ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52

Reisipraamlaevadel pakutava toitlustuse osas on Euroopa Kohus leidnud, et valmistoidu ja jookide pakkumine kohe tarvitamiseks on tulemus, milleni on viinud rida teenuseid, mis algab toitude valmistamisest kuni nende serveerimiseni pardal ning millega seejuures pakutakse kliendile ühtlasi korralduslikku tervikut, mis hõlmab nii söögisaali koos kõrvalruumidega, näiteks riidehoiuga, kui ka sisustust ja toidunõusid. Vajaduse korral katab kelner laua, nõustab külalist, annab selgitusi pakutavate toitude ja jookide kohta, toob need lauda, ja kui külalised on söönud, koristab laua (vt selle kohta 2. mai 1996. aasta kohtuotsus Faaborg-Gelting Linien, C‑231/94, EU:C:1996:184, punkt 13).
18

Selles olukorras otsustas Landesgericht Korneuburg (liidumaa kohus Korneuburgis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [määruse nr 261/2004] artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav kahe lennujaama suhtes, mis mõlemad asuvad kesklinna vahetus läheduses, kuid vaid üks neist jääb linna territooriumile, teine aga asub naaberliidumaal? 2. Kas [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõike 1 punkti c, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et reisijal on õigus saada hüvitist lennu tühistamise eest, kui lend saabub samas linnas või samas piirkonnas asuvasse teise sihtlennujaama? 3. Kas [määruse nr 261/2004] artikli 6 lõiget 1, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et reisijal on õigus saada hüvitist lennu pikaajalise hilinemise eest, kui lend saabub samas linnas või samas piirkonnas asuvasse teise lennujaama? 4. Kas [määruse nr 261/2004] artiklit 5, artiklit 7 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tegemaks kindlaks, kas reisijale tekitatud ajakadu on kolm tundi või rohkem [19. novembri 2009. aasta kohtuotsuse Sturgeon jt (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716)] tähenduses, tuleb hilinemise arvutamisel lähtuda ajast, mil lennuk maandus teises sihtlennujaamas, või ajast, mil reisija toimetati algses broneeringus ette nähtud sihtlennujaama või mõnda muusse lähedal asuvasse ja reisijaga kokkulepitud sihtkohta? 5. Kas [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et lende rotatsioonimeetodil teostav lennuettevõtja saab tugineda sündmusele – konkreetselt sellele, et äikese tõttu oli saabuvate lendude arvu vähendatud –, mis leidis aset ajal, mil asjaomast lennukit kasutati üle-üle-eelmisel edasi-tagasilennul enne vaidlusalust lendu? 6. Kas [määruse nr 261/2004] artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et mõnda teise sihtlennujaama maandumise korral peab lennuettevõtja omal algatusel pakkuma vedu teise kohta, või nii, et reisija peab asjaomast vedu taotlema? 7. Kas [määruse nr 261/2004] artikli 7 lõiget 1, artikli 8 lõiget 3 ja artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et reisijal on artiklites 8 ja 9 sätestatud abistamis- ja hoolitsemiskohustuste rikkumise tõttu õigus hüvitisele?“
70

Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 110–114, et nõukogu ei vastanud õiguslikult piisavalt argumentidele, mille PKK esitas otsuse 2015/521 ja rakendusmääruse nr 2015/513 vastuvõtmiseni viinud menetluse käigus 6. märtsil 2015 saadetud kirjas. Üldkohtu hinnangul on selles suhtes ebapiisav 2015.–2017. aasta aktide kohta esitatud põhjendustes sisalduv täpsustus, milles nõukogu märkis, et ta otsis, kuid tulemusetult tema valduses olevaid tõendeid, mis räägiksid PKK nime vaidlusalusest loetelust kustutamise poolt. Lisaks leidis Üldkohus, et nõukogu 27. märtsi 2015. aasta kiri, millega PKK-le anti teada selle otsuse ja selle määruse põhjendused, ei saa seda ebapiisavat põhjendust parandada. Esiteks saadeti see kiri pärast nimetatud otsuse ja määruse vastuvõtmist. Teiseks märkis Üldkohus, et kuigi selles kirjas oli märgitud, et rühmituse „Islamiriik“ vastu võitlevate kurdirühmituste olemasolu ei mõjuta nõukogu hinnangut PKK terroriaktides osalemise ohu säilimise kohta, jättis see institutsioon täpsustamata asjaolud, mille alusel ta järeldas, et see oht on püsiv.
57

