ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16. septembril 2022 esitatud hagi – EDPS versus parlament ja nõukogu

(Kohtuasi T-578/22)

(2022/C 424/58)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Andmekaitseinspektor (esindajad: D. Nardi, T. Zerdick, A. Buchta ja F. Coudert)

Kostjad: Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada määruse 2016/794 (1) (mida on muudetud määrusega 2022/991 (2)) artiklid 74a ja 74b;

— mõista kohtukulud välja kostjatelt.

Väited ja peamised argumendid

Hagiavalduse põhjendamiseks esitab hageja ühe väite, et õiguskindluse põhimõtte ja õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte rikkumise tõttu on rikutud hageja kui järelevalveasutuse sõltumatust ja pädevust. Hageja tugineb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 8 lõikele 3 ja määruse (EL) 2018/1725 (3) artiklile 55 koostoimes määruse (EL) 2016/794 (muudetud määrusega (EL) 2022/991) artikli 43 lõikega 1 ja lõike 3 punktiga e.

Hageja on seisukohal, et tema õigus esitada tühistamishagi ELTL artikli 263 alusel on põhjendatud vajadusega kasutada õiguskaitsevahendit, selleks et kaitsta oma institutsioonilisi õigusi, eelkõige oma sõltumatust järelevalveasutusena põhiõiguste harta artikli 8 lõike 3 alusel, ning institutsioonilist tasakaalu järelevalveasutuse ülesannete ja seadusandja ülesannete vahel.

Teise võimalusena väidab hageja, et vaidlustatud sätted puudutavad teda otseselt ja isiklikult ning tal on nende tühistamise vastu selge ja tegelik huvi.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta määrus (EL) 2016/794, mis käsitleb Euroopa Liidu Õiguskaitsekoostöö Ametit (Europol) ning millega asendatakse ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2009/371/JSK, 2009/934/JSK, 2009/935/JSK, 2009/936/JSK ja 2009/968/JSK (ELT 2016, L 135, lk 53).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2022. aasta määrus (EL) 2022/991, millega muudetakse määrust (EL) 2016/794 selles osas, mis puudutab Europoli koostööd eraõiguslike isikutega, Europolis isikuandmete töötlemist kriminaaluurimiste toetamiseks ning Europoli rolli teadusuuringute ja innovatsiooni valdkonnas (ELT 2022, L 169, lk 1).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2018. aasta määrus (EL) 2018/1725, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel liidu institutsioonides, organites ja asutustes ning isikuandmete vaba liikumist, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 45/2001 ja otsus nr 1247/2002/EÜ (ELT 2018, L 295, lk 39).
—

mõista välja hüvitis hagejale tekitatud mittevaralise kahju eest, mille suurus on ex aequo et bono hinnatuna 1 000 eurot;
4.

Neljas väide: sellega, et ei võetud arvesse kõige uuemaid teaduslikke teadmisi, on rikutud õiguskindluse põhimõtet. Nendel ettevõtjatel, keda delegeeritud määrus (EL) 2022/973 puudutab, oli ootus, et kostja reguleerib vaid neid kriteeriume, mida saab tehniliselt tuletada kõige uuematest teaduslikest teadmistest. Veel oli neil ootus, et kostja kehtestab vaid agronoomilise tõhususe ja ohutuse kriteeriume. Piirmäärad üldkroomile ja vanaadiumile ei ole agronoomilise tõhususe ja ohutuse kriteeriumid. Delegeeritud määruse (EL) 2022/973 artikli 2 lõike 3 adressaadid ei saanud üldkroomile ja vanaadiumile piirmäärade kehtestamist ette näha.
3.

Kolmas väide, mis on esitatud teise võimalusena juhuks, kui ei nõustuta esimese ega teise väitega: hagejad esitavad ELTL artikli 277 alusel õigusvastasuse vastuväite määruse 2015/2283 (3) artikli 10 lõike 6 ja komisjoni rakendusmääruse 2017/2469 artikli 6 vastu, väites, et need sätted on kehtetud, kuna need on vastuolus õiguskindluse ja võrdse kohtlemise põhimõtetega.
2.

