ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
111

Siiski piisab, kui tõdeda, et eksportivateks tootjateks, kelle nimel CCCME tegutseb, on 19 Hiina eksportivat tootjat, kes on hagiavalduse lisa A.2 kohaselt Hebei Cheng’An Babel Casting Co. Ltd, Shanxi Jiaocheng Xinglong Casting Co. Ltd, Tianjin Jinghai Chaoyue Industrial and Commercial Co. Ltd, Qingdao Jiatailong Industrial Co. Ltd, Qingdao Jinfengtaike Machinery Co. Ltd, Shahe City Fangyuan Casting Co. Ltd, Shandong Heshengda Machinery Technology Co. Ltd, Baoding Shuanghu Casting Co. Ltd, Tang County Kaihua Metal Products Co. Ltd, Weifang Nuolong Machinery Co. Ltd, Laiwu Xinlong Weiye Foundry Co. Ltd, Handan Zhangshui Pump Manufacturing Co. Ltd, Zibo Joy’s Metal Co. Ltd, Dingxiang Sitong Forging and Casting Industrial, Jiaocheng County Honglong Machinery Manufacturing Co. Ltd, Laiwu City Haitian Machinery Plant, Lianyungang Ganyu Xingda Casting Foundry, Rockhan Technology Co. Ltd ja Botou GuangTai Precision Casting Factory.
357

Kohustus tõendada, et kõnesolevate eelotsustega on rikutud LIR artikleid 164 ja 166, ei ilmne kuidagi ka 12. novembri 2013. aasta kohtuotsusest MOL vs. komisjon (T‑499/10, EU:T:2013:592). Vastupidi Luksemburgi Suurhertsogiriigi väitele võimaldab see kohtuotsus ainult näidata, et abimeetme valikulisus võib tuleneda kaalutlusõigusest, mille on ametiasutusele andnud üldkohaldatav õigusakt, ja seda olenemata selle õiguse kasutamisest endast. Selles on ka täpsustatud, et niisuguse õiguse kasutamata jätmise korral tuleb lähtuda meetme sisust, et kontrollida, kas sellega on antud sellest kasu saavale isikule valikuline eelis.
347

Komisjon ei saa siinkohal tugineda tulemuslikult lojaalse koostöö põhimõttele, nagu seda on tõlgendatud 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsuses Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon, (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, punkt 34). Euroopa Kohus leidis selles kohtuotsuses, et ELL artikli 4 lõikest 3 tuleneva liikmesriikide ja institutsioonide vahelise lojaalse koostöö raames peab liikmesriik, kes leiab, et komisjoni esialgse uurimise esemeks olev meede ei kujuta endast riigiabi, selleks, et menetlus tema tõttu ei viibiks, esitama komisjonile võimalikult ruttu pärast seda, kui komisjon on talle sellest meetmest teatanud, oma sellist seisukohta põhjendavad asjaolud. Liikmesriikide avaldused on loomulikult riigiabi järelevalve menetluses iseenesest asjakohased (vt selle kohta 26. juuni 2008. aasta kohtuotsus SIC vs. komisjon, T‑442/03, EU:T:2008:228, punkt 104). Ent käesolevas kohtuasjas ei saa järeldada lojaalse koostöö põhimõttest, nii nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, et komisjon võis esialgse uurimise menetluses tugineda eelkõige Taani ja Rootsi ametiasutuste kinnitustele järeldamaks, et 23. veebruari 2017. aasta kapitali suurendamine ei ole riigile omistatav, samas kui selle meetme oli võtnud PostNord, kelle puhul komisjon oli tuvastanud, et tegemist on riigi osalusega ettevõtjaga, kellele Taani ja Rootsi riigil on võimalik avaldada valitsevat mõju.
205

