ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas direktiivi 2008/69/EÜ artikli 3 lõike 2 väljend „hiljemalt 31. detsembriks 2008” on aegumistähtaeg nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivist 91/414/EMÜ tuleneva süsteemiga kaitstud eesmärgi tõttu ja seda ei ole liikmesriikidel lubatud pikendada, nii et see on direktiivis lõplikult kehtestatud?
b)

aeg, mil laenuvõlgnik, kellel on õigus esitada regressinõuet, tegi pangale tagasimaksed, millest ta järeldab, et tal on kostja vastu regressiõigus (2012. aasta juunist kuni 2014. aasta juunini)?
1.

Kas direktiivi 2005/29/EÜ (1) ebaausate kaubandustavade kohta tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, nagu 15. jaanuari 1996. aasta seaduse 7/1996 jaekaubanduskorra kohta artikkel 14, mis on rangem kui asjaomane direktiiv, kuna sellega on kahjumlik müük põhimõtteliselt keelatud – ka hulgimüüjate jaoks –, kuna seda tava loetakse haldusõigusrikkumiseks ja järelikult karistatakse, võttes arvesse, et Hispaania seaduse eesmärk on lisaks turu korraldamisele kaitsta tarbijate huve?
2)

Kas 23. juuli 1990. aasta direktiivi artikli 8 sätteid tuleb tõlgendada nii, et need keelavad direktiivi kohaldamisalasse jääva aktsiate asendustehingu korral selle, et aktsiate asendustehingust tekkinud kapitalikasumi, eeldusel et see on maksustatav, võib maksustada see liikmesriik, mis oli maksukohustuslase elukohaks asendustehingu tegemise ajal, kui asendustehingust, millest tekkinud kapitalikasum maksustamisele kuulub, saadud aktsiate võõrandamise ajaks on maksuõiguse seisukohast tema elukohariigiks saanud teine liikmesriik?
2.

Juhul kui otsustatakse, et nimetatud tähtaega võib pikendada, siis kas otsus niisuguse pikendamise kohta tuleb vastu võtta ilma konkreetseid selle pikendamise taotlemise ja võimaldamise menetluseeskirju järgimata või, kuna see on liikmesriikide pädevuses, tuleb see otsustada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele, kuna nemad on direktiivi artikli 3 lõikes 1 ette nähtud menetlusnormide adressaadid?
1.

Kas ELTL artikliga 344 on vastuolus, kui kohaldatakse liidu liikmesriikide vahel sõlmitud kahepoolses investeerimislepingus (nn liidusisene investeerimisleping) sisalduvat sätet, mille kohaselt võib osalisriigi investor vaidluse puhul, mis puudutab teises osalisriigis tehtud investeeringuid, algatada viimati mainitud riigi suhtes vahekohtumenetluse, kui investeerimisleping on sõlmitud enne seda, kui üks osalisriikidest on ühinenud Euroopa Liiduga, kuid vahekohtumenetlus algatatakse alles pärast seda? Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav:
3.

Kas lojaalse koostöö põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et kui haldusakti peale vaiet esitades ei ole tuginetud Euroopa õigusnormidele põhinevatele väidetele, ei saa selliseid väiteid esitada ka kohtus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 326/17

Inclusion Alliance for Europe GEIE 7. juulil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 21. aprilli 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-539/13: Inclusion Alliance for Europe versus komisjon

(Kohtuasi C-378/16 P)

(2016/C 326/29)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Inclusion Alliance for Europe (esindaja: advokaat S. Famiani)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud määrus;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Komisjon nõudis oma 2013. aasta juuli otsuses, et Inclusion Alliance for Europe maksaks kogusumma 212 411,89 eurot seoses projektidega nr 224482 (MARE), nr 216820 (SENIOR), nr 225010 (ECRN). Inclusion Alliance for Europe esitas Üldkohtule hagi ning Üldkohus tegi oma kodukorra artikli 126 kohaselt määruse.

