ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
86

Järelikult on tähtis, et kohtuniku distsiplinaarvastutusele võtmine kohtulahendi eest piirduks täiesti erandlike juhtudega, nagu need, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 83, ja et see oleks piiritletud objektiivsete ning kontrollitavate kriteeriumidega, mis on seotud korrakohasest õigusemõistmisest tuletatud nõuetega, ja tagatistega, mille eesmärk on vältida mis tahes ohtu, et kohtulahendite sisule avaldatakse välist survet, ning võimaldaks seega kõrvaldada õigussubjektide mis tahes põhjendatud kahtlused selles, kas asjaomased kohtunikud on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja vastanduvate huvide suhtes neutraalsed (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord), C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 139, ning 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Euro Box Promotion jt, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034, punkt 240).
On väga oluline, et lõplike vahendite saajate või toetusesaajate õigustatud huvid oleksid õigusriigi põhimõtete rikkumiste korral meetmete vastuvõtmisel nõuetekohaselt kaitstud. Komisjon peaks meetmete vastuvõtmise kaalumisel võtma arvesse nende võimalikku mõju lõplikele vahendite saajatele või toetusesaajatele. Võttes arvesse, et jagatud eelarve täitmise raames komisjonilt liikmesriikidele tehtavad maksed on juriidiliselt sõltumatud riigiasutuste poolt toetusesaajatele tehtavatest maksetest, ei tuleks käesoleva määruse alusel võetavaid asjakohaseid meetmeid käsitada sellistena, et need mõjutavad toetusesaajatele tehtavate maksete jaoks vajalike vahendite kättesaadavust vastavalt kohaldatavates valdkonnapõhistes õigusnormides ja finantsreeglites sätestatud maksetähtaegadele. Käesoleva määruse alusel vastu võetavad otsused ning käesolevas määruses sätestatud kohustused lõplike vahendite saajate või toetusesaajate ees on osa kohaldatavast liidu õigusest, kui rahastamiseks kasutatakse eelarve jagatud täitmist. Liikmesriigid, keda meetmed puudutavad, peaksid andma regulaarselt komisjonile aru selle kohta, kas nende kohustused lõplike vahendite saajate või toetusesaajate ees on täidetud. Kohaldatavates valdkonnapõhistes õigusnormides ja finantsreeglites sätestatud aruandlus seoses maksekohustuste täitmisega toetusesaajate ees peaks võimaldama komisjonil kontrollida, et käesoleva määruse alusel tehtud otsused ei mõjuta mingil viisi – ei otseselt ega kaudselt – kohaldatavate valdkonnapõhiste õigusnormide ja finantsreeglite alusel tehtavaid makseid.

Et tugevdada lõplike vahendite saajate või toetusesaajate kaitset, peaks komisjon andma veebisaidi või internetiportaali kaudu teavet ja suuniseid koos piisavate võimalustega komisjoni teavitamiseks mis tahes rikkumisest, mis on seotud valitsussektori üksuste ja liikmesriikide õigusliku kohustusega jätkata maksete tegemist pärast meetmete vastuvõtmist käesoleva määruse alusel. Komisjon peaks võtma seda teavet arvesse, et kontrollida, kas on järgitud kohaldatavaid reegleid, eelkõige [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. juuni 2021. aasta määruse (EL) 2021/1060, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfond+, Ühtekuuluvusfondi, Õiglase Ülemineku Fondi ja Euroopa Merendus-, Kalandus- ja Vesiviljelusfondi kohta ning nende ja Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondi, Sisejulgeolekufondi ning piirihalduse ja viisapoliitika rahastu suhtes kohaldatavad finantsreeglid (ELT 2021, L 231, lk 159),] artiklit 69, artikli 74 lõike 1 punkti b ja artiklit 104. Tagamaks, et valitsussektori üksused või liikmesriigid maksavad lõplikele vahendite saajatele või toetusesaajatele tasuda tulevad summad tegelikult välja, peaks komisjon vajaduse korral nõudma tehtud maksed sisse või asjakohasel juhul tegema finantskorrektsiooni, vähendades liidu toetust programmile kooskõlas kohaldatavate valdkonnapõhiste õigusnormidega ja finantsreeglitega.
27