Euroopa Kohus on siiski ka märkinud, et sellegipoolest on vaja veenduda, et ametisse nimetamise otsuste vastuvõtmise sisulised tingimused ja menetluslik kord oleksid sellised, et need ei saaks tekitada pärast ametisse nimetamiste toimumist õigussubjektidel põhjendatud kahtlusi selle suhtes, kas asjasse puutuvad kohtunikud on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas nad on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalsed, ning et selleks on eelkõige vaja, et need tingimused ja kord oleksid välja töötatud nii, et käesoleva kohtuotsuse punktis 55 nimetatud nõuded on täidetud (19. novembri 2019. aasta kohtuotsus A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus), C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, punktid 134 ja 135, ning 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus A.B. jt (kohtunike nimetamine kõrgeimasse kohtusse – kaebused), C‑824/18, EU:C:2021:153, punkt 123).
49

Kõiki eeltoodud asjaolusid arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et Dublini III määruse artikli 27 lõiget 1 tuleb selle määruse põhjendust 19 ja harta artiklit 47 silmas pidades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebust lahendav kohus ei tohi kaebuse läbivaatamisel võtta arvesse üleandmisotsuse vastuvõtmisest hilisemaid asjaolusid, mis on selle määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega, välja arvatud juhul, kui need õigusnormid näevad ette konkreetse õiguskaitsevahendi, millega kaasneb asjaomase isiku olukorra ex nunc hindamine, mille tulemus on pädevatele asutustele siduv, ning mida võib kasutada pärast niisuguste asjaolude ilmnemist ja mis eelkõige ei sõltu sellest, kas isikult on võetud vabadus või kas otsus kuulub viivitamata täitmisele.
37

Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artiklit 273 ning proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on maksukohustuslasele, kes on käibemaksust vabastatud tehingu ekslikult kvalifitseerinud käibemaksuga maksustatavaks tehinguks, määratud karistus, mis vastab 20%‑le summast, mille võrra suurendati tagastatavat käibemaksusummat, mida alusetult nõutakse, kuna nimetatud karistus on vahet tegemata kohaldatav nii sellises olukorras, kus rikkumine on tingitud tehingu maksustatava laadi hindamisel tehingu poolte tehtud veast, mida iseloomustab asjaolu, et puuduvad kaudsed tõendid maksudest kõrvalehoidumise kohta, ning asjaolu, et riigikassale ei ole tekkinud maksutulu kaotust, kui ka olukorras, kus puuduvad sellised erilised asjaolud.
2.

Nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003, artikleid 4 ja 6 koostoimes nõukogu 20. septembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta artikli 39 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib üks ja sama nõue kujutada endast korraga nii heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuet kui ka miinimumnõudeid ületavat nõuet, see tähendab põllumajanduse keskkonnatoetuse maksmise tingimust.
73

Seega tekib nimetatud sätete eesmärke silmas pidades küsimus, kas nendest sätetest tuleneb, et mõistet „registreerimise liikmesriik“ teise direktiivi 88/357 artikli 2 punkti d teise taande tähenduses tuleb tõlgendada nii, et selles on osutatud liikmesriigile, kes peab niisugust registrit nagu laevaregister, kuhu laevad on kantud, et teha kindlaks laevade seotus nende eest vastutava omanikuga, või pigem nii, et selles on osutatud riigile, kelle riigilipu all sõidavad laevad ja kes Montego Bay konventsiooni artikli 94 kohaselt „peab registrit, mis sisaldab tema lipu all sõitvate laevade nimesid ja muid andmeid“, „kohaldab […] laeva […] suhtes oma jurisdiktsiooni haldus-, tehnilistes ja sotsiaalküsimustes“ ning võtab „mereohutuse tagamise meetmeid“.
47

