ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
72

Igal juhul on Euroopa Kohus otsustanud, et isegi kui oletada, et määrus nr 1788/2003, mida kohaldatakse vahet tegemata kõigile kvoodiomanikele, kehtestab KPNiga toodete valmistamiseks ja muude piimatoodete valmistamiseks mõeldud piima tootmisele erineva kohtlemise ja koormab seeläbi teatavaid tootjaid rängemalt, ei kujuta niisugune erinev kohtlemine diskrimineerimist, kui ühise turukorralduse raames võetud meetme – mis võib avaldada mõnele tootjale tema tootmise eripära tõttu erinevat mõju – aluseks on objektiivsed kriteeriumid, mida on vastavalt ühise turukorralduse üldistele toimimise vajadustele kohandatud. Nii on see piimakvoodisüsteemi ja kvoodiületamise tasu süsteemi puhul, mis on korraldatud nii, et individuaalsed kvoodid määratakse sellises suurusjärgus, et nende kogus ei ületaks igale liikmesriigile tagatud üldkvooti (vt selle kohta 14. mai 2009. aasta kohtuotsus Azienda Agricola Disarò Antonio jt, C‑34/08, EU:C:2009:304, punkt 69).
59

Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et HSi selgitavast märkustest rubriigi 8472 kohta tuleneb lisaks, et selle rubriigiga on kontoriseadmed või -masinad hõlmatud ainult siis, „kui neil on alus lauale paigaldamiseks või kinnitamiseks; sellist alust mitteomavad käsiinstrumendid“ kuuluvad HSi gruppi 82 kui käsi-tööriistad. Esiteks ei saa seda täpsustust tõlgendada nii, et HSi rubriigiga 8472 on hõlmatud ainult seadmed, millel on alus lauale kinnitamiseks. Nimelt nähtub sellest märkusest selgelt, et asjaomase tariifirubriigiga on alusega kontoriseadmena hõlmatud ainult need seadmed, millel on „kinnitusdetail“. Seega on mõeldavad muud vahendid kontoriseadme kinnitamiseks või paigutamiseks eeskätt kontoritöö tegemise kohas põranda külge. Teiseks nähtub sellest täpsustusest lisaks, et HSi rubriiki 8472 kuuluvad kontoriseadmed on konstruktsioonilt ja tööpõhimõttelt peamiselt mehaanilised, eristamaks neid „käsi-tööriistadest“, mida rakendusmääruses 2016/1760 nimetatud seade aga ei ole.
75

Komisjon väidab esiteks, et algmääruse artikli 3 lõike 9 tõlgendamine kooskõlas Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) dumpinguvastase lepinguga võimaldab järeldada, et liidu seadusandja on dumpinguvastase uurimisega tegelevale asutusele jätnud vabaduse välja valida ühe selles sättes nimetatud teguri või mitu sellist tegurit, et põhjendada oma järeldust liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise ohu olemasolu kohta, ainsal tingimusel, et selline järeldus tugineb „faktidele, mitte vihjetele, oletustele ega kaudsetele võimalustele“. Komisjon lisab, et kahju tekitamise ohu olemasolu tuleb uurida, võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, mitte ainult algmääruse artikli 3 lõikes 9 nimetatud nelja tegurit. Ta märgib eelkõige, et kuigi on tõsi, et liidu turul nõudluse vähenemist puudutavat tegurit, mida on analüüsitud ajutise määruse põhjendustes 91–111 ja 126, ei ole selles sättes sõnaselgelt mainitud, on see siiski asjakohane, et tuvastada liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht.
37

Siit järeldub, et lisaks mõjule, mida personalieeskirjad omavad liidu asutuste sees, on need siduvad ka liikmesriikidele niivõrd, kuivõrd liikmesriikide tegutsemine on vajalik nende rakendamiseks (20. oktoobri 1981. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, 137/80, EU:C:1981:237, punkt 8, ja 13. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Rohart, C‑179/18, EU:C:2019:111, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika), ning liikmesriigi valitsusasutused peavad hoiduma kõigist meetmetest, mis piiravad personalieeskirjadest tulenevate võimaluste kohaldamisala.
75

