ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ühendkuningriik) 13. märtsil 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs versus National Exhibition Centre Limited

(Kohtuasi C-130/15)

(2015/C 190/02)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vastustaja: National Exhibition Centre Limited

Eelotsuse küsimused

1. Milliseid asjakohaseid põhimõtteid tuleb seoses nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (1) artikli 13 B osa punkti d alapunktis 3 sätestatud käibemaksuvabastusega, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud kohtuotsuses SDC, C-2/95, EU:C:1997:278, kohaldada selle kindlaksmääramisel, kas teenuse tulemusel „toimu[b] raha ülekandmine ning sellega kaasne[b] õigusliku ja finantsolukorra muutumine” nimetatud kohtuotsuse punkti 66 tähenduses? Sealhulgas: 1.1. Kas seda maksuvabastust kohaldatakse sellisele teenusele, mida käibemaksukohustuslane käesolevas asjas osutab ning mille raames see käibemaksukohustuslane ei debiteeri ega krediteeri ühtegi tema kontrolli all olevat kontot, ent mis on rahaülekande tegemise korral selle põhjustajaks, et sõltumatu finantsinstitutsioon teostab rahaülekande? 1.2. Kui makse tehakse krediit- või deebetkaardiga, siis kas vastus küsimusele 1.1 sõltub sellest, kas teenusepakkuja saab ise vahetult autoriseerimiskoodid kaardiomaniku pangalt või saab need koodid oma kaardimaksete vastuvõtja kaudu? 1.3. Mis tunnused eristavad a) teenust, mis seisneb sellise finantsteabe edastamises, ilma milleta makset ei tehtaks, ent mis ise ei kuulu maksuvabastuse kohaldamisalasse (nagu oli olukord teenusega kohtuotsuses Nordea Pankki Suomi, EU:C:2011:532), b) andmete töötlemise teenusest, mille tulemusel sisuliselt toimub raha ülekandmine ning mis Euroopa Kohtu Euroopa Kohtu hinnangul võib seetõttu kuuluda kõnealuse maksuvabastuse kohaldamisalasse (nagu on sedastatud kohtuotsuse SDC punktis 66)?

2. Milliseid asjakohaseid põhimõtteid tuleb kohaldada selle kindlaksmääramisel, kas selline teenus, mida käibemaksukohustuslane käesolevas asjas osutab, kuulub kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti d alapunktis 3 sätestatud maksuvabastuse erandi „võlgade sissenõudmine” kohaldamisalasse? Eelkõige, kui teataval viisil (nt deebet- või krediitkaardiga) tehtud makse töötlemine kujutaks endast vastavalt kohtuotsusele AXA UK, EU:C:2010:646) „võla sissenõudmist” olukorras, kus seda teenust osutatakse vastava makse suhtes õigustatud isikule (st makse saajale), siis kas see teenus kujutaks endast „võla sissenõudmist” ka olukorras, kus seda teenust osutatakse vastava makse suhtes kohustatud isikule (st makse tegijale)? Lisaks, kas käesolevas asjas üldse eksisteerib „võlg”, mida saab sisse nõuda?

(1) EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23.
2.

Kas määruse (EÜ) nr 543/2008 artiklis 15 ning selle VI ja VII lisas kehtestatud piirmäärast suurema veesisaldusega külmutatud kodulinnuliha, millel on pädeva asutuse tõend, et toode vastab tervishoiualastele nõuetele, võib turustada liidus tavalistel tingimustel määruse (EÜ) nr 612/2009 artikli 28 tähenduses, ning kui see on nii, siis millistel tingimustel?
—

Üldkohus on teinud vea kui leidis, et komisjoni otsus 2013/423/EL ei puuduta apellanti otseselt, kuna seda rakendati määrusega 748/2013 (2). Määrus 748/2013 on otsust 2013/423/EL kinnitav akt. Apellandil oleks seega tulnud otse vaidlustada otsus 2013/423/EL.
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d'État (Belgia) 9. aprillil 2015 – Abdelhafid Bensada Benallal versus Belgia riik

(Kohtuasi C-161/15)

(2015/C 190/07)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Abdelhafid Bensada Benallal