Mis puudutab Itaalia valitsuse esile toodud teist eesmärki, siis nagu on käesoleva kohtuotsuse punktis 34 märgitud, lubab direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 punkt c kehtestada tööle võtmise vanuse ülempiiri, arvestades asjaomase ametikoha koolitusnõudeid. Ent nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 35 rõhutatud, kuna see koolitusnõue piirdub notarite konkursi läbinud kandidaatide puhul 120päevase kohustusliku kandidaaditeenistusega, samas kui nad võivad töötada kuni 75. eluaastani, siis on selge, et asjaolu, et sellel konkursil lubatakse osaleda üksnes alla 50aastastel kandidaatidel, läheb kaugemale sellest, mis on selle tegevusala koolitusnõuete tagamise eesmärgi saavutamiseks vajalik.
29

Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et mitu Saksa maksukohut on asunud seisukohale, et kuigi tuulegeneraatoril puuduvad töötajad, saab seda siiski pidada püsivaks tegevuskohaks, kui see on märkimisväärse väärtusega ja võimalikult kõrge stabiilsusega rajatis. Ta märgib siiski, et tänaseni ei ole Bundesfinanzhof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim maksukohus) selle kohta otsust teinud.
34

Kuigi on tõsi, et sellise otsingumootori toimimine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, erineb sellest, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Innoweb (C‑202/12, EU:C:2013:850), võimaldab see otsingumootor siiski samal ajal uurida mitme andmekogu, sealhulgas CV-Online’i andmebaasi kogu sisu muul viisil kui see, mille on ette näinud andmebaasi tegija, ja teeb nende sisu omaenda kasutajatele kättesaadavaks. Andes võimaluse teha samal ajal otsinguid mitmes andmebaasis vastavalt tööotsinguid puudutavatele asjakohastele kriteeriumidele, võimaldab see spetsialiseeritud otsingumootor kasutajatel oma veebisaidil tutvuda nendes andmebaasides sisalduvate tööpakkumistega.
39

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 157 tuleb tõlgendada nii, et sellel on vahetu õigusmõju eraõiguslike isikute vahelistes vaidlustes, milles väidetakse, et ei ole järgitud mees- ja naistöötajatele „võrdväärse töö“ eest võrdse tasu maksmise põhimõtet, mis on ette nähtud selles artiklis.
61

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/115 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui kehtima jäetakse riiki sissesõidu ja riigis viibimise keeld, mida liikmesriik on kohaldanud kolmanda riigi kodanikule, kes viibib tema territooriumil ja kelle suhtes on tehtud lõplikuks muutunud lahkumisettekirjutus avalikust julgeolekust ja avalikust korrast tulenevatel põhjustel, võttes aluseks tema varasema kriminaalkorras süüdimõistmise, kui selle kodaniku suhtes liikmesriigis tehtud tagasisaatmisotsus on kehtetuks tunnistatud, kuigi lahkumisettekirjutus on muutunud lõplikuks.
31

Kõnealuse sätte sõnastusest nähtub, et raamkokkuleppe kohaldamisala on määratletud laialt, sest selles on üldiselt sätestatud, et raamkokkulepet kohaldatakse „tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas“. Lisaks hõlmab mõiste „tähtajalised töötajad“ määratlus raamkokkuleppe klausli 3 lõike 1 tähenduses kõiki töötajaid, tegemata vahet sellel alusel, kas tööandja, kellega nad on seotud, kuulub avalikku või erasektorisse, ja olenemata sellest, kuidas kvalifitseeritakse nende lepinguid liikmesriigi õiguses (16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Governo della Repubblica italiana (Itaalia rahukohtunike staatus), C‑658/18, EU:C:2020:572, punkt 115 ja seal viidatud kohtupraktika).
50

Kuigi Recylex kinnitab, et Üldkohus oleks pidanud võrdlema juba komisjoni käsutuses olnud tõendeid Recylexi esitatud tõenditega ja järeldama selle võrdluse tulemusena, et tõendid, mis komisjonil olid Recylexi osalise kaitse taotluse esitamise ajal, ei oleks võimaldanud tal õiguslikult piisavalt tõendada selle kohtumise toimumist ja sisu, tuleb siiski täheldada, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97, et Recylexi sellekohased argumendid olid tulemusetud. Käesoleva kohtuotsuse punktis 40 esitatud põhjustel on Üldkohtu selline järeldus põhjendatud, kuna selline võrdlus ei olnud nõutav.
21