Inclusion Alliance for Europe palub vaidlusaluse määruse tühistada järgmistel põhjustel.

Vaidlustatud määruses on eiratud liidu õiguse üldpõhimõtted ja jäetud need komisjoni otsuse peale esitatud hagi suhtes kohaldamata.

Üldkohus pidas repliigis esitatud argumente ekslikult uuteks argumentideks, kuigi vastupidi, oli tegemist hagiavalduses esitatud väidete ja argumentide selgitamisega, mistõttu ei ole Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõiget 1 rikutud.

Auditi suhtes kohaldatavaid liidu õiguse põhimõtteid puudutavate väidetega seoses on Üldkohtu hinnang ebapiisav või puudub täiesti, ta püüdis alusetult seostada seda asja tõlgendamisega/lepingulise rikkumisega, selle asemel et võtta arvesse liidu õiguse põhimõtete rikkumist.

Vaidlustatud määruses ei ole nõuetekohaselt arvesse võetud ega kohaldatud liidu õiguse üldpõhimõtteid seoses alusetu rikastumisega ja kahju hüvitamise nõudega, mis on esitatud komisjoni vastu.
ET Euroopa Liidu Teataja C 326/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Audiencia Provincial de Navarra (Hispaania) 27. juunil 2016 – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor versus Joaquín Taberna Carvajal

(Kohtuasi C-352/16)

(2016/C 326/27)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Audiencia Provincial Navarra – Sección Tercera

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Joaquín Taberna Carvajal

Eelotsuse küsimus

Kas kuninglik dekreet 1373/2003 on vastavuses [ELL] artikli 4 lõikega 3 ja ELTL artikliga 101, kuna tegu on küll riigi poolt väljakuulutatud õigusnormiga, kuid sellega ei ole kohtul lubatud kontrollida, kas tasu summa on juhtumi asjaolusid arvestades ülemäärane, kuivõrd see kohtuliku kontrolli piirang võib teenuste maksumusest ja kvaliteedist olenemata kujutada endast vaba konkurentsi piiramist?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ (1), mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, artikli 9 lõike 1 punkti b alapunktidega i ja ii on kooskõlas, et üks ja sama isik on sõltumatu põhivõrguettevõtja ainuosanik ja selle äriühingu ainuosanik, kelle põhitegevusala on elektrienergia tootmine ja edastamine?
2.

Kas nimetatud direktiividega ja õigusnormidega on kooskõlas tõlgendus, et nende töötajate puhul võib tööandja vabalt valida, mis päeval ta annab töötajale igal nädalal puhkepäevad, millele töötajal on õigus, nii et töötajat võib kohustada töötama – ilma ületunnitöö tasu maksmata – kuni 10 tööpäeva järjest (näiteks ühe nädala kolmapäevast, millele eelnevad puhkepäevad esmaspäeval ja teisipäeval, kuni järgmise nädala reedeni, millele järgnevad puhkepäevad laupäeval ja pühapäeval)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 326/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Noord-Nederland, Groningeni kohtumaja (Madalmaad) 27. mail 2016 – Bas Jacob Adriaan Krijgsman versus Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

(Kohtuasi C-302/16)

(2016/C 326/18)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Noord-Nederland (Noord-Nederlandi esimese astme kohus), Groningeni kohtumaja

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Bas Jacob Adriaan Krijgsman

Kostja: Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

Eelotsuse küsimus

Millised (vormilised ja sisulised) nõuded tuleb esitada teavitamiskohustuse täitmisele määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõike 1 punkti c tähenduses, kui veoleping on sõlmitud vahendaja kaudu või broneering on tehtud veebisaidil?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
1.