Teine väide, et rikutud on põhjendamiskohustust, EL toimimise lepingu artiklit 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c, õigust tõhusale kohtulikule kaitsele ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47.
6. oktoobril 2022 esitatud hagi – Van Oosterwijck versus komisjon

(Kohtuasi T-622/22)

(2022/C 441/41)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Viviane Van Oosterwijck (Kontich, Belgia) (esindaja: advokaat F. Moyse)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada 7. juuli 2022. aasta otsus ja vajaduse korral 15. detsembri 2021. aasta otsus, millega komisjon keeldus määramast hagejale toitjakaotuspensioni;

— seetõttu tunnustada hageja õigust saada toitjakaotuspensioni personalieeskirjade VIII lisa artiklite 19 ja 20 alusel;

— igal juhul mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja üheainsa väite, et Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) VIII lisa artikkel 20 on õigusvastane, kuna rikutud on võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid tulenevalt tema suhte pikkusest oma abikaasaga. Hageja väidab eelkõige, et käesoleval juhul tuvastatavat diferentseerimist – nimelt, et abielu minimaalse kestuse tingimus on eespool viidatud artikliga 20 hõlmatud olukordade puhul palju pikem kui personalieeskirjade VIII lisa artikliga 19 hõlmatud olukordade puhul, kuigi kõik need olukorrad on võrreldavad – tuleb pidada meelevaldseks ja ilmselgelt asjakohatuks seadusandja taotletud eesmärgi seisukohast, mis on mõlema sätte puhul sama.
3.

Kolmas väide käsitleb liidu institutsioonide aktide põhjendamise kohustuse rikkumist. — Hageja väidab sellega seoses, et akti põhjendustega tutvudes on kõigil huvitatud isikutel võimalus teada ja mõista seda, kuidas institutsioonid aluslepingut rakendavad, kuna põhjendamiskohustusel on nii kontrolliülesanne kui ka osalusülesanne, sest need annavad selgelt teada need hinnangud, mille põhjal institutsioonid oma aktid vastu võtsid, ja aitavad vähendada demokraatia defitsiiti, mida liidule tihti ette heidetakse. — Komisjon on rikkunud põhjendamise valdkonna põhimõtteid, kuna ta on esitanud üksnes üldised ja stereotüüpilised viited põhjuste kohta, miks 15. juuli 2022. aasta täiendava ametliku kirja avaldamine kahjustaks „usalduslikku kliimat“, vastates formulariga, milles on vähe viiteid, mis annaks hagejale ja Üldkohtule võimaluse tegelikult kontrollida selle keeldumispõhjuste õiguspärasust; mis on ebapiisavalt põhjendatud, eriti seoses põhjustega, mis takistasid vähemalt osaliselt akti avaldamist, mis oli juba ühes osas avaldatud 15. juuli 2022. aasta rikkumiste paketis, ehkki viisil, mis ei võimalda mõista Itaalia vastu esitatud täiendavate etteheidete sisu ja põhjendusi. — Keeldumises ei ole selgelt märgitud selle aluseks olevaid põhjendusi, nende õiguslikku alust, faktilisi asjaolusid ja seda, kuidas erinevad asjassepuutuvad huvid arvesse võeti, kuna see keeldumine kahjustab EL põhiõiguste harta artiklites 17 ja 47 esitatud õiguste kasutamist, mistõttu – kuna vastu võetud akt piirab hagejale aluslepinguga antud õiguse kasutamist ja kitsendab neid õigusi –, siis peab põhjendus olema eriti range, täpne ja üksikasjalik, et sellest oleks selgelt aru saada tehtud valikud.
2.

