Kohtuasi C-279/06

CEPSA Estaciones de Servicio SA

versus

LV Tobar e Hijos SL

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Audiencia Provincial de Madrid)

„Konkurents — Kartellikokkulepped — Ettevõtjatevahelised kokkulepped — EÜ artikkel 81 — Määrus (EMÜ) nr 1984/83 — Artiklid 10–13 — Määrus nr 2790/1999 — Artikli 4 punkt a — Teenindusjaama käitaja ja naftakompanii vaheline ainuõiguslik naftatoodete tarneleping — Erand”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 13. märtsil 2008 I - 6686

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 11. september 2008 I - 6716

Kohtuotsuse kokkuvõte

Teenindusjaama käitaja ja naftakompanii vaheline ainuõiguslik naftatoodete tarneleping võib kuuluda EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse, kui esiteks kujutab see endast ettevõtjatevahelist kokkulepet, kuna teenindusjaama käitaja kohustub kandma märkimisväärset osa ühest või mitmest finants- ja äririskist, mis on seotud nende toodete müümisega kolmandatele isikutele, mistõttu teda käsitletakse iseseisva ettevõtjana, ning kui teiseks sisaldab see leping tingimusi, mis võivad konkurentsi toimimist takistada, näiteks jaemüügihinna kindlaksmääramist puudutavat tingimust, mis on EÜ artikli 81 lõike 1 punkti a kohaselt sõnaselgelt keelatud, kui selle sätte kohaldamise kõik muud tingimused on täidetud. Juhul kui teenindusjaama käitaja ei kohustu selliseid riske kandma või kannab üksnes tühist osa riskidest, ei muutu ta kolmandatele isikutele mootorikütuse müümisel iseseisvaks ettevõtjaks, kuna käitaja ja tarnija vahelised suhted on sel juhul identsed agendi ja käsundiandja vaheliste suhetega. Sellises olukorras ei kuulu üksnes teenindusjaama käitaja kohustused, mis tal on seoses kaupade müügiga kolmandatele isikutele tarnija arvel ja mille hulka kuulub jaemüügihinna kindlaksmääramine, EÜ artikli 81 kohaldamisalasse. Seevastu võivad selle sätte kohaldamisalasse kuuluda kohustused, mis on käitajale pandud tema poolt tarnijale osutatavate vahendusteenuste raames ja mis puudutavad käitaja ja tarnija kui iseseisvate ettevõtjate vahelisi suhteid. Selline on olukord ainuõigusklausli või konkurentsikeelu puhul, mis võivad rikkuda konkurentsieeskirju, kuna need takistavad juurdepääsu asjaomasele turule. (vt punktid 35, 40–42, 44, resolutsiooni punkt 1)

Teenindusjaama käitaja ja naftakompanii vaheline ainuõiguslik naftatoodete tarnelepingu suhtes võib kohaldada määruses nr 1984/83 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 [nüüd EÜ artikli 81 lõige 1] kohaldamise kohta ainuõigusliku ostukokkuleppe liikide suhtes (muudetud määrusega nr 1582/97) ette nähtud grupierandit, kui leping järgib määruse artikli 12 lõike 1 punktis c sätestatud kümneaastast maksimaalset kestust ja kui tarnija annab teenindusjaama käitajale vastutasuks ainuõigusliku ostukohustuse eest olulisi majanduslikke eeliseid, mis aitavad kaasa turustamise paranemisele, muudavad teenindusjaama sisseseadmise või kaasajastamise lihtsamaks ja vähendavad turustuskulusid. (vt punktid 49, 54, 60, resolutsiooni punkt 2)

Kui määruse nr 1984/83 kohaldamisalas sõlmitud ainuõigusliku ostulepingu kehtivusaeg kestab pärast selle määruse kehtivuse lõpu kuupäeva, st 31. detsembrit 1999, kehtib selles sätestatud erand kuni 31. maini 2000 määruse nr 2790/1999 EÜ artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes alusel. Sellise lepingu suhtes kehtib seega määruses nr 2790/1999 ette nähtud erand alates selle kohaldatavaks muutumise kuupäevast, st 1. juunist 2000, tingimusel et tarnija turuosa ei ole suurem kui 30% asjaomasest turust, millel ta lepingujärgseid kaupu või teenuseid müüb, ja et otseste või kaudsete konkurentsikeelukohustuste kestus ei ole kindlaks määramata ega pikem kui viis aastat, kusjuures konkurentsikeelukohustusi, mida saab vaikimisi uuendada pikemaks ajaks kui viis aastat, käsitatakse määramata kehtivusega kohustustena. Üleminekuperiood, mille vältel EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeld ei ole kohaldatav, kehtib kuni 31. detsembrini 2001 siiski 31. mail 2000 kehtinud kokkulepete suhtes, mis vastasid määruses nr 1984/83 sätestatud erandi tingimustele, kuid mitte määruses nr 2790/1999 sätestatud erandi tingimustele. (vt punktid 56–60)

Määruse nr 1984/83 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 [nüüd EÜ artikli 81 lõige 1] kohaldamise kohta ainuõigusliku ostukokkuleppe liikide suhtes (muudetud määrusega nr 1582/97) artikleid 10–13 tuleb tõlgendada nii, et need välistavad grupierandi kohaldamise ainuõigusliku tarnelepingu suhtes, milles on ette nähtud, et tarnija määrab kindlaks jaemüügihinna, kuna selline kohustus ei kuulu nende hulka, mis on määruse artiklis 11 ammendavalt loetletud ja mida lisaks ainuõigusklauslile võib edasimüüjale panna. Esiteks küsimus, kas tarnijal on võimalik jaehinna kindlaksmääramist puudutavat lepingutingimust ühepoolselt muuta, et viia see konkurentsieeskirjadega vastavusse, ning teiseks küsimus, kas leping võib sel juhul muutuda kehtivaks, kuulub sellise lepingu suhtes kohaldatava siseriikliku õiguse valdkonda. Kui ühepoolne muutmine on lubatav, tuleb erandi tingimusi uurida lähtuvalt sellise muudatuse tegemise kuupäeval kehtivatest õigusnormidest. (vt punktid 63, 65, 67, 68, 75, 76 ja resolutsiooni punkt 3)

Määruse nr 2790/1999 EÜ artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes artiklis 2 sätestatud erandit ei kohaldata vastavalt määruse artikli 4 punktile a vertikaalkokkulepete suