Kohtuasi C-246/16

Enzo Di Maura

versus

Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria provinciale di Siracusa)

Eelotsusetaotlus – Käibemaks – Maksustatav summa – Kuues direktiiv 77/388/EMÜ – Artikli 11 C osa lõike 1 teine lõik – Maksustatava väärtuse vähendamise õiguse piiramine lepingupartneripoolse tasu maksmata jätmise korral – Liikmesriikide kaalutlusruum direktiivi ülevõtmisel – Ettevõtja eelrahastamise perioodi proportsionaalsus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda) 23. novembri 2017. aasta otsus

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksustatav summa – Vähendamine osalise või täieliku mittetasumise korral – Siseriiklikud erimeetmed – Liikmesriigi õigusnormid, mis seavad maksustatava summa vähendamise tingimuseks üle kümne aasta kesta võiva maksejõuetusmenetluse tulemusetuse – Lubamatus

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 11 C osa lõike 1 teine lõik)

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 11 C osa lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik ei või käibemaksuga maksustatava väärtuse vähendamisele seada tingimust, et maksejõuetusmenetlus ei andnud tulemusi, kui see menetlus võib kesta üle kümne aasta.

Nimelt kui ostuhinna täielik või osaline mittetasumine toimub ilma, et leping oleks üles öeldud või tühistatud, jääb kokkulepitud hinna eest vastutavaks ostja, ja müüjale, kuigi ta ei ole enam kauba omanik, jääb endiselt õigus saada tasu, mida ta võib välja nõuda kohtus. Kuna ei saa välistada võimalust, et selline võlg jääbki lõpuks tasumata, oli liidu seadusandja eesmärk jätta iga liikmesriigi otsustada, kas ostuhinna mittetasumine, mis iseenesest erinevalt lepingu ülesütlemisest või selle tühistamisest ei ennista pooltele nende algset olukorda, annab õiguse vähendada maksustatavat väärtust vastavalt tema kehtestatud tingimustele, või ei ole selline vähendamine antud olukorras lubatud (kohtuotsus, 15.5.2014, Almos Agrárkülkereskedelmi, C‑337/13, EU:C:2014:328, punkt 25).

Nagu Euroopa Kohus on aga juba selgitanud, põhineb võimalus sellise erandi tegemiseks, mis on rangelt piiratud tasu täieliku või osalise maksmata jätmise juhtudega, siiski ideel, et tasu mittemaksmist võib teatavatel asjaoludel ja tulenevalt asjaomases liikmesriigis kehtivast õiguslikust olukorrast olla keeruline kindlaks teha või see võib olla üksnes ajutine (kohtuotsus, 3.7.1997, Goldsmiths, C‑330/95, EU:C:1997:339, punkt 18).

Sellest järeldub, et erandi tegemise võimaluse kasutamine peab olema põhjendatud, et liikmesriikide rakendusmeetmed ei nurjaks maksude ühtlustamise eesmärki, mida kuuenda direktiiviga taotletakse (kohtuotsus, 3.7.1997, Goldsmiths, C‑330/95, EU:C:1997:339, punkt 18).

Nagu on selgitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 22, maksustatava väärtuse vähendamise õigusest kuuenda direktiivi artikli 11 C osa lõike 1 teise lõiguga tehtud erandi eesmärk on võtta arvesse ebakindlust küsimuses, kas arve tasumata jätmine on lõplik.

On selge, et seda ebakindlust on arvesse võetud, kui maksukohustuslaselt võetakse õigus vähendada maksustatavat väärtust seni, kuni tema nõue ei ole lõplikult muutunud selliseks, mida ei saagi enam sisse nõuda, nagu põhikohtuasjas käsitletavad siseriiklikud sätted sisuliselt ette näevad. Tuleb aga tõdeda, et sama eesmärk on saavutatav mahaarvamise lubamisega juhul, kui maksukohustuslane näitab, et on mõistlikult tõenäoline, et võlg jääbki tasumata, isegi kui maksustatav väärtus tuleb kõrgemaks ümber hinnata, kui tasu siiski ära makstakse. Seega on liikmesriigi ametiasutuste ülesanne määrata proportsionaalsuse põhimõtet järgides ja kohtuliku kontrolli all kindlaks, millised tõendid tuleb maksukohustuslasel mittetasumise tõenäoliselt pikaajalise kestuse kohta esitada, arvestades kohaldatava siseriikliku õiguse erisusi. Selline regulatsioon oleks ühtlasi tõhus viidatud eesmärgi saavutamiseks, samas aga vähem koormav maksumaksjale, kes tagab käibemaksu eelrahastamise, kogudes seda riigile, nagu on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 23.

(vt punktid 16–18, 26, 27, 29 ja resolutsioon)