ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 17. mai 2022. aasta määrus –

Estaleiros Navais de Peniche

(kohtuasi C‑787/21)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Asjade ja ehitustööde riigihangete vaidlustusmenetlused – Direktiiv 89/665/EMÜ – Artikli 1 lõige 3 – Põhjendatud huvi – Vaidlustamisõigus – Pakkuja, kes on hankemenetlusest välja jäetud hankija lõpliku otsusega, sest ta jättis vaidlustamata kõik oma pakkumuse tagasilükkamise alused – Põhjendatud huvi puudumine

Õigusaktide ühtlustamine – Asjade ja ehitustööde riigihangete vaidlustusmenetlused – Direktiiv 89/665 – Liikmesriikide kohustus näha ette vaidlustusmenetlus – Vaidlustamisõigus – Sellisel pakkujal, kes on riigihankemenetlusest välja jäetud hankija lõpliku otsusega, võimaluse puudumine vaidlustada pakkumuse edukaks tunnistamise otsuse õiguspärasus – Põhjendatud huvi puudumine – Lubatavus

(Nõukogu direktiiv 89/665, mida on muudetud direktiiviga 2007/66, artikli 1 lõige 3)

(vt punktid 21–27, 30 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/66/EÜ, artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui pakkuja, kes on riigihankemenetlusest välja jäetud hankija lõpliku otsusega, võib vaidlustada selles menetluses tehtud pakkumuse edukaks tunnistamise otsuse. Selles osas ei oma mingit tähtsust see, et välja jäetud pakkuja väidab, et kui hankija otsustab selle otsuse tühistamise tagajärjel korraldada hankemenetluse uuesti, võidakse hankeleping sõlmida temaga.
26

Vastates kolmele eelotsusetaotlusele, mille esitas Sąd Najwyższy (Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) (Poola kõrgeim kohus (töö- ja sotsiaalkindlustusasjade kolleegium)) (edaspidi „tööõiguskolleegium“), otsustas Euroopa Kohus 19. novembri 2019. aasta kohtuotsuse A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus) (C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, edaspidi „kohtuotsus A. K., EU:C:2019:982) punktis 171, et harta artiklit 47 ja nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus olukord, kus liidu õiguse kohaldamist puudutavad vaidlused võivad kuuluda sellise organi ainupädevusse, kes ei ole sõltumatu ja erapooletu kohus nendest sätetest esimese tähenduses. Samas punktis täpsustas Euroopa Kohus, et nii on see juhul, kui objektiivsed tingimused, milles asjaomane organ loodi, tema tunnused ja liikmete ametisse nimetamise viis on sellised, et võivad tekitada õigussubjektidel põhjendatud kahtlusi selles suhtes, kas see organ on väljaspool väliste tegurite, eelkõige seadusandliku ja täitevvõimu otsese või kaudse mõju haardeulatust, ja kas ta on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalne, ning need tingimused võivad järelikult viia selleni, et nimetatud organ ei tundu enam sõltumatu või erapooletu, mis võib nõrgendada usaldust, mida demokraatliku ühiskonna kohtud peavad õigussubjektidele sisendama. Samuti samas punktis lisas Euroopa Kohus, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kogu tema käsutuses olevat asjakohast teavet arvestades kindlaks teha, kas sellega on tegemist niisuguse organi puhul nagu Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegium, ning et niisugusel juhul tuleb liidu õiguse esimuse põhimõtet tõlgendada nii, et see kohustab eelotsusetaotluse esitanud kohut jätma sätte, mis annab põhikohtuasjade lahendamise pädevuse üksnes sellele organile, kohaldamata, selleks et need asjad saaks lahendada sõltumatuse ja erapooletuse nõuetele vastav kohus, kes oleks asjaomases valdkonnas pädev, kui kõnealune säte seda ei välistaks.
39

Seega tuleb asuda seisukohale, et asjaolu, et rahvusvahelise kaitse taotlejal on juba olnud võimalus varjupaigamenetluseks, on üks objektiivsetest kriteeriumidest, millele riigi pädevad asutused võivad tugineda, et põhjendada, miks on piisavalt alust arvata, et asjaomane isik esitas rahvusvahelise kaitse taotluse üksnes eesmärgiga lükata edasi või nurjata tagasisaatmisotsuse täideviimist.
74

