Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ühe rikkumise koostisosadeks olevad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus – Mõiste

(EÜ artikli 81 lõige 1)

2. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Käive

(Komisjoni teatis 2006/C 210/02, punkt 13)

3. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Karistuste individualiseerimise põhimõte

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2006/C 210/02)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise kestus

(Komisjoni teatis 2006/C 210/02)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju – Hindamine

(Komisjoni teatis 2006/C 210/02, punkt 25)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Hindamine

(Komisjoni teatis 2006/C 210/02, punkt 29)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kergendavad asjaolud – Konkurentsivastase tegevuse lubamine või õhutamine avaliku sektori poolt

(Komisjoni teatis 2006/C 210/02, punkti 29 viimane taane)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Vähendamine ettevõtja rahalise olukorra tõttu – Tingimused

(Komisjoni teatis 2006/C 210/02, punkt 35)

Summary

1. Kunstlik on jagada vaid ühte eesmärki taotlevat ühte vältavat käitumist mitmeks erinevaks rikkumiseks, kui seal on vastupidi tegu ühe rikkumisega, mis järjest enam konkretiseerus nii kokkulepete kui ka kooskõlastatud tegevuse kaudu.

Selles olukorras on ettevõtja, kes osales rikkumises enda tegevusega, mis kuulub EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses konkurentsivastase eesmärgiga kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse mõistete hulka ja mille eesmärk on aidata kaasa kogu rikkumise toimumisele, vastutav ka teiste ettevõtjate poolt selle sama rikkumise raames toime pandud tegude eest selles rikkumises osalemise kogu perioodil.

Ühe ja vältava rikkumise olemasolu tõendamiseks peab komisjon tõendama, et ettevõtja mõistis, et tema tegevus aitab kaasa kõigi osalejate taotletud ühiste eesmärkide saavutamisele, ja et ta oli teadlik teiste ettevõtjate poolt kavatsetud või ellu viidud sisulistest tegudest nende samade eesmärkide taotlemisel või et ta võis neid mõistlikult ette näha ning oli valmis nendega kaasnevat riski aktsepteerima.

Nimelt võib kartelle lugeda ühe konkurentsivastase kokkuleppe osaks üksnes siis, kui on tõendatud, et need kuuluvad ühist eesmärki taotleva tervikplaani alla. Üksnes siis, kui ettevõtja nendes kartellides osaledes teadis või oleks pidanud teadma, et nii tegutsedes ühineb ta ühe kokkuleppega, võib tema osalemist kõnealustes kartellides lugeda selle kokkuleppega liitumise väljenduseks.

Ühes ja vältavas rikkumises osalemiseks peavad esinema kolm tingimust, nimelt ühist eesmärki taotlev tervikplaan, ettevõtja tahtlik panus sellesse plaani ja asjaolu, et ta oli (tõendatult või eeldatavalt) teadlik teiste osaliste rikkumistest.

Mis puudutab ühist eesmärki taotlevat tervikplaani, siis ei saa ühise eesmärgi mõistet määratleda üldise viitega konkurentsi moonutamisele rikkumisest puudutatud turul, sest konkurentsi kahjustamine kujutab nii eesmärgi kui tagajärjena endast iga sellise tegevuse põhiosa, mis kuulub EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse. Ühise eesmärgi mõiste selline määratlus ohustab võtta ühe ja vältava rikkumise mõistelt osa selle tähendusest, kuna selle tagajärjel tuleks mitmeid ühte majandussektorit puudutavaid tegevusi, mis on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, süstemaatiliselt käsitada asjaoludena, mis moodustavad ühe rikkumise. Selleks et kvalifitseerida erinevad tegevused üheks ja vältavaks rikkumiseks, tuleb arvesse võtta kõiki asjaolusid, mis võimaldavad tuvastada või kahtluse alla seada seda, kas need on omavahel täiendavad, näiteks kohaldamise periood, sisu (sh kasutatud meetodid) ja vastavalt erinevate kõnealuste tegevuste eesmärk.

(vt punktid 33–37 ja 40)

2. Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktis 13 on sätestatud: „Trahvi põhisumma kindlaksmääramisel võetakse aluseks nende kaupade või teenuste väärtus, millega on rikkumine otseselt või kaudselt […] seotud […].” Sellest sättest ei ilmne, et asjassepuutuva müügiväärtuse arvutamiseks võib arvesse võtta üksnes müügiväärtust, mis tuleneb tehingutest, mida rikkumised tegelikult puudutasid. Nii viitab nende suuniste punkt 13 „väärtus[ele], millega on rikkumine otseselt või kaudselt […] seotud”, mitte aga „väärtusele, mis on rikkumisest mõjutatud”. Seetõttu peetakse punkti 13 sõnastusega silmas asjaomasel turul toimunud müüki.

