ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikleid 27 ja 32 koostoimes ELi toimimise lepingu artiklitega 45 ja 49 ning arvestades liikmesriikide menetlusautonoomiat, samuti õiguspärase ootuse ja heade valitsemistavade põhimõtet, tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad tunnistama kehtetuks teise liikmesriigi kodanikule juba väljastatud Euroopa Liidu kodaniku registreerimistunnistuse või võimaldavad seda teha vastavalt presidendi dekreedi nr 106/2007 artikli 8 lõikele 1 ja teha kõnealuse kodaniku suhtes tagasisaatmise otsus vastuvõtva riigi territooriumil niipea, kui kõnealune kodanik, hoolimata sellest, et ta on kantud soovimatute välismaalaste üleriigilisse nimekirja sisenemiskeeluga avaliku korra ja julgeoleku huvides, on uuesti sisenenud kõnealusesse liikmesriiki ja alustanud seal äritegevust ilma sisenemiskeelu tühistamist taotlemata vastavalt direktiivi 2004/38 artiklis 32 sätestatud korrale, pidades seda (sisenemiskeeld) avaliku korra iseseisvaks põhjuseks, mis õigustab liikmesriigi kodaniku registreerimistunnistuse tühistamist?
2.

Kas eelotsusetaotlustes kirjeldatud olukorras on tegu lihtsalt sellega, et ettevõtja, kelle pakkumus tunnistati hankemenetluse tulemusel edukaks, hakkab asjaomast teenust osutama seda varem osutanud konkurendist ettevõtja asemel, nii et see ei kuulu mõiste „ettevõtja või ettevõtte üleminek” alla nimetatud direktiivi tähenduses?
3.

Kas nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/13/EMÜ veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi käsitlevate ühenduse eeskirjade kohaldamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/66/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas, artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et „konkreetne leping”, millest on kõnealuses sättes juttu lauseosas „huvi konkreetse lepingu vastu”, tähendab „konkreetset hankemenetlust” (mis käesoleval juhul kuulutati välja 3. juuni 2015. aasta hanketeatega), või „konkreetset lepingu eset” (käesoleval juhul hankija arhiivi dokumentide digitaliseerimise teenus), olenemata sellest, kas läbivaatamistaotluse arvessevõtmise tagajärjel on hankija kohustatud tunnistama käimasoleva hankemenetluse kehtetuks ja alustama uut hankemenetlust?
2.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 49 ja 54 tuleb tõlgendada nii, et siseriikliku õigusega ette nähtud kohustus viia läbi äriühingu likvideerimismenetlus – see tähendab lõpetada äriühingu tavapärane tegevus, nõuda sisse võlad, täita kohustused ja müüa äriühingu vara, rahuldada või tagada võlausaldajate nõuded, samuti esitada nende toimingute kohta raamatupidamise aruanne ning nimetada raamatupidamis- ja muude dokumentide säilitamise eest vastutav isik –, mis eelneb äriühingu lõppemisele, mis toimub äriregistrist kustutamise kuupäeval, on sobiv, vajalik ja proportsionaalne meede, et kaitsta kaitset väärivat huvi saavutada asukohta muutva äriühingu võlausaldajate, vähemusosanike või -aktsionäride ning töötajate huvide kaitse?
1.

Kas liikmesriigi kohus, kes lahendab tarbija vastu esitatud lepinguliste kohustuste täitmise hagi ja kes on liikmesriigi menetlusõiguse kohaselt pädev omal algatusel kontrollima ainuüksi seda, kas haginõue on vastuolus selle riigi avaliku korra normidega, on samamoodi pädev omal algatusel – ka kostja kohtusse ilmumata jätmise korral – kontrollima ja tuvastama, kas asjaomasele lepingule kohaldatakse [nõukogu 5. aprilli 1993. aasta] direktiivi [93/13/EMÜ] (1) ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, nagu see on Belgia õigusesse üle võetud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 251/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 20. aprillil 2016 – Casertana Costruzioni Srl versus Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti - Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise, Azienda Regionale Campana per la Difesa del Suolo - A.R.CA.DI.S.

