ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

Selles olukorras otsustas justice de paix du canton de Visé (Visé kantoni rahukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: 1. a) Kas […] direktiivi 2008/48[…] artikli 5 [lõikega 6], mille eesmärk on saavutada see, et tarbija suudab hinnata, kas pakutav krediidileping on kohandatud tema vajadustele ja finantsolukorrale vastavaks, on vastuolus [tarbijakrediidiseaduse] artikli 15 esimene lõik (mis on tunnistatud kehtetuks ja asendatud nüüd majandusõiguse seadustiku artikliga VII.75) osas, milles selles on sätestatud, et krediidiandja ja ‑vahendaja on kohustatud püüdma valida krediidilepingute puhul, mida nad tavaliselt pakuvad või vahendavad, kõige sobivam krediidi liik ja summa, võttes arvesse tarbija finantsolukorda lepingu sõlmimise hetkel ja krediidi eesmärki, sest selle sättega on kehtestatud krediidiandjale või ‑vahendajale üldine kohustus püüda valida tarbijale sobivaim krediit – kohustus, mida [selle] direktiivi tekstis ei ole? b) Kas […] direktiivi 2008/48[…] artikli 5 [lõikega 6], mille eesmärk on saavutada see, et tarbija suudab hinnata, kas pakutav krediidileping on kohandatud tema vajadustele ja finantsolukorrale vastavaks, on vastuolus [tarbijakrediidiseaduse] artikli 15 teine lõik (mis on tunnistatud kehtetuks ja asendatud nüüd majandusõiguse seadustiku artikli VII.77 [lõike 2] esimese lõiguga) osas, milles krediidiandja võib krediidilepingu sõlmida ainult juhul, kui ta peab – arvestades teavet, mis tal on või peaks olema, eelkõige 10. augusti 2001. aasta seaduse eraõiguslikele isikutele antava krediidi järelevalvekeskuse kohta artiklis 9 nimetatud konsulteerimise ning artiklis 10 nimetatud teabe põhjal – asuma mõistlikult seisukohale, et tarbija suudab lepingust tulenevaid kohustusi täita, kuna see toob kaasa selle, et krediidiandja peab võtma ise tarbija asemel seisukoha krediidilepingu võimaliku sõlmimise otstarbekuse kohta? 2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, tuleb […] direktiivi 2008/48[…] tõlgendada nii, et see kohustab krediidiandjat ja ‑vahendajat alati hindama tarbija asemel krediidilepingu võimaliku sõlmimise otstarbekust?“
20

Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb oma taotluses, et vastupidi Skype Communicationsi väidetule pakub viimane oma teenuseid Belgias elavatele või asuvatele isikutele, mistõttu pakutakse Belgias tegelikult SkypeOut teenust. Ta märgib lisaks, et põhikohtuasja pooled on eri meelt selles, kas SkypeOuti osutatav teenus seisneb tervikuna või peamiselt signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu. Ta rõhutab sellega seoses, et Euroopa Kohus on oma 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsuses UPC DTH (C‑475/12, EU:C:2014:285, punkt 43) leidnud, et „asjaolu, et signaali edastamine toimub taristu vahendusel, mis ei kuulunud [taotlejale], ei ole teenuse olemuse kvalifitseerimisel asjakohane. Nimelt on selles osas tähtis üksnes see, et [taotleja] on lõpptarbijate ees vastutav signaali edastamise eest, mis tagab viimastele selle teenuse, mille abonendid nad on“.
79

Nii märkis see valitsus esiteks, et prokuratuuri tegevusele kohaldatav seaduslikkuse põhimõte võimaldab tagada, et võimalikud individuaalsed juhised, mida ta võib saada justiitsministeeriumilt, ei saa mingil juhul ületada seaduses ja õiguses ette nähtud piire. Schleswig-Holsteini liidumaa ja Saksimaa prokurörid on pealegi riigiteenistujad, keda ei saa ametist tagandada pelgalt juhiste järgimata jätmise tõttu. Teiseks märkis see valitsus, et Schleswig-Holsteini liidumaal peab ministeerium prokuratuuridele juhised andma kirjalikult ning edastama need liidumaa parlamendi presidendile. Saksimaal näeb selle liidumaa valitsuse koalitsioonilepe ette, et selle justiitsministeeriumi pädevust anda juhiseid ei kasutata enam teatud arvul üksikjuhtudel seni, kuni see lepe on jõus.
52

