ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse disainilahendus – Õiguskaitse tingimused – Disainilahenduses nähtavad toote omadused

(nõukogu määrus nr 6/2002, artikli 3 punktid a ja b ning artikli 4 lõige 1)

2. Ühenduse disainilahendus – Õiguskaitse tingimused – Disainilahendus, mis seisneb mitmeosalise toote koostisosas – Osa, mis peab jääma toote tavakasutuse käigus nähtavaks, et seda saaks pidada uueks ja eristatavaks

(nõukogu määrus nr 6/2002, artikli 3 punktid a ja c ning artikli 4 lõiked 2 ja 3)

3. Ühenduse disainilahendus – Kehtetuks tunnistamise põhjused – Eristatavuse puudumine – Disainilahendus, mis ei jäta asjatundlikule kasutajale erinevat üldmuljet kui varasemast disainilahendusest – Murtud küpsise kujutis

(nõukogu määrus nr 6/2002, artikli 6 lõige 1 ja artikli 25 lõike 1 punkt b)

Summary

1. Määruse nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta artikli 3 punktist a ilmneb, et „disainilahendus” on määratletav kui „toote või selle osa välimus, mis tuleneb eelkõige toote enese ja/või selle kaunistuste joonte, piirjoonte, värvide, kuju, struktuuri ja/või materjali omadustest”. Sellest tuleneb, et sama määruse artikli 4 lõike 1 tähenduses seisneb „disainilahenduse kaitse” toote, see tähendab määruse artikli 3 punkti b alusel mis tahes tööstuslikult või käsitsi valmistatud eseme, kaasa arvatud sellise eseme osa, välimuse kaitsmises. Lisaks nähtub sama määruse põhjendustest 7, 12 ja 14, milles on viidatud tööstusesteetika kaitsele, kaitse laienemisele üksnes nähtavatele koostisosadele ja toote välimust vaatlevale asjatundlikule kasutajale tootest jäävale üldmuljele, et selle määrusega antakse kaitse üksnes toote nähtavatele osadele või koostisosadele, mida sellest tulenevalt saab disainilahendusena registreerida. Toote nähtamatuid omadusi, mis ei puuduta toote välimust, ei saa seega disainilahenduse kaitstavuse hindamisel arvesse võtta.

(vt punktid 18–20 ja 29)

2. Määruse nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta artikli 4 lõigete 2 ja 3 eesmärk ega toime ei ole suurendada koostisosade selliseid elemente, mis võivad vastata disainilahendusele määruse artikli 3 punkti a tähenduses, vaid näha ette erinorm, mis reguleerib konkreetselt disainilahendusi, mida on kasutatud või mis sisalduvad määruse artikli 3 punkti c tähenduses mitmeosalise toote koostisosaks olevas tootes. Nimetatud normi kohaselt kaitstakse neid disainilahendusi üksnes siis, kui esiteks on koostisosa pärast mitmeosalisse tootesse paigutamist selle tavakasutuse käigus nähtav ning teiseks vastavad koostisosa nähtavad omadused ise uudsuse ja eristatavuse tingimustele.

Arvestades määruse artikli 3 punkti c tähenduses mitmeosalise toote koostisosade erilist laadi, kusjuures neid koostisosi võidakse toota ja turustada mitmeosalise toote tootmisest ja turustamisest eraldi, on mõistlik, et seadusandja on näinud ette võimaluse neid disainilahendusena registreerida, kuid üksnes tingimusel, et koostisosa on pärast mitmeosalisse tootesse paigutamist nähtav ja koostisosa vastav osa on nähtav mitmeosalise toote tavakasutuse käigus ning koostisosa vastab uudsuse ja eristatavuse tingimustele.

(vt punktid 21–23)

3. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 25, 28, 33 ja 34)
Ajutise teenistuja lepingu pikendamise võimalus on üksnes võimalus, mille kasutamine on jäetud pädeva asutuse otsustada, kuna institutsioonidel on ulatuslik kaalutlusõigus oma teenistusüksuste töö korraldamisel, et täita neile usaldatud ülesandeid ning vastavalt sellele määrata oma töötajatele tööülesanded, jälgides siiski, et seda tehakse teenistuse huvides.

