KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ELEANOR SHARPSTON

esitatud 3. mail 2007 ( 1 )

Kohtuasi C-388/05

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Itaalia Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Looduslike elupaikade kaitse — Looduslik loomastik ja taimestik — Erikaitseala „Valloni e steppe pedegarganiche””

1. Käesolevas menetluses palub komisjon EÜ artikli 226 alusel tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealal „Valloni e steppe pedegarganiche” looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist, siis on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivi 79/409 ( 2 ) (edaspidi „linnudirektiiv”) artikli 4 lõikest 4 ning direktiivi 92/43 ( 3 ) (edaspidi „loodusdirektiiv”) artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 ning artiklist 7 tulenevaid kohustusi. Sellega seoses kerkib üles küsimus nende kahe direktiivi mainitud sätete vahelisest suhtest.

Asjakohased ühenduse õigusnormid

Linnudirektiiv

2. Linnudirektiivi artikkel 1 sätestab, et käesolev direktiiv „käsitleb kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset […]. See hõlmab nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli […]”. Artikkel 2 nõuab, et „liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid artiklis 1 nimetatud liikide arvukuse hoidmiseks tasemel, mis vastab eelkõige ökoloogilistele, teaduslikele ja kultuurilistele nõuetele, arvestades samal ajal majanduslikke ja puhkeaja veetmisega seotud vajadusi, või nende liikide arvukuse kohandamiseks vastavalt sellele tasemele.”

3. Artikli 3 lõige 1 sätestab, et „[a]rtiklis 2 nimetatud nõudeid silmas pidades võtavad liikmesriigid vajalikke meetmeid kõikide artiklis 1 osutatud linnuliikide elupaikade piisava mitmekesisuse ja suuruse säilitamiseks, hoidmiseks või taastamiseks.” Artikli 3 lõike 2 punktis a on „kaitsealade loomi[st]” nimetatud ühena biotoopide ja elupaikade „säilitami[s]e, hoidmi[s]e ja taastami[s]e” neljast esmasest meetmest.

4. Linnudirektiivi artikkel 4 sätestab: „1. I lisas nimetatud liikide elupaikade kaitseks tuleb rakendada erimeetmeid, et kindlustada nende liikide säilimine ja paljunemine levikualal. […] Liikmesriigid klassifitseerivad erikaitsealadena nende liikide kaitseks eelkõige arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad, võttes arvesse nende liikide kaitsenõudeid geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse. 2. Liikmesriigid võtavad samalaadseid meetmeid I lisas nimetamata, kuid reeglipäraselt esinevate rändliikide […] suhtes […]. […] 4. Liikmesriigid võtavad lõigetes 1 ja 2 osutatud kaitsealade suhtes vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, niivõrd kui see on käesoleva artikli eesmärkide seisukohast oluline. […]”

5. Artikkel 9 lubab liikmesriikidel teha erandeid kõnealuse direktiivi teatud sätetest, ( 4 ) kuid ei näe ette ühtegi erandit artiklist 4.

6. Artikkel 13 sätestab, et „[k]äesolevale direktiivile vastavalt võetud meetmete kohaldamine ei tohi viia artiklis 1 nimetatud linnuliikide kaitse praeguse olukorra halvenemiseni.”

7. Artikkel 18 nõudis, et liikmesriigid jõustaksid linnudirektiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid kahe aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest, st 7. aprilliks 1981.

Loodusdirektiiv

8. Asjakohased on järgmised loodusdirektiivi põhjendused: „[1] […] keskkonna kvaliteedi säilitamine, kaitsmine ja parandamine, sealhulgas looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitsmine, on oluline üldistest huvidest lähtuv eesmärk, mida ühendus taotleb, nagu on sätestatud asutamislepingu artiklis 130r;[ ( 5 )] […] [6] tagamaks ühenduse tähtsusega looduslike elupaikade ja liikide soodsa kaitsestaatuse taastamist või säilitamist, tuleb määrata konkreetsed erikaitsealad, et kindlaksmääratud ajakava kohaselt luua Euroopas sidus ökoloogiline võrgustik; [7] kõik määratud alad, sealhulgas [linnudirektiivi] alusel [erikaitsealadeks] praegu liigitatud või tulevikus liigitatavad alad, liidetakse Euroopa sidusasse ökoloogilisse võrgustikku; 9. [8.] asjakohane hinnang tuleb anda iga kava või programmi kohta, mis tõenäoliselt oluliselt mõjutab juba määratud või tulevikus määratava ala kaitse-eesmärke.”

