KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 19. oktoobril 2016 ( 1 )

Kohtuasi C‑453/16 PPU

Openbaar Ministerie

versus

Halil Ibrahim Özçelik

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad))

„Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Raamotsus 2002/584/JSK — Euroopa vahistamismäärus — Artikli 8 lõike 1 punkt c — Mõiste „vahistamismäärus või mis tahes muu kohtuotsus“, mis tehakse enne Euroopa vahistamismäärust”

1. Euroopa Kohus rõhutas hiljuti raamotsusega 2002/584/JSK ( 2 ) kehtestatud süsteemi puhul tingimata vajalikku nõuet, et igasugusele Euroopa vahistamis‑ ja üleandmismäärusele peab eelnema sellest erinev liikmesriigi vahistamismäärus või analoogne täitmisele pööratav kohtuotsus.

2. Kas niisugune nõue, mis on tuletatud raamotsuse artikli 8 lõike 1 punktist c, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, on täidetud, kui liikmesriigi vahistamismääruse ( 3 ) on vastu võtnud taotleva riigi politsei ja kinnitanud selle riigi prokuratuur? See ongi kokkuvõttes küsimus, mille esitab oma eelotsusetaotluses Euroopa Kohtule Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) Euroopa vahistamismääruse ( 4 ) täidesaatva asutusena.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. EL leping

3. ELL artiklis 6 on sätestatud: „1. Liit tunnustab […] põhiõiguste hartas [edaspidi „harta“] […] sätestatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid, millel on aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud. Harta sätted ei laienda mingil viisil liidu pädevust, mis on määratletud aluslepingutega. Hartas esitatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid tõlgendatakse vastavalt harta VII jaotise üldsätetele, mis reguleerivad selle tõlgendamist ja kohaldamist, võttes nõuetekohaselt arvesse hartas osutatud selgitusi, milles on esitatud asjaomaste sätete allikad. 2. Liit ühineb Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga [allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950 (edaspidi „EIÕK“)]. Sellega ühinemine ei mõjuta liidu pädevust, mis on määratletud aluslepingutega. 3. [EIÕK-ga] tagatud ja liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest tulenevad põhiõigused on liidu õiguse üldpõhimõtted.“

2. Harta

4. Artiklis 47 „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele“ on ette nähtud: „Igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus. Igaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus. Igaühel peab olema võimalus saada nõu ja kaitset ning olla esindatud. […]“

3. Raamotsus

5. Põhjenduses 5 on märgitud: „Tulenevalt eesmärgist kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks tuleks kaotada liikmesriikidevaheline väljaandmine ja asendada see õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga. […]“

6. Põhjenduses 6 on ette nähtud: „Käesolevas raamotsuses sätestatud Euroopa vahistamismäärus on esimene kindel meede kriminaalõiguse valdkonnas, millega kohaldatakse vastastikuse tunnustamise põhimõtet, mida Euroopa Ülemkogu nimetas õigusalase koostöö nurgakiviks.“

7. Põhjenduses 10 on ette nähtud: „Euroopa vahistamismääruse toimimine põhineb suurel liikmesriikidevahelisel usaldusel. Selle kohaldamise võib peatada ainult siis, kui üks liikmesriik on raskelt ja jätkuvalt rikkunud Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõikes 1 sätestatud põhimõtteid ja kui rikkumise on nimetatud lepingu artikli 7 lõike 1 alusel kindlaks teinud nõukogu ja sellel on artikli 7 lõikes 2 sätestatud tagajärjed.“

8. Artiklis 1 „Euroopa vahistamismääruse määratlus ja selle täitmise kohustus“ on sätestatud: „1. Euroopa vahistamismäärus on liikmesriigi väljaantud kohtuotsus, et teine liikmesriik võtaks tagaotsitava vahi alla ja annaks ta üle kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks. 2. Liikmesriigid täidavad mis tahes Euroopa vahistamismääruse vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele. 3. Käesolev raamotsus ei [ole] mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud Euroopa Liidu lepingu artiklis 6.“

9. Artiklis 6 „Pädevate õigusasutuste määramine“ on ette nähtud: „1. Vahistamismääruse teinud õigusasutus on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutus, mis on pädev tegema Euroopa vahistamismäärust selle riigi õiguse alusel. 2. Vahistamismäärust täitev õigusasutus on vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutus, mis on pädev Euroopa vahistamismäärust täitma selle riigi õiguse alusel. 3. Iga liikmesriik teatab nõukogu peasekretariaadile, milline on tema õiguse alusel pädev õigusasutus.“

10. Artikli 8 lõikes 1 Euroopa vahistamismääruse sisu ja vormi kohta on sätestatud: „1. Euroopa vahistamismäärus sisaldab järgmist teavet, mis on esitatud vastavalt lisas toodud vormile: […] c) tõendid täidetava kohtuotsuse, vahistamismääruse või mis tahes muu sama mõjuga täidetava kohtuotsuse kohta, mis kuulub artiklite 1 ja 2 rakendusalasse; […]“.

11. Seoste kohta muude juriidiliste dokumentidega on artikli 31 lõike 1 punktis a sätestatud: „1. Alates 1. jaanuarist 2004 asendab käesolev raamotsus liikmesriikidevahelistes suhetes väljaandmise valdkonnas kohaldatavate konventsioonide järgmised sätted, piiramata nende kohaldamist liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel: a) 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioon, selle 15. oktoobri 1975. aasta lisaprotokoll, selle 17. märtsi 1978. aasta teine lisaprotokoll ning 27. jaanuari 1977. aasta terrorismi tõkestamise Euroopa konventsiooni väljaandmist puudutavad sätted; […]“.