(Kohtuasi C-223/16)

(2016/C 251/12)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeim halduskohus)

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Casertana Costruzioni Srl

Vastustajad: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti - Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise, Azienda Regionale Campana per la Difesa del Suolo - A.R.CA.DI.S.

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2004/18/EÜ (1) artikli 47 lõikega 2 ja artikli 48 lõikega 3, mis on asendatud direktiivi 2014/24/EL (2) artikliga 63, on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad, või mida saab tõlgendada nii, et nad välistavad ettevõtja, st hankemenetluses pakkumuse esitanud isiku võimaluse nimetada algselt „abistavaks ettevõtjaks” nimetatud üksuse asemele, kes osalemistingimustele enam üldse või osaliselt ei vasta, teise ettevõtja, ning mis põhjustavad seega pakkumuse esitanud ettevõtja kvalifitseerimata jätmise hankemenetlusest asjaolu tõttu, mida ei saa temaga objektiivselt ega subjektiivselt seostada?

(1) Euroopa parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ, ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114, ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv 2014/24/EL, riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 94, lk 65).
ET Euroopa Liidu Teataja C 251/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 13. aprillil 2016 – Marco Tronchetti Provera SpA jt versus Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Kohtuasi C-206/16)

(2016/C 251/08)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Marco Tronchetti Provera SpA, Antares European Fund Limited, Antares European Fund II Limited, Antares European Fund LP, Luca Orsini Baroni, UniCredit SpA, Lauro Sessantuno SpA

Vastustaja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ (1) ülevõtmispakkumiste kohta artikli 5 lõike 4 teise lõigu õige kohaldamisega seoses sama direktiivi artikli 3 lõikes 1 sätestatud üldpõhimõtetega ning selliste Euroopa õiguse üldpõhimõtete õige kohaldamisega, nagu õiguskindluse põhimõte, õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, proportsionaalsuse põhimõte, mõistlikkuse põhimõte, läbipaistvuse põhimõte ja diskrimineerimiskeelu põhimõte, on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on sätestatud 24. veebruari 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 58 (Finantsvahenduse alaste normide konsolideeritud redaktsioon, mis vastab 6. veebruari 1996. aasta seaduse nr 52 artiklitele 8 ja 21 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52)) hilisemate muudatustega arvestava redaktsiooni artikli 106 lõike 3 punkti d alapunktis 2 ning äriühingute ja väärtpaberiturgude riikliku järelevalveameti (Consob) 14. mai 1999 aasta otsuse nr 11971 (24. veebruari 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 58 rakendusmääruse emitente puudutava korra kohta (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti)) hilisemate muudatustega arvestava redaktsiooni artiklis 47-octies, osas, kus need sätted lubavad Consobil eelviidatud artiklis 106 ette nähtud ülevõtmispakkumist suurendada juhul, kui on sõlmitud „sobing ülevõtja või temaga kooskõlastatult tegutsevate isikute ja ühe või mitme müüja vahel”, täpsustamata, milline konkreetne tegevus endast sellist sobingut kujutab, ning seega määramata selgelt kindlaks asjaolusid ja kriteeriume, mille puhul on Consobil lubatud ülevõtmispakkumise hinda tõsta?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta (ELT L 142, lk 12, ELT eriväljaanne 17/02, lk 20).
2.

