Määruse nr 1/2003 ja määruse nr 773/2004, mis käsitleb EÜ artiklite 81 ja 82 kohaste menetluste teostamist komisjonis, sätted reguleerivad kitsendavalt teabe kasutamist EÜ artiklitega 81 ja 82 ette nähtud konkurentsinormide rakendamise menetluse raames, piirdudes toimikuga tutvumise võimaldamisel osalistega, kellele komisjon on saatnud vastuväiteteatise, ja olenevalt asjaoludest kaebuse esitajatega, välja arvatud juhul, kui asjaomastel ettevõtjatel on õigustatud huvi, et nende ärisaladusi ei avalikustataks. Neil tingimustel võib üldine õigus tutvuda määruse nr 1049/2001 alusel nende dokumentidega, mida komisjon ja menetlusosalised või kolmandad isikud EÜ artikli 81 rakendamise menetluse käigus vahetavad, esiteks kahjustada tasakaalu, mida liidu seadusandja soovis määrusega nr 1/2003 tagada asjaomaste ettevõtjate kohustuse vahel edastada komisjonile võimalik et tundlikku äriteavet ja tugevdatud kaitse tagamise vahel sellele teabele, mida ameti- ja ärisaladusena nii komisjonile edastati. Teiseks, kui teised isikud peale nende, kellele on antud õigus tutvuda toimikuga EÜ artikli 81 rakendamise menetlust käsitlevate õigusnormide alusel, saaksid sellise menetluse dokumentidega tutvuda määruse nr 1049/2001 alusel, siis seataks nende õigusnormidega kehtestatud kord kahtluse alla.

Määruses nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele ning määruses nr 1/2003 ei leidu sätet, mis näeks sõnaselgelt ette, et üks neist on teise suhtes ülimuslik. Seega tuleb tagada mõlema määruse selline kohaldamine, mis oleks kooskõlas teise määruse kohaldamisega ning võimaldaks seega sidusat kohaldamist. Sellises olukorras tuleb möönda, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes sätestatud erandite tõlgendamiseks on olemas üldine eeldus, mille kohaselt komisjoni poolt EÜ artikli 81 rakendamise menetluse raames saadud dokumentide avalikustamine põhimõtteliselt kahjustab nii liidu institutsioonide kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki kui ka sellises menetluses osalevate ettevõtjate ärihuve.

Ei määruses nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele ega määruses nr 1/2003 ei ole sätestatud, et ettevõtja osalemine konkurentsieeskirjade rikkumises ei luba komisjonil tugineda selle ettevõtja ärihuvide kaitsele, et rikkumisega seotud teabe ja dokumentidega tutvumise võimaldamisest keelduda. Hoopis vastupidi, määruse nr 1/2003 artikli 28 lõiked 1 ja 2 sätestavad, et artiklite 17–22 kohaselt kogutud teavet võib kasutada ainult sel eesmärgil, milleks see koguti, ning komisjon ja liikmesriikide konkurentsiasutused, nende ametnikud, teenistujad ja teised kõnealuste asutuste järelevalve all töötavad isikud ning liikmesriikide muude asutuste ametnikud ja avalikud teenistujad ei tohi avalikustada selle määruse alusel saadud või vahetatud teavet, mille kohta kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus, ning see asjaolu näitab, et kõnealuse rikkumisega seotud teavet põhimõtteliselt võib ja lausa tuleb pidada konfidentsiaalseks.

Seda järeldust kinnitab asjaolu, et vastuväiteteatise saanud ettevõtjate õigus tutvuda komisjoni toimikuga on määruse nr 1/2003 artikli 27 lõike 2 alusel piiratud tingimusega, et võetakse arvesse ettevõtjate õigustatud huvi kaitsta oma ärisaladusi, ja see õigus ei laiene konfidentsiaalsele teabele. See tähendab, et liidu seadusandja otsustas pakkuda teatud kaitset nii EÜ artikli 81 kui ka EÜ artikli 82 rakendamise menetluses osalevate ettevõtjate ärihuvidele isegi olukorras, kus see huvi võib olla osaliselt vastuolus ettevõtjate kaitseõigustega.

Kuigi konkurentsiõiguse rikkumise eest komisjoni poolt trahvitud ettevõtja huvi, et etteheidetud rikkumise üksikasju ei avalikustataks avalikkusele, ei vääri tõesti erilist kaitset, arvestades avalikkuse huvi saada võimalikult laiaulatuslikult teada komisjoni tegevuse põhjuseid, ettevõtjate huvi teada, millise tegevuse eest võidakse neile määrata karistusi, ning rikkumise tõttu kahju kannatanud isikute huvi saada teada üksikasju, et vajaduse korral esitada nõudeid karistatud ettevõtjate vastu, ning arvestades selle ettevõtja võimalust antud otsus kohtulikult vaidlustada, on sellegipoolest vaja austada asjaomaste ettevõtjate mainet ja väärikust, kuni neile ei ole määratud lõplikku karistust.

(vt punktid 48–52)