ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
234

Kõigepealt, nagu Euroopa Kohus on juba korduvalt leidnud, võimaldab asjaomase abi tagastamisega seonduva nõude kandmine võlanimekirja lugeda abi tagasinõudmise kohustuse täidetuks üksnes siis, kui olukorras, kus riigi ametiasutustel ei olnud võimalik tagasi nõuda kogu abisummat, päädib pankrotimenetlus ebaseaduslikku abi saanud ettevõtja likvideerimisega, see tähendab tema tegevuse täieliku lõpetamisega. Selles osas tuleb meenutada, et ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi tagasinõudmise eesmärk on kõrvaldada konkurentsimoonutus, mille on põhjustanud konkurentsieelis, mis on selle abi saajal turul võrreldes tema konkurentidega, ning taastada seega abi maksmisele eelnenud olukord. Kuid kui ebaseaduslikku abi saanud ettevõtja on pankrotis ja kui selle pankrotis ettevõtja tegevusest osa jätkamiseks on asutatud äriühing, võib selline tegevuse jätkamine – ilma et asjaomast abi oleks täies ulatuses tagasi makstud – tingida selle konkurentsimoonutuse edasikestmise, mis tuleneb konkurentsieelisest, mille see äriühing sai turul võrreldes oma konkurentidega. Nii võib selline äsja asutatud äriühing olla kohustatud kõnealuse abi tagasi maksma, kui see eelis tema kasuks edasi kestab. Nii on see eeskätt siis, kui on tuvastatud, et see äriühing saab tegelikult endiselt kasu konkurentsieelisest, mis on seotud asjaomase abi saamisega, eeskätt siis, kui uus äriühing omandab likvideerimisel äriühingu varad turutingimustele vastavat vastutasu maksmata või kui on tuvastatud, et sellise äriühingu asutamise tagajärjel hiiliti kõrvale kõnealuse abi tagastamise kohustusest. See kehtib eelkõige siis, kui turutingimustele vastava hinna tasumisest ei piisaks ebaseadusliku abi saamisega seotud konkurentsieelise neutraliseerimiseks. Sellisel juhul ei ole ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud abiga seonduva võlanõude kandmine võlanimekirja iseenesest piisav selleks, et kõrvaldada sel moel esilekutsutud konkurentsimoonutus (vt kohtuotsused 11.12.2012, komisjon vs. Hispaania, C‑610/10, EKL, EU:C:2012:781, punktid 104–107 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 24.1.2013, komisjon vs. Hispaania, C‑529/09, EKL, EU:C:2013:31, punktid 107 ja 109 ning seal viidatud kohtupraktika).
218

See kohtuotsus puudutas kahju hüvitamise hagi, mille esitas äriühing, kellele kuulus üks Kreeka lipu all sõitev kalalaev, mille olid pidanud kinni Guinea-Bissau ametiasutused põhjendusel, et see laev püüdis ilma loata kala viimati nimetatud riigi merepiirkonnas. Ilmnes, et kõnesoleval laeval on Senegali ametiasutuste välja antud kalastusluba, kuid et ta püüdis kala nendes vetes, mille kohta väitsid nii Senegali Vabariik kui ka Guinea-Bissau Vabariik, et need kuuluvad nende vastavatesse merepiirkondadesse. Euroopa Majandusühendus oli sellisena, nagu ta tookord eksisteeris, sõlminud mõlema kolmanda riigiga kalanduskokkulepped, mis mõlemad puudutasid nende kogu merepiirkonda. Hageja selles kohtuasjas taotles, et ühendus hüvitaks kahju, mida ta väitis olevat oma laeva kinnipidamise tõttu kandnud, ning väitis sellega seoses, et asjaolu, et ühenduse ja nende kahe kolmanda riigi vahel sõlmitud kalanduskokkulepete kohaldamisalast ei olnud välja jäetud piirkonda, mille osas neil valitses erimeelsus, oli õigusvastane (kohtuotsus Odigitria vs. nõukogu ja komisjon, punkt 164 eespool, EU:T:1995:131, punktid 1–13 ja 25).
52

Oma teise väite on hagejad jaganud viide ossa, milles nad väidavad vastavalt esiteks, et komisjon on teinud vea algmääruse artikli 11 lõike 10 tõlgendamisel selles osas, milles ta leidis, et dumpinguvastaste tollimaksude kajastumist tuleb hinnata iga õhukompressori tüübi kohta eraldi, teiseks, et see lähenemisviis takistab usaldusväärsete ekspordihindade ja kaalutud keskmise dumpingumarginaali kindlaksmääramist, kolmandaks, et on rikutud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) apellatsioonikogu ja Euroopa Kohtu praktikat, neljandaks, et seda lähenemisviisi hinnati edasimüügihindade analüüsi käigus ülemäära tähtsaks, ja lõpetuseks viiendaks, et see lähenemisviis on omavoliline.
49

Oma teise väite on hageja jaganud viide ossa, milles ta väidab vastavalt esiteks, et komisjon on teinud vea algmääruse artikli 11 lõike 10 tõlgendamisel selles osas, milles ta leidis, et dumpinguvastaste tollimaksude kajastumist tuleb hinnata iga õhukompressori tüübi kohta eraldi, teiseks, et see lähenemisviis takistab usaldusväärsete ekspordihindade ja kaalutud keskmise dumpingumarginaali kindlaksmääramist, kolmandaks, et on rikutud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) apellatsioonikogu ja Euroopa Kohtu kohtupraktikat, neljandaks, et seda lähenemisviisi hinnati edasimüügihindade analüüsi käigus ülemäära tähtsaks, ja lõpetuseks viiendaks, et see lähenemisviis on omavoliline.
101

Lisaks tuleb pidada asjassepuutumatuks väidet, mille kohaselt ei saanud komisjon üheaegselt keelduda riskikaitse lubamisest ning nõuda eeldatavate ümberkorraldus‑ ja tasakaalustusmeetmete arvesse võtmist. Siinkohal tuleb toonitada, et ettevõtte kasumlikkuse suurendamiseks nõuti turgudelt ja pankadelt nende meetmete – nagu portfellide või tegevusharude üleandmine – rakendamist niipea, kui ettevõtte püsimajäämine oli põhimõtteliselt kindel. Neil asjaoludel, nagu ka komisjon vasturepliigis õigesti märkis, oli hindamisaruande eesmärk määrata kindlaks HSH Nordbanki väärtus ilma riigiabita, selleks, et selle põhjal määrata nende aktsiate väljalaske hind, millega abimeedet rahastatakse. Seega oli tavapärane, et HSH Nordbank võttis ettevõtte väärtuse kindlaksmääramisel arvesse menetlusega seotud piiranguid, mida ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja pidi ette nägema. Sama ei kehti abimeetmete puhul, mida käsitleb vaidlustatud otsus ja mis ei vasta ettevõtte väärtuse komponentidele turul, vaid mis kujutavad erakorralisi soodustusi, mis on mõeldud selleks, et vältida ettevõtte maksejõuetuks muutumist ja võimaldada selle edasist taastumist. Kohtupraktikast nähtub, et komisjoni teatise „Riigiabi eeskirjade kohaldamine meetmete suhtes, mida on võetud seoses finantsasutustega praeguse ülemaailmse finantskriisi olukorras” (ELT 2008, C 270, lk 8) kohaselt tuleb riigigarantii andmist käsitada erakorralise meetmena ja see peab olema seega tingimata ajutine ning sellise garantiiga peavad samuti kaasas käima meetmed abisaaja ümberkorraldamiseks või likvideerimiseks (kohtuotsus, 5.3.2015, Banco Privado Português et Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EKL, EU:C:2015:151, punkt 70). Lisaks ei olnud mingit alust väita, et komisjon käsitab neid meetmeid õiguspärastena, st sellistena, mis ei kujuta endast riigiabi või sellistena, mis on küll riigiabi aga siseturuga kokkusobiv. Pealegi saab abi kokkusobivust tunnustada vaid tinglikult, kuna hagejad vaidlustavad just need tingimused. Seega tuleb taas märkida, et kuigi oleks loogiline ja mõttekas, kui HSH Nordbank annaks oma äripartneritele ja pankadele oma finantsseisundist teada niipea, kui talle on tagatud riskikaitse, ei saa viimast arvesse võtta selleks, et määrata kindlaks rekapitaliseerimise käigus emiteeritavate uute aktsiate väärtus, ilma nimetatud väärtust automaatselt üle hindamata.
78

