Direktiivi 93/37 artikli 8 lõikes 2 on sätestatud, et hankijad teatavad taotlejatele ja pakkujatele viivitamata riigihankelepingute sõlmimise kohta tehtud otsustest. Riigihankelepingu sõlmimise otsusest nendele taotlejatele ja pakkujatele teatamine, kelle pakkumus on tagasi lükatud, on nimetatud õigusnormi kohaselt kohustuslik. Sama kohustus tuleneb ka direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1, kuna võimalus kasutada hankija otsuse vastu tõhusat õiguskaitsevahendit eeldab, et taotlejaid ja pakkujaid teavitatakse õigeks ajaks.

Direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta artikli 1 lõikest 1 tulenevaid kohustusi on rikkunud liikmesriik, kes on säilitanud sellise õigusnormi kehtivuse, mille sõnastuse kohaselt tuleb riigihankelepingu sõlmimise otsuse või riigihankelepingu sõlmimise peale esitada kaebus viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul kaebuse aluseks olevate asjaolude ilmnemisest, välja arvatud juhul, kui kohus peab kaebuse esitamise tähtaja pikendamist õigustatuks, kuna see õigusnorm tekitab ebakindlust selles suhtes millist otsust vaidlustada ja vaidlustamise tähtaegade kindlakstegemisel.

Seevastu ei tohi siseriiklikud õigustlõpetavad tähtajad, sh nende kohaldamise viisid, muuta praktiliselt võimatuks või üleliia raskeks huvitatud isiku nende õiguste kasutamist, mis antud juhul tulenevad ühenduse õigusest.

See säte võimaldab siseriiklikel kohtutel kohaldada analoogia alusel õigustlõpetavat tähtaega – mille see säte näeb ette riigihankelepingute sõlmimise otsuste vaidlustamise osas – asjaomastes riigihangetes selliste hankija vaheotsuste vaidlustamise puhul, mille suhtes seadusandja ei ole kõnealust õiguse lõppemist sõnaselgelt ette näinud; nii loodud õiguslik olukord ei ole piisavalt selge ja täpne, et välistada võimalust, et siseriiklik kohus ei võimalda taotlejatel ja pakkujatel kasutada neile kuuluvat õigust vaidlustada riigihankealaseid otsuseid, põhjendades seda kõnealusele sättele antud tõlgendusega.

Õigustlõpetava tähtaja laiendamine hankijate vaheotsustele riigihankemenetluses viisil, mis toob kaasa huvitatud isikute kaebeõiguse piiramise, ei ole kooskõlas õiguskindluse ega hankija otsuste läbivaatamise tõhususe eesmärgiga. Huvitatud isikuid tuleb piisavalt selgelt teavitada, et nimetatud tähtaegu puudutavat korda kohaldatakse kõnealustele vaheotsustele, et kehtestatud tähtaegade jooksul oleks võimalik õigeaegne vaidlustamine. Selle teabe puudumist ei saa õigustada menetluse kiiruse eesmärgiga.

Lisaks, toob kõnealuse õigusnormi sõnastus, mille kohaselt kõik asjaomased kaebused tuleb esitada „viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul” igal juhul kaasa ebaselguse. Ei ole välistatud, et selline säte annab siseriiklikele kohtutele õiguse jätta kaebused läbi vaatamata õiguse lõppemise tõttu ka enne kolmekuulise tähtaja möödumist, juhul kui nad leiavad et kaebus ei ole esitatud „viivitamata” nimetatud sätte tähenduses. Õigustlõpetav tähtaeg, mille kestuse võib asja lahendav kohtunik vabalt hinnata, ei ole huvitatud isikute jaoks selle kestuse osas etteaimatav. Seetõttu ei taga siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette sellise tähtaja, direktiivi 89/665 tõhusat ülevõtmist.

Kohtu õigus pikendada kaebuse esitamise tähtaegu ei ole olemuselt selline, et see kõrvaldab direktiiviga 89/665 nõutud selguse ja täpsuse osas vaidlustamise tähtaegade süsteemis ebatäpsused, mis tulenevad kõnealusest sättest. Isegi kui asjaomane taotleja või pakkuja võtab arvesse nimetatud tähtaegade pikendamise õigust, ei suuda ta kindlalt ette näha milline tähtaeg talle vaidlustamiseks määratakse, kuna on olemas sätestatud kohustus, et kõik kaebused tuleb esitada viivitamata.

(vt punktid 53, 63, 66, 74, 75, 81, 83 ja resolutsioon)