Teine väide, et on rikutud õigusnormi ja võimu kuritarvitatud seoses põhjenduste puudumise/ebapiisava põhjendusega ning vigadega uurimise läbiviimisel. — Vaidlustatud otsuses on keeldutud juurdepääsu lubamast määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande alusel, kuid siinses asjas on põhjendus pelgalt näiline. — Taotletud dokumendile keelduti juurdepääsu lubamast õigust rikkudes, selgitamata kuidas see võib konkreetselt ja tegelikult kahjustada kohtumenetluste kaitset, ning ei ole tõendatud, et kahju risk on mõistlikult ootuspärane, mitte pelgalt hüpoteetiline, kusjuures ei ole täpsustatud, millisele riigisisesele kohtumenetlusele on otsuses viidatud. — Ei ole selgitatud, miks dokumendi edastamine Veritasele kahjustaks poolte võrdsuse põhimõtet mingis täpsustamata kohtumenetluses, mille osas ei ole isegi märgitud, et Veritas oleks selle pool. — Otsust ei ole piisavalt kontrollitud seoses „nõuetekohaselt põhjendatud“ vastuväitega liikmesriigilt, kes vaidleb vastu dokumendi avaldamisele, ja seoses tegeliku kaitsevajadusega, millele viidatakse määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teises taandes.
3.

Kolmas väide, et vaidlustatud otsuses on tehtud mitu sisulist viga. Nende hulgas on kriisilahendusmääruse (2) artikli 18 tingimuste mittetäidetus.
1.

Esimene väide, et asjaolude hindamisel on tehtud ilmne viga. Nõukogu tegi asjaolude hindamisel ilmse vea, kui asus seisukohale, et hageja on „Süürias tegutsev suurettevõtja“.
14. oktoobril 2022 esitatud hagi – Yanukovych versus nõukogu

(Kohtuasi T-642/22)

(2022/C 451/29)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (Peterburi, Venemaa) (esindaja: barrister B. Kennelly)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul tühistada hagejat puudutavas osas nõukogu 4. augusti 2022. aasta otsuse (ÜVJP) 2022/1355, millega muudetakse otsust 2014/145/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega, (1) ning nõukogu 4. augusti 2022. aasta rakendusmääruse (EL) 2022/1354, millega rakendatakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega. (2) Ühtlasi palub hageja mõista kohtukulud välja nõukogult.

Väide ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, et nõukogu tegi ilmseid hindamisvigu, kui ta leidis, et loetellu kandmise kriteerium on täidetud. Muu hulgas aktsepteeris nõukogu küsitava usaldusväärsusega meediaallikates avaldatud põhjendamata ja aegunud kinnitusi, väiteid ja arvamusi, ilma et ta oleks neid kontrollinud. Nõukogu esitas neid väiteid ja süüdistusi kui fakte, hoolimata ebatäpsustest ja ebakõladest, millele hageja oma märkustes tähelepanu juhtis. Nõukogu oleks pidanud läbi viima põhjalikuma uurimise ning ise analüüsima, kas materjal, millele ta tugines, on piisav, usutav ja usaldusväärne, kuid ta ei teinud seda. Seetõttu puudub 2022. aasta augustikuu sanktsioonidel piisavalt kindel faktiline alus ning sanktsioonid tuleks tühistada.

(1) ELT 2022, L 204 I, lk 4.

(2) ELT 2022, L 204 I, lk 1.
2.

Teine väide, et rikuti nõukogu kohustust kõiki piiravaid meetmeid regulaarselt läbi vaadata tagamaks, et need aitavad jätkuvalt kaasa nende eesmärkide täitmisele.
14. oktoobril 2022 esitatud hagi – Yanukovych versus nõukogu

(Kohtuasi T-643/22)

(2022/C 451/30)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Viktor Fedorovych Yanukovych (Rostov-on-Don, Venemaa) (esindaja: barrister B. Kennelly)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul tühistada hagejat puudutavas osas nõukogu 4. augusti 2022. aasta otsuse (ÜVJP) 2022/1355, millega muudetakse otsust 2014/145/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega, (1) ning nõukogu 4. augusti 2022. aasta rakendusmääruse (EL) 2022/1354, millega rakendatakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega. (2) Ühtlasi palub hageja mõista kohtukulud välja nõukogult.

