ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 85/17

21. jaanuaril 2014 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-29/14)

2014/C 85/32

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: C. Gheorghiu ja M. Owsiany-Hornung)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et Poola Vabariik on rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/23/EÜ inimkudede ja -rakkude annetamise, hankimise, uurimise, töötlemise, säilitamise, ladustamise ja jaotamise kvaliteedi- ja ohutusstandardite kehtestamise kohta (1) artiklist 31, komisjoni 8. veebruari 2006. aasta direktiivi 2006/17/EÜ, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/23/EÜ inimkudede ja -rakkude annetamise, hankimise ja uurimise teatavate tehniliste nõuete osas, (2) artikli 3 punktist b, artikli 4 lõikest 2, artiklist 7 ja III lisast ning komisjoni 24. oktoobri 2006. aasta direktiivi 2006/86/EÜ, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/23/EÜ jälgitavusnõuete, rasketest kõrvaltoimetest ja tõsistest kõrvalekalletest teatamise ning inimkudede ja -rakkude kodeerimist, töötlemist, säilitamist, ladustamist ja jaotamist käsitlevate teatavate tehniliste nõuete osas, (3) artiklist 11 tulenevaid kohustusi, kuna ta välistas sugurakud ja nii embrüonaalse koe kui ka lootekoe selle direktiivi ülevõtmiseks vastu võetud siseriiklike õigusnormide kohaldamisalast;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivide 2004/23, 2006/17 ja 2006/86 Poola õiguskorda ülevõtmine on puudulik, kuna 1. juuli 2005. aasta seadus rakkude, kudede ja organite hankimise, ladustamise ja siirdamise kohta, millega nimetatud direktiivid võeti Poola õiguskorda üle, ja selle seaduse alusel vastu võetud rakendusmeetmed ei hõlma sugurakke ning embrüonaalset kude ja lootekude.

Järelikult puudusid Poola õiguses normid, mis võtaksid üle direktiivid 2004/23 ja 2006/86, kuivõrd need puudutavad sugurakkusid ning embrüonaalset kude ja lootekude.

Ka ei ole üle võetud sugurakke puudutavaid direktiivi 2006/17 sätteid, see tähendab artikli 3 punkti b, artikli 4 lõiget 2 ja III lisa.

Kohtueelses menetluses kinnitas Poola Vabariik, et vastavad normid puuduvad siseriiklikus õiguses, kuid rõhutas järgmist: „Sugurakkude ning embrüonaalse koe ja lootekoe osas rakendatakse igapäevases kliinilises praktikas valdavas osas direktiivi norme — ekspertide poolt on need […] üle võetud […]”.

Komisjon on seisukohal, et vaidlusalused normid tuli täies ulatuses üle võtta õiguslikult siduvate meetmetega.

(1) ELT L 102, lk 48; ELT eriväljaanne 15/08, lk 291.

(2) ELT L 38, lk 40.

(3) ELT L 294, lk 32.
3.

Kas ettevõtja saab aktsiisi puhul, mille liikmesriik on tulu saamiseks kehtestanud elektrienergia kaubanduslikul eesmärgil tootmiseks kasutatavale tuumkütusele, tugineda väitele, et asjaomase aktsiisi kogumine on liidu õigusega vastuolus olev riigiabi ELTL artikli 107 tähenduses? Kui vastus eespool esitatud küsimusele on jaatav: Kas Saksa Kernbrennstoffsteuergesetz (tuumkütuse aktsiisi seadus), mis näeb ette, et tulu saamise eesmärgil nõutakse aktsiisi ainult sellistelt ettevõtjatelt, kes toodavad tuumkütust kasutades elektrienergiat kaubanduslikul eesmärgil, kujutab endast riigiabi ELTL artikli 107 tähenduses? Milliseid asjaolusid tuleb arvesse võtta kontrollimisel, kas teised ettevõtjad, kellelt kõnesolevat aktsiisi ei nõuta, on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras?
ET Euroopa Liidu Teataja C 85/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 20. jaanuaril 2014 — Beaudout Père et Fils SARL versus Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française, Fédération Générale Agroalimentaire — CFDT jt

(Kohtuasi C-26/14)

2014/C 85/31

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Beaudout Père et Fils SARL

Vastustajad: Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française, Fédération Générale Agroalimentaire — CFDT jt

Eelotsuse küsimus

Kui liikmesriik laiendab ühe sektori kõikidele ettevõtjatele kollektiivlepingut, millega antakse üheainsale ettevõtjale, kelle valisid tööturu osalised, töötajate huvides loodud täiendava kohustusliku kindlustusskeemi haldamine, on Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 56 tuleneva läbipaistvuse kohustuse järgimine selle kohustuslik eeltingimus?
3.

Arvestades esimesele ja teisele küsimusele antud vastuseid, milliseid konkreetseid asjaolusid peab siseriiklik kohus arvesse võtma, selleks et hinnata, kas eelotsusetaotluses kirjeldatud tingimustel (turu ja mahahindlussüsteemi omadused) on või võib mahahindlussüsteemil olla selline turgu sulgev mõju sellisel konkreetsel juhul, kui tegemist on EÜ lepingu artikli 82 reguleerimisalasse kuuluva rikkumisega? Kas sellega seoses on nõutav, et turgu sulgev mõju on märkimisväärne ?
5.

Kui lapsega suhtlemise õiguse teostumise tagamiseks määratud hoiatustrahv (astreinte) on teises liikmesriigis täitmisele pööratav, ilma et täitmisele pööratava hoiatustrahvi summa on eraldi lõplikult kindlaks määratud kohtuotsuse tegemise liikmesriigis, a) siis kas hoiatustrahvi täitmisele pööramine eeldab siiski, et kontrollitakse, kas suhtlusõiguse teostumata jäämise on tinginud takistused, millega arvestamine on lapse õiguste seisukohalt vältimatu, ja b) millisel kohtul on pädevus kontrollida selliseid asjaolusid; täpsemalt: i) kas kohtuotsuse täitmise liikmesriigi kohtu pädevus piirdub alati üksnes selle kontrollimisega, kas lapsega suhtlemise õiguse teostumata jäämise on tinginud asjaolud, mis on konkreetselt ette nähtud põhiküsimuses tehtud otsuses, või ii) on Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tagatud lapse õigustest tulenevalt kohtuotsuse täitmise liikmesriigi kohtul ulatuslikum pädevus kontrollida, kas suhtlusõiguse teostumata jäämise on tinginud põhjused, millega arvestamine on lapse õiguste tagamise seisukohalt vältimatu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 52/32

Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG 10. jaanuaril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 12. novembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-147/12: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-7/14 P)

2014/C 52/58

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (esindajad: advokaadid K. Landry ja G. Schwendinger)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub:

— tühistada tervikuna Üldkohtu (kolmas koda) 12. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas T-147/12 ja tunnistada tühiseks komisjoni 16. septembri 2011. aasta otsus REM 02/09 (K(2011) 6393 (lõplik));

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule uueks arutamiseks;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus tolliseadustiku (1) artikli 220 lõike 2 punkti b, kui ta leidis, et Saksamaa tolli eksimus oli apellandile selgesti äratuntav. See ei ole õige. Konkreetsed õigusnormid on keerulised ja nende sõnastus ebaselge ja segadusseajav. Seda tõendab eelkõige Saksamaa rahandusministeeriumi ja komisjoni kirjavahetus. Lisaks näitab ka Saksamaa tolli eksitava tegevuse kestus ja ulatus, et apellandil ei olnud seda eksimust võimalik ära tunda.

Teiseks rikkus Üldkohus tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teist taanet, kui ta asus õiguslikult väärale seisukohale, et apellant oli ilmselt hooletu.

Kolmandaks ei põhjendanud Üldkohus kahes punktis enda otsust piisavalt, mistõttu ei ole apellandil võimalik aru saada, kuidas Üldkohus sellisele otsusele jõudis.

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).
ET Euroopa Liidu Teataja C 61/6

Euroopa Komisjoni 15. jaanuaril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 12. novembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-499/10: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-15/14 P)

2014/C 61/10

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Flynn ja K. Talabér-Ritz)

Teine menetlusosaline: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu (teine koda) 12. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas T-499/10: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt versus Euroopa Komisjon;

— jätta rahuldamata nõue tühistada komisjoni 9. juuni 2010. aasta otsus K(2010) 3553 (lõplik) asjas C 1/2009 (ex NN 69/2008) riigiabi kohta, mida Ungari andis äriühingule MOL Nyrt (1), ja

— mõista kohtukulud välja hagejalt esimeses kohtuastmes; teise võimalusena

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule uueks arutamiseks;

— otsustada esimese kohtuastme ja apellatsiooniastme kohtukulude kandmine edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada seetõttu, et selle kohtuotsuse mitmes aspektis on valikulisuse käsitlust tõlgendatud või kohaldatud vääralt.

Esiteks on valikulisust käsitlevat kohtupraktikat kohtuotsuses valesti kohaldatud meetmete puhul, mille võtmisel on siseriiklikel asutustel kaalutlusõigus seoses sellega, kuidas nad ettevõtjaid kohtlevad.

Teiseks kirjeldas Üldkohus kohaldatavat õigust vääralt, kui ta leidis, et objektiivsete kriteeriumide esinemine tingimata välistab valikulisuse.

Kolmandaks on kohtuotsuses valikulisus ekslikult seatud sõltuvusse liikmesriigi kavatsusest kaitsta ühte või mitut ettevõtjat uue tasusüsteemi eest ning seega on jäetud tähelepanuta nõue, et riigiabi esinemine sõltub analüüsitava meetme tagajärgedest.

Neljandaks ei olnud vaidlustatud kohtuotsuses esitatud kaalutlused, mis puudutavad „(tasu konkreetsele tasemele jätmise kohta sõlmitud lepingu) väliste tingimuste hilisemat muutmist”, käesoleval juhul asjakohased, kuna komisjoni analüüsitud lepingu väliste tingimuste hilisem muutmine seisnes õigusliku korra muutmises.

(1) ELT L 34, lk 55.
ET Euroopa Liidu Teataja C 61/7

Euroopa Komisjoni 16. jaanuaril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda laiendatud koosseisusus) 5. novembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-512/09: Rusal Armenal ZAO versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-21/14 P)

2014/C 61/11

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: J. Brakeland, M. França ja T. Maxian Rusche)

Teised menetlusosalised: Rusal Armenal ZAO, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu (teine koda laiendatud koosseisusus) 5. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas T-512/09: Rusal Armenal ZAO vs. nõukogu, millest komisjoni teavitati 6. novembril 2013;

— lükata esimeses kohtuastmes esitatud esimene väide tagasi, kuna see on õiguslikult põhjendamatu;

— ülejäänud nõuete osas saata kohtuasi uuesti ülevaatamiseks Üldkohtusse;

— otsustada esimese kohtuastme ja apellatsioonikulude kandmine edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et apellatsioonkaebuse esemeks olev kohtuotsus tuleks tühistada järgmistel põhjustel:

Esiteks tegi Üldkohus tegi otsuse ultra petita.

Teiseks tõlgendas Üldkohus valesti nõukogu määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (1) artikli 2 lõiget 7 redaktsioonis, mis kehtis vaidlustatud määruse vastuvõtmise ajal, ning ühenduse seadusandja tahet Nakajima kohtupraktika (2) tähenduses selle sätte vastuvõtmisel.

Kolmandaks on Üldkohus rikkunud ühenduse õiguse institutsionaalse tasakaalu üldpõhimõtet.

(1) EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45.

(2) Kohtuasi C-69/89: Nakajima vs. nõukogu (EKL 1991, lk I-2069, punktid 28-32); kinnitati kohtuasjas C-149/96: Portugal vs. nõukogu (EKL 1999, lk I-8395, punkt 49); vt ka kohtuasi C-76/00 P: Petrotub ja Republica vs. nõukogu (EKL 2003, lk I-79, punktid 53-56).
2.

Üldkohus eksis, kui eeldas, et vaidlustatud kaubamärk on „värvimärk per se”, ja ta ei oleks tohtinud kasutada seda liigitust kaubamärgi eristusvõime hindamisel ainsa alusena.
1.

