ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (apellatsioonikoda)

12. juuni 2012

Guido Strack

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Ametnikud — Teisele kohtuinstantsile saatmise määrus — Otsus, mille peale ei saa esitada apellatsioonkaebust — Ilmselgelt vastuvõetamatu apellatsioonkaebus”

Ese:

Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (teine koda) 7. detsembri 2011. aasta määruse peale kohtuasjas F‑44/05 RENV: Strack vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata) selle kohtumääruse tühistamiseks.

Otsus:

Jätta apellatsioonkaebus läbi vaatamata. Jätta Guido Stracki kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni käesolevas astme kohtukulud.

Kokkuvõte

Apellatsioonkaebus – Ese – Euroopa Kohtu või Üldkohtu kasuks oma pädevusest loobunud Avaliku Teenistuse Kohtu määruse tühistamine – Vastuvõetamatus

(Euroopa Kohtu põhikiri, I lisa artikli 9 esimene ja teine lõik)

Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 9 esimeses ja teises lõigus sätestatud tingimused, mis puudutavad edasikaevatavaid kohtulahendeid, ei ole täidetud juhul, kui Avaliku Teenistuse Kohus ei ole tuvastanud Euroopa Liidu kohtu pädevuse puudumist, kuid suunab vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 8 lõikele 2 kohtuasja Üldkohtusse. Kohtuasja selline suunamine ei sea ohtu poolte kohtulikku kaitset liidu kohtus, mis langetab igal juhul otsuse kõigi hagis tõstatatud küsimuste kohta.

Kohtul, kellele kohtuasi suunati, tuleb anda hinnang oma pädevusele ja vajaduse korral omakorda suunata asi vastavalt selles osas ette nähtud erimenetlusele esimese astme kohtule, kes ei saa seepeale oma pädevust eitada. Kirjeldatud erimehhanism võimaldab lahendada küsimused pädevuse jaotusest kohtute vahel, mis moodustavad Euroopa Liidu Kohtu institutsiooni. Eeltoodut arvesse võttes ja tunnistades, et kohtuliku pädevuse küsimuse üle võivad pooled vajaduse korral ka diskuteerida võistlevas menetluses, ei ole niisuguses kohtuasjas apellatsioonimenetluse jätkamine kooskõlas ei Euroopa Kohtu põhikirja I lisas sätestatud eeskirjadega ega korrakohase õigusemõistmise põhimõttega. Selle tulemuseks oleks nimelt menetluste dubleerimine, kuna samas kohtuasjas oleksid nii suunatud kohtuasi kui ka suunamise otsuse peale esitatud edasikaebus Üldkohtus läbivaatamisel.

(vt punktid 9–13)

Viited:

Üldkohus: 4. september 2008, kohtuasi T‑413/06 P: Gualtieri vs. komisjon (EKL AT 2008, lk I‑B‑1‑35 ja II‑B‑1‑00253, punktid 24, 25 ja 27); 8. juuli 2010, kohtuasi T‑166/09 P: Marcuccio vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata; punktid 28–30).
Pealegi vastutab delegeeritud õiguste alusel vastu võetud õigusaktide eest tavaliselt volituse andnud institutsioon, kellel lasub asjaomase õigusakti eest kohtulik vastutus. Seega, kuna esiteks on komisjon delegeerinud liidu julgeoleku- ja kaitsepoliitika missiooni eelarve täitmisega seotud teatud ülesanded missiooni juhile kohaldades määruse nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (muudetud kujul) artikli 54 lõike 2 punkti d, ning teiseks, kuna missiooni juht võib sõlmida tehnilisi kokkuleppeid seoses varustuse, teenuste ja tööruumide soetamisega üksnes komisjoni nõusolekul, vastutab missiooni juhi poolt teenuste hankemenetluses vastu võetud õigusaktide eest komisjon, kellel on õigus olla kostjaks ELTL artikli 263 esimese lõigu alusel. Nende aktide üle saab seega teostada kohtulikku kontrolli vastavalt üldpõhimõtetele, mille kohaselt kõik liidu institutsioonide, organite või asutuste õigusaktid, mille eesmärk on luua õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, on allutatud kohtulikule kontrollile.