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti b teist taanet tuleb tõlgendada nii, et lennu korral, mida iseloomustab ühtne kinnitatud broneering tervele reisile ja mis on jagatud kaheks või enamaks lennusegmendiks, mida teostavad erinevad lennuettevõtjad, ning kui määruse nr 261/2004 alusel esitatud hüvitise maksmise hagi põhineb üksnes hilisest õhkutõusust tingitud hilinemisel esimeses lennusegmendis ja see on esitatud esimest lendu teostanud lennuettevõtja vastu, ei või esimese lennu saabumiskohta pidada „kohustuse täitmise kohaks“ nimetatud sätte tähenduses.
60

Sellega seoses on Euroopa Kohus tõesti otsustanud, et nõukogu võib ELTL artikli 217 alusel võtta assotsiatsioonilepingu raames vastu õigusakti vaid tingimusel, et see õigusakt on seotud liidu eripädevusse kuuluva valdkonnaga ja põhineb ühtlasi sellele valdkonnale vastaval õiguslikul alusel (vt selle kohta 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu, C‑81/13, EU:C:2014:2449, punkt 62).
11

Raamotsuse artiklis 27 „Kohtu alla andmise võimalused muude süütegude eest“ on sätestatud: „1. Iga liikmesriik võib teatada nõukogu peasekretariaadile, et tema suhetes teiste liikmesriikidega, kes on esitanud samasuguse teatise, eeldatakse nõusolekut seoses [isiku] vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus ei osuta konkreetse juhtumi puhul teisiti oma üleandmisotsuses. 2. Välja arvatud lõigetes 1 ja 3 osutatud juhtudel, ei tohi üleantavat kohtu alla anda, määrata talle karistust või muul viisil võtta talt vabadus süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti. 3. Lõiget 2 ei kohaldata järgmistel juhtudel: […] f) isik on üleandmise järgselt sõnaselgelt loobunud erikohustuse reegli kasutamisest seoses konkreetsete süütegudega, mis on toime pandud enne üleandmist. Loobumisotsus esitatakse vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädevatele õigusasutustele ning see dokumenteeritakse vastavalt selle riigi siseriiklikule õigusele. Loobumisotsus koostatakse nii, et on selge, et isik on teinud selle vabatahtlikult ning on täielikult teadlik tagajärgedest. Selleks peab isikul olema õigus õigusalasele nõustamisele; g) isiku üleandnud täitev õigusasutus annab oma nõusoleku vastavalt lõikele 4. 4. Nõustumistaotlus koos artikli 8 lõikes 1 osutatud teabe ja artikli 8 lõikes 2 osutatud tõlkega esitatakse täitvale õigusasutusele. Nõusolek antakse, kui nõusoleku taotlemise aluseks oleva süüteo suhtes on kohaldatav üleandmine vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele. Nõusolekut ei anta artiklis 3 nimetatud alustel ning muudel juhtudel võib keelduda ainult artiklis 4 osutatud alustel. Otsus tehakse hiljemalt 30 päeva jooksul pärast taotluse saamist. […]“.
2.

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Piirid – Oletuslikud küsimused, mis on esitatud kontekstis, mis välistab tarviliku vastuse – Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga – Arhitektide ja inseneride tasusid käsitlevad riigisisesed õigusnormid – Kõnealuses liikmesriigis asutatud pooled ning sama liikmesriigi territooriumil osutatud teenused – Vastuvõetamatus (ELTL artikli 49 ja 267) (vt punktid 26–29 ja 31–33)
14

