaldusele, mille kohaselt „teisi turuosalisi teavitati Degussa, Solvay ja Kemira vahel peetud koosolekute tulemustest”, kusjuures komisjon täpsustab, et „näiteks Solvay teavitas [hagejat] ja Ausimonti […] arutelude konkreetsest tulemusest”, ning teiseks Atofina avaldusele, mille kohaselt „Company Policy (US äriühing) tõttu ei osalenud FMC füüsiliselt kõigil koosolekutel, kuid hoidis ennast kursis Solvay kaudu ja oli selgelt kõikide kokkulepete ja läbirääkimiste osapool” (vaidlustatud otsuse põhjendus 172 ning 175. ja 176. joonealune märkus).

171 Komisjon lähtus Solvay avaldusest ka seoses Degussa ja Kemira kahepoolsete koosolekutega, mis toimusid 1997. aasta lõpust 1998. aasta alguseni ja kus Solvay „mõnikord osales”. Komisjoni sõnul avaldasid Degussa ja Solvay, et hageja ei osalenud nendel koosolekutel, kuna ettevõtja rakendas konkurentsieeskirjadega vastavusse viimise programmi, kuid et Solvay teavitas teda nende koosolekute tulemusest telefoni teel (vaidlustatud otsuse põhjendus 210, milles on viidatud eespool nimetatud Solvay avaldusele).

172 Hageja eitab, et Solvay temaga ühendust võttis. Ta rõhutab, et Solvay avaldus on ebatäpne, väites, et Atofina esitatud teave ei puuduta „kõrgetasemelisi” koosolekuid ega saa Solvay avaldust kinnitada. Ta väidab lisaks, et komisjon moonutas Solvay esitatud teavet, kuna ta tuvastas, et teatud ettevõtjaid teavitati „ammendavalt” ja „üldjuhul telefoni teel” (vaidlustatud otsuse põhjendus 172).

173 Mis puudutab Solvay avalduse tõenduslikku väärtust, siis tuleb märkida, et tegemist on teabega, mille süüdistatav ettevõtja edastas koostöötaotluse raames. Kõnealune avaldus on kõikide „kõrgetasemeliste” koosolekute osas sõnastatud üldiselt ega võimalda tuvastada füüsilisi isikuid, kes olid kontaktidesse kaasatud, mistõttu on takistatud selle kontrollimine ütluste põhjal. Solvay avalduse asjaomases lõigus, mida on tsiteeritud vaidlustatud otsuse 175. joonealuses märkuses, ei ole mainitud, et teave edastati „telefoni teel” ja „ammendavalt”. Lisaks ei saa käesoleva juhtumi asjaoludel seoses turu suurima ettevõtja edastatud teabega, mille kohaselt sektori paljusid ettevõtjaid hoiti õigusvastaste aruteludega kursis, välistada, et see ettevõtja püüdis oma rolli kartelli toimimises minimeerida.

174 Mis puudutab Solvay avalduse kinnitamist, siis tuleb märkida, et hagejale edastatud teavet käsitlevat avaldust ei kinnita muud tõendid, mis puudutavad kõnealuseid koosolekuid. Toimikust nähtub nimelt, et Atofina avalduses, millele komisjon viitas vaidlustatud otsuse 176. joonealuses märkuses, ei mainita tegelikult „kõrgetasemelisi” koosolekuid, vaid üksnes „rühma B” koosolekuid, mis toimusid 1995. aasta lõpust kuni 1997. aasta alguseni ehk vähemalt suures osas enne hageja puhul arvesse võetud rikkumisperioodi algust. Vaidlus puudub selle üle, et Atofina ei osalenud Solvay avalduses käsitletud koosolekutel.

175 Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb tõdeda, et Solvay avaldus on väga nõrga tõendusliku väärtusega, selleks et tõendada, et hagejat teavitati „kõrgetasemeliste” koosolekute tulemustest, ning muud tõendid ei toeta seda avaldust otseselt. Järelikult ei saa ainult selle avalduse põhjal tuvastada hageja osalemist salajastes kontaktides septembrist 1997 kuni septembrini 1998, vaid see saab olla kõige enam üksnes täiendav asjaolu vastavate tõendite kogumis.

176 Mis puudutab teiseks Atofina kirjeldatud viit koosolekut (18. septembril 1997 Pariisis, 17. novembril 1997 Frankfurdis, 21. novembril 1997 Pariisis ja oktoobris 1998 Düsseldorfis; vaidlustatud otsuse põhjendused 180, 188, 193 ja 247), siis seab hageja kahtluse alla Atofina selle avalduse usutavuse, mille kohaselt teda teavitati telefoni teel, ning väidab, et seda ei kinnita muud tõendid. Ta esitab Atofina avalduses nimetatud töötajate avaldused, milles eitatakse seda, et nendega võeti ühendust.