Nõukogu ühismeetme alusel liidu julgeoleku- ja kaitsepoliitika raames moodustatud missioon ei ole juriidiline isik ning ei ole ette nähtud, et ta võiks olla menetlusosaliseks liidu kohtutes, tegemist on lihtsalt tegevusega, ja seda ei saa pidada liidu organiks või asutuseks ELTL artikli 263 esimese lõigu tähenduses.

Asjaolu, et hagiavalduses on ekslikult määratletud mõni muu kostja kui vaidlustatud õigusakti andja, ei too endaga kaasa hagi vastuvõetamatust, kui hagiavaldus sisaldab selliseid andmeid, mis võimaldavad kahtlusteta kindlaks määrata menetlusosalise, kelle vastu see on suunatud, vaidlustatud õigusakti määratluse ja selle andja. Üksnes sellisel juhul saab pidada kostjaks vaidlustatud õigusakti andjat, isegi kui talle pole viidatud hagiavalduse sissejuhatuses. Pealegi ei ole Üldkohtu ülesanne määrata kindlaks menetlusosalist, kelle vastu hagi peaks olema esitatud, et oleks täidetud kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti b nõuded.

(vt punktid 38 ja 39)
Kohtuasi T-198/12 R

Saksamaa Liitvabariik

versus

Euroopa Komisjon

„Ajutiste meetmete kohaldamine — Antimoni, arseeni, baariumi, plii ja elavhõbeda piirnormid mänguasjades — Komisjoni keeldumine kiita täies ulatuses heaks Saksamaa ametiasutuste poolt teatavaks tehtud siseriiklikud õigusnormid, millega säilitatakse nende ainete piirnormid — Ajutiste meetmete kohaldamise taotlus — Vastuvõetavus — Kiireloomulisus — Fumus boni iuris — Huvide kaalumine”

Kokkuvõte – Üldkohtu presidendi määrus, 15. mai 2013

Vt otsuse tekst. (vt punktid 20–22 ja 80)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 28, 33, 35 ja 36)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 28–30, 32 ja 39)

Ajutiste meetmete kohaldamise menetluses on fumus boni iuris’ega seotud tingimus täidetud siis, kui põhimenetluses lahendatava hagi põhjendamiseks hageja esitatud väidetest vähemalt üks on esmapilgul kaalukas ega ole igatahes selgelt põhjendamatu. Selleks piisab, kui see väide osutab niisuguse keerulise ja tundliku küsimuse olemasolule, mida ei saa kohe tähtsusetuse tõttu tagasi lükata, vaid mis väärib süvendatud käsitlemist, mida saab teha vaid asja sisuliseks arutamiseks pädev kohus, või isegi kui poolte esitatud argumentidest nähtub, et põhimenetluses esineb oluline õiguslik vastuolu, mis ei ole kohe lahendatav. (vt punkt 40)

Õigusaktide ühtlustamise meetme võtmise korral võib liikmesriik siseriiklike õigusnormide säilitamise põhjendamiseks tugineda asjaolule, et ta hindab ohtu rahvatervisele erinevalt sellest, mis seisukohal oli liidu seadusandja kõnealuses meetmes. Sellisel juhul peab taotlejast liikmesriik üksnes tõendama, et tema siseriiklikud eeskirjad tagavad kõrgema rahvatervise kaitse taseme kui see, mis on ette nähtud liidu õiguse ühtlustamismeetmega, ning need õigusnormid ei lähe kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik. (vt punktid 53 ja 64)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 68)
Üldkohtu (seitsmes koda) 9. septembri 2013. aasta määrus – Planet vs. komisjon

(kohtuasi T‑489/12)

„Vahekohtuklausel — Teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuues raamprogramm — Lepingud projektide Ontogov, FIT ja RACWeb kohta — Rahastamiskõlblikud kulud — Põhjendatud huvi puudumine — Vastuvõetamatus”

