KOHTUJURISTI ETTEPANEK

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

esitatud 26. aprillil 20051( )

Kohtuasi C-140/04

United Antwerp Maritime Agencies NVy

Seaport Terminals NV

versus

Belgia riik

(Hof van beroep te Antwerpen’i eelotsusetaotlus)

Kaupade vaba liikumine – Tolliliit – Pärast liikmesriigi territooriumil mahalaadimist ja enne tollikäitlusviisi määramist varastatud ühenduseväline kaup – Selle isiku kindlaksmääramine, kellel lasub vastavate maksude tasumise kohustus – Ühenduse tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande esimese lõigu tõlgendamine

1. Käesolev eelotsuse küsimus puudutab ühenduse tolliseadustiku( ) artikli 203 lõike 3 viimase taande esimese lõigu tõlgendamist.

2. Hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus) soovib teada, kes peab tasuma maksuvõla, kui ühendusse imporditud, tollis deklareeritud ja ladustatud kaup läheb enne sihtkoha määramist kaduma.

I. Asjaolud ja põhikohtuasi

3. NV United Antwerp Maritime Agencies (edaspidi „Unamar”) esitas 9. juunil 1996 Antwerpeni tollibüroosse koos asjaomase ülddeklaratsiooniga 901 „L&M” marki sigaretiplokki sisaldava konteineri, mille ta oli transportinud Hamburg Süd laevakompanii( ) kaubalaeval „Cap Trafalgar” Brasiilia linnast Paranagua.

4. Sama kuu 18. kuupäeval laadis ladustus- ja ekspediitorettevõtja NV Seaport Terminals (praegune NV Katoen Natie Terminals) lasti maha ja hoidis seda tollikäitlusviisi määramiseni talle kuuluval maatükil mahalaadimiseks ette nähtud kohas.

5. 19. juuni hommikul tõdeti, et laadung oli varastatud, mistõttu ei saanud seda ametivõimudele näidata.

6. Belgia ametiasutused esitasid Unamarile ja Seaport Terminalile 13. märtsil 1998 nõuded tasuda 785 555,04 eurot, millele lisandusid viivised ja kulud tollimaksu, aktsiisimaksu ja erimaksu pealt.

7. Mõlemad ettevõtted vaidlustasid nende vastu esitatud maksenõude, kusjuures Antwerpeni Rechtbank van eerste aanleg (esimese astme kohus) jättis nende vaided rahuldamata 9. septembri 2002. aasta otsusega, mille peale nad kaebasid edasi Hof van beroep’ile.

II. Õiguslik raamistik

A. Tõlgendatavad õigusnormid

8. Maksukohustuse ühenduse territooriumile imporditud kauba suhtes võivad tekitada mitmesugused asjaolud, mis on esitatud tolliseadustiku artiklites 201–205, mille hulgas on artiklis 203( ) käsitletav kauba väljaviimine tollijärelevalve alt. Nimelt vastutab viimati nimetatud artikli lõike 3 kohaselt võlgnikuna,( ) lisaks teo toimepanijatele, teo kaasosalistele ning kauba ebaseaduslikust päritolust teadlikele sellist kaupa ostvatele või valdavatele isikutele, „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest( ) või tolliprotseduuri kasutamisest, millele see kaup on suunatud”.

B. Tollile esitamine, ülddeklaratsioon ja ajutine ladustamine

9. Kauba ühendusse importija peab kauba tollis maha laadima ja ette näitama; see teine toiming kuulub ka transportija ülesannete hulka pärast kauba sissetoomist (ühenduse tolliseadustiku artikli 38 lõike 1 punkt a ja artikkel 40).

10. Nad peavad täitma ka formaalsuse, nimelt esitama ülddeklaratsiooni, mida teeb vajadusel importija esindaja (eespool viidatud seadustiku artikkel 43 ja artikli 44 lõige 2). Sellele dokumendile kirjutab alla deklareerija ning see on mõeldud selleks, et oleks kergem kontrollida, et ülddeklaratsiooniga hõlmatud kaubale määratakse tollikäitlusviis seadustiku artiklis 49 sätestatud tähtaja jooksul (määruse (EMÜ) nr 2454/93( ) artikli 183 lõiked 1 ja 2; edaspidi „rakendusmäärus”).

11. Kui eespool nimetatud protseduurid on teostatud, saab kaup „ajutiselt ladustatud kauba” staatuse ning seda hoitakse selle ametiasutuse määratud kohas ja tingimustes, kes on volitatud nõudma kauba valdajalt tagatist võla tasumiseks juhul, kui registreeritud kaup viiakse tollijärelevalve alt välja (nimetatud seadustiku artiklid 50, 51 ja artikli 53 lõige 2 koostoimes artikliga 203).