Seda tõlgendust kinnitab liidu konkurentsieeskirjade eesmärk. Kartelle puudutavates asjades määratavate trahvide põhisummade kindlaksmääramiseks ei ole komisjonil igas juhtumis kohustust tuvastada, millist konkreetset müüki kartell mõjutas. Liidu kohtud ei ole nimelt kunagi kehtestanud sellist kohustust ning puuduvad tõendid, et komisjonil oli kavatsus endale selline kohustus nende suunistega kehtestada. Lisaks on oma laadilt salajaste kartellide asjades vältimatu, et teatud tõendeid konkurentsivastase tegevuse iga ilmingu kohta ei avastata.

Lisaks annab rikkumisega seotud kauba käive täpse pildi rikkumise ulatusest asjaomasel turul. Eelkõige on konkurentsi piirava tegevusega seotud toodete müügist tekkinud käive objektiivne asjaolu, mis täpselt näitab selle tegevuse kahjulikkust normaalsetele konkurentsitingimustele.

(vt punktid 61–66)

3. Kui rikkumise panevad toime mitu ettevõtjat, tuleb uurida iga ettevõtja rikkumises osalemise suhtelist raskusastet. See järeldus tuleneb loogiliselt kriminaal‑ ja halduskaristuste individuaalsuse põhimõttest, mille kohaselt tohib ettevõtjat karistada üksnes tegude eest, mida talle individuaalselt ette heidetakse; nimetatud põhimõtet kohaldatakse kõigis haldusmenetlustes, mis võivad kaasa tuua karistuse ühenduse konkurentsinormide alusel. Rikkumise raskusastet tuleb individuaalselt hinnata, võttes arvesse suurt hulka asjaolusid, nagu juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju. Asjaolu, et ettevõtja ei võtnud osa kõigist keelatud kokkulepet moodustavatest osadest või et tal oli väike roll nendes osades, milles ta osales, tuleb arvestada rikkumise raskusastme hindamisel ja vajaduse korral trahvisumma kindlaksmääramisel.

Siiski toimub Üldkohtu praktika kohaselt individuaalsete asjaolude hinnang mitte rikkumise raskuse hindamise raames, st trahvi põhisumma kehtestamise raames, vaid põhisumma kohandamisel kergendavate ja raskendavate asjaolude järgi.

Komisjonil on õigus võtta määruse nr 1/2003 artikli 23 tähenduses „raskusastme” teatud aspekte arvesse kergendavate ja raskendavate asjaolude raames, mitte aga „raskusastme” raames trahvide arvutamise meetodi suuniste tähenduses.

Need suunised tõid kaasa trahvide arvutamise meetodi põhimõttelise muudatuse. Esiteks kaotati rikkumiste jagamine kolme kategooriasse („kerge”, „raske” ja „väga raske”). Praegu kehtiv süsteem, milles kasutatakse 0–30%‑ni ulatuvat astmestikku, võimaldab täpsemat eristamist vastavalt rikkumiste raskusele. Teiseks kaotati fikseeritud summad. Nüüdsest arvutatakse põhisumma lähtuvalt müügiväärtusest, mille iga ettevõtja sai vahetult või kaudselt seoses rikkumisega. See uus meetod võimaldab järelikult kergemini arvestada rikkumise raskuse hindamise raames seda, millises ulatuses osales iga ettevõtja individuaalselt selles rikkumises. See võimaldab ka arvesse võtta ühe rikkumise raskuse vähenemist aja jooksul.

Ehkki rikkumises osalemisega seotud raskusastet ja juhtumi eripäraseid asjaolusid tuleb arvesse võtta, võib komisjoni viidatud suuniseid kohaldades need arvesse võtta rikkumise raskuse hindamisel või põhisumma kohaldamisel lähtuvalt kergendavatest ja raskendavatest asjaoludest. Juhul kui komisjon viimati nimetatud lähenemist kasutab, peab kergendavate ja raskendavate asjaolude hindamine siiski võimaldama ühes rikkumises osalemise suhtelise raskusastme piisavat arvestamist ja ka selle raskuastme võimalikku muutust aja jooksul.