1. Tühistamishagi — Füüsilised või juriidilised isikud — Põhjendatud huvi — Tekkinud ja olemasoleva huvi tingimus — Hindamine hagi kohtusse saabumisel — Tingimus, mis kõigi liidu kohtule esitatud hagide puhul peab olema täidetud — Tulevastele ja ebakindlatele olukordadele tuginev huvi — Välistamine (ELTL artiklid 263, 272 ja artikli 340 esimene lõik) (vt punktid 31, 32 ja 48)

2. Tühistamishagi — Hagi, mis tegelikult puudutab lepingulist vaidlust — Liidu kohtu pädevuse puudumine — Vastuvõetamatus — Hagi ümberkvalifitseerimine — Välistamine (ELTL artiklid 256, 263, 272 ja 288; Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c) (vt punktid 51–54)

Ese

ELTL artikli 272 ja artikli 340 esimese lõigu alusel esitatud hagi nõudega esiteks tuvastada, et kuna komisjon keeldus tunnistamast rahastamiskõlblikeks teatud kulusid, mis on esitatud lepingute „Ontology enabled E‑Gov Service Configuration” (ONTOGOV)”, „Fostering self-adaptive e‑government service improvement using semantic technologies (FIT)” ja „Risk Assessment for Customs in Western Balkans (RACWeb)” täitmise kohta, mis on sõlmitud Euroopa Ühenduse teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuenda raamprogrammi alusel, mis aitab kaasa Euroopa teadusruumi loomisele ja innovaatika edendamisele (2002-2006), siis on komisjon rikkunud oma lepingulisi kohustusi, ning teiseks tuvastada, et need kulud on rahastamiskõlblikud ja neid ei pea tagasi maksma.

Resolutsioon

1. Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.

Tunnistada vastuvõetamatuks Pri SA nõuded, mis esitati Üldkohtu kantseleisse 13. septembril 2013 saadetud kirjaga ja millega taotleti Üldkohtult esiteks, et viimane kohustaks vastulause tagasi võtma, teiseks, et Üldkohus tühistaks vastulausete osakonna 7. detsembri 2010. aasta otsuse osas, milles see jättis vastulause osaliselt rahuldamata, ja kolmandaks, et Üldkohus näeks ette kaubamärgi PRONOKAL täieliku üleandmise registreerimise.
1.

Tühistamishagi — Füüsilised või juriidilised isikud — Põhjendatud huvi — Tekkinud ja olemasoleva huvi tingimus — Hagi komisjoni kirja peale, millega komisjon keeldus rahuldamast taotlust edastada dokumendid, mida sooviti kasutada liikmesriigi konkurentsiasutuse menetluses — Nimetatud asutuse poolt seejärel tehtud otsus, milles leiti, et need dokumendid ei ole küsimuse lahendamisel asjassepuutuvad — Põhjendatud huvi äralangemine — Võimalus, et nimetatud ametiasutuse otsus kaevatakse edasi — Mõju puudumine (ELTL artikli 263 neljas lõik) (vt punktid 36, 40, 56–60, 62, 65–67)
11