Pakkujate võrdsete võimaluste põhimõte tähendab kohtupraktika kohaselt täpsemalt seda, et kõigile pakkujatele peavad pakkumuse koostamisel olema tagatud võrdsed võimalused, ning tähendab seega, et kõigi pakkujate esitatud pakkumustele peavad kehtima samad tingimused. Läbipaistvuse tagamise põhimõtte kui võrdse kohtlemise põhimõtte „paarilise” eesmärk on tagada ennekõike see, et puuduks oht, et hankija eelistaks soosikuid või tegutseks omavoliliselt. See tähendab, et kõik hankemenetluse tingimused ja eeskirjad peavad olema hanketeates või hankedokumentides sõnastatud selgelt, täpselt ja ühemõtteliselt (kohtuotsus, 9.9.2009, Brink’s Security Luxembourg vs. komisjon, T‑437/05, EKL, EU:T:2009:318, punktid 114 ja 115). Läbipaistvuse põhimõte tähendab ka seda, et kogu asjakohane tehniline teave peab hanketeate või hankedokumentide mõistmise huvides olema nii varakult kui võimalik kõigile hankemenetluses osalevatele ettevõtjatele kättesaadavaks tehtud nii, et ühelt poolt võimaldaks see kõigil piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikel pakkujatel mõista selle täpset ulatust ja sellest ühtemoodi aru saada ning teiselt poolt võimaldaks hankijal kontrollida, kas pakkujate esitatud pakkumused vastavad tegelikult kõnealuse hankemenetluse tingimustele (vt kohtuotsus, 29.1.2014, European Dynamics Belgium jt vs. EMA, T‑158/12, EU:T:2014:36, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
82

Vaidlus puudub selles, et projektiga hõivatud töötajate tööaja arvestuse tabelid on vahend, mis lubab komisjonil viia läbi eespool nimetatud kontrollimisi ning seetõttu peavad need olema usaldusväärsed. Samuti selgub kohtupraktikast, et kui isik jätab täitmata kohustuse esitada finantsauditi käigus usaldusväärsed tööaja arvestuse tabelid, et põhjendada deklareeritud kulusid töötajate osas, siis on see piisav alus kõigi nende kulude tagasilükkamiseks (vt selle kohta kohtuotsused, 22.5.2007, komisjon vs. IIC, T‑500/04, EKL, EU:T:2007:146, punktid 114–117, ja CEVA vs. komisjon, punkt 58 eespool, EU:T:2010:240, punkt 139 ja seal viidatud kohtupraktika).
88

Selles osas tuleb meenutada esiteks, et määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikes 3 sisalduv loetelu ja selle alguses kasutatud määrsõna „eelkõige” ei ole mingil moel piiritlev ning et see säte ei sea aegumistähtaja katkemise eeltingimuseks toimingust teatamist või kirjaliku kontrollivolituse olemasolu (vt analoogia alusel kohtuotsus, 15.10.2002, Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P – C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EKL, EU:C:2002:582, punktid 141 ja 162), ning teiseks, et kuna aegumistähtaja katkemine on erand viieaastasest aegumistähtaja põhimõttest, tuleb seda sellisena tõlgendada kitsalt (kohtuotsus, 19.3.2003, CMA CGM jt vs. komisjon, T‑213/00, EKL, EU:T:2003:76, punkt 484).
27

Vaidlustatud otsuse kohaselt jääb kavandatud Euroopa kodanikualgatuse eesmärk, s.o kehtestada liidu õiguses hädaolukorra põhimõte – nagu hageja seda mõistab – ilmselgelt välja nende volituste ulatusest, mille kohaselt komisjon on pädev esitama liidu õigusakti ettepaneku aluslepingute rakendamiseks. Vaidlustatud otsuse kohaselt, „olles üksikasjalikult kontrollinud kavandatud algatuses mainitud kõiki sätteid (ELTL artiklid 119–144) ja kõiki muid võimalikke õiguslikke aluseid, keeldub komisjon seda kodanikualgatust registreerimast põhjendusel, et see jääb ilmselgelt välja nende volituste ulatusest, mille kohaselt komisjon on pädev esitama liidu õigusakti ettepaneku aluslepingute rakendamiseks”. Komisjon täpsustas vaidlustatud otsuses, et „[e]elkõige võib ELTL artikli 136 lõige 1 olla õiguslik alus ainult siis, kui meetmete eesmärk on tugevdada liikmesriikide eelarvedistsipliini ja need piirduvad sellega ning kui nendega on kavas tagada majandus- ja rahaliidu nõuetekohane toimimine”. Ta lisab, et „[i]gal juhul ei anna ELTL artikli 136 lõige 1 liidule õigust […] asendada liikmesriike nende eelarvega seotud suveräänsuse ning riigi tulude ja kuludega seotud funktsioonide teostamises”.
90

