ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mis puudutab Poola vastu liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses komisjoni esitatud ajutiste meetmete kohaldamise taotlust, siis kiireloomulisuse tingimus on tõendanud, kuna aktiivse metsamajandamise meetmed Białowieża metsas, mis on ühenduse tähtsusega ala ja linnukaitseala, võivad tekitada keskkonnale tõsist ja korvamatut kahju. Puude langetamise ja koristamise tõttu tekkinud kahju ei saa hiljem, Poolale komisjoni poolt ette heidetud rikkumiste tuvastamise korral enam korvata. Komisjoni osutatud kahju tõsidust tõendab asjaolu, et nende meetmete ulatust ja intensiivsust arvestades võib nende jätkamine kaasa tuua suurel alal loodusmetsa pöördumatu muutumine majandatavaks metsaks, mille tõttu võivad kaduda haruldaste liikide elupaigad.

Pool, kes tugineb tõsise ja korvamatu kahju tekkimisele, peab sellist kahju tõendama. Kuigi siinkohal ei nõuta, et kahju vältimatus on tõendatud absoluutse kindlusega, vaid piisab, kui kahju tekkimist saab piisava tõenäosusega ette näha, tuleb hagejal ikkagi tõendada asjaolusid, mis annavad alust arvata, et kahju tekib.

Kiireloomulisuse tingimuse puhul on ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk tagada tulevikus tehtava lõpliku otsuse täieulatuslik toime, vältimaks lünka Euroopa Kohtu tagatud õiguskaitses. Selle eesmärgi saavutamiseks tuleb hinnata kiireloomulisust selle järgi, kas ajutine meede on vajalik, et hoida ära tõsise ja korvamatu kahju tekkimine ajutisi meetmeid taotlevale poolele.

ELTL artikkel 279 annab Euroopa Kohtule pädevuse määrata mis tahes ajutisi meetmeid, mida ta vajalikuks peab, et tagada lõpliku otsuse täielik toime.

Kui ajutiste meetmete kohaldamise taotlus on esitatud, peab ajutisi meetmeid kohaldav kohtunik tagama, et meetmed, mida ta kavatseb kohaldada, on nende eesmärgi saavutamiseks piisavalt tõhusad. Just sel eesmärgil annab ELTL artikkel 279 sellele kohtunikule ulatusliku kaalutlusõiguse, mida kasutades on kohtunikul iga asja konkreetseid asjaolusid arvestades eelkõige õigus täpsustada taotletud meetmete eset ja ulatust ning võtta vajaduse korral omal algatusel, kui ta seda otstarbekaks peab, täiendavaid meetmeid, et tagada määratavate ajutiste meetmete tõhusus.

Eelkõige peab ajutisi meetmeid kohaldav kohtunik saama tagada poolele ELTL artikli 279 alusel antud korralduse tõhusust, võttes mis tahes meetme, et panna nimetatud pool ajutiste meetmete kohaldamise määrust täitma. Eeskätt võib selliseks meetmeks olla karistusmakse määramine juhuks, kui asjaomane pool seda määrust ei täida.

Lisaks, kui liikmesriiki sunnitakse ajutisi meetmeid kohaldava kohtuniku määratud ajutiste meetmete järgimisele sellega, et nende täitmata jätmise korral on ette nähtud karistusmakse, on selle eesmärgiks tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud ja liidu aluseks olevast õigusriigi põhimõttest.

(vt punktid 97, 99, 100 ja 102)
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 30. novembri 2017. aasta määrus – IJDF Italy

(kohtuasi C-344/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Tarbijalepingud – Direktiiv 93/13/EMÜ – Liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad kutsuda põhivõlgniku ja käendaja sama kohtu ette – Erand reeglist, mille kohaselt allub kohtuasi tarbija alalise elukoha järgsele kohtule – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99

Tarbijakaitse–Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes–Direktiiv 93/13–Kohaldamisala–Liikmesriigi õigusnormid, mis reguleerivad kohtualluvuse kindlaksmääramist seotud kohtuasjades, ja mis võimaldavad kutsuda põhivõlgniku ja käendaja sama kohtu ette–Direktiivi kohaldamatus

(Nõukogu direktiiv 93/13)

(vt punktid 28–34)

Resolutsioon

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, ELTL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et need ei kuulu kohaldamisele kohtuvaidluses, mis käsitleb kohtualluvuse kindlaksmääramist seotud kohtuasjades, sest see kohtuvaidlus ei kuulu direktiivi 93/13 kohaldamisalasse.