Sellega seoses on Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 8 esimeses lõigus sätestatud, et ajutisi teenistujaid, kelle suhtes kohaldatakse teenistustingimuste artikli 2 punkti a, võib tööle võtta tähtajaliselt või tähtajatult, ning teiseks on teenistustingimuste artikli 2 punkti a järgi ajutine teenistuja selline teenistuja, kes on võetud ametikohale, mis on liigitatud ajutisteks. Seega on vaieldamatu, et liidu avalikus teenistuses tähtajalise lepingu alusel töötavad teenistujad ei saa jätta tähelepanuta nende töötamise ajutist olemust ning asjaolu, et nende töötamine ei anna neile garantiid töökohale.

Seevastu personalieeskirjad annavad ametnikele suurema töökoha stabiilsuse, kuna asjaomase isiku tahte vastaselt tema teenistusest lõplikult vabastamise juhud on rangelt piiritletud. Mõne institutsiooni koosseisulise ametikoha mõiste personalieeskirjade artikli 1a lõike 1 tähenduses hõlmab vaid neid ametikohti, mis on eelarves sõnaselgelt ette nähtud koosseisulistena või selles sarnaselt nimetatud, sest igasugune vastupidine tõlgendamine viiks selleni, et eelarvepädeva institutsiooni poolt ette nähtud koosseisuliste kohtade arv suureneks oluliselt, ning nurjaks nii selle institutsiooni volitused kui ka kavatsused.

Sellest järeldub, et kuna Avaliku Teenistuse Kohus pani kohustuse eelnevalt analüüsida, kas asjaomast teenistujat on võimalik teisele ametikohale üle viia, muutis kohus ajutise teenistuja ametikoha olemust, nagu see on määratletud Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimustes.

(vt punktid 49, 51, 52 ja 54)

Viited:

Euroopa Kohus: 29. juuni 1994, kohtuasi C-298/93 P: Klinke vs. Euroopa Kohus (EKL 1994, lk I-3009, punkt 38).

Üldkohus: 18. aprill 1996, kohtuasi T-13/95: Kyrpitsis vs. EMSK (EKL AT 1996. lk I‑A‑167 ja II‑503, punkt 52); 15. oktoober 2008, kohtuasi T-160/04: Potamianos vs. komisjon (EKL AT 2008, lk I-A-2-75 ja II-A-2-469, punkt 30); 8. september 2009, kohtuasi T-404/06 P: ETF vs. Landgren (EKL 2009, lk II-2841, punkt 162 ja seal viidatud kohtupraktika); 21. september 2011, kohtuasi T-325/09 P: Adjemian jt vs. komisjon (EKL 2011, lk II-6515, punkt 77).
Kohtuasi T‑272/12

Energetický a průmyslový holding a.s.

ja

EP Investment Advisors s.r.o.

versus

Euroopa Komisjon

„Konkurents — Haldusmenetlus — Otsus, milles tuvastatakse allumatus kontrollimisele ja määratakse trahv — Määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkt c — Süütuse presumptsioon — Kaitseõigused — Proportsionaalsus — Põhjendamiskohustus”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (kuues koda), 26. november 2014

Nagu nähtub määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti c sõnastusest, võib komisjon konkurentsi valdkonnas määrata trahve, kui ettevõtjad tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu keelduvad allumast kontrollimisele. Tegemist on ühega kahest juhust, mil selle sätte alusel võib trahvi määrata. Komisjon peab sellist keeldumist tõendama. Seega on komisjonil selle sätte alusel kohustus tõendada juurdepääsu andmist blokeeritud meilikontol sisalduvatele andmetele, kuid ta ei pea tõendama, et neid andmeid manipuleeriti või kustutati. (vt punktid 37 ja 39)