Kas direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikli 27 lõige 2 lubab kuulutada liidu kodaniku, kelle puhul on – nagu käesolevas asjas – lõpliku otsusega tuvastatud, et tema suhtes on kohaldatavad pagulasseisundi konventsiooni artikli 1 punkti F alapunktid a ja b, ebasoovitavaks isikuks seetõttu, et konventsiooni viidatud sättes nimetatud kuritegude erilisest raskusest tulenevalt tuleb eeldada, et ühiskonna põhihuvi kahjustav oht on oma olemuselt püsivalt vahetu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 314/14

8. juulil 2016 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-380/16)

(2016/C 314/20)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Owsiany-Hornung ja M. Wasmeier)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

Hageja palub teha järgmise otsuse:

— kuna Saksamaa Liitvabariik välistab reisibüroode erikorra hulgast reisikorraldusteenused maksukohustuslastele, kes kasutavad neid enda ettevõtte tarvis, ja lubab reisibüroodel, kuivõrd nimetatud erikord neile kohaldub, teha maksustatava väärtuse kindlaks teenuste gruppide ja iga maksustamisperioodi suhtes üldiselt, siis on Saksamaa Liitvabariik vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 258 teisele lõigule rikkunud direktiivi 2006/112/EÜ artiklist 73 ning artiklitest 306–310 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab, et Saksamaal ette nähtud reisikorraldusteenuste käibemaksu arvutamise kord ei ole kooskõlas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiviga 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1). Selle direktiivi artiklites 306–310 on ette nähtud erikord, mille kohaselt kujutavad reisibüroode poolt klientidele osutatud reisikorraldusteenused endast ühte teenust. Saksamaa õigus kaldub sellest lubamatult kõrvale.

Esiteks ei ole lubatud, et maksukohustuslased, kes kasutavad reisikorraldusteenuseid enda ettevõtte tarvis, on välistatud erikorra kohaldamisalast. Juba 26. septembri 2013. aasta otsuses kohtuasjas C-189/11 (2), komisjon vs. Hispaania, tuvastas Euroopa Kohus, et erikorda tuleb kohaldada mitte üksnes eraisikutest lõpptarbijatele osutatud teenuste, vaid ka maksukohustuslastest ettevõtjatele osutatud teenuste suhtes. Liikmesriikidel ei ole võimalik piirata kohaldamist üksnes esimesena nimetatud grupiga.

Teiseks ei ole Saksamaa käibemaksuõiguses ette nähtud arvutusmeetod direktiiviga 2006/112/EÜ kooskõlas. Vastavalt direktiivi artiklitele 73 ja 306–310 tuleb maksustatav väärtus iga reisi suhtes eraldi kindlaks määrata. Saksamaa õigus lubab aga teatud ajavahemikul osutatud „teenuste gruppide” või toimunud reiside suhtes määrata kasumimarginaali kindlaks paušaalselt. Euroopa Kohus nentis eespool nimetatud kohtuotsuses ka seda, et selline üldine kindlaksmääramine ei ole kooskõlas ühise käibemaksusüsteemiga.

(1) ELT L 347, lk 1.

(2) ECLI:EU:C:2013:587.
—

Tuvastada, et Hispaania Kuningriik ei ole täitnud ELTL artiklist 260 tulenevaid kohustusi, jättes võtmata vajalikud meetmed, et täita Euroopa Kohtu 11. detsembri 2014. aasta otsust kohtuasjas C-576/13 (1), komisjon vs. Hispaania Kuningriik, mis käsitles asjaolu, et Hispaania Kuningriik ei täida ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
2.

Kui niisugune ainuõigus on liidu õigusega kooskõlas, siis kas liidu õigus on takistuseks sellele, et niisugune ainuõigus puudutab ka kehandit, mille kaudu müük toimub, st asjaolule, et selle kehandi ainuosalus või enamusosalus peab kuuluma ühele või mitmele veterinaararstile?
2.

Teine väide: personalieeskirjades sisalduva muudele teenistujatele kohaldatava korra artikli 82 rikkumine, kuivõrd nõutav on liidu teise ametliku keele oskamine rahuldaval tasemel, ilma et see oleks vajalik väljavalitud kandidaatide tulevaste ülesannete täitmiseks.
1.