Kuna eelmises küsimuses nimetatud „toetuskavade” hulgas on maksustiimuli meetmete – mis seisnevad maksuvähendustes, maksuvabastustes ja maksutagastustes – loetlemisel kasutatud väljendit „kuid ei pea nendega piirduma”, tuleb mõista, et nende stiimulite hulka kuulub nimelt mittemaksustamine, see tähendab keeld kehtestada lisaks üldistele maksudele, millega maksustatakse majandustegevust ja elektritootmist, mis tahes liiki spetsiifilist ja erimaksu, millega maksustataks taastuvatest energiaallikatest toodetud energiat? Samas punktis esitatakse ühtlasi järgmine küsimus: kas tuleb [samamoodi] mõista, et eespool nimetatud üldise keelu hulgas on keelatud ka kumuleeruvad maksud, topeltmaksustamine või mitu omavahel kattuvat üldist või erimaksu, mida tuleb tasuda taastuvenergia tootmise tegevuse eri etappide pealt ja millega maksustatakse sama maksustatavat teokoosseisu, mida maksustatakse vaatlusaluse tuuleenergiamaksuga?
3.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui leidis, et komisjon ei ole rikkunud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 41, hea halduse põhimõtet ja Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artiklis 296 sätestatud põhjendamiskohustust, kui ta otsustas mitte pidada The Brink’s Company’d Schenker China Ltd-ga (kui BAX Global (China) Co. Ltd õigusjärglane) solidaarselt vastutavaks „Hiina vääringu kohanduskoefitsiendi” rakendamise eest.
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulist tasakaalustamatust tuleb hinnata rangelt lepingu sõlmimise hetke seisuga või nii, et võib arvesse võtta ka asjaolu, et tarbija sooritus on perioodiliselt või pidevalt täidetava lepingu täitmise kestel muutunud vahetuskursi märkimisväärse tõusu tõttu ülemäära koormavaks võrreldes lepingu sõlmimise hetkega?
1.

Kas vastuoluliste kohtuotsuste vältimise eesmärgil on Euroopa Kohus pädev tõlgendama [14. novembri 1975. aasta Genfi tollikonventsiooni TIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo kohta (TIR-konventsioon), mis on Euroopa Ühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 25. juuli 1978. aasta määrusega (EMÜ) nr 2112/78 (1)] liikmesriikide kohtutele siduval viisil, kui tegemist on kõnealuse konventsiooni artiklitega 8 ja 11 reguleeritud valdkonnaga, et hinnata, kas tekkinud on garantiiühingu vastutus, mis on reguleeritud ka [komisjoni määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92 (tolliseadustiku rakendusmäärus) (2)] artikli 457 lõikes 2?
ET Euroopa Liidu Teataja C 243/27

Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG, Panalpina China Ltd 13. mail 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 29. veebruari 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-270/12: Panalpina World Transport (Holding) Ltd jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-271/16 P)

(2016/C 243/27)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG, Panalpina China Ltd (esindajad: solicitor S. Mobley, solicitor A. Stratakis, solicitor A. Gamble)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles selles lükatakse tagasi apellandi esimene väide rikkumiste kohta;

— muuta 28. märtsi 2012. aasta otsuse juhtum COMP/39462 – Ekspedeerimisteenused (edaspidi „otsus”) artikli 2 lõikeid 2 ja 3 apellante puudutavas osas ning vähendada oma täieliku pädevuse teostamisel apellantidele määratud trahve; ja

— igal juhul mõista komisjonilt välja apellantide kohtukulud apellatsioonimenetluses ja Üldkohtu menetluses ning jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda.

Väited ja peamised argumendid

Tuvastades, et komisjon ei ole oma otsustuspraktikast kõrvale kaldunud, rikkunud õigusnorme ega proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, rikkus Üldkohus õigusnormi, sest ta ületas selgelt talle esitatud tõendite kohase hindamise piire ja kohaldas asjakohast kohtupraktikat vääralt. Apellantide konkreetsed väited on järgmised:

1. Üldkohus rikkus õigusnormi, sest ta ületas selgelt nende tõendite kohase hindamise piire, mis olid seotud küsimusega, kas kõnealused rikkumised ja eelkõige AMSi ja CAFi rikkumised on seotud kogu „ekspedeerimisteenuste paketiga”.
1.