Just sel põhjusel – olgugi et see on oluline küsimuse analüüsimisel, kas sellist teenust osutati tavapärastel turutingimustel – ei ole kõnealuse abi proportsionaalsuse hindamisel ELTL artikli 106 lõike 2 kohaldamisel asjassepuutuv see, kui teine ja neljas Altmarki tingimus jääb täitmata. Hageja arutluskäik viib kokkuvõttes nõudeni, et üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid tuleb alati osutada tavapärastel turutingimustel. Kui sellise nõudega nõustuda, võiks konkurentsieeskirjade kohaldamine takistada üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise eest vastutavatele ettevõtjatele määratud eriülesande juriidilist või faktilist täitmist, mida ELTL artikli 106 lõige 2 üritab just vältida (vt selle kohta eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus M6 vs. komisjon, EU:T:2010:272, punkt 136).
5

Määrus nr 2309/93 asendati määrusega nr 726/2004. Määruse nr 726/2004 artikli 3 lõiked 1 ja 2, artikli 4 lõige 1, artikli 6 lõige 1, artikli 14 lõige 11, artikli 82 lõige 1 ning artiklid 89 ja 90 sätestavad järgmist: „Artikkel 3 1. Ühtki lisas loetletud ravimit ei tohi ühenduses turule tuua ilma, et sellele oleks ühenduse poolt antud müügiluba vastavalt käesoleva määruse sätetele. 2. Mis tahes lisas loetletud ravimile võib anda ühenduse müügiloa vastavalt käesoleva määruse sätetele, kui: a) ravim sisaldab uut toimeainet, millele käesoleva määruse jõustumispäeva seisuga ei olnud ühenduses luba antud; või b) taotleja näitab, et ravim hõlmab olulist ravi-, teadus- või tehnikauuendust või et loa andmine vastavalt käesolevale määrusele on patsientide või loomade tervise huvides kogu ühenduses. […] Artikkel 4 1. Artiklis 3 mainitud müügilubade taotlused esitatakse ametile. […] Artikkel 6 1. Iga inimravimi loataotlus hõlmab detailselt ja täielikult andmeid ja dokumente, mida mainitakse [eeskätt] direktiivi 2001/83/EÜ artikli 8 lõikes 3 [ja artiklis 10]. Artikkel 14 […] 11. Ilma et see piiraks tööstus- ja äriõigusi, kehtivad käesoleva määruse sätete alusel antud loaga inimravimitele kaheksa-aastane andmekaitseaeg ja kümneaastane müügikaitseaeg. Viimatinimetatut saab pikendada kuni 11 aastani juhul, kui esimese kaheksa aasta jooksul kõnealusest kümnest aastast saab müügiloa omanik loa veel ühe või enama uue näidustuse raviks, kui loa andmisele eelneva teadusliku hindamise ajal arvatakse, et see toob seniste raviviisidega võrreldes olulist kliinilist kasu. […] Artikkel 82 1. Konkreetse ravimi kohta võib taotlejale anda ainult ühe loa. Samas annab komisjon samale taotlejale loa esitada ametile rohkem kui ühe taotluse sellise ravimi kohta, kui selleks on objektiivsed tõestatavad põhjused, mis on seotud rahvatervisega seoses ravimite kättesaadavusega tervishoiutöötajatele ja/või patsientidele, või koosturustamise põhjustel. […] Artikkel 89 Kaitseperioode, mis on sätestatud [eeskätt] artikli 14 lõikes 11 […] ei kohaldata nende originaalpreparaatide suhtes, millele on loataotlus esitatud enne [20. novembrit 2005]. Artikkel 90 Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Erandina esimesest lõigust kohaldatakse I, II, III ja V jaotist alates 20. novembrist 2005. aastal […].”
116

