ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Neil põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appel de Nancy küsimusele järgmiselt:

Olemasoleva kaubamärgiga sarnase või identse ärinime või ettevõtte nime pelk kasutusele võtmine ei kujuta endast kasutamist nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ artikli 5 lõike 1 tähenduses.

Sellise nime järgnevat kasutamist kaubandustegevuse käigus peab hindama pädev kohus, et teha kindlaks, kas see kujutab endast kasutamist kaupade või teenuste puhul kõnealuse sätte tähenduses, st kas see eristab asjaomaseid kaupu või teenuseid ning mõjutab kaubamärgi omaniku huve, kuritarvitades tema kaubamärgi võimet täita oma peamist ülesannet – tagada tarbijatele oma kauba päritolu. See kehtib eeskätt juhul, kui kõnealune kasutamine jätab mulje, et kaubamärgi omaniku ja muu päritoluga kaupade vahel on konkreetne kaubanduslik side. Sellega seoses tuleb teha kindlaks, kas asjaomased tarbijad võivad tõlgendada tähise kasutamist nii, et sellega tähistatakse või tahetakse tähistada kaupade päritolu.

Kaubamärgi omaniku õiguse suhtes keelata selline kasutamine kehtib direktiivi 89/104/EMÜ artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud piirang, mis sõltub omakorda sellest, kas nime kasutaja järgib ausat tööstus- ja kaubandustava. Kasutamine ei ole sellise tavaga kooskõlas eeskätt juhul, kui see jätab mulje, et kasutaja ja kaubamärgi omaniku vahel on ärisuhe, kui see mõjutab kaubamärgi väärtust, tuues alusetult kasu tänu selle kaubamärgi eristusvõimele ja mainele või kui sellega diskrediteeritakse või halvustatakse asjaomast kaubamärki. Aus tava kaubandustegevuse käigus kasutatava nime kasutuselevõtmisel tähendab piisavat hoolsust kontakteerumisel sarnase või identse kaubamärgi omanikuga, kelle kaubamärk tähistab kaupu või teenuseid, mis on sarnased või identsed nendega, mille puhul nime kasutatakse, ning sellise omaniku mis tahes mõistlike tingimuste täitmist mõistliku ajavahemiku jooksul.
42.

Käesoleval juhul järeldub sellest seepärast, et võttes mitteresidendist maksukohustuslase välismaal asuva vara üürimisest saadava tulu arvesse maksumäära arvutamisel, tuleb see tulu kindlaks määrata samadel tingimustel, mis on nähtud ette suurhertsogiriigi residentidest maksukohustuslastele ja seega Luksemburgi maksuseaduse kohaselt ning Saksa õigus ei ole üldse asjakohane. ( 18 ) Minu arvates ei kummuta seda lahendust – nagu on märgitud eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese kohtuastmena tehtud otsuses ja väidab ka Luksemburgi valitsus – asjaolu, et kõnesoleva tulu maksustamise õigus kuulub lepingu kohaselt Saksamaale. Nagu eespool nägime, tuleb see tulu kindlaks teha üksnes selleks, et töökohariik saaks selle maksumäära arvutamisel arvesse võtta, aga mitte selle maksustamiseks, mille osas jääb pädevaks Saksamaa ja mida tehakse positiivse tulu korral vastavalt Saksamaa õigusnormidele.
49.

Direktiivi 92/12 artikli 3 lõige 1 sätestab, et seda direktiivi kohaldatakse muu hulgas „mineraalõlide” suhtes „nagu need on määratletud asjaomastes direktiivides”. Algne „asjaomane direktiiv” oli direktiiv 92/81. Kui see direktiiv veel kehtis, oli selge, et määrdeõlid kuuluvad „mineraalõlide” ( 25 ) määratluse alla ning on seetõttu hõlmatud direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 1. Direktiivi 2003/96 artikkel 3 sätestab siiski, et „direktiivi 92/12[EMÜ] viiteid mineraalõlidele käsitatakse […] viidetena kõikidele käesoleva direktiivi artiklis 2 nimetatud energiatoodetele ja elektrienergiale […]”.
42.