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõte, mille kohaselt peavad olema tagatud kaitseõigused, sealhulgas isiku õigus olla siseriikliku ametiasutuse poolt ära kuulatud enne, kui see ametiasutus teeb asjaomase isiku huve kahjustada võiva mis tahes otsuse, näiteks tema elamisloa tühistamise otsuse, on Euroopa Liidu õiguskorras võrdväärse tähtsusega nagu avalikul huvil põhinevad Belgia õigusnormid siseriiklikus õiguses ja kas võrdväärsuse põhimõte nõuab, et väidet, et on rikutud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtet, milleks on kaitseõiguste tagamise põhimõte, peab olema võimalik esitada esimest korda esitada Conseil d’État’s toimuvas kassatsioonimenetluses, nagu see on lubatud siseriiklikus õiguses avalikul huvil põhinevate väidete puhul?
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/6

Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl-i 30. märtsil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 20. jaanuari 2015. aasta määruse peale kohtuasjas T-6/13: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-153/15 P)

(2015/C 190/06)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (esindajad: solicitor J. Grayston, advokat P. Gjørtler, advocaat G. Pandey, avocat D. Rovetta, avvocato M. Gambardella)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 20. jaanuari 2015. aasta määrus kohtuasjas T-6/13: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl vs. Euroopa Liidu Nõukogu ja tunnistada tühistamishagi vastuvõetavaks;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule;

— mõista käesoleva apellatsioonimenetluse kulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab apellatsioonkaebuses kaks väidet, mille kohaselt Üldkohus tegi vaidlustatud kohtumääruses ilmselgeid hindamisvigu ja rikkus ilmselgelt õigusnormi.

Apellant väidab, et Üldkohus tegi ilmseid hindamisvigu, kui leidis esiteks, et apellanti teavitati täies ulatuses isiklikult 19. oktoobril 2012, ning teiseks, et teavitamine toimus enne teavitamisest üldise teate avaldamist Euroopa Liidu Teataja C-seerias 16. oktoobril 2012.

Lisaks väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi esiteks siis, kui ta ei võtnud arvesse nõuet, et teavitamisel tuleb esitada põhjendused, teiseks siis, kui ta leidis, et isiklik teavitamine võib lühendada Euroopa Liidu õigusakti vaidlustamise aega, kolmandaks siis, kui ta jättis tähelepanuta need õiguslikud tagajärjed, mis tekkisid nõukogu valikute tulemusel teavitamise käigus, ning neljandaks siis, kui Üldkohus ei arvestanud õigusaktide õiguspärase käsitusega taotluse ajal.
ET Euroopa Liidu Teataja C 190/3

Teva Pharma BV ja Teva Pharmaceuticals Europe BV 23. märtsil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 22. jaanuari 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-140/12: Teva Pharma BV ja Teva Pharmaceuticals Europe BV versus Euroopa Ravimiamet (EMA)

(Kohtuasi C-138/15 P)

(2015/C 190/03)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Teva Pharma BV ja Teva Pharmaceuticals Europe BV (esindajad: solicitor G. Morgan, barrister K. Bacon ja solicitor E.S. Mackenzie)

Teised menetlusosalised: Euroopa Ravimiamet, Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus;

— tühistada Euroopa Ravimiameti 24. jaanuari 2012. aasta kirjas sisalduv otsus jätta kinnitamata apellantide taotlus müügiloa saamiseks;

— mõista apellantide kohtukulud välja Euroopa Ravimiametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid esitavad apellatsioonkaebuse põhjenduseks ühe väite, mille kohaselt rikkus Üldkohus määruse (EÜ) nr 141/2000 (1) artiklit 8 tõlgendades õigusnormi. Apellandid eristavad kolme erinevat õigusnormi rikkumist. Esiteks tõlgendas Üldkohus vääralt artikli 8 lõiget 3 koostoimes artikli 8 lõikega 1, kuna ta ei arvestanud asjaoluga, et teine sarnane harva kasutatav ravim, mis on loa saanud artikli 8 lõikes 3 sätestatud erandi alusel, ei saa saada ainukasutusõigust turul, mis on artikli 8 lõike 1 kohaselt ette nähtud esimesele harva kasutatavale ravimile.

Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui leidis, et tema artiklile 8 antud tõlgenduse kohaselt ei pikendata esimesena nimetatud ravimi turustamise ainuõigust.