Järelikult peab vahistamismääruse teinud õigusasutusel olema võimalik anda vahistamismäärust täitvale õigusasutusele tagatis, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguskorras ette nähtud tagatisi arvestades tegutseb ta Euroopa vahistamismääruse tegemisega seotud ülesannete täitmisel sõltumatult. See sõltumatus nõuab, et on olemas põhikirjalised ja korralduslikud eeskirjad, mis tagaksid, et vahistamismääruse teinud õigusasutuse puhul ei esine mingit ohtu, et ta saab vahistamismääruse tegemise otsuse vastuvõtmisel eelkõige täitevvõimult individuaalseid juhiseid.
67

Arvestades eelnevalt esitatud kaalutlusi, tuleb vastata viiendale ja kuuendale küsimusele, et direktiivi 1999/44 artikli 3 lõiget 3 ja artikli 3 lõike 5 teist taanet tuleb nende koostoimes tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on tarbijal, kes teavitas müüjat kauglepingu alusel ostetud niisuguse kauba lepingutingimustele mittevastavusest, mille vedu tarbija tegevuskohta võib tarbijale põhjustada märkimisväärseid ebamugavusi ja kes tegi kauba lepingutingimustega vastavusse viimise eesmärgil müüjale kättesaadavaks oma elukohas, on õigus leping tühistada põhjusel, et heastamine ei toimunud mõistliku aja jooksul, kui müüja ei võtnud ühtegi sobivat meedet selle kauba lepingutingimustega vastavusse viimiseks, sh ei teavitanud tarbijat kohast, kus see kaup tuleb selle lepingutingimustega vastavusse viimiseks talle kättesaadavaks teha. Sellega seoses tuleb liikmesriigi kohtul direktiiviga 1999/44 kooskõlalise tõlgendamise kaudu tagada kõnealusele tarbijale lepingu tühistamise õigus.
44

Esiteks tuleb märkida, et Euroopa Kohus on otsustanud, et mõistet „asjaomane isik“ tolliseadustiku artikli 212a tähenduses tuleb selle sätte sõnastust arvestades mõista nii, et see viitab mis tahes füüsilisele või juriidilisele isikule, keda peetakse tollivõla tasumise eest vastutavaks isikuks kõnealuse seadustiku artiklite 202–205 alusel eelkõige seetõttu, et see isik oma tegevuse tõttu oli kauba liidu tolliterritooriumile ebaseaduslikult sissetooja (25. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Ultra-Brag, C‑679/15, EU:C:2017:40, punkt 38).
67

Samas tuleb märkida, et kui Euroopa Kohus on saanud eelotsusetaotluse tariifse klassifitseerimise küsimuses, on tema ülesanne kõnealuste toodete ise klassifitseerimise asemel pigem liikmesriigi kohtule nende kriteeriumide selgitamine, mille kohaldamine võimaldab viimasel need tooted õigesti KN‑i klassifitseerida, seda enam, et Euroopa Kohtul ei pruugi olla kogu vajalikku asjakohast teavet. Niisiis on eelotsusetaotluse esitanud kohus klassifitseerimiseks igal juhul paremas olukorras (12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, punkt 27, ja 25. veebruari 2016. aasta kohtuotsus G. E. Security, C‑143/15, EU:C:2016:115, punkt 41).
65

Mis teiseks puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 60 ära toodud argumenti, et rikutud on põhjendamiskohustust, siis tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei nõua põhjendamiskohustus, et Üldkohus vastaks kõigile poolte argumentidele, vaid ta peab üksnes põhjendama oma otsust nii, et pooled saaks teada Üldkohtu lahenduse põhjused ja Euroopa Kohus saaks apellatsioonkaebuse esitamise korral teostada oma kontrolli (9. septembri 2008. aasta kohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punkt 96, ning 6. septembri 2012. aasta kohtuotsus Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej vs. komisjon, C‑422/11 P ja C‑423/11 P, EU:C:2012:553, punkt 48).
28

Samuti on Euroopa Kohus juba leidnud, et sellel mõistel on objektiivne olemus ja seda kohaldatakse sõltumata asjaomaste tehingute eesmärkidest või tulemitest, ilma et maksuhalduril oleks kohustust viia asjaomase maksukohustuslase kavatsuse kindlaksmääramiseks läbi uurimine või võtta arvesse teise ettevõtja, kui seda on asjaomane maksukohustuslane, kes on seotud sama kaubatarnete ahelaga, kavatsust (21. novembri 2013. aasta kohtuotsus Dixons Retail, C‑494/12, EU:C:2013:758, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
56

