ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 102/14

Eelotsusetaotlus, mille esitas Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka) 25. veebruaril 2009 – Idryma Typou versus Ipourgos Tipou Kai Meson Mazikis Enimerosis

(Kohtuasi C-81/09)

2009/C 102/23

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Idrima Tipou A.E.

Vastustaja: Ipourgos Tipou kai Meson Mazikis Enimerosis (Ajakirjanduse ja massikommunikatsioonivahendite ministeerium)

Eelotsuse küsimus

Kas direktiiviga 68/151/EMÜ, mille artiklis 1 on sätestatud: „Käesolevas direktiivis ettenähtud kooskõlastusmeetmeid kohaldatakse liikmesriikide õigus- ja haldusnormide suhtes, mis on seotud järgmiste äriühinguliikidega: […] – Kreekas: ανώνυμη εταιρία [aktsiaselts]”, on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi vastuvõtmine, nagu on seaduse 2328/1995 artikli 4 lõige 3, selles osas, milles sellega on ette nähtud, et sama artikli eelnevates lõigetes kehtestatud trahve televisiooniorganisatsioonide tegevust reguleerivate kehtivate õigusnormide ja hea tava reeglite rikkumise eest ei määrata üksnes äriühingule, kellel on televisiooniorganisatsiooni asutamise ja haldamise luba, vaid temaga solidaarselt ka kõikidele aktsionäridele, kellele kuulub üle 2,5 % aktsiakapitalist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 102/13

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itaalia) 20. veebruaril 2009 – Gowan Comercio Internacional e servicos limitada versus Ministero della Salute

(Kohtuasi C-77/09)

2009/C 102/21

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Gowan Comercio Internacional e servicos limitada

Vastustaja: Ministero della Salute

Eelotsuse küsimus

Kas direktiiv 2006/134, millega on oluliselt piiratud fenarimooli kasutamist, on õiguspärane, kui võtta arvesse asjaolu, et referentliikmesriigi teadusliku ja tehnilise hinnangu tulemuste põhjal näib, et sellisest kasutamisest tulenev risk on vastuvõetav?
—

Tuvastada, et kuna Poola Vabariik kohaldab 11. märtsi 2004. aasta seaduse kaupade ja teenuste maksustamise kohta artikli 41 lõike 2 kohaselt koosmõjus nimetatud seaduse III lisa rubriikidega 45 ja 47 vähendatud 7 % käibemaksumäära beebiriiete ja beebiriiete aksessuaaride ning laste jalatsite tarnete, impordi ja ühendusesisese soetamise suhtes, siis on Poola Vabariik on rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklit 98 koosmõjus nimetatud direktiivi III lisaga;
—

Tühistada vaidlustatud otsus osas, milles see tunnistab vastuvõetavaks Kronoply GmbH & Co. KG ja Kronotex GmbH & Co. KG tühistamishagi komisjoni 19. juuni 2002. aasta otsuse peale, millega otsustatakse mitte esitada vastuväiteid Saksamaa poolt Zellstoff Stendal GmbH’le paberimassi tootmise tehase ehitamiseks antavale abile;
ET Euroopa Liidu Teataja C 102/13

Compagnie des bateaux mouches SA 24. veebruaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 10. detsembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-365/06: Bateaux mouches versus Siseturu Ühtlustamise Amet

(Kohtuasi C-78/09 P)

2009/C 102/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Compagnie des bateaux mouches SA (esindaja: advokaat G. Barbaut)

Teised menetluspooled: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Jean-Noël Castanet

Apellandi nõuded

— Tunnistada äriühingu Compagnie des bateaux mouches hagi vastuvõetavaks;

— tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 10. detsembri 2008. aasta otsus (kohtuasi T-365/06);

— mõista kõik kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtult.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kaks väidet.