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/24 artikli 2 lõike 1 punkti 4 alapunktis c nimetatud alternatiivi teist osa tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui riiklikul spordialaliidul on riigisisese õiguse kohaselt juhtimisautonoomia, saab spordialaliidu juhtimist pidada avaliku võimu organi järelevalve alla kuuluvaks üksnes siis, kui kogu selle pädevuse analüüsist, mis avaliku võimu organil nimetatud alaliidu suhtes on, nähtub, et tegemist on aktiivse järelevalvega, mis faktiliselt seab selle autonoomia sellisel määral kahtluse alla, et võimaldab nimetatud asutusel mõjutada selle alaliidu otsuseid riigihangete valdkonnas. Asjaolul, et erinevad riiklikud spordialaliidud mõjutavad asjaomase avaliku võimu organi tegevust seetõttu, et neil on enamusosalus tema peamistes kollegiaalsetes otsustusorganites, on tähtsust vaid siis, kui saab tuvastada, et iga spordialaliit eraldivõetuna on võimeline märkimisväärselt mõjutama riiklikku järelevalvet, mida see asutus tema suhtes teeb, mistõttu on see järelevalve neutraliseeritud ning selline riiklik spordialaliit saab tagasi kontrolli oma juhtimise üle ja seda vaatamata teiste, analoogses olukorras olevate riiklike spordialaliitude mõjule.
62

Eeltoodut arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et mõistet „inertsmüük“ direktiivi 2005/29 I lisa punkti 29 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei selgu teisiti, ei hõlma see mõiste vee-ettevõtja kaubandustava, mis seisneb selles, et tarbija elamaasumisel korterisse, kus on varem elatud, säilitatakse korteri ühendatus ühisveevärgiga, kui tarbija ei saa valida teenuseosutajat, teenuseosutaja esitab arve vastavalt veetarbimisele ja kohaldatavad tasumäärad on kulupõhised, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad ning tarbija teab, et korter on ühisveevärgiga ühendatud ja veega varustamine on tasuline.
80

Kolmandaks ja viimaseks, mis puutub küsimusse, kas RStV § 7 lõikes 11 kehtestatud keeldu saab käsitada nii, et see rikub harta artikliga 11 tagatud ringhäälinguvabadust või et see on vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega, siis tuleb kõigepealt märkida, et arvestades Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, tuleb asuda seisukohale, et kuna ELTL artikliga 56 seotud analüüsis on tuvastatud, et see õigusnorm on oma olemuselt teenuste osutamise vabaduse piirang, mida asjaomane liikmesriik peab üldisest huvist tuleneva ülekaaluka põhjuse tõttu põhjendatuks, arvestades käesoleval juhul eesmärki säilitada meedia mitmekesisus, siis tuleb asjaomast õigusnormi käsitada nii, et sellega kohaldatakse liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses, mistõttu see peab olema kooskõlas põhiõigustega, mida harta tagab (vt selle kohta 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (põllumajandusmaa kasutusvaldus), C‑235/17, EU:C:2019:432, punktid 63–65).
50

Sellega seoses väärib sissejuhatuseks meeldetuletamist, et tõlgendamise üldpõhimõtte kohaselt tuleb liidu teisese õigusakti sõnastust tõlgendada võimaluste piires viisil, mis ei mõjuta selle kehtivust, ning kooskõlas kogu esmase õiguse, sealhulgas harta sätetega. Seega, kui sellist õigusakti sõnastust on võimalik tõlgendada mitut moodi, tuleb eelistada tõlgendust, mille kohaselt on õigusnorm esmase õigusega kooskõlas, mitte tõlgendust, mille tagajärjel tuleks tuvastada, et see on esmase õigusega vastuolus (14. mai 2019. aasta kohtuotsus M jt (pagulasseisundi tühistamine), C‑391/16, C‑77/17 ja C‑78/17, EU:C:2019:403, punkt 77). Pealegi on nii direktiivi 2003/6 põhjenduses 44 kui ka määruse nr 596/2014 põhjenduses 77 toonitatud, et need kaks õigusakti järgivad hartas tunnustatud põhiõigusi ja põhimõtteid.
100