Portugali valitsus väidab, et lennujaamas on kasutajate ja teenusepakkujate kohtlemine erinev, kuna ta usub, et selline erinevus on tegelikult olemas, osutades ühele direktiivi põhieesmärkidest, mis on vähendada lennuettevõtjate kulusid, mida võib muu hulgas saavutada turul osalevate teenusepakkujate arvu suurendamisega. Seejärel lisab ta aga, et Lufthansal puudub igasugune õiguslik alus, millele oma argumentides viidata, kuna direktiiv ei sedasta kusagil, et eesmärk on vähendada maapealse käitluse teenuste osutajate kulusid, sest nende kulude vähendamine ei ole kunagi eesmärk olnudki.
1.

Käesolevas asjas on kesksel kohal küsimus, kas ühenduse õigusega on vastuolus, kui liikmesriik jätab õiguskindluse põhimõttele tuginedes rahalise abi tagasi nõudmata, kui abisaaja on oluliselt rikkunud ühenduse õigusnormi, millest teda ei ole teavitatud ja mida ei ole avaldatud.
68.

Aegumise osas ei ole stjuuardite kindlustusmaksed aastate 1964–1980 eest võrreldavad korrigeerimismaksetega, mis stjuardessidel tuleb tasuda juhul, kui nad esitavad tagasiulatuva kindlustuse avalduse. Vastavad kindlustusmaksete võlgnevused ei ole tekkinud samal ajal ning need ei pea seetõttu ka samal ajal aeguma. See on just asja olemus, et maksete või intresside võlgnevused, mis on varem tekkinud, aeguvad ka varem kui võlgnevused, mis tekivad üldse alles tagantjärele, asjaomaste isikute tagasiulatuva kindlustuse avalduse tõttu.
24.