Esimese väitega kinnitab apellant, et Esimese Astme Kohus rikkus nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 7 lõike 1 punkti b. Selles osas heidab ta Esimese Astme Kohtule esiteks ette seda, et viimane jättis tähelepanuta kõnealuse kaubamärgi olemusliku eristusvõime, mis tema väitel oli kaubamärgil algusest peale. Teiseks leiab ta, et see eristusvõime säilis ja isegi tugevnes aja jooksul apellandi kasutades kaubamärki. Kaubamärk BATEAUX MOUCHES on nimelt kantud laevadele, mida apellant – ja ainult tema – kasutab turismisõitude korraldamiseks Seine’i jõel, kusjuures sõnade „bateaux mouches” sisestamisel interneti otsingumootoritesse suunatakse kasutaja otse apellandi internetileheküljele ja apellant on võtnud põhimõtteks kaitsta aktiivselt oma kaubamärki seda kuritarvitava kasutuse eest.

Teise väitega heidab apellant Esimese Astme Kohtule ette seda, et viimane tõlgendas ekslikult kohtupraktika kriteeriume, mille alusel on võimalik tuvastada, et kaubamärk BATEAUX MOUCHES on omandanud eristusvõime kasutamise käigus. Esimese Astme Kohus oleks nimelt pidanud asjaolusid, mis võivad tõendada selle kaubamärgi eristusvõimet, nagu kaubamärgiga hõlmatud turuosa, selle kasutamise intensiivsus, geograafiline ulatus ja kestus, kaubamärgi reklaamimiseks ettevõtja poolt tehtud investeeringud, sellise asjaomase avalikkuse osakaal, kes identifitseerib tänu nimetatud kaubamärgile kaupa või teenust konkreetselt ettevõtjalt pärinevana, uurima igakülgselt ja mitte osaliselt.

(1) EÜT L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146.
ET Euroopa Liidu Teataja C 90/15

Eelotsusetaotlus, mille esitas High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Ühendkuningriik) 13. veebruaril 2009 – Association of the British Pharmaceutical Industry versus Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

(Kohtuasi C-62/09)

2009/C 90/24

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Association of the British Pharmaceutical Industry

Vastustaja: Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2001/38/EÜ (1) artikli 94 lõige 1 välistab selle, et riigi tervishoiusüsteemi kuuluv avalik-õiguslik asutus seab ravimitele tehtavate kulutuste kogusumma vähendamise eesmärgil sisse programmi, mille kaudu pakutakse rahalisi stiimuleid arstikeskustele (kes omakorda võivad pakkuda rahalisi soodustusi retsepte välja kirjutavatele arstidele) selle eest, et nad kirjutaksid välja vastava soodustusprogrammiga toetatavat geneerilise nimetusega ravimit, mis on kas:

a) muu retseptiravim kui see, mida asjaomane arst samale patsiendile varem on välja kirjutanud; või

b) muu retseptiravim kui see, mis võidaks vastavale patsiendile välja kirjutada siis, kui soodustusprogrammi ei oleks,

kui selline muu retseptiravim kuulub patsiendi vastava seisundi raviks kasutatavate ravimitega samasse terapeutilisse klassi?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).
2.

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikleid 12, 17 ja 18 koosmõjus põhiõiguste harta (vastu võetud 7. detsembril 2000 Nice’i Euroopa Ülemkogul, hetkel kehtiv redaktsioon avaldatud 14. detsembril 2007 ELT C 303) artiklitega 21, 24 ja 34 tuleb tõlgendada nii, et nendega igale liidu kodanikule ilma kodakondsuse alusel diskrimineerimiseta antud õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil tähendab, et juhul kui kodanikuks on väike alaealine laps, kes on kolmanda riigi kodanikust üleneja sugulase ülalpeetav, siis nimetatud lapsele tuleb tagada elamisõiguse kasutamine selle liikmesriigi territooriumil, kus ta elab ja mille kodanik ta on, sõltumata sellest, kas ta on ise või koos oma seadusliku esindajaga eelnevalt kasutanud õigust vabale liikumisele, ning ühtlasi tagada niisuguse elamisõiguse kasulik mõju, mille vajalikkust on tunnistanud ühenduse kohtupraktika (19. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-200/02: Zhu ja Chen), ning seda seeläbi, et kolmanda riigi kodanikust ülenejale sugulasele, kelle ülalpidamisel nimetatud laps on ja kellel on piisavalt elatusvahendeid ja ravikindlustus, antakse tuletatud elamisõigus, mis oleks selsamal kolmanda riigi kodanikul juhul, kui tema ülalpeetav alaealine laps oleks niisugune liidu kodanik, kes ei ole selle liikmesriigi kodanik, kus ta elab?
ET Euroopa Liidu Teataja C 90/11