Mis puudutab argumenti, mille kohaselt ei ole Tšehhi Vabariik tõendanud, et kaevandamistegevus Turówi kaevanduses on põhjavee taseme alanemise määrav põhjus, siis piisab, kui märkida, et vaidlust ei ole selles, et see tegevus kujutab endast ühte selle taseme alanemise põhjust, kuivõrd Poola Vabariik on ise leidnud, et infiltratsioonitõkke ehitamine on vajalik, et hoida ära sellisest tegevusest tulenevaid tagajärgi. Järelikult on Tšehhi Vabariigi väidetav kahju otseselt seotud pruunsöe kaevandamisega Turówi kaevanduses, mistõttu ei saa selle argumendiga nõustuda.
2

Euroopa Kohtu kantseleisse 29. aprillil ja 20. mail 2021 saabunud dokumentidega, mis esitati Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 130 alusel, mida kohaldatakse kodukorra artikli 190 lõike 1 alusel apellatsioonimenetlusele, palus Euroopa Ravimiamet (edaspidi „EMA“) luba astuda kohtuasjades C‑6/21 P ja C‑16/21 P menetlusse vastavalt Saksamaa Liitvabariigi ja Eesti Vabariigi nõuete toetuseks. EMA väidab esiteks, et tal on otsene huvi 28. oktoobri 2020. aasta otsuse Pharma Mar vs. komisjon (T‑594/18, ei avaldata, EU:T:2020:512) tühistamise vastu, sest Üldkohus põhjendas vaidlusaluse otsuse tühistamist sellega, et Aplidin – plitidepsiini müügiloa taotluse hindamise menetlus – mis on määruse nr 726/2004 kohaselt EMA pädevuses – ei olnud nõuetekohane. Teiseks väidab EMA, et käesoleva kohtuvaidluse lahendus võib mõjutada edaspidi tema poolt teaduskomiteede kaudu antavaid arvamusi.
11

Nimetatud määruse § 7/A lõikes 1 on sätestatud, et kui tuvastatakse, et mootorsõidukil ei ole kehtivat teetasukleebist, siis tuleb tasuda lisatasu. Selle paragrahvi lõikes 7 on ette nähtud, et selle tasu nõuab sisse Nemzeti Útdíjfizetési Szolgáltató.
13

Niisiis tuleb liidu organite või asutuste esitatud kohtumenetlusse astumise avalduste puhul – mille ese on liidu akti tühistamise nõue – asuda seisukohale, et nõue, mille kohaselt peab sellisel organil või asutusel kohtuvaidluse lahenduse vastu olema otsene ja olemasolev huvi, on täidetud eelkõige siis, kui see organ või asutus saab tõendada, et vaidlusalune liidu akt võeti vastu niisuguse menetluse tulemusena, milles ta liidu õiguse alusel pidi osalema, vajaduse korral arvamust või hinnanguid andes.
50

Mis puudutab karistusmakse suurust, siis tuleb märkida, et Tšehhi Vabariigi esitatud ettepanekud ei saa olla ajutisi meetmeid kohaldavale kohtunikule siduvad, sest kohtunikul on vabadus määrata karistusmakse sellises summas ja vormis, mida ta peab sobivaks, et ajendada Poola Vabariiki lõpetama 21. mai 2021. aasta määrusest tulenevate kohustuste rikkumine, kuna määratud karistusmakse peab ühelt poolt olema asjaoludele vastav ja teiselt poolt proportsionaalne tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõimega (vt analoogia alusel 12. novembri 2020. aasta kohtumäärus komisjon vs. Belgia (välisriigis asuvalt kinnisvaralt saadav tulu), C‑842/19, ei avaldata, EU:C:2020:915, punktid 63 ja 64 ning seal viidatud kohtupraktika).
79

On aga selge, nagu märkis ka Üldkohtu president vaidlustatud kohtumääruse punktis 31, et vaidlusalused raamlepingud sõlmiti väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluses vastavalt määruse 2018/1046 I lisa punkti 11.1 alapunktile c, milles on ette nähtud, et hankija võib korraldada sellise menetluse, kui see on tingimata vajalik, sest ettenägematute sündmuste tagajärjel tekkinud äärmiselt kiireloomulise olukorra tõttu ei ole võimalik kinni pidada punktides 24, 26 ja 41 sätestatud tähtaegadest ja kui selline kiireloomuline olukord on tekkinud hankijast sõltumatult.
56