9. Loodusdirektiivi artikli 1 punkti j kohaselt on „ala” määratletud kui „geograafiliselt määratletud ala, mille piirid on selgelt märgitud”.

10. Artikli 1 punktis k on „ühenduse tähtsusega ala” määratletud järgmiselt: „[…] ala, mis annab olulise panuse I lisa loodusliku elupaigatüübi või II lisa liigi soodsa kaitsestaatuse säilimisele või taastamisele selles biogeograafilises piirkonnas või nendes biogeograafilistes piirkondades, kuhu see alal kuulub, ning võib oluliselt kaasa aidata ka artiklis 3 nimetatud Natura 2000 sidususele ning/või aitab oluliselt kaasa asjaomase biogeograafilise piirkonna või asjaomaste biogeograafiliste piirkondade bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele.”

11. Artikli 1 punktis l on „erikaitseala” määratletud järgmiselt: „[…] ühenduse tähtsusega ala, mille liikmesriik on määranud õigus- ja haldusaktide ja/või lepingu alusel ning kus kohaldatakse vajalikke kaitsemeetmeid, et säilitada või taastada nende looduslike elupaikade ja/või liikide populatsioonide soodsat kaitsestaatust, mille jaoks ala on määratud”.

12. Artikkel 2 sätestab: „1. Käesoleva direktiivi eesmärk on looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitsmisega kaasa aidata bioloogilise mitmekesisuse säilimisele […]. 2. Käesoleva direktiivi kohaselt võetud meetmed on kavandatud ühenduse tähtsusega looduslike elupaikade ning looduslike looma- ja taimeliikide soodsa kaitsestaatuse säilitamiseks või taastamiseks. 3. Käesoleva direktiivi kohaselt võetud meetmetes võetakse arvesse majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi vajadusi ning piirkondlikke ja kohalikke iseärasusi.”

13. Artiklid 3, 4 ja 5 käsitlevad „Euroopa erikaitsealade sidusa ökoloogilise võrgustiku” ehk „Natura 2000” loomist. Artikli 3 lõike 1 teine lõik sätestab, et „Natura 2000 võrgustikku kuuluvad ka liikmesriikide [linnudirektiivi] kohaselt klassifitseeritud [eri]kaitsealad”.

14. Loodusdirektiivi artikli 6 lõiked 2, 3 ja 4 sätestavad: „2. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist. 3. Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist. 4. Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest. Kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti, mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga, esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega.”

15. Loodusdirektiivi artikkel 7 sätestab: „Käesoleva direktiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 tulenevad kohustused asendavad kõik [linnudirektiivi] artikli 4 lõike 4 esimesest lausest tulenevad kohustused artikli 4 lõike 1 kohaselt klassifitseeritud alade[ ( 6 )] või artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud alade osas alates käesoleva direktiivi rakendamise kuupäevast või alates ala [linnudirektiivi] kohasest klassifitseerimisest või tunnustamisest liikmesriigi poolt, kui viimane kuupäev on hilisem.”

16. Artikkel 23 nõudis, et liikmesriigid jõustaksid loodusdirektiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid kahe aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest, st 1994. aasta juuniks. ( 7 )

Olulised faktilised asjaolud ja menetlus

17. Apuulia maakonnas asuv erikaitseala „Valloni e steppe pedegarganiche” on Itaalia üks peamisi stepialasid, kus pesitsevad haruldased ja kaitstud looduslikud linnuliigid. Selle kriiti sisaldav geoloogiline aluspind pärineb kriidi- ja juuraajastust. Ala on bioloogiliselt märkimisväärselt mitmekesine ning sisaldab mitmeid erosioonilisi kanjoneid, kus paikneb haruldaste endeemiliste taimeliikidega kaljukeskkond. ( 8 ) See on ainus paik Apenniini poolsaarel, kus pesitseb väiketrapp (Tetrax tetrax), ning see on samuti kõnnupistriku (Falco biarmicus), raipekotka (Neophron percnopterus), jämejala (Burhinus oedicnemus), stepilõokese (Melanocorypha calandra), välja-väikelõokese (Calandrella brachydactyla) ( 9 ) ja rabapistriku (Falco peregrinus) elupaik. Kõik need linnud on loetletud linnudirektiivi I lisas.

18. Erikaitseala „Valloni e steppe pedegarganiche” tõsteti esile rahvusvahelise tähtsusega linnualana (nime „Promontorio del Gargano” (Gargano Promontory) all) 1989. aastal Euroopa ornitoloogilises loendis „Rahvusvahelise tähtsusega linnualad Euroopas” (Important Bird Area, edaspidi „IBA”, IBA-de 1989. aasta nimekiri).

19. Üheksa aastat hiljem, 28. detsembril 1998, klassifitseeris Itaalia kõnealuse ala vastavalt linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 viimasele lõigule erikaitsealana.

20. 2001. aasta veebruaris teatas Lega Italiana Protezione Uccelli (Itaalia linnukaitseühing) komisjonile, et erikaitsealal toimuv tööstus- ja ehitustegevus kahjustab ökoloogilist tasakaalu ning Manfredonia kohalik omavalitsusüksus on sõlminud Manfredonia piirkonna tööstuse arendamise piirkondliku kokkuleppe, mis muu hulgas hõlmab turismikompleksi „Maagiline maa” („Magic Land”) loomist. Tundub olevat selge, et vähemalt mõne kõnealuse projektiga on alustatud juba enne 28. detsembrit 1998 ning neid jätkatakse.

21. Kokku 400 hektari suurune tööstuse taaskäivitamiseks ette nähtud ala paikneb Manfredonia kohaliku omavalitsusüksuse territooriumil asuva Siponto linnastu edelaosas Posta Spiriticchio ja Posta Predella küla vahel riigimaantee nr 89 ääres.

22. Komisjon saatis 19. detsembril 2003 Itaaliale märgukirja, paludes tal esitada oma seisukoht. Kiri jäi vastuseta. Seetõttu saatis komisjon 9. juulil 2004 Itaaliale vastavalt EÜ artiklile 226 põhjendatud arvamuse, andes talle kooskõlla viimiseks aega kaks kuud.

23. 9. novembri 2004. aasta kirjas teavitas Itaalia komisjoni, et ta kavatseb peagi põhjalikult vastata komisjoni väidetele. Muud vastust siiski ei järgnenud.

24. Seetõttu esitas komisjon 24. oktoobril 2005 käesoleva hagi. Komisjon palub Euroopa Kohtul: a) tuvastada, et — enne 28. detsembrit 1998 ehk kuupäeva, mil „Valloni e steppe pedegarganiche” määrati erikaitsealaks, rikkus Itaalia linnudirektiivi artikli 4 lõiget 4, sest ta ei võtnud sobivaid meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes olulist häirimist, arvestades, et „piirkondliku kokkuleppe” kava ja sellega seotud projektid võisid mõjutada elupaiku ja liike rahvusvahelise tähtsusega linnualal, mis esineb IBA-de 1989. aasta nimekirjas kui „Gargano Promontory” numbri 94 all või IBA-de 1998. aasta nimekirjas kui „Gargano Promontory” numbri 129 all ning mis ka tegelikult kahjustasid elupaiku ja häirisid linde neil IBA-del; — pärast28. detsembrit 1998 on Itaalia rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 ning artiklist 7 tulenevaid kohustusi, kuna — vastuolus artikli 6 lõikega 2 ei ole Itaalia võtnud vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealal ( 10 )„Valloni e steppe pedegarganiche” looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, seoses piirkondlikus kokkuleppes ette nähtud ja juba teostatud projektidega, mis on tinginud kõnealusel alal looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemise ning liikide häirimise; — vastuolus artikli 6 lõikega 3 ei teostanud Itaalia selliste piirkondlikus kokkuleppes ette nähtud projektide eelhindamist, mis olid juba teostatud ja mis tõenäoliselt avaldasid märkimisväärset mõju erikaitsealadele; — Itaalia ei kohaldanud vastuolus artikli 6 lõikega 4 menetlust, mis lubab projekti ellu viia (hoolimata negatiivsest hinnangust ala suhtes avalduvale mõjule ja alternatiivsete lahenduste puudumisel) üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel või seoses rahva tervise, avaliku julgeoleku või esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega, ega teavitanud komisjoni kõigist vajalikest asendusmeetmetest, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse, seoses piirkondlikus kokkuleppes nimetatud projektidega, mis kiideti heaks (hoolimata nende mõjust erikaitsealale), et võidelda Manfredonia piirkonda tabanud sotsiaalse ja majandusliku kriisi ning tööpuudusega; b) mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

25. Kohtuistungit ei taotletud ega peetud.

Hinnang

Sissejuhatavad märkused

26. Itaalia on taotlenud, et komisjon peataks rikkumismenetluse, pidades silmas teatavaid meetmeid, mida Apuulia maakond ja muud pädevad asutused on juba võtnud või mida kavatsetakse võtta, eelkõige seoses võimalike asendusmeetmetega.

27. Komisjon leidis, et Itaalia poolt esiletoodud punktid olid oletuslikud. Need ei kõrvalda komisjoni tuvastatud rikkumisi, vaid võivad parimal juhul leevendada rikkumiste kahjulikku mõju tulevikus. Seetõttu kavatseb komisjon oma hagi juurde jääda.

28. Euroopa Kohus on sedastanud, et komisjonil on siiski õigus jääda oma hagi juurde olukorras, kus kostjaks olev liikmesriik on väidetava rikkumise (täielikult või vähemalt osaliselt) juba kõrvaldanud enne rikkumismenetluse algatamist Euroopa Kohtus. ( 11 )

29. Minu arvates oli komisjoni selline tegevus antud asjas piisavalt õigustatud. Euroopa Kohtule esitatud materjali põhjal tundub olevat selge, et erikaitseala „Valloni e steppe pedegarganiche” keskkonnakaitseline olukord oli enne tööstus- ja ehitusprojektidega alustamist hea. Erikaitsealal juba teostatud projektid on hävitanud (vähemalt osaliselt) stepi elupaigad kõnealuses piirkonnas. Komisjoni tegevusaruandes järeldati, et olemasolevate ehitiste puhul ei ole leevendusmeetmed võimalikud ning meetmed, mida nimetati komisjoni külaskäigu ajal alale, näiteks ehitiste roheliseks värvimine, on lihtsalt kosmeetilist laadi.

30. Esimest korda Itaalia poolt kostja vastuses määratletud ja Euroopa Kohtule Itaalia ametliku vasturepliigi ( 12 ) lisana esitatud meetmed ei võimalda veenduda, et puudused on nüüdseks kõrvaldatud või need kõrvaldatakse tulevikus. ( 13 )

31. Lisaks on sellega seoses välja kujunenud, et vastavalt EÜ artiklile 226 algatatud menetlustes tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel liikmesriigis esineva olukorra alusel ning et Euroopa Kohus ei saa arvestada hiljem toimunud muutusi. ( 14 ) Kokkuleppe eelnõu, millele Itaalia tugines oma vasturepliigis, ei saa seetõttu arvesse võtta.