Kolmandaks kirjeldas Üldkohus ebaõigesti apellantide teise võimalusena esitatud argumente algse tühistamisväite kohta, milles leiti, et isegi kui teisel ravimil on endal turustamise ainuõigus, siis ei saa see ainuõigus tõrjuda kõrvale esimese ravimi geneerilist varianti; seega ei käsitlenud Üldkohus seda küsimust asjakohaselt.

Apellandid paluvad teha Euroopa Kohtul vaidlustatud otsust tühistades lõplik kohtuotsus.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1999. aasta määrus (EÜ) nr 141/2000 harva kasutatavate ravimite kohta (EÜT L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 15/5, lk 21).
ET Euroopa Liidu Teataja C 178/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) 12. märtsil 2015 – Salutas Pharma GmbH versus Hauptzollamt Hannover

(Kohtuasi C-124/15)

(2015/C 178/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Salutas Pharma GmbH

Vastustaja: Hauptzollamt Hannover

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (1) I lisas, mida on muudetud komisjoni 7. septembri 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1777/2001 (2), esitatud kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et lahustuvad tabletid kaltsiumisisaldusega 500 mg tableti kohta, mida kasutatakse kaltsiumipuuduse ennetamiseks ja raviks ning osteoporoosi ennetamiseks ja raviks rakendatava spetsiaalse teraapia toetuseks ning mille etiketil märgitud maksimaalne soovitatav päevaannus täiskasvanutele on kolm tabletti (kokku 1 500 mg), klassifitseeritakse alamrubriiki 3004 9000?

(1) EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382.

(2) EÜT L 240, lk 4.
1.

Kas liikmesriigi sekkumist, mis seisneb selles, et kauaaegset ettevõtjat kohustatakse pakkuma lõpptarbijale maagaasi tarnimise teenust reguleeritud hinnaga, kuid mis ei takista kauaaegsel tarnijal ega alternatiivsetel tarnijatel konkureerivate pakkumuste tegemist sellest hinnast madalamate hindadega, tuleb käsitada sellisena, et selle tagajärjel määratakse lõpptarbijale maagaasi tarnimise hinna tase sõltumatult turu vabast konkurentsist, ja kas see juba oma olemuselt takistab direktiivi 2009/73/EÜ artikli 3 lõikes 1 (1) nimetatud konkurentsivõimelise maagaasituru rajamist?
—

tühistada Üldkohtu järeldus, et vastuvõetamatuse vastuväitega tuleb nõustuda, ja eriti järeldus, et „Eurorühma avaldusi ei saa käsitada aktidena, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele” ja seega ka apellantidele, ning et vaidlustatud avaldusega Eurorühm „andis väga üldsõnaliselt aru teatud meetmetest, milles lepiti poliitilisel tasandil kokku Küprose Vabariigiga”;
ET Euroopa Liidu Teataja C 205/24

Tarif Akhrasi 27. aprillil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 12. veebruari 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-579/11: Tarif Akhras versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-193/15 P)

(2015/C 205/32)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Tarif Akhras (esindajad: Solicitor S. Millar, Solicitor S. Ashley, QC D. Wyatt, Barrister R. Blakeley)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada osaliselt Üldkohtu (seitsmes koda) 12. veebruari 2015. aasta otsus kohtuasjas T-579/11: Tarif Akhras vs. Euroopa Liidu Nõukogu;

— tühistada kohtuasja T-579/11 menetluses vaidlustatud meetmed, mille kuupäev on 23. märts 2012 ja hilisem, apellanti puudutavas osas;

— mõista Euroopa Liidu Nõukogult välja apellatsiooniga seotud kulud ja Üldkohtus toimunud menetluse kulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuses kaks väidet.

Esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, asudes seisukohale, et nõukogul on õigus kohaldada eeldust, mille järgi sai apellant võimulolevast režiimist kasu ja/või toetas seda; ja Üldkohus ei kohaldanud õiget kriteeriumi, nimelt kas tuvastatud asjaolud kujutavad endast piisavalt konkreetseid, täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mille alusel saab väita, et apellant sai võimulolevast režiimist kasu ja/või toetas seda.

Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi sellega, et moonutas küsimuse puhul, kas apellant sai võimulolevast režiimist kasu ja/või toetas seda, tõendeid; juhul kui tõendeid ei oleks moonutatud, oleksid need tõendanud, et apellant ei saanud võimulolevast režiimist kasu ja/või ei toetanud seda.