Esimesena, sellega seoses märgivad apellandid esiteks, et neil ei olnud õiguslikku kohustust säilitada seda tüüpi andmeid, mida vaidlusaluses otsuses nõuti, ja teiseks, et nad said alles 2010. aastal teada kaebusest, mille alusel algatati uurimine, millest väidetav rikkumine oli vaid ebaoluline osa. Nad lisavad, et komisjon palus neilt esimest korda teavet hindade ja kulude kohta 2013. aasta juulis ning et komisjon teavitas neid alles 2014. aasta juulis sellest, et läbiviidud uurimine keskendub nüüd väidetavatele turult väljatõrjumise hindadele. Teisena väidavad apellandid, et nende arhiivitoimikud ei olnud „korrastamata“ ja et nad said esitada nõutud teavet üksnes tänu sellele, et nad säilitasid dokumente, mida nad ei olnud kohustatud säilitama. Kolmandana märgivad apellandid sisuliselt, et vastuväiteteatisest ja vaidlustatud kohtuotsuse punktist 145 nähtub, et nad said vaidlusaluses otsuses nõutud teavet oma klientide käest, mistõttu komisjon oleks võinud seda nõuda nimetatud klientidelt.
13

Direktiivi artiklis 7 on sätestatud: „1. Kui kriminaalmenetluse raames isik vahistatakse ja peetakse kinni, tagab liikmesriik, et vahistatud isikule või tema kaitsjale tehakse kättesaadavaks konkreetse kohtuasjaga seotud dokumendid, mis on pädevate asutuste valduses ning mis on olulised vahistamise või kinnipidamise seaduslikkuse tõhusaks vaidlustamiseks siseriiklike õigusaktide alusel. 2. Liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule või tema kaitsjale antakse juurdepääs vähemalt kõigile kahtlustatavat või süüdistatavat isikut toetavatele või tema vastu kogutud tõendusmaterjalidele, mis on pädevate asutuste valduses, et tagada õiglane menetlus ja ette valmistada kaitse. 3. Ilma et see piiraks lõike 1 kohaldamist, antakse võimalus lõikes 2 nimetatud materjalidega tutvumiseks aegsasti, et oleks võimalik tõhusalt kasutada kaitseõigust, ning hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule. Kui pädevad asutused saavad oma valdusse täiendavat tõendusmaterjali, antakse sellele juurdepääs aegsasti, et seda oleks võimalik arvesse võtta. 4. Erandina lõigetest 2 ja 3 võib tingimusel, et see ei piira õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, keelduda juurdepääsu võimaldamisest teatavatele materjalidele, kui see võib tõsiselt ohustada teise isiku elu või põhiõigusi või kui see on rangelt vajalik olulise avaliku huvi kaitsmiseks, näiteks juhul, kui materjalidega tutvumine ohustaks käimasolevat uurimist või kui see võib tõsiselt kahjustada kriminaalmenetluse asukohaliikmesriigi julgeolekut. Liikmesriik tagab, et otsuse mitte avaldada teatavaid materjale kooskõlas käesoleva lõikega teeb siseriikliku õiguse menetluste kohaselt õigusasutus või vähemalt on selline otsus võimalik kohtus läbi vaadata. 5. Käesolevas artiklis osutatud materjalidega tutvumine on tasuta.“
60