Kodukorra artikli 104 lõikes 2 on sätestatud, et ajutiste meetmete kohaldamise taotluses tuleb nimetada hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist. Seega võib ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik määrata kohaldamise peatamise ja teiste ajutiste meetmete võtmise siis, kui on tõendatud, et see on esmapilgul õigustatud nii fakti- kui õigusväidetega (fumus boni iuris) ning et vajadus nende meetmete järele on kiireloomuline, mis tähendab, et need tuleb võtta ja nende tagajärjed peavad saabuma enne põhimenetluses lahendi tegemist, selleks et hoida ära taotleja huvide tõsine ja korvamatu kahjustamine (Euroopa Kohtu presidendi 19. juuli 1995. aasta määrus kohtuasjas C-149/95 P(R): komisjon vs. Atlantic Container Line jt, EKL 1995, lk I-2165, punkt 22). Need tingimused on kumulatiivsed, mis tähendab, et ajutiste meetmete kohaldamise taotlus tuleb rahuldamata jätta, kui üks nendest tingimustest ei ole täidetud (Euroopa Kohtu presidendi 14. oktoobri 1996. aasta määrus kohtuasjas C-268/96 P(R): SCK ja FNK vs. komisjon, EKL 1996, lk I-4971, punkt 30). Kui see on asjakohane, peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik kaaluma ka asjassepuutuvaid huve (Euroopa Kohtu presidendi 23. veebruari 2001. aasta määrus kohtuasjas C-445/00 R: Austria vs. nõukogu, EKL 2001, lk I-1461, punkt 73, ja Üldkohtu presidendi 4. aprilli 2002. aasta määrus kohtuasjas T-198/01 R: Technische Glaswerke Ilmenau vs. komisjon, EKL 2002, lk II-2153, punkt 50).
Kohtuasi T‑228/12 AJ

DD

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Tasuta õigusabi — Enne tühistamishagi esitatud taotlus — Teatavate Valgevene ametnike vastu suunatud piiravad meetmed”

Kokkuvõte – Üldkohtu määrus (esimene koda laiendatud koosseisus), 10. november 2014

Kohtumenetlus – Tasuta õigusabi taotlus – Abi andmise tingimused – Taotlus on esitatud enne teatavate taotleja vastu suunatud piiravad meetmete vastu esitatud tühistamishagi – Taotluse rahuldamine – Taotleja ei ole esitanud luba külmutatud vahendite vabastamiseks – Mõju puudumine

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 47 teise lõigu teine lause ja kolmas lõik; Üldkohtu kodukord, artikli 94 lõige 1 ja artikli 96 lõige 3; nõukogu määrus nr 765/2006, artikli 3 lõige 1)

Tasuta õigusabi taotluse rahuldamata jätmine ainuüksi põhjusel, et taotleja ei ole esitanud liikmesriigi asutuse luba, mis on ette nähtud määruse nr 765/2006, milles käsitletakse piiravaid meetmeid Valgevene suhtes, artikli 3 lõikes 1, samas kui tasuta õigusabi taotlus vastab Üldkohtu kodukorras ette nähtud tingimustele, kujutaks endast õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile kui põhiõiguse riivet.

Nimelt tuleb piiravaid meetmeid kohaldada nii, et isikud, kelle rahalised vahendid on külmutatud, ei minetaks tegelikku võimalust pöörduda kohtusse eeskätt siis, kui tegemist on neid samu piiravaid meetmeid kehtestavate õigusaktide õiguspärasuse vaidlustamisega. Seega on Üldkohus kodukorra ja määruse nr 765/2006 ühtse kohaldamise võimaldamise eesmärgil kohustatud esiteks andma tasuta õigusabi igale selle määruse I lisas loetletud isikust taotlejale, kui ta vastab kodukorra artiklis 94 ja järgnevates artiklites ette nähtud tingimustele, mis võimaldab saavutada määruse eesmärgi, ja teiseks tagama, et antud tasuta õigusabi kasutatakse ainult taotleja advokaadikulude katmiseks ega mõjutata negatiivselt kehtestatud piirava meetme määruse nr 765/2006 artikli 2 lõikes 2 määratletud eesmärgi saavutamist.

Seoses sellega võimaldavad kodukorra sätted Üldkohtul tagada, et tasuta õigusabi kasutatakse ainuüksi taotleja advokaadikulude katmiseks. Esiteks saab Üldkohtu kassast kanda ainult kodukorra artikli 94 lõikes 1 mainitud advokaadikulusid. Teiseks võib Üldkohus vastavalt kodukorra artikli 93 lõike 3 kolmandale lõigule tasuta õigusabi andmise määruses konkreetset õigusabi summat ette kindlaks määramata kehtestada üksnes ülempiiri, mida advokaadikulud ja ‑tasud põhimõtteliselt ületada ei või. Lõpuks on tavaks, et Üldkohus kannab sellisel viisil arvutatud summa üle otse määratud advokaadile, nii et taotlejal puudub võimalus väärkasutada tasuta õigusabi muul eesmärgil kui see, milleks abi anti. Mis puutub advokaati, siis on tal määruse nr 765/2006 sätete alusel keelatud anda talle määratud esindustasu kas osaliselt või täielikult taotleja käsutusse, samuti nagu tal on üldisemalt keelatud teha taotlejale kättesaadavaks rahalisi vahendeid ja majandusressursse.

