ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-277/06

Interboves GmbH

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg)

„Direktiiv 91/628/EMÜ — Eksporditoetused — Loomade kaitse vedamise ajal — Veiste meretransport kahe ühenduses asuva geograafilise punkti vahel — Veok, mis laaditakse laevale ilma loomi maha laadimata — 12-tunnine puhkeaeg — Kohustus”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 13. märtsil 2008 I ‐ 7435

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 9. oktoober 2008 I ‐ 7449

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Eksporditoetused – Saamise tingimused – Nende ühenduse õigusnormide järgimata jätmine, mis puudutavad elusveiste heaolu vedamise ajal

(Nõukogu direktiiv 91/628, muudetud direktiiviga 95/29, lisa punkti 48 alapunkti 4 lõige d, alapunkt 5 ja alapunkti 7 lõiked a ja b)

Direktiivi 91/628 (mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal, muudetud direktiiviga 95/29) lisa punkti 48 alapunkti 7 lõiget a tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatakse üldnormid meretranspordi kohta, sh ka veeremilaevaga toimuvale meretranspordile regulaarse otseühendusena kahe ühenduses asuva geograafilise punkti vahel, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, välja arvatud puhkeaegade kohta, mis tuleb seda tüüpi laevadega toimuva veo korral anda loomadele pärast laeva maabumist ja mis on sätestatud nimetatud lisa punkti 48 alapunkti 7 lõikes b.

Vastavalt viimati nimetatud sättele sõltub meretranspordile, mis toimub veeremilaevaga regulaarse otseühendusena kahe ühenduses asuva geograafilise punkti vahel, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, eelnenud ja sellele järgnenud maanteeveo perioodi seose olemasolu sellest, kas direktiivi 91/628 lisa punkti 48 alapunkti 4 lõikes d ette nähtud maksimaalselt 28-tunnist veeremilaevaga toimuva transpordi kestust on ületatud või mitte.

Kui niisuguse meretranspordi kestus, mis toimub veeremilaevaga regulaarse otseühendusena kahe ühenduses asuva geograafilise punkti vahel, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, on maksimaalselt lubatud 28-tunnisest kestusest lühem, võib maanteeveo periood alata vahetult pärast saabumist sihtkoha sadamasse. Nimetatud perioodi arvutamiseks tuleb võtta arvesse selle maanteeveo kestust, mis eelnes veeremilaevaga transportimisele, välja arvatud siis, kui loomadele direktiivi 91/628 lisa punkti 48 alapunktis 5 ette nähtud vähemalt 24-tunnine puhkus neutraliseerib mereveole eelnenud maanteeveo perioodi. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas käsitletava teekonna puhul on eelnimetatud tingimused täidetud.

(vt punkt 41 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-360/06

Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH

versus

Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg)

„Asutamisvabadus — Maksuõigusnormid — Ettevõtte tulumaks — Noteerimata aktsiate hindamine kapitaliühingutes”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 10. jaanuaril 2008 I ‐ 7335

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 2. oktoober 2008 I ‐ 7352

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Maksuõigusnormid – Kapitalimaks

(EMÜ asutamislepingu artikkel 52 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 52, muudetuna EÜ artikkel 43) ja artikkel 58 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 58, nüüd EÜ artikkel 48))

Liikmesriigi maksuõigusnormide kohaldamine on nõuetekohase õigustuse puudumise korral vastuolus EMÜ asutamislepingu artiklitega 52 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 52, muudetuna EÜ artikkel 43) ja 58 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 58, nüüd EÜ artikkel 48), kui selle tagajärjel kapitaliühingu noteerimata aktsiate hindamisel selleks, et määrata kindlaks selle kapitaliühingu emaettevõtja tasumisele kuuluv kapitalimaks, omistatakse tema osalusele teises liikmesriigis asutatud isikuühingus kõrgem väärtus kui tema osalusele asjaomases liikmesriigis asutatud isikuühingus, eeldades siiski, et selline osalus võib võimaldada tal kindlalt mõjutada teises liikmesriigis asutatud äriühingu otsuseid ning otsustada äriühingu tegevuse üle.