( 1 ) ELT C 330, 2.10.2017.
Kohtuasi C‑67/17

Todor Iliev

versus

Blagovesta Ilieva

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rayonen sad Varna)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 1215/2012 – Artikli 1 lõike 2 punkt a – Reguleerimisala – Välistatud valdkonnad – Abieluvararežiimid – Abielu lõppemine – Abielu kestel omandatud vara müük

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kuues koda), 14. juuni 2017. aasta määrus

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 1215/2012 – Reguleerimisala – Välistatud valdkonnad – Abieluvararežiimid – Mõiste – Hagi, mis käsitleb abielu kestel soetatud vallasasja müüki pärast abielu lahutamise otsuse tegemist – Hõlmatus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1215/2012, artikli 1 lõike 2 punkt a)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 1 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada selliselt, et selline vaidlus nagu põhikohtuasjas, mis käsitleb lahutusotsuse tegemise järel selliste abikaasade poolt, kes on ühe liikmesriigi kodanikud, kuid kes elavad teises liikmesriigis, abielu kestel soetatud vallasasja müüki, ei kuulu mitte selle määruse reguleerimisalasse, vaid abieluvararežiimide valdkonda ning seega erandite alla, mis on toodud nimetatud artikli 1 lõike 2 punktis a.

(vt punkt 32 ja resolutsioon)
Liidetud kohtuasjad C‑177/17 ja C‑178/17

Demarchi Gino Sas

ja

Graziano Garavaldi

versus

Ministero della Giustizia

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 lõige 2 – Liidu õiguse kohaldamine – Piisav seos – Puudumine – Euroopa Kohtu pädevuse puudumine

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (seitsmes koda), 7. septembri 2017. aasta määrus

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Euroopa Liidu põhiõiguste harta tõlgendamise taotlus – Siseriiklikud õigusnormid, mis ei kujuta endast liidu õiguse rakendusmeetmeid ja millel ei ole liidu õigusega ka muid seoseid – Ilmne Euroopa Kohtu pädevuse puudumine

(ELL artikli 6 lõige 1; ELTL artikkel 267; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 51 lõiked 1 ja 2; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2)

Selleks et välja selgitada, kas liikmesriigi õigusnormide puhul on tegemist liidu õiguse kohaldamisega harta artikli 51 tähenduses, tuleb teiste tegurite hulgas hinnata, kas asjaomaste siseriiklike õigusnormide eesmärk on liidu õiguse sätte kohaldamine, milline on selle siseriikliku õigusnormi iseloom ja kas see järgib teistsuguseid eesmärke kui liidu õigus, isegi kui need siseriiklikud õigusnormid mõjutavad liidu õigust vaid kaudselt, ning seda, kas selles valdkonnas on olemas liidu õiguse erinormid või normid, mis võivad seda valdkonda mõjutada (kohtuotsused, 6.3.2014, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10.7.2014, Julián Hernández jt, C‑198/13, EU:C:2014:2055, punkt 37).

Käesolevas asjas nähtub eelotsusetaotlustest, et põhikohtuasjas arutusel olev õigusnorm puudutab riigilt sellise summa sissenõudmise menetlust, mida ta on kohustatud maksma õiglase hüvitisena kohtuasja menetlusaja ülemäärase pikkuse eest vastavalt seaduse nr 89/2001 artiklile 5sexies. Samas tuleb aga märkida, et esiteks ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud EL toimimise lepingu sätetega pandud liikmesriikidele konkreetseid kohustusi seoses summadega, mille riik on kohtuasja menetlusaja ülemäärase pikkuse tõttu kohustatud õiglase hüvitisena välja maksma, ja et praeguse seisuga ei ole liidu õiguses ühtki seda valdkonda erinormidega reguleerivat õigusakti.