(vt punktid 26, 30 ja 32–36)
54

Põhimenetluses on oluline välja selgitada ka see, kas 2003. aasta märtsis, kui nad esitasid kõnealuse teabe komisjonile koostööteatise alusel, võisid hagejad eeldada, et selle teabe kui oma olemuselt konfidentsiaalse teabe suhtes kohaldatakse kestvalt kaitset avaldamise eest. Selles osas võib esmapilgul asuda seisukohale, et sel ajahetkel vastas komisjoni seisukoht leebema kohtlemisega seonduvate probleemide osas sisuliselt sellele seisukohale, mida ta kaitses järgmiselt kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus CDC Hydrogene Peroxide vs. komisjon (punkt 31): kahju hüvitamise hagi esitamise oht kujutab endast tõsist kahju, mis võib pärssida keelatud kokkuleppes osalevate ettevõtjate poolset koostööd tulevikus, mistõttu ei saa lubada, et komisjoniga keelatud kokkulepete osas läbiviidavas menetluses koostööd tegevate ettevõtjate õigust ametisaladuse pidamisele kahjustaks selline dokumentidega tutvumise taotlus, mis on esitatud üksnes eraõiguslike huvide alusel. Kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus EnBW Energie Baden-Württemberg vs. komisjon (punkt 70), laiendas komisjon seda seisukohta määruse nr 1/2003 kohaldamise menetlustele selles tähenduses, et keelatud kokkuleppes osalejatel, kes esitasid talle vabatahtlikult teavet, on õiguspäraselt õigus oodata, et ta ei avalikusta kõnealuseid dokumente ning et neid dokumente kasutatakse vaid konkurentsi valdkonnas läbiviidava menetluse huvides, sealhulgas liidu kohtu teostatava kontrolli raames. Lisaks sellele on tuvastatud, et veel eelmisel aastal keeldus komisjon rahuldamast sarnaseid taotlusi, mille olid sarnastel põhjendustel esitanud liikmesriikide kohtud ja kolmandad riigid.
56

Esiteks tuleb märkida, et 10. mai 2012. aasta seisukohtades mainib komisjon, et siseriiklik kohus teatas talle, et soovitud dokumendid avaldatakse üksnes High Court’i menetluses kindlaks määratud usaldusisikute ringile menetlusosaliste nõusolekul, ja et hageja ei väljendanud talle 25. juulil 2011 esitatud seisukohtades mingisugust muret „usaldusisikute ringi” ulatuse või sellele kohaldatava korra suhtes. Siiski ei või selle tõttu, et High Court’i menetluse osalised, sealhulgas hageja, on hõlmatud „usaldusisikute ringi” määratlusega, unustada, et oma 4. juuli 2011. aasta otsuses (punkt 13) tõi siseriiklik kohus konkreetselt välja, et nimetatud menetlusosalistel on võimalik esitada komisjonile oma seisukohad selle kohta, kas otsus asjaomane teave edastada on kohane või mitte. Lisaks tuleneb hageja 25. juuli 2011. aastal esitatud seisukohtadest (punkt 34), et viimane teatas komisjonile vajadusest muuta teatud dokumentide sisu juhul, kui High Court’i taotlus rahuldatakse. Teisisõnu kujutas „usaldusisikute ringi” koosseis hageja jaoks selgelt probleemi, kuna viimane oli vastu sellele, et „usaldusisikute ringile” avaldatakse soovitud dokumentide konfidentsiaalsed versioonid. Seega ei saa neid asjaolusid arvesse võttes välistada, et põhimenetluses võib Üldkohus kaaluda küsimust, kas komisjon oleks pidanud selleks, et täita ELTL artiklis 339 sätestatud ametisaladuse hoidmise kohustust, võtma muid ettevaatusabinõusid kui need, mis on ette nähtud vaidlustatud otsuses.
27