Kui Üldkohus ei oleks kõnealust eeldust kohaldanud ja/või kui ta oleks kohaldanud õiget kriteeriumi ja/või kui ta ei oleks moonutanud kõnealuseid tõendeid, oleks ta tühistanud kohtuasjas T-579/11 vaidlustatud meetmed, mille kuupäev on 23. märts 2012 ja hilisem.
1. c)

Kas seejuures on oluline, et „hüperlingi lisaja” teab või peab teadma, et autoriõiguse omaja ei ole andnud luba teose ülespanekuks esimese küsimuse punktis a nimetatud kolmanda isiku veebisaidile ja et teost on varem ka mujal üldsusele edastatud autoriõiguse omaja loata?
3.

Juhul kui välja tuleb anda nii, et ei võeta arvesse selle liikmesriigi kodanikele ja kodakondsuseta alalistele elanikele ette nähtud konkreetset kaitsetaset, millelt väljaandmist taotleti: kas liikmesriik, millelt väljaandmist taotleti, peab kontrollima, et järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 19 ette nähtud tagatisi, st nõuet, et kedagi ei tohi välja anda riiki, kus teda tõsiselt ohustab surmanuhtlus, piinamine või muu ebainimlik või alandav kohtlemine või karistus? Kas selline kontroll võib piirduda selle tuvastamisega, et väljaandmist taotlev riik on piinamise tõkestamise konventsiooni osaline või tuleb tuvastada tegelik olukord, võttes arvesse hinnangut, mille on sellele riigile andnud Euroopa Nõukogu organid?
ET Euroopa Liidu Teataja C 205/25

29. aprillil 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-200/15)

(2015/C 205/33)

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Wasmeier ja P. Guerra e Andrade)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et Portugali Vabariik on rikkunud ELTL artiklist 10 tulenevaid kohustusi, sest ta kohaldab teistest liikmesriikidest Portugali territooriumile toodud kasutatud sõidukite maksubaasi väljaselgitamiseks sõidukite hinnalanguse arvutamise süsteemi, mis ei arvesta sõiduki tegelikku hinda ja ei võta eeskätt arvesse hinnalangust enne ühe aasta möödumist sõiduki kasutuselevõtust ega täiendavat hinnalangust üle viie aasta vanuste sõidukite puhul;

— mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Portugali sõidukimaksu seadustiku artikli 11 sätted diskrimineerivad Portugali toodud sõidukeid, st Portugalis müüdavaid selliseid kasutatud sõidukeid, mis on registreeritud teises liikmesriigis. Nimelt kohaldatakse teistest liikmesriikidest toodud sõidukite suhtes (erinevalt algusest peale Portugalis müüdavatest kasutatud sõidukitest) maksumäärasid, mis ei peegelda adekvaatselt sõiduki hinnalangust. Eelkõige väheneb maksumäär alles pärast ühe aasta möödumist sõiduki kasutuselevõtust ning pärast viie aasta möödumist sõiduki kasutuselevõtust ei saa vähendamise määr olla suurem kui 52 %.
—

tühistada Üldkohtu (üheksas koda) 5. veebruari 2015. aasta otsus kohtuasjas T-500/12: Ryanair vs. komisjon osas, millega tühistati komisjoni 25. juuli 2012. aasta otsus 2013/199/EL riigiabi juhtumi SA.29064 (11/C, ex 11/NN) kohta – Iirimaal rakendatavad diferentseeritud lennureisijatasud (1), mis puudutab selle otsuse põhjenduses 7 ette nähtud abi tagasinõudmist abi saajatelt summas, mis on 8 eurot reisija kohta; ja
1.

Kas direktiivi 2001/29/EÜ (1) artikli 3 lõikes 1 esitatud mõistet „teoste edastamine üldsusele” tuleb tõlgendada selliselt, et see hõlmab teoste raadio teel edastamist sellistes äriruumides, nagu baarid, kohvikud, restoranid või muud sarnased kohad, televastuvõtjate kaudu, ning edastamisel kasutatakse võimenduseks kõlareid või võimendeid, mistõttu selle näol on tegemist autoriõigusega kaitstud teoste uue kasutamisega?
15.