32. Uurin järgnevalt komisjoni konkreetseid kaebusi ja väiteid.

Enne28. detsembrit 1998: linnudirektiivi artikli 4 lõike 4 väidetav rikkumine

33. Linnudirektiivi artikli 4 lõige 1 sätestab liikmesriikide kohustuse klassifitseerida erikaitsealad kõnealuse direktiivi I lisas loetletud linnuliikide kaitseks. Sama direktiivi artikli 4 lõige 4 kohustab liikmesriike võtma vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes häirimist.

34. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kuigi liikmesriikidel on teatav kaalutlusõigus erikaitsealade valikul, sõltub nende alade klassifitseerimine siiski teatud ornitoloogilistest kriteeriumidest, mis on kindlaks määratud linnudirektiivis, nagu kõnealuse direktiivi I lisas loetletud lindude olemasolu. ( 15 ) Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et kuigi IBA-de 1989. aasta nimekiri „ei ole asjaomastele liikmesriikidele õiguslikult siduv, võib Euroopa Kohus kõnealusel juhul nimekirja selle teadusliku kvaliteedi tõttu aluseks võtta, et tuvastada, mil määral on [liikmesriik] täitnud oma erikaitsealade määramise kohustust.” ( 16 )

35. Võttes arvesse eespool nimetatud asjaolusid, on selge, et Itaalial oli enne 28. detsembrit 1998 kohustus klassifitseerida kõnealune ala erikaitsealana ning seega võtta vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes olulist häirimist kõnealusel alal.

36. Linnudirektiivi üheski sättes ei ole sõnaselgelt sätestatud arenguprojektide kavade eelhindamist. Samuti puudub sõnaselge säte, mis võimaldaks liikmesriikidel, kui projekt toob piisavat „sotsiaalset kasu”, millel on tõenäoliselt negatiivne mõju erikaitsealale, jätta sellise kava negatiivne hinnang üldistes huvides arvestamata. Linnudirektiivi saab selles osas pidada vähem põhjalikuks keskkonnakaitse mehhanismiks kui sellele järgnenud loodusdirektiivi.

37. Siiski peab liikmesriik kindlasti olema valmis teostama teatava hindamise selle kohta, mida kavatsetakse teha alal, mis on või oleks pidanud olema määratud erikaitsealaks. Linnudirektiivi artikli 4 lõige 4 kohustab liikmesriike „[võtma] […] vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, niivõrd kui see on käesoleva artikli eesmärkide seisukohast oluline.” Arengukava puhul peab liikmesriik hindama, kas see võib saastata või kahjustada elupaika või häirida kaitsealuseid linnuliike. Kui kas või üks nimetatud küsimuse vastus on „jah”, on liikmesriik kohustatud võtma vajalikke meetmeid selle vältimiseks.

38. Antud asjas on selge, et olemasolevad tööstus- ja ehitusprojektid on elupaiku saastanud ja/või kahjustanud ning häirinud loetletud linnuliike alal, millest (hilinenult) sai erikaitseala „Valloni e steppe pedegarganiche”.

39. Kuni 28. detsembrini 1998 (määramise kuupäev) rikkus Itaalia seega linnudirektiivi artikli 4 lõikest 4 tulenevaid kohustusi.

Alates 28. detsembrist 1998: loodusdirektiivi artikli 6 lõigete 2, 3 ja 4 väidetav rikkumine

40. Loodusdirektiivi artikkel 7 on säte, mis seob omavahel loodus- ja linnudirektiivi. See näeb ette, et loodusdirektiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 tulenevad kohustused asendavad linnudirektiivi artikli 4 lõikest 4 tulenevad kohustused linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt erikaitsealadena klassifitseeritud või artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud alade osas. Selline kohustuste asendamine toimub loodusdirektiivi rakendamise kuupäevast või alates konkreetse ala linnudirektiivi kohasest klassifitseerimisest erikaitsealana või tunnustamisest liikmesriigi poolt olenevalt sellest, kumb kuupäev on hilisem.