Asjaolu, et komisjon ei süüdistanud ettevõtjat peale määruse nr 1/2003 artikli 20 kohast kontrollimist materiaalõiguse rikkumises ELTL artikli 101 tähenduses, ei oma tähtsust menetlusnormi rikkumise kvalifitseerimisel, mis seisnes nimetatud ettevõtja poolt kontrollile allumisest keeldumises. Võttes arvesse asjaolu, et kontrollimise määramise otsused tehakse uurimise alguses, ei saa selles staadiumis olla tegemist lõpliku hinnangu andmisega sellele, kas otsuse adressaatideks olevate üksuste või muude üksuste toimingud või otsused saab kvalifitseerida ettevõtjatevahelisteks kokkulepeteks, ettevõtjate ühenduste otsusteks või kooskõlastatud tegevuseks, mis on vastuolus EÜ artikli 101 lõikega 1, või EÜ artiklis 102 nimetatud tegevuseks. (vt punkt 55)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 66 ja 67)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 68, 69, 72, 73 ja 75)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 85)

Kuna komisjon ei ole konkurentsi valdkonnas vastu võtnud talle õiguslikult siduvaid suuniseid, millega kehtestataks määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 alusel määratavate trahvide arvutamise meetod, ei olnud komisjon kohustatud esitama arvudes absoluutväärtuste või protsentidena trahvi põhisummat ega võimalikke kergendavaid või raskendavaid asjaolusid, kuivõrd trahvi määramise otsuses olid komisjoni põhjendused trahvisumma määramise kohta esitatud selgelt ja ühemõtteliselt. (vt punkt 101)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 104–113)
Otsuse nr 2011/695 ärakuulamise eest vastutava ametniku ülesannete ja pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes artikli 8 eesmärk on rakendada menetluslikult seda kaitset, mille on andnud määruse nr 1/2003 artikli 28 lõige 2, täpsustades, et ilma, et see mõjutaks komisjoni ja liikmesriikide konkurentsiasutuste koostööd ning vastuväiteteatise adressaatidele antud võimalust uurimistoimikuga tutvuda, ei tohi komisjon ja need konkurentsiasutused, nende ametnikud, teenistujad ja teised kõnealuste asutuste järelevalve all töötavad isikud ning liikmesriikide muude asutuste ametnikud ja avalikud teenistujad avaldada käesoleva määruse alusel saadud või vahetatud teavet, mille kohta kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus.

Niisiis eristab see artikkel 8 teabe konfidentsiaalsust selliste kolmandate isikute suhtes, kellel on õigus konkurentsieeskirjade rakendamise menetluse raames olla ära kuulatud, ja laiemat konfidentsiaalsust, mida tuleb järgida, kui kavandatakse avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Seega, kui ärakuulamise eest vastutav ametnik otsustab avalikustada EÜ artikli 81 rikkumise eest sanktsiooni määrava otsuse, avaldades selle Euroopa Liidu Teatajas, siis ei tohi ta piirduda selle kontrollimisega, kas otsuse versioon, mis on talle analüüsiks esitatud, sisaldas ärisaladusi või muud sarnase kaitse all olevat konfidentsiaalset teavet, vaid ta peab ka kontrollima, kas see versioon sisaldas muud teavet, mida ei saa avalikustada avalikkusele kas informatsiooni eriliselt kaitsvate ühenduse õigusnormide tõttu või seetõttu, et kõnealune informatsioon on oma laadilt ametisaladus.

Siiski ei kujuta õiguspärase ootuse ja võrdse kohtlemise põhimõte endast eeskirju, millega eriliselt kaitstakse üldsusele avaldamise eest sellist teavet, mis on komisjonile leebema kohtlemise saamise eesmärgil edastatud. Nimelt, vastupidi näiteks määruses nr 45/2001 esitatud reeglitele, mis puudutavad isikuandmete töötlemist liidu asutuste või institutsioonide poolt, või määruse nr 1049/2001 artiklis 4 esitatud reeglile, mis puudutas erandeid dokumentidega tutvumise õigusest, ei ole nende põhimõtete eriline eesmärk kaitsta teabe või dokumentide konfidentsiaalsust. Kuna need põhimõtted ei kuulu seega sellistena nende hulka, mis on liidu õiguses ette nähtud sellise informatsiooni kaitseks, millest komisjon sai teadlikuks konkurentsieeskirjade rakendamise menetlustes, siis ületavad need otsuse nr 2011/695 artiklis 8 sellele ärakuulamise eest vastutavale ametnikule pandud ülesannete piirid.