Nimetatud kohus peatas menetluse ja esitas 24. novembri 2005. aasta määrusega Euroopa Kohtule järgmised küsimused: „1. Kas [reguleerival asutusel] oli õigus panna pärast 1. maid 2004 (s.o pärast Tšehhi Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeva) telekommunikatsiooniturul märkimisväärse (valitseva) turujõuga telekommunikatsiooniettevõtjale haldusotsusega kohustust sõlmida teise operaatoriga leping oma võrgu vastastikuse sidumise kohta? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis siseriiklikul [reguleerival] asutusel oli õigus panna seda kohustust ainult [juurdepääsu käsitleva direktiivi] artikli 8 lõikes 2 sätestatud tingimustel, s.o [raamdirektiivi] artikli 16 kohaselt tehtud eelneva turuanalüüsi tulemusena ja [raamdirektiivi] artiklites 6 ja 7 sätestatud eelneva menetluse alusel, või võis ta seda teha (näiteks vastavalt [juurdepääsu käsitleva direktiivi] põhjendusele 15, artiklile 3, artikli 4 [lõikele 1], artikli 5 lõike 1 punktile a ja lõikele 4, artikli 10 lõigetele 1 ja 2) ilma eelnevat turuanalüüsi läbi viimata? 3. Kas vastust teisele küsimusele mõjutab asjaolu, et taotluse teha otsus oma võrgu kohustusliku vastastikuse sidumise kohta märkimisväärset (valitsevat) turujõudu omava operaatori võrguga oli konkreetne operaator riigi reguleerivale asutusele esitanud ning reguleeriv asutus seda menetlenud põhiliselt enne 1. maid 2004, s.o enne Tšehhi Vabariigi Euroopa ühendustega liitumise kuupäeva? 4. Kuna Tšehhi Vabariik ei olnud asjassepuutuval ajavahemikul 1. maist 2004 kuni 30. aprillini 2005 eespool nimetatud direktiive nõuetekohaselt üle võtnud, kas siis saab kohaldada vahetult [raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitlevat direktiivi] ning seega: a) kas need direktiivid (või üks neist direktiividest) on tingimusteta ja piisavalt täpsed, et kohus saaks neid siseriikliku õiguse asemel kohaldada? b) kas telekommunikatsiooniturul märkimisväärset (valitsevat) turujõudu omaval operaatoril on õigus (subjektiivne võime) tugineda [raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitleva direktiivi] nõuetekohaselt üle võtmata jätmise tõttu nende vahetule õigusmõjule ja kas need direktiivid (või üks neist direktiividest) kaitsevad sellise operaatori huve, kes keeldub sõlmimast võrkude vastastikuse sidumise lepingut (ADSL-teenuste osas) teiste siseriiklike telekommunikatsioonioperaatoritega (ning kes [siseriikliku telekommunikatsiooni reguleeriva asutuse] arvamuse kohaselt, mida kohus peab hindama, ei järgi seega uue õigusliku raamistiku eesmärke)? c) kas see operaator saab tugineda nõuetekohaselt üle võtmata direktiivide (või neist direktiividest ühe) vahetule õigusmõjule, kui (isegi kui direktiivides sätestatud tingimused on täidetud) [telekommunikatsiooni reguleeriva siseriikliku asutuse] otsustuspraktikas tehakse otsused alati operaatorite võrkude vastastikuse sidumise konkreetsete tingimuste kohta, s.o pannakse üksikisikutele konkreetseid kohustusi?”
5.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et kinnisasja mõiste UStG § 6 lõike 1 punkti 16 tähenduses on sama mis tsiviilõiguses. Austria tsiviilkoodeks käsitleb õigusi vallasasjana, v.a siis, kui need on seotud kinnisasja omandiga, st neid õigusi teostatakse nimetatud omandiõiguse alusel nagu reaalservituutide puhul. Reaalservituut on asjaõigus, mis üldjuhul tekib kinnistamisega. ( 5 ) Kalapüügiõigus eraõiguslikul veekogul on tavaliselt selle veekogu omandiõiguse laiendus. Kui kalapüügiõigust kasutatakse teise vara omandiõiguse alusel, on tegemist reaalservituudiga. Samuti saab selle õiguse anda erinevate isiklike servituutidena ja iseseisvate asjaõigustena, mis on vabalt üleantavad müümise ja pärimise teel (siiski ei saa jahipidamisõigust enam iseseisva asjaõigusena seada, vaid see käib kaasas kinnisasjaga). Vabas looduses elavad ulukid ja kalad ( 6 ) on peremehetud ega ole maatüki osad või selle päraldised. Tsiviilkoodeksis käsitletakse neid kinnisasjana seni, kuni neid ei ole hõivatud ega tapetud, selgitades asjaolu, et nende hõivamise õigus tuleneb maaomandist, mitte varasemast õigusest nende kui iseseisvate vallasasjade üle. Maaomandi osa ei ole loom, vaid õigus pidada jahti ja kalastada.
3.

Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta ( 2 ) artikkel 8 reguleerib suhtelisi keeldumispõhjusi ja sätestab: „1. Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui: a) see on identne varasema kaubamärgiga ning kaubad või teenused, mille jaoks registreerimist taotletakse, on identsed kaupade või teenustega, mille jaoks varasem kaubamärk on kaitstud; b) kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga. 2. Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk” järgmist: a) järgmisi kaubamärke, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete: i) ühenduse kaubamärgid; ii) kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriikides või Belgia, Madalmaade ja Luksemburgi puhul Beneluxi kaubamärgiametis; iii) kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste kokkulepete alusel; b) punktis a osutatud kaubamärkide registreerimise taotlusi, võttes arvesse nende registreerimist; c) kaubamärke, mis on ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeval või vajaduse korral ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeval liikmesriigis üldtuntud selle sõna Pariisi konventsiooni artiklis 6 bis sätestatud tähenduses. […] 5. Lõike 2 tähenduses varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui see on identne või sarnane varasema kaubamärgiga ning seda tahetakse registreerida kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, kui varasema ühenduse kaubamärgi olemasolul on see omandanud ühenduses maine ja varasema siseriikliku kaubamärgi olemasolul on see omandanud maine asjaomases liikmesriigis ning kui taotletava kaubamärgi kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.”
44.