Eelotsusetaotlus, mille 29. jaanuaril 2009 esitas VAT and Duties Tribunal, Manchester (Ühendkuningriik) – Astra Zeneca UK Limited versus Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Kohtuasi C-40/09)

2009/C 90/17

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

VAT and Duties Tribunal, Manchester

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Astra Zeneca UK Limited

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Võttes arvesse käesoleva kohtuasja asjaolusid, kus töötajal on oma töölepingu alusel õigus kasutada võimalust võtta osa oma töötasust välja teatud nimiväärtusega kupongina, siis kas nõukogu kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 2 lõiget 1 [nüüd uue käibemaksudirektiivi artikli 2 lõike 1 punkt c] tuleb tõlgendada nii, et selle kupongi andmine töötajale tööandja poolt kujutab endast tasu eest teenuste osutamist?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas artikli 6 lõike 2 punkti b [nüüd artikli 26 lõike 1 punkt b] tuleb tõlgendada nii, et kupongi andmist töötajale tööandja poolt vastavalt töölepingule tuleb käsitada teenuste osutamisena, kui töötaja kasutab kupongi isiklikuks tarbeks?

3. Kui kupongi andmine ei ole tasu eest teenuse osutamine artikli 2 lõike 1 tähenduses ja kui seda ei tule käsitada artikli 6 lõike 2 punktis b sätestatud teenuste osutamisena, siis kas artikli 17 lõiget 2 [nüüd artikkel 168] tuleb tõlgendada nii, et tööandjal on lubatud nõuda tagasi käibemaksu, mida ta on tasunud kupongi ostmisel ja selle andmisel töötajale vastavalt töölepingule, kui töötaja kasutab kupongi isiklikuks tarbeks?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv 77/388/EM kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23.
3.

Kas see mõjutaks vastuseid esimesele ja teisele küsimusele, kui soetatav kaup on uus veovahend ja kauba soetaja on eraõiguslik isik, kes kavatseb veovahendit lõppkokkuvõttes kasutada konkreetses liikmesriigis?
6.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31; ELT eriväljaanne 13/015, lk 355) artiklit 7 — ja eelkõige selle punkti e — tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tava salvestada kodulehekülje kasutajate IP-aadressid, ilma et selleks oleks kasutajate sõnaselge nõusolek?
1.

Kas kasutamisega direktiivi 89/104/EMÜ (1) artikli 5 lõike 1 teise lause punkti a tähenduses on tegemist juhul, kui kolmas isik eraldab otsingumootori haldajale kaubamärgi omaniku loata kaubamärgiga identse tähise märksõnana (keyword), nii et otsingumootorisse kaubamärgi tähisega identse otsingusõna sisestamisel ilmub veebilehele otsingutulemustest eraldatud reklaamveergu elektrooniline viide (veebilink) kolmanda isiku kodulehele, millel reklaamitakse identseid kaupu või teenuseid, kusjuures nimetatud viide on tähistatud sponsoreeritud viitena ning reklaam ei sisalda mistahes andmeid kaubamärgi omaniku või viimase müüdavate kaupade või teenuste kohta?
1.