12. Kuni ülddeklaratsiooniga hõlmatud kaup suunatakse edasi selle tollis kinnitatud sihtkohta ja enne kauba mahalaadimist vastutab kauba eest ametiasutuste ees importija, pärast maaletoomist kauba transportija või isik, kelle nimel nad tegutsevad. Pärast mahalaadimist vastutab kauba eest isik, kelle valduses on kaup selle edasitoimetamiseks või ladustamiseks (rakendusmääruse artiklid 183 ja 184 koostoimes tolliseadustiku artikli 44 lõikega 2).

III. Eelotsuse küsimused

13. Kirjeldatud asjaoludest lähtuvalt esitas Hof van beroep te Antwerpen Euroopa Kohtule järgmised küsimused:

„1. Kas isikuks, kes (määrusega […] […] kehtestatud ühenduse tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande kohaselt) peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest, tuleb lugeda seda isikut, kes peab kauba tollile esitama (tolliseadustiku artikkel 40), mistõttu peab see isik või tema esindaja esitama ülddeklaratsiooni (tolliseadustiku artikli 44 lõige 2) ning sellele alla kirjutama ([…] rakendusmääruse artikli 183 lõige 1) ning kauba tollile esitama, kui kaupa ei ole seda ühendusse vedanud transpordivahendilt maha laaditud, kuni kaubale määratakse tollikäsitlusviis?

2. Kas isikuks, kes (tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande kohaselt) peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest, tuleb lugeda seda isikut, kes kaupa peale mahalaadimist edasitoimetamiseks ja ladustamiseks valdab, mistõttu seda isikut peab lugema tolliseadustiku artikli 51 lõike 2 ja artikli 53 lõike 2 kohaselt kauba valdajaks, kellel on sellest tulenevalt rakendusmääruse artikli 184 lõike 2 alusel kohustus tolli nõudel esitada kaup puutumatul kujul?

3. Juhul kui vastus esimesele ja teisele küsimusele on jaatav, siis kas nendes küsimustes nimetatud isikuid võib seega lugeda tollivõla tasumise eest vastutavateks solidaarvõlgnikeks juhul, kui tegemist on erinevate isikutega (käesoleval juhul vastavalt laevandusettevõtte, kes tõi kauba ühendusse, esindaja ja ekspediitor, kes vastutas tolli poolt määratud mahalaadimise kohas / kail kauba ladustamise ja edasitoimetamise eest)?

4. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas esimeses küsimuses nimetatud isikut tuleb lugeda võlgnikuks seni, kuni kaubale on määratud tollikäsitlusviis, olenemata sellest, et pärast kauba mahalaadimist selle ühendusse vedanud transpordivahendilt ladustas kauba või toimetas selle edasi teises küsimuses nimetatud isik?

5. Kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, siis kas esimeses küsimuses nimetatud isikut tuleb lugeda võlgnikuks seni, kuni kauba võtab enda valdusse teises küsimuses nimetatud isik, ning teises küsimuses nimetatud isik muutub võlgnikuks alles siis, kui ta asub kaupu ladustama ja edasi toimetama?

6. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav ja teisele küsimusele eitav, siis kas esimeses küsimuses nimetatud isikut tuleb lugeda võlgnikuks seni, kuni teises küsimuses nimetatud isik võtab kauba enda valdusse või seni, kuni kaubale on määratud tollikäitlusviis?”

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

14. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 20 ette nähtud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi komisjon, Belgia valitsus ja põhikohtuasjas hagejateks olevad ettevõtjad.

15. 7. aprilli 2005. aasta kohtuistungil osalesid suuliste väidete esitamisel kirjalikus menetluses osalenute esindajad.

V. Eelotsuse küsimuste analüüs

A. Esialgsed märkused

16. Kõigepealt tuleb ära märkida kaks asjaolu, üks faktiline ja teine juriidiline.

17. Esimene puudutab seda, et Unamar eitab kategooriliselt väidet, nagu oleks ta alla kirjutanud ja esitanud saatekirja, mis kehtib antud juhul ülddeklaratsiooni asemel. Nii on see eelotsusetaotluses esitatud andmetel, mille tuvastamine on siseriikliku kohtu ülesanne ja milles Euroopa Kohtul tuleb kõrvale jääda. Selle üle ei saa seega vaielda, vaid lahendus tuleb leida olenemata sellest, kes teostas antud asjas ettenähtud toimingu.