Selles osas on suuniste 1996. aasta aprillis muudetud redaktsiooni („Note for Guidance concerning the application of section C.6 Part 4 of the Annex to Directive 75/318/EEC as amended“) ja soovituse 83/571 vahel järgmised erinevused: – nendes on ette nähtud, et taotleja peab selgelt märkima, kas taotletud näidustus on esmane ravi (mõeldud patsientidele, kes ei saa ühtegi kõnealust ainet) või teisene ravi (rakendatakse siis, kui ainuravim ei ole näidanud rahuldavat riski-kasu suhet) või vastab teistele kasutusviisidele. Nende suuniste 1996. aasta aprillis muudetud redaktsioonis on täpsustatud, et kliinilist arendustegevust tuleb vastavalt rakendada; – need sisaldavad farmakodünaamilisi ja farmakokineetilisi uuringuid käsitlevat jagu, milles on mainitud täiendavaid nõudeid, mida võib taotlejatele kehtestada. Need uuringud on eriti olulised seoses ravimikombinatsiooni koostises olevate ainete vastastikuse toimega. Nii selgitavad suunised 1996. aasta aprillis muudetud redaktsioonis, et taotleja peab tõendama, et erinevad ained ei mõjuta nende farmakokineetilist profiili; – need sisaldavad jaotist, milles käsitletakse koostist ja annustamist ning milles soovitatakse, et kavandatud annused oleksid põhjendatud. Nii on märgitud: „[i]ga aine kogus püsikombinatsioonis peab olema selline, et see kombinatsioon on olulisele elanikkonnarühmale ohutu ja tõhus ning et püsikombinatsiooni riski-kasu hindamine on võrdne või suurem kui iga aine eraldi võetuna“; „multilevel factorial design võib olla kasutuses, kuid on olemas muid tõendusvahendeid, et tõendada, et kombinatsioon on suurem kui need ained“ ja „kirjeldavad tunnused nagu response surface methods võivad olla kasutuses (vt ravimi müügiloa põhjenduseks teavet annuse-reaktsiooni seose kohta)“; – need sisaldavad teraapiauuringuid käsitlevat punkti, milles on nähtud ette, et kliinilised kinnitavad testid on vajalikud tõhususe tõendamiseks, eelistatavalt paralleelsete rühmade võrdlemise teel, milles püsikombinatsiooni võrreldakse selle üksiku ainega. Platseeborühma lisamine on soovitatav, kui see on võimalik.
81

Nad väidavad samuti, et vaidlustatud otsuse põhjendus, mis on vaid üks lehekülg pikk, on väga lühike ning et selles on „õiguslikku ebatäpsust“ ja „sisulisi puudusi“, mis on kokkusobimatud menetluse liiga pika kestusega ja tõendavad, et komisjon viis läbi pealiskaudse uurimise. Nad heidavad komisjonile ette, et ta ei analüüsinud eesmärki suurendada katusorganisatsioonidele antava rahalise toetuse prognoositavust, mida Alam-Saksi liidumaa ametiasutused taotlesid seetõttu, et järk-järgult kaotati seos heategevusvaldkonna toetamise ja loteriidest saadud tulu vahel, mis leidis aset aastatel 1997 (või 2004) kuni 2015, ja seda vaatamata sellele, et esimene hageja tsiteeris erinevate asjaomaste seaduste seletuskirjade lõike. Lisaks ei võtnud ta seisukohta küsimuses, kas toetussummade kasv aastatel 1956–2015 vastas 20% künnisele, mis on ette nähtud komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 (millega rakendatakse nõukogu määrust 2015/1589) (ELT 2004, L 140, lk 1; ELT eriväljaanne 08/04, lk 3), mida on muudetud komisjoni 27. novembri 2015. aasta määrusega (EL) 2015/2282 (ELT 2015, L 325, lk 1), artikli 4 lõikes 1, mille kohaselt olemasoleva toetusprogrammi algse eelarve suurenemist kuni 20% võrra ei peeta siiski olemasoleva toetuse muutmiseks. Lisaks ei võtnud ta seisukohta selle kohta, millised tagajärjed on toetuse eraldamisel kindlaksmääratud ja muutuvaks osaks, mis on seotud hasartmängumaksu muutumisega. Lõpuks rõhutavad hagejad, et komisjon ei võtnud seisukohta Niedersächsischer Landesrechnungshofi (Alam-Saksi liidumaa kontrollikoda, Saksamaa) avalduste suhtes, mis olid tema valduses ja millest hagejate sõnul nähtub ilmselgelt, et rahaline toetus kujutas endast uut abi. Nad heidavad ka ette, et abi olulise muudatuse kohta ei ole esitatud ülevaadet ega määratlusi.
85