B. Ungari õigusnormid

12. Ungari prokuratuuri poolt eelotsusetaotluse esitanud kohtule 14. juulil 2016, nagu ka selle riigi valitsuse poolt edastatud teabe kohaselt on prokuratuur täidesaatvast võimust sõltumatu organ, mille juhi nimetab ametisse parlament üheksaks aastaks.

13. Ungari kriminaalmenetluse seadustiku ( 5 ) § 28 lõigetes 3 ja 4 on prokuratuurile tehtud ülesandeks anda pädevatele asutustele (sh politseijõududele) korraldus algatada „uurimine“, mille seadusele vastavust ta peab kontrollima. Ta võib aga nimetatud uurimist ka ise läbi viia. ( 6 ) Tema ülesanded on konkreetselt „teostada järelevalvet kriminaalmenetluse käigus määratud, isikuvabaduse piiramist või võtmist eeldavate sunnimeetmete täitmisele pööramise seaduslikkuse üle“. ( 7 )

14. Sellega seoses on prokuröri õiguste hulgas politsei võetud „kinnipidamismeedet” kinnitada, parandada või keelata. Kriminaalmenetluse seadustiku § 28 lõike 4 punktiga c on lubatud „uurimisasutuse otsust muuta või selle tühistada“.

15. Kriminaalmenetluse seadustiku § 126 näeb ette võimaluse, et isiku võib „kinni pidada“, s.o temalt ajutiselt vabaduse võtta, kui on põhjendatud kahtlus, et isik, kellele on mõistetud vanglakaristus, on toime pannud süüteo, ja on alust arvata, et tema vastu võetakse „eelvahistamise“ meede. „Kinnipidamise“ võib määrata kohus, prokurör või uurimisasutus ja see ei või kesta kauem kui 72 tundi, mille lõpus tuleb isik vabastada, välja arvatud juhul, kui kohtunik määrab tema „eelvahistamise“.

16. Kriminaalmenetluse seadustiku § 129 jj kohaselt on kohtunikud ainupädevad määrama „eelvahistamist” (mis eeldab „kinnipeetavalt kohtulikku vabaduse võtmist enne lõpliku otsuse tegemist“) ( 8 ), mis võidakse määrata enne või pärast seda, kui prokurör esitab süüdistuse.

II. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused

17. Veszprém Megyei Bíróság (Veszprémi piirkondlik kohus, Ungari) väljastas Türgi kodaniku Halil Ibrahim Özçelik’i vastu algatatud kriminaalmenetluses 21. juunil 2016 Euroopa vahistamismääruse, nõudes tema kui Ungaris toime pandud ja selles liikmesriigis kriminaalkorras karistatavate õigusrikkumiste toimepanija üleandmist. ( 9 )

18. H. I. Özçelik viibib praegu Zwaagi (Madalmaad) kinnipidamiskeskuses, kuni Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) teeb kohtuotsuse.

19. Veszprém Megyei Bírósági (Veszprémi piirkondlik kohus) väljastatud Euroopa vahistamismäärusele lisatud vormi punkti 1 alapunktis b on märgitud, et selle määruse alus on (siseriiklik) vahistamismäärus nr 19060/93/2014.bü, mille on teinud Ajka politseijaoskond (Ungari) ja mis on kinnitatud sama asukoha prokuratuuri 14. juuni 2016. aasta otsusega.

20. 8. juulil 2016 taotles Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) Ungari ametivõimudelt selgitusi prokuratuuri osa kohta, konkreetselt tema sõltumatuse kohta täitevvõimust, politsei väljastatud määruste kinnitamise ja selleks kasutatavate kriteeriumide kohta, nagu ka selle kinnitamise õiguslike tagajärgede kohta. Ta küsis ka, kas isik, kes on kinnitanud määruse, mille on andnud politsei, võib hiljem prokuratuuri esindajana samas kohtuasjas menetlusse astuda.

21. Ungari ametivõimud rõhutasid oma 14. juuli 2016. aasta vastuses prokuratuuri sõltumatust täitevvõimust; tema ülesannet tagada, et politsei austaks kinnipeetava õigusi; tema õigust politsei kui kriminaaljuurdluse eest vastutava asutuse tehtud otsust, sh vahistamismääruseid muuta või need tühistada, kui ta peab neid seaduse või juurdluse esemega vastuolus olevaks; ja võimalust, et prokuratuuri liige, kes on siseriikliku vahistamismääruse kinnitanud, astub pärast selle ametivõimu esindajana kriminaalmenetlusse.

22. Neid andmeid arvestades on Rechtbank Amsterdamil (Amsterdami esimese astme kohus) kahtlused, kas liikmesriigi vahistamismäärust, mille on välja andnud politsei ja hiljem kinnitanud Ungari prokuratuuri liige, võib käsitada „kohtuotsusena“ raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses. Seepärast otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas mõiste „kohtuotsus“ raamotsuse 2002/584/JSK artikli 8 lõike 1 algusosa ja punkti c tähenduses on liidu õiguse mõiste, mida tuleb tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: mida see mõiste tähendab? 3. Kas niisugune eelnevalt politsei poolt tehtud vahistamismääruse kinnitamine prokuratuuri poolt, nagu on käesolevas kohtuasjas vaidlustatud, on selline „kohtuotsus“ viidatud õigusnormi tähenduses?“