18. Teine täpsustus, mida märkis komisjon, puudutab asjaolu, et Belgia ametivõimud algatasid Unamari ja Seaport Terminalsi vastu menetluse ühenduse tolliseadustiku artikli 202 alusel, kuna nad olid seisukohal, et võlgnevus tekkis sellest, et tubakas toodi ühendusse ebaseaduslikult, samas kui Hof van beroep te Antwerpen leiab, et antud asjas kohaldatav õigusnorm on artikkel 203, mis puudutab kauba väljaviimist tollijärelevalve alt kui maksuvõlgnevuse tekitajat. Euroopa Kohus peab lähtuma sellest viimasest seisukohast ning andma tõlgenduse organile, kes on kohtuasja lahendamiseks pädev asjakohast õigusnormi valima ja kohaldama.( )

B. Kaks esimest küsimust

19. Põhikohtuasja vaidlus on selgelt piiritletud ja selles nõutakse selle isiku kindlaksmääramist, kes peab kauba varguse korral tasuma tollivõla koos hooletuse toimepanijate ja kaasosalistega ning koos nendega, kes kauba ebaseaduslikust päritolust teadlikuna seda kasutavad. Sättes on selleks määratletud „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest” (nimetatud seadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande esimene lõik), ning Hof van beroep te Antwerpen ei ole kindel, kes see isik peab olema.

20. Eespool kokkuvõtvalt esitatud õiguslikus raamistikus eristatakse kolme ajahetke. Esimene hõlmab kauba esitamist tollile, mis väljendub ülddeklaratsiooni esitamise formaalsuses. Järgmine, käesolevas kohtuasjas otsustav ajahetk, mille vältel kaupa ajutiselt ladustatakse selle ettenäitamiseks ametiasutuste nõudmisel nii sageli kui vaja, kulgeb kauba saabumisest ühenduse territooriumile kuni tollikäitlusviisi määramiseni. Kolmas algab pärast viimase toimingu teostamist.

21. Algjärgus vastutab maksu eest importija, kes veab kaupa pärast piiriületamist või see, kelle nimel vedaja tegutseb. Teises järgus tuleb eristada kahte võimalust: kui kaupa veetakse edasi samas transpordivahendis, on maksu tasuma kohustatud samad isikud kes esimeses järgus; kui kaup on maha laaditud ja maha lastitud, vastutavad isikud, kelle valduses on kaup edasitoimetamiseks ja ladustamiseks. Mitte ilmaaegu ei sätestata nimetatud seadustiku artikli 101 punktis a, et laopidaja tagab, et kaupa ei kõrvaldata selle tollilaos ladustamise ajal asjakohase järelevalve alt.

22. Seega, kui kaup viiakse enne tollikäitlusviisi määramist tolli järelevalve alt välja, vastutavad juhul, kui kaup ei ole veel maha laaditud, peale teo toimepanijate, kaasosaliste ja kauba vastuvõtjate, maksuvõlgnevuse eest importija, transportija või isik, keda nad esindavad; vastasel korral vastutab see, kelle valduses on kaup edasitoimetamiseks või ladustamiseks.

23. See tõlgendus, mis lähtub asjaomaste õigusnormide sõnasõnalisest tähendusest, tugineb samuti, nagu märgib komisjon, nende õigusnormide eesmärgile: kuna see on vältida ebaseaduslikku importi, peab kauba valdaja seni, kuni kaubale antakse teatud tollistaatus ja kaup kuulub maksustamisele või vabastatakse ajutiselt või lõplikult maksust,( ) imporditud kaupa ette näitama nii mitu korda, kui nõutakse, vastutades kauba kaotsimineku eest.( ) Samadel alustel on nimetatud seadustiku artikli 51 lõike 2 kohaselt ametiasutused volitatud ajutise valve olukorras nõudma kauba valdajalt tagatist, millega kindlustatakse maksuvõlgnevuse tasumine juhul, kui kaup viiakse asjaomase järelevalve alt välja.

24. Esitatud põhjendustest lähtudes soovitan Euroopa Kohtul lahendada kaks esimest eelotsuse küsimust, märkides, et ühenduse tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande esimeses lõigus osutatud isik, kes vastutab ajutisest ladustamisest tulenevate kohustuste eest, tähendab:

– juhul, kui kaup on endiselt transpordivahendis, a) isik, kes tõi kauba ühenduse tolliterritooriumile, b) isik, kes enne ja pärast kauba esitamist veab kaupa edasi, või c) isik, keda kumbki eelnevalt nimetatud isik esindab;

– juhul, kui kaup on maha laaditud, isik, kes hoiab kaupa oma valduses selle edasitoimetamiseks või ladustamiseks.

C. Kolmas kuni kuues küsimus

25. Nende nelja küsimusega soovib Belgia kohus välja selgitada, kas kahes nimetatud olukorras on vastutus samaaegne ja solidaarne või kas vastutus on kohaldatav ajalist järgnevust arvestades, ja teisel puhul määrata täpselt ajahetk, millal vastutus üle läheb. Lahendus tuleb kaudselt välja eespool esitatud kaalutlustest ja kahe esimese küsimuse kohta tehtud ettepanekust.