(vt punktid 84–87, 89, 90 ja 92)

4. Mis puudutab müügiväärtuse põhjal määratud summa korrutamist rikkumises osalemise aastate arvuga, siis märgib määruse nr 1/2003 artikli 23 lõige 3 üksnes seda, et „[t]rahvisumma määramisel võetakse arvesse nii rikkumise raskust kui ka kestust”, ilma et täpsustataks konkreetset viisi, kuidas kestust arvestada. Suunistes määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ette nähtud korrutamine rikkumises osalemise aastate arvuga tähendab seda, et summat suurendatakse 100% iga aasta kohta. See lähenemine kujutab endast meetodi põhimõttelist muudatust seoses kartelli kestuse arvestamisega. Siiski ei ole selline areng vastuolus määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikega 3.

Ehkki komisjon võttis varem trahvisummat kestuse alusel suurendades mõnikord arvesse rikkumise arengut aja jooksul, ei kohusta nende suuniste ükski säte teda kohaldama sellises olukorras korrutuskoefitsienti, mis ei ole kõrgem kui kaks, või vähendama raskuse alusel arvestatud müügiväärtuse osakaalu.

(vt punktid 107–110)

5. Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktis 25 on sätestatud et „[o]lenemata ettevõtja osalemise kestusest rikkumises, lisab komisjon põhisummale summa, mis moodustab 15–25% […] müügiväärtusest, eesmärgiga hoida ära ettevõtjate igasugust soovi osaleda hindade määramise, turu jagamise ja tootmise piiramise horisontaalkokkulepetes”.

Kui komisjon kohaldab sama lisasummat otsuse kõigile adressaatidele, kuna nad kõik osalesid ühes ja vältavas rikkumises, mis hõlmas hindade kehtestamist ja/või turu jagamist, siis ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikutud.

Nende suuniste punkti 25 sõnastus ([„lisab”,] „incluira”, „will include” ja „fügt hinzu”) näitab muuseas, et ilmselgete rikkumiste korral on lisasumma kehtestamine automaatne toiming, mis ei eelda teiste tegurite olemasolu.

(vt punktid 116 ja 117)

6. Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 29 kolmanda taande kohaselt peab asjaomane ettevõtja kergendavate asjaolude alusel trahvi vähendamiseks „esita[ma] tõendid selle kohta, et tema osalemine rikkumises on sisuliselt tühine” ning „tõesta[ma], et ajal, mil ta oli rikkumist kujutavate kokkulepete osaline, ta tegelikult kokkuleppeid ei täitnud, käitudes turul konkurentsi soodustavalt”.

Siiski näitab väljendi „järgmisi” kasutamine, et nende suuniste punktis 29 esitatud kergendavate asjaolude nimekiri ei ole ammendav. Lisaks tuleb juhtumi eripäraseid asjaolusid, eelkõige seda, kas ettevõtja osales rikkumise kõigis osades või mitte, arvesse võtta ja kui mitte rikkumise raskuse hindamisel, siis vähemalt põhisumma kohandamisel kergendavate või raskendavate asjaolude põhjal. Nimelt oli see kohustus üks põhjuseid, miks Euroopa Kohus sai järeldada, et ühe ja vältava rikkumise mõiste ei ole vastuolus põhimõttega, et vastutus konkurentsiõiguse rikkumise eest on personaalne. Punkti 29 kolmandas taandes esitatud kriteeriumidest ei piisa selle võimaluse tagamiseks.

(vt punktid 126 ja 127)

7. Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 29 viimane taane näeb ette, et „[p]õhisummat võidakse vähendada, kui […] konkurentsivastane tegevus oli lubatud või seda õhutati avaliku sektori poolt või õigusaktidega”. Sellega seoses ei tähenda pelk konkurentsivastasest tegevusest teadlik olemine, et institutsioon on seda tegevust vaikimisi „luba[nud] või […] õhuta[nud]” nende suuniste punkti 29 viimase taande tähenduses. Väidetavat tegevusetust ei saa nimelt samastada positiivse teoga, nagu lubamine või õhutamine.

(vt punktid 131 ja 134)

8. Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 35 alusel trahvi vähendamiseks peavad samaaegselt esinema kolm tingimust, milleks on taotluse esitamine haldusmenetluse käigus, teatava sotsiaalse ja majandusliku konteksti olemasolu ning ettevõtja maksevõimetus, kusjuures ettevõtja peab esitama kindlad tõendid, mille kohaselt seaks trahvi määramine pöördumatult ohtu tema majandusliku elujõulisuse ning tema varad kaotaks igasuguse väärtuse.

Taotluse esitamine trahvi vähendamiseks ei ole üksnes vorminõue, vaid nõue, mille täitmata jätmise korral ei saa majanduslikku olukorda kehtivalt hinnata, sest komisjonil ei ole seega asjassepuutuvaid tõendeid, nagu asjaomase ettevõtja sisesed andmed, mis võimaldaks selle majanduslikku elujõudu hinnata.

(vt punktid 171 ja 176)