Isegi eeldusel, et see rakendusmäärus on kohaldatav, on Euroopa Kohus juba sedastanud, et selline kohaldamine ei ole vajalik, kui Euroopa Kohus on eelotsuse küsimusele vastates andnud eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõik vajalikud juhised toote klassifitseerimiseks KNi õigesse rubriiki (26. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Stryker EMEA Supply Chain Services, C‑51/16, EU:C:2017:298, punkt 62).
26

Audiencia Nacional (üleriigiline kohus) kahtleb, kas tõlgendus, mille Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) andis töötajate üldseaduse artikli 35 lõikele 5, on kooskõlas liidu õigusega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib selles küsimuses ennekõike, et tööjõu-uuring Hispaanias 2016. aastal näitas, et arvestust ei peeta 53,7% kohta ületunnitöö tundidest. Lisaks kinnitasid kaks Dirección General de Empleo del ministerio de Empleo y Seguridad Social’i (Hispaania töö- ja sotsiaalministeeriumi tööhõive peadirektoraat) aruannet vastavalt 31. juulist 2014 ja 1. märtsist 2016, et selleks, et kindlaks teha, kas on tehtud ületunnitööd, peab enne täpselt teadma tavapäraselt töötatud tundide arvu. See seletab, miks nõudsid tööinspektorid, et Deutsche Bank looks iga töötaja tööaja registreerimise süsteemi, mida peetakse ainsaks vahendiks, mis võimaldab kontrollida, kas maksimaalset tööaega on aluseks võetaval perioodil ületatud. Hispaania õiguse tõlgendus, mille Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) andis, toob praktikas väidetavalt kaasa selle, et esiteks jäetakse töötaja ilma põhilisest tõendusvahendist, et tõendada, et tema tööaeg ületas maksimaalse tööaja piirid, ja teiseks võetakse töötajate esindajatelt vajalikud vahendid kontrollimaks, kas valdkonnas kohaldatavaid norme on järgitud, mis tähendab, et selle kontroll, kas töö‑ ja puhkeajast peetakse kinni, jääb sõltuma tööandja heast tahtest.
91

Eelnevatest kaalutlustest tulenevalt tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artiklit 49, harta artikli 15 lõiget 2 ning artikleid 16, 47 ja 52 ning hea halduse üldpõhimõtet tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on nendega vastuolus liikmesriigi õigusnorm, millega on ette nähtud, et haldusasutus võib otsustada sulgeda äriettevõtte viivitamatult, kui ta kahtlustab, et selles äriettevõttes tegeletakse prostitutsiooniga ilma liikmesriigi õigusnormiga nõutava loata, juhul kui liikmesriigi õiguses ei ole esiteks nõutud, et selline otsus peab olema faktilisest ja õiguslikust seisukohast kirjalikult põhjendatud ja adressaadile teatavaks tehtud, ning teiseks on nõutud, et nimetatud adressaadi taotlus selle otsuse tühistamiseks peab seevastu olema põhjendatud.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 7 punkti 1 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et vaidlust, mis käsitleb otsust maksekohustuse kohta, mille on teinud kortermaja kaasomanike üldkoosolek, millel puudub juriidilise isiku staatus ja mis on teatavate õiguste teostamiseks seaduses konkreetselt ette nähtud, ning mis on vastu võetud liikmete häälteenamusega, aga on siduv kõigile selle liikmetele, tuleb selle sätte tähenduses käsitada „lepinguid puudutava asjana“.
49

INSS ja Hispaania valitsus rõhutavad, et vanaduspensioni proportsionaalne vähendamine osalise tööajaga töötamise korral on liikmesriigi seadusandja taotletava üldise eesmärgi väljendus, sest see kohandamine on sissemaksetel põhineva vanaduspensioni puhul vältimatult vajalik. Niisugune vähendamine on vajalik sissemaksete tegemise põhimõtte ning osalise tööajaga töötajate ja täistööajaga töötajate võrdsuse põhimõtte järgimiseks ja see on objektiivselt põhjendatud asjaoluga, et osalise tööajaga töötamise korral on pension vastutasu väiksema tööpanuse ja väiksemate sissemaksete eest sotsiaalkindlustussüsteemi.
87