Sama direktiivi artikkel 25 „Õiguskaitse kättesaadavus“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Liikmesriigid tagavad, et kooskõlas riigi õigussüsteemiga on asjaomasel üldsusel juurdepääs kaebuste lahendamisele kohtus või mõnes muus sõltumatus ja erapooletus organis, mis on seaduslikult asutatud, et vaidlustada artikli 24 kohaste otsuste, tegevuste või tegevusetuste sisulist või protseduurilist seaduslikkust, kui üks järgmistest tingimustest on täidetud: a) asjaomasel üldsusel on küllaldane huvi; b) asjaomane üldsus väidab, et tema õigusi on kahjustatud, kui liikmesriigi menetlusseadus seab selle eeltingimuseks. 2. Liikmesriigid määravad kindlaks, mis etapis võib otsuseid, tegevusi või tegevusetusi vaidlustada. 3. Liikmesriigid määravad kindlaks, mis moodustab küllaldase huvi ja õiguste kahjustamise, kooskõlas eesmärgiga anda asjaomasele üldsusele laialdane juurdepääs õiguskaitsele. Sel eesmärgil käsitatakse lõike 1 punkti a tähenduses piisavana keskkonnakaitset edendavate mis tahes valitsusväliste organisatsioonide huvi, kes vastavad siseriiklike õigusaktide nõuetele. Samuti eeldatakse, et sellistel organisatsioonidel on õigusi, mida saab kahjustada lõike 1 punkti b tähenduses. 4. Lõiked 1, 2 ja 3 ei välista eelneva läbivaatamise menetluse võimalust haldusasutuses ega mõjuta nõuet ammendada halduskorras läbivaatamise menetlused enne asja kohtusse läbivaatamisele saatmist, kui siseriiklikes õigusaktides on selline nõue. Iga selline menetlus on erapooletu, õiglane, õigeaegne ja mitte üleliigselt kulukas. 5. Liikmesriigid tagavad, et üldsusele tehtaks kättesaadavaks praktiline teave halduslikus või kohtulikus korras läbivaatamise menetluste kasutamise kohta.“
56

Seoses teise tingimusega on Euroopa Kohus rõhutanud, et lennupersonali ja lennuettevõtja vahelise töösuhtega on kõige tihedamalt seotud paik, kus need töötajad täidavad põhiosa oma töökohustustest oma tööandja ees. See paik vastab kohale, kus need töötajad alustavad oma transpordikohustuste täitmist, kuhu nad pärast nende täitmist tagasi pöörduvad, kus nad saavad oma ülesanneteks juhtnööre ja korraldavad oma tööd ning kus asuvad töövahendid, kusjuures see koht võib kokku langeda töötajate põhibaasi kohaga (2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus CRPNPAC ja Vueling Airlines, C‑370/17 ja C‑37/18, EU:C:2020:260, punkt 57). Euroopa Kohus otsustas seetõttu, et paika, kus lennumeekonna liikmed töötavad, võib pidada filiaaliks või alaliseks esinduseks määruse nr 1408/71 artikli 14 punkti 2 alapunkti a alapunkti i tähenduses, sest see paik vastab kohale, kus need töötajad täidavad põhilise osa oma kohustustest tööandja ees (vt selle kohta 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus CRPNPAC ja Vueling Airlines, C‑370/17 ja C‑37/18, EU:C:2020:260, punkt 58).
53

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2011/83 artikli 6 lõike 1 punkti m tuleb tõlgendada nii, et tootja antud müügigarantii puhul ei teki kauplejale selles sättes pandud teabe esitamise kohustus ainuüksi selle garantii olemasolu tõttu, vaid üksnes siis, kui tarbijal on õigustatud huvi saada selle garantii kohta teavet, et teha otsus selle kohta, kas end asjaomase kauplejaga lepinguliselt siduda. Selline õigustatud huvi on eelkõige tuvastatav juhul, kui kaupleja teeb tootja müügigarantiist oma pakkumuse keskse või määrava elemendi. Selleks et teha kindlaks, kas garantii kujutab endast sellist keskset või määravat elementi, tuleb arvesse võtta asjaomase kauba pakkumuse sisu ja üldist struktuuri seoses asjaomase kaubaga; seda, kui tähtis on müügi- või reklaamiargumendi seisukohast mainida tootja müügigarantiid; kohta, kus seda on pakkumuses mainitud; sellise eksimuse või segiajamise tõenäosust, mida selle mainimine võib piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepaneliku ja aruka tarbija tajus põhjustada, seoses muude garantii õigustega, mida ta võib teostada, või seoses tegeliku garandi isikuga; seda, kas pakkumuses on selgitusi muude selle kaubaga seotud garantiide kohta või need puuduvad, ning mis tahes muid asjaolusid, mis võivad anda tunnistust tarbijakaitse objektiivse vajaduse kohta.
45

Kuigi käesoleval juhul on lõppkokkuvõttes eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne tõlgendada riigisisest õigust ja seega analüüsida, kas Portugali seadusandja on käibemaksudirektiivi IV lisa punkti 2 valikuliselt üle võtnud, jättes vähendatud käibemaksumäära kohaldamisalast välja kortermajade liftidega seotud teenused, siis näib, et nimetatud punkti 2 rakendava riigisisese sätte, s.o käibemaksuseadustiku I loetelu punkti 2.24 sõnastuses ei viita miski sellele, et seadusandja on selle üle võtnud valikuliselt, kuna maksuameti seisukoht põhineb vastupidi riigisiseste suunistega pakutaval kitsendaval tõlgendusel.
46