Kas õiguse kuritarvitamise keelu põhimõte, mille kohta on Euroopa Kohtu otsuses Halifax leitud, et see on kohaldatav käibemaksu valdkonnas, on vahetult kohaldatav üksikisiku suhtes, kui puudub siseriiklik – seadusandlik või kohtupraktikast tulenev – meede, mis selle põhimõtte kehtestaks, olukorras, kus müügieelsete tehingute ja ostjatega sõlmitud müügitehingute (millele viidatakse koos kui „kaebajate tehingutele”) uuesti määratlemine nii, nagu seda nõuab Commissioners, tekitaks kaebajatele käibemaksukohustuse, juhul kui selline maksukohustus ei oleks tekkinud asjassepuutuval ajal kehtinud siseriikliku õiguse normide nõuetekohasel kohaldamisel kaebajate tehingutele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 243/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Varna (Bulgaaria) 20. aprillil 2016 – „MIP-TS” OOD versus Nachalnik na Mitnitsa Varna

(Kohtuasi C-222/16)

(2016/C 243/22)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administrativen sad Varna

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja:„MIP-TS” OOD

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Nachalnik na Mitnitsa Varna

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 3. augusti 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 791/2011 artikli 1 lõike 1 kohaldamisala hõlmab teatava hõreda koega klaaskiust kanga (v.a klaaskiust plaadid) importi, mille koeruudu pikkus ja laius on üle 1,8 mm ja mis kaalub rohkem kui 35 g/m2 ning mis kuulub praegu CN-koodide ex 7019 51 00 ja ex 7019 59 00 (TARICi koodid 7019 51 00 10 ja 7019 59 00 10) alla ning mille kohta esitati 10. aprillil 2012 tollideklaratsioon vabasse ringlusse ja lõpptarbimisse viimiseks, kusjuures kõnealune kaup deklareeriti Taist pärinevaks ja imporditi sealt, kuigi kaup pärines tegelikult Hiina Rahvavabariigist ja kauba tegelik päritolu tuvastati uurimismenetluses, mille viis läbi ja mille kohta koostas aruande Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1073/1999 alusel OLAF?
1.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui leidis, et komisjonil oli õigus tugineda Deutsche Posti trahvide eest kaitse saamise taotlusele, et rikutud ei ole topeltesindamise keelu põhimõtet ning et komisjonil ei olnud vaja uurida nimetatud põhimõtte võimalikku rikkumist.
—

ELTL artiklit 107, kuna leiti, et Consiglio di Stato kohtuotsuse alusel Simetile hüvitisena makstud summad, millest siseriiklikud asutused on teatanud, on riigiabi, samas kui liikmesriigi kohtu poolt lahendatud vaidlus käsitles sellise kahju hüvitamist, mis oli apellandile tekitatud põhjusel, et taristu- ja transpordiministeeriumi õigusaktid, mis puudutasid avalikke piirkondadevahelisi mootorsõiduki maanteeveoteenuseid ajavahemikul 1987–2003, olid ebaseaduslikud;
ET Euroopa Liidu Teataja C 232/5

SolarWorld AG 11. aprillil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 1. veebruari 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-141/14: SolarWorld AG jt versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-204/16 P)

(2016/C 232/06)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: SolarWorld AG (esindajad: advokaat L. Ruessmann, solicitor J. Beck)

Teised menetlusosalised: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu määrus kohtuasjas T-141/14;

— teha asjas sisuline otsus ja tühistada määruse nr 1238/2013 artikkel 3, või saata asi tagasi Üldkohtusse tühistamishagi suhtes sisulise otsuse tegemiseks; ja

— mõista apellandi kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et määruse nr 1238/2013 (1) artikkel 3 on määruse ülejäänud osast lahutamatu. Meetmete vormi muutmine ei muuda neid kehtestava määruse kohaldamisala. Dumpinguvastaste meetmete kohaldamisalasse kuulub kogu selliste tootjate import, kelle puhul on tuvastatud kahjuliku dumpinguga tegelemine, ning olenemata meetmete vormist on nende eesmärk kõrvaldada kohaselt kahju, mida ELi tootjad on kandnud. Artikli 3 tühistamine ei muuda kõnealust kohaldamisala.

