ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav üksnes siis, kui hagejal on huvi vaidlustatud akti tühistamise vastu, see huvi eeldab, et akti tühistamine peab hagi esitajale tooma lõpptulemuse kaudu mingit kasu.

Hagi, mis on esitatud komisjoni otsuse peale, millega muudetakse varasemat otsust, millega hagejale ja tema endistele tütarettevõtjatele määratakse solidaarselt trahvid konkurentsivastase tegevuse eest, on vastuvõetav, kuna vaidlustatud otsus võeti vastu pärast seda, kui liidu kohus oli oma otsuses tühistanud otsuse, mille resolutsioon on absoluutselt identne vaidlustatud otsuse resolutsiooniga, millega muudeti esialgse otsuse sätteid vaidlustatud otsusega identses sõnastuses, jaotades trahvisummad teistmoodi nende sätete esialgses sõnastuses ette nähtud jaotusest. Nimelt esiteks, vaatamata sellele, et endised tütarettevõtja ei olnud liidu kohtu poolt tühistatud otsuse peale hageja esitatud hagi alusel algatatud menetluse pooled, mõjutas selle otsuse tühistamine sarnaselt hagejaga ka nende vastavat õiguslikku olukorda. Teiseks, nende tütarettevõtjate õiguslik olukord on tühistatud sätete suhtes seotud hageja omaga, kuna nende sätetega määratakse kindlaks trahvisummad, mis neile tuleb määrata seoses rikkumistega, mille eest nad vastutavad solidaarselt, ning nende äriühingute välised solidaarsussuhted seoses nende trahvidega.

Lisaks, kuivõrd tühistavas kohtuotsuses võttis liidu kohus seisukoha vaid hageja kaitseõiguste rikkumise suhtes, mitte tühistatud otsuse sisulise õiguspärasuse suhtes, kuigi selle otsuse artikkel 1 ja vaidlustatud otsuse artikkel 1 sisaldavad identseid sätteid, võib hagi tulemuseks olla nendes sätetes ette nähtud trahvisummade selline jaotus, mis on hagejale soodsam.

(vt punktid 53, 68, 69, 71–75)
Kohtupraktikast nähtub, et direktiivi Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 8 lõikes 5 eeldatakse, et seal nimetatud kolme rikkumise asetleidmine on varasema ja hilisema kaubamärgi teatud sarnasuse tagajärg, mille tõttu sihtgrupp seostab neid kaubamärke, see tähendab loob nende vahel seose, olgugi et ta ei aja neid omavahel segi. Asjaolu, et asjaomane avalikkus tajub taotletud kaubamärgi ja varasema kaubamärgi vahel niisuguse seose olemasolu, on seega kaudne tingimus, mis on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamisel oluline.

Kui sihtgrupp sellist seost ei taju, ei kujuta hilisema kaubamärgi kasutamine endast varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist ega kahjusta seda.

Viimaks nähtub kohtupraktikast, et seda, kas asjaomane avalikkus tajub vastandatud kaubamärkide vahel seost, tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid tegureid, nende hulgas vastandatud kaubamärkide vahelise sarnasuse ulatust, vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaupade või teenuste laadi, sealhulgas nende kaupade või teenuste sarnasuse või erinevuse ulatust, ning samuti sihtgruppi, varasema kaubamärgi mainekust, selle olemuslikku või kasutamise käigus tekkinud eristusvõime tugevust ja tõenäosust, et sihtgrupp võib kaubamärgid omavahel segi ajada.

Samas tuleb meenutada, et varasemate kaubamärkide mainekus ja olemusliku või kasutamise käigus omandatud eristusvõime tugevus võivad oluliselt mõjutada vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu hindamist.

Nimelt võivad kohtupraktika kohaselt teatud kaubamärgid olla omandanud sellise maine, mis on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes nende kaupade või teenuste sihtgrupi poolt, mille jaoks need kaubamärgid on registreeritud. Sellisel juhul võib nende kaupade või teenuste sihtgrupp, mille jaoks hilisem kaubamärk on registreeritud, seostada vastandatud kaubamärke isegi siis, kui see ei kattu kuidagi nende kaupade või teenuste sihtgrupiga, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk.