Siit järeldub, et miski ei anna alust arvata, et põhikohtuasi puudutab mõne mujal kui hartas sätestatud liidu õigusnormi tõlgendamist või kohaldamist. Kui aga õiguslik olukord ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse, siis puudub Euroopa Kohtul pädevus ning harta osutatud sätted ei saa iseenesest olla selle pädevuse aluseks (kohtumäärus, 18.2.2016, Rîpanu, C‑407/15, ei avaldata, EU:C:2016:167 punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).

(vt punktid 20, 22, 25 ja 28)
Euroopa Kohtu (kuues koda) 16. jaanuari 2018. aasta määrus – PM

(kohtuasi C‑604/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus vanemliku vastutusega seotud asjades – Määrus (EÜ) nr 2201/2003 – Liikmesriigi kohtu pädevus vanemliku vastutusega seotud asjades juhul, kui laps ei ela selle riigi territooriumil – Kohtualluvus ülalpidamiskohustuse puhul – Määrus (EÜ) nr 4/2009

1. Õigusalane koostöö tsiviilasjades–Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega–Määrus nr 2201/2003–Kohtualluvus vanemliku vastutusega seotud asjades–Liikmesriigi kohus, kes on selle määruse artikli 3 lõike 1 punkti b kohaselt pädev lahendama selle riigi kodanikest abikaasade abielu lahutamise taotlust–Abikaasade laps, kelle harilik viibimiskoht määruse artikli 8 lõike 1 tähenduses on teises liikmesriigis–Nimetatud kohtu pädevus lahendada lapse hooldusõiguse ja suhtlusõiguse küsimuses–Puudumine–Kohtualluvuse puudumine määruse artiklite 9, 10, 12 või 15 alusel (Nõukogu määrus nr 2201/2003, artiklid 3, 8, 9, 10, 12 ja 15) (vt punktid 27–29 ja 35)

2. Õigusalane koostöö tsiviilasjades–Kohtualluvus, kohaldatav õigus, kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine ülalpidamiskohustustega seotud asjades–Määrus nr 4/2009–Kohtualluvus ülalpidamiskohustustega seotud asjades–Kohus, kes on kohtu asukohariigi õiguse kohaselt pädev menetlema vanemliku vastutusega seotud asju, kui nendega kaasneb elatise nõue–Mõiste–Lapse hariliku viibimiskoha liikmesriigi kohus määruse nr 2201/2003 artikli 8 lõike 1 tähenduses–Hõlmamine (Nõukogu määrus nr 2201/2003, artikli 1 lõike 3 punkt e, artikkel 3, artikli 8 lõige 1, artiklid 9, 10, 12 ja 15 ning määrus nr 4/2009, artikli 3 punkt d) (vt punktid 31–33 ja 35)

Resolutsioon

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes on selle määruse artikli 3 lõike 1 punkti b kohaselt pädev lahendama selle riigi kodanikest abikaasade abielu lahutamise taotlust, ei ole pädev lahendama abikaasade lapse hooldusõiguse ja suhtlusõiguse küsimust, kui selle lapse harilik viibimiskoht selle kohtu poole pöördumise ajal on teises liikmesriigis ja kui sellele kohtule nimetatud määruse artikli 12 alusel pädevuse andmise tingimused ei ole täidetud, võttes sealjuures arvesse ka asjaolu, et põhikohtuasja asjaoludest ei ilmne, et see pädevus võiks põhineda sama määruse artiklitel 9, 10 või 15. Lisaks ei vasta see kohus nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes, artikli 3 punktis d ette nähtud tingimustele, et olla pädev lahendama elatise nõuet.