(vt punktid 33 ja 41–43)
Üldkohtu (viies koda) 15. jaanuari 2015. aasta otsus – Ziegler ja Ziegler Relocation vs. komisjon

(liidetud kohtuasjad T‑539/12 ja T‑150/13)

„Lepinguväline vastutus — Konkurents — Belgia rahvusvaheliste kolimisteenuste turg — Liidu ametnike ja muude teenistujate kolimine — ELTL artikli 101 rikkumise tuvastamise otsus — Fiktiivsed pakkumised — Institutsiooni vastutuse ulatus — Seadusjõud — Hoolsuskohustus — Põhjuslik seos”

1. Kohtumenetlus — Seadusjõud — Ulatus (ELTL artikkel 268, ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 37 ja 38)

2. Kahju hüvitamise nõue — Tühistamishagist sõltumatus — Piirid — Jõustunud üksikotsuse kehtetuks tunnistamist taotlev hagi — Vastuvõetamatus (ELTL artikkel 268 ja ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 40–43)

3. Lepinguväline vastutus — Tingimused — Õigusvastasus — Kahju — Põhjuslik seos — Kumuleeruvad tingimused — Kohtu kohustus analüüsida neid kindlaksmääratud järjekorras — Puudumine (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 59 ja 60)

4. Lepinguväline vastutus — Tingimused — Põhjuslik seos — Institutsiooni tegevusetusest tulenev kahju — Tõendamiskoormis (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 63–66 ja 90)

5. Lepinguväline vastutus — Liidu teenistujate poolt ülesannete täitmisel tekitatud kahju — Tegevus, mis ei kuulu teenistuja ülesannete täitmise hulka — Vastutuse välistamine (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 72 ja 73)

6. Kahju hüvitamise nõue — Iseseisev laad — Siseriiklike õiguskaitsevahendite ammendamine — Liidu konkurentsiõiguse valdkonnas kohaldamine (ELTL artikli 101 lõige 1, ELTL artikkel 268, ELTL artikli 340 teine lõik; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 7 lõige 1) (vt punktid 84, 85 ja 88)

7. Lepinguväline vastutus — Tingimused — Liidu õiguse piisavalt selge rikkumine — Hea halduse põhimõtte rikkumine — Hoolsuskohustuse rikkumine — Hõlmamine (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 94, 96 ja 97)

8. Lepinguväline vastutus — Tingimused — Liidu institutsioonide tegevusetus — Õigusaktist tuleneva tegutsemiskohustuse rikkumise nõue (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punkt 95)

Ese

Nõue hüvitada ühelt poolt väidetav kahju, mis on tekkinud komisjoni 11. märtsi 2008. aasta otsuse K(2008) 926 (lõplik) EÜ artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38543 – rahvusvahelised kolimisteenused), vastuvõtmise tulemusel, ja teiselt poolt väidetav kahju, mis on tekkinud selle tulemusel, et pärast otsuse K(2008) 926 vastuvõtmist jätkus ajavahemikul 11. märts 2008 kuni 1. jaanuar 2014„fiktiivsete pakkumiste” tegemine.