Niisiis, kui varasema kaubamärgiga tähistatud kaupade sihtgrupp on erinev taotletud kaubamärgiga tähistatud kaupade sihtgrupist, võib osutuda vajalikuks võtta arvesse varasema kaubamärgi mainekust, et teha kindlaks, kas kaubamärgi maine on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes selle kaubamärgi sihtgrupi poolt.

Seetõttu on isegi juhul, kui puudub otsene seos vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade vahel, mis on erinevad, võimalik tuvastada seos varasemate kaubamärkide vahel, kui võtta arvesse kaubamärgi mainekust. Niisiis, isegi kui sihtgrupid, kellele vastavalt on suunatud vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaubad, omavahel ei kattu, kuna asjaomased kaubad on erinevad, ei saa välistada võimalust, et on võimalik tuvastada seos vastandatud kaubamärkide vahel, võttes lisaks arvesse ka nende suurt sarnasust.

(vt punktid 22–24 ja 86–89)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta määrusega (EL) 2015/2424, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta ja komisjoni määrust (EÜ) nr 2869/95 (millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta) on muudetud määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii (nüüd määruse 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii) sätestatud materiaalõigusnormi sõnastust, nimelt üht absoluutset keeldumispõhjust, mille alusel saab tähise registreerimisest keelduda, või kui seda vaadelda koostoimes määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punktiga a (nüüd määruse 2017/1001 artikli 59 lõike 1 punkt a), siis on muudetud üht absoluutset kehtetuse alust, mille põhjal võib kaubamärgi kehtetuks tunnistada. Määrus 2015/2424 jõustus aga 23. märtsil 2016 ja selle sõnastusest, eesmärgist ja ülesehitusest ei nähtu, et määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii redaktsiooni, mis tuleneb määrusest 2015/2424, tuleb kohaldada enne selle jõustumist tekkinud olukordadele.

Kaubad, mille registreerimisest võib määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punktides b–d loetletud põhjustel keelduda, võivad sama sätte lõike 3 alusel kasutamise käigus omandada eristusvõime. Seevastu tähis, mille registreerimisest keeldutakse määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alusel, ei saa artikli 7 lõike 3 tähenduses kasutamise käigus kunagi omandada eristusvõimet. Artikli 7 lõike 1 punkt e puudutab järelikult teatavaid tähiseid, millest kaubamärk ei saa koosneda, ja see on esmane takistus, mis võib välistada ainult kauba kujust koosneva tähise registreerimise.

Järelikult, kui tähise kontrollimisel määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alusel tuvastatakse, et üks selles sättes mainitud kriteeriume on täidetud, ei ole enam vaja kontrollida sama tähist selle määruse artikli 7 lõike 3 alusel, kuna on selge, et seda tähist ei ole võimalik registreerida. Selline kontrollimisvajaduse äralangemine selgitab, miks esmalt tuleb tähist kontrollida määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alusel juhuks, kui on võimalik kohaldada mitut lõikes 1 ette nähtud absoluutset keeldumispõhjust, ilma et selle vajaduse puudumist saaks siiski tõlgendada nii, et see toob kaasa kohustuse eelnevalt kontrollida sama tähist määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alusel.

(vt punktid 34 ja 35)
Seega on komisjoni otsusel jätta äriühing välja nende äriühingute loetelust, kes on kantud TARICi lisakoodi A 950 alla, ning kanda ta TARICi lisakoodi C 129 alla, õiguslikud tagajärjed, mida liikmesriigi tolliasutused pidid rakendama alates TARICi lisakoodi C 129 loomisest, mistõttu nad ei võinud enam selle äriühingu valmistatud toodetelt rakendusmääruses 2015/2272 sätestatud dumpinguvastast tollimaksu koguda, kuigi seda määrust ei ole liidu kohtutes tühistatud ega kehtetuks tunnistatud. Niisiis võivad selle otsuse õiguslikud tagajärjed riivata dumpinguvastase menetluse algatanud ettevõtjate huve.

ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, et hagi esemeks olev otsus peab füüsilist või juriidilist isikut otseselt ja isiklikult puudutama, nõuab kahe kumulatiivse tingimuse täitmist, nimelt esiteks seda, et vaidlustatud meede avaldaks otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale, ja teiseks seda, et see ei jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme

Mis puudutab esimest tingimust, nimelt otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale, siis kuna äriühingut puudutava TARICi lisakoodi muutmise otsusega nähakse ette, et rakendusmäärusega 2015/2272 kehtestatud dumpinguvastast tollimaksu selle äriühingu valmistatud toodetelt enam ei koguta, olgugi et hagejate nimel esitatud taotlus dumpinguvastaste meetmete aegumise läbivaatamiseks oli suunatud vastupidi selle maksu kehtestamisele, siis on sellel otsusel kõnealuse äriühingu konkurentidest hagejatele otsene mõju.

Teise tingimuse osas, mis puudutab kõnealuse otsuse adressaadile jäetud kaalutlusõigust, peavad liikmesriigid reeglina kohaldama TARICi koodide ja lisakoodidega võetud meetmeid, et rakendada ühist tollitariifistikku ühetaoliselt. Seega tuleb möönda, et liikmesriikide tolliasutustel puudus käesolevas asjas kaalutlusõigus.

(vt punktid 38, 40, 43 ja 44)
ELi kaubamärgi tühistamine omab toimet alates tühistamistaotluse – või ühe lepinguosalise taotlusel – selle esitamisest varasemast kuupäevast, mil ilmnes üks tühistamise põhjus.

Seevastu tuleb nentida, et liidu seadusandja ei ole näinud ette, et tühistamine võib omada toimet alates kuupäevast, mis on tühistamistaotluse esitamisest hilisem.

Seega tuleneb määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 55 lõike 1 sõnastusest, et tühistamisotsus peab põhinema ühel määruse 207/2009 artiklis 51 osutatud põhjustest, mis ilmnes hiljemalt tühistamistaotluse esitamise kuupäeval. Järelikult ja vastupidi hageja väitele nähtub kõnealusest sättest seega, et tühistamise põhjust tuleb analüüsida hiljemalt sel kuupäeval olemasolevate õiguslike ja faktiliste asjaolude põhjal.

Seoses direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 12 lõikega 1 ning määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punktiga a, mille sõnastus on identne, on juba otsustatud, et kui tegemist on kaubamärgi tühistamisega tegeliku kasutamise puudumise alusel, tuleb arvesse võtta üksnes asjaolusid, mis on tekkinud enne tühistamistaotluse esitamist, piiramata siiski õigust võtta arvesse tühistamistaotluse esitamisest hilisemaid asjaolusid, mis võimaldavad kinnitada või paremini hinnata kaubamärgi kasutamise ulatust asjaomasel ajavahemikul ning selle omaniku tegelikke kavatsusi vastaval ajavahemikul.

Kohtupraktika, mis käsitleb kaubamärgiomaniku õiguste tühistamist kaubamärgi tegeliku kasutamise puudumise tõttu, on mutatis mutandis kohaldatav kaubamärgi tühistamise taotluse analüüsimisel sel põhjendusel, et kaubamärk on kaubanduses muutunud asjaomase kauba või teenuse üldnimetuseks. Niisuguse lahenduskäiguga tuleb nõustuda eelkõige seetõttu, et määruse nr 207/2009 artikli 55 lõikes 1 sätestatud eeskiri kuulub kohaldamisele olenemata sellest, milline määruse artikli 51 lõikes 1 sätestatud tühistamise põhjus on asjakohane.

(vt punktid 15–19)
Ehkki teade kandidaadile või kandidaatidele, keda välja ei valitud, on huve kahjustav akt ja seda tuleb käsitada kandidatuuri ametliku tagasilükkamisena, millest alates hakkab kulgema kaebuse esitamise tähtaeg personalieeskirjade artikli 90 kohaselt, on sellegipoolest valikumenetlust ühe kandidaadi väljavalimisega lõpetaval aktil samuti õiguslikud tagajärjed, mille vältimatuks tulemiks on eespool nimetatud ametlik tagasilükkamine.

Pädevuse delegeerimine on toiming, mille tulemusel jääb delegeeriv amet ilma volitatud ametile delegeeritud pädevusest. Pädevuse delegeerimise tulemus on seega volituste üleminek; see keelab delegeerival ametil tugineda üleantud pädevusele – kui ta seda teeb, on tema otsus tehtud pädevuseta isiku poolt. Delegeeriv amet saab pädevust uuesti kasutada vaid siis, kui ta võtab eelnevalt vastu akti, millega ta võtab delegeeritud pädevuse tagasi. Nii nagu pädevuse delegeerimiseks on vaja võtta vastu sõnaselge akt, millega asjaomane pädevus üle antakse, nii nõuab pädevuse delegeerimise toimingute ametlikkuse aluseks olev õiguskindluse põhimõte, et ka pädevuse tagasivõtmine toimuks sõnaselge akti vastuvõtmisega.