Kolmandana ei tõenda asjaolu, et Poola Vabariik võttis käesolevas kohtuasjas meetmed, mis on analoogsed 8. aprilli 2020. aasta kohtumääruse komisjon vs. Poola (C‑791/19 R, EU:C:2020:277) täitmiseks võetud meetmetega, ning see, et komisjon ei pidanud viimati nimetatud kohtuasjas sobivaks nõuda karistusmakse määramist pärast nende meetmete võtmist, sellegipoolest seda, et liikmesriik on 14. juuli 2021. aasta kohtumääruse tegelikult täitnud.
9

Nimelt nähtub osutatud sätte sõnastusest selgesti, et selles on kindlaks määratud nii nende tööstusomandiõiguste olemus, millel prioriteedinõue saab põhineda, see tähendab varasem disainilahendus või kasulik mudel, kui ka sellise prioriteedinõude esitamise tähtaeg, st kuus kuud alates esimese taotluse kuupäevast. Asjaolu, et nimetatud sättes ei ole patenditaotlustele viidatud, tuleb tingimata mõista nii, et need taotlused on jäetud sätte ulatusest välja. Lisaks olgu märgitud, et kui rahvusvaheline taotlus, mille esitamise alus on tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon, mis allkirjastati 20. märtsil 1883 Pariisis, vaadati viimati läbi 14. juulil 1967 Stockholmis ja mida muudeti 28. septembril 1979 (United Nations Treaty Series, 828. kd, nr 11851, lk 305; edaspidi „Pariisi konventsioon“), saab vastavalt määruse nr 6/2002 artiklile 41 olla prioriteedi aluseks, on see võimalik üksnes juhul, kui selline taotlus puudutab kasulikku mudelit.
21

On tõsi, et käesoleval juhul põhjendab kõrge esindaja oma huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu ELL artikli 27 lõikest 2 tuleneva õigusega esindada liitu ÜVJP küsimustes, mis on analoogiline komisjoni ELL artikli 17 lõikest 1 tuleneva õigusega esindada liitu ÜVJP-välistes valdkondades, kuigi käesolevas asjas on kõne all vaid viimati nimetatud õigus. Olgu siiski rõhutatud, et kõrge esindaja huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu ei põhine mitte sellel, et ta oleks samas olukorras nagu komisjon ühel või mitmel samalaadsel juhul, vaid – nagu eelmises punktis märgitud – sellel, et käesoleval juhul määrab kohtuvaidluse lahendus tema esmasest õigusest tuleneva rolli ja pädevuse ulatuse juhul, kui tegemist on liidu poolt ÜVJP valdkonnas sõlmitud rahvusvaheliste lepingute allkirjastamisega.
58

Nagu nähtub käesoleva määruse punktist 42, on need asjaolud – mille tõelevastavust kinnitab vaidlusalune otsus ja mida komisjon ei vaidlusta – piisavad, et tuvastada, et Fastwebil on otsene ja olemasolev huvi Iliad Italia esitatud vaidlusaluse otsuse tühistamise nõude suhtes tehtava lahendi vastu, sest need tõendavad vaieldamatult, et Fastweb tegutseb ühel või mitmel turul, mille komisjon on kindlaks teinud kui turu, mida koondumise tõenäoline konkurentsivastane mõju võib kahjustada.
30

Teiseks, mis puudutab küsimust, kas käibemaksudirektiivi artikkel 392 välistab kasuminormi maksustamise korra kohaldamise ehitusmaa võõrandamisele, kui nende maatükkide omadused on maksukohustuslase poolt omandamise ja edasimüümise vahelisel ajal muutunud, näiteks on maa jagatud kruntideks, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et seda artiklit tuleb tõlgendada nii, et see ei välista kasuminormi maksustamise korra kohaldamist niisuguste maatükkide võõrandamistehingute suhtes (vt selle kohta 30. septembri 2021. aasta kohtuotsus Icade Promotion, C‑299/20, EU:C:2021:783, punkt 62).
53