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kohtuasjas C‑229/19 esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 sätteid tuleb tõlgendada nii, et sellises kaupleja ja tarbija vahel sõlmitud ettenägematust sündmusest sõltuvas lepingus nagu põhikohtuasjades vaidluse all olevad aktsiate liisingulepingud sisalduvat tingimust tuleb pidada ebaõiglaseks, kui kõnealuse lepingu sõlmimisega kaasnenud asjaolusid silmas pidades ja lepingu sõlmimise aja seisuga hinnates võib see tingimus lepingu täitmise käigus tekitada poolte lepinguliste õiguste ja kohustuste vahel olulise tasakaalustamatuse, ja seda isegi juhul, kui see tasakaalustamatus võib tekkida ainult juhul, kui leiavad aset teatud asjaolud, või kui see tingimus võib teistsuguste asjaolude korral tarbijale isegi kasulik olla. Seejuures peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas sellise lepingutingimuse puhul, mis määrab juba ette kindlaks eelise, mille kaupleja saab lepingu ennetähtaegse ülesütlemise korral, esines lepingu sõlmimisega kaasnenud asjaolusid silmas pidades lepingu sõlmimisest saadik võimalus, et see tekitab niisuguse tasakaalustamatuse.
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib nimelt, et Euroopa Kohus on nimetatud kohtuotsuses esiteks otsustanud, et nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise tuvastamise aasta arvessevõtmine otsetoetuste vähendamise arvutamisel tooks kaasa ohu, et maksete summa, millele vähendamist kohaldatakse, on suurem kui see, mida maksti nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise toimepanemise aastal, või vastupidi, et vähendamine on väiksem rikkumise toimepanemise aasta ja selle rikkumise tuvastamise aasta vahelisel ajal otsetoetuste summade vähendamise korral, ja teiseks, et see arvessevõtmine ei saa tagada seost niisuguse vähendamise või tühistamise esile kutsunud põllumajandustootja käitumise ja karistuse vahel, ning kolmandaks, et selle arvessevõtmise tagajärjel muutuvad asjaomase põllumajandustootja jaoks raskesti prognoositavaks rahalised tagajärjed, mida ta peab kandma.
24

Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et vaidluse sisu puudutab küsimust, kas asjaomast toodet saab tollieeskirjade alusel määratleda „ravimina“. See kohus viitab Samohýli esitatud dokumendile „Prantsuse veterinaarmeditsiiniline hinnang ajavahemikuks 2008–2009 (Ecole nationale vétérinaire de Toulouse et de Lyon ja Laboratoire de parasitologie et de mycologie médicale de Lyon)“, millest nähtub, et kaup on identne geneeriline valmistis, mida hakati tootma pärast toote Frontline patendi kaitseperioodi lõppu, sellel on sama koostis ja kasutamise näidustused kui asjaomasel tootel ning sellel on sama veterinaarravimi müügiluba. See kohus märgib, et esiteks on nii toote Frontline kui ka asjaomase toote toimeaine fiproniil ning teiseks, et tootel Frontline on terapeutiline ja ennetav toime selles mõttes, et seda kasutatakse väliste parasiitide kõrvaldamiseks, surmates viimased. Ta märgib samuti, et Prantsusmaal väljastati STIsid kaupadele, mille kaubanduslik nimi on Frontline ja mis kõik klassifitseeriti määruse nr 455/2007 alusel KNi tariifirubriiki 3808.
54

Käesoleval juhul tuleb meenutada, et eelotsusetaotluses esitatud andmete kohaselt võib RJ põhikohtuasjas kõne all olevate valveperioodide jooksul väljakutsevalve raames vabalt liikuda, kuid tal peab olema võimalik jõuda Offenbach am Maini linna piiridesse 20 minuti jooksul oma vormiriietuses ja operatiivsõidukiga, mille tööandja on tema käsutusse andnud, kasutades eriõigusi, mis kalduvad kõrvale liikluseeskirjast, ja eesõigusi. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 13, ei nähtu eelotsusetaotlusest, et selle töötaja sekkumise keskmine sagedus nendel ajavahemikel oleks olnud suur. Peale selle ei ole iseenesest oluline see, kas RJi elukoha ja tema tavapäraseks töökohaks oleva Offenbach am Maini linna piiride vahel on suur vahemaa või mitte.
66

Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2003/88 artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et valveperioodi väljakutsevalve raames, mille jooksul töötaja peab üksnes olema telefonitsi kättesaadav ning võimeline jõudma vajaduse korral oma töökohta ühe tunni jooksul, kui ta võib samal ajal elada selles töökohas tööandja poolt tema kasutusse antud eluruumis, ilma et ta oleks kohustatud seal pidevalt viibima, kujutab endast täies ulatuses „tööaega“ selle sätte tähenduses üksnes juhul, kui kõigi käesoleva juhtumi asjaolude – nagu sekkumiseks antud aja ja vajaduse korral sellel ajavahemikul väljakutsete keskmise sageduse mõju – kogumis hindamisest tuleneb, et sellele töötajale nimetatud ajavahemiku jooksul seatud piirangud on sellist laadi, et need objektiivselt ja väga oluliselt mõjutavad tema õigust samal ajavahemikul vabalt kasutada aega, mille jooksul tema tööalaseid teeneid ei vajata, ja pühendada see aeg oma isiklikele huvidele. Sellise hinnangu andmisel ei ole tähtsust sellel, et asjaomase koha lähiümbruses on vabaajategevusteks vähe võimalusi.
42

Seega tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 38 viidatud kohtupraktikale asuda seisukohale, et kui autoriõiguse omaja on võtnud tehnilised meetmed, et takistada tema teostele juurdepääsu muude veebisaitide kaudu kui see, millel ta on lubanud oma teoseid üldsusele edastada, või kui ta on pannud oma litsentsisaajatele kohustuse sellised meetmed kasutusele võtta, siis on ta väljendanud oma tahet siduda luba tema teoseid veebis üldsusele edastada tingimusega, et üldsus, kellel on võimalik nende teostega tutvuda, piirduks ainult konkreetse veebisaidi kasutajatega.
120

Tuleb korrata, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kuna komisjon on vastavalt ELTL artiklile 108 kohustatud riigiabi kontrollima, siis esiteks võib abi saavatel ettevõtjatel põhimõtteliselt olla õiguspärane ootus, et abi on seaduslik, ainult siis, kui abi andmisel järgiti selles artiklis ette nähtud menetlust, ja teiseks peab hoolas ettevõtja üldiselt suutma kindlaks teha, kas kõnealust menetlust on järgitud. Eriti siis, kui abi antakse komisjoni enne teavitamata, mistõttu see on ELTL artikli 108 lõike 3 kohaselt ebaseaduslik, ei saa abisaajal sel hetkel olla õiguspärast ootust, et kõnealuse abi andmine on seaduslik (5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, punkt 98, ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Bayerische Motoren Werke ja Freistaat Sachsen vs. komisjon, C‑654/17 P, EU:C:2019:634, punkt 145). See kehtib nii individuaalse kui ka abikava alusel antud abi puhul (30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Nelson Antunes da Cunha, C‑627/18, EU:C:2020:321, punkt 46).
29

Eeldusel, et see tõesti nii on, tuleb keskenduda põhikohtuasjas kõnealuse teenuse eesmärgile, mis vastab direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis c esitatud esimesele tingimusele. Sellega seoses tuleb niisuguse eesmärgi analüüsimisel meeles pidada, et selle direktiivi artiklis 132 ette nähtud maksuvabastused kuuluvad direktiivi IX jaotise 2. peatükki „Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides“. Erandina üldpõhimõttest, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga iga teenus, mille maksukohustuslane on tasu eest osutanud, ei või tegevust maksust vabastada (21. märtsi 2013. aasta kohtuotsus PFC Clinic, C‑91/12, EU:C:2013:198, punkt 23, ja 21. septembri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, C‑616/15, EU:C:2017:721, punkt 49), kui see ei vasta avalikku huvi teenivale eesmärgile, mis on ühine kõikide artiklis 132 sätestatud maksuvabastuste puhul.
21