Kas direktiivis 1999/70/EÜ (1) esitatud raamkokkuleppe klauslit 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid (nagu on kehtestatud seadusandliku dekreedi 368/2001 artiklitega 11 ja 1, millega võttes üle nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, tühistati seaduse 230/1962 artikli 1 teise lõigu punkt b (mille kohaselt võis „tähtajalise töölepingu sõlmida, kui töölevõtmine” leidis „aset selleks, et asendada ära olevad töötajad, kellele” jäi „õigus töökoha säilimisele, tingimusel et tähtajalises töölepingus” olid „märgitud asendatava töötaja nimi ja tema asendamise põhjus”), asendades selle õigusnormiga, milles ei nähta enam ette niisuguseid täpsustamiskohustusi?
1.

Kas kombineeritud nomenklatuuri, mis on kehtestatud komisjoni 11. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1789/2003, millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa (1), alamrubriiki 3926 20 00 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka selliseid tekstiilriideid, mis on ühelt poolt karustatud ja plastiga kaetud, kusjuures nendel ei ole rohkem funktsioone kui üksnes tugevdamine ning karustamine on ette nähtud ainult plastkatte parema kinnitumise tagamiseks ega ole valmiskauba puhul kasutajale märgatav (vt ka harmoneeritud süsteemi selgitav märkus 56.6 KN-i grupi 39 kohta)?
2)

Kas EÜ artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus mõnede hasartmängude siseriiklik monopol, nagu näiteks kasiinos korraldatavate hasartmängude monopol, kui asjaomases liikmesriigis puudub ühtne ja süstemaatiline hasartmängutegevust piirav poliitika, sest liikmesriigis loa alusel tegutsevad hasartmängukorraldajad julgustavad hasartmängudest — nagu näiteks riiklikest spordikihlvedudest ja loteriidest — osa võtma ja teevad neile ka reklaami (televisioonis, ajakirjades, ajalehtedes), kusjuures reklaam läheb lausa nii kaugele, et lühiajaliselt enne loosimist pakutakse võimalust pilet tagasi müüa („TOI TOI TOI — Glaub’ ans Glück”)?
1.

Kas määratud tundlikke alasid puudutav lämmastiku käitlemise programm, mille käivitamine on ette nähtud nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/676/EMÜ (veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest) (1) artikli 5 lõikes 1, on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/42/EÜ (teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta) (2) artikli 3 lõike 2 punktis a osutatud kava või programm, mis on koostatud põllumajanduse, metsanduse, kalanduse, energeetika, tööstuse, veonduse, jäätmehoolduse, veemajanduse, telekommunikatsiooni, turismi, asulaplaneerimise või maakasutuse valdkonnas, ja kas selle[s määratletakse] raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud direktiivi 85/337/EMÜ (3) I ja II lisas?
ET Euroopa Liidu Teataja C 129/6

Eelotsusetaotlus, mille esitas Sąd Najwyższy (Poola) 11. märtsil 2009 — Polska Telefonia Cyfrowa Sp.z o. o. versus Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

(Kohtuasi C-99/09)

2009/C 129/10

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Polska Telefonia Cyfrowa Sp.z o. o.

Vastustaja: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) (1) artikli 30 lõiget 2 […] tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi pädev reguleeriv asutus, kes tagab, et otse tarbijatelt nõutav võimalik tasu ei mõjuta tarbijaid numbrite teisaldamise teenuse kasutamisest loobuma, on kohustatud võtma arvesse kulusid, mis tekivad mobiilsidevõrgu operaatoritel seoses nimetatud teenuse osutamisega?

(1) EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367.
1.

Esimese õigusliku alusega kaebab Hotel Cipriani EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumise ja väära kohaldamise üle; seda ka Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendamatuse/vastuolulise põhjendamise osas. Õigus- ja haldusnormid, mis loeti EÜ artikliga 87 vastuolus olevaks, ei tingi majutuse ning toitlustuse ühisturul (kus tegutseb just nimelt Hotel Cipriani) mingeid konkurentsimoonutusi ega ähvarda seda teha; ja seda kas seepärast, et Veneetsia linna olukord on niivõrd eriline, et see ei mõjuta kuidagi ühisturgu, või siis sellepärast, et kõnealused maksuvabastused hüvitavad üksnes lisakulud, mis tulenevad ettevõtetele raskustest tegutseda asjaomasel geograafilisel turul samadel tingimustel, nagu ülejäänud euroopa ühisturu osades. Esimese Astme Kohus ei arvestanud selle eripäraga nõuetekohaselt, piirdudes üksnes — vajalikul määral küsimusse süvenemata — väitega, et Veneetsia ettevõtjatele antud soodustustega hüvitati rohkem kui keskkonnast tulenev ebasoodus olukord; sellest tulenevalt heidetakse ette vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamatust/vastuolulist põhjendamist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/25