( 1 ) ELT C 22, 22.1.2018.
Liidetud kohtuasjad C-142/17 ja C-143/17

Manuela Maturi jt

versus

Fondazione Teatro dell’Opera di Roma,

Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

versus

Manuela Maturi jt

ja

Catia Passeri

versus

Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Corte suprema di cassazione)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Sotsiaalpoliitika – Meeste ja naiste võrdne kohtlemine tööhõive ja elukutse küsimustes – Direktiiv 2006/54/EÜ – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette vanaduspensioni ikka jõudnud artistist töötajatele ajutise võimaluse jätkata töötamist kuni varem kehtinud pensioniõiguse saamise vanuseni, mis naistel oli 47 aastat ja meestel 52 aastat

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kümnes koda) 7. veebruari 2018. aasta määrus

Sotsiaalpoliitika – Mees- ja naistöötajad – Töö saamine ja töötingimused – Võrdne kohtlemine – Direktiiv 2006/54 – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette vanaduspensioni ikka jõudnud artistist töötajatele ajutise võimaluse jätkata töötamist kuni varem kehtinud pensioniõiguse saamise vanuseni – Selle pensioni saamise õiguse vanuse erinevatel tasemetel kehtestamine olenevalt soost – Otsene sooline diskrimineerimine – Lubamatus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/54, artikli 2 lõike 1 punkt b ja artikli 14 lõike 1 punkt c)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artikli 14 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selline riigisisene õigusnorm nagu 30. aprilli 2010. aasta dekreetseaduse nr 64 (kinnitati 29. juuni 2010. aasta seadusena nr 100) põhikohtuasja asjaolude ajal kehtinud redaktsiooni artikli 3 lõige 7 – mille kohaselt tantsijana tööle võetud töötajatel, kes on jõudnud vanaduspensioni ikka, mis selle õigusnormi kohaselt on nii naistele kui meestele 45 eluaastat, on õigus kasutada kaheaastasel üleminekuajal võimalust jätkata kutsealast tegevust kuni varem kehtinud õigusnormides ette nähtud tööle jäämise vanuse ülempiirini, mis oli naistel 47 ja meestel 52 aastat – näeb ette otsese soolise diskrimineerimise, mis on selle direktiiviga keelatud.

Sellega seoses tuleb meenutada, et direktiiv 2006/54 eristab ühelt poolt otsest soo tõttu diskrimineerimist ja teiselt poolt „kaudset“ diskrimineerimist nii, et esimesena nimetatud diskrimineerimise korral ei saa seda põhjendada õiguspärase eesmärgiga. Seevastu võivad selle direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti b alusel pääseda diskrimineerivaks kvalifitseerimisest sätted, kriteeriumid või tavad, mis võivad endast kujutada kaudset diskrimineerimist, tingimusel et neil on „objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud“ (18. novembri 2010. aasta kohtuotsus, Kleist, C-356/09, EU:C:2010:703, punkt 41).

Sellist erinevat kohtlemist, nagu on kõne all põhikohtuasjades, ei saa seega põhjendada sooviga mitte panna asjassepuutuvaid töötajaid olukorda, kus varasemat tööle jäämise korda kitsendav muudatus tabab neid ootamatult.

(vt punktid 38–40 ja resolutsioon)
1.

ELTL artikliga 56 ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mille kohaselt on teistes liikmesriikides asuvatel ettevõtjatel keelatud pakkuda hasartmänge veebisaidi kaudu, samas kui nende õigusnormidega antakse hasartmängude käitamise ainuõigus ühele ettevõtjale, mis on otseselt avaliku võimu järelevalve all.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 23. novembri 2017. aasta määrus – Geocycle Bulgaria

(kohtuasi C-314/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Ühine käibemaksusüsteem – Neutraalse maksustamise ja tõhususe põhimõtted – Pöördmaksustamine – Sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse mittevõimaldamine arve saajale – Maksuhalduri otsus, mis näeb ette kauba saaja maksustamise

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine–Ühine käibemaksusüsteem–Sisendkäibemaksu mahaarvamine–Pöördmaksustamise kord–Kauba või teenuse saajana käibemaksu tasuma kohustatud maksukohustuslane–Kaupade või teenuste tarnija poolt alusetult arvele märgitud ja temalt sisse nõutud maks–Maksuhalduri otsus, mis näeb ette kõnealuse saaja maksustamise–Arvele alusetult märgitud maksu parandamise võimaluse puudumine–Sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse mittevõimaldamine arve saajale–Neutraalse maksustamise ja tõhususe põhimõtete rikkumine

(Nõukogu direktiiv 2006/112)

(vt punkt 35 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Neutraalse maksustamise ja ühise käibemaksusüsteemi tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et need ei luba liikmesriigil – juhtudel, mil riigisisesed õigusaktid ei näe ette tarnija märgitud käibemaksu korrigeerimise võimalust maksu ümberarvutamise otsuse korral – keelduda andmast kaubasaadetise saajale õigust arvata maha sisendkäibemaks, kui ühe ja sama saadetise osas on käibemaksu maksnud esimest korda tarnija, kuna ta on enda väljastatud arvele käibemaksu märkinud, ning pärast seda maksab käibemaksu teist korda kauba saaja.