23. Kohtuasja menetleva kohtu hinnangul (mis on esitatud eelotsusetaotluse punkti 4.3 alapunktides): — kuigi raamotsuse artikli 8 lõike 1 punktis c ei ole selle mõiste sisu ja ulatuse osas viidatud sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, ei ole selge, kas see on mõiste, mida tuleb tõlgendada autonoomselt ja kogu liidus ühetaoliselt. — Raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c saksakeelses versioonis on seda nimetatud „justizielle Entscheidung“, samas kui ingliskeelses versioonis on kasutatud terminit „judicial decision“. Nendes kasutatakse seega laiemat mõistet kui „rechterlijke beslissing“, mis võiks eeldada, et „kohtuotsus“ kehtib ka prokuratuuri otsuse kohta. Liidu õiguse sama normi üks või mitu keeleversiooni ei saa siiski olla selle tõlgendamise ainsaks aluseks. — Euroopa Kohtu 1. juuni 2016. aasta kohtuotsuse Bob‑Dogi ( 10 ) punkte 52‑57 võiks mõista nii, et „nendest ei tulene mingeid sisulisi nõudeid, millele peavad vastama asutuse, kes teeb siseriikliku vahistamismääruse, pädevus ja positsioon ning vahistamismääruse tegemise menetlus, vaid väljendavad eeldust, et siseriikliku vahistamismääruse mainimisest nähtub, et menetluslikke tagatisi on kohaldatud ning isiku, kelle väljaandmist taotletakse, põhiõigusi on kaitstud kõnealuse määruse tegemise menetluse käigus“. — Kuna teatava hulga liikmesriikide õiguskorras, sealhulgas Madalmaade õiguskorras, osaleb prokurör kriminaalmenetluses ning tal on pädevus määrata kahtlustatavate kinnipidamine ning vajaduse korral pikendada kinnipidamisaega, võib kohtuotsuse Bob‑Dogi ( 11 ) punktide 52–57 tõlgendamine viimati nimetatud moel „tuua kaasa mõiste „kohtuotsus“ tõlgendamise selliselt, et see tähistab otsust, mille on teinud kohus või prokurör“. — Raamotsuse artikli 1 lõikes 1 sätestatud mõiste „kohtuotsus“ ja sama raamotsuse artiklis 6 sätestatud mõiste „õigusasutus“ tähendus ei ole selge, mistõttu Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) kahtleb, kas nendele võib tugineda mõiste „kohus” ELTL artikli 267 või Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktika tähenduses EIÕK artikli 5 kohta.

III. Menetlus Euroopa Kohtus

24. Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtusse 16. augustil 2016 koos taotlusega, et seda menetletaks eelotsuse kiirmenetluses (ELTL artikli 267 neljas lõik). Eelotsusetaotluse esitanud kohus põhjendas oma taotlust asjaoluga, et H. I. Özçelik’ile kohaldati vabadusekaotust ja tema hoidmine selles olukorras sõltus kohtuasja sisulisest lahendamisest.

25. Euroopa Kohus otsustas 1. septembri 2016. aasta haldusistungil käsitleda kohtuasja eelotsuse kiirmenetluse korras.

26. Kirjalikud seisukohad esitasid Ungari ja Madalmaade valitsus ja Euroopa Komisjon.

27. 5. oktoobril 2016 peeti kohtuistung, millel paluti vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 23 huvitatud isikutel, konkreetselt Ungari valitsusel vastata talle eelnevalt esitatud küsimustele.

28. Nimetatud kohtuistungil esitasid oma seisukohad Madalmaade, Saksamaa ja Ungari valitsuse esindajad ja komisjon.

IV. Õiguslik analüüs

A. Esimene ja teine eelotsuse küsimus

29. Oma ettepaneku punktides 26–31, mille esitan samaaegselt kohtuasjas Poltorak, ( 12 ) selgitan ma põhjuseid, miks ma olen seisukohal, et raamotsuses kasutatud mõisted „õigusasutus“ ja „kohtuotsus“ on autonoomsed mõisted. Et mitte käesolevat ettepanekut asjatult pikaks teha neid põhjuseid siin ära tuues, ma lihtsalt viitan neile.

30. Sama ettepaneku punktis 32 jj pakun välja nende kahe termini tõlgenduse Euroopa Kohtu tavaliselt kasutatavate tõlgendamiskriteeriumide järgi, milles asetatakse rõhku esimesele (õigusasutus), arvestades „tihedat seost kohtuotsuse olemuse ja selle teinud õigusasutuse staatuse vahel“. ( 13 )

31. Arvestades, et asja menetleva kohtu kahtlused puudutavad raamotsuses kasutatud mõiste „kohtuotsus“ autonoomsust ja tähendust, leian et minu arvamus selle kohta on piisavalt selgelt avaldatud paralleelselt kohtuasjas Poltorak tehtud ettepanekus.

B. Kolmas eelotsuse küsimus

32. Erinevalt aga kohtuasja Poltorak eelotsusetaotlusest ei puuduta käesolevas eelotsusetaotluses asja menetleva kohtu küsimused mitte Euroopa vahistamismäärust, vaid eelnevat siseriiklikku vahistamismäärust tegema pädevat asutust.

33. Vahistamismäärust täitval Madalmaade kohtul tekivad kahtlused, arvestades seda, et käesoleval juhul oli H. I. Özçelik’i vastu siseriikliku vahistamismääruse vastu võtnud Ungari asutus Ajka politseijaoskond, kelle otsuse kinnitas või valideeris selle riigi prokuratuur 14. juunil 2016.

34. On oluline kohe alguses rõhutada, et vastupidi siseriiklikule vahistamismäärusele tegi Euroopa vahistamismääruse H. I. Özçelik’i vastu 21. juunil 2016 üks Ungari kohus (Veszprém Megyei Bíróság (Veszprémi piirkondlik kohus)), kelle „õigusasutuse“ iseloomu raamotsuse tähenduses keegi ei eita ega vaidlusta. See asjaolu võib minu arvates vallandada eelotsusetaotlusele vastamiseks olulised vastukajad, mida ma nimetan hiljem.