Seevastu juhul, kui konkursiteade on sõnastatud ebamääraselt või mitmeti mõistetavalt, on administratsioon kohustatud kandidaadi huve silmas pidades kasutama oma hindamisõigust vastavalt hoolitsemiskohustusele ja hea halduse põhimõttele. Nii on see näiteks juhul, kui konkursiteates ei ole täpsustatud vorminõudeid, millele vajalikud tõendavad dokumendid peavad vastama. Näiteks seoses konkursiteatega, milles ei ole ette nähtud mitte üksnes kohustus esitada koos kandideerimisavaldusega tõendavad dokumendid omandatud hariduse kohta, vaid on ka täpsustatud, et akadeemilistest diplomitest ja kutsekvalifikatsiooni tunnistustest tuleb esitada tõestatud ärakirjad, on Euroopa Kohus otsustanud, et see täpsustus on üksnes „praktiline soovitus kandidaatidele, kelle edastatud dokumente ei tagastata“. Sellisel juhul on konkursikomisjoni ülesandeks hinnata, kas kandidaadi esitatud dokumendid on sellised tõendid, mis võimaldavad ta konkursile lubada (25. aprilli 1978. aasta kohtuotsus Allgayer vs. parlament, 74/77, EU:C:1978:89, punkt 4).
61

Nimelt nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et kui hageja nõuab määruse 2015/1589 artikli 4 lõike 3 alusel tehtud otsuse tühistamist, seab ta kahtluse alla peamiselt asjaolu, et see otsus võeti vastu ilma, et institutsioon oleks algatanud ametliku uurimismenetluse, rikkudes seeläbi tema menetlusõigusi. Niisuguse hagi põhjenduseks võib hageja esitada kõik väited, mis tõendavad, et teabe ja nende asjaolude hindamine, mis komisjoni käsutuses olid või oleksid võinud olla esialgse uurimise staadiumis, oleks pidanud tekitama tõsiseid raskusi riigiabi olemasolu kindlaksmääramisel või kahtlusi sellise abi siseturuga kokkusobivuse suhtes, ilma et see muudaks hagi eset või selle vastuvõetavuse tingimusi. Vastupidi, kohtupraktika kohaselt on just niisuguste raskuste olemasolu see tõend, mis tuleb esitada tõendamaks, et komisjon oleks pidanud algatama ELTL artikli 108 lõikes 2 ja määruse 2015/1589 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud ametliku uurimismenetluse (vt selle kohta analoogia alusel 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. juuni 2019. aasta kohtuotsus a&o hostel and hotel Berlin vs. komisjon, T‑578/17, ei avaldata, EU:T:2019:437, punktid 45 ja 46).
139

Viimaks tuleb tõdeda, et hageja ei saa tuletada ühtegi argumenti asjaolust, et määruse nr 966/2012 artikli 135 lõikes 4 ei ole osutatud süstemaatilisele ja korduvale eeskirjade eiramisele või et neid mõisteid ei ole määruses määratletud. Piisab, kui märkida, et selles sättes on otsesõnu nõutud, et võetaks arvesse tuvastatud eeskirjade eiramiste raskust. Asjaolu, et need on süstemaatilised või korduvad, on ilmselgelt selline, mida tuleb nende eeskirjade eiramise raskuse hindamisel arvesse võtta. Ka ei saa asjaolu, et määruses nr 966/2012 – eelkõige artikli 135 lõikes 5 – on kõnealuseid mõisteid kasutatud neid otsesõnu määratlemata, mõjutada kuidagi kavatsetavat tagasinõudmist, kuna nende mõistete sisu tuleneb kahtlemata nende tavapärasest tähendusest, mille kohaselt süstemaatilised ja korduvad eeskirjade eiramised on sellised, mida iseloomustab nende korduvus ja asjaolu, et need mõjutavad kogu kontrolli- ja haldussüsteemi, nagu need, millele on osutatud eespool punktides 124–131. […]
91

