Keywords

Summary



Keywords

1. Tühistamishagi – Liikmesriikide hagid – Hagi komisjoni otsuse peale, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks – Põhjendatud huvi tõendamine ei ole vastuvõetavuse tingimus

2. Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Põhjendatud huvi – Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks

3. Riigiabi – Mõiste – Liikmesriigi valitsuse liikme avalikud avaldused, millega väljendatakse liikmesriigi soovi võtta asjakohaseid meetmeid teatava ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks – Eelis, mis on antud riigi ressursse üle kandmata – Välistamine – Ettevõtjale krediidiliini andmise projekt

(EÜ artikli 87 lõige 1)

4. Riigiabi – Mõiste – Riigi poolt eelise andmine riigi ressurssidest – Liikmesriigi valitsuse liikme avalikud avaldused, millega väljendatakse liikmesriigi soovi võtta asjakohaseid meetmeid teatava ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks – Eelis, mis on antud riigi ressursse üle kandmata – Välistamine

(EÜ artikli 87 lõige 1)

5. Riigiabi – Komisjoni otsus – Kohtulik kontroll

6. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253)

Summary

1. EÜ asutamislepingus tehakse selgelt vahet ühelt poolt ühenduse institutsioonide ja liikmesriikide õigusel esitada tühistamishagi ja teiselt poolt füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusel niisuguse hagi esitamiseks; igal liikmesriigil on õigus tühistamishagi esitamise teel vaidlustada komisjoni otsuste õiguspärasus, ilma et selle õiguse teostamiseks tuleks põhjendada põhjendatud huvi olemasolu. Selleks et hagi oleks vastuvõetav, ei pea liikmesriik seega tõendama, et vaidlustatav komisjoni õigusakt tekitab tema suhtes õiguslikke tagajärgi. Põhjendatud huvi viitab ainult füüsiliste ja juriidiliste isikute, mitte institutsioonide või liikmesriikide esitatud hagidele.

Lisaks ei tohi põhjendatud huvi mõistet segamini ajada vaidlustatava akti mõistega, mille kohaselt selleks, et akti peale saaks tühistamishagi esitada, peab kõnealune akt olema vastu võetud niisuguste õiguslike tagajärgede tekitamise eesmärgil, mis võivad huve kahjustada ja selle peab kindlaks tegema selle sisust lähtudes.

Komisjoni otsus, millega tunnistatakse riigiabi ühisturuga kokkusobimatuks, tekitab selliseid siduvaid õiguslikke tagajärgi ning selle puhul on seega tegemist vaidlustatava aktiga.

(vt punktid 118 ja 119)

2. Tühistamishagi vastuvõetavuse tingimus on, et selle esitanud füüsilisel või juriidilisel isikul on tekkinud ja jätkuv huvi vaidlustatud akti tühistamiseks. Selline huvi eeldab, et asjaomase akti tühistamine ise võib tingida õiguslikud tagajärjed või teise vormeli kohaselt, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu. Seega akt, millega rahuldatakse täielikult kaebuse esitaja nõuded, ei saa määratlusest tulenevalt seda isikut kahjustada ning sellel isikul ei ole huvi nõuda selle tühistamist.

Komisjoni otsuse puhul, millega komisjon on tunnistanud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuks, on abisaaja ettevõtjaga konkureeriv ettevõtja siiski põhjendanud tekkinud ja jätkuvat huvi selle otsuse tühistamiseks, kui ta väidab, et riik on võtnud täiendavaid abimeetmeid, mis sisaldavad eraldiseisvaid eeliseid abisaaja ettevõtja kasuks ning mis kahjustavad rohkem tema turuseisundit.

Abi olemasolu ning selle kokkusobimatus ühisturuga ei välista a priori siiski teiste kokkusobimatute abimeetmete olemasolu, mis hoolimata sellest, et neile komisjoni otsuses ei viidatud, on samuti nimetatud otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluse esemeks ning mis pealegi võivad märkimisväärselt mõjutada abisaaja teatud konkurentide turuseisundit.

Pealegi, kui hageja väidab, et vaatamata sellele, et vaidlustatud akt on talle osaliselt soodus, ei kaitse see ometigi vajalikul määral tema õiguslikku olukorda, siis tuleb tunnustada tema põhjendatud huvi olemasolu selles osas, et kohus kontrolliks, kas see otsus on õiguspärane.