6. märtsil 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-94/09)

2009/C 113/47

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindaja: M. Afonso)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik ei kohaldanud ühtset käibemaksumäära kõikidele matusekorraldajate poolt osutatavatele teenustele ning nendega seotud kaubatarnetele, on Prantsuse Vabariik rikkunud käibemaksu direktiivi (1) artiklitest 96–98 ja artikli 99 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab oma hagis, et Prantsuse maksuõigusnormid kahjustavad käibemaksusüsteemi tõrgeteta toimimist osas, milles need näevad ette kahe käibemaksumäära kohaldamise teenustele ja tarnetele, mida matusekorraldajad surnud isiku perekonnale osutavad, kuigi praktikas moodustavad need ühe tehingu, mida tuleb ühtse määraga maksustada.

Hageja heidab kostjale ette eelkõige seda, et viimane on õigustamatult lahutanud eriotstarbelise sõidukiga osutatava surnukeha veoteenuse, millele kohaldatakse vähendatud käibemaksumäära, teistest matusekorraldaja teenustest, nagu näiteks isikute kasutamine surnukeha liigutamiseks või kirstu tarnimine, millele kohaldatakse tavalist käibemaksu. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tohiks majanduslikust aspektist üheks teenuseks peetavat tehingut kunstlikult lahutada, et käibemaksusüsteemi tõrgeteta toimimist mitte kahjustada. Antud asjaoludel võivad enamus perekondadest, kes paluvad ettevõtjatel matused korraldada, pidada asjaomaseid teenuseid üheks ja samaks teenuseks.

Lisaks vaidlustab komisjon hageja valiku kohaldada matusekorraldajate poolt osutatavatele teenustele erinevat vähendatud määra. Käibemaksu direktiivi artikli 98 lõige 1 ei luba kohaldada vähendatud määra teatavatele veoteenustele ja tavalist määra muudele teenustele, mida asjaomased ettevõtjad osutavad, kuna see muudab tegeliku maksumäära Prantsusmaal tavalisest maksumäärast madalamaks. Lisaks on see vähendatud maksumäär erinevate tehingute puhul erinev vastavalt sellele, millises ulatuses vastaval juhul vähendatud määraga teenuseid osutatakse, mis on samuti direktiiviga keelatud.

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
—

Esimene väide käsitleb õigusnormi rikkumist EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisel ning põhjendamatust seoses kõnealuste maksusoodustuste hüvitava laadiga, samuti seoses konkurentsimoonutusi ja mõju kaubavahetusele puudutavate tõenditega. Esimese Astme Kohus on nimelt teinud vea, sest tunnistades ühtaegu, et teatud meede ei kujuta endast riigiabi, kui see piirdub objektiivselt ebasoodsa majandusliku olukorra hüvitamisega, asus ta siiski seisukohale, et kõnealune põhimõte ei ole käesolevas kohtuasjas kohaldatav, sest: i) esineb otsene seos hüvitise summa ja ettevõtjatel lasuvate lisakulude vahel, mis tulenevad nende tegutsemisest Veneetsia ning Chioggia laguuni alal; ii) abi saavatel ettevõtjatel lasuvaid lisakulusid tuleb hinnata võrreldes ühenduse ettevõtjate keskmiste kuludega ning mitte mandril tekkivate kuludega. Esimese Astme Kohus keeldus lisaks omistamast tähtsust vaidlustatud otsuses sisalduvale vasturääkivusele, milles komisjon leidis veevarustusteenuse haldamise ülesandega ettevõtja olukorda hinnates, et meetme hüvitislikku laadi võib tunnustada ka siis, kui puudub täpne vastavus riiklikule sekkumisele vastava summa ning ettevõtjate kanda olevate lisakulude vahel ning et lisakulusid ei tule tingimata hinnata võrreldes ühenduse ettevõtjate keskmiste kuludega.
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole jõustanud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta direktiivi 2006/68/EÜ (1), millega muudetakse nõukogu direktiivi 77/91/EMÜ (2) aktsiaseltside asutamise ning nende kapitali säilitamise ja muutmise osas, või igal juhul ei ole komisjoni neist teavitanud, on Hispaania Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
—