Kas konkreetsemalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta (harta) artikli 41 foonil, milles on sätestatud hea halduse põhimõte, hõlmab „kriminaalõiguse valdkonda kuuluvate juhtumite” erand, mis on esitatud nii Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ (1), artikli 54 lõikes 1 in fine kui ka sama artikli 54 lõike 3 alguses, niisugust juhtumit, mis kuulub siseriikliku õigusakti kohaselt halduskaristuse alla, aga mida loetakse Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (EIÕK) seisukohast kriminaalõiguse valdkonda kuuluvaks, nagu põhikohtuasjas arutatav karistus, mille määras liikmesriigi reguleeriv asutus, s.o riiklik järelevalveasutus, ja mis seisneb selles, et liikmesriigi advokatuuri liikmele antakse korraldus mitte enam töötada nimetatud reguleeriva asutuse kontrollitavas asutuses juhatuse liikme ülesannetes või muul ametikohal, mille jaoks on nõutav tegevusluba, andes talle seejuures korralduse kõikidelt seonduvatelt ametikohtadelt esimesel võimalusel tagasi astuda?
3.

Kas arvesse võttes õiguslike olukordade selguse ja kindluse nõudeid, mille on ette näinud liidu seadusandja ja mis tulenevad ka käibemaksudirektiivi artiklist 186, peab liikmesriik – kui ta nõuab nimetatud direktiivi artikli 185 lõike 2 teise lõigu kohaselt mahaarvamise korrigeerimist tehingute puhul, mille eest on osaliselt või täielikult tasumata – siseriiklikus õiguses need tasumata tehingute juhud konkreetselt ette nägema või lisama nende hulka jõustunud kohtumäärusega kinnitatud kompromissi (kui see on hõlmatud mõistega „tehingud, mille ees on tasumata”)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 335/39

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 4. juulil 2016 – Association française des entreprises privées (AFEP) jt vs. Ministre des finances et des comptes publics

(Kohtuasi C-365/16)

(2016/C 335/53)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Association française des entreprises privées (AFEP), Axa, Compagnie générale des établissements Michelin, Danone, ENGIE, anciennement GDF Suez, Eutelsat Communications, LVMH Moët Hennessy-Louis Vuitton SA, Orange SA, Sanofi SA, Suez Environnement Company, Technip, Total SA, Vivendi, Eurazeo, Safran, Scor SE, Unibail-Rodamco SE, Zodiac Aerospace

Vastustaja: Ministre des finances et des comptes publics

Eelotsuse küsimused

1. Kas nõukogu 30. novembri 2011. aasta direktiivi 2011/96/EL (1) artikliga 4, eelkõige selle artikli 1 punktiga a, on vastuolus niisugune maks, nagu on ette nähtud üldise maksuseadustiku artiklis 235 ter ZCA, mida nõutakse sisse juhul, kui Prantsusmaal äriühingu tulumaksuga maksustatav äriühing jaotab kasumit, ja mille baasi moodustavad jaotatud summad?

2. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas sellist maksu, nagu on ette nähtud üldise maksuseadustiku artiklis 235 ter ZCA, tuleb käsitada „kinnipeetava maksuna”, millest on direktiivi artikli 5 alusel vabastatud tütarettevõtja jaotatud kasum?

(1) Nõukogu direktiiv 2011/96/EL, 30. november 2011 , eri liikmesriikide ema- ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta (ELT L 345, lk 8).
ET Euroopa Liidu Teataja C 335/36

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgia) 27. juunil 2016 – kriminaalasi Wamo BVBA, Luc Cecile Jozef Van Mol’i süüdistuses

(Kohtuasi C-356/16)

(2016/C 335/49)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pooled)