Kuna niisugune erinev kohtlemine paneb maksustamisel halvemasse seisu emaettevõtja, kellele kuulub tervikuna osalus selles kapitaliühingus, võib see pärssida tema huvi omada osalust teises liikmesriigis asutatud isikuühingus.

Sellistest õigusnormidest tulenevat piirangut ei saa õigustada vajadusega tagada maksusüsteemi ühtsus, kuna selleks, et niisugusel õigustusel põhinevat argumenti saaks lugeda põhjendatuks, peab olema tõendatud otsene seos asjaomase maksusoodustuse ja kindla soodustust tasakaalustava maksu vahel.

Selliseid õigusnorme ei saa õigustada ka tõhusa maksukontrolli tagamise argumendiga, kuna maksuamet võib paluda asjaomastel maksumaksjatel endil esitada tõendid, mida nad peavad vajalikuks maksumaksjate osaluse väärtuse arvutamiseks teistes liikmesriikides asutatud äriühingutes.

(vt punktid 31–33, 37, 39–42 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-157/06

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Itaalia Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Asjade riigihankelepingud — Direktiiv 93/36/EMÜ — Riigihankelepingu sõlmimine eelnevalt hanketeadet avaldamata — Kerged helikopterid politsei ja riikliku tuletõrje vajadusteks”

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 2. oktoober 2008 I ‐ 7315

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Asjade riigihankelepingute sõlmimise menetlus – Direktiiv 93/36 – Erandid üldistest reeglitest – Kitsas tõlgendamine – Liikmesriigi põhiliste julgeolekuhuvide kaitse

(EÜ artikkel 296, lõike 1 punkt b; nõukogu direktiiv 93/36, artikli 2 lõike 1 punkt b, artiklid 3, 6 ja 9)

Liikmesriik, kes võttis vastu siseriikliku õigusakti, millega lubatakse politseijõudude ja riikliku tuletõrje vajadusteks kergete helikopterite ostmisel teha erand asjade riigihankelepinguid reguleerivatest ühenduse õigusnormidest, ilma et oleks täidetud ükski sellise erandi tegemist õigustavatest tingimustest, on rikkunud direktiivi 93/36 (millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord) ja eelkõige selle artikli 2 lõike 1 punkti b ning artikleid 6 ja 9.

Mis puudutab riiklike huvidega seotud õiguspäraseid tingimusi, millele on osutatud EÜ artikli 296 lõike 1 punktis b, siis võib iga liikmesriik võtta meetmeid, mida ta peab vajalikuks oma oluliste julgeolekuhuvide kaitseks ja mis on seotud relvade, laskemoona või sõjavarustuse tootmise või kaubandusega, tingimusel et need meetmed ei avalda ebasoovitavat mõju selliste toodete konkurentsitingimustele ühisturus, mis ei ole mõeldud spetsiaalselt sõjaliseks otstarbeks.

Nimetatud sätte sõnastusest ilmneb, et kõnealused tooted peavad olema mõeldud spetsiaalselt sõjaliseks otstarbeks. Sellest tuleneb, et niisuguse varustuse ostmine, mille sõjalisel otstarbel kasutamine ei ole kindel, peab tingimata toimuma riigihankelepingute sõlmimise korra kohaselt. Kui on selge, et siseriikliku õigusaktiga on silmas peetud helikoptereid, mille kasutamine tsiviilotstarbeks on kindel ning sõjaline eesmärk on ainult võimalik, ei saa liikmesriik tugineda EÜ artikli 296 lõike 1 punktile b, millele viitab direktiivi 93/36 artikkel 3, et õigustada siseriiklikku õigusnormi, millega lubatakse kasutada läbirääkimistega hankemenetlust asjaomaste helikopterite ostmisel.

Lisaks näib tuginemine direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktile b, et õigustada kõnealuste helikopterite ostmist nende helikopterite tootmisega seotud tundliku teabe lekitamise takistamiseks ebaproportsionaalne, kuna asjaomane liikmesriik ei ole tegelikult tõendanud, et niisugust eesmärki ei oleks saanud saavutada samas direktiivis ette nähtud hankemenetluse raames. Sellest tuleneb, et ei piisa vaid kinnitusest, et asjaomased tarned on tunnistatud salajaseks, kuna nad on seotud eriliste julgeolekumeetmetega, või et ühenduse õigusnormidest on vaja kõrvale kalduda liikmesriigi oluliste julgeoluhuvide kaitseks, et tõendada seda, et esinevad tegelikult direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktis b sätestatud erandi kohaldamist õigustavad erilised asjaolud.