Tuvastada, et kuna Tšehhi Vabariik ei ole vastu võtnud komisjoni 8. märtsi 2007. aasta direktiivi 2007/14/EÜ (1), milles sätestatakse direktiivi 2004/109/EÜ (läbipaistvuse nõuete ühtlustamise kohta teabele, mis kuulub avaldamisele emitentide kohta, kelle väärtpaberid on lubatud reguleeritud turul kauplemisele) teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad, täitmiseks vajalikke õigusnorme või ei ole igal juhul komisjonile nende õigusnormide vastuvõtmisest teatanud, on Tšehhi Vabariik jätnud direktiivi artiklist 24 tulenevad kohustused täitmata;
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/23

2. märtsil 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-89/09)

2009/C 113/45

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: G. Rozet ja E. Traversa)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik on kehtestanud eeskirja, mille kohaselt võib mittebioloogide osalus ja seega hääleõigus biomeditsiiniliste analüüside laboratooriumeid haldavates vabade elukutsete valdkonna piiratud vastutusega äriühingutes (pr k Société d’Exercice Libéral à Responsabilité Limiteé) olla kuni üks neljandik, ning eeskirja, mis keelab omada osalust rohkem kui kahes äriühingus, mis on loodud eesmärgiga hallata ühiselt ühte või mitut biomeditsiiniliste analüüside laboratooriumi, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud EÜ artiklist 43 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab hagi toetuseks kaks väidet, mis tuginevad EÜ asutamislepingu artikli 43 rikkumisele.

Hageja märgib esimeses väites, et kuna liikmesriigi õigusaktidega on kutsealaväliste osanike osalusele biomeditsiiniliste analüüside laboratooriumeid haldavates vabade elukutsete valdkonna piiratud vastutusega äriühingutes piiranguna nähtud ette 25%, siis piiratakse nende õigusnormidega asutamislepinguga tagatud asutamisvabadust. Kostja poolt õigustusena mainitud rahvatervise kaitse eesmärgi saavutamiseks on võimalik kasutada vähem piiravaid meetmeid kui need, mis põhikohtuasjas käsitlusel. Komisjon väidab selles osas, et kuigi nõue, et biomeditsiinilisi analüüse peavad läbi viima pädevad töötajad, kes on saanud nõuetele vastava kutsealase väljaõppe, tundub olevat põhjendatud, tundub tingimus, mille kohaselt niisugune kvalifikatsioon on nõutav ka ainuüksi biomeditsiiniliste analüüside laboratooriumides osaluse omamiseks või nende haldamiseks, seevastu taotletava eemärgiga ebaproportsionaalne.

Teises väites teeb komisjon etteheiteid üldise eeskirja osas, mille kohaselt on kutsealavälistel isikutel keelatud omada osalust rohkem kui kahes äriühingus, mis on loodud eesmärgiga hallata ühiselt ühte või mitut biomeditsiiniliste analüüside laboratooriumi. Riigi poolt võetud piiravaid meetmeid ei õigusta kostja poolt osundatud eesmärk, milleks on säilitada vastava sektori professionaalide otsustusõigus ja rahaline sõltumatus, ning vajadus tagada laboratooriumide ühtlane jaotus kogu riigi territooriumil.