Seda lähenemisviisi ei esine expressis verbis raamdirektiivis ega universaalteenuse direktiivis, mida see eelotsuse küsimus puudutab, kuid see tuleneb sõnaselgelt juurdepääsu käsitlevast direktiivist, mille kaheteistkümnendas põhjenduses, direktiivi artikli 7 põhisõnumis, on sätestatud vajadus vältida õiguslünka. Ma juba selgitasin, et selline vajadus nõuab kõikide olemasolevate kohustuste säilimist, olenemata nende päritolust. Seega kui telekommunikatsiooni-, meedia- ja infotehnoloogiasektori lähenemine nõuab ühtset reguleerimist, nagu tunnistatakse raamdirektiivi viiendas põhjenduses, ei ole sellega kooskõlas, et juurdepääsu ja vastastikuse sidumise alane üleminekukord (juurdepääsu käsitleva direktiivi artikkel 7) on tariifialasest korrast erineva ulatusega (universaalteenuse direktiivi artikli 16 lõike 1 punkt a). See seletab, miks raamdirektiivi artikli 27 esimene lõik, kus nimetatakse siseriikliku õiguse kohaselt juba kehtestatud kohustuste säilimist, viitab nii nimetatud artiklist 7 kui nimetatud artiklist16 tulenevatele kohustustele.
Lisaks tuleb viidata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivile 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta ( 6 ) (edaspidi „direktiiv 2004/48”). Nimetatud direktiiv, mille liikmesriigid pidid üle võtma 29. aprilliks 2006, ( 7 ) näeb II peatükis ette menetlused ja õiguskaitsevahendid intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks. Direktiivi artikkel 7 sätestab:

„1. Liikmesriigid tagavad, et ka enne kohtuasja sisulise menetlemise alustamist võivad pädevad kohtuasutused osapoole palvel, kes on esitanud piisavaid tõendeid, et tema intellektuaalomandi õigust on rikutud või rikutakse, nõuda kiireid ja tõhusaid ajutisi meetmeid väidetava rikkumise olulise tõendusmaterjali säilitamiseks, mis on kaitse all konfidentsiaalse teabena. Nimetatud meetmed võivad sisaldada detailset kirjeldust koos näidiste või ilma nendeta või õigusi rikkuva kauba füüsilist arestimist ning sobivatel juhtudel õigusi rikkuva kauba tootmise ja/või levitamisega seonduvat materjali, seadmeid ja dokumente. Kõnealused meetmed võetakse vajaduse korral tarvitusele vastaspoolt ära kuulamata, eriti sellistel juhtudel, kui mis tahes viivitus võib põhjustada õiguste valdajale korvamatut kahju või on tõendusmaterjali hävitamise põhjendatud oht.

Kui ajutised meetmed on võetud vastaspoolt ära kuulamata, tuleb mõjutatud pooltele sellest viivitamata teatada hiljemalt pärast meetmete täideviimist. Mõjutatud osapoolte taotlusel vaadatakse kohtuasi, mille käigus on õigus anda seletusi, uuesti läbi, et otsustada mõistliku ajavahemiku jooksul pärast meetmetest teatamist, kas need meetmed tuleb muuta, tühistada või kinnitada.

[…]”
37.