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et ELTL artiklit 157 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused õigusnormid, nagu on arutlusel põhikohtuasjas ja milles on ette nähtud, et kui tähtajatult ja täistööajaga tööle võetud töötaja tööleping öeldakse üles ajal, mil ta on osalise ajaga lapsehoolduspuhkusel, saab see töötaja töölepingu ülesütlemise hüvitist ja ümberpaigutamispuhkuse toetust, mis on vähemalt osaliselt kindlaks määratud vähendatud töötasu alusel, mida ta saab töölepingu ülesütlemise ajal, olukorras, kus osalise ajaga lapsehoolduspuhkust otsustab võtta oluliselt suurem hulk naisi kui mehi, ning kui sellest tulenev erinev kohtlemine ei ole selgitatav objektiivselt põhjendatud teguritega, millel ei ole mingit seost soolise diskrimineerimisega.
63

Niisugune argument, mis põhineb asjaolul, et kandidaadid pidid olema toime pandud rikkumisest teadlikud, kuna nad kirjalikku testi ei teinud, läheb vastuollu kohtupraktikaga, mille kohaselt kolmandatele isikute soodsaid otsuseid ei tühistatud asjaoludel, mille puhul juhtkonna eksimus oli palju raskem kui Fusion for Energy eksimus. Viimane viitab sellega seoses 5. juuni 1980. aasta kohtuotsusele Oberthür vs. komisjon (24/79, EU:C:1980:145) ja 27. novembri 2012. aasta kohtuotsusele Itaalia vs. komisjon (C‑566/10 P, EU:C:2012:752). Fusion for Energy väidab, et käesolevas asjas rikkus ta enda kehtestatud reegleid, nimelt kandideerimisjuhiseid, mitte aga normihierarhias kõrgemalseisvaid reegleid, mida kandidaadid paremini tunnevad, kes võivad seega aru saada, et tegemist on rikkumisega.
111

Sellega seoses tuleb märkida, et asjaolu, et niisugusel organil nagu vabariigi president on õigus otsustada võimalikuks pikendamiseks luba anda või andmata jätta, ei ole iseenesest tõepoolest piisav, et järeldada, et kõnealust põhimõtet on rikutud. Sellegipoolest tuleb veenduda, et niisuguste otsuste vastuvõtmise sisulised alused ja kord oleksid sellised, et need ei tekita õigussubjektidel põhjendatud kahtlusi selles suhtes, kas asjaomased kohtunikud on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas nad on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalsed.
19

Nimetatud kohus nendib, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamine sõltub sellest, kuidas Euroopa Kohus tõlgendab tolliseadustiku artiklit 30 ning rakendusmääruse artikleid 151 ja 152. Neil asjaoludel otsustas Augstākā tiesa (Läti kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas juhtudel, kus imporditud kaup on ravimid, tuleb imporditud kauba tolliväärtuse kindlaksmääramisel [tolliseadustiku] artikli 30 lõike 2 punkti b ja [rakendusmääruse] artikli 151 lõike 4 alusel pidada „sarnaseks kaubaks“ ravimeid, mille toimeaine ja selle aine kogus on sama (või sarnane), või tuleb sarnase kauba kindlakstegemiseks arvesse võtta ka kõnealuse imporditud ravimi ja selle tootja turupositsiooni, s.t populaarsust ja nõudlust? 2. Kas imporditud kauba tolliväärtuse kindlaksmääramisel vastavalt [tolliseadustiku] artikli 30 lõike 2 punktile c on [rakendusmääruse] artikli 152 lõike 1 punktis b sätestatud 90päevane tähtaeg kohaldatav paindlikult? 3. Kui nimetatud tähtaeg on kohaldatav paindlikult, kas siis tuleb prioriteetseks pidada andmeid tehingute kohta, mis on tehtud hinnatava kauba importimisele kõige lähemal ajal ja mille ese on identne või sarnane kaup, mida müüakse piisavas koguses, selleks et kindlaks määrata ühikuhinda, või vastupidi – andmeid tehingute kohta, mis on ajaliselt vähem lähedased, kuid mille ese on konkreetselt imporditav kaup? 4. Kas imporditava kauba tolliväärtuse kindlaksmääramisel vastavalt [tolliseadustiku] artikli 30 lõike 2 punktile c tuleb kohaldada tehtud hinnaalandusi, mille tulemusel saadi hind, millega on kaup tegelikult müüdud?“
47