Kas kehtivad Itaalia õigusnormid, mis on sätestatud 6. juuli 2012. aasta dekreetseaduse nr 95 (seda seadusena kinnitava 7. augusti 2012. aasta seadusega nr 135 osaliselt muudetud redaktsioonis) artikli 3 lõigetes 1 ja 4 – osas, kus need näevad ette, et „arvestades erakordseid majandusolusid ja võttes arvesse, et avaliku sektori kulude kärpimise eesmärgi saavutamise vajadused on prioriteetsed, ei kohaldata alates käesoleva õigusakti jõustumisest 2012., 2013. ja 2014. aastal Istati indeksite muutumisega seotud ja kehtivates õigusnormides ette nähtud ajakohastamist üürimaksete suhtes, mida peavad institutsiooniliseks otstarbeks üüritud kinnisvara kasutamise eest tasuma ametiasutused, mis on kantud avaliku sektori konsolideeritud kasumiaruandesse ja mille on 31. detsembri 2009. aasta seaduse nr 196 artikli 1 lõike 3 alusel kindlaks määranud Istituto nazionale di Statistica, ning sõltumatud asutused, sealhulgas Commissione nazionale per le società e la borsa (Consob)”, ja lisaks lõikes 4, et „avaliku sektori kulude kärpimiseks vähendatakse Istituto nazionale di Statistica poolt 31. detsembri 2009. aasta seaduse nr 196 artikli 1 lõike 3 alusel kindlaks määratud keskasutuste või sõltumatute asutuste, sealhulgas Commissione nazionale per le società e la borsa (Consob) sõlmitud üürilepingute puhul, mis puudutavad nende asutuste institutsiooniliseks otstarbeks kasutatavat kinnisvara, alates 1. jaanuarist 2015 üürimakseid 15% võrra praegu makstavast”, kusjuures „alates käesoleva dekreedi seadusena kinnitava seaduse jõustumiskuupäevast kohaldatakse eelmises lõigus käsitletud vähendamist ka üürilepingute suhtes, mis lõppevad või mida pikendatakse pärast seda kuupäeva” – on vastuolus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõigetega 1 ja 2, kuna need Itaalia normid võivad tagada konkurentsi tingimustes tegutsevatele isikutele õigustamatu eelise, mis diskrimineerib isikuid, kes tegelevad sama alaga, kuid ei saa samadest õigusnormidest kasu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 102/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Beroep te Gent (Belgia) 16. jaanuaril 2014 – Property Development Company NV versus Belgische Staat

(Kohtuasi C-16/14)

2014/C 102/20

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Beroep te Gent

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Property Development Company NV

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Belgische Staat

Eelotsuse küsimus

Kas ehitustööde rahastamiseks võetud laenudelt arvutatud intress, mida võib nõukogu 25. juuli 1978. aasta neljanda direktiivi 78/660/EMÜ (1) artikli 35 lõike 4 kohaselt pidada tootmismaksumuseks, kui see on seotud kõnealuse tootmisperioodiga, on omatarbe maksustatava väärtuse osa nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (2) artikli 5 lõike 6 tähenduses, eelkõige aga „omahinna” osa nimetatud direktiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkti b tähenduses ja/või kõrvalkulude osa sama direktiivi artikli 11 A osa lõike 2 tähenduses?

(1) Nõukogu 25. juuli 1978. aasta neljas direktiiv, mis põhineb asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktil g ja käsitleb teatavat liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruandeid (EÜT L 222, lk 11; EÜT eriväljaanne 17/01, lk 21).

(2) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; EÜT eriväljaanne 09/01, lk 23).
ET Euroopa Liidu Teataja C 102/17

Mory SA, likvideerimisel, Mory Team, likvideerimisel, ja Superga Investi 24. jaanuaril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 11. novembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-545/12: Mory jt versus komisjon

(Kohtuasi C-33/14 P)

2014/C 102/23

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Mory SA, likvideerimisel, Mory Team, likvideerimisel, Superga Invest (esindajad: advokaadid B. Vatier ja F. Loubières)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu seitsmenda koja otsus;

— saata kohtuasi tagasi sisuliseks arutamiseks Üldkohtus, tingimustel, mis tagavad uurimise erapooletuse;

— otsustada, et kohtukulude jaotus otsustatakse koos põhikohtuasjaga.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitavad apellandid kaks väidet.

Esiteks tõlgendas Üldkohus vääralt ELTL artiklit 263, jättes tunnustamata apellantide põhjendatud huvi hagi esitamiseks. Nad leiavad, et hagiavalduse vastuvõetavus sõltub asjaolust, kas hagejad, kes ei ole otsuse adressaadid, suudavad tõendada, et otsus neid otseselt ja isiklikult puudutas. Apellantide sõnul on tegemist ainsa hagiavalduse vastuvõetavuse hindamise kriteeriumiga, mis on kehtestatud asutamislepingus. Lisaks ei ole asutamislepingu kohaselt põhjendatud huvi hagiavalduse esitamise iseseisev tingimus.