(vt punktid 116, 127 ja 128, 130 ja 131)

3. Selleks et meedet saaks kvalifitseerida riigiabina EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, peab see eelkõige esiteks sisaldama eelist, mis võib olla erinevas vormis („ükskõik missugusel kujul”), ning teiseks peab see eelis tulenema otse või kaudselt avalikest ressurssidest („igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest” antud). Eelise mõiste tähendab, et riigi sekkumise tulemus peab olema majandusliku ja/või rahalise olukorra parandamine, sh eelisesaaja rikastumine näiteks vähendades ettevõtja eelarvel tavaliselt lasuvaid kulutusi.

Mis puudutab liikmesriigi valitsuse liikme selliste avalike avalduste mõju, millega väljendatakse soovi võtta asjakohaseid meetmeid ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks, siis tuleb tunnistada, et need avaldused võivad tuua kaasa arvestatava eelise selle ettevõtja kasuks osas, milles need võimaldasid finantsturgude usalduse taastada, tegid võimalikuks, lihtsamaks ning vähem kulukaks ettevõtja ligipääsu uuele krediidile, mis oli vajalik tema lühiajalise tähtajaga võlakoorma refinantseerimiseks ning andsid kindlalt oma panuse sellise väga hapra rahalise olukorra stabiliseerumisse. Sellised avaldused võivad otsustavalt mõjutada reitinguagentuuride reaktsioone, aidata kaasa ettevõtja imago ümberhindamisele investorite ja võlausaldajate silmis ning olla otsustavad nende finantsturgudel osalejate tegevuse suhtes, kes hiljem osalevad asjaomase ettevõtja refinantseerimises.

Pealegi nende põhimõtete alusel, mis reguleerivad krediidi andmist ja refinantseerimist kapitaliturgudel, on ettevõtja reitingutase – ning seega talle antud krediidiga seotud maksejõuetuse risk – otsustav selleks, et hinnata refinantseerimiskulutusi, mida see ettevõtja peab kandma eelkõige uute võlakirjade emiteerimise puhul viivitusintressi osas. Sellest tuleneb, et mida väiksem on see maksejõuetuse risk, seda lihtsam ning vähem kulukas on asjaomaste krediitide refinantseerimine kapitaliturgudel. Teisisõnu, igasugune positiivne mõju ettevõtja reitingule, olgu see kas või siis tänu avalikele avaldustele, mis võivad luua või tugevdada investorite usaldust, mõjutab kohe tema selliste kulutuste taset, mida ta peab kandma, et ennast kapitaliturgudel refinantseerida.

Lisaks peab komisjon selleks, et meedet abina kvalifitseerida, objektiivsetest teguritest lähtudes tuvastama, et kõik abi mõiste kumulatiivsed tingimused, sealhulgas eelise olemasolu EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses on täidetud, võttes arvesse asjaomase meetme majanduslikke tagajärgi.

Komisjon ei saa pelgalt teatud summas krediidiliini andmise kohta tehtud riigi ühepoolse pakkumise põhjal eeldada, et see pakkumus toob selle saajale kaasa soodsad majanduslikud tagajärjed, ilma et ta võtaks tingimata arvesse tingimusi, mis reguleerivad asjaomase krediidilepingu täitmist ning eelkõige neid, mis on seotud nimetatud krediidi saamise ning tagasimaksmisega ning seda veel vähem, kui saaja ei ole seda pakkumist heaks kiitnud, vaid on piirdunud refinantseerimisega turul valitsevatel tingimustel. Kui see oleks teisiti, siis isegi krediidilepingud, mis sisaldavad objektiivselt ebasoodsaid tingimusi, nagu turul pakutavast kõrgem intressimäär ning rangemad tagasimaksmise tingimused, peaks kvalifitseerima eeliseks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning seda ainult põhjusel, et avalik-õiguslik võlausaldaja tunnistas ennast olevat valmis saajale teatud summa andma.

(vt punktid 215, 231, 234, 237 ja 238, 253, 255)

4. Riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses saab pidada vaid neid eeliseid, mis on otseselt või kaudselt antud riigi ressurssidest. Asjaolu, et selles sättes tehakse vahet „liikmesriigi poolt” antaval abil ja „riigi ressurssidest” antaval abil, ei tähenda, et kõik riigi poolt tagatavad eelised kujutavad endast abi, olgu see siis riigi ressurssidest rahastatud või mitte, vaid tähendab üksnes seda, et selle mõiste alla kuuluvad nii vahetult riigi antud eelised kui ka need eelised, mida antakse riigi poolt määratud või asutatud avalik-õigusliku või eraõigusliku isiku kaudu.