Resolutsioon

1. Jätta hagid rahuldamata.

2. Mõista Euroopa Komisjoni kohtukulud kohtuasjas T‑539/12 välja Ziegler SA‑lt, kes ühtlasi kannab enda kohtukulud.
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 76 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et pooltele jääb üldjuhul – ja kui ei ole sätestatud teisiti – võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast selle tähtaja möödumist, mis on nende esitamisele kehtestatud määruse nr 207/2009 sätete alusel, ning Siseturu Ühtlustamise Ametil (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on sel viisil hilinenult viidatud või mis on hilinenult esitatud, see tähendab pärast vastulausete osakonna määratud tähtaja möödumist ja käesoleval juhul esimest korda apellatsioonikojas. Täpsustades, et ühtlustamisamet „võib” sellisel juhul otsustada hilinenult viidatud või esitatud faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab määruse nr 207/2009 artikli 76 lõige 2 ühtlustamisametile laia hindamisruumi selle üle otsustamisel, kas neid tuleb arvesse võtta või mitte, kuid samas peab ta oma otsust ka põhjendama.

Õiguskindluse ja hea haldustava põhimõtted toetavad ühtlustamisameti kaalutlusõigust poolte poolt hilinenult esitatud faktiliste asjaolude ja tõendite arvessevõtmisel. Nimelt aitab selline õigus vastulausemenetluse puhul vältida seda, et registreeritakse kaubamärgid, mille kasutamine võidakse hiljem tühistamismenetluses või rikkumise suhtes algatatud menetluses vaidlustada.

Samas ilmneb määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 2 sõnastusest, et faktilistele asjaoludele ja tõenditele viitamine või nende esitamine ei anna seda võimalust kasutavale poolele tingimusteta õigust sellele, et ühtlustamisamet võtab neid faktilisi asjaolusid või tõendeid arvesse. Kas ühtlustamisamet võtab selliseid täiendavaid tõendeid arvesse või mitte, ei kujuta endast mingil moel „teenet” ühele või teisele poolele, vaid peab olema selle institutsioonile määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 2 tuleneva kaalutluspädevuse objektiivse ja põhjendatud teostamise tulemus. Põhjendus on veelgi enam vajalik siis, kui ühtlustamisamet otsustab hilinenult esitatud tõendid tagasi lükata.

Ühtlustamisameti poolt hilinenult esitatud tõendite arvessevõtmine võib olla põhjendatud eelkõige juhul, kui hilinenult esitatud tõendid võivad esiteks olla tõeliselt asjakohased seoses sellega, milline otsus talle esitatud vastulause kohta langetatakse, ja teiseks, kui seda ei välista menetlusstaadium, mil hilinenud esitamine toimub, ega sellega seotud asjaolud.

(vt punktid 44–46, 57, 60 ja 62)
Sellise nõude ratio legis, mille kohaselt varasemat kaubamärki peab olema tegelikult kasutatud, selleks et selle alusel oleks võimalik esitada vastulause ühenduse kaubamärgi taotlusele, on piirata kahe kaubamärgi vahelisi vastuolusid niivõrd, kuivõrd ei esine kaubamärgi tegelikust turufunktsioonist tulenevat mõistlikku majanduslikku põhjust. Seevastu ei ole määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 42 lõigete 2 ja 3 ega määruse nr 2868/95, millega rakendatakse määrust nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, eeskirja 22 lõike 3 eesmärk majandusliku edu hindamine, ettevõtja majandusstrateegia kontrollimine ega ka piirdumine kaubamärkide kaitsmisega ainult nende suuremahulise kaubandusliku kasutamise korral.

Kaubamärgi tegeliku kasutamisega on tegemist juhul, kui kaubamärki kasutatakse vastavalt selle peamisele ülesandele, milleks on nende kaupade või teenuste päritolu tagamine, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, eesmärgiga luua või säilitada turg neile kaupadele ja teenustele, ning tegelikuks kasutamiseks ei loeta pelgalt sümboolset laadi kasutamist, mille ainus eesmärk on kaubamärgist tulenevate õiguste säilitamine. Lisaks nõuab kaubamärgi tegelikku kasutamist puudutav tingimus, et asjaomasel territooriumil kaitstud kaubamärki kasutataks avalikult ja väljapoole. Kaubamärgi tegeliku kasutamise hindamisel tuleb tugineda kõigile faktidele ja asjaoludele, mille abil on võimalik kindlaks teha, kas kaubamärgi kaubanduslik kasutamine on olnud reaalne, milleks on eelkõige kasutamine, mida asjaomases majandussektoris võib pidada põhjendatuks kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenuste jaoks turuosa säilitamiseks või loomiseks, nende kaupade või teenuste laad, turu omadused ning kaubamärgi kasutamise ulatus ja sagedus. Varasema kaubamärgi kasutamise ulatuse osas tuleb eelkõige arvesse võtta ühelt poolt kõigi kasutamistoimingute kaubanduslikku mahtu ning teiselt poolt kasutamisperioodi kestust ja kasutamise sagedust.