Wamo BVBA,

Luc Cecile Jozef Van Mol

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ (1), mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, tuleb käsitleda nii, et sellega on vastuolus siseriiklik seadus, mis – nagu 23. mai 2013. aasta seadus kvalifikatsioonide reguleerimiseks, mis on vajalikud mittekirurgilise esteetilise meditsiini ja esteetilise kirurgia operatsioonide tegemiseks, ning nimetatud operatsioonidele viitava reklaami ja teabe reguleerimiseks (Wet tot regeling van de vereiste kwalificaties om ingrepen van niet-heelkundige esthetische geneeskunde en esthetische heelkunde uit te voeren en tot regeling van de reclame en informatie betreffende die ingrepen (Belgisches Staatsblatt, 2.7.2013)) artikli 20 lõige 1, täiendatud 23. mai 2014. aasta seadusega erinevate sätete kehtestamiseks tervishoiuvaldkonnas (Wet houdende diverse bepalingen inzake gezondheid (Belgisches Staatsblatt, 30.4.2014)) – keelab füüsilistel ja juriidilistel isikutel levitada esteetilise kirurgia või mittekirurgilise esteetilise meditsiini protseduuridele viitavat reklaami?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT L 149, lk 22).
4.

Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav: kas mõiste „toode” nimetatud direktiivi artikli 2 punkti c tähenduses hõlmab toiminguid, mida tehakse nõuete loovutamise lepinguga omandatud võla nõudeõiguse teostamisel seoses võlgade sissenõudmisega füüsiliselt isikult, kelle võlgnevus tekkis algse võlausaldajaga sõlmitud tarbijakrediidilepingust ning on juba tuvastatud jõustunud kohtuotsusega, mis on antud kohtutäiturile täitmiseks?
2.

Kas juhul, kui alaealiste loovutamine ei ole raamotsuse artikli 3 punkti 3 kohaselt keelatud, tuleb seda sätet tõlgendada nii, et a) (teoreetilise) võimaluse olemasolu mõista siseriikliku õiguse alusel alaealistele teatavast vanusest alates kriminaalkaristusi on piisav kriteerium loovutamise lubamiseks (teisisõnu viies läbi abstraktse hindamise, mille aluseks on vanus, millest alates saab isikut kriminaalvastutusele võtta, arvestamata võimalikke täiendavaid tingimusi), või et b) raamotsuse artikli 1 lõikes 2 sätestatud vastastikuse tunnustamise põhimõte ega raamotsuse artikli 3 punkti 3 sõnastus ei takista vahistamismäärust täitval liikmesriigil läbi viia konkreetse üksikjuhu hindamist, mille raames võib nõuda, et loovutatava isiku suhtes kehtivad kriminaalvastutusele võtmiseks samad tingimused, mis kehtivad vahistamismäärust täitva liikmesriigi enda kodanike suhtes tulenevalt nende vanusest tegude toimepaneku ajal, neile süüks pandavate kuritegude liigist ja võimalik et koguni vahistamismääruse teinud liikmesriigis varem määratud karistustest, mis on kaasa toonud kasvatusmeetme, olgugi et sellised tingimused vahistamismääruse teinud liikmesriigis ei kehti?
ET Euroopa Liidu Teataja C 335/33

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Austria) 31. mail 2016 – Corbin Opportunity Fund Lp jt

(Kohtuasi C-309/16)

(2016/C 335/44)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Corbin Opportunity Fund Lp, Corbin Capital Partners, Redwood Drawdown Master Fund Lp, Redwood Opportunity Master Fund Ltd, Redwood Capital Management LLC, Pontus Holdings Ltd, RMF Financial Holdings Sàrl

Nõude adressaat: FMA Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/59/EL (1), millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012, eelkõige selle direktiivi artikli 1 lõige 1 ja artikli 2 lõike 1 punkt 2 on ajaliselt ja esemeliselt kohaldatav sellisele likvideeritavale krediidiasutusele nagu põhikohtuasjas, mille likvideerimine algas liikmesriigis ette nähtud korra kohaselt juba enne direktiivi ülevõtmise tähtaja lõppemist ning jätkub pärast direktiivi ülevõtmise tähtaja lõppemist direktiivi siseriiklikusse õigusesse ülevõtvate õigusnormide alusel?