Teiseks, vastates Ungari argumendile, et loa andmise kirja näol ei olnud tegemist selge heakskiitmise otsusega määruse nr 1580/2007 artikli 94 lõike 2 tähenduses ja üksnes niisuguse otsusega on vastastikkuse põhimõttel võimalik teatatud abisummad vaikimisi heaks kiita, piisab tõdemusest, et kui komisjoni vaikimine võib tähendada abisummade vaikimisi heakskiitmist määruse nr 1580/2007 artikli 94 lõike 2 tähenduses, siis seda enam kehtib see loa andmise kirja puhul, kus viidatakse selgelt „asjaomase abi suurusele” ja taotluse „nõuetekohasele põhjendatusele”. Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 1580/2007 artikli 94 lõige 2, millele Ungari tugineb, sätestab, et „[k]omisjon kiidab taotluse heaks või lükkab tagasi”, mis näitab, et abi heakskiitmine puudutab tingimata ja seega vaikimisi taotluse sisu, mis hõlmab tingimata sama artikli lõikes 1 osutatud taotletud „abi suurust”.
96

Lisaks vastab hageja rahaliste vahendite külmutamine, mis on põhjendatud tema elektrienergia ekspordi alase tegevusega, eespool punktis 89 märgitud eesmärgile, mis seisneb selles, et jätta Iraani valitsus ilma oma tuluallikatest, sõltumata sellest, et hageja muu tegevus toodab kahjumit. Nimelt nimetatud rahaliste vahendite külmutamise tõttu on Iraani valitsuselt, mille osa hageja on, võetud võimalus kasutada osa rahalistest vahenditest, mis on vajalikud selleks, et tagada, et ta saaks tegeleda kõikide oma tegevustega, sealhulgas nendega, mis on väljaspool hageja valitsemisala ja mis on seotud tuumarelva levikuga.
79

Mis teiseks puutub konkreetselt EUIPO kohustustesse, siis on Euroopa Kohus öelnud, et kui ELi kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus põhineb riigisisese õigusnormi alusel kaitstud varasemal õigusel, siis peavad EUIPO pädevad talitused kõigepealt andma hinnangu taotleja poolt selle õigusnormi sisu tõendamiseks esitatud tõendite usaldusväärsusele ja ulatusele. Lisaks olgu öeldud, et kuna EUIPO pädeva talituse otsuse tulemusel võib kaubamärgiomanik jääda talle kuuluvast õigusest ilma, siis tuleneb selle otsuse toimest möödapääsmatult, et selle vastu võtnud talituse ülesanne ei ole pelgalt kinnitada, et riigisisene õigus on just selline, nagu kehtetuks tunnistamise taotleja selle esitas (5. juuli 2011. aasta kohtuotsus Edwin vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, punkt 51; 27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. National Lottery Commission, C‑530/12 P, EU:C:2014:186, punktid 35 ja 43, ning 5. aprilli 2017. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Szajner, C‑598/14 P, EU:C:2017:265, punkt 36).
110

Lisaks tuleb lükata tagasi 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsusele Gul Ahmed Textile Mills vs. nõukogu (T‑199/04 RENV, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2016:740) tuginev komisjoni argument, et siinses asjas ette heidetud rikkumised on tihedalt seotud juhtumi asjaoludega ega saa nendest asjaoludest sõltumatult korduda. Esiteks võib normaalväärtuse arvutamiseks vale meetodi kasutamine korduda tulevikus sõltumatult siinse juhtumi asjaoludest. Teiseks on 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsuses Gul Ahmed Textile Mills vs. nõukogu (T‑199/04 RENV, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2016:740) mainitud määrav asjaolu see, et rikkumised võivad korduda tulevikus, isegi kui vaidlustatud akt ei tekita enam tagajärgi, mitte aga, et see võimalus eksisteeriks sõltumatult juhtumi asjaoludest.
100

Kui eeldada, et neid osaväiteid tuleb lugeda vastuvõetavaks, siis seoses algmääruse artikli 6 lõike 7 väidetava rikkumisega tuleb igal juhul märkida, et see säte paneb institutsioonidele kohustuse võtta arvesse selliste eksportivate tootjate tähelepanekuid nagu hagejad niivõrd, kuivõrd need on piisavalt põhjendatud. Siiski ei tähenda see säte seda, et institutsioonid peavad jõudma järeldusele, et tähelepanekud on põhjendatud. Käesolevas asjas on vaidlustatud määruse põhjenduses 20 mööndud, et hageja vaidlustas komisjoni järeldused. Pealegi tuleneb eeskätt turumajandusliku kohtlemise taotlusega seotud teatest, et komisjon võttis konkreetselt arvesse hageja argumenti, et benseen, mida ta kasutas, oli toodetud koksist, mitte naftast. Vaatamata sellele on vaidlustatud määruses järeldatud, et hageja ei osanud põhjendada benseeni madalat hinda Hiina Rahvavabariigi turul. Seega tuleb osaväide algmääruse artikli 6 lõike 7 rikkumise kohta tagasi lükata.
126