Seda järeldust ei mõjuta asjaolu, et määruse nr 1107/2009 artikli 83 kohaselt mõistetakse teistes õigusaktides, näiteks määruses nr 1782/2003 sisalduvaid viiteid direktiivi 91/414 artiklile 3 viidetena määruse nr 1107/2009 artiklile 55, mitte selle määruse artiklile 28. Nimelt kehtestab direktiivi 91/414 artikli 3 lõige 1 liikmesriikidele kohustuse näha ette, et taimekaitsevahendeid võib nende territooriumil turule viia ja kasutada üksnes juhul, kui neile on antud luba. See säte vastab määruse nr 1107/2009 artikli 28 lõikele 1. Direktiivi 91/414 artikli 3 lõikes 3 on omakorda kehtestatud liikmesriikide kohustus näha ette, et taimekaitsevahendeid tuleb kasutada nõuetekohaselt, ja see vastab määruse nr 1107/2009 artiklile 55. Ent eespool punktides 39 ja 40 esitatud põhjustel eeldab määruse nr 1107/2009 artikli 55 esimese lõigu ja teise lõigu esimese lause järgimine, et kasutatud taimekaitsevahendil on kehtiv luba vastavalt selle määruse artiklitele 28 ja 32. Järelikult ei olnud selle määruse artiklis 83 tarvis mingit sõnaselget viidet määruse nr 1107/2009 artiklile 28.
48

Sellest järeldub, et direktiivi 2008/94 artikli 12 punktidega a ja c on vastuolus niisugune riigisisene kohtupraktika, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja milles on ette nähtud ümberlükkamatu eeldus, et isikut, kes täidab – olgugi et riigisisese õiguse kohaselt kehtiva töölepingu alusel – korraga äriühingu direktori ja põhikirjajärgse juhtimisorgani liikme ülesandeid, ei saa käsitada töötajana selle direktiivi tähenduses ja seega ei saa ta tugineda selles direktiivis ette nähtud tagatistele.
34

Tuleb aga tõdeda, et niisugune kohtupraktika kehtestab nõude, mis võtab direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 1 punktilt a kogu kasuliku mõju, kuna see ei luba liikmesriigi kohtul seada selle sätte kohast ennetavat kohtulikku tõkendit, et vältida asjaomasest patendist tulenevat peatset intellektuaalomandi õiguste rikkumist, samas kui see kohus on leidnud, et see patent on kehtiv ja sellest tulenevaid õigusi on rikutud.
52

Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluses esitatud täpsustustest, millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45, et ilma et see mõjutaks eelotsusetaotluse esitanud kohtu tehtavat kontrolli, vastab põhikohtuasjas kõne all olev ala sellele tingimusele, kuna tegemist on loodusliku alaga, millel on metsandustegevust mõjutavad keskkonnakaitselised piirangud. Täpsemalt näitavad need täpsustused, et see ala on mikrokaitseala, mille pädev liikmesriigi asutus on loonud metsas, mis ei kuulu Natura 2000 võrgustikku, et aidata tagada teatava loodusliku linnuliigi kaitset ja mille olemasolu toob kaasa kulud ja saamata jäänud tulu isikule, kes on selle metsa omanik.
59

Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada esiteks seda, kas raamotsuse 2002/584 artikli 23 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud vahistamismäärust täitva õigusasutuse osalemise nõue on täidetud, kui vahistamismäärust täitev liikmesriik teeb politseile ülesandeks kontrollida, kas esineb vääramatu jõud ja kas on täidetud tingimused isiku, kelle suhtes on tehtud vahistamismäärus, vahi all pidamiseks, ning vajaduse korral kindlaks määrata uus üleandmiskuupäev, eeldusel, et sellel isikul on õigus igal ajal pöörduda vahistamismäärust täitva õigusasutuse poole, et viimane teeks otsuse nimetatud tegurite kohta. Teiseks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas selle raamotsuse artikli 23 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et artikli 23 lõigetes 2–4 ette nähtud tähtaegu tuleb pidada möödunuks, mille tagajärjel tuleb see isik vahi alt vabastada, kui lähtuda saab sellest, et raamotsuse artikli 23 lõikes 3 toodud vahistamismäärust täitva õigusasutuse osalemise nõuet ei ole täidetud.
27