Selleks et sellist süsteemi saaks kohaldada, peab see siiski olema kooskõlas liidu õigusega kehtestatud nõuetega. Sellega seoses on ühelt poolt vajalik, et kõnealuse süsteemi kohaldamine ei kahjusta määruse nr 1151/2012 eesmärke. Arvestades selle määruse kohaldamisala, tähendab see, et asjaomase riigisisese süsteemiga antav kaitse ei tohi tuua kaasa seda, et tarbijatele tagatakse selle kaitsega hõlmatud toodete puhul teatud kvaliteet või omadused, vaid et tagataks üksnes see, et need tooted on pärit teatavast geograafilisest piirkonnast. Teiselt poolt on vajalik, et selle kohaldamine ei oleks vastuolus EL toimimise lepingu kaupade vaba liikumist käsitlevate sätetega (vt selle kohta 8. mai 2014. aasta kohtuotsus Assica ja Kraft Foods Italia, C‑35/13, EU:C:2014:306, punktid 33–35).
48

Neil tingimustel tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriigi ametiasutused võivad põhjendada oma keeldumist direktiiviga 2008/118 vastuolus oleva kaudse maksu tagastamisest eeldusega, et see maks on üle kantud kolmandatele isikutele ning et maksukohustuslane rikastuks seetõttu alusetult.
30

Tuleb aga esimesena märkida, et EUIPO kirjeldab täpselt ja selgesti oma ainsat väidet, täpsustades, et Üldkohus ajas kõigepealt segamini põhjendatud huvi menetlusliku nõude ja vaidlusaluse otsuse sisulise õiguspärasuse kontrolli, märkides seejärel, et ta ei hinnanud konkreetselt, kas Indo European Foodsi põhjendatud huvi on säilinud, võttes arvesse kasu, mida vaidlusaluse otsuse tühistamine võib talle tuua, samuti et Üldkohus keeldus leidmast, et Indo European Foods ei olnud täitnud oma kohustust tõendada põhjendatud huvi säilimist, samas kui ei olnud mingeid tõendeid selle kohta, et põhjendatud huvi säilis pärast üleminekuperioodi lõppu, ning lõpetuseks et ta asus sisuliselt seisukohale, et EUIPO ei pea võtma arvesse mõju, mida avaldavad ELL artikli 50 lõige 3 ning väljaastumislepingu artiklid 126 ja 127, rikkudes seeläbi määruse 2017/1001 asjakohaseid sätteid, eelkõige intellektuaalomandiõiguse territoriaalsuse põhimõtet.
19

Mis puutub mõistet „juurdluse või kohtumenetluse algatamine“ määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses, siis on Euroopa Kohus juba otsustanud, et selliste aegumistähtaegade eesmärk, nagu on ette nähtud kõnealuses sättes, on üldiselt tagada õiguskindlus ning et see eesmärk ei oleks täielikult täidetud, kui seda aegumistähtaega saaks peatada riigi ametiasutuste mis tahes üldise kontrollitoiminguga, millel ei ole mingit seost piisavalt täpselt piiritletud tehinguid puudutavate eiramiste kahtlusega (vt selle kohta 11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Pfeifer & Langen, C‑52/14, EU:C:2015:381, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
45

Liikmesriigi kohustus esiteks anda välja isikutunnistus või pass selle liikmesriigi kodanikust lapsele, kes on sündinud teises liikmesriigis ja kelle sünnitõendisse, mille on väljastanud selle teise liikmesriigi ametiasutused, on tema vanematena kantud kaks samasoolist isikut, ning teiseks tunnustada selle lapse ja kummagi nimetatud isiku vahelist põlvnemissuhet olukorras, kus see laps kasutab õigusi, mis tal on ELTL artikli 21 ja sellega seotud teisese õiguse aktide alusel, ei tähenda, et liikmesriik, mille kodanik laps on, peaks oma riigisiseses õiguses ette nägema samasooliste isikute vanemluse või tunnustama muul eesmärgil kui selleks, et laps saaks kasutada liidu õigusest tulenevaid õigusi, põlvnemissuhet selle lapse ja isikute vahel, kes on kantud vastuvõtva liikmesriigi ametiasutuste koostatud sünnitõendisse lapse vanematena (14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punktid 56 ja 57 ning seal viidatud kohtupraktika).
54

Lõpuks on Euroopa Kohus otsustanud, et asjaolu, et maksukohustuslast karistatakse raamatupidamisarvestus- ja teatamiskohustuse täitmatajätmise eest mahaarvamise õiguse andmisest keeldumisega, läheb ilmselgelt kaugemale sellest, mis on vajalik nende kohustuste nõuetekohase täitmise tagamise eesmärgi saavutamiseks, arvestades, et liidu õigus ei takista liikmesriikidel vajaduse korral sellise trahvi või rahalise karistuse määramist, mis vastab rikkumise raskusastmele. Euroopa Kohus täpsustas siiski, et see oleks teisiti juhul, kui selliste vorminõuete rikkumise tõttu on takistatud kindla tõendi esitamine selle kohta, et sisulised nõuded on täidetud (12. septembri 2018. aasta kohtuotsus Siemens Gamesa Renewable Energy România, C‑69/17, EU:C:2018:703, punktid 37 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika).
175