Seega eeldusel, et personalieeskirjade artikli 2 lõikes 1 ette nähtud pädeva ametisse nimetava asutuse kindlaksmääramise mehhanismi tuleb käsitada pädevuse delegeerimisena või sellise delegeerimisega samastada, eirab delegeeriv amet sellisest delegeerimisest tulenevat pädevuse kaotamise tagajärge, kui ta väidab, et ta on pädev teostama volitatud ameti asemel ise ametniku ametisse nimetamise pädevust, kui peab seda sobivaks.

(vt punktid 31 ja 32)
Määruse nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, muudetud määrusega nr 37/2014, artikli 11 lõike 3 teisest ja kolmandast lõigust tuleneb, et dumpinguvastaste meetmete vahepealse osalise läbivaatamise eesmärk on kontrollida dumpinguvastaste meetmete jätkuva rakendamise vajadust ning sellega seoses peavad institutsioonid juhul, kui eksportija esitatud läbivaatamistaotlus puudutab üksnes dumpingut, kõigepealt hindama olemasolevate meetmete jätkuva rakendamise vajadust ja selles osas kontrollima, kas dumpinguga seotud asjaolud on mitte ainult oluliselt, vaid ka püsivalt muutunud. Sellest tuleneb, et nimetatud artikli 11 lõikes 3 ette nähtud ja dumpinguga piirduvas vahepealse osalise läbivaatamise taotluses, mille esitab eksportijast tootja, tuleb esitada tõendid selle kohta, et nimetatud taotluse esitanud eksportiva tootja suhtes kasutatud dumpingumarginaali kindlaksmääramise aluseks olnud asjaolud on oluliselt ja püsivalt muutunud.

Seoses sellega, mis puutub eksportijast tootjatesse, kes ei osalenud määruse nr 917/2011, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit keraamiliste plaatide impordi suhtes ja nõutakse lõplikult sisse sellise impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, vastuvõtmiseni viinud uurimises ja kelle suhtes kohaldati sellist dumpinguvastase tollimaksu määra, mis kehtestati kõige suuremat koostööd teinud eksportiva tootja suhtes kindlaks määratud dumpingumarginaali kasutades, vastavalt määruse nr 258/2011, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiinast pärit keraamiliste plaatide impordi suhtes, põhjendustele 66 ja 77 ning määruse nr 917/2011 põhjendustele 92 ja 93. Kuna vastavalt samadele sätetele põhinevad koostööd mitte teinud eksportivaid tootjaid käsitlevad järeldused kättesaadavatel andmetel, siis on selle tagajärg, et need järeldused võivad olla vähem soodsad kui siis, kui nad oleksid koostööd teinud, sellesse kategooriasse kuuluv eksportiv tootja peab tõendama, et viimati nimetatud sedastuse aluseks olnud asjaolud on märkimisväärselt ja püsivalt muutunud. Kuna see sedastus põhineb valimiga seotud andmetel, siis võib selline eksportijast tootja olla temal selles valdkonnas olevast tõendamisest vabastatud, tõendades samuti kas seda, et valimisse kaasatud ettevõtjatele kohaldatavate dumpingumarginaalide kindlaksmääramise aluseks olnud asjaolud on märkimisväärselt ja püsivalt muutunud.

(vt punktid 25, 27, 29 ja 30)
1.

Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Komisjoni kiri, mis on adresseeritud hagejale ja milles tõlgendatakse nende kohustuste ulatust, mille kolmandast isikust ettevõtja on võtnud selleks, et koondumine oleks siseturuga kokkusobiv –Väljajätmine (ELTL artikli 263 neljas lõik) (vt punktid 30, 35, 36 ja 39)
6.