177 Atofina avalduse tõendusliku väärtuse kohta tuleb märkida, et asjaolu, et see avaldus tehti koostöötaotluse raames, ei sea iseenesest kahtluse alla selle usutavust. Miski ei võimalda arvata, et Atofina püüdis oma kartellis osalemist minimeerida, kui ta märkis, et ta võttis hulga koosolekutega seoses hagejaga ühendust. Tuleb ka märkida, et hagejaga toimunud kontakte puudutav teave ei ole sõnastatud ebaselgelt, vaid see on vastupidi märkimisväärselt üksikasjalik ja võimaldab teha kindlaks hageja töötajad, kellega ühendust võeti. Teave pärineb otseselt tunnistajalt, see tähendab Atofina töötajalt, kes osales vaidlusalustel koosolekutel. Tuleb meenutada, et kõnealune isik tegi oma avalduse 26. mail 2003 ehk mitu nädalat pärast esimeste tõendite esitamist, mis toimus 3. aprillil 2003 (vaidlustatud otsuse põhjendus 513). Nii koostöö tingimustest kui ka avalduse täpsest sisust nähtub, et see tehti teadlikult ja pärast põhjalikku kaalumist.

178 Nende asjaolude kogum annab seega tunnistust Atofina kõnealuse avalduse olulisest tõenduslikust väärtusest.

179 Mis puudutab Atofina avalduse kinnitamist seoses 18. septembril 1997 Pariisis toimunud koosolekuga, siis lisaks Atofina töötaja avaldusele, mille kohaselt hagejaga „võeti telefoni teel ühendust, selleks et anda talle teavet arutelude kohta”, on koosolekul sama töötaja tehtud märkmetes viidatud suurtähele „E”, mis tähistab hagejat, ning märgitud, et hageja „puudus, kuid temaga võeti ühendust telefoni teel” (vaidlustatud otsuse põhjendused 180 ja 181 ning haldustoimiku materjalid, millele on viidatud vaidlustatud otsuse 188. joonealuses märkuses).

180 Frankfurdis 17. novembril 1997 toimunud koosoleku kohta ilmneb samast avaldusest, et hageja ühe või kahe töötajaga võeti koosoleku toimumise ajal telefoni teel ühendust ning Atofina esindaja tegi neile koosolekust kokkuvõtte (vaidlustatud otsuse põhjendus 188). Seda avaldust kinnitab ka Atofina esitatud märkmed koosoleku kohta, milles on märgitud järgmist: „FMC = puudus, kuid ma ([…]) võtsin telefoni teel ühendust teise väga aktiivse kohaliku esindajaga ([…])” (vaidlustatud otsuse 200. joonealune märkus). Hagejat on lisaks mainitud esimese ettevõtjana, kes peab teatama hinnatõusust, ning tema teave sisaldub koosoleku tabelis, milles on esitatud miinimumhinnad klientide ja tootjate kaupa (vaidlustatud otsuse põhjendus 192). Lisaks täpsustas Degussa oma vastuses vastuväiteteatisele, et Atofina esindaja helistas selle koosoleku ajal hageja esindajale (vaidlustatud otsuse põhjendus 192 ja 206. joonealune märkus).

181 Pariisis 21. novembril 1997 toimunud koosoleku kohta ilmneb Atofina samast avaldusest, et hagejaga võeti telefoni teel ühendust, et saada tema nõusolek kooskõlastatud hinnatõusule (vaidlustatud otsuse põhjendus 193), ning sellel koosolekul tehtud märkmetes on nimetatud hageja hinnad (vaidlustatud otsuse põhjendus 197 ning 216. joonealuses märkuses viidatud haldustoimiku materjalid).

182 Mis puudutab oktoobris 1998 Düsseldorfis toimunud koosolekut, siis lisaks avaldusele, et hageja esindaja „jälgis koosoleku kulgu telefoni teel”, on koosoleku kokkuvõttes mainitud hageja praegust ja talle pakutud turuosa (vaidlustatud otsuse põhjendused 247–249 ning 282. joonealuses märkuses viidatud haldustoimiku materjalid).

183 Nendest asjaoludest nähtub, et Atofina avaldus on mitte ainult olulise tõendusliku väärtusega, vaid seda kinnitavad ka iga asjaomase koosoleku osas Atofina esitatud dokumentaalsed tõendid, mis pärinevad asjaolude asetleidmise ajast, ning ühe koosoleku osas kinnitab seda avaldus, mille Degussa esitas oma vastuses vastuväiteteatisele.

184 Võttes lisaks arvesse Atofina avalduse olulist tõenduslikku väärtust ning esitatud dokumentaalsete tõendite üksikasjalikkust, ei saa nende usutavust kahtluse alla seada asjaolu, et dokumentaalsed tõendid pärinevad kõnealuse avalduse esitajalt.

185 Hageja ei vaidlusta Atofina esitatud dok