On selge, et pidades silmas postituru järkjärgulist liberaliseerimist, tuleb universaalteenuse majandusliku tasakaalu tagamist käsitleda dünaamiliselt ning universaalteenuse osutamise ülesannet täitvate ettevõtjate jaoks vastavad erinevatele liberaliseerimisastmetele erinevad kontekstid ja erinevad majanduslikud olukorrad. Reserveeritavate valdkondade vähendamine ja nende avamine konkurentsile võivad teoreetiliselt universaalteenuse osutamise majandusliku tasakaalu tagamiseks teatud sektorites monopolide andmise suhtelist tähtsust suurendada. Konkurentsile avatud valdkondade laiendamine võib tegelikult kaasa tuua universaalteenuse osutamise majandusliku tasakaalu kaotamise ohu suurenemise. Teiselt poolt on liikmesriigi postiteenuste eriomaduste nimetamine mõistetav seetõttu, et rahvusvahelise posti tunnusjooned on igas liikmesriigis märkimisväärselt erinevad, kuna väljamineva rahvusvahelise posti ja sellega seotud kulude majanduslik osatähtsus on erinev. Need erinevused liikmesriikide postiteenuste struktuurilistes ja majanduslikes tunnusjoontes kohustavad seega teostama majandusliku tasakaalu säilitamiseks tehtava reservatsiooni osas hindamisi, mis on liikmesriigiti väga erinevad.
19.

Verwaltungsgerichtshof märgib, et ALSAG-i eesmärk on kaitsta ja saneerida vanu saasteobjekte. Need on keskkonnapoliitilised eesmärgid. Mõnel juhul on nende eesmärkide saavutamiseks kehtestatud haldusmeetmeid (näiteks korraldusi vana saasteobjekti puhastamiseks) ja mõnel juhul maksundusmeetmeid (nagu käesolevas kohtuasjas käsitletav maksuvabastus). Nende meetmete kasutamine eeldab, et on teada, millised alad vajavad kaitsmist või saneerimist. Vanade saasteobjektide kindlaksmääramiseks on ALSAG-iga ette nähtud kontrollkäigud alade hindamiseks ning nende registreerimine Verdachtsflächenkataster’is ja Altlastenatlas’es, mis omakorda on aluseks edasistele meetmetele. Sellepärast on paratamatu, et nendesse registritesse saab kanda üksnes omamaiseid alasid. Siiski ei tulene sellest, et Austria on kohustatud kas hoiduma soodusmaksurežiimist sellistelt aladelt pärit jäätmete ladestamise suhtes või loobuma kõnealuse maksuvabastuse seotusest registreerimisega Altlastenatlas’es või Verdachtsflächenkataster’is.
10.

Mõiste „kapitaliühing” tähendust on selgitatud artiklis 3. Artikli 3 lõike 1 punktis a on iga liikmesriigi suhtes sätestatud, mis liiki äriühinguid käsitatakse kapitaliühingutena. Näiteks on seal sätestatud, et äriühinguid, mida tuntakse Austria õiguses nimetuse all „Gesellschaft mit beschränkter Haftung”, käsitatakse kõnealuse direktiivi kohaldamisel kapitaliühingutena. Lisaks on artikli 3 lõikes 1 määratletud veel kaks kapitaliühingu liiki. Näiteks kuulub vastavalt artikli 3 lõike 1 punktile b kapitaliühingute hulka mis tahes äriühing, ühistu või muu juriidiline isik, mille kapitali või vara osadega võib kaubelda börsil. Artikli 3 lõikes 2 on sätestatud, et põhimõtteliselt käsitatakse kapitaliühinguna ka kõiki teisi tulunduslikke äriühinguid, kuid „[l]iikmesriigil on siiski õigus neid kapitalimaksu osas mitte kapitaliühingutena käsitada”.
66.

Minu arvates on ainus tõlgendus, mis võimaldab säilitada nende kahe punkti kasuliku mõju, selline, et neid peetakse erisäteteks selles mõttes, et tegemist on sätetega, mida kohaldatakse konkreetsete vara kategooriate suhtes võrreldes sellega, mille näeb ette direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkt c. Selle tõlgenduse kohaselt ei saa viimases sättes kasutatud mõistet „mis tahes vara” mõista nii, et see tähistab muud laadi vara kui see, mis on direktiivi artikli 12 lõike 1 punktide a ja b esemeks.
39.