Kas küsimusele 14 vastamisel on oluline: a) et asjaomase auruvõrgu omanik on võrgu suurim tarbija, mis on kauplemise süsteemi käitis, b) kui suurt osa auruvõrku edastatud kogusoojusest tarbib võrgu suurim tarbija, c) kui palju auru tarnijaid ja tarbijaid võrgus on, d) et ei ole selge, kes on tootnud mõõdetava soojuse, mida auruvõrgu tarbijad saavad, ning e) et auru jaotamist võrgus saab muuta nii, et võrguga saavad ühineda tarbijad, kes ei ole kauplemise süsteemi käitised, või et olemasolevate muude kui kauplemise süsteemi käitiste aurutarbimine suureneb?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas isikul, kes võib tugineda arvutiprogrammi eksemplari (koopia) levitamise õiguse lõppemisele, on õigus müüa see arvutiprogramm kolmandale isikule edasi disketil, mis ei ole originaaldiskett, direktiivi 2009/24 artikli 4 lõike 2 ja artikli 5 lõike 2 tähenduses?
—

tühistada Üldkohtu (üheksas koda) 5. veebruari 2015. aasta otsus kohtuasjas T-473/12: Aer Lingus vs. komisjon osas, millega tühistati komisjoni 25. juuli 2012. aasta otsus 2013/199/EL riigiabi juhtumi SA.29064 (11/C, ex 11/NN) kohta – Iirimaal rakendatavad diferentseeritud lennureisijatasud (1), mis puudutab selle otsuse põhjenduses 7 ette nähtud abi tagasinõudmist abi saajatelt summas, mis on 8 eurot reisija kohta; ja
1.

Kas mesi, mis on portsjonitena pakendatud karpi, millel on esitatud kõik märgistuselemendid, muu hulgas ka märge päritoluriigi kohta, ja mida ei müüda üksikute portsjonite kaupa lõpptarbijale või toitlustusettevõtjatele, on „müügipakendis toit” direktiivi 2000/13/EÜ (1) artikli 1 lõike 3 punkti b ja määruse nr 1169/2011 (2) artikli 2 lõike 2 punkti e tähenduses, mis tuleb vastavalt märgistada, või ei ole portsjonitena pakendatud mesi märgistada tulev müügipakendis toit, kuna tegemist ei ole eraldi kaubaartikliga?
1.

Kas KNi rubriiki 2304 tuleb tõlgendada nii, et see tariifirubriik hõlmab ka sojavalgu kontsentraati, mis saadakse nii, et sojaõli ekstraheerimise tahketest jäätmetest (nn sojajahust) eemaldatakse allesjäänud rasv, süsivesikud (või kiudained) ja kahjulikud ained, ning mis sellise ekstraheerimise tulemusel sobib kasutamiseks väga noortele vasikatele ettenähtud segasööda koostisosana?
—

Tunnistada Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 258 vastavalt, et kuna Hispaania Kuningriik ei olnud endiselt kinnitanud kõiki sadamate turvalisuse hindamisi ja plaane kõigi Hispaania sadamate kohta, mis kuulusid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiivi 2005/65/EÜ sadamate turvalisuse tugevdamise kohta (1) kohaldamisalasse, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artikli 2 lõikest 3 ja artiklitest 6 ja 7, mis näevad vastavalt ette, et liikmesriigid määratlevad iga sadamarajatise piirid ning kinnitavad vastavad sadama turvalisuse hindamised ja turvalisuse plaanid.
5.

Juhul kui direktiivi 2002/47/EÜ eesmärk ja ulatus on kitsamad kui selle siseriikliku seaduse tegelik eesmärk ja ulatus, mille vastuvõtmise formaalne põhjus oli direktiivi ülevõtmise kohustus, kas siis on võimalik kasutada nimetatud direktiivi tõlgendust selleks, et tunnistada kehtetuks niisugune siseriiklikule seadusele tuginev pandiõigusel põhineva finantstagatise klausel, nagu on kõne all põhikohtuasjas?
1.

Seoses direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 6 lõikes 1 ette nähtud „sidumatuse” tõlgendamisega: kas sellises olukorras on kooskõlaline tõlgendus, mille kohaselt lepingutingimuse tuvastatud tühisus ei oma sellegipoolest mõju enne tühisuse tuvastamise kuupäeva? Ja seega ka see, et isegi kui tuvastatakse tingimuse tühisus, loetakse, et selle varasemad tagajärjed ei ole tühised või olematud?
—

tuvastada, et kuna olukorras, kus veespordiorganisatsiooni liikmed tegelevad spordiga ning veesõidukite seisukohtade ja varjualuste üürile andmine on selle tegevusega tihedalt seotud ning selleks hädavajalik, on Madalmaade Kuningriik sellise üürileandmise käibemaksust vabastanud ainult veespordiorganisatsioonide puhul, kes ei kasuta oma teenuste jaoks ühte või mitut isikut, kellega neil on töösuhe, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud direktiivi 2006/112/EÜ artikli 2 lõikest 1, artikli 24 lõikest 1 ja artiklist 133 koosmõjus artikli 132 lõike 1 punktiga m tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 228/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Törvényszék (Ungari) 21. aprilli 2015 – Daimler AG versus Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

(Kohtuasi C-179/15)

(2015/C 228/05)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Fővárosi Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Daimler AG

Kostja: Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ (1) (kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 5 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et kaubamärgi omanik võib takistada kaubamärgi kasutamist veebikuulutuses nimetatud sellisel kolmanda isikul, kelle tähis, mis on identne kaubamärgiga nende kaupade ja teenuste osas, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, ilmub selles kuulutuses nii, et tarbijatel võib tekkida ebaõige ettekujutus, et nimetatud isiku ettevõtte ja kaubamärgi omaniku vahel on kaubanduslikud suhted, ja seda ka siis, kui nimetatud kuulutust ei ole veebi üles pannud selles nimetatud isik või tema nimel mõni muu isik või kui see kuulutus on veebis kättesaadav hoolimata sellest, et nimetatud isik on teinud kõik temast oleneva, et kuulutus kõrvaldataks, kuid see ei ole andnud tulemust?

(1) ELT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01; lk 92.
2.

Õigusnormide rikkumine seeläbi, et ei põhjendatud seisukohta, et auditi 11-INFS-025 aruande eelnõus „oli juba esile toodud see, et teatavad personalikulud ei olnud abikõlbulikud ning et oli rikutud teatavaid lepingutingimusi; seda seisukohta kinnitati lõplikus auditiaruandes” (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 99).
1.

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92 (1), millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud artiklis kehtestatud meetod on kohaldatav ka siis, kui kauba import ja selle lubamine vabasse ringlusse ühenduse tolliterritooriumil on toimunud seetõttu, et kaup on transiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud, kui tegemist on imporditollimaksuga maksustatava kaubaga, mida ei ole müüdud ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile, vaid ekspordiks ühendusest välja?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav: Kui asjaomast autoriõigust tuleb siseriiklike õigusnormide kohaselt käsitada selliselt, et teatavaks kuupäevaks tekib see uuesti või on uuesti tekkinud, siis millisest kuupäevast alates on see nii?
ET Euroopa Liidu Teataja C 221/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 24. aprillil 2015 – Asma Bougnaoui, ADDH – Association de défense des droits de l’homme versus Micropole Univers SA

(Kohtuasi C-188/15)

(2015/C 221/03)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Asma Bougnaoui, ADDH – Association de défense des droits de l’homme

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Micropole Univers SA

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 78/2000/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (1), artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teatud kutsetegevuse laadi või sellega liituvate tingimuste tõttu oluliseks ja määravaks kutsenõudeks on infotehnoloogia konsultatsiooniga tegeleva äriühingu kliendi soov, et selle äriühingu informaatikateenuseid ei osutaks projektiinsenerist töötaja, kes kannab islami pearätti?

(1) EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas kõnealuste andmete säilitamine võib siiski olla lubatav, kui: a) siseriiklike asutuste juurdepääs säilitatavatele andmetele on kindlaks määratud [nagu kirjeldatud eelotsusetaotluses] ja b) turbenõuded on reguleeritud [nagu kirjeldatud eelotsusetaotluses] ja c) kõiki andmeid tuleb säilitada kuus kuud alates päevast, mil asjaomane sideseanss lõppes, ning pärast seda kustutada [nagu kirjeldatud eelotsusetaotluses]?