2. Kas direktiiv 2014/59/EL annab sellise likvideeritava krediidiasutuse võlausaldajatele, kes esitasid likvideerimisasutusele nõude, et see „kontrolliks” teatavaid likvideeritava krediidiasutuse kavandatud või teiste võlausaldajatega juba tehtud tehinguid (nt kohtuliku kompromissi sõlmimine) ja „keelaks” nende tegemise, õigusi, mille kaitseks võivad nad kasutada haldus- ja kohtumenetlust?

(1) ELT 2014, L 173, lk 190
ET Euroopa Liidu Teataja C 335/32

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 30. mail 2016 – Kozuba Premium Selection sp. z o. o. versus Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

(Kohtuasi C-308/16)

(2016/C 335/43)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Kozuba Premium Selection sp. z o. o.

Vastustaja: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 135 lõike 1 punkti j tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm (11. märtsi 2004. aasta seaduse kaupadelt ja teenustelt võetava maksu kohta (Ustawa o podatku od towarów i usług, Dziennik Ustaw nr 54, punkt 535, muudatustega, edaspidi „käibemaksuseadus”) artikli 43 lõike 1 punkt 10), mille kohaselt on hoonete, ehitiste ja nende osade võõrandamine käibemaksust vabastatud, välja arvatud juhul, kui:

a) võõrandamine toimub esmase kasutuselevõtu raames või enne esmast kasutuselevõttu,

b) hoone, ehitise või nende osade võõrandamise kuupäevaks on esmasest kasutuselevõtust möödunud vähem kui kaks aastat, kuivõrd käibemaksuseaduse artikli 2 punktis 14 on esmane kasutuselevõtt määratletud kui hoonete, ehitiste või nende osade – maksustatavate tehingute raames toimuv – kasutamiseks üleandmine esmaomandajale või esmakasutajale pärast hoonete, ehitiste või nende osade: a) ehitamist või b) parendamist, kui parendustega tulumaksuseaduse sätete tähenduses seotud kulutused moodustasid vähemalt 30 % protsenti soetusmaksumusest?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
3.

Kas juhul, kui teisele küsimusele vastatakse nii, et äritehinguks tuleb pidada asjaomase üürisumma maksmist vastutasuna ruumide ja liitumiste kättesaadavaks tegemise eest, tuleb direktiivi 2011/7/EL artikli 1 lõiget 1, artikli 2 punkti 1 ja artikli 12 lõiget 4 (ning põhjendust 3) tõlgendada nii, et liikmesriigid võivad jätta direktiivi kohaldamisalast välja üürilepingud, mis on sõlmitud enne 16. märtsi 2013, kui asjaomaste üürisummade maksmisega hilinetakse pärast seda kuupäeva?
ET Euroopa Liidu Teataja C 335/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Poola) 19. aprillil 2016 – Aleksandra Kubicka

(Kohtuasi C-218/16)

(2016/C 335/39)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

Põhikohtuasja pooled

Aleksandra Kubicka

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (1), artikli 1 lõike 2 punkti k, artikli 1 lõike 2 punkti l või artiklit 31 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad keelduda tunnustamast pärimisasjadele kohaldatava õigusega ette nähtud vindikatsioonilegaadi (legatum per vindicationem) asjaõiguslikku toimet, kui kõnealune annak puudutab sellise kinnisasja omandit, mis asub liikmesriigis, mille õiguses on kaudse asjaõigusliku toimega annaku instituut tundmatu?

(1) ELT L 201, lk 107.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas ELTL artikli 67 lõiget 2 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 562/2006, SGK, artikleid 20 ja 21 või muid Euroopa Liidu õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid või praktika, mis annavad asjaomase liikmesriigi kriminaalkohtule õiguse kasutada süüdistatava süüstamisel tõendit, kuigi nimetatud tõend on saadud riikliku meetme rakendamise teel, mis rikub Euroopa Liidu õigusnorme?