26. Artiklis 203 käsitletud juhtudel vastutab kauba ajutisest ladustamisest tulenevate kohustuste eest vastutav isik ka tollimaksude eest. Sellised nõudmised, mis on põhiliselt nõue hoida kaupa tollile kättesaadaval, on rakendusmääruse artiklis 184 objektiivse kriteeriumi alusel – kauba mahalaadimine – määratletud valdajale siduvad. Seega ei ole kohustus samaaegne ja solidaarne, vaid ajalisest järgnevusest lähtuv nii, et isik, kes peab kauba tollile esitama ning vormistama ja alla kirjutama ülddeklaratsiooni, vastutab kuni kauba mahalaadimiseni, millest alates muutub võlgnikuks kauba edasitoimetaja ja ladustaja.

27. Arvestades õigusnormi eesmärki, mida ma juba käsitlesin, on otsustav tegur kauba valdamine ja järelikult selle üle materiaalse kontrolli omamine: kes hoiab kaupa oma valduses, on järelikult vastutav kauba puutumatuse eest ning vastutab maksukohustuste täitmise eest, kui tema hoole all viiakse kaup tollijärelevalve alt välja. Nii nähtub seadustiku artikli 51 lõikest 2, mille alusel soovitatakse ajutise valdamise ajal tagatiste võtmist, et kindlustada maksude tasumine juhul, kui kaup viiakse nimetatud järelevalve alt välja.

28. Juba viidatud seadustiku artikkel 213 sätestab, et kui ühest tollivõlast tuleneva maksusumma tasumise eest vastutab mitu isikut, vastutavad nad selle eest solidaarselt; kuid see säte eeldab vastutuse kokkulangevust,( ) millega ei ole antud juhul tegemist, kuna, nagu ma juba selgitasin, välistab rakendusmääruse artikkel 184 kokkulangevuse võimaluse, kehtestades vastutuse ajalise järgnevuse mahalaadimise alusel.

29. Nagu rõhutab Belgia valitsus, peab ülddeklaratsiooni esitanud isik või kui sellist deklaratsiooni ei ole veel esitatud, siis seadustiku artikli 44 lõikes 2 nimetatud isik rakendama tolli võetud meetmeid ja kandma nende meetmetega seotud kulud (rakendusmääruse artikkel 187 koostoimes seadustiku artikliga 53), kuid need sätted on sõltumatud seadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande esimesest lõigust, mis viitab ladustamisega seonduvatele ülesannetele, nimelt kauba andmisele tollijärelevalve alla. See tähendab, et viimati nimetatud sätte alusel tulebki võlgnik kindlaks määrata, kui kaup on kontrolli alt väljunud, omistades vastutuse muu hulgas isikule, kelle kohuseks on kauba hoidmine ajutisel ladustamisel, samas kui viidatud artiklis 187 käsitletakse erinevat olukorda, kus on vaja suunata kaup tollis kinnitatud sihtkohta või kasutusse selleks, et kaup pärast ettenähtud toiminguid tollialalt välja viia.

30. Seega ei ole esimeses ja teises küsimuses nimetatud isikud vastutavad solidaarselt, vaid järgemööda nii, et esimeses küsimuses nimetatud isikud vastutavad ainult hetkeni, kus pärast mahalaadimist antakse kaup üle teises küsimuses märgitud isikutele, kellest saavad sellest hetkest alates seadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande esimese lõigu kohaselt ainsad vastutajad.

VI. Ettepanek

31. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hof van beroep te Antwerpeni esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

1. Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2913/92 vastu võetud ühenduse tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimases taandes nimetatud „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest” tähendab:

– juhul, kui kaup on selle ühenduse territooriumile vedamiseks kasutatud transpordivahendis, a) isikut, kes tõi kauba ühenduse tolliterritooriumile, b) isikut, kes enne ja pärast kauba esitamist veab kaupa edasi, või c) isikut, keda kumbki eelnevalt nimetatud isik esindab;

– juhul, kui kaup on maha laaditud, isikut, kes hoiab kaupa oma valduses selle edasitoimetamiseks või ladustamiseks.

2. Nimetatud isikute rühmad ei ole vastutavad üheaegselt ja solidaarselt, vaid järgemööda nii, et esimeses rühmas nimetatud isikud on vastutavad ainult hetkeni, mil kaup antakse pärast mahalaadimist üle teise rühma kuuluvatele isikutele, kes on nimetatud hetkest alates tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande esimese lõigu kohaselt ainsana vastutavad.