Apellandid kinnitavad, et neil on põhjendatud huvi järgmistel põhjustel. Esiteks asjaolu, et Mory SA oli huvitatud isik menetluses, milles tehti otsused Sernam 1, Sernam 2 ja Sernam 3, ja et ta oli isiklikult nendesse menetlustesse kaasatud, mis on aluseks tema põhjendatud huvile vaidlustada otsus eespool viidatud otsustest viimase rakendamise korra kohta. Teiseks saab apellantide põhjendatud huvi tuvastada ka tänu asjaolule, et nad on poolteks kahes kohtumenetluses, mida menetlevad prantsuse kohtud. Kolmandaks tuleneb äriühingu Superga Invest põhjendatud huvi otseselt äriühingute Mory SA ja Mory Team põhjendatud huvist, kuivõrd esimene oli viimaste peamine aktsionär, samuti sellest, et Superga Invest osales eespool viidatud kohtumenetlustes. Lõpuks tuleneb apellantide põhjendatud huvi ka asjaolust, et neilt võeti nende menetlusõigus ametliku uurimise algatamisele, kuigi nad ise teatasid komisjonile kirja teel Sernami vara omandamisest Geodise poolt

Teiseks heidavad apellandid Üldkohtule ette seda, et ta ei järeldanud, et nad olid „otseselt ja isiklikult puudutatud” ELTL artikli 263 tähenduses. Üldkohus jättis vääralt uurimata komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväited, mille kohaselt ei tekitatud apellantidele isiklikult kahju. Apellandid leiavad aga, et Üldkohtu kohtupraktikat arvestades puudub igasugune kahtlus selles, et neile isiklikult kahju tekitati.
Eelotsuse küsimused
1. Kas laborat ooriumis kasutamiseks ette valmistatud loomade imp ortija võib saada impordit ollimaks u vabastust, mis on 
sedalaadi kaubale ette nähtud nõuk ogu 28. mär tsi 1983. aasta määr use (EMÜ) nr 918/83 (millega kehtestatakse 
ühenduse tollimaks uvabastuse süsteem (1)) artikliga 60, kui see impor tija ei ole ise avalik või avalikes huvides tegutsev 
asutus või loa saanud eraõiguslik asutus, kes tegeleb peamiselt hariduse või teadusuur ingute ga, kuid kelle kliendid on 
neid tingimusi täitvad asutused?
2.Kas kombineer itud nomenklatuur i klassif itseer imise üldreeg li 5 punkti b tuleb tõlgendada nii, et laboratoori umiuu -
ringute ks ette nähtud elusloomade vedamiseks kasutatava d puur id kuuluvad selle reeg li tähenduses pakk emater jalide või 
pake ndite kategoori asse?
Kui vastus on jaatav , siis kas nende pakk emate rjalide või pake ndite suht es kohaldatavat lauseosa „ilmselt sobivad 
mitmek ordseks kasutamiseks” tuleb hinnata üldiselt või üksnes liidu territoo riumil uuesti kasutamist arvestades? 
(1) EÜT L 105, lk 1.
Eelotsuset aotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 27. jaanuar il 2014 – 
Chr istie ’s France SNC versus Syndicat national des antiquaires
(Kohtuasi C-41/14)
(2014/C 102/28)
Kohtumenetluse keel: prantsuse
Eelotsuset aotluse esita nud kohus
Cour de cassation
Põhik ohtuasja pooled
Kaebuse esitaja: Christie’s France SNC
Vastustaja: Syndicat national des antiquaires
Eelotsuse küsimus
Kas Euroopa Parlamendi ja nõuk ogu 27. sept embr i 2001. aasta direktiivi 2001/84/EÜ algupärase kunstiteose autor i õiguse 
kohta saada hüvitist edasimüügi korral (1) artikli 1 lõikes 4 sätestatud normi, milleg a pannaks e müüjale kohustus maks ta 
edasimüügiõigusest tulenevat autor itasu, tuleb tõlg endada nii, et see kulu jääb lõplikult viimase kanda, ilma et sellest oleks 
lepinguliselt võimalik kõrvale kalduda? 
(1) ELT L 272, lk 32.
Eelotsuset aotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 30. jaanuar il 2014 – 
Holter man Ferho Exploitatie BV jt versus F. L. F. Spies von Büllesheim
(Kohtuasi C-47/14)
(2014/C 102/29)
Kohtumenetluse keel: hollandi
Eelotsuset aotluse esita nud kohus
Hoge Raad der NederlandenC 102/20 ET Euroopa Liidu Teata ja 7.4.2014
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 7 lõikega 1 on kooskõlas liikmesriigi selline menetlus, milles tarbijaga lepingu sõlminud pool nõuab juhul, kui tarbija rikub kohustust, mille ta on võtnud vorminõuetele vastavas notari koostatud dokumendis, tarbijalt sisse tema poolt nimetatud summa väljaspool kohtumenetlust, esitades nn täidetavust puudutava kinnituse, ilma et saaks kontrollida, kas selle aluseks oleva lepingu teatavad tingimused on ebaõiglased või mitte?
ET Euroopa Liidu Teataja C 102/22