Ametnikud – Konkurss – Konkurss kvalifikatsiooni ja katsete põhjal – Konkursile lubamise tingimused – Tõendavad dokumendid – Kandidaadi kohustus tagada, et need on piisavad (Ametnike personalieeskirjad, III lisa artikkel 2) (vt punkt 76)
Selles osas ei tohi teiste isikute kohta tehtud lihtsaid rakendusotsuseid segi ajada nimetatud sättes viidatud rakendusmeetmetega. Nimelt, kui kõiki rakendusotsuseid, eelkõige neid, mis on „karistavad“ või „eitavad“ ja mille eesmärk on kohaldada sanktsiooni halduse üldakti järgimata jätmise eest, tuleks samuti pidada rakendusmeetmeteks, kaotaks EL toimimise lepingu artikli 263 neljandas lõigus kolmanda juhtumi sätestamine paljudel juhtudel oma tähenduse, samas kui see vastas täpselt vajadusele vältida, et õigussubjektid oleksid sunnitud provotseerima endi suhtes „karistavat“ või „eitavat“ otsust, et saaks taotleda kontrolli teostamist halduse üldakti õiguspärasuse üle eelotsusemenetluses.

Kui liidu õigusakt takistab avalik-õiguslikul juriidilisel isikul teostada oma pädevust enda äranägemisel, siis mõjutab see otseselt tema õiguslikku olukorda ja seega puudutab akt teda otseselt. Riigisisese piirkondliku üksuse puhul on see nii seda enam, kui liidu õigusakt riivab tema õigustloovat pädevust, mitte ainult tema pädevust võtta vastu üksikakte eelnevalt kindlaks määratud raamistikus.

Mis puudutab määrust 2016/646, millega muudetakse määrust nr 692/2008 seoses väikeste sõiduautode ja kommertsveokite (Euro 6) heitega, siis tuleneb direktiivi 2007/46, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv), eriti selle direktiivi artikli 4 lõike 3 teise lõigu grammatilisest, teleoloogilisest ja kontekstipõhisest tõlgendamisest, et see takistab liikmesriigi ametivõimudel – jätmata neile vähimatki kaalutlusõigust – keelata, piirata või takistada sõidukite teel liiklemist põhjustel, mis on seotud nende konstruktsiooni ja töötamise selle direktiiviga hõlmatud aspektidega, kui sõidukid vastavad direktiivi nõuetele; see tähendab, et eespool nimetatud määruse vastuvõtmise tõttu ei saa need ametivõimud piirata sihipärase meetmega sõiduki saasteklassist lähtuvalt selliste sõidukite liiklust, mis ei vasta Euro 6 standardi lämmastikoksiidide heite piirväärtustele RDE katsete käigus, kuid samas vastavad siiski selles määruses sätestatud lämmastikoksiidide NTE heite piirväärtustele, mis on esimesena nimetatud väärtustest suuremad. Arvestades hagejate kui riigisiseste piirkondlike üksuste õigust piirata sõidukiliiklust õhukvaliteedi kaitseks ja seda, kuidas nad seda õigust kasutavad, on tõendatud, et määrus 2016/646 mõjutab nende õiguslikku olukorda ja järelikult puudutab see neid otseselt ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.

(vt punktid 50, 76, 80 ja 84)
Võrdse kohtlemise põhimõtte, mis on liidu õiguse üldpõhimõte, mis sisaldub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 20 ja 21 ning mida kohaldatakse liidu avalikule teenistusele, rikkumisega on igal juhul tegemist siis, kui kahte isikute kategooriat, kelle faktiline ja õiguslik olukord oluliselt ei erine, koheldakse nende liigitamisel erinevalt ning kui selline erinev kohtlemine ei ole objektiivselt põhjendatud. Selle põhimõtte kohaldamisel peab võrreldavate olukordade analüüs võtma arvesse kõiki neid iseloomustavaid asjaolusid. Võrdse kohtlemise põhimõte tähendab seda, et kõikidel samale palgaastmele edutatud ametnikel, kui neil on võrdväärsed teened, on samad võimalused kõrgemale palgaastmele edutamiseks.

Palgaastmete AD 5 – AD 11 ametnikest administraatorite kohta tuleb märkida, et nad ei ole objektiivselt samas olukorras nagu palgaastme AD 12 või AD 13 ametnikud, sest erinevalt viimastest ei olnud nad veel jõudnud ametikoha liigi kõige kõrgemale palgaastmele, kus nad olid edutamiseks kõlblikud.