35. Lähtun eeldusest, et seni ainult politsei poolt alla kirjutatud siseriikliku vahistamismääruse valideerimine või kinnitamine prokuratuuri poolt muudab prokuratuuri nimetatud määruse tõeliseks otsustajaks (või – kui soovite – kaasotsustajaks). Prokuratuur on oma volituste raames kriminaalmenetluses võtnud omaks politsei eelneva otsuse, andes sellele igale muule oma otsusele omase jõu. Seda võib seega tõlgendada nii, et kriminaalmenetluses H. I. Özçelik’i vastu on siseriikliku vahistamismääruse tõeline „autor” Ungari prokuratuur.

36. Selle eeldusega nõustumine tähendab vähemalt kahte tagajärge. Esimene on, et käesolevas eelotsusetaotluses ei ole vaja lahendada küsimust, kas liikmesriikide prokuratuuridel (kui mõni liikmesriik on neid nimetanud õigusasutuste loetelus, mille ta peab vastavalt raamotsuse artikli 6 lõikele 3 nõukogule saatma) on abstraktselt õigus teha otsuseid Euroopa vahistamismääruste kohta nimetatud raamotsuse artikli 1 ja artikli 6 lõike 1 tähenduses. Rõhutan, et põhikohtuasjas saatis Rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus) Euroopa vahistamismääruse esimese astme kohus, mitte prokuratuur.

37. Selle eelduse teine tagajärg on, et välja selgitada on vaja ainult, kas Ungari prokuratuuri tehtud (rectius, kinnitatud või ratifitseeritud) siseriiklikud vahistamismäärused vastavad mõnele raamotsuse artikli 8 lõike 1 punktis c kasutatud õiguslikule, nimelt „täidetava kohtuotsuse, vahistamismääruse või mis tahes muu sama mõjuga täidetava kohtuotsuse […]“ kategooriale.

38. Arvestades aga seda tihedat seost – mida ma enne nimetasin – kohtuotsuse olemuse ja selle teinud õigusasutuse staatuse vahel, ei saa nendele küsimustele vastata võtmata arvesse eelnevaid kaalutlusi prokuratuuri võimaliku kvalifitseerimise kohta raamotsuses õigusasutuseks. Ungari prokuratuuri kinnitatud siseriikliku vahistamismääruse konfiguratsioonist selle õigusakti seisukohast võib tuletada teatavaid jooni, mille põhjal võib nende võrdlemisel prokuratuuri staatuse ja funktsioonidega Ungari kriminaalmenetluses järeldada, et Ungari prokuratuuri kinnitatud siseriiklik vahistamismäärus on olemuselt „kohtuotsus“, nagu ka seda, et seda saab liigitada raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c alla.

39. Raamotsuse algse ettepaneku ( 14 ) artikkel 3 sisaldas mõiste „õigusasutus“ (Euroopa vahistamismääruse väljaandja või vastuvõtja) määratlust, mis sisaldas sõnaselgelt mõlemal juhul koos kohtutega ka prokuratuuri. ( 15 )

40. Selle ettepaneku seletuskirjas oli lisatud, et termin „õigusasutus“ vastab terminile, mida on kasutatud Euroopa 1957. aasta väljaandmise konventsioonis, milles omakorda tunnustati sellena „otseselt õigusasutusi ja prokuratuuri, välja arvatud politseid“. ( 16 )

41. Raamotsus ettepaneku artiklis 3 järgitud joont siiski ei toetanud ja lõplikult vastu võetud teksti artiklites 1 ja 6 oli viide prokuratuurile välja jäetud. Selle väljajätmise mõtet ei ole kerge tõlgendada: kas prokuratuur taheti kõrvale jätta või peeti selgeks, et Euroopa vahistamismääruse tähenduses kuulub see isegi konkreetselt nimetamata liikmesriikide õigusasutuste hulka? ( 17 )

42. Ebakindlus selles küsimuses on püsinud tänaseni, ( 18 ) ilma et – kui ma ei eksi – ükski liikmesriikide kohus oleks seda Euroopa Kohtus tõstatanud. Tegelikult on selle lahendamiseks veel üsna palju tõlgendamisprobleeme.

43. Pärast raamotsuse heakskiitmist teatasid mõned liikmesriigid vastavalt selle artikli 6 lõikele 3 nõukogu peasekretariaadile, et nende vastavad prokuratuurid kuuluvad „nende siseriikliku õiguse kohaselt” Euroopa vahistamismäärust välja andma või täitma „pädevate asutuste“ hulka. Need teatised ei piira aga iga riigi toimimisviisi vastavust raamotsuse sisule ega ole otseselt juriidilises mõttes selle vastavuse tingimuseks. Selle õigusnormiga on liikmesriikidel lubatud nimetada või valida oma õigusasutuste hulgast need, kes on pädevad Euroopa vahistamismääruseid vastu võtma või välja andma, kuid ei ole neil lubatud mõistet „õigusasutus“ laiendada, nii et see hõlmab organeid, kellel seda staatust ei ole.

44. Ungarit aga nende liikmesriikide hulgas, kes määravad oma prokuratuurile Euroopa vahistamismäärust välja andma või vastu võtma volitatud õigusasutuse staatuse, ei ole. Nõukogule seoses raamotsuse artikli 6 lõikega 3 26. aprillil 2004 selle riigi saadetud teatise kohaselt on „[…] taotlev õigusasutus kriminaalasjade algatamiseks asjas pädev kohus. Vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks Euroopa vahistamismäärust tegema on pädev vahistamismäärust täitev kohus.“ ( 19 )

45. Kuigi tekib kiusatus lahendada siin üldiselt küsimus liikmesriikide prokuratuuride õiguse kohta teha otsuseid Euroopa vahistamismääruste kohta, arvan ma, et käesolev eelotsusetaotlus ei ole selleks sobiv juhus, sest – nagu ma juba rõhutasin – esitas Euroopa vahistamismääruse Rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus) üks Ungari kohus, kes toimis vastavalt Ungari Vabariigi teatisele nõukogule seoses raamotsuse artikli 6 lõikega 3, ilma et selle riigi prokuratuuril oleks lubatud seda teha.