(vt punktid 27–29)
1.

Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 2. aprilli 2012. aasta otsus (asi R 1981/2010‑2), mis käsitleb A Colmeia do Minho Lda ja Lidl Stiftung & Co. KG vahelist vastulausemenetlust, kuivõrd selles leiti, et varasemate kaubamärkide tegelik kasutamine on õiguslikult piisavalt tõendatud.
Keywords

Summary



Keywords

1. Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) arve, millega määrati täpselt kindlaks tasumisele kuuluvate nõuete summa – Hõlmamine

(ELTL artikkel 263)

2. Õigusvastasuse väide – Ulatus – Aktid, mille õigusvastasusele saab viidata – Vaidlustatud otsuse aluseks olev üldakt – Vajalik õiguslik seos vaidlustatud akti ja vaidlusaluse üldakti vahel

(ELTL artiklid 263 ja 277)

3. Õigusaktide ühtlustamine – Euroopa Kemikaaliametile (ECHA) makstavad tasud – Määrus nr 340/2008 – Aine registreerimise taotlus – Valeandmete deklareerimine – Haldustasu määramine ameti poolt – Selle tasu summa, mis on üle 17 korra suurem tasust, mis tuli aine registreerimiseks maksta – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(komisjoni määrus nr 340/2008, põhjendus 11)

Summary

1. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 21)

2. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 24 ja 25)

3. Proportsionaalsuse põhimõte kuulub liidu õiguse üldpõhimõtete hulka ning selle kohaselt on nõutav, et liidu õigusnormidega rakendatavad meetmed oleksid vastava õigusaktiga taotletavate legitiimsete eesmärkide saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on nende saavutamiseks vajalik. Peale selle, kui vaidlustatud akti vastuvõtjal on laiaulatuslik kaalutlusõigus, saab võetud meetme õiguspärasust mõjutada üksnes see, et meede on taotletavat eesmärki arvestades ilmselgelt sobimatu.

Selles osas, mis puudutab Euroopa Kemikaaliametile (ECHA) esitatud teatava keemilise aine registreerimise taotlusi, on määruse nr 340/2008 Euroopa Kemikaaliametile vastavalt määrusele nr 1907/2006 makstavate tasude kohta põhjenduses 11 täpsustatud, et väärandmete esitamist soovitakse ära hoida kemikaaliameti poolt kohaldatavate haldustasudega ning vajaduse korral liikmesriigi määratavate hoiatavate trahvidega. Sellest põhjendusest nähtub, et haldustasu määramine teenib ettevõtjate poolt valeandmete esitamise ärahoidmise eesmärki. Põhjendusest nähtub aga ka see, et haldustasu ei tohi olla trahviga samaväärne.

Haldustasu summa, mis on üle 17 korra suurem tasust, mille ettevõtja pidi asjaomase aine registreerimiseks maksma, ja üle 28 korra suurem tasust, mille maksmist oleks saanud ettevõtja esitatud valeandmete deklareerimisega vältida, on määrusega taotletava eesmärgi suhtes ilmselgelt ebaproportsionaalne.