Selleks on oluline meenutada, et Üldkohtu kodukorra artikli 156 lõige 4 näeb ette, et ajutiste meetmete kohaldamise taotluses tuleb märkida hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist. Seega võib vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik määrata täitmise peatamise ja muude ajutiste meetmete kohaldamise, kui on tõendatud, et nende määramine on esmapilgul faktiliselt ja õiguslikult põhjendatud (fumus boni juris), ning kui ajutiste meetmete kohaldamise küsimus on kiireloomuline selles mõttes, et olulise ja hüvitamatu kahju vältimiseks selle poole huvidele, kes ajutiste meetmete kohaldamist taotleb, on vajalik, et ajutiste meetmete kohaldamine määrataks ja neid kohaldataks enne põhimenetluses lahendatava hagi suhtes otsuse tegemist. Kuna need tingimused on kumulatiivsed, tuleb jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata juhul, kui üks neist ei ole täidetud. Kui see on asjakohane, kaalub ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik ka asjasse puutuvaid huve (Euroopa Kohtu asepresidendi 16. juuli 2021. aasta kohtumäärus Symrise vs. ECHA, C‑282/21 P(R), ei avaldata, EU:C:2021:631, punkt 26).
89

Kolmandana vastab see piirang üldist huvi pakkuvale eesmärgile harta artikli 52 lõike 1 tähenduses, milleks on vältida õiguste kuritarvitamist ja pettusi, kuna nende keeld on liidu õiguse üldpõhimõte, mida õigussubjektid peavad järgima (vt selle kohta 6. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Altun jt, C‑359/16, EU:C:2018:63, punkt 49). Euroopa Kohus on nimelt juba otsustanud, et sellise tingimuse eesmärk, mille kohaselt abielu peab olema kestnud mingi aja selleks, et elusolev abikaasa saaks toitjakaotuspensioni, on tagada, et asjaomaste isikute vahelised suhted on tegelikud ja püsivad (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus HK vs. komisjon, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, punkt 89). Tegemist on ühtse kriteeriumiga, mida kohaldatakse vahet tegemata kõigile elusolevatele abikaasadele, kes on hõlmatud personalieeskirjade VIII lisa artikliga 20, ning mille eesmärk ei ole eeldada, et elusolevad abikaasad on toime pannud kuritarvituse või pettuse, vaid vältida sellise kuritarvitamise või pettuse toimepanemist.
101

Kolmandana vastab see piirang üldist huvi pakkuvale eesmärgile harta artikli 52 lõike 1 tähenduses, milleks on vältida õiguste kuritarvitamist ja pettusi, kuna nende keeld on liidu õiguse üldpõhimõte, mida õigussubjektid peavad järgima (vt selle kohta 6. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Altun jt, C‑359/16, EU:C:2018:63, punkt 49). Euroopa Kohus on nimelt juba otsustanud, et sellise tingimuse eesmärk, mille kohaselt abielu peab olema kestnud mingi aja selleks, et elusolev abikaasa saaks toitjakaotuspensioni, on tagada, et asjaomaste isikute vahelised suhted on tegelikud ja püsivad (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus HK vs. komisjon, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, punkt 89). Tegemist on ühtse kriteeriumiga, mida kohaldatakse vahet tegemata kõigile elusolevatele abikaasadele, kes on hõlmatud personalieeskirjade VIII lisa artiklitega 18 ja 20, ning mille eesmärk ei ole eeldada, et elusolevad abikaasad on toime pannud kuritarvituse või pettuse, vaid vältida sellise kuritarvitamise või pettuse toimepanemist.
59

On tõsi, et Euroopa Kohus on juba võtnud seisukoha küsimuses, kas määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus Portugali õigusnorm, mille kohaselt selle lõike esimeses lõigus ette nähtud täitmise tähtaja kulgemise katkestab kohtukutse sellise võla sundtäitmise kohta, millega seoses on tehtud tagasinõudmise otsus (vt selle kohta 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, punkt 110).
tegutsev lennuettevõtja on kohustatud maksma nendes sätetes ette nähtud hüvitist niisuguse lennu tühistamise korral, millest reisijat ei teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega, kui see lennuettevõtja saatis teabe õigeaegselt ainsale talle broneeringu tegemisel teatavaks tehtud elektroonilisele aadressile, teadmata siiski, et see aadress võimaldas ühendust võtta ainult reisibürooga, kelle kaudu broneering oli tehtud, mitte aga võtta ühendust otse reisijaga, ning et see reisibüroo ei edastanud teavet reisijale õigeaegselt.
1.