Lõpetuseks tugineb Saksamaa Liitvabariik komisjoni varasemale otsustuspraktikale, viidates komisjoni 13. juuli 2009. aasta otsusele 2009/945/EÜ, mis käsitleb RATPi pensionisüsteemi rahastamise reformi (riigiabi C 42/07 (ex N 428/06)), mida Prantsusmaa kavatseb RATPi suhtes rakendada (ELT 2009, L 327, lk 21). Ka see argument tuleb tagasi lükata. Olgu meenutatud, et ilma, et oleks vajalik uurida, kas viidatud praktika näol on tegemist väljakujunenud praktikaga, ei mõjuta see vaidlustatud otsuse kehtivust, mida saab hinnata vaid asutamislepingu objektiivsete normide alusel (vt selle kohta kohtuotsused, 20.5.2010, Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, punkt 21, ja 27.9.2012, Wam Industriale vs. komisjon, T‑303/10, ei avaldata, EU:T:2012:505, punkt 82). Vaidlustatud otsuse kehtivus ei saa seega sõltuda komisjoni subjektiivsest otsusest ning tuleb kindlaks määrata olenemata selle institutsiooni mis tahes varasemast praktikast (kohtuotsused, 27.9.2012, Wam Industriale vs. komisjon, T‑303/10, ei avaldata, EU:T:2012:505, punkt 82, ja 5.2.2015, Ryanair vs. komisjon, T‑500/12, ei avaldata, EU:T:2015:73, punkt 39).
263

Nimelt, nagu eespool märgitud, tuleb neid teenuseid käsitleda ekspedeerimisteenuse sisenditena. Kõigis tööstusharudes esinevad lõpptootele omased kulud, mida tootja ei kontrolli, kuid mis moodustavad sellegipoolest tema kogu tegevuse põhiosa. Seega ei saa sisendite kulu, mis on omane müüdud toodete ja teenuste hindadele, müügiväärtusest maha arvata, isegi kui sisendite kulu on müügiväärtuse oluline osa (vt selle kohta kohtuotsused KME Germany jt vs. komisjon, punkt 34 eespool, EU:C:2011:816, punktid 58–65, ning KME Germany jt vs. komisjon, punkt 247 eespool, EU:T:2009:142, punkt 91). On tõsi, et see kohtupraktika puudutab juhtumit, kus 2006. aasta suunised ei olnud veel kohaldatavad. Siiski on see nende suhtes kohaldatav. Nimelt puudutavad selle aluseks olevad kaalutlused üldiselt käibe kasutamist trahvisummade arvutamisel ja viitavad sellele, et tegemist on objektiivse kriteeriumiga, millel on rikkumisega tihe seos (vt selle kohta kohtujuristi ettepanek, Wathelet, kohtuasi Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon, C‑580/12 P, EKL, EU:C:2014:272, punkt 59).
157

Kolmandaks ei saa nõustuda hageja argumendiga, mis käsitleb asjaolu, et ABB muutis rikkumise raskemaks, kui tunnistas, et rikkumine puudutas ka Jaapani tootjaid. Nimelt on tõepoolest tõsi, et mida rohkem on rikkumises osalejaid, seda raskem see rikkumine on. Samas ei võimalda see asjaolu teha kohaseid järeldusi kõnealuses rikkumises osalenute erinevate gruppide osaluse suhtelise panuse kohta.
112

Kuid iga kord, kui komisjon kavatseb konkurentsiõiguse normide alusel trahve määrata, on ta kohustatud järgima õiguse üldpõhimõtteid, mille hulgas on ka võrdse kohtlemise põhimõte, nagu seda on tõlgendanud liidu kohtud (kohtuotsus, 27.9.2006, Archer Daniels Midland vs. komisjon, T‑59/02, EKL, EU:T:2006:272, punkt 315). Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab võrdse kohtlemise või ka diskrimineerimiskeelu põhimõte, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt kohtuotsus, 14.5.1998, BPB de Eendracht vs. komisjon, T‑311/94, EKL, EU:T:1998:93, punkt 309 ja seal viidatud kohtupraktika).