JAS Jet Air Service France (JAS) 4. veebruaril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 3. detsembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-573/11: JAS Jet Air Service France versus komisjon

(Kohtuasi C-53/14 P)

2014/C 102/31

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: JAS Jet Air Service France (JAS) (esindajad: advokaadid T. Gallois ja E. Dereviankine)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi (Apellantide) nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus, nagu see on toodud 3. detsembri 2013. aasta otsuse kohtuasjas T-573/11 resolutsioonis;

— rahuldada äriühingu JAS Jet Air Service France’i esimeses kohtuastmes esitatud nõuded, milles palutakse tühistada Euroopa Komisjoni 5. augusti 2011. aasta otsus asjas REM 01/2008, millega jäeti rahuldamata imporditollimaksu 1 001 778,20 euro võrra vähendamise taotlus, mille apellant esitas 24. jaanuaril 2008;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab kaks väidet, põhjendamaks oma apellatsioonkaebust kohtuotsuse peale, milles Üldkohus jättis muutmata komisjoni 5. augusti 2011. aasta otsuse, millega jäeti rahuldamata apellandi imporditollimaksu vähendamise taotlus.

Esiteks heidab apellant Üldkohtule ette määruse (EMÜ) nr 1430/79 (1) artikli 13 ning ühenduse tolliseadustiku (2) artikli 239 rikkumist, kuna ta ei tunnustanud, et tegemist on „erilise olukorraga”, mis võimaldab taotletud vähendamist saada. Üldkohus kinnitas, et apellandi olukord ei olnud võrreldav äriühingu CALBERSON BV (asi REM 10/01) olukorraga, kellele komisjon vähendamist võimaldas.

Teiseks leiab apellant, et Üldkohus on rikkunud eespool viidatud artikleid, kuna ta ei võtnud „erilise olukorra” tunnistamiseks arvesse käibemaksuvabastusega impordi litsentside, nn. A12 (Prantsuse üldise maksuseadustiku artikkel 275 ja selle rakendussätted) väljastamise ja kontrolli asutusesiseses menetluses esinenud häiret. Üldkohus pööras tõendamiskoormise ümber ning rikkus seega õiguse üldpõhimõtteid, leides, et apellant peab täpselt tõendama kõnealuse häire tagajärgi.

(1) Nõukogu 2. juuli 1979. aasta määrus (EMÜ) nr 1430/79 impordi- või eksporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise kohta (EÜT L 175, lk 1).

(2) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole määratud tähtaja jooksul võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda tagasi abi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks komisjoni 13. juuli 2011. aasta otsuse K(2011) 4916 (lõplik) riigiabi nr SA.26117 – C 2/10 (ex NN 62/09) kohta, mida Kreeka andis ettevõtjale Aluminium of Greece SA (1), artikliga 1, või vähemalt ei ole andnud komisjonile piisavat teavet meetmete kohta, mida on võetud artikli 4 alusel, siis on Kreeka Vabariik rikkunud selle otsuse artiklitest 2, 3 ja 4 ning Euroopa Liidu toimimise lepingust tulenevaid kohustusi;