Väide ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, et nõukogu tegi ilmseid hindamisvigu, kui ta leidis, et loetellu kandmise kriteerium on täidetud. Muu hulgas aktsepteeris nõukogu küsitava usaldusväärsusega meediaallikates avaldatud põhjendamata ja aegunud kinnitusi, väiteid ja arvamusi, ilma et ta oleks neid kontrollinud. Nõukogu esitas neid väiteid ja süüdistusi kui fakte, hoolimata ebatäpsustest ja ebakõladest, millele hageja oma märkustes tähelepanu juhtis. Nõukogu oleks pidanud läbi viima põhjalikuma uurimise ning ise analüüsima, kas materjal, millele ta tugines, on piisav, usutav ja usaldusväärne, kuid ta ei teinud seda. Seetõttu puudub 2022. aasta augustikuu sanktsioonidel piisavalt kindel faktiline alus ning sanktsioonid tuleks tühistada.

(1) ELT 2022, L 204 I, lk 4.

(2) ELT 2022, L 204 I, lk 1.
—

sõlmida hanke „PE/ITEC-ITS19-External Provision of IT Services“ osa nr 7 suhtes leping kolme esimese pakkujaga, kelle täpsemad andmed on järgmised: — 1. järjekoht: OneCode, ettevõtjate ühendus, keda juhib NTT Data Spain S.L.U. Belgia filiaal ja kelle lepingupartnerid on ARHS Developments S.A., SWORD Technologies S.A. ja SOGETI Luxembourg S.A.; selle ettevõtjate ühenduse asukoht: B-1000 Brüssel (Belgia), rue de Spa 8; — 2. järjekoht: Consortium APC, ettevõtjate ühendus, keda juhib äriühing Atos Luxembourg PSF ja kelle lepingupartnerid on PWC EU Services ja Computer Resources International Luxembourg; selle ettevõtjate ühenduse asukoht: L-3364 Leudelange (Luksemburg), rue du Château d’Eau 12; — 3. järjekoht: FACI2T Consortium?, ettevõtjate ühendus, keda juhib CTG IT Solutions S.A. ja kelle lepingupartnerid on Fujitsu Technology Solutions N.V./S.A., Netcompany Intrasoft S.A. ja AXIANSEU – DIGITAL SOLUTIONS S.A,; selle ettevõtjate ühenduse asukoht: L-8070 Bertrange (Luksemburg), rue des Mérovingiens 7;
2.

Teine väide, et on puudu õiguslik alus ja rikutud ELL artikleid 4, 5, 25 ja 40 ning ELTL artikleid 3, 4, 82, 83 ja 215. Hagejad väidavad selle kohta, et kohustades liikmesriike võrdsustama karistustest kõrvalehoidumisega igasuguse tema kehtestatud vara deklareerimise kohustuse riive, tegutses nõukogu – olles teadlik, et kahekümne viies liikmesriigis kahekümne seitsmest on karistusest kõrvalehoidumine karistatav süütegu, asetanud end karistusõigust loova seadusandja rolli.
1.

