Kohtuasi C‑431/16

Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

ja

Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

versus

José Blanco Marqués

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León)

Eelotsusetaotlus – Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Määrus (EMÜ) nr 1408/71 – Artiklid 12, 46a–46c – Samaliigilised hüvitised – Mõiste – Kattumise välistamise norm – Mõiste – Tingimused – Riigisisene õigusnorm, mis näeb vähemalt 55aastastele töötajatele ette püsiva täieliku töövõimetuse pensioni lisahüvitise – Lisahüvitise maksmise peatamine töösuhte olemasolu või vanaduspensioni saamise korral

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kümnes koda) 15. märtsi 2018. aasta otsus

Selline riigisisene säte, nagu käsitletakse põhikohtuasjas ja mille alusel peatatakse püsiva täieliku töövõimetuse pensioni lisahüvitise maksmine ajavahemikul, mil selle pensioni saaja saab vanaduspensioni teisest liikmesriigist või Šveitsist, on nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 592/2008, artikli 12 lõike 2 tähenduses vähendamissäte. Sellest tuleneb, et põhikohtuasjas käsitletavat sätet tuleb käsitada nii, et see hõlmab hüvitisi, mida huvitatud isik saab teisest liikmesriigist või Šveitsist, kuivõrd viimati nimetatud riigi kohta võib märkida, et Šveitsi Konföderatsiooni tuleb pidada määruse nr 1408/71 kohaldamise seisukohast samaväärseks liidu liikmesriigiga (18. novembri 2010. aasta kohtuotsus, Xhymshiti, C‑247/09, EU:C:2010:698, punkt 31). Lisaks ei ole vaidlust selles, et selle riigisisese sätte kohaldamise tagajärjel väheneb kokku nende hüvitiste summa, mida huvitatud isikul on õigus saada. (vt punktid 37, 38 ja 41 ning resolutsiooni punkt 1)

Määruse nr 1408/71 (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis), mida on muudetud määrusega nr 592/2008, artikli 46a lõike 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sisalduvat mõistet „esimese liikmesriigi õigusaktid“ tuleb käsitada nii, et see hõlmab tõlgendust, mille riigisisesele õigusnormile on andnud riigi kõrgeim kohus. Kuigi arvesse ei saa võtta kohtute üksikuid või vähemuses olevaid otsuseid, on see teisiti juhul, kui tegemist on kohtupraktikas antud tõlgendusega, mida on kinnitanud riigi kõrgeim kohus (vt selle kohta 9. detsembri 2003. aasta kohtuotsus, komisjon vs. Itaalia, C‑129/00, EU:C:2003:656, punkt 32). (vt punktid 47 ja 48 ning resolutsiooni punkt 2)

Püsiva täieliku töövõimetuse pensioni lisahüvitist, mis on määratud töötajale selliste liikmesriigi õigusnormide alusel, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, ja vanaduspensioni, mida sama töötaja saab Šveitsist, tuleb käsitada määruse nr 1408/71 (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis), mida on muudetud määrusega nr 592/2008, tähenduses samaliigilistena. Mis puudutab käesolevas asjas 20% pensionilisa eset ja eesmärki, siis nähtub eelotsusetaotlusest, et pensionilisa eesmärk on kaitsta eriti haavatavate isikute spetsiifilist kategooriat, nimelt 55–65aastaseid töötajaid, kellele on määratud püsiv täielik töövõimetus ja kellel on raske leida tööd oma varasema töötamise kutsealast erineval kutsealal. Selle eesmärgi saavutamiseks määratakse neile töötajatele püsiva täieliku töövõimetuse pensioni lisahüvitis, mille suurus määratakse kindlaks kõnealuse töövõimetuspensioni suuruse arvutamisel aluseks võetava summa põhjal. Eeltoodust tuleneb, et 20% pensionilisa ja püsiva täieliku töövõimetuse pension, mille täiendus pensionilisa õiguslikult on, on oma tunnustelt analoogsed vanadushüvitistega, kuna nende eesmärk on tagada elatusvahendid töötajatele, kes on tunnistatud oma tavapärasel kutsealal töötamiseks püsivalt täielikult töövõimetuks, ning kel teatavasse ikka jõudnuna oleks ka raske leida tööd oma tavapärasest kutsealast erinevas valdkonnas. Niisiis juhul, kui püsiva täieliku töövõimetuse pensioni saajal õnnestub uuesti siseneda tööturule, asudes tööle töökohal, mis erineb tema varasemast töökohast, on talle endiselt tagatud püsiva täieliku töövõimetuse pensioni kui sellise saamine ja peatatakse üksnes 20% pensionilisa maksmine, kuna tal on uus töökoht, mis võimaldab tal katta osa puuduvast töötulust. (vt punktid 51–53, 56 ja 61 ning resolutsiooni punkt 3)