46. Tuleme seega tagasi lähtepunkti, s.o Euroopa vahistamismäärusele eelneva siseriikliku otsuse juurde. Raamotsuse ülesehituses on see siseriiklik otsus kindlasti vähem tähtis kui Euroopa vahistamismäärus ise. Seda on tegelikult nimetatud ainult artiklis 8, mis reguleerib „teavet“, mida Euroopa vahistamismäärus peab sisaldama ja mis tuleb märkida lisas esitatud vormil. Euroopa Kohus rõhutas 1. juuni 2016. aasta kohtuotsuses Bob‑Dogi ( 20 ) kohustust, et enne Euroopa vahistamismäärust peab olema tehtud siseriiklik vahistamismäärus, kuid raamotsuses on ennekõike tähelepanu pööratud just esimesele. Teine on üksnes esimese eeltingimus, isegi kui see on tingimata vajalik.

47. Kriminaalmenetlusele igas selle staadiumis (s.o nii juurdluse ja uurimise kui ka täiskogus kohtumõistmise staadiumis) kohaldatava korra kohta on Euroopa Kohus märkinud, et „[…] kriminaalmenetluse raames vastutusele võtmi[ne] või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmi[ne] või ka sisuli[n]e kriminaalmenetlus[…] ei kuulu raamotsuse ja liidu õiguse kohaldamisalasse[…]“. ( 21 )

48. See on loogiline, sest selle korra kindlaksmääramiseks tuleb lähtuda iga liikmesriigi õigusest, alati tingimusel, et selles valdkonnas ette nähtud õigusnormides järgitakse põhiõigusi, nagu need on sätestatud EIÕK-s, sealhulgas õigust vabadusele ja tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on sätestatud nimetatud konventsiooni artiklites 5 ja 13 ja harta artiklites 6 ja 47.

49. Prokuratuuri sekkumine kriminaalmenetluste juurdlusse ja lõpuks uurimisse jääb iga liikmesriigi õiguskorra otsustada. Liidu õiguses on omaks võetud see põhimõte ja tegelikult ühes teises õigusalase koostöö kriminaalasjades kõige olulisematest ELTL artiklis 82 nimetatud valdkondadest, on direktiivi 2014/41/EL ( 22 ) artiklis 2 kaheldamatult prokuratuur sõnaselgelt loetud asutuste hulka, kes võivad välja anda Euroopa uurimismäärust. ( 23 )

50. Prokuratuuri aktsepteerimine asutusena, kes võib vastu võtta „kohtuotsust“ tõendite saamiseks ühe või mitme teises liikmesriigis („täitjariik“) kasutatava konkreetse uurimismeetme kohaldamiseks, näitab – kui vaja – kui olulisena näeb liidu seadusandja prokuratuuri funktsiooni kriminaalmenetlustes. Ei tohi unustada, et Euroopa uurimismäärus on veel üks kohtuotsuste ja õigusasutuste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte raames heaks kiidetud vahend, mida loetakse alates Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 kokku tulnud Ülemkogust, ühiselt liidus kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö nurgakiviks.

51. Tõsi on, et mõistagi ei saa võrdsustada prokuratuuri toimimist ühes valdkonnas (mis puudutab vabadust, mida mõjutab isikute vahistamine) ja teises valdkonnas (tõendite hankimine). Tahan öelda, et tema tunnistamine õigusasutusena direktiivis 2014/41/EL uurimismääruste puhul, ei tähenda tingimata, et seda tuleks laiendada ka raamotsusele Euroopa vahistamismääruste puhul. See normatiivne asjaolu toetab aga tõsiselt põhiseisukohta, mis pooldab mõiste „õigusasutus“ laia tõlgendust, mis lubab prokuratuuri sellena käsitada nimetatud kriminaalasjades tehtavas koostöös (sealhulgas Euroopa vahistamismääruse osas), mida on nimetatud ELTL artiklis 82.

52. Nende argumentidega püüan ma nimelt rõhutada prokuratuuri eristavat joont, nimelt tema võimet – kui nii on iga liikmesriigi põhiseaduslikes või õigusnormides ette nähtud – osaleda õigusemõistmises riigi töövahendina kriminaalasjade algatamises ja mille raames ta võib muu hulgas vähemalt ajutiselt ja piiratud ajaks vastu võtta kinnipidamis- ja vahistamismäärusi või samaväärseid otsuseid, enne kinnipeetavate saatmist kohtu ette, kes peab otsustama nende vabastamise või vangistamise üle.

53. Euroopa Kohus on samas tähenduses esile toonud prokuratuuri funktsiooni kriminaalmenetlustes, ning teda koguni nimetanud (seoses mõne tema otsusega nendes menetlustes) „asjaomases õiguskorras kriminaalkohtumenetluses osale[ma] [pädevaks] asutus[eks]“. ( 24 )

54. Euroopa Inimõiguste Kohus omakorda on tunnistanud, et prokuratuuri liikmeid võib pidada „[kohtunikuks või muuks] seadusjärgse õigusvõimuga ametiisikuks“, kelle ette tuleb vastavalt EIÕK artikli 5 lõikele 3 toimetada iga vahistatu või kinnipeetu sama artikli lõike 1 punktis c ette nähtud tingimustel.