( 1 ) ELT C 256, 7.8.2017.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 8. veebruari 2018. aasta määrus – HB jt vs. komisjon

(kohtuasi C-336/17 P) ( 1 )

Apellatsioonkaebus – Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 181 – Institutsiooniõigus – Euroopa Kodanikualgatus “Ethics for Animals and Kids“ – Hulkuvate loomade kaitse – Psühholoogiline mõju täiskasvanutele ja lastele – Keeldumine algatuse registreerimisest seetõttu, et Euroopa Komisjonil puuduvad selles valdkonnas täielikult volitused – Määruse (EL) nr 211/2011 – Artikli 4 lõike 2 punkt b – Artikli 4 lõige 3

Kohtumenetlus–Menetlustoimingud–Poolte isiklik kohalekutsumine–Ekspertiis–Üldkohtu kaalutlusõigus

(Üldkohtu kodukord, artikkel 88 ja artikli 91 punktid a ja e)

(vt punktid 26, 27)

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Jätta HB, Robert Coates Smithi, Hans Joachim Richteri, Carmen Arsene’i, Magdalena Anna Kuropatwinska, Christos Yiapanise ja Nathalie Louise Klinge kohtukulud nende endi kanda ning jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.

( 1 ) ELT C 283, 28.8.2017.
2.

Direktiivi 93/13 artikleid 3‑5 tuleb tõlgendada nii, et sellist laenulepingu tingimust, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega kursi kõikumiste kogu risk kantakse tarbijale ja mis ei ole koostatud läbipaistvalt, mistõttu laenuvõtja ei saa selgete ja arusaadavate kriteeriumide alusel hinnata lepingu sõlmimisega kaasnevaid majanduslikke tagajärgi, peaks liikmesriigi kohus tingimuse läbivaatamisel käsitama ebaõiglasena, kui on tuvastatud, et vaatamata hea usu nõudele toob see tingimus kaasa lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste oluline tasakaalustamatuse tarbija kahjuks. Sellega seoses tuleb liikmesriigi kohtul hinnata, võttes arvesse põhikohtuasja kõiki asjaolusid ja eelkõige teenuseosutaja oskusteavet ja teadmisi võimalike kursikõikumiste ja välisvaluutas nomineeritud laenu sõlmimisega kaasnevate riskide kohta, esiteks, kas võis olla eiratud hea usu nõuet ja teiseks, kas võib esineda lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste oluline tasakaalustamatus direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 mõttes.
1.

Nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 4 lõiget 2 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada selliselt, et need vastavad nõudele, mille kohaselt lepingutingimused peavad olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles nende sätete tähenduses, kui sellise laenulepingu tingimused, mis on liikmesriigis sõlmitud tarbija ja pangandusasutuse vahel, milles tarbija käsutusse antav rahasumma on väljendatud arvestusvääringuna välisvaluutas ja kindlaks määratud laenu andmise vääringus, on selgelt määratletud. Juhul kui selle summa kindlaksmääramine oleneb vahendite vabastamise kuupäeval kehtivast vahetuskursist, siis on nimetatud nõude kohaselt nõutav, et tegelikult laenatud summa ning kohaldatav vahetuskurss oleksid läbipaistvad, nii et piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas tavaline tarbija saaks võiks täpsete ja arusaadavate kriteeriumide põhjal ette näha sellest lepingust tema suhtes tulenevaid majanduslikke tagajärgi, sealhulgas eelkõige tema laenu kogumaksumust.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 22. märtsi 2018. aasta määrus –