Neil asjaoludel otsustas Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovo halduskohus) mõlemas põhikohtuasjas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [määruse nr 1306/2013] artikli 75 lõikes 1 kasutatud mõiste „makse“ tähendab, et maksetaotluse alusel algatatud menetlus on lõpetatud? 2. Kas tõsiasi, et põllumajandustootja on taotletud toetusesumma tegelikult kätte saanud, tähendab seda, et makseasutus on teinud toetusõiguste aktiveerimise taotlust rahuldava otsuse, või kas tõsiasi, et asjaomase meetme kohast avalikult välja kuulutatud toetust ei saada, tähendab seda, et taotletud toetusõigused on andmata jäetud, kui isikule ei ole teatatud, et menetlus jätkub uute kontrollidega? 3. Kas [määruse nr 1306/2013] artikli 75 lõikes 1 sätestatud tähtaeg kohustab liikmesriike kontrollima rahastamiskõlblikkuse tingimuste täidetust enne selle tähtaja möödumist ja kas seda kontrolli saab vaid erandkorras jätkata? 4. Kas [määruse nr 1306/2013] artikli 75 lõikes 1 sätestatud tähtaja järgimata jätmine tähendab, et toetuse maksja on toetusetaotluse vaikimisi rahuldamata jätnud, kui põllumajandustootjat ei ole lisakontrollide tegemisest teavitatud ja kirjalikud dokumendid selle kohta puuduvad?“
25

Siinkohal olgu lisatud, et määruse nr 1086/2011 põhjendusest 9 nähtub, et 2008. aastal sarnaselt eelmiste aastatega oli inimeste salmonelloosi haigestumise põhjuseks ligikaudu 80% juhtudest Salmonella Enteritidis ja Salmonella Typhimurium ning kodulinnuliha oli endiselt inimeste salmonelloosi peamine allikas. Määruse põhjenduses 10 on siiski täpsustatud, et keskendumine nendele kahele serotüübile peaks samal ajal julgustama toidukäitlejaid võtma meetmeid kodulinnuliha tootmise eelnevates etappides ning see võib kaasa aidata kõikide rahvatervise seisukohast oluliste salmonella serotüüpide vähendamisele.
36

Siinkohal on oluline rõhutada, et seda alamrubriiki käsitlevates KNi selgitavates märkustes on täpsustatud, et sellesse alamrubriiki võib klassifitseerida näiteks puitpaneele, mida on edasi töödeldud sel määral, et need on ühemõtteliselt ustena kasutatavad (nt neisse on lõigatud süvendid käepidemete, lukkude või hingede jaoks), samas kui töötlemata paneelid, mida nimetatakse „tiheda sisevoodriga lameuste toorikuteks“ tuleb klassifitseerida rubriiki 4412.
48

Seega, kui kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide võrdleva hindamise tulemusel jõutakse järeldusele, et välisriigi dokumendiga tõendatavad teadmised ja kvalifikatsioon vastavad riigisisestes õigusnormides sätestatud nõuetele, tuleb vastuvõtval liikmesriigil tunnistada, et kõnealune dokument vastab neile tingimustele. Kui võrdlemisel ilmneb aga, et need teadmised ja kvalifikatsioon on üksnes osaliselt vastavad, on vastuvõtval liikmesriigil õigus nõuda, et huvitatud isik tõendaks, et ta on puuduvad teadmised ja kvalifikatsiooni omandanud (6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Brouillard, C‑298/14, EU:C:2015:652, punkt 57, ja 8. juuli 2021. aasta kohtuotsus Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija, C‑166/20, EU:C:2021:554, punkt 39).
30

Sellist tõlgendust toetab ka direktiiviga 2011/83 taotletav eesmärk, milleks on tagada teavitamisega tarbijakaitse kõrge tase, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 21. Olgu märgitud, et sellise tellimisprotsessi lõpuleviimine, mis toob kaasa tarbija maksekohustuse, on nimelt põhietapp, sest see tähendab, et tarbija nõustub nii kauglepingu kui ka maksekohustuse siduvusega. Seetõttu kahjustaks nimetatud eesmärki, kui asuda seisukohale, et nupule vajutamisel või sellesarnase funktsiooni aktiveerimisel peaks tarbija selle protsessi asjaoludest järeldama, et ta võtab endale siduva maksekohustuse, samas kui sellel nupul või funktsioonil olev tähistus ei võimalda tal absoluutse kindlusega sellist tagajärge ette näha.
54