Antud juhul ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et nimetatud lisatasu maksmine ei ole seotud asjaomase ametniku palgaastme tõstmisega, vaid teenistusstaažiga. Sellega seoses olgu märgitud, et asjaolu, et põhikohtuasjas kõnealune lisatasu oli algul mõeldud ametnike teenistuse tunnustamiseks ametikarjääri süsteemis ja erineb seega meetmest, mille eesmärk on üksnes tasustada teenistusstaaži eest, ei saa viia järeldusele, et see lisatasu on omane ametniku staatusele, kuna põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kohaldavate üleminekusätete kohaselt peatati kõrgematele palgaastmetele edutamise süsteem ja see asendati õigusnormidega, milles nähakse ette nimetatud lisatasu maksmine vaid teatud teenistusstaaži täitumisel, mis kaotab ära igasuguse erinevuse võrreldes pelga teenistusstaaži eest makstava lisatasuga. Seega juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrollimisest ei ilmne teisiti, makstakse põhikohtuasjas kõnealuse palgaastme lisatasu ametnikele üksnes nõutud teenistusstaaži täitumise tõttu ja see ei mõjuta nende positsiooni ametikarjääri süsteemis.
26

Selle eesmärgi taotlemisega ei lähe vastuollu võimalus, et näiteks keskkonna või aktsiiside valdkonnas võidakse mõisteid „laevad“ või „navigeerimine“ tõlgendada vajaduse korral teisiti. Oletades, et tegemist on niisuguse erineva tõlgendusega, siis piisab tõdemusest, et nendes valdkondades vastu võetud liidu õigusnormidel on käibemaksudirektiivi artikli 148 punktides a ja c ette nähtud maksuvabastustega taotletavatest eesmärkidest ka teistsugused eesmärgid.
27

Sellega seoses tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (24. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus XC jt, C‑234/17, EU:C:2018:853, punkt 16).
37

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2006/54 artiklit 24 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt olukorras, kus isik, kes leiab, et teda on sooliselt diskrimineeritud, esitab kaebuse, kaitstakse teda sellega seoses toetanud töötajat tööandja võetavate ohvristavate meetmete eest ainult juhul, kui ta on selle kaebuse läbivaatamisel andnud tunnistusi ja tema tunnistuse puhul on täidetud nendes õigusnormides ette nähtud vorminõuded.
19

Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale della Campania (Campania maakonna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas selliste liidu põhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõte, mis on sätestatud [EL toimimise lepingus], ning nendest tulenevate põhimõtetega, nagu võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu, proportsionaalsuse ja tõhususe põhimõte, mis on sätestatud direktiivis 2014/24, ning selle direktiivi artikli 57 lõike 4 punktidega c ja g on keelatud kohaldada niisuguseid liikmesriigi õigusnorme, nagu need Itaalia normid, mis on sätestatud [hankemenetluse seadustiku] artikli 80 lõike 5 punktis c ja mis jätavad juhul, kui kohtus vaidlustatakse see, et varasema hankelepingu täitmisel on esinenud märkimisväärseid puudusi, mille tagajärjel on eelmine hankeleping lõpetatud enne tähtaja lõppu, hankija ilma kõigist võimalustest pakkuja usaldusväärsust hinnata, kuni tsiviilkohus on vaidluse lõplikult lahendanud, ning ilma et ettevõtja oleks tõendanud, et ta on võtnud parandusmeetmeid, et rikkumised heastada ja nende kordumist vältida?“
66

Samuti tuleks märkida, et kuna olemas on mehhanism mittekodaniku osalemiseks riigi meistrivõistlustel, vähemalt kvalifikatsiooniringides ja/või väljaspool paremusjärjestust, siis näib, et kodakondsusel põhinev täielik keeld sellisel sportlasel nendel meistrivõistlustel osaleda on igal juhul ebaproportsionaalne.
43

Eelnevat silmas pidades tuleb küsimusele vastata, et otsust 2009/402 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab abi, mida Oniflhor maksis CEBI-le ja mis määrati selle komitee liikmetest tootjarühmade kaudu tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele, kuigi esiteks see komitee ei ole selles otsuses mainitud kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas ja teiseks oli see abi erinevalt nimetatud otsuses kirjeldatud rahastamismehhanismist rahastatud üksnes Oniflhori toetustest, mitte aga lisaks tootjate vabatahtlikest maksetest.
29