Nõnda otsustas Euroopa Kohus eespool punktis 26 viidatud kohtuotsuses Peftiev (EU:C:2014:1645, punkt 25), et pädeval liikmesriigi asutusel ei ole määruse nr 765/2006 artikli 3 lõike 1 punkti b alusel erandi tegemise taotluse üle otsustamisel absoluutset kaalutlusõigust, vaid ta peab oma pädevust teostades järgima õigusi, mis on ette nähtud põhiõiguste harta artikli 47 teises lõigu teises lauses, mille kohaselt igaühel peab olema võimalus saada nõu ja kaitset ning olla esindatud. Sellega seoses olgu meelde tuletatud, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 kolmanda lõigu ja Üldkohtu kodukorra artikli 43 lõike 1 esimese lõigu kohaselt on advokaat esindajana vältimatult vajalik sellise hagi esitamiseks, mille ese on piiravate meetmete õiguspärasuse vaidlustamine.
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (apellatsioonikoda)

27. november 2013

Luigi Marcuccio

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Esimeses kohtuastmes hagi läbi vaatamata jätmine ilmselge vastuvõetamatuse tõttu — Hagi esitamise tähtaja jooksul faksi teel esitatud hagiavaldus, mis on allkirjastatud advokaadi allkirjatempliga — Originaali esitamine pärast tähtaja möödumist — Hilinenult esitatud hagi — Ilmselgelt põhjendamatu apellatsioonkaebus”

Ese:

Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (teine koda) 28. jaanuari 2013. aasta määruse peale kohtuasjas F‑100/12: Marcuccio vs. komisjon selle kohtumääruse tühistamise nõudes.

Otsus:

Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Jätta Luigi Marcuccio kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud käesolevas kohtuastmes.

Kokkuvõte

Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Advokaadi omakäeline allkiri – Rangelt kohaldatav oluline vorminõue – Faksi teel esitatud hagiavaldus – Advokaadi allkiri, mis on pandud allkirjatempliga – Omakäeline allkiri, mis erineb posti teel saadetud hagiavalduse originaalil olevast allkirjast –Faksi kättesaamise kuupäev, mida ei saa arvesse võtta hagi esitamise tähtaja järgimise hindamisel

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 21)

Mis puudutab seost, mis on hagejat esindava advokaadi allkirjal, mis on faksi teel saadetud hagiavaldusel, ja allkirjal, mis on kümme päeva hiljem esitatud originaalil, siis juhul, kui faksi teel esitatud hagiavaldusel ei ole sama allkiri mis seejärel esitatud hagiavalduse originaalil, ei saa hagi esitamise tähtaja järgimisel faksi teel saadetud hagiavaldust arvesse võtta. Pealegi on hagimenetluse algatusdokumendile hageja volitatud advokaadi allkirjatempli panemine kaudne ja mehaaniline allkirjastamise viis, mis ei võimalda iseenesest tuvastada, et see oli just advokaat ise, kes kõnealuse menetlusdokumendi allkirjastas. Nimelt tuleb hagiavalduse omakäelise allkirja nõuet, mille eesmärk on tagada õiguskindluse eesmärki silmas pidades hagiavalduse autentsus ja välistada oht, et see tegelikult ei olegi selleks volitatud isiku koostatud, käsitleda kui sisulist vorminõuet, mida tuleb kohaldada rangelt ning mille järgimata jätmine toob kaasa hagi vastuvõetamatuse.