(vt punktid 33, 34, 36 ja 38)
Kui ühise välis‑ ja julgeolekupoliitika raames võetud piiravaid meetmeid sisaldavad aktid tuginevad muudest piiravatest meetmetest kõrvalehoidmiseks antud abi kriteeriumile ning kui neis aktides on märgitud, et hageja osales sanktsioonidest kõrvalehoidmisega seotud tegevuses, siis ei ole need aktid piisavalt põhjendatud, kui nende põhjendus ei võimalda hagejal ja Üldkohtul mõista asjaolusid, mille tulemusel nõukogu leidis, et see kriteerium oli hageja puhul täidetud, ja mille tulemusel ta seega võttis vastu kõnealused aktid. See põhjendus on tegelikult kriteeriumi enda lihtne kordamine. See ei sisalda ühtki asjaolu, mis täpsustaks neid põhjusi, miks see kriteerium on hagejale kohaldatav. Kuna esitatud ei ole ka muid täpsustusi, ei piisa sellest põhjendusest selleks, et hagejal oleks võimalik kontrollida piiravatest meetmetest kõrvalehoidmiseks abi andmise kriteeriumiga seoses vaidlustatud aktide põhjendatust ja kaitsta ennast Üldkohtus ning viimati nimetatul teostada oma kontrolli.

Sellega seoses tuleb siiski märkida, et kuigi põhjendus võib olla tuletatav tingimusel, et see võimaldab huvitatud isikul teada saada põhjused, miks kõnealused meetmed on võetud, ning annab pädevale kohtule piisavalt andmeid kontrolli teostamiseks, ei ole aga Iraani Islamivabariigi keskpanga puhul ilmselge, et see aitas vältimatult isikutel või üksustel, kes osalesid Iraani valitsuses või kes olid Iraani valitsuse kontrolli all ja kelle nimed olid kantud nende isikute ja üksuste loetellu, kellele kohaldatakse Iraani Islamivabariigi suhtes võetud piiravaid meetmeid, rikkuda neid meetmeid või neist kõrvale hoida, osutades neile isikutele või üksustele niisuguseid pangateenuseid nagu rahaliste vahendite andmine.

(vt punktid 53–58, 75 ja 77–79)
Üldkohtu (kuues koda) 12. märtsi 2015. aasta otsus – Vestel Iberia ja Makro autoservicio mayorista vs. komisjon

(kohtuasjad T‑249/12 ja T‑269/12)

„Tühistamishagi — Tolliliit — Imporditollimaksu järelarvestuskande tegemine ja imporditollimaksu vähendamine — Türgist pärinevad värvitelerid — Kahe importija esitatud tollimaksu vähendamise taotlus — Komisjoni tuginemine riigisiseste asutuste ees ühte teist importijat puudutavale otsusele — Määruse (EMÜ) nr 2454/93 artikli 871 lõiked 2 ja 6 ning artikli 905 lõiked 2 ja 6 — Otsese puutumuse puudumine — Vastuvõetamatus”

Tühistamishagi — Füüsilised või juriidilised isikud — Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid — Otsene puutumus — Kriteeriumid — Komisjoni otsus, millega põhjendatakse imporditollimaksu järelarvestuskande tegemist, kuid ei põhjendata imporditollimaksu vähendamist konkreetsel juhul — Tollimaksu vähendamise taotlus — Komisjoni tuginemine riigisiseste asutuste ees ühte teist importijat puudutavale otsusele — Nende importijate hagi, keda puudutab riigisisene otsus, mitte komisjoni otsus — Otsese puutumuse puudumine — Vastuvõetamatus (ELTL artikli 263 neljas lõik) (vt punktid 74–88)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 18. jaanuari 2010. aasta otsus K(2010) 22 lõplik, millega tuvastatakse, et imporditollimaksude kohta järelarvestuskande tegemine on põhjendatud ning et nende maksude vähendamine ei ole konkreetsel juhul õigustatud.

Resolutsioon

1. Liita kohtuasjad T‑249/12 ja T‑269/12 käesoleva kohtuotsuse tegemiseks.

2. Jätta hagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

3. Mõista kohtukulud välja Vestel Iberia, SL‑lt ja Makro autoservicio mayorista SA‑lt.