Seega peab mõiste „tervisealane väide” hõlmama esiteks mitte üksnes seost, mis annab mõista, et tänu toiduaine tarbimisele paraneb tervislik seisund, vaid ka igasugust seost, mis annab mõista, et negatiivne või kahjulik mõju, mis selle tarbimisega kaasneb või teistel juhtudel sellele järgneb, puudub või seda on vähendatud, mille tõttu on hoolimata nimetatud tarbimise võimalikust kahjulikkusest lihtne säilitada head tervist.

Nimelt nähtub määruse nr 1924/2006 artikli 2 lõike 2 punktist 5, et „tervisealane väide” nimetatud määruse tähenduses on määratletud lähtuvalt ühelt poolt toiduaine või mõne selle koostisosa ja teiselt poolt tervise vahelisest seosest. See määratlus ei sisalda ühtegi täpsustust selle kohta, kas see seos peab olema otsene või kaudne, ega ka selle seose intensiivsuse või kestuse kohta. Neil asjaoludel tuleb sõna „seos” mõista laias tähenduses.

Määruse nr 1924/2006 (toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta, mida on viimast korda muudetud määrusega nr 116/2010) artikli 4 lõike 3 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et väljend „tervisealane väide” hõlmab sellist viidet nagu „kerge seedida”, millele on lisatud märge aine vähesuse kohta, mida paljud tarbijad peavad kahjulikuks.

EL lepingu artikli 6 lõike 1 esimese lõiguga on kooskõlas see, kui veini tootjal või turustajal on määrusega nr 1924/2006 (toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta, mida on viimast korda muudetud määrusega nr 116/2010) eranditult keelatud kasutada reklaamis viidet „kerge seedida”, millele on lisatud märge vähendatud happesuse kohta, isegi kui see väide vastab iseenesest tõele.

Nimelt kajastavad alkohoolsete jookide reklaami piiravad meetmed, mille eesmärk on võidelda alkoholi kuritarvitamise vastu, rahvatervisega seotud huve, ning et rahva tervise kaitse on üldist huvi pakkuv eesmärk, millega on vajaduse korral põhjendatud põhivabaduse piiramine.

Peamine on, et kõik neid jooke puudutavad väited ei oleks mingil viisil mitmeti mõistetavad, et tarbijad saaksid reguleerida oma tarbimist, võttes arvesse kõiki nimetatud tarbimisega seotud ohte, ning kaitsta tõhusalt oma tervist.

Ent vaidlusalust väidet – eeldades et seda võib vähendatud happelisuse osas sisuliselt lugeda õigeks – tuleb pidada siiski puudulikuks. Nimetatud väide toob tõepoolest välja teatud omaduse, mis soosib seedimist, kuid see ei arvesta asjaolu, et sõltumata heast seedimisest ei kõrvalda see mingil viisil alkohoolsete jookide tarbimisest tulenevaid ohte ega ka piira nende ulatust. Pealegi, rõhutades üksnes kerget seedimist, julgustab vaidlusalune väide kõnealuse veini tarbimist ning suurendab lõpuks ohte, mis tulenevad tarbijate tervisele kõigi alkohoolsete jookide mõõdukast tarbimisest. Seetõttu saab keeldu selliste väidete suhtes õigustada vajadusega, mis tuleneb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 35.

Niisiis ei mõjuta piirang vaidlusaluse väite suhtes mingil viisil kutse- ja ettevõtlusvabaduse olemust ega tegelikku sisu, mis on vastavalt ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 15 lõikes 1 ja artiklis 16. Kõnealuste õigusnormide eesmärk on tervise kaitse, mis on üks liidu taotletavatest üldise huvi eesmärkidest. Mis puudutab proportsionaalsuse põhimõtte järgimist, siis on tõsi, et kõnealuste väidete keeld seab majandusettevõtjate kutsetegevusele konkreetses osas teatud piiranguid, kuid olulises osas on nende vabaduste austamine siiski tagatud.

(vt punktid 49–53, 55, 56, 58, 60 ja resolutsiooni punkt 2)