41. 28. detsembril 1998 klassifitseeris Itaalia „Valloni e steppe pedegarganiche” erikaitsealana vastavalt linnudirektiivi artiklile 4. See toimus igal juhul pärast loodusdirektiivi rakendamise tähtaja möödumist. ( 17 )

42. Euroopa Kohus sedastas oma otsuses kohtuasjas Basses Corbières, ( 18 ) et „loodusdirektiivi artikli 7 [asjaomase] lõigu grammatilisele tõlgendusele tuginedes kuuluvad kõnealuse direktiivi artikli 6 lõigete 2 ja 4 kohaldamisalasse üksnes erikaitsealadena klassifitseeritud alad.” Euroopa Kohus sedastas samuti, et „alade suhtes, mida ei ole erikaitsealadena klassifitseeritud, kuigi oleks pidanud klassifitseerima, kohaldatakse endiselt linnudirektiivi artikli 4 lõike 4 esimesest lausest tulenevat korda.”

43. Seega olid kuni 28. detsembrini 1998 asjakohased linnudirektiivi artikli 4 lõikest 4 tulenevad kohustused. Alates sellest kuupäevast kohaldatakse loodusdirektiivi artikli 6 lõikeid 2, 3 ja 4.

44. Loodusdirektiivi artikkel 6 kohustab liikmesriiki kehtestama erikaitsealade suhtes vajalikud kaitsemeetmed (artikli 6 lõige 1), et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning loetletud liikide häirimist (artikkel 6 lõige 2), ning teostama iga kava või projekti puhul, mis ei ole otseselt seotud erikaitseala kaitsekorralduskavaga, eelhindamise seoses võimalike tagajärgedega, mida see erikaitsealale avaldab (artikkel 6 lõige 3).

45. Artikli 6 lõige 4 sätestab liikmesriigile (piiratud) võimaluse jätta kõnealuse kava või projekti negatiivne eelhinnang arvestamata üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel. Liikmesriik on siiski kohustatud võtma vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse, ning teavitama komisjoni nendest meetmetest.

Loodusdirektiivi artikli 6 lõige 2

46. Piirkondlikus kokkuleppes ette nähtud ja juba teostatud projektid on tinginud looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemise ning liikide häirimise. Projektid avaldavad erikaitsealadele jätkuvalt negatiivset mõju.

47. Itaalia Vabariik on seetõttu rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.

Linnudirektiivi artikli 4 lõike 4 ja loodusdirektiivi artikli 6 lõigete 3 ja 4 vaheline seos ( 19 )

48. Loodusdirektiivi artikli 7 eesmärk on kehtestada – alates hetkest, mil loodusdirektiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 tulenevad kohustused asendavad linnudirektiivi artikli 4 lõikest 4 tulenevad kohustused – kohustus teostada eelhindamine vastavalt artikli 6 lõikele 3 ja võimalus jätta kõnealune hinnang arvesse võtmata üldistest huvidest lähtuvalt vastavalt artikli 6 lõikele 4.

49. Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas Basses Corbières ( 20 ) nähtub, et kohustus teostada eelhindamine kehtib alates 28. detsembrist 1998 ehk kuupäevast, mil Itaalia määras „Valloni e steppe pedegarganiche” erikaitsealaks vastavalt linnudirektiivi artiklile 4.

50. Selleks ajaks oli Itaalia juba alustanud mitme projekti elluviimist – tegemist on tööga, mis kestab siiani.

51. Sellest järeldub, et loodusdirektiivi artikli 6 lõikeid 3 ja 4 ei kohaldatud ajal, mil eelhindamine oleks olnud asjakohane. Minu arvates ei ole loogiline kohaldada neid sätteid tagasiulatuvalt. ( 21 ) Osas, mis juba on nii kavandatud kui ka rakendatud, ei saa seega järeldada, et Itaalia oleks neid artikleid rikkunud.

52. Kui aga hakatakse ellu viima muid projekte või sama üldise projekti edasisi etappe, mida saab loomulikult eristada varasematest etappidest, siis nende puhul kehtivad artikli 6 lõikest 3 tulenevad kohustused. Samuti võiks nende projektide puhul (vähemalt tõenäoliselt) olla kasu artikli 6 lõike 4 sätetest eelhinnangu arvesse võtmata jätmise kohta. Komisjoni kirjalikes märkustes ei püüta siiski sellist eristust teha. Samuti ei kirjelda komisjon projekte viisil, mille alusel Euroopa Kohus saaks sellist analüüsi usaldusväärselt teostada.

53. Seega ei ole komisjoni väited seoses loodusdirektiivi artikli 6 lõikega 3 ja artikli 6 lõikega 4 põhjendatud.

Kohtukulud

54. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Komisjon on oma kirjalikes märkustes nõudnud kohtukulude hüvitamist. Kuigi olen seisukohal, et komisjoni väited seoses loodusdirektiivi artikli 6 lõikega 3 ja artikli 6 lõikega 4 ei ole põhjendatud, on rikkumise sisu tuvastatud. Seetõttu ei ole minu arvates põhjust Euroopa Kohtu tavapärasest praktikast kõrvale kalduda. Kohtukulud tuleks välja mõista Itaalia Vabariigilt.

Ettepanek

55. Lähtudes eeltoodust teen Euroopa Kohtule ettepaneku: — sedastada, et kuna Itaalia Vabariik ei võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, millel võib olla oluline mõju aladele, mis klassifitseeriti 28. detsembril 1998 erikaitsealana „Valloni e steppe pedegarganiche”, siis on Itaalia Vabariik enne 28. detsembrit 1998 rikkunud direktiivi 79/409/EMÜ (linnudirektiivi) artikli 4 lõikest 4 tulenevaid kohustusi; — sedastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealal „Valloni e steppe pedegarganiche” looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, siis on Itaalia Vabariik alates 28. detsembrist 1998 rikkunud direktiivi 92/43/EMÜ (loodusdirektiivi) artikli 6 lõikest 2 tulenevaid kohustusi; — mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98).

( 3 ) Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102).

( 4 ) Nimelt artiklitest 5, 6, 7 ja 8.

( 5 ) Pärast muudatusi EÜ artikkel 174.

( 6 ) See tähendab erikaitsealad.

( 7 ) Täpse kuupäeva kindlaksmääramine ei ole niivõrd ühene, kui võiks eeldada: 18. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C-166/97: komisjon vs. Prantsusmaa (Seine Estuary) (EKL 1999, lk I-1719, punkt 5) viitab üksnes 1994. aasta juunile. 26. juuni 1997. aasta otsuses kohtuasjas C-329/96: komisjon vs. Kreeka (EKL 1997, lk I-3749, punkt 2) ja 11. detsembri 1997. aasta otsuses kohtuasjas C-83/97: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1997, lk I-7191, punkt 2) sedastas Euroopa Kohus, et tähtaeg lõppes 5. juunil 1994. SCADPlus viitab siiski, et jõustumise kuupäev ja liikmesriikide ülevõtmiskohustuse tähtpäev oli 10. juuni 1992. Vt samuti kohtujurist Kokott’i 14. septembri 2006. aasta ettepanek pooleliolevas kohtuasjas C-418/04: komisjon vs. Iirimaa, 55. joonealune märkus. Eur-Lexi kohaselt on teatamise kuupäev 10. juuni 1992 ja ülevõtmise kuupäev 10. juuni 1994.

( 8 ) Vt http://www.ecologia.puglia.it/natura2000/ppggfg/tabfogg/9110008.htm.

( 9 ) Linnudirektiivi I lisas on kõnealust liiki nimetatud väikelõokeseks (short–toed lark), kuid termin „välja” (greater) on siin lisatud, et eristada seda kõnnu-väikelõokesest (Calandrella rufescens, lesser short–toed lark).