Teisest küljest tuleb tõdeda, et hageja argumentidest ei piisa, et seada kahtluse alla nende andmete tõelevastavus, millele komisjon tugines. Sellega seoses tuleb märkida, et hageja väidab tõepoolest, et mõne muu andmebaasi kohaselt kui see, mida on mainitud vaidlustatud otsuses, on menetlusse astujal Berliini lennujaamades keskmiselt 30,05% teenindusajast IATA 2018. aasta suvehooajal ja 23,6% teenindusaegadest IATA 2017/2018. aasta talvehooajal. Ta leiab seega, et komisjon alahindas menetlusse astuja teenindusaegade osakaalu, kuna komisjon märkis vaidlustatud otsuses, et menetlusse astujal oli Berliini lennujaamades IATA 2018. aasta suvehooajal keskmiselt vähem kui 25% teenindusaegadest ning IATA 2017/2018. aasta talvehooajal vähem kui 20% teenindusaegadest. Siiski tuleb tõdeda, et andmed, millele komisjon tugines, olid vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal kättesaadavad ligikaudsed hinnangud. Sellega seoses tuleb märkida, nagu komisjon ka sisuliselt väidab, et hageja ei täpsusta oma menetlusdokumentides nende andmete kuupäeva, millele ta tugineb. Pealegi kinnitas hageja kohtuistungil, et need andmed olid vaidlustatud otsusest hilisemad. Järelikult ei tähenda asjaolu, et hageja esitatud andmed ei vasta täpselt hinnangutele, millele komisjon tugines, tingimata seda, et neid hinnanguid ei saanud vaidlustatud otsuse tegemise kuupäeval pidada piisavalt usaldusväärseks.
120

Siiski tuleb käesoleval juhul esiteks seoses IATA 2017/2018. aasta talvehooajaga Düsseldorfi lennujaamas märkida, et menetlusse astujal on keskmiselt vaid 42% teenindusaegadest. Järelikult, nagu nähtub ka hageja argumentidest, ei saa eeldada, et menetlusse astujal on turgu valitsev seisund, kuna pärast kõnealust koondumist on tema teenindusaegade osakaal alla 50%. Tuleb aga tõdeda, et menetlusse astuja turgu valitseva seisundi tõendamiseks piirdub hageja viitega asjaolule, et menetlusse astuja teenindusaegade osakaal on üle 40% ja et selle lennujaama koormuse määr on kõrge. Siiski, kuna puudub muu hulgas teave teiste lennuettevõtjate teenindusaegade osa kohta, ei ole need asjaolud iseenesest piisavad tõendamaks, et menetlusse astujal on selline seisund. Lõpuks ei saa järeldada asjaolust, et menetlusse astuja teenindusaegade maksimaalne osakaal võib kella 17 UTC ja kella 17.59 UTC vahel ulatuda 58%‑ni, et menetlusse astujal on turgu valitsev seisund IATA 2017/2018. aasta talvehooajal tervikuna. Igal juhul ei ole see asjaolu piisav, et tõendada, et kõnealune koondumine võib ilmselgelt märkimisväärselt piirata tõhusat konkurentsi eespool punktis 118 viidatud kohtupraktika kohaselt, arvestades eelkõige teenindusaegade kättesaadavust Düsseldorfi lennujaamas sellel hooajal, nagu tõdes komisjon vaidlustatud otsuse punktis 214.
297