Mis puudutab üksuse juhatajaid ja võttes arvesse neile antud ülesannete laadi, mis on oluliselt tähtsamad kui ülesanded, mis on antud administraatoritele, kes töötavad just nimelt üksuse juhatajate alluvuses, siis ei saa asjaomased isikud juhul, kui nad on määratud administraatori või ülemineku‑administraatori ametikohale, väita, et nad on samaväärses olukorras üksuse juhatajatega. Nõunikud või nendega samaväärsetel ametikohtadel töötavad isikud peavad samamoodi nagu üksuse juhatajad või nendega samaväärsetel ametikohtadel töötavad isikud või komisjonis kasutusel oleva ametinimetuse „vanemekspert“ all tööle võetud ametnikud täitma administraatori ülesannetega võrreldes erinevaid või täiendavaid ülesandeid või ka juhtimisülesandeid, mis seisneb suures või asjakohasel juhul varasemast suuremas vastutuses, mis õigustab ametnike personalieeskirjade (muudetud määrusega nr 1023/2013) kohaselt seda, et õigusnõunikud ja vanemeksperdid töötavad palgaastme AD 13 ametikohal „nõunik või samaväärne“, millelt on neid erinevalt palgaastme AD 12 või AD 13 administraatoritest võimalik edutada palgaastmele AD 14.

(vt punktid 62, 64, 65, 67 ja 68)
Kohtuasi T‑603/16

(avaldamine väljavõtetena)

Zoher Brahma

versus

Euroopa Liidu Kohus

Avalik teenistus – Katseajal olev ametnik – Katseaeg – Katseaja pikendamine – Teenistusest vabastamine katseaja lõpus – Personalieeskirjade artikkel 34 – Võimu kuritarvitamine – Põhjendamiskohustus – Personalieeskirjade artikli 25 lõige 2 – Õigus olla ära kuulatud – Personalieeskirjade artikli 90 lõige 2 – Vastutus – Vorminõuded – Hagi ja kaebuse vastavuse põhimõte – Vastuvõetavus – Varaline kahju – Mittevaraline kahju – Põhjuslik seos

Kokkuvõte – Üldkohtu (kolmas koda) 22. novembri 2018. aasta otsus

Ametnikud – Töölevõtmine – Katseaeg – Personalieeskirjade kohane kestus – Katseaja pikendamine üle 15 kuu – Välistamine

(Ametnike personalieeskirjad, artikli 34 lõike 1 teine lõik)

Ametnike personalieeskirjade artikli 34 lõike 1 teises lõigus sätestatu kohaselt ei või katseaja pikkus ühelgi juhul ületada 15 kuud. Selle sätte grammatilise tõlgenduse kohaselt ei õigusta ükski asjaolu, mis takistab katseajal oleval ametnikul katseaja jooksul oma kohustuste täitmist, tema katseaja pikendamist üle 15 kuu katseaja algusest arvates. Ei kontekst ega personalieeskirjade eesmärgid, mida samuti personalieeskirjade ühe sätte tõlgendamisel arvesse võtta tuleb, ei lükka ümber personalieeskirjade artikli 34 lõike 1 teise lõigu sellist tõlgendust. Mis puudutab selle sätte eesmärki, siis katseaja maksimaalse pikkuse kehtestamise eesmärk on esiteks piirata nii administratsiooni kui ka katseajal oleva ametniku huvides aega, mil töösuhet mõjutab teatav ebakindlus, ning teiseks määrata kindlaks see aeg, mille pinnalt peab ametisse nimetav asutus või ametiisik ametniku tegevust hindama. See eesmärk kinnitab personalieeskirjade artikli 34 lõike 1 teise lõigu eespool nimetatud tõlgendust. Kehtestades katseajal oleval ametnikul esinevatest takistustest sõltumata tema katseaja maksimaalseks pikkuseks 15 kuud – selle algusest arvates – seatakse personalieeskirjadega õiguskindluse huvides katseajal oleva ametniku ja administratsiooni vahelisele ebakindlale töösuhtele absoluutsed ajalised piirid ja määratletakse maksimaalne aeg, mida ametisse nimetav asutus või ametiisik ametniku tegevuse hindamisel arvesse võtta saab.

(vt punktid 189–192)