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et Migrationsöverdomstolen (kõrgem sisserändekohus, Rootsi) otsustas 12. mai 2011. aasta kohtuotsuses nr MIG 2011:11, et tähtajalise elamisloa väljastamine seoses Rootsiga olemasoleva sidemega, eelkõige seoses abieluga eeldab, et taotluse esitanud kolmanda riigi kodaniku isikusamasus oleks tõsikindlalt tuvastatud, kuna see tingimus on vajalik Schengeni lepingu rakendamise konventsioonist ja Schengeni piirieeskirjadest tulenevate kohustuste täitmiseks. Teiseks märgib ta, et see kõrgem kohus tühistas Förvaltningsrätten i Stockholmi (Stockholmi halduskohus, Rootsi) otsuse, milles leiti, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni ja Schengeni piirieeskirjadega on vastuolus see, et Rootsis on isikusamasuse tõendamise standard madalam, mida lubab Rootsi elamisloa saamise võimaluse ajutiste piirangute seaduse (lag om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige; SFS 2016, no 752) § 16f, mis käsitleb elamisloa andmist keskkooliõpinguteks. See kohus täpsustab ka, et tema 12. mai 2011. aasta kohtuotsuses nr MIG 2011:11 välja toodud kohustus isikusamasus tõsikindlalt tuvastada puudutab üksnes elamisloataotlusi, mille on esitanud kolmandate riikide kodanikud, kes ei ole veel Rootsi territooriumil.
14

Ta toob välja, et Euroopa Kohus on 8. novembri 2007. aasta kohtuotsuses Escalier ja Bonnarel (C‑260/06 ja C‑261/06, EU:C:2007:659, punkt 37 jj) otsustanud, et võttes arvesse taimekaitsevahendite ohtlikkust ja nende kasutamisega seotud ohtusid, võis müügiloa isiklikkus olla põhjendatud vajadusega tõhusalt ja usaldusväärselt kontrollida, kas nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT 1991, L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) nõudeid on täidetud. Teatavas osas Saksa kohtupraktikast ja õiguskirjandusest on asutud seisukohale, et seda kohtupraktikat tuleb kohaldada ka määruse nr 1107/2009 raames, millega tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiv 91/414, seda eelkõige seetõttu, et selle määruse artikli 52 lõike 4 teises lõigus on nähtud ette võimalus anda ühele ja samale tootele mitu paralleelse kaubanduse luba.
63

Eelkõige on Poste Italiane vaba määrama oma tariife ja peale kohustuse sõlmida leping kontsessionääridega ei erista ükski konkreetne asjaolu tema suhet nende kontsessionääridega sellest suhtest, mis tal on oma teiste klientidega, kellel on postikontod. Poste Italiane märkis, et tal on kontsessionääridega tavaline arvelduskonto suhe ja et ta pakub alati ühte postikontot, mille põhipakkumine on kõigi klientide jaoks sama. Agenzia kinnitas ka seda, et Poste Italiane kohaldas kontsessionääride arvelduskontodele samu majanduslikke tingimusi nagu üldiselt kõigile teistele juriidilistele isikutele.
37

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab samuti, et elektrienergia tootmishinna maks on vastuolus liidu õigusega, kuna sellel puudub konkreetne eesmärk. Vaatamata seaduse nr 15/2012 preambulis sisalduvale märkele, mille kohaselt on selle maksu eesmärk Hispaania maksusüsteemi ühtlustamine keskkonna tõhusamaks ja säästlikumaks kasutamiseks, ei ole sellega maksustamisel mingit spetsiifilist või tarbijakäitumisega seotud eesmärki ning see ei ole mõeldud konkreetse keskkonnapoliitika rahastamiseks, vaid eesmärk on üksnes eelarvetulu saamine. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et elektrienergia tootmishinna maksu eesmärk on katta väga suuri kulusid, mis on vajalikud elektrienergia varustuskindluse tagamiseks ja eelkõige elektrienergia tootmise, edastamise, jaotamise ja turustamise eest tasumiseks. Lisaks on Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) otsustanud, et elektrienergia tootmishinna maksu ükski struktuurielement ei kajasta keskkonnakaitselist eesmärki.
38