55. Nimelt on Euroopa Inimõiguste Kohus mitmetes kohtuotsustes alates 4. detsembrist 1979 ( 25 ), sealhulgas suurkoja 29. märtsi 2010. aasta kohtuotsuses, ( 26 ) tõlgendanud väljendeid „pädev õigusasutus“ ja „kohtunik või muu seadusjärgse õigusvõimuga ametiisik“ (mõlemad EIÕK artiklis 5, mis käsitleb õigust isikuvabadusele ja turvalisusele) nii, et nende alla saab arvata prokuratuuri liikmed, kui need kujutavad nendele mõistetele omaseid tagatisi (küsimus, mille juurde tulen tagasi).

56. Lõpetuseks tuleb siseriikliku õiguse kohta märkida, et Ungari Vabariigis võivad prokurörid anda määruse isiku vahistamiseks („kinnipidamise“ korras), kui esinevad selle riigi kriminaalmenetluse seadustikus ette nähtud tingimused, mida ma eespool nimetasin. ( 27 ) Nad võivad ka eelnevalt politseijõudude poolt välja antud analoogset määrust kinnitada või selle tühistada. Mõlemal juhul on minu arvates määrav see, et need vabaduse võtmise määrused, mille on prokuratuur otsustanud, ratifitseerinud või kinnitanud, on seadusega piiritletud ( 28 ) lühikese ajavahemikuga, sest kinni peetav isik tuleb toimetada kohtu ette või vabastada maksimaalselt 72 tunni jooksul. Viimane on ainus pädev ametivõim kinnipeetavat enne tema üle kohtumõistmist „eelvahistama“.

57. Nendel õigusnormides sätestatud tingimustel, mis on minu arvates EIÕK artikliga 5 vastavuses, toimib Ungari prokuratuur ametivõimuna, kes täitevvõimust sõltumatuna osaleb õigusemõistmises riikliku kriminaalasja algatamisega (s.o ta taotleb riigi ius puniendi rakendamist) kohtunikust erineval positsioonil ja tal on õigus otsustada ajutisi väga piiratud kestusega meetmeid, mis mõjutavad isikute vabadust, mille kohta on hiljem ja tingimata vajalik kohtuniku otsus.

58. Nagu Euroopa Kohus on raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c tõlgendanud, hõlmab Euroopa vahistamismäärusest eraldi seisev „siseriiklik kohtuotsus“ kõiki kolme selles õigusnormis vaadeldud otsuse tüüpi (nimelt täidetavat kohtuotsust, vahistamismäärust või mis tahes muud sama mõjuga täidetavat kohtuotsust). ( 29 ) Ta kinnitas konkreetselt, et enne Euroopa vahistamismääruse kohta otsuse tegemist pidi mingi siseriiklik õigusasutus tegema „otsus[e] siseriikliku vahistamismääruse väljaandmise kohta, millel Euroopa vahistamismäärus põhineks“. ( 30 )

59. Minu arvates pooldab see raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkt c tõlgendus sisuliselt siseriiklike vahistamismääruste, mille on teinud või kinnitanud prokuratuur, käsitamist „kohtuotsusena“ selle sätte tähenduses, mis loob tingimused hiljem kohtuniku poolt Euroopa vahistamismääruse väljastamiseks.

60. Kohtuotsuses Bob‑Dogi lähtus Euroopa Kohus lisaks grammatilise tõlgendamise elemendile konkreetselt sellest, et kui eelnevat siseriiklikku vahistamismäärust ei ole tehtud, võib see kahjustada „menetluslik[ke] tagatis[i] ja põhiõigus[i], mille kaitsmise peab vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutus tagama“, sest asjaomane isik jääks nendest ilma „esimesel tasandil“, s.o puhtalt siseriiklikul tasandil. ( 31 )

61. Ma ei usu, et see mure oleks käesolevas kohtuasjas põhjendatud, arvestades et Ungari kriminaalmenetluse seadustik tagab igal juhul kinnipeetava õiguse sellele, et ta toimetatakse 72 tunni jooksul kohtu ette, kui siseriikliku vahistamismääruse on teinud politsei ja prokuratuur on selle kinnitanud. EIÕK artiklis 5 sätestatud menetluslikud nõuded, konkreetselt vahistamise õiguspärasuse kohtulik kontroll, on sel viisil täidetud.

62. Prokuratuuri käsitamine „õigusasutusena“, kes võib raamotsuse tähenduses määrata või kinnitada juba nimetatud rangetel tingimustel ajutise vabaduse võtmise (s.o siseriikliku vahistamismääruse), ei tähenda tema võrdsustamist kohtuga, kellel on õigus tugineda ELTL artiklile 267. ( 32 ) Lisaks sellele, et mitte kõik „õigusasutused“ ei pea tingimata olema otseses mõttes „kohtud“, on kohtud, kes võivad või kellel on kohustus esitada eelotsusetaotlusi, need, kes peavad lahendama nende menetlusse antud vaidlusi, mille jaoks nad vajavad Euroopa Kohtu abi. Prokuratuur ei ole üks nendest organitest, ilma et see piiraks tema kvalifitseerimist „õigusasutuseks“ vastavalt raamotsusele, kui siseriiklikus õiguses on tal lubatud vastu võtta siseriiklikke vahistamismääruseid. Neid võib seega kvalifitseerida raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses vahistamismäärusteks või sama mõjuga täidetavateks kohtuotsusteks.