(vt punktid 25–28, 31–34, resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C-535/06 P

Moser Baer India Ltd

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Apellatsioonkaebus — Dumping — Indiast pärit salvestatavate laserketaste import — Määrus (EÜ) nr 960/2003 — Tasakaalustatava subsiidiumi summa arvutamine — Kahju tuvastamine — Määruse (EÜ) nr 2026/97 artikli 8 lõige 7”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 2. oktoobril 2008 I ‐ 7055

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 3. september 2009 I ‐ 7094

Kohtuotsuse kokkuvõte

Euroopa Kohus võib omal algatusel hinnata, et poolel ei ole Esimese Astme Kohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse esitamise või selle menetluse jätkamise huvi pärast Esimese Astme Kohtu otsust ilmnenud asjaolu tõttu, mille tulemusel on kadunud Esimese Astme Kohtu otsuse kahjustav toime, ning Euroopa Kohus võib tunnistada apellatsioonkaebuse seetõttu vastuvõetamatuks või alusetuks. Apellandi põhjendatud huvi eelduseks on, et apellatsioonkaebus peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu. Sellegipoolest ei saa eitada apellandi huvi sellise vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise vastu ja kaudset huvi esimeses astmes vaidlustatud määruse tühistamise vastu põhjusel, et viimati nimetatul ei ole enam edasiulatuvat mõju. Tegelikult võib selline tühistamine ka iseenesest kaasa tuua õiguslikke tagajärgi, eelkõige vältides ebaseadusliku tegevuse kordamist ühenduse institutsioonide poolt. (vt punktid 24 ja 25)

EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust tuleneb, et ainult Esimese Astme Kohus on pädev fakte tuvastama, välja arvatud juhul, kui tema poolt tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimikumaterjalidest, ja neid fakte hindama. Kui Esimese Astme Kohus on faktid tuvastanud või neid hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 225 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Esimese Astme Kohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. Niisiis puudub Euroopa Kohtul pädevus tuvastada fakte ja põhimõtteliselt uurida tõendeid, millele Esimese Astme Kohus on nende faktide tõendamisel tuginenud. Kui need tõendid on hangitud õiguspäraselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ja tõendite hankimist puudutavaid menetlusnorme, on üksnes Esimese Astme Kohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. See hinnang, välja arvatud juhul, kui tegemist on nende tõendite moonutamisega, ei ole seega iseenesest õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks kontrollida. Siinkohal peab selline faktiliste asjaolude moonutamine toimiku materjale arvestades olema ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hinnata. Seevastu küsimus, kas Esimese Astme Kohus sai neist asjaoludest õigesti järeldada, et ühenduse institutsioonid ei rikkunud ei hoolsus- ega põhjendamiskohustust, on õigusküsimus, mida Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses kontrollib. (vt punktid 31–34)
Kohtuasi C-480/06

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Saksamaa Liitvabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 92/50/EMÜ — Formaalse ühenduse õigusega reguleeritud hankemenetluse korraldamata jätmine jäätmekäitluse teenuste osutamiseks — Kohalike omavalitsuste koostöö”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 19. veebruaril 2009 I ‐ 4749

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 9. juuni 2009 I ‐ 4762

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Teenuste riigihankemenetlused – Direktiiv 92/50 – Kohaldamisala

(Nõukogu direktiiv 92/50, artikkel 1)

Direktiivi 92/50, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, kohaldamisalasse ei kuulu leping, mis kujutab endast õiguslikku alust ja raamistikku avalik-õigusliku ülesande – jäätmete käitlemine – täitmiseks vajaliku rajatise tulevaseks ehitamiseks ja käitamiseks, eeldusel, et see on sõlmitud üksnes ametiasutuste vahel eraõigusliku lepingupoole osaluseta ning see leping ei sea tingimuseks lõppastmes jäätmete käitlemise rajatise ehitamiseks ja käitamiseks vajaliku hankelepingu sõlmimist ega anna viimasele asjaolule hinnangut.

Ametiasutus võib nimelt avalike huvidega seotud ülesandeid täita omaenda vahenditega, ilma et ta oleks kohustatud pöörduma selliste üksuste poole, kes ei ole tema teenistuses, samuti võib ta täita neid ülesandeid koostöös teiste ametiasutustega. Selles osas ei näe ühenduse õigus esiteks ametiasutustele ette kindlat juriidilist vormi avalik-õiguslike ülesannete ühiseks täitmiseks. Teiseks ei tohi käesolevale juhule sarnane ametiasutustevaheline koostöö seada küsimuse alla riigihankeid käsitlevate ühenduse sätete põhieesmärki, milleks on teenuste vaba liikumine ning avatud ja aus konkurents kõikides liikmesriikides, kuna sellise koostöö läbiviimist reguleerivad avaliku huvi eesmärkidest lähtuvad kaalutlused ja nõuded ning kuna direktiiviga 92/50 sätestatud huvitatud isikute võrdse kohtlemise põhimõte kujutab endast tagatist, et ühelegi eraõiguslikule äriühingule ei anta privileege konkurentide ees.

(vt punktid 44 ja 45, 47)
Kohtuasi C-180/06

Renate Ilsinger

versus

Martin Dreschers, Schlank & Schick GmbH pankrotihaldur

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Wien)

„Kohtualluvus tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Kohtualluvus tarbijalepingute puhul — Eksitava reklaami saanud tarbija õigus nõuda näiliselt võidetud auhinda kohtu korras — Kvalifitseerimine — Nimetatud määruse artikli 15 lõike 1 punktis c osutatud lepingutega seotud hagi — Tingimused”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 11. septembril 2008 I ‐ 3964

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 14. mai 2009 I ‐ 3998

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 44/2001 – Kohtualluvus tarbijalepingute puhul

(Nõukogu määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c)

Sellises olukorras, kus tarbija taotleb selle liikmesriigi õigusnormide alusel ning selle paiga kohtus, kus on tema alaline elukoht, teises liikmesriigis asutatud kaugmüügiga tegelevalt äriühingult tema poolt näiliselt võidetud auhinna sissenõudmist ja:

— kui nimetatud äriühing on eesmärgiga ärgitada seda tarbijat lepingut sõlmima saatnud talle nimelise saadetise, mis jätab viimasele mulje, et ta saab auhinna niipea, kui ta taotleb selle väljamaksmist, saates äriühingule tagasi nimetatud saadetisele lisatud „väljamaksekupongi”,

— kusjuures nimetatud auhinna andmist ei ole seatud sõltuvusse nimetatud äriühingu poolt müügiks pakutavate toodete tellimisest või proovitellimuse esitamisest,

tuleb nõukogu määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades sätestatud kohtualluvuse eeskirju tõlgendada järgmiselt:

— selline tarbija poolt esitatud hagi kuulub nimetatud määruse artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse tingimusel, et kutseline müüja on võtnud juriidilise kohustuse maksta see auhind tarbijale välja;

— kui nimetatud tingimus ei ole täidetud, kuulub selline hagi määruse nr 44/2001 viidatud sätte kohaldamisalasse vaid siis, kui tarbija on sellele kutselisele müüjale tõepoolest tellimuse esitanud.

Nimelt nõuab määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c, mis on sõnastatud identselt Brüsseli konventsiooni artikliga 13, et tarbija oleks sõlminud lepingu isikuga, kes tegeleb äri- või kutsetegevusega. Lepingu olemasoluks nimetatud sätte tähenduses on vältimatult vajalik, et kutseline müüja võtaks juriidilise kohustuse, esitades kindla, lepingu eset ja ulatust puudutavas piisavalt selge ja täpse pakkumuse, et tekiks lepinguline suhe, s.o tehes tingimusteta avalduse, et ta on nõus kõnealuse auhinna välja maksma tarbijatele, kes seda taotlevad. Sellise juriidilise kohustuse puudumisel on artikli 15 lõike 1 punkt c kohaldatav vaid tingimusel, et eksitavale võidulubadusele järgnes lepingu sõlmimine tarbija ja kaugmüügiga tegeleva äriühingu vahel, mis leidis väljenduse tellimuse esitamises tarbija poolt.

(vt punktid 53–55, 59 ja 60 ning resolutsioon)
Liikmesriigi õigusnormidega kõigile kindlustusandjatele – sealhulgas neile, kelle põhitegevuskoht on teises liikmesriigis, kuid kes tegutsevad esimesena mainitud liikmesriigis – pandud kohustus sõlmida liikluskindlustuse lepinguid piirab EÜ artiklites 43 ja 49 ette nähtud asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust. Niisugune meede mõjutab asjaomaste ettevõtjate sisenemist turule, eriti kui see mitte ainult ei pane kindlustusseltsidele kohustust võtta enda kanda kõik pakutavad riskid, vaid neilt nõutakse ka mõõdukust kindlustusmaksete määramisel. Kuna lepingute sõlmimise kohustus toob kindlustusseltsidele kaasa ulatuslikke kohandusi ja kulusid, muudab see mainitud liikmesriigi turule sisenemise vähem atraktiivseks ning vähendab kindlustusseltside võimet osutada kohe turule sisenedes tõhusat konkurentsi traditsiooniliselt selles liikmesriigis asunud kindlustusseltsidele.

See kohustus on siiski on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik. Kohustusliku liikluskindlustuse eesmärk on nimelt tagada liiklusõnnetuse ohvritele hüvitise maksmine. Seda sotsiaalse kaitse eesmärki, mis tagab peamiselt nimetatud ohvritele piisava hüvitise maksmise, võib käsitleda kui ülekaalukat üldist huvi. Teisalt ei ole proportsionaalsuse kriteeriumi arvestades tingimata vajalik, et liikmesriigi ametiasutuste kehtestatud piiravad meetmed vastaks kõigi liikmesriikide käsitlusele sellest, kuidas kõnesolevat õigustatud huvi kaitsta. Seega asjaolu, et teatud liikmesriigid on otsustanud kehtestada teistsuguse süsteemi, selleks et tagada, et kõik sõidukiomanikud saaksid sõlmida kohustusliku liikluskindlustuse kindlustusmaksetariifiga, mis ei ole liiga suur, ei tõenda seda, et lepingute sõlmimise kohustus läheb kaugemale sellest, mida on vaja taotletud eesmärkide saavutamiseks. Proportsionaalsuse kriteeriumi arvestades ei takista lepingute sõlmimise kohustus kindlustusseltsidel arvutada kõrgemaid kindlustusmaksete tariife kindlustusvõtjate suhtes, kes elavad piirkonnas, kus toimub oluline hulk õnnetusi, võrreldes nende kindlustusvõtjatega, kes elavad piirkonnas, kus risk on väiksem.

(vt punktid 67, 70 ja 71, 74 ja 75, 83, 85, 91, 93)
EÜ artiklis 253 nõutavad põhjendused peavad vastama asjassepuutuva akti iseloomule ning neist peab selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma vaidlusaluse akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldaks huvitatud isikutel teada saada võetud meetme põhjendusi ning ühenduste kohtul teostada kontrolli. Põhjendustes ei pea olema ära toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, ei tule hinnata mitte ainult selle akti sõnastuse alusel, vaid lähtudes ka kontekstist ning kõnealust küsimust reguleerivatest õigusnormidest tervikuna.

Abimeetme määratlemise puhul nõuab see põhimõte, et oleks näidatud, miks komisjon leiab, et asjaomane meede kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse. Isegi juhul, kui riigiabi andmise tingimustest lähtudes võib järeldada, et see abi võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust või kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, peab komisjon sellise otsuse põhjendustes vähemalt need asjaolud ära tooma.

(vt punktid 48 ja 49)
Asja läbivaatamist takistav asjaolu, mis on tuletatud EÜ artikli 230 neljandas lõigus seatud tingimusest, mille kohaselt füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi otsuse vastu, mis ei ole temale adresseeritud, on vastuvõetav, kui see teda otseselt ja isiklikult puudutab, tuleneb avalikust korrast, mistõttu ühenduse kohtud võivad selle tõstatada igal ajal ja samuti omal algatusel.

Vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule võib füüsiline või juriidiline isik alustada menetlust teisele isikule adresseeritud otsuse vastu, kui see otsus puudutab teda otseselt ja isiklikult. Teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, ei saa väita, et nad on isiklikult puudutatud, välja arvatud juhul, kui otsus mõjutab neid mingi neile omase erilise tunnuse tõttu või erilise faktilise olukorra tõttu, mis neid kõikidest teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib neid sarnaselt selle otsuse adressaatidega.

Komisjoni otsus, millega võeti vastavalt nõukogu direktiivile 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta vastu ühenduse jaoks oluliste alade loetelu, mis puudutab ühenduse tähtsusega aladena klassifitseeritud alasid eesmärgiga luua Euroopa erikaitsealade sidus ökoloogiline võrgustik, on kõikide huvitatud isikute suhtes üldkohaldatav, kuna nimetatud otsus on kohaldatav kõikide ettevõtjate suhtes, kelle tegevus mis tahes põhjusel kahjustab või võib kahjustada nimetatud aladel kõnealuses direktiivis sätestatud kaitse-eesmärkide teostamist.

Asjaolu, et vaidlusalune säte on oma laadilt ja ulatuselt üldine, sest seda kohaldatakse kõigile asjaomastele majandustegevuses osalejatele, ei välista siiski seda, et see võiks neist mõningaid isiklikult puudutada. Kui otsus puudutab isikute gruppi, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad grupi liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud olla otsusest isiklikult puudutatud, kuna nad kuulusid majandustegevuses osalejate piiratud ringi.

Võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda siiski mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui on selge, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel.

Komisjoni otsus, millega võeti vastu ühenduse jaoks oluliste alade loetelu, puudutab teatud ühenduse tähtsusega aladel asuvate maatükkide omanikke üksnes juhul, kui neil on nimetatud maatükkide suhtes õigused, ehk asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel, mitte kinnisasja omanike kategooriale eriomaste kriteeriumide alusel.

(vt punktid 19, 26, 28–32)
EÜ asutamislepingu süsteemile on omane põhimõte, et riik on vastutav talle omistatava ühenduse õiguse rikkumisega isikutele põhjustatud kahju eest. Kahjustatud isikutel on õigus kahju hüvitamisele niipea, kui täidetud on kolm tingimust: rikutud ühenduse õigusnorm peab andma neile õigusi, rikkumine on piisavalt selge ning selle rikkumise ja isikute kantud kahju vahel on otsene põhjuslik seos.

Esimese tingimuse osas on EÜ artiklil 28 vahetu õigusmõju, nii et see annab isikutele õigusi, millele need saavad siseriiklikes kohtutes vahetult tugineda, ning nimetatud sätte rikkumine võib tuua kaasa kohustuse hüvitada kahju.

Järelikult täpsustatakse ning konkretiseeritakse direktiiviga 64/433 (värske liha tootmise ja turustamise tervishoiunõuete kohta, muudetud direktiiviga 91/497) ja direktiiviga 89/662 (veterinaarkontrollide kohta ühendusesiseses kaubanduses seoses siseturu väljakujundamisega) EÜ artiklist 28 tulenevat õigust. Kaupade vaba liikumine on üks nende direktiivide eesmärkidest, millega soodustatakse ühendusesisest kauplemist, kõrvaldades erisusi liikmesriikide sätetes, mis käsitlevad tervishoidu värske liha puhul. Eelkõige annab isikutele õiguse turustada kooskõlas ühenduse nõuetega värsket liha teises liikmesriigis see, et liikmesriikidel on keelatud takistada värske liha importi, välja arvatud juhul, kui kaubad ei vasta ühenduse direktiivides sätestatud tingimustele või mõningatel väga erilistel asjaoludel, näiteks epideemia tõttu.

Järelikult võivad isikud, kellele on direktiivi 64/433 ning direktiivi 89/662 ülevõtmise või kohaldamisega kahju tekitatud, ühenduse õiguse rikkumisest tuleneva riigivastutuse alusena tugineda kaupade vaba liikumise õigusele.

(vt punktid 19, 20, 22–24, 26, resolutsiooni punkt 1)