Esimese väite kohaselt on vaidlustatud otsuses rikutud nii menetlus- kui materiaalõigusnorme, sest selles on järgmised konkreetsed puudused: — Vaidlustatud otsus rikub kriisilahenduskorra määruse (1) artikli 22 lõiget 6 ja artikli 28 lõiget 2, sest: a) kulud ei ole käsitletavad kriisilahenduse vahendite ja -õiguste kasutamisega seoses nõuetekohaselt tekkinud mõistlike kuludena; b) kriisilahendusnõukogu ei võtnud vastu mingit asjakohast otsust selle kohta, kuidas ta kulud kavatseb katta ning ta oleks pidanud kulude kandmise kohustuseks tegema krediidiasutusele, kelle suhtes kriisilahendust kohaldati ja seega kaudselt ostjale; (c) kriisilahenduskorra määruse artikli 28 lõige 2 annab kriisilahendusnõukogule vaid õiguse anda liikmesriikide kriisilahendusasutustele korraldusi kriisilahendusskeemi elluviimise aspekti kohta, kuid kulud, millele vaidlustatud otsuses viidatakse, on seotud menetlusega, mis viisid kriisilahendusotsuse vastuvõtmiseni; ja d) kriisilahenduskorra määrus ei anna kriisilahendusnõukogule õigust osta sisse õigus- või muud nõustamisteenust selle ettevõtja arvel, kelle üle ta järelevalvet teostab, või ka tema aktsionäride arvel. — Välisnõustajate kaasamine rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 41, mis sätestab, et igaühel on õigus sellele, et tema küsimusi käsitleksid liidu institutsioonid, organid ja asutused, mitte välisnõustajad. — Kulud, mis vaidlustatud otsuse alusel tuleb kanda hagejal, kantakse igal juhul kõigi järelevalvealuste finantsinstitutsioonide korrapärastest osamaksetest, millega kaetakse kriisilahendusnõukogu halduskulud. — Vastupidi tuleneb just erinormidest, mis lubavad teatud tingimustel õigusnõustamise kulude tasumist, et reeglina nende kulude tasumist nõuda ei saa. — Kulud ei ole käsitatavad nõuetekohaselt tekkinud mõistlike kuludena. — Teatud kulud puudutavad Sloveenia õiguse küsimusi. Ainult liikmesriigi asutused ja kohtud saavad vastutada Sloveenia õiguse tõlgendamise ja kohaldamise eest. — Teatud kulud puudutavad karistusküsimusi, mis jäävad ka välja kriisilahendusnõukogu pädevusalast.
1.

Esimese väite kohaselt on vaidlustatud otsuses rikutud nii menetlus- kui materiaalõigusnorme, sest selles on järgmised konkreetsed puudused: — Vaidlustatud otsus rikub kriisilahenduskorra määruse (1) artikli 22 lõiget 6 ja artikli 28 lõiget 2, sest: a) kulud ei ole käsitletavad kriisilahenduse vahendite ja -õiguste kasutamisega seoses nõuetekohaselt tekkinud mõistlike kuludena; b) kriisilahendusnõukogu ei võtnud vastu mingit asjakohast otsust selle kohta, kuidas ta kulud kavatseb katta ning ta oleks pidanud kulude kandmise kohustuseks tegema krediidiasutusele, kelle suhtes kriisilahendust kohaldati ja seega kaudselt ostjale; (c) kriisilahenduskorra määruse artikli 28 lõige 2 annab kriisilahendusnõukogule vaid õiguse anda liikmesriikide kriisilahendusasutustele korraldusi kriisilahendusskeemi elluviimise aspekti kohta, kuid kulud, millele vaidlustatud otsuses viidatakse, on seotud menetlusega, mis viisid kriisilahendusotsuse vastuvõtmiseni; ja d) kriisilahenduskorra määrus ei anna kriisilahendusnõukogule õigust osta sisse õigus- või muud nõustamisteenust selle ettevõtja arvel, kelle üle ta järelevalvet teostab, või ka tema aktsionäride arvel. — Välisnõustajate kaasamine rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 41, mis sätestab, et igaühel on õigus sellele, et tema küsimusi käsitleksid liidu institutsioonid, organid ja asutused, mitte välisnõustajad. — Kulud, mis vaidlustatud otsuse alusel tuleb kanda hagejal, kantakse igal juhul kõigi järelevalvealuste finantsinstitutsioonide korrapärastest osamaksetest, millega kaetakse kriisilahendusnõukogu halduskulud. — Vastupidi tuleneb just erinormidest, mis lubavad teatud tingimustel õigusnõustamise kulude tasumist, et reeglina nende kulude tasumist nõuda ei saa. — Kulud ei ole käsitatavad nõuetekohaselt tekkinud mõistlike kuludena. — Teatud kulud puudutavad Horvaatia õiguse küsimusi. Ainult liikmesriigi asutused ja kohtud saavad vastutada Horvaatia õiguse tõlgendamise ja kohaldamise eest. — Teatud kulud puudutavad karistusküsimusi, mis jäävad ka välja kriisilahendusnõukogu pädevusalast.
2.

Seoses „metsa bioenergiaga“ tuginevad hagejad kuuele väitele, milles nad leiavad, et vaidlustatud otsuses on: — ilmne hindamisviga, kui tuvastati, et kriteeriumid seoses „olulise panusega kliimamuutuste leevendamisse“ sobivad selle kindlaksmääramiseks, et tegevusel on oluline panus kliimamuutuste leevendamisse; — õigusnormi rikkumine seoses tehniliste hindamiskriteeriumide kindlaksmääramise standarditega; — ilmne hindamisviga, kui tuvastati, et kriteeriumid seoses „olulise panusega kliimamuutuste leevendamisse“ põhinevad metsa bioenergia tegevuse osas veenvatel teaduslikel tõenditel ja ettevaatuspõhimõttel; — ilmne hindamisviga, kui tuvastati, et „ei kahjusta oluliselt“ kriteerium seoses metsa bioenergia tegevusega ei kahjusta oluliselt teisi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2020. aasta määruse (EL) 2020/852 (1) keskkonnaalaseid eesmärke; — rikutud õigusnormi ja tehtud ilmne hindamisviga seoses kriteeriumiga, mis puudutab olulist panust kliimamuutustega kohanemisse; — rikutud õigusnormi ja tehtud hindamisviga seoses Pariisi kokkuleppe ja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni kohaldamisega.
2.

Teine väide, et EKP tõlgendas ja kohaldas vääralt ühtse järelevalvemehhanismi määruse (2) artikli 22 lõiget 2 ja ühtse järelevalvemehhanismi raammääruse (3) artikli 32 lõiget 1. Hageja märgib muu hulgas, et toimiku mõiste ei ole ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 22 lõike 2 teises lauses määratletud kitsalt, kuna selles viidatud toimik koosneb üksnes dokumentidest, mille EKP kogub kokku konkreetse otsuse tegemiseks, mida ta hetkel kaalub ja et ühtse järelevalvemehhanismi raammääruse artikli 32 lõikes 2 esitatud toimiku määratlus hõlmab kõiki dokumente, mis on seotud EKP-poolse järelevalvega asjaomase ettevõtja üle. Hageja väidab, et igal juhul ei saa ühtse järelevalvemehhanismi raammääruse artikli 32 lõiget 1 tõlgendada nii, et see piirab ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 22 lõikes 2 ette nähtud õiguse ulatust ning et ei ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 22 lõiget 2 ega ühtse järelevalvemehhanismi raammääruse artikli 32 lõiget 1 ei saa tõlgendada nii, et need piiravad harta artikli 41 lõike 2 punktis b sätestatud õiguse ulatust. Hageja viitab kaitseabinõuna sellele, et nende niisuguse tõlgendamise korral oleksid mõlemad sätted ebaseaduslikud, kuna need läheksid vastuollu normihierarhias kõrgemal astmel asuva normiga.
1.