63. Prokuratuuri ei takista tunnustamast „õigusasutusena“, kellel on raamotsuse osas õigus vastu võtta siseriiklikke vahistamismääruseid, ka asjaolu, et selle institutsiooni konkreetne liige, kes on selle määruse teinud (või on politsei tehtud määruse kinnitanud), on sama, kes hiljem esindab seda institutsiooni kinnipeetava vastu algatatud kriminaalmenetluses. Euroopa Inimõiguste Kohtu välistused 4. detsembri 1979. aasta ja 29. märtsi 2010. aasta kohtuotsuses, millele ma enne viitasin, ( 33 ) on seletatavad EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti c kontekstis, ( 34 ) s.o juhtudel, kus prokuratuur on alternatiiviks kohtule kinnipeetava kinnipidamise jätkamise üle otsustamiseks. Sellega ei ole aga tegu käesoleval juhul, sest – nagu ma juba analüüsisin – on Ungari kriminaalmenetluse seadustikus ette nähtud, et kinnipeetavad (politsei määruse alusel, mille on hiljem prokuratuur kinnitanud) toimetatakse kohtu ette või vabastatakse. Miski ei takista niisugustel asjaoludel prokuratuuri esindajal menetluse järgnevates staadiumites oma toiminguid jätkata.

64. Lõppargumendina pean tagasi tulema lähtepunkti: Ungari kohus, kes võttis selles kohtuasjas vastu Euroopa vahistamismääruse, tegi seda kahtlemata pärast seda, kui ta oli vastavalt iseenda kriteeriumidele analüüsinud ja hinnanud tingimusi, milles sellele määrusele võib edasise käigu anda, sealhulgas seda, et on olemas eelnev siseriiklik vahistamismäärus. Loogiliselt pidi ta seega hindama asjaolusid, milles see määrus oli tehtud, prokuratuuri sekkumisega, mis eeldab, et tuleb tagada selle nõuetelevastavuse ja asjakohasuse kontrollimine. Kui prokuratuur oli politsei tehtu määruse kinnitanud, andis Vezspremi esimese astme kohus omakorda nõusoleku prokuratuuri tegutsemiseks, mis lõppkokkuvõttes tagab selle, et on olemas nõutavad menetluslikud tagatised Euroopa vahistamismääruse välja andmiseks, konkreetselt Euroopa Kohtu praktikas nõutav esimene kaitsetasand (kohtuotsus, 1.6.2016, Bob‑Dogi). ( 35 )

V. Ettepanek

65. Esitatud arutluskäigust lähtuvalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) esitatud küsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, artikli 8 lõike 1 punkti c väljend „kohtuotsus“ on liidu õiguse autonoomne mõiste ja seda tuleb tõlgendada kogu Euroopa Liidus ühetaoliselt. 2. Siseriiklikku vahistamismäärust, mille on teinud politsei ja hiljem kinnitanud prokuratuur käesoleva kohtuasja asjaoludel, võib kvalifitseerida „kohtuotsuseks“ viidatud raamotsuse artikli 8 lõike 1 punkti c tähenduses, nii et see on aluseks edasise Euroopa vahistamismääruse väljaandmisele.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, millega muudetakse raamotsuseid 2002/584/JSK, 2005/214/JSK, 2006/783/JSK, 2008/909/JSK ning 2008/947/JSK, edendades seeläbi isikute menetlusõigusi ja tõhustades selliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist, mis tehakse, kui asjaomane isik ei viibi isiklikult kohtulikul arutelul (ELT 2009, L 81, lk 24) (edaspidi „raamotsus“).

( 3 ) Vahistamismäärus.

( 4 ) Euroopa vahistamismäärus.

( 5 ) Büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. törvény (1998. aasta seadus XIX, millega kiidetakse heaks kriminaalmenetluse seadustik).

( 6 ) Nimetatud seadustiku § 28 lõike 3 kohaselt, annab prokurör korralduse läbi viia või viib läbi juurdluse, et teha kindlaks süüdistuse tingimused. Sama õigusnormi lõige 4 näeb ette, et kui juurdluse viib omal algatusel läbi või uurimise raames teeb teatavaid toiminguid uurimisasutus, siis tagab prokurör, et terve menetluse kestel järgitakse seadust ja et selles osalevad isikud saavad oma õigused maksma panna.

( 7 ) Kriminaalmenetluse seadustiku § 28 lõige 6.

( 8 ) § 129 lõige 1.

( 9 ) Euroopa vahistamismäärusele lisatud vormil märgitud andmete kohaselt süüdistatakse teda avaliku dokumendi võltsimise süüteos (konkreetselt notariaaldokumendile valeandmete, -faktide ja -avalduste lisamises), mis on kriminaliseeritud Ungari karistusseadustiku § 342 lõike 1 punktis c.

( 10 ) Kohtuasi C‑241/15, EU:C:2016:385.

( 11 ) Kohtuotsus, 1.6.2016 (C‑241/15, EU:C:2016:385).

( 12 ) Kohtuasi C‑452/16 PPU, Euroopa Kohtus menetlemisel.

( 13 ) Kohtuasjas Poltorak (C‑452/16 PPU) tehtud ettepaneku punkt 34.

( 14 ) KOM(2001) 522 lõplik.

( 15 ) „For the purposes of this Framework Decision, the following definitions shall apply: (a) “European arrest warrant” means a request, issued by a judicial authority of a Member State, and addressed to any other Member State, for assistance in searching, arresting, detaining and obtaining the surrender of a person, who has been subject to a judgement or a judicial decision, as provided for in Article 2; (b) “issuing judicial authority” means the judge or the public prosecutor of a Member State, who has issued a European arrest warrant; (c) “executing judicial authority” means the judge or the public prosecutor of a Member State in whose territory the requested person sojourns, who decides upon the execution of a European arrest warrant […]“.

( 16 ) Märkuses ettepaneku artikli 3 kohta on märgitud: „The procedure of the European arrest warrant is based on the principle of mutual recognition of court judgments. State-to-State relations are therefore substantially replaced by court-to-court relations between judicial authorities. The term“judicial authority”corresponds, as in the 1957 Convention (cf. Explanatory Report, Article 1), to the judicial authorities as such and the prosecution services, but not to the authorities of police force. The issuing judicial authority will be the judicial authority which has authority to issue the European arrest warrant in the procedural system of the Member State (Article 4)“. Kohtujuristi kursiiv.