Centeno Meléndez

(kohtuasi C‑315/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 1999/70/EÜ – ETUC, UNICE ja CEEP raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 4 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Horisontaalse ametialase karjääri süsteem – Lisatasu andmine – Liikmesriigi õigusnormid, millega välistatakse selle andmine ajutistele teenistujatele – Mõisted „töölevõtmise tingimused“ ja „objektiivsed põhjused“

1. Sotsiaalpoliitika–Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta–Direktiiv 1999/70–Kohaldamisala–Ülikooli administratiiv- ja tehnilise personali koosseisus ajutise teenistujana tööle võetud isik–Hõlmatus (Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa) (vt punktid 38–40)

2. Sotsiaalpoliitika–Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta–Direktiiv 1999/70–Tähtajaliste töötajate diskrimineerimise keeld–Töötingimused–Mõiste–Horisontaalse ametialase edasijõudmise süsteemis osalemine ja selle osalemisega seotud lisatasu–Hõlmatus (Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausli 4 punkt 1) (vt punktid 45, 47, 52–54)

3. Sotsiaalpoliitika–Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta–Direktiiv 1999/70–Tähtajaliste töötajate diskrimineerimise keeld–Liikmesriigi õigusnormid, millega horisontaalse ametialase edasijõudmise süsteemis osalemine on ette nähtud ainult ülikooli administratiiv- ja tehnilisele personalile, ning seega selle osalemisega seotud lisatasu saavad ainult ametnikud ja alalised lepingulised töötajad ning ajutiste teenistujatena tööle võetud isikute puhul on see välistatud–Objektiivsete põhjuste puudumine–Lubamatus (Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa klausli 4 punkt 1) (vt punktid 65, 68–71, 76, 78 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisatud ja 18. märtsil 1999 sõlmitud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu põhikohtuasjas, milles osalemine horisontaalse ametialase karjääri süsteemis on piiratud Zaragoza ülikooli (Hispaania) haldus- ja tehniliste töötajatega ning seega on välistatud lisatasu, millele osalemine selles süsteemis ametnikele ja alalistele lepingulistele töötajatele õiguse annab, eelkõige isikute puhul, kes on tööle võetud ajutiste töötajatena.

( 1 ) ELT C 269, 14.8.2017.
2.

Apellatsioonkaebus–Väited–Asjaolude ja tõendite ebaõige hindamine–Vastuvõetamatus–Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus–Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral–Väide, et tõendeid on moonutatud–Nõue täpselt osutada moonutatud tõenditele ning kindlaks teha analüüsimisel tehtud vead, mis moonutuse kaasa tõid–Nõue, et moonutamine peab toimikumaterjalidest selgelt ilmnema (ELTL artikli 256 lõige 1; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 168 lõike 1 punkt d) (vt punkt 6)
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 22. veebruari 2018. aasta määrus – Bisignani

(kohtuasi C-125/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 99 – Kapitali vaba liikumine – ELTL artiklid 64 ja 65 – Direktiiv 2011/16/EL – Maksustamisalane halduskoostöö – Rahaülekanded Vatikani Linnriiki – Kohustus deklareerida teise riiki või teisest riigist tehtud rahaülekanded – Kehtetuks tunnistamine

1. Kapitali vaba liikumine ja maksete vabadus–Piirangud–Maksuõigusnormid–Kohustus deklareerida teise riiki tehtud rahaülekanded–Niisuguse kohustuse kehtetuks tunnistamine–Lubatavus–Piirangute puudumine (ELTL artikli 64 lõige 1 ja artikli 65 lõike 1 punkt a) (vt punktid 22–27, 33 ja resolutsioon)

2. Eelotsuse küsimused–Vastuvõetavus–Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi–Ulatus–Taotlus, milles ei ole faktilist ja õiguslikku konteksti piisavalt üksikasjalikult kirjeldatud–Euroopa Kohtul ei ole võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikku vastust–Ilmselge vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 94; nõukogu direktiiv 2011/16) (vt punktid 29–32)

Resolutsioon

ELTL artikli 64 lõiget 1 ja artikli 65 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega kaotatakse õigusaktist lõplikult süüteokoosseis, mis seisnes teise riiki tehtud rahaülekande deklareerimata jätmises.

( 1 ) ELT C 213, 3.7.2017.