Lisaks sellele väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaatamata sellele, et alusseaduse artiklit 70 on võimalik Juzgado de lo Social no 40 de Madridi (Madridi töökohus nr 40) eeskujul tõlgendada nii, et see näeb ette interinidad-lepingu maksimumkestuse, sest näeb valikumenetluse korraldamiseks ette kolmeaastase tähtaja – mis võimaldab kaudselt vältida vabadel töökohtadel töötavate isikute tähtajaliste töösuhete pikale venimist –, on Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) korduvalt sedastanud, et see nii ei ole. Nimelt on Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) seisukohal, et alusseaduse artiklis 70 ette nähtud tähtaeg ei ole absoluutne tagatis ega ka automaatne. Eeskätt leiab see kohus, et seda tähtaega on võimalik määramatult pikendada eri põhjustel ning et seda võis teha eeskätt 2008. aasta ränga majanduskriisi tõttu.
37

Olgu lisatud, et selline olukord ei kuulu a priori ka määruse nr 1408/71 artikli 14 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse. Nimelt võib selles sättes ette nähtud erandist kasu saada vaid ettevõtja, kelle tegevusest oluline osa toimub tavaliselt asukohajärgse liikmesriigi territooriumil (10. veebruari 2000. aasta kohtuotsus FTS, C‑202/97, EU:C:2000:75, punkt 40). Käesoleval juhul ei ole aga eelotsusetaotluses täpsustatud, kas ajavahemikul 20. oktoobrist 2006 kuni 31. detsembrini 2009 toimus oluline osa Formati tegevusest tavaliselt Poolas, mis on tema asukohajärgne liikmesriik. Lisaks nähtub 4. oktoobri 2012. aasta kohtuotsusest Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe (C‑115/11, EU:C:2012:606, punkt 32), mis puudutas samuti Formatiga seotud põhikohtuasja ja käsitles põhikohtuasjas kõne all oleva ajavahemiku jooksul aset leidnud asjaolusid, et tavaliselt ei toimu oluline osa selle äriühingu tegevusest Poolas. Seega ei ilmne a priori, et see tingimus oleks käesoleval juhul täidetud, kuid seda peab siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
22

Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [ELTL artiklite 107 ja 108] kohaselt ning vastavalt ühenduse suunistele põllumajandussektoris antava riigiabi kohta [(EÜT 2000, C 28, lk 2)] on [maakondliku seaduse nr 19/2005] artikli 25 lõikes 16 sätestatu – „[maakondliku seaduse nr 12/1989] artiklis 1 nimetatud eesmärkide saavutamiseks on 23. detsembri 2000. aasta Sitsiilia maakondliku seaduse nr 32 artikli 134 alusel ja kohaselt lubatud kulutada 20000000 eurot nendeks summadeks, mis tuleb Sitsiilia [kohalikel tervishoiuasutustel] maksta omanikele, kelle loomad on tapetud sellepärast, et nad haigestusid ajavahemikul 2000–2006 kiire levikuga nakkushaigustesse, ning samade aastate eest tasu maksmiseks vaba kutseala esindajana tegutsevatele veterinaaridele, keda kasutatakse haiguste likvideerimisel. Käesolevas lõikes nimetatud eesmärkidele on 2005. eelarveaastal lubatud kulutada 10000000 eurot (UPB 10.3.1.3.2, peatükk 417702). Seoses edasiste eelarveaastatega toimitakse27. aprilli 1999. aasta maakondliku seaduse nr 10 hilisemaid muudatusi ja täiendusi sisaldava redaktsiooni artikli 3 lõike 2 punkti i kohaselt“ – riigiabi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, andes eelise teatud ettevõtjatele või soodustades teatud kaupade tootmist? 2. Kas hoolimata sellest, et [maakondliku seaduse nr 19/2005] artikli 25 lõikes 16 sätestatu […] võib põhimõtteliselt olla riigiabi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, andes eelise teatud ettevõtjatele või soodustades teatud kaupade tootmist, saab siiski kõne alla tulla, et see on [ELTL artiklitega 107 ja 108] kooskõlas, pidades silmas põhjuseid, mille alusel [komisjon] leidis [2002. aasta otsuses], et tingimuste korral, mis on ette nähtud ühenduse suunistes põllumajandussektoris antava riigiabi kohta, on analoogilise sisuga õigusnormid, mis on sätestatud maakondliku seaduse nr 40/1997 artiklis 11 ja maakondliku seaduse nr 22/1999 artiklis 7, [ELTL artiklitega 107 ja 108] kooskõlas?“
68