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mille esitamisel ei ole piisavalt täpselt selgitatud põhjuseid, miks on neile vastamine vajalik – Seotuse puudumine põhikohtuasja ja liidu õigusnormide vahel, millele on viidatud eelotsuse küsimustes – Ilmselge vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267, Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikli 94 punkt c) (vt punktid 22–30, 36–40 ja resolutsioon)
4.

Apellatsioonkaebus – Väited – Asjaolude ja tõendite ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral – Väide, et tõendeid on moonutatud – Nõue täpselt osutada moonutatud tõenditele ning kindlaks teha analüüsimisel tehtud vead, mis moonutuse kaasa tõid – Nõue, et moonutamine peab toimikumaterjalidest selgelt ilmnema (ELTL artikli 256 lõike 1 teine lõik; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik) (vt punktid 51 ja 52)
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 8. septembri 2022. aasta määrus –

VP (Kirjalik ülekuulamine)

(kohtuasi C‑188/22)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Õigusalane koostöö tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EÜ) nr 1206/2001 – Tõendite kogumine – Muus kui pädeva kohtu liikmesriigis elava isiku kirjalik ülekuulamine – Võimalus kasutada liikmesriigi õiguses, mitte aga määruses nr 1206/2001 ette nähtud tõendite kogumise meetodit

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Tõendite kogumine tsiviil- või kaubandusasjades – Määrus nr 1206/2001 – Muus kui pädeva kohtu liikmesriigis elava isiku kirjalik ülekuulamine – Selle kohtu võimalus kohaldada riigisiseseid õigusnorme – Määruse tähenduses taotluse saava liikmesriigi keskasutuse või pädeva asutuse loa puudumine – Lubatavus

(Nõukogu määrus nr 1206/2001, põhjendused 2, 7, 8, 10 ja 11 ning artikli 1 lõike 1 punkt b, artiklid 3 ja 17 ning artikli 21 lõige 2)

(vt punktid 26–35 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 28. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1206/2001 liikmesriikide kohtute vahelise koostöö kohta tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades artikleid 1 ja 17 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes soovib üle kuulata teises liikmesriigis elavat isikut, ei pea tingimata niisuguse tõendi kogumiseks tingimata kasutama selles määruses ette nähtud meetodeid, vaid tal on võimalus kohtu asukoha liikmesriigi õigusega kooskõlas see isik kirjalikult üle kuulata, ilma et taotluse saava liikmesriigi keskasutus või pädev asutus selle määruse artikli 3 tähenduses oleks selleks loa andnud.
4.

Apellatsioonkaebus – Väited – Asjaolude ja tõendite ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral – Väide, et tõendeid on moonutatud – Nõue täpselt osutada moonutatud tõenditele ning kindlaks teha analüüsimisel tehtud vead, mis moonutuse kaasa tõid – Nõue, et moonutamine peab toimikumaterjalidest selgelt ilmnema (ELTL artikli 256 lõike 1 teine lõik; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik) (vt punktid 50 ja 51)
33

Sellest järeldub, et hoolimata sellest, et Üldkohtu kohtusekretäri 6. detsembri 2021. aasta kiri on väga lakooniline, tuleb seda seetõttu, et seal on märgitud, et Üldkohus keeldub lisamast kõnealuseid seisukohti kohtuasja T‑263/16 RENV toimikusse, sest need seisukohad ei kujuta endast Üldkohtu kodukorras sätestatud dokumenti, mõista nii, et see kajastab Üldkohtu otsust keelduda tunnustamast apellante selles kohtuasjas menetlusse astujatena, samas kui apellandid on seisukohal, et nad on automaatselt selles kohtuasjas menetlusse astujad, sest neile anti luba astuda menetlusse apellatsioonimenetluses kohtuasjas C‑337/19 P.