Vaidlustatud määrusega rikutakse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 47 tulenevaid apellandi õigusi, sest määrusega võetakse ELi tootmisharult õiguskaitsevahendid kaubanduse kaitse juhtumite puhul, mis on seotud algmääruse nõuetele mittevastavate lõplike meetmetega. Lisaks rikutakse vaidlustatud määrusega Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 20 tulenevat apellandi õigust, sest määrusega seatakse eksportivad tootjad ELi tootmisharust soodsamasse olukorda, kuna kohtupraktikas tunnustatakse eksportivate tootjate kaebeõigust.

(1) Nõukogu 2. detsembri 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1238/2013, millega kehtestatakse lõplikud dumpinguvastased meetmed Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite ja nende põhikomponentide (elementide) impordi suhtes ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 325, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 232/6

SolarWorld AG 11. aprillil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 1. veebruari 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-142/14: SolarWorld AG jt versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-205/16 P)

(2016/C 232/07)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: SolarWorld AG (esindajad: advokaat L. Ruessmann, solicitor J. Beck)

Teised menetlusosalised: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu määrus kohtuasjas T-142/14;

— teha asjas sisuline otsus ja tühistada määruse nr 1239/2013 artikkel 2, või saata asi tagasi Üldkohtusse tühistamishagi suhtes sisulise otsuse tegemiseks; ja

— mõista apellandi kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et määruse nr 1239/2013 (1) artikkel 2 on määruse ülejäänud osast lahutamatu. Meetmete vormi muutmine ei muuda neid kehtestava määruse kohaldamisala. Tasakaalustavate meetmete kohaldamisalasse kuulub kogu selliste tootjate import, kelle puhul on tuvastatud kahjuliku subsideerimisega tegelemine, ning olenemata meetmete vormist on nende eesmärk kõrvaldada kohaselt kahju, mida ELi tootjad on kandnud. Artikli 2 tühistamine ei muuda kõnealust kohaldamisala.

Vaidlustatud määrusega rikutakse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 47 tulenevaid apellandi õigusi, sest määrusega võetakse ELi tootmisharult õiguskaitsevahendid kaubanduse kaitse juhtumite puhul, mis on seotud algmääruse nõuetele mittevastavate lõplike meetmetega. Lisaks rikutakse vaidlustatud määrusega Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 20 tulenevat apellandi õigust, sest määrusega seatakse eksportivad tootjad ELi tootmisharust soodsamasse olukorda, kuna kohtupraktikas tunnustatakse eksportivate tootjate kaebeõigust.

(1) Nõukogu 2. detsembri 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1239/2013, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite ja nende põhikomponentide (elementide) impordi suhtes lõplik tasakaalustav tollimaks (ELT L 325, lk 66).
1.

Kas juhul, kui tulirelvapassi käsitlevad direktiivi (1) sätted puudutavad üksnes kaupade vaba liikumist, saavad need siiski olla Gibraltari suhtes kohaldatavad põhjusel, et need ei ole seotud kaubandus- ega äritehinguga ning on seetõttu väljaspool 1972. aasta ühinemisaktis Gibraltari suhtes ette nähtud erandite kohaldamisala?
2.

Teine väide: õigusnormi rikkumine. Asjassepuutuvate faktide ebatäpne hindamine. Põhjenduse puudulikkus, vastukäivus ja ekslikkus Vaidlustatud kohtumääruses on vääralt kinnitatud, et komisjoni otsusega rakendatakse Itaalia Vabariigi vastu võetud rakendusmeetmeid seoses selle piirkonna piiritlemisega, kuhu Xylella fastidiosa on levinud. Selle kinnituse lükkab ümber vaidlustamata asjaolu, et otsus kvalifitseerib nakatunud tsoonina ilma eranditeta kogu Lecce provintsi haldusterritooriumi, mille piirid on juba märgitud kaartidel.
2.