Esimene väide, et tehtud on ilmseid õigus- ja hindamisvigu seoses hageja juurdepääsuga vaidemenetlusele vastavalt Århusi määrusele, kuna nõukogu: — keeldus uuesti läbi vaatamast ajutisi lubatud kogupüüke, mis hiljem asendati lõplike EL/UK kogupüükidega, kuigi hagejal on huvi nende läbivaatamise vastu; — leidis, et hageja väited, et nõukogul puudus pädevus ja ta kuritarvitas oma volitusi, kui ta võttis vastu lubatud kogupüüki käsitleva määruse, on vastuvõetamatud, sest need ei kuulu Århusi määruse artikli 10 kohaldamisalasse.
1.

Esimese väite kohaselt on nõukogu ületanud piiravate meetmete valdkonnas talle antud pädevust. Hagejate sõnul ei ole teabe esitamise kohustus vajalik meede, et jõustada otsust 2014/145/ÜVJP (3), ja see säte piirab seega liikmesriikide pädevust rakendada piiravaid meetmeid. Lisaks ei olnud nõukogul pädevust ise kehtestada ja määratleda teabe esitamise kohustuse rikkumist, kuna see kohustus ei kuulu piirava meetme alla, ega ühtlustada karistusi, mida selle rikkumise eest määratakse.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsus tugineb ilmsele hindamisveale. Hageja on konkreetse ravimi VOCABRIA müügiloa hoidja, mille Euroopa Komisjon andis hagejale 17. detsembril 2020. Euroopa Ravimiameti edaspidi „EMA“) vaidlustatud otsus tuleneb on EMA arvates asjaolust, et APRETUDE on sama ravim kui VOCABRIA. Seetõttu leiab EMA, et enne, kui saab esitada APRETUDE’i müügiloa taotluse, tuleb esitada komisjonile müügiloa taotlus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 726/2004 (2) artikli 82 lõike 2 alusel. EMA tegi ilmse hindamisvea, kui ta järeldas, et APRETUDE on sama ravim kui VOCABRIA. Erinevus APRETUDE’i ja VOCABRIA näidustustes (ja seega nende kahe ravimi ohutuses ja tõhususes), nende tugevuses ja esitlemises tähendab, et neid ei saa lugeda õiguslikult samaks ravimiks. Seetõttu tugineb vaidlustatud otsus ilmselgele hindamisveale ning tuleb seega tühistada.
—

Õigusvastaselt on eeldatud, et EUIPO on andnud alust õiguspärasele ootusele;
4.

Neljas väide, et seoses nõudega „Do No Significant Harm“ („ei kahjusta oluliselt“) on rikutud määruse 2020/852 artikli 17 lõike 1 punkti d ja määruse 1367/2006 artikli 10 lõiget 2.
2.

Teine väide, et parlament viivitas põhjuseta tagasinõudmismenetluse alustamisega sobimatult ja ebaõiglaselt, jättes arvestamata Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1 toodud põhimõtte, et tegutseda tuleb mõistliku aja jooksul. Seetõttu rikuti hageja kaitseõigusi, sest menetluse hilisema alustamisega võeti temalt võimalus ennast etteheidete vastu tõhusalt kaitsta ja esitada vajalikke tõendeid, kui see oli veel võimalik.
C 463/58

ET

15. oktoobril 2022 esitatud hagi – C. & S. versus EUIPO – Scuderia AlphaTauri (CS jeans your best fashion partner)

(Kohtuasi T-645/22)

(2022/C 463/85)

Hagiavalduse keel: inglise

Pooled

Hageja: C. & S. Srl (Umbertide, Itaalia) (esindaja: advokaat E. Montelione)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Scuderia AlphaTauri SpA (Faenza, Itaalia)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusaluse kaubamärgi omanik: hageja üldkohtus

Vaidlusalune kaubamärk: ELi kujutismärk CS jeans your best fashion partner – ELi kaubamärk nr 9 387 986

Menetlus EUIPOs: kehtetuks tunnistamise menetlus

Vaidlustatud otsus: EUIPO esimese apellatsioonikoja 4. augusti 2022. aasta otsus asjas R 182/2022-1

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja EUIPO-lt.

Väide