( 17 ) Mõlema seisukoha poolt on kindlaid argumente. Suurepärase loetelu nendest leiab poolt ja vastu häältest, mis on esitatud Supreme Court of the United Kingdom’i (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) 30. mai 2012. aasta kohtuotsuses kohtuasjas Assange vs. The Swedish Prosecution Autorithy, [2012] UKSC 22. Mul ei ole aga kahtlust, et vaikust ettepanekus politseiasutuste sõnaselgelt ette nähtud väljajätmise kohta tuleb tõlgendada kinnitusena.

( 18 ) Euroopa Parlament kiitis 27. veebruaril 2014 heaks resolutsiooni soovitustega komisjonile Euroopa vahistamismääruse läbivaatamise kohta (menetlus 2013/2019(INL), milles ta kritiseeris seda, et „raamotsuses 2002/584/JSK ja muudes vastastikuse tunnustamise vahendites puudub mõiste „õigusasutus“ määratlus, mistõttu liikmesriikides on kujunenud välja erinevad tavad, mis põhjustavad ebakindlust, vastastikuse usalduse vähenemist ja kohtuvaidlusi“. Euroopa Parlament nõudis, et komisjon esitaks uued „seadusandlikud ettepanekud, milles järgitakse käesoleva raporti lisas toodud üksikasjalikke soovitusi ja nähakse ette […] a) menetlus, mille kohaselt vastastikuse tunnustamise meetme võib vahistamismääruse teinud liikmesriigis vajaduse korral kinnitada kohtunik, kohus, eeluurimiskohtunik või riigiprokurör, et lahendada mõiste „õigusasutus“ erinevate tõlgenduste probleem […]“. Kohtujuristi kursiiv.

( 19 ) Euroopa Liidu Nõukogu, märkus 8929/04.

( 20 ) Kohtuasi C‑241/15, EU:C:2016:385.

( 21 ) Kohtuotsus, 30.5.2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, punkt 48).

( 22 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiiv, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades (ELT 2014, L 130, lk 1). Selle artikli 36 kohaselt võtavad liikmesriigid direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt 22. mail 2017.

( 23 ) Euroopa uurimismäärus kriminaalasjades on vastavalt direktiivi 2014/41 artiklile 1 „[…] liikmesriigi („taotlev riik“) õigusasutuse tehtud või kinnitatud otsus ühe või mitme konkreetse uurimistoimingu tegemiseks teises liikmesriigis („täitjariik“) eesmärgiga hankida tõendeid käesoleva direktiivi kohaselt“. Sama õigusnormi artikli 2 punkti c taandes i on ette nähtud, et „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: […] taotlev asutus või ametiisik“ – […] konkreetses asjas pädev kohtunik, kohus, eeluurimiskohtunik või prokurör […]“. Originaalis kursiivita.

( 24 ) Kohtuotsus, 29.6.2016, Kossowski (C‑486/14, EU:C:2016:483, punkt 39). Sel juhul oli Kołobrzegi (Poola) ringkonnaprokuratuur andnud korralduse kriminaalmenetlus lõplikult lõpetada ja Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburgi (Hamburgi kõrgeim piirkondlik kohus, Saksamaa) eelotsusetaotluse ese oli tõlgendada Schengenis (Luksemburg) 19. juunil 1990 alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikleid 54 ja 55 ja harta artiklit 50 ja artikli 52 lõiget 1. Samas tähenduses oli prokuratuur liigitatud „asjaomases õiguskorras kriminaalkohtumenetluses osale[ma] [pädevaks] asutus[eks]“ kohtuotsuses, 11.2.2003, Gözütok ja Brügge (C‑187/01 ja C‑385/01, EU:C:2003:87, punkt 28).

( 25 ) Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuasi 7710/76, Schiesser vs. Šveits (CE:ECHR:1979:1204JUD000771076).

( 26 ) Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuasi 3394/03, Medvedyev jt vs. Prantsusmaa (CE:ECHR:2010:0329JUD000339403).

( 27 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 15 ja 16.

( 28 ) Kriminaalmenetluse seadustiku § 126.

( 29 ) Kohtuotsus, 1.6.2016, Bob‑Dogi (C‑241/15, EU:C:2016:385, punktid 46, 49, 51, 52, 56 ja 57).

( 30 ) Ibidem, punkt 57.

( 31 ) Ibidem, punkt 55.

( 32 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus osundab õigusega Euroopa Kohtu 12. detsembri 1996. aasta kohtuotsust X (liidetud kohtuasjad C‑74/95 ja C‑129/95, EU:C:1996:491). Euroopa Kohus tugines selle kohtuotsuse punktis 19 kohtujuristi ettepanekule, Ruiz‑Jarabo Colomer (punktid 6–9), et otsustada, et „[…] Procura della Repubblica funktsioon põhikohtuasjas ei ole lahendada täiesti sõltumatult kohtuvaidlus, vaid vajaduse korral esitada see kriminaalasjas algatatud menetluse osana arutamiseks pädevale kohtule“.

( 33 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 55.

( 34 ) Euroopa Inimõiguste Kohus tõlgendab seda õigusnormi, kinnitades, et „õigusasutuse puhul peavad olema vajalikud täitevvõimust ja pooltest sõltumatuse tagatised, mis välistab tema edasise sekkumise kriminaalmenetlusse prokuratuuri nimel, ja tal peab olema õigus anda pärast asjaomase isiku ärakuulamist tema vabastamise, vahistamise ja kinnipidamise määrus ning niisuguste meetmete seaduslikkust ja põhjendatust läbi vaadata […]“ (Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuotsus, 29.3.2010, Medvedyev jt vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2010:0329JUD000339403, punkt 124).

( 35 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 60.