Küsimuse sõnastusest ei nähtu siiski selgelt, kas viidates küsimusele, kas põhikohtuasjades kõne all olev abi „võib kahjustada konkurentsi ja kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust“, osutab eelotsusetaotluse esitanud kohus ELTL artikli 107 lõikele 1, milles on ette nähtud riigiabi põhimõtteline keeld, või ELTL artikli 107 lõike 3 punktile c, milles on täpsustatud, et siseturuga kokkusobivaks võib pidada abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi „ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega“.
30

Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada esiteks, kas raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et lõplik otsus, millega määratakse füüsilisele isikule rahaline karistus ja mille on teinud muu asutus kui kohus otsuse teinud liikmesriigis, mille õigusakte rikkudes on toime pandud kuritegu, on nimetatud sätte tähenduses „otsus“, juhul kui selle liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et selle otsuse peale esitatud kaebuse vaatab esmalt läbi justiitsministri haldusalas tegutsev prokurör ja kui prokurör jätab otsusega kaebuse rahuldamata, võib asjaomane isik seejärel pöörduda eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse. Teiseks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et asjaomasel isikul on olnud „võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus“ selle sätte tähenduses, juhul kui otsuse teinud liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et kui määratud rahatrahv on 225 eurot või rohkem, vaadatakse kaebus kohtus läbi tingimusel, et asjaomane isik on tasunud selle summaga võrdväärse kautsjoni.
57

Lisaks on tõsi, et 19. märtsi 2019. aasta kohtuotsuse Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218) punktides 61 ja 62 lükkas Euroopa Kohus tagasi Dublini III määruse artikli 29 lõike 2 teise lause tähenduses toodud mõiste „põgenemine“ tõlgenduse, et on vaja tõendada asjaomase isiku kavatsust liikmesriigi pädevate asutuste eest kõrvale hoida, selleks et hoida ära ohtu, et nendel asutustel tekivad märkimisväärsed raskused või et neil ei ole võimalik tagada Dublini süsteemi tõhusat toimimist ja selle eesmärkide saavutamist.
2.

Määruse nr 561/2006, muudetud määrusega 2020/1054, artikli 13 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on selle sätte alusel lubanud teha asjaomase määruse artiklitest 5–9 erandi, mida kohaldatakse selles sättes nimetatud sõidukitega toimuvatele kaubavedudele, kui need sõidukid teostavad vedusid mitte üksnes kuni 100 km raadiuses asjaomase ettevõtja asukohast, vaid ka väljaspool seda raadiust, siis on need erandid kohaldatavad kaubaveole vastavate sõidukite poolt üksnes selle raadiuse sees.
17

Sellega seoses tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigepealt meelde, et 21. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses Falck Rettungsdienste ja Falck (C‑465/17, EU:C:2019:234) leidis Euroopa Kohus, et „mittetulunduslikud organisatsioonid ja ühendused“ direktiivi 2014/24 artikli 10 punkti h tähenduses on sellised organisatsioonid ja ühendused, kelle eesmärk on täita sotsiaalseid ülesandeid, kes ei tegutse tulu saamise eesmärgil ja kes reinvesteerivad võimaliku kasumi oma eesmärgi saavutamiseks. Euroopa Kohus on seega rõhutanud, et selle sätte kohaldamisalasse kuulumiseks on otsustavaks kriteeriumiks mittetulunduslik eesmärk. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul iseloomustab aga tulu saamise eesmärgi puudumine sellist sotsiaalühistut nagu Italy Emergenza. Nimelt on tema põhikirja artiklis 6 sätestatud, et „[s]otsiaalühistu tegutseb tulu saamise eesmärgita ja järgib üldist huvi inimarengu ning sotsiaalse integratsiooni alal […]“. On tõsi, et selle põhikirja artiklis 5 on ette nähtud „keeld maksta dividende suuremas ulatuses kui säästuhoiuse suurim intress pluss 2,5 protsendipunkti sissemakstud kapitalilt“. Artiklit 5 ei saa siiski pidada tõendusliku jõuga sätteks, kuna tegemist on sättega, mis kordab tsiviilseadustiku artiklit 2514.