Selles kontekstis eeldab erainvestori kriteeriumi kohaldamine tingimata seda, et riigi poolt ettevõtja kasuks võetud meetmed annavad riigi ressurssidest tuleneva eelise.

Pealegi, mis puudutab kohtuliku kontrolli ulatust, siis tuleb meenutada, et abi mõiste on objektiivne mõiste ning et teatava meetme riigiabina kvalifitseerimine, mis asutamislepingu kohaselt on nii komisjoni kui ka kohtu ülesanne, ei saa põhimõtteliselt õigustada komisjoni ulatuslikku kaalutlusõigust, kui puuduvad asjaomase riikliku meetme keerukusest tingitud konkreetsed asjaolud. Komisjonil on ulatuslik kaalutlusõigus alles etapis, mil ta peab analüüsima riigi poolt võetud meetmete võimalikku kokkusobivust ühisturuga EÜ artikli 87 lõike 3 alusel ning mille raames ta peab arvesse võtma keerulisi majanduslikke, sotsiaalseid, piirkondlikke ja sektoraalseid hinnanguid. Asutamislepingus määratletud riigiabi mõiste on õigusliku tähendusega ning seda tuleb tõlgendada objektiivsetest teguritest lähtudes. Seetõttu peab kohus, võttes arvesse nii talle esitatud vaidluse konkreetseid asjaolusid kui ka komisjoni kaalutluste tehnilist või kompleksset laadi, põhimõtteliselt teostama täieliku kontrolli, et otsustada, kas meede kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.

Eelis peab tulenema riigi ressursside ülekandmisest. See tuvastatud eelise ning riigi ressursside kaasamise vahelise seose nõue eeldab põhimõtteliselt, et nimetatud eelis on otseselt seotud riigieelarvel lasuva vastava kohustusega või sellele eelarvele piisavalt konkreetse majandusliku riski tekitamisega riigi poolt võetud õiguslikult siduvate kohustuste alusel.

Mis puudutab liikmesriigi valitsuse liikme avalikke avaldusi, millega väljendatakse liikmesriigi soovi võtta asjakohaseid meetmeid teatava ettevõtja rahaliste raskuste lahendamiseks, siis liikmesriigi poolt endale võetud konkreetne, tingimusteta ning tühistamatu kohustus avalike ressursside kaasamiseks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses eeldab, et nendes avaldustes on sõnaselgelt ära näidatud kas investeeritav summa, konkreetsed garanteeritavad võlad või vähemalt kindlaksmääratud finantsraamistik nagu krediidiliin teatud summa ulatuses ning ka kavandatud abi andmise tingimused.

Pelgalt asjaolu, et liikmesriik kasutas oma erilist mainet finantsturgudel, ei ole piisav selleks, et tõendada, et tema ressurssidele tekkis oht, mida võib pidada selliseks, mis kujutab endast riigi ressursside ülekandmist EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning mis oleks piisavalt seotud ettevõtjale liikmesriigi valitsuse liikme avalike avaldustega antud eelisega. Ei ole piisav, et selle asemel, et kaasata riigi ressursse otse või kaudselt, kasutab liikmesriik ära finantsturgude toimimist reguleerivaid erieeskirju, et tasakaalustada ettevõtja majanduslikku olukorda lühiajaliselt ning seda just eesmärgiga, et täita ärilised ja rahalised tingimused, mis on hädavajalikud konkreetsemate toetusmeetmete võtmiseks, mis peavad aset leidma hiljem.

(vt punktid 214, 217–219, 262, 280, 282, 297)

5. Ühenduse riigiabi puudutavates kohtuvaidlustes on Üldkohus faktiliste asjaolude ning tõendite hindamisel vaba. Lisaks tähendab selles kontekstis küsimus, kas ja mil määral käsitletavale asjale siseriiklikku õigusnormi kohaldatakse, kohtu poolt faktiliste asjaolude hindamist ning sellele kehtivad tõendite hankimise ja tõendamiskoormise jagamise eeskirjad.

(vt punkt 269)

6. EÜ artikliga 253 nõutav põhjendus peab vastama asjaomase akti olemusele, sellest peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli. Pealegi kujutab otsuse põhjendamise kohustus endast vorminõuet, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis puudutab vaidlusaluse akti sisulist õiguspärasust. Otsuse põhjendamine tähendab väljendada formaalselt neid põhjendusi, millele see otsus tugineb. Kui neis põhjendustes on tehtud viga, siis mõjutab see otsuse sisulist õiguspärasust, mitte aga selle otsuse põhjendatust, mis võib olla piisav ka juhul, kui on esitatud valed põhjendused.

(vt punkt 315)