Kõigepealt tuleb silmas pidada, nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 28 ja 63 on märgitud, et hoolimata otsuse punktis 57 esimesele küsimusele antud vastusest, ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohus Awb artikli 8:69a tõttu tühistada põhikohtuasjas käsitletavas keskkonnaloas esitatud nõuet sellise õigussubjekti taotlusel nagu X, üksnes põhjusel, et see on vastuolus direktiivi 2008/68 artikli 5 lõikega 1, sest selle kohtu enda järelduse kohaselt ei ole viimati nimetatud sätte eesmärk kaitsta X huvi, et asjaomase tankla läheduses asuv elamukvartal oleks turvaline, ja järelikult tuleb seda nõuet alates sellest etapist käsitleda nii, et põhimõtteliselt ei saa selline õigussubjekt nagu X seda vaidlustada. Samas selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui kohaldada Madalmaade haldusõiguse põhimõtet, mille kohaselt ei saa ükski luba, mis isegi kui see on põhimõtteliselt muutunud sellise õigussubjekti nagu X jaoks vaidlustamatuks, seada mingeid nõudeid, mille täitmist nõude adressaadi poolt ei suuda pädev ametiasutus hilisema jõustamisotsusega tagada, siis võib X saavutada kõnealuse nõude tühistamise oma kaebuse alusel, mille ta esitab nõuet sisaldava loa peale ja mis on samuti eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses, aga tingimusel et see vastab ilmselguse kriteeriumile, see tähendab – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 29 on märgitud – Madalmaade õiguses kehtestatud normile, mille kohaselt ei või esmapilgul jääda mingit kahtlust, et ilmselgelt ei saanud asjaomast nõuet kehtestada vastuolu tõttu esimuslike õigusnormidega.
22

Siinkohal tuleb meeles pidada, et direktiivi 2009/103 artikli 3 esimene lõik näeb ette, et iga liikmesriik võtab kõik vastavad meetmed tagamaks, et nende sõidukite kasutamisel, mille põhiasukoht on tema territooriumil, on tsiviilvastutus kaetud kindlustusega. Lisaks on selle artikli 3 teises lõigus täpsustatud, et kaetud vastutuse ulatus ja kindlustuskaitse tingimused määratakse kindlaks esimeses lõigus osutatud meetmete põhjal, ning selle viimases lõigus on sätestatud, et esimeses lõigus osutatud kindlustus peab kohustuslikult katma nii vara- kui isikukahju.
59

Mis puudutab seejärel küsimust, kas põhikohtuasi puudutab Crawford Polska poolt Gefioni nimel võetud kohustusi, siis on käesoleva kohtuotsuse punktis 53 märgitud, et viimane volitas esimest tegelema põhikohtuasjas käsitletava kahjukäsitlusega ja nõuete lahendamisega. Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et just Crawford Polska ise tegi Gefioni nimel ja huvides otsuse anda CNP‑le ainult osa nõutud hüvitisest. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 66 märkis: kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks aga seda asjaolu kinnitama, tuleneks sellest, et Crawford Polska ei olnud pelgalt vahendaja, kelle ülesanne oli teavet edastada, vaid ta aitas aktiivselt kaasa põhikohtuasja aluseks olevale õiguslikule olukorrale. Võttes arvesse Crawford Polska seotust põhikohtuasja poolte vahelise õigussuhtega, tuleb seda vaidlust seega käsitada nii, et see puudutab Crawford Polska poolt Gefioni nimel võetud kohustusi (vt selle kohta 11. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Ryanair, C‑464/18, EU:C:2019:311, punktid 34 ja 35).
53

Eelkõige on aluslepingutega loodud süsteemile omane riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise põhimõte, mille kohaselt tuleb liikmesriigi kohtul tõlgendada riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õigusega, kuna see võimaldab liikmesriikide kohtutel tagada oma pädevuse piires kohtuvaidluste lahendamisel liidu õiguse täieliku toime (19. novembri 2019. aasta kohtuotsus A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus), C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 159). Riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustus nõuab, et liikmesriigi kohus võtaks võimaluse korral arvesse riigisisest õigust kui tervikut, et hinnata, millisel määral võib seda kohaldada nii, et see ei annaks liidu õigusega vastupidist tulemust (4. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Telecom Italia, C‑34/19, EU:C:2020:148, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
21

Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kas määruse nr 1215/2012 artikli 7 algust ja punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et sellise puhtalt finantskahju – mis on tingitud börsil noteeritud rahvusvaheliselt ettevõtjalt pärineva üleilmselt kättesaadava, kuid ebaõige, mittetäieliku ja eksitava teabe alusel tehtud investeerimisotsustest – vahetu avaldumine Madalmaades asuval investeerimiskontol või Madalmaades asuva panga ja/või investeerimisühingu investeerimiskontol on piisav seos selleks, et määrata rahvusvaheline kohtualluvus kahju avaldumise paiga tõttu (Erfolgsort) Madalmaade kohtutele? b) Kui vastus on eitav, kas siis on nõutavad täiendavad asjaolud, mis õigustaksid asja allumist Madalmaade kohtutele, ja millised need asjaolud on? Kas sellised täiendavad asjaolud nagu see, et BP pöördub üleilmse, kaasa arvatud Madalmaade investorite kogukonna poole; et VEB esindab suure hulga investorite huve, kellest enamiku elu- või asukoht on Madalmaades; et BP ja tema Ameerika Ühendriikide aktsionäride kokkulepet ei pakutud investoritele, kelle huve esindab VEB; et Euroopas ei viida läbi ühtegi muud samalaadset menetlust, ja lõpuks see, et nende aktsionäride hulgas, kelle nimel VEB tegutseb, on ka tarbijad ning et määrus nr 1215/2012 näeb tarbijatele ette erilise õiguskaitse, on piisavad selleks, et määrata kohtualluvus Madalmaade kohtutele? 2. Kas esimesele küsimusele tuleb vastata teisiti, kui tegemist on BW 3. raamatu artikli 305a alusel esitatud sellise ühenduse nõudega, mille eesmärk on esindada talle kuuluva õiguse alusel selliste investorite kollektiivseid huve, kes on kandnud esimese eelotsuse küsimuse tähenduses kahju, mis tähendab eeskätt seda, et ei ole kindlaks määratud nimetatud investorite elu- või asukohta ega üksikute ostutehingute ja omatavate aktsiate müümata jätmise üksikotsuste konkreetseid asjaolusid? 3. Kui määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 2 alusel on Madalmaade kohus pädev menetlema BW 3. raamatu artikli 305a alusel esitatud nõuet, siis kas sellel kohtul on määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 2 alusel ka rahvusvaheline ja riigisisene territoriaalne pädevus menetleda kõiki individuaalseid kahju hüvitamise hagisid, mille esitavad pärast investorid, kes on kandnud sellist kahju nagu esimeses küsimuses nimetatud? 4. Kui kolmandas küsimuses nimetatud Madalmaade kohtul on küll rahvusvaheline territoriaalne pädevus, kuid mitte riigisisene territoriaalne pädevus selleks, et menetleda esimese küsimuse tähenduses kahju kandnud aktsionäride kõiki individuaalselt esitatud kahju hüvitamise nõudeid, siis kas riigisisene territoriaalne kohtualluvus määratakse kindlaks kahju kandnud investori elu- või asukoha alusel; selle panga asukoha alusel, kus on avatud selle investori isiklik pangakonto; selle panga asukoha alusel, kus on avatud investeerimiskonto, või mõne muu seose alusel?“
58

Nimetatud kriteeriumidest teise puhul ei näi – samuti tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib –, et vetika Lithothamnium calcareum puhastatud, kuivatatud ja jahvatatud ladestustest saadud pulbri lisamine niisuguse mahepõllumajandusliku toidu kaltsiumiga rikastamiseks nagu mahepõllumajanduslikud riisi- ja sojajoogid, mis on kõne all põhikohtuasjas, oleks möödapääsmatu nende toiduainete tootmiseks või säilitamiseks; samuti ei näi, et see võimaldaks tagada liidu õigusaktide alusel kehtestatud toitumisnõuete täitmise. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et see kriteerium ei ole käesoleval juhul täidetud.