Eespool kirjeldatud kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Gerechtshof te Amsterdami esitatud küsimusele järgmiselt: Füüsiline isik, kes osutab töölepingu alusel teenuseid maksukohustuslasele, ei ole selles kontekstis ise maksukohustuslane nõukogu kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ artikli 4 lõike 1 tähenduses, sest ta ei teosta iseseisvalt majandustegevust. Vastupidi, sellised teenused on direktiivi artikli 4 lõikest 4 tulenevalt jäetud välja sama direktiivi kohaldamisalast. Selles suhtes ei ole oluline, kas tööandja on juriidiline isik, milles töötaja on ka osanik ja/või juhatuse liige või isegi ainuosanik ja ainus juhatuse liige, tingimusel et kõnealused kaks poolt on eraldiseisvad õigussubjektid, kellel on võime sõlmida omavahel tööleping ning kes on tegelikult sõlminud sellise lepingu, mille kohaselt neid teenuseid tarnitakse.
13.

Komisjon esitab siiski ka väite, mis võib toetada seisukohta, et Hispaania õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas. Analoogia korras võib öelda, et osalist prahtimist tuleks käsitada kaubaveona ja seega tuleks selle suhtes kohaldada kuuenda direktiivi artikli 15 lõiget 13, ( 4 ) milles on muu hulgas sätestatud, et kaupade ekspordiga seotud veoteenused on maksust vabastatud. Komisjon on siiski seisukohal, et kõnealust väidet ei tuleks toetada. Esiteks kohaldatakse vastavalt kuuendale direktiivile prahtimise ja kaubaveo suhtes erinevat korda ja teiseks erinevad nimetatud lepingud teineteisest väga palju.
78.

Otsepakkumiseks määratledes tuleb uurida saate „otsepakkumise kogust ja kvaliteeti”. Siin tuleb korrata kohtuotsuse Familiapress seisukohta: selle tegevuse osatähtsust toodangus. Kui see on üksnes teisejärguline, vaid veel üks osa saatest, mis on suunatud selle eesmärgile, siis see hajub saate oma sisus ära; kui tegu on aga olulise osaga, saate leitmotiiviga, siis see nakatab terve ülekande ning muudab saate otsepakkumiseks. Mõlema äärmuse vahel on ilmselgelt ka vahepealsed olukorrad.
74.

Leian siiski, et lepingu kindlaksmääratud ulatuse või hinnangulise maksumuse puudumine esialgses hanketeates ei ole iseenesest piisav, et anda mõistlikult teadlikule ja tavapäraselt hoolsale pakkujale märku sellest, et hankija oli pakkumuse maksumuse valesti hinnanud. Isegi kui teabe puudumine iseenesest on rikkumine, näib mulle, et kui pakkujalt eeldatakse selle rikkumise vaidlustamist, et avastada, kas see varjab mingit muud pakkuja õigusi kahjustavat rikkumist, muudab see kõnealuste õiguste kasutamise eelkõige tähtaega arvestades ülemäära raskeks. See on a fortiori asjassepuutuv siis, kui on vaieldav, kas VOL/A § 17 lõike 1 punkti 2 alapunktis c sätestatud nõue avalikustada lepingu ulatus on kohustuslik. ( 40 )
57.

Oma kolmest määrusest nende probleemide kohta esimeses lükkas Esimese Astme Kohus tagasi väite, et ESTÜ Kohtu põhikirja artiklit 23 koos põhimõttega audi alteram partem tuleb tõlgendada nii, et kõigil pooltel peab olema komisjoni esitatud toimikule tingimusteta, piiramatu juurdepääs. Ta märkis, et ESTÜ asutamislepingu artikli 47 kohaselt on ameti- ja eelkõige ärisaladuste konfidentsiaalsus tagatud selleks, et kaitsta ettevõtjate õiguspäraseid huve, ning otsustas, et ainus viis kuidas ESTÜ Kohtu põhikirja artikli 23 nõuded ja kohtumenetluse kahjulikkus viia tasakaalu üksikute ettevõtjate ärisaladuste kaitsega on analüüsida asjaomaste ettevõtjate konkreetset olukorda. Seepärast kõrvaldas ta toimikust ühe dokumendi, piiras ainult ühe poole jaoks juurdepääsu teatavatele dokumentidele (teistel lubati tutvuda nende mittekonfidentsiaalsete versioonidega) ja lükkas komisjoni poolt ametisiseseks liigitatud dokumentide üle otsustamise lisateabe saamiseni edasi. ( 31 )
93.