Seitsmeteistkümnenda väitega viitavad hagejad proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele, väites, et 17. juuli 2018. aasta otsusega kohaldatakse viimast abinõud, st tegevusloa kehtetuks tunnistamist, mis on õigusaktide nõuetele mittevastavusega ebaproportsionaalne. Esiteks vaidlevad nad vastu sellele, et sellise meetme eesmärk – „taastada õigusnormidele vastavus“ – on õiguspärane eesmärk, kuna see on liiga abstraktne. See meede peab aga olema õigustatud konkreetse õiguspärase reguleerimiseesmärgiga. Teiseks ei nõustu hagejad kõnealuse meetme sobivuse analüüsiga, väites ühelt poolt, et kuna FI on RTRVV valdkonna RPA, tuleb vastavus selles valdkonnas kehtivatele õigusnormidele tagada peamiselt seda valdkonda reguleerivate õigusnormide alusel võetud meetmetega, mitte aga pangandusjärelevalve meetmetega. Teiselt poolt ei ole asjaomane meede sobiv meede minevikus toime pandud rikkumise eest karistamiseks, kuna regulatiivsed meetmed peavad olema suunatud üksnes olemasolevatele olukordadele või tulevikus esinevate rikkumiste ärahoidmisele. Arvestades, et teise hageja tegevuse küsimus lõpetati Lätis kohtuliku kompromissiga, oli selline meede selgelt ebaproportsionaalne väidetava minevikus toimunud rikkumisega. Kolmandaks on EKP hagejate sõnul valesti tõlgendanud kõnealuse meetme vajalikkuse kriteeriumi. Neljandaks leiavad nad, et EKP analüüs sama meetme mõistlikkuse kohta on samuti abstraktne ja kasutu, kuna EKP üksnes võrdles abstraktselt avalikku huvi – säilitada õigusnormidele vastavus – panga erahuvidega, samas kui ta oleks pidanud võrdlema konkreetset reguleerimise eesmärki, nagu konkreetse ohu ärahoidmine, nende erahuvidega. Lisaks leiavad nad, et EKP oleks pidanud põhjendama nõuetele mittevastavuse süüdistuste raskust, võrreldes neid teiste mittevastavuse juhtudega panganduses. Viimaks väidavad nad, et EKP ei võtnud arvesse muid leebemaid alternatiivseid meetmeid, nagu spetsiifilistes küsimustes kindla tähtaja jooksul konkreetsete meetmete kehtestamine või sanktsioonid või trahvid või ka meetmed krediidiasutuse juhtide suhtes või sellise isiku nimetamine, kes on pädev kontrollima kõnealuse hageja jõupingutusi rikutud õigusaktide nõuete täitmisel.
133

Mis puudutab teist asjaolu, nimelt riigi kontrolli olemasolu lisatasuna kogutud vahendite üle või võrguettevõtjate üle, siis tuleb tõepoolest märkida, et vastupidi sellele, mida väidab komisjon, ei ole olemas riigi kontrolli võrguettevõtjate üle vastavalt põhimõtetele, mille Euroopa Kohus on välja töötanud 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses Saksamaa vs. komisjon (C‑405/16 P, EU:C:2019:268), mis pealegi puudutas samu Saksa elektrivõrguettevõtjaid. Nimelt ei ole asjaolu, et nende võrguettevõtjate suhtes on vaja luba või sertifitseerimist ning et neil on kontsessioonid, piisav tõendamaks, et nad tegutsevad ainult ja lihtsalt avaliku kontrolli all. Samuti on Euroopa Kohus täpsustanud, et pelk kontroll kõnealuse kava nõuetekohase rakendamise üle ei ole selles osas piisav (vt selle kohta 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon, C‑405/16 P, EU:C:2019:268, punktid 77–85).
140