Sellest tuleneb, et juhul kui faksi teel esitatud dokumendi allkiri – nii allkirjatempliga pandud kui ka omakäelise allkirja puhul – ei vasta seejärel esitatud hagiavalduse originaali allkirjale, toob see erinevus kaasa samad õiguslikud tagajärjed ehk hagi esitamise tähtaja järgimise hindamisel ei saa faksi teel saadetud dokumenti arvesse võtta.

(vt punktid 12–14 ja 16)

Viited:

Üldkohus: 23. mai 2007, kohtuasi T-223/06 P: parlament vs. Eistrup (EKL 2007, lk II-1581, punktid 50–52); 29. november 2011, kohtuasi T‑345/11: ENISA vs. Euroopa Andmekaitseinspektor (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 15–17); 3. oktoober 2012, kohtuasi T‑360/10: Tecnimed vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Ecobrands (ZAPPER‑CLICK) (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 15–17 ja seal viidatud kohtupraktika).
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (apellatsioonikoda)

14. november 2013

Luigi Marcuccio

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Esimeses kohtuastmes hagi läbi vaatamata jätmine ilmselge vastuvõetamatuse tõttu — Faksi teel edastatud hagi ja hiljem esitatud originaal ei ole identsed — Originaali esitamine pärast tähtaja möödumist — Hilinenult esitatud hagi — Ilmselgelt põhjendamatu apellatsioonkaebus”

Ese:

Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 11. märtsi 2013. aasta määruse peale kohtuasjas F‑17/12: Marcuccio vs. komisjon selle kohtumääruse tühistamise nõudes.

Otsus:

Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Jätta L. Marcuccio kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud käesolevas kohtuastmes.

Kokkuvõte

Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Faksi teel tähtaegselt esitatud hagiavaldus – Advokaadi omakäeline allkiri, mis erineb posti teel saadetud hagiavalduse originaalil olevast allkirjast – Tagajärg – Faksi saamise kuupäeva arvessevõtmata jätmine hagi esitamise tähtaja järgimise hindamisel

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 21; Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikli 34 lõiked 1 ja 6)

Juhul kui hagejat esindava advokaadi allkiri ei ole faksi teel esitatud hagiavaldusel sama mis seejärel esitatud hagiavalduse originaalil, siis hagi esitamise tähtaja järgimisel ei saa faksi teel saadetud hagiavaldust arvesse võtta.

Liidu avaliku teenistuse asjade vaidlustes näeb Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 34 lõige 6 ette, et kuupäeva, mil menetlusdokumendi allkirjastatud originaali ärakiri jõuab Avaliku Teenistuse Kohtu käsutuses oleva tehnilise sidevahendi teel kohtukantseleisse, võetakse menetlustähtaegade järgimise üle otsustamisel arvesse vaid siis, kui menetlusdokumendi allkirjastatud originaal esitatakse kohtukantseleisse hiljemalt kümme päeva pärast originaali ärakirja kättesaamist. Seetõttu tuleb märkida, kui selgub, et dokumendi originaal, mis esitati paberkandjal kohtukantseleile kümne päeva jooksul pärast selle dokumendi ärakirja faksi teel esitamist Avaliku Teenistuse Kohtule, ei kanna sama allkirja, mis on faksi teel saadetud dokumendil, siis peab tõdema, et Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse saabusid kaks eraldiseisvat menetlusdokumenti, millel kummalgi on eri allkiri, ehkki mõlemad allkirjad on andnud üks ja see sama isik. Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 34 lõike 6 range kohaldamine vastab õiguskindluse nõudele ja vajadusele hoida kohtumõistmisel ära igasugune diskrimineerimine või meelevaldne kohtlemine.

(vt punktid 14 ja 19)

Viited:

Euroopa Kohus: 22. september 2011, kohtuasi C-426/10 P: Bell & Ross vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (EKL 2011, lk I-8849, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).

Üldkohus: 29. november 2011, kohtuasi T‑345/11: ENISA vs. Euroopa Andmekaitseinspektor (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 15–17); 3. oktoober 2012, kohtuasi T‑360/10: Tecnimed vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Ecobrands (ZAPPER‑CLICK) (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 15–17 ja seal viidatud kohtupraktika).