Kuigi vastab tõele, et Euroopa Kohus on seoses isikliku vara hulka kuuluvate maatükkide müügiga selgitanud, et kui omanik lihtsalt teostab oma omandiõigust, ei saa seda iseenesest käsitada majandustegevusena, kuid et sellise olukorraga ei ole tegemist juhul, kui asjaomane isik tegutseb aktiivselt kinnisvara turustamise alal (vt selle kohta 15. septembri 2011. aasta kohtuotsus Słaby jt, C‑180/10 ja C‑181/10, EU:C:2011:589, punktid 36–39, ja 9. juuli 2015. aasta kohtuotsus Trgovina Prizma, C‑331/14, EU:C:2015:456, punktid 23 ja 24, ning metsamajandamise alal aktiivse tegutsemise kohta 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Rēdlihs, C‑263/11, EU:C:2012:497, punkt 36), tuleb rõhutada, et see kohtupraktika on mitte ainult eripärane isikliku vara hulka kuuluvate maatükkide müügi maksustamise asjades, vaid sellest ei saa ka mingil juhul järeldada, et aktiivne tegutsemine on tingimus, mille tõttu tegevust saaks pidada toimunuks kestva tulu saamise eesmärgil ja seega pidada „majandustegevuseks“.
63

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles on ette nähtud, et ettevõtte ülemineku korral direktiivi tähenduses – ja juhul kui omandaja on kohalik omavalitsusüksus – peavad asjasse puutuvad töötajad läbima nii avaliku konkursi kui ka omama uut suhet omandajaga.
1. detsembri 2016. aasta määruse põhjendustes 6–9, 16 ja 18 on märgitud:

„Võttes arvesse, et kaitse-eesmärkide kindlaksmääramine Vallooni piirkonna ja konkreetsete alade tasandil on oluline Natura 2000 alade kaitserežiimi rakendamiseks, luues normatiivse raamistiku otsuste tegemiseks kavade vastuvõtmisel ja lubade väljastamisel, samuti vajaduse korral alade aktiivse kaitsekorralduse loomiseks;

[…] et kaitse-eesmärgid on määratud kindlaks, pidades silmas looduslike elupaikade ja liikide, mille kaitseks tuleb alad määrata, soodsa kaitsestaatuse säilitamist või vajaduse korral taastamist;

[…] et vastavalt [12. juuli 1973. aasta seaduse] artiklitele 1bis ja 21bis ning artikli 25bis § 1 lõikele 1 tuleb kogu Vallooni piirkonnas (ja mitte ainult Natura 2000 võrgustiku jaoks) määrata kindlaks kaitse-eesmärgid, et saada täielik ülevaade sellest, mida tuleb kaitsta või mida tuleb Vallooni piirkonnas vajaduse korral taastada, selleks et säilitada elupaikadele ja liikidele, mille jaoks Natura 2000 võrgustik luuakse, soodne kaitsestaatus või see taastada; need eesmärgid on soovituslikud;

[…] et kaitse-eesmärgid konkreetsete alade jaoks tuleb kindlaks määrata kogu Valloonia territooriumi jaoks kindlaksmääratud kaitse-eesmärkide alusel; nimetatud eesmärgid on normatiivse toimega;

[…]

et need eesmärgid kohalduvad kindlaksmääratud Natura 2000 alal üksnes juhul, kui ala on määratud selle elupaigatüübi või selle liigi jaoks; et hindamine, kas projekt on kooskõlas kaitse-eesmärkidega, toimub juhtumipõhiselt, võttes aluseks kaitsekorraldusüksust, millele tõenäoliselt võidaks mõju avaldada, ja asjakohase hindamise tulemusi, kui see läbi viidi;

[…]

et ala kaitse-eesmärgid kujutavad endast ala tasandil raamistikku, mida pädev asutus peab juhul, kui ei ole sätestatud erandit, järgima eelkõige lubade väljastamisel, mis kuuluvad kas 12. juuli 1973. aasta looduskaitseseaduse või muude õigusaktide kohaldamisalasse“.
10

Oro Efectivo vaidlustas maksuhalduri otsuse Tribunal Económico-Administrativo Foral de Bizkaias (Biskaia provintsi majandusasjade halduskohus, Hispaania), väites, et hulk riigisiseseid kohtuid on teinud otsuseid, millest selgub, et kõnealuseid ostutehinguid ei tule maksustada varaliste õiguste üleminekult ja dokumentaalselt tõestatud õigustoimingutelt kogutava maksuga. Lisaks väitis ta, et põhikohtuasjas kõne all olevad ostutehingud tegi ta oma majandustegevuse käigus. Peale selle oli ta arvamusel, et kõnealuse maksu määramine viib vastuolus neutraalse maksustamise põhimõttega topeltmaksustamiseni, kuna need ostutehingud on käibemaksuga juba maksustatud.