Seega, isegi kui eeldada, et 16. novembri 2011. aasta kohtuotsuse Sachsa Verpackung vs. komisjon (T‑79/06, ei avaldata, EU:T:2011:674) punktid 135–138 ning 10. oktoobri 2014. aasta kohtuotsuse Soliver vs. komisjon (T‑68/09, EU:T:2014:867) punktid 62, 63 ja 65–67 toetavad hageja seisukohta, mille kohaselt asjaolu, et ta ei osalenud kulude suurenemise koosolekutel, oleks pidanud arvesse võtma rikkumise raskuse koefitsiendi kindlaksmääramisel, mitte aga kergendava asjaoluna, ei ole see lähenemine kooskõlas eespool punktis 139 viidatud Euroopa Kohtu praktikaga, millega hiljem jäeti jõusse kõnealused Üldkohtu kuulutatud otsused. Nimelt nähtub sellest kohtupraktikast, et komisjonil on kaalutlusruum, et võtta trahvisumma arvutamise ühes või teises etapis arvesse konkreetse ettevõtja individuaalset tegevust.
201

Ühelt poolt on selle ülempiiri eesmärk vältida ülemäära suuri ja ebaproportsionaalseid trahve (28. juuni 2005. aasta kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkt 281). Teiselt poolt on selle eesmärk vältida trahvide määramist, mille osas võib arvata, et ettevõtjad ei ole suutelised neid tasuma, kui pidada silmas nende ettevõtjate suurust, mis on – olgugi et ligikaudselt ja ebatäiuslikult – määratud kogukäibe põhjal. Selle piiri ainus võimalik tagajärg on see, et raskusastme ja kestuse kriteeriumide põhjal arvutatud trahvisummat vähendatakse kuni lubatud ülempiirini, kui see peaks ületama seda piiri. Ülempiiri kohaldamine tähendab, et asjaomane ettevõtja ei maksa kogu trahvi, mida nende kriteeriumide põhjal tuleks üldjuhul maksta (vt 5. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Romana Tabacchi vs. komisjon, T‑11/06, EU:T:2011:560, punkt 257 ja seal viidatud kohtupraktika).
460

Hageja vaidleb sisuliselt vastu asjaolule, et komisjon arvutas müügiväärtuse nii, et võttis selle puhul arvesse Nippon Chemi-Coni kontserni ja eelkõige Europe Chemi-Coni käibe, mis kajastus arvetel, mis olid esitatud kõigile EMPs asuvatele klientidele. Esimesena ei võtnud komisjon arvesse asjaolu, et hagejal endal puudus ise käive EMPs ning et vaidlustatud otsuses kirjeldatud tegevus puudutas vaid vähesel määral Nippon Chemi-Coni kontserni kliente. Vaidlustatud otsuses mainitud 60 kliendist üksnes kaks olid United Chemi-Comi ülemaailmsed kliendid ning vaid neli olid Europe Chemi-Coni ülemaailmsed kliendid. Teisena ei võtnud komisjon arvesse asjaolu, et Europe Chemi-Conil ja United Chemi-Conil kujundasid oma kohalike klientide ja Euroopas asuvate ülemaailmsete klientide puhul hindu iseseisvalt, kuna see pädevus oli piisav, et ümber lükata eeldus, mille kohaselt olid need tütarettevõtjad, mis 100-protsendiliselt kuulusid hagejale, osa samast ettevõtjast. Kolmandaks ei ole komisjon tõendanud, et Nippon Chemi-Coni kontserni käive, mis saadi kohalikelt ja ülemaailmsetelt klientidelt, oli otseselt või kaudselt seotud rikkumisega, ega seda, et käibel oli spetsiifiline mõju EMPs.
584

Teisena, mis puudutab komisjoni poolt aluseks võetud raskuskoefitsiendi vähendamist, millele hageja viitab neljanda väite esimese osa teises etteheites, siis esiteks tuleb kõigepealt märkida, et hageja ei ole täpsustanud ei eripära, mis õigustab komisjoni poolt aluseks võetud protsendimäära vähendamist, ega ka protsendimäära, mille alusel see koefitsient tuleb kindlaks määrata. Teiseks on eespool punktis 502 märgitud, et kõnealune rikkumine oli juba oma laadi tõttu üks raskemaid konkurentsipiiranguid. Kolmandaks on eespool punktis 367 märgitud, et hageja osales kartellis peaaegu kogu rikkumisperioodil ehk ligikaudu 12 aastat 14 aastast, mil kartell kestis. Neljandaks nähtub teise väite esimese osa teise etteheite analüüsist, et rikkumine hõlmas kogu EMPd. Viiendaks, kui hageja kavatses käesolevas asjas tõendada võimalikku diskrimineerimist, tuginedes koefitsiendile, millest komisjon lähtus muudes otsustes, siis tuleb selles osas meenutada, et Üldkohus ei ole komisjoni otsustuspraktikaga seotud (vt analoogia alusel 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Marine Harvest vs. komisjon, T‑704/14, EU:T:2017:753, punkt 78).
114