Teiseks tuleneb EIÕK artikli 10 lõike 2 sõnastusest, et sõnavabadusele kohaldatavad teatud avalikust huvist tulenevad piirangud – kui need on seaduses ette nähtud – tulenevad vastava sätte legitiimsest eesmärgist ning on demokraatlikus ühiskonnas vajalikud, mis tähendab seda, et nad on õigustatud imperatiivse sotsiaalse vajadusega ning iseäranis nimetatud legitiimse eesmärgi suhtes proportsionaalsed. ( 45 ) EIÕK artikli 10 lõikes 2 sõnaselgelt välja toodud eesmärkide hulka kuuluvad muu hulgas ühiskondliku julgeoleku tagamine, korratuste või kuritegude ärahoidmine ja tervise või kõlbluse kaitse. Asjaomased Saksa õigusnormid on sätestatud seaduses, nad on objektiivselt vajalikud eelnimetatud eesmärkide saavutamiseks, vastavad imperatiivsele sotsiaalsele vajadusele kaitsta alaealisi neile sobimatu sisuga meedia eest ning on legitiimse eesmärgi suhtes proportsionaalsed.
80.

Lõpuks anti kohtuasjas Kurz sissesõiduluba torulukksepaks õppimiseks. ( 33 ) See juhtum tundub ainult esmapilgul sarnane riiki sisenemisega õppima asumiseks, kuna ka siin on tegemist riiki sisenemisega hariduse omandamiseks. Otsustav erinevus nende kahe koolitusvormi vahel, mis õigustab ka seda, et esialgsetele riiki sisenemise eesmärkidele ei omistata elamisloa pikendamisel samasugust tähtsust nagu otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 tõlgendamisel, seisneb siiski selles, et ametialane koolitus on eriti sarnane majandustegevusega tegelemisega – eriti tehtava praktilise töö laiaulatuslikkuse ja koolitussuhte korralduse tõttu tundub ametialane koolitus endast kujutavat ühte töötamise etappi ning lõpptulemusena on riiki sisenemine ametialase koolituse eesmärgil riiki sisenemine töötamise eesmärgil. Ka see juhtum ei ole seega artikli 6 kohaldatavuse seisukohalt samaväärne riiki sisenemisega õppima asumiseks.
51.

Eksportijatel on eksporditoetuse saamise õigus ulatuses, milles nad tõendavad, et on viinud asjaomased loomad kolmanda riigi turule ning samaaegselt nad ühenduse turult ära viinud. Eksporditoetuse määramine eksportijatele on vastutasu osutatud panuse eest ühenduse poliitika eesmärkide saavutamisse. Eksporditoetuse saamise õiguse „kaotamine” juhul, kui loomi pole kolmanda riigi turule viidud, ei kujuta endast tegelikult olemasoleva või tekkiva õiguse kaotamist, vaid lihtsalt õiguste, mis oleksid tekkinud üksnes juhul, kui loomad oleks asjaomasele turule viidud, ex novo määramata jätmist. Eksporditoetuse saamise õiguse määramine eksportijale ning eksporditoetusest tehtud ettemakse talle jätmine juhul, kui loomi ei ole kolmanda riigi turule viidud, kujutaks endast ühenduse ressursside alusetut eraldamist. Samuti oleks alusetu see, kui eksportija saaks endale jätta talle ettemaksena kolmandasse riiki eksportimiseks makstud ja tegeliku ekspordi järgse toetussumma vahe, juhul kui eksportija vääramatu jõu tõttu ei eksportinud loomi riiki, mille osas ekspordimenetlus avati, vaid muusse kolmandasse riiki, mille osas ühendus on kehtestanud madalama eksporditoetuse määra.