Esiteks tuletab komisjon meelde, et kohtupraktika kohaselt peab ta juhul, kui ta soovib tõendada, et riigist eraldiseisva üksuse võetud meetmed on omistatavad riigiasutustele, tõendama juhtumiga seotud tõendite kogumi alusel nende ametiasutuste seotust või mõju kõnealuse meetme võtmisel, näidates, et ametiasutuste osalemine on tõenäoline või vähemalt selle puudumine on ebatõenäoline. Seevastu ei ole komisjon kohustatud tõendama, et ametiasutused on andnud üksusele, kes tegelikult abi andis, konkreetse stiimuli või siduvaid juhiseid. Samuti ei ole vaja, et ta tõendaks selle seotuse tegelikku mõju üksuse tegutsemisele või et ta tõendaks, et viimase tegutsemine oleks olnud teistsugune, kui ta oleks tegutsenud iseseisvalt. Sellega seoses täpsustab komisjon eelkõige, et ta ei ole kohustatud tõendama, et meetme omistatavus riigile eeldab, et avalik huvi erineb selle üksuse huvist. Lõpuks, Euroopa Kohtu praktikas nõutav tõendamisstandard ei muutu selle põhjal, kas abi andnud üksus on riigi- või eraomandis.
6

HSi selgitavates märkustes rubriigi 8701 ja selle alamrubriikide kohta on ette nähtud: „Selles rubriigis tähendab termin traktorid ratas- ja roomiktranspordivahendeid, mis on konstrueeritud teise transpordivahendi, seadme või koorma vedamiseks või tõukamiseks. Need võivad omada seoses traktori põhikasutusega lisaseadmeid tööriistade, seemnete, väetiste ja teiste kaupade transpordiks, või võimalust lisafunktsioonina tööinstrumendi monteerimiseks. […] Siia rubriiki kuuluvad erinevat tüüpi traktorid (traktorid põllumajandus- ja metsandustöödeks, teetraktorid, võimsad traktorid ehitustöödeks jne) sõltumata nende ajami tüübist (sisepõlemismootor, elektrimootor jne) (välja arvatud seda tüüpi traktorid, mida kasutatakse raudteejaamade platvormidel ja mis kuuluvad rubriiki 8709). […] Sellesse rubriiki kuuluvatele vedukitele võib olla paigaldatud kere ning need võivad olla varustatud meeskonnale mõeldud istmetega või juhikabiiniga. Need võivad olla varustatud tööriistakastidega, põllumajandusriistade tõste- või langetusseadmetega, haakeseadmetega järelhaagistele või poolhaagistele (näiteks mehaaniliste või sarnaste veoseadmetega), või jõuvõtuvõlliga sellistele masinatele nagu viljapeksumasin või ketassaag. […] Sellesse rubriiki kuuluvad ka vintsidega varustatud traktorid (näiteks nagu kasutatakse kinni jäänud transpordivahendi väljatõmbamiseks; puude juurimiseks või väljaveoks; või põllumajandusriistade traktorist kaugemale vedamiseks). Siia rubriiki ei kuulu ka avariiveokid, mis on varustatud kraanade, tõsteplokkide, vintsidega jne (rubriik 8705). […] 870191 kuni 870195 Sellesse alamrubriiki kuuluvad sõidukid poolhaagiste vedamiseks lühikestel vahemaadel. Seda tüüpi sõidukid on tuntud erinevate nimetuste all (nt „terminalitraktorid“, „sadama traktorid“ jne) ja need on ette nähtud haagiste paigutamiseks või transportimiseks kindlaksmääratud alal. Need ei sobi pikamaa sõitudeks, mille jaoks on ette nähtud alamrubriiki 870120 kuuluvad sõidukid. Need on eristatavad maanteesõidukitest selle poolest, et neil on tavaliselt diiselmootorid, mille maksimaalne kiirus ei ületa üldjuhul 50 km/h ja mis on üldiselt varustatud väikese ühekohalise juhikabiiniga.“