Mis puudutab korduvuse alusel trahvi suurendamise arvutamist, siis tuleb märkida, et 2006. aasta suunistega on kooskõlas see, et komisjon suurendas hagejale määratud trahvi põhisummat korduvuse alusel. Nimelt, nagu nähtub selgelt nende suuniste punktidest 28 ja 29, on nii raskendavad asjaolud – nagu korduvus – kui ka kergendavad asjaolud tegurid, mis õigustavad trahvi põhisumma muutmist ehk selle summa suurendamist või vähendamist. Korduvus on seega raskendav asjaolu, mis õigustab trahvi põhisumma suurendamist, mis väljendub selle põhisumma suurendamises teatud protsendi võrra.
279

Hageja vaidleb vastu väitele, et rikkumine „pandi toime vähemalt ettevaatamatuse tõttu“ (vaidlustatud otsuse punkt 7.2.1), samas kui see on esimene kord, kui koondumislepingusse lisatud omandamise lõpuleviimisele eelnenud meetmed või konsultatsioonid ja teabevahetus võivad kujutada endast määruse nr 139/2004 artikli 4 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 rikkumist. Täpsemalt ei saa komisjon kõigepealt tugineda hageja sisedokumendile 2015. aasta aprillist, tõendamaks, et ta oli teadlik, et on oluline „etappe mitte vahele jätta“ (gun jumping). Hageja märgib, et vaidlustatud otsuses on viidatud konkreetselt kolmele väljavõttele sellest dokumendist, milles ta kirjeldab gun jumping’ut, hoiatatud suurte trahvide eest, mis võidakse määrata, ja viidatud eelkõige teatava teabevahetuse keelule. Ühelt poolt on see dokument esimese rikkumise (teatamiskohustus) kuupäevast hilisem ja langeb kokku teise rikkumise (peatamiskohustus) kuupäevaga ning teiselt poolt koostati see dokument teise projekti raames. Teiseks ei oleks komisjon tohtinud vaidlustatud otsuses väita, et hageja lisas vaidlusalused sätted SPAsse selleks, et kaitsta omaenese finantshuve, sest tahtlikult tegutsev rikkuja ei oleks kunagi vaidlusaluseid sätteid koondumistehingu lepingusse kirja pannud, teades, et niisugune leping esitatakse tehingust teatamise raames tingimata komisjonile. Kolmandaks toob varasemate juhtumite puudumine kaasa selle, et hagejal oli võimatu või igal juhul raskem teada, et tema tegevus võib kujutada endast rikkumist.
178

Tuleb siiski korrata, et taotleja peab toimeaine heakskiidu saamiseks tõendama, et heakskiitmise tingimused on täidetud, mitte komisjonil ei ole kohustust sellest keeldumiseks tõendada, et heakskiitmise tingimused ei ole täidetud (vt selle kohta ja analoogia alusel 17. mai 2018. aasta kohtuotsus BASF Agro jt vs. komisjon, T‑584/13, EU:T:2018:279, punktid 86 ja 88). Võttes arvesse tõendamiskoormise sellist jaotust peab taotleja juhul, kui ta leiab, et asjaomase aine hindamisel oleks tulnud arvesse võtta uusi uuringuandmeid, mis on esitatud pärast tema toimiku kinnitamist, tõendama, et neid andmeid või uuringuid ei olnud enne tema toimiku kinnitamist võimalik esitada, et need olid vajalikud ning et need seavad ilmselgelt kahtluse alla hindamismenetluse tulemuse.