( 10 ) Komisjoni kirjalikes märkustes kasutatakse läbivalt terminit erikaitseala „Valloni e steppe pedegarganiche”, samas kui loodusdirektiivi artikli 6 lõigetes 2, 3 ja 4 viidatakse samuti järjekindlalt erikaitsealadele. Nagu märkisin, on loodusdirektiivi artikli 3 lõike 1 teises lõigus sõnaselgelt sätestatud, et Natura 2000 võrgustikku kuuluvad ka linnudirektiivi kohaselt liikmesriikide klassifitseeritud linnukaitsealad, ning loodusdirektiivi artikli 4 järgnevatest lõikudest koostoimes artikliga 7 on endastmõistetav, et linnudirektiivi kohaselt kindlaksmääratud linnukaitsealad tuleb seetõttu kindlaks määrata ja neid automaatselt käsitada erikaitsealadena loodusdirektiivi kohaldamisel.

( 11 ) Vt mh 17. juuni 1987. aasta otsus kohtuasjas 154/85: komisjon vs. Itaalia (EKL 1987, lk 2717, punkt 6); 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-299/01: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2002, lk I-5899, punkt 11) ja 14. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-168/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2004, lk I-8227, punkt 24).

( 12 ) Pärast tähtaja pikendust esitatud vasturepliigi kuupäev on 30. mai 2006. Selles esitatakse komisjonile ja Euroopa Kohtule lihtsalt „Apuulia maakonna, keskkonnasektori ja Manfredonia kohaliku omavalitsusüksuse suhteid reguleeriva kokkuleppe” eelnõu koopia. Vasturepliigis on osutatud, et kohaliku omavalitsusüksuse nõukogu pidi kokkuleppe heaks kiitma 31. mail 2006. Märgitud ei ole siiski, kas kokkuleppe eelnõu tegelikult heaks kiideti ja jõustus.

( 13 ) Kokkuleppe eelnõus on selgelt märgitud, et juba ellu viidud projektidel on olnud kahjulik mõju erikaitsealale „Valloni e steppe pedegarganiche” ning vähemal määral kahele naabruses asuvale kaitsealale (kavandatud erikaitsealadele „Zone umide della Capitanata” ja „Palude di Frattarolo”). Itaalia ei esita oma vasturepliigis muid märkusi selle kohta, kuidas peaks kokkulepe (mis on koostatud väga üldiselt) täpselt leevendama juba tehtud kahju ning ennetama kahju tekkimist tulevikus.

( 14 ) Vt mh 11. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-183/05: komisjon vs. Iirimaa (punkt 17, EKL 2007, lk I-137) ja 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-104/06: komisjon vs. Rootsi (EKL 2007, lk I-671, punkt 28).

( 15 ) 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-355/90: komisjon vs. Hispaania (Santońa Marches) (EKL 1993, lk I-4221, punkt 26) ja 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-44/95: Royal Society for the Protection of Birds (Lappel Bank) (EKL 1996, lk I-3805, punkt 26).

( 16 ) 19. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-3/96: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1998, lk I-3031, punkt 70).

( 17 ) Loodusdirektiivi kohaldamise täpse alguskuupäeva kindlaksmääramisega seotud raskusi on selgitatud eespool 9. joonealuses märkuses.

( 18 ) 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-374/98: komisjon vs. Prantsusmaa (Basses Corbières) (EKL 2000, lk I-10799, punktid 44–47).

( 19 ) 6. veebruaril 2007 kirjutas Euroopa Kohus osapooltele, kutsudes neid üles esitama 2. märtsiks 2007 vastavad seisukohad loodusdirektiivi artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohaldatavuse kohta. 14. veebruari 2007. aasta kirjas keeldus komisjon Euroopa Kohtu küsimusele vastamast, märkides, et ta kaalub veel, kas võtta oma väited seoses artikli 6 lõigetega 3 ja 4 tagasi, ning teavitab Euroopa Kohut peagi oma lõplikust otsusest antud küsimuses. Itaalia vastas 20. veebruari 2007. aasta kirjaga. 30. aprilliks 2007 ehk ettepaneku esitamiseks ettenähtud kuupäevaks ei olnud komisjonilt lisateavet Euroopa Kohtule jõudnud.

( 20 ) 18. joonealuses märkuses viidatud punktid 44–47; vt eespool punkt 41.

( 21 ) Vt analoogia alusel 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-209/04: komisjon vs. Austria (EKL 2006, lk I-2755, punktid 53–62).