Millistele tingimustele eelnimetatud normis mainitud otsene suhe peab vastama, selleks et võiks asuda seisukohale, et kaupade impordi või ekspordiga seotud teenus on maksuvaba?
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ühendkuningriik) 12. mail 2016 – Shields & Sons Partnership versus The Commissioners for Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Kohtuasi C-262/16)

(2016/C 260/38)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Shields & Sons Partnership

Vastustaja apellatsioonimenetluses: The Commissioners for Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 296 lõiget 2 tuleb selle XII jaotise 2. peatükis ette nähtud põllumajandustootjate ühist kindla maksumääraga korda silmas pidades tõlgendada nii, et selles on sätestatud ammendavad tingimused, mille alusel saab liikmesriik põllumajandustootja ühise kindla maksumääraga korra alt välja jätta? Täpsemalt: 1.1 Kas liikmesriik saab põllumajandustootjaid põllumajandustootjate ühise kindla maksumääraga korra alt välja jätta ainult artikli 296 lõike 2 kohaselt? 1.2 Kas liikmesriik saab põllumajandustootja põllumajandustootjate ühise kindla maksumääraga korra alt välja jätta ka artikli 299 alusel? 1.3 Kas neutraalse maksustamise põhimõte annab liikmesriigile õiguse põllumajandustootja põllumajandustootjate ühise kindla maksumääraga korra alt välja jätta? 1.4 Kas liikmesriikidel on õigus jätta põllumajandustootjaid põllumajandustootjate ühise kindla maksumääraga korra alt välja mingitel muudel põhjustel?

2. Kuidas tuleb tõlgendada nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artikli 296 lõikes 2 kasutatud mõistet „põllumajandustootjate kategooriad”? Täpsemalt: 2.1 Kas asjaomast põllumajandustootjate kategooriat peab olema võimalik kindlaks määrata objektiivsete tunnuste alusel? 2.2 Kas asjaomast põllumajandustootjate kategooriat saab kindlaks määrata majanduslike kaalutluste alusel? 2.3 Kui täpselt tuleb põllumajandustootjate kategooria, mille liikmesriik kavatseb välja jätta, kindlaks määrata? 2.4 Kas see annab liikmesriigile õiguse käsitada asjakohase kategooriana „põllumajandustootjaid, kes leitakse saavat kindla maksumääraga korra liikmetena tagasi märkimisväärselt rohkem kui nad saaksid käibemaksukohustuslasena registreeritult”?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
5.

Kas direktiivi 95/46 artikli 4 lõike 1 punkti a ning artikli 28 lõikeid 3 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et juhtudel, kus liikmesriigi (käesoleval juhul: Saksamaa) järelevalveasutus esitab tema territooriumil tegutsevale isikule või asutusele nõude vastavalt direktiivi 95/46 artikli 28 lõikele 3 seetõttu, et viimane rikkus andmetöötlusesse kaasatud kolmanda isiku (käesoleval juhul: Facebook) valimisel hoolsuskohustust, kuna nimetatud kolmas isik rikub andmekaitsealaseid õigusnorme, on meetmeid rakendavale järelevalveasutusele (käesoleval juhul: Saksamaa) siduv selle liikmesriigi järelevalveasutuse andmekaitsealane hinnang, kus asub andmete töötlemise eest vastutava kolmanda isiku allüksus, (käesoleval juhul: Iirimaa), selles mõttes, et ta ei või anda sellest kõrvalekalduvat õiguslikku hinnangut, või võib meetmeid rakendav järelevalveasutus (käesoleval juhul: Saksamaa) muus liikmesriigis (käesoleval juhul: Iirimaa) registreeritud kolmanda isiku poolse andmete töötlemise õiguspärasust eelnevalt lahendamist vajava küsimusena selle kohta, kas ta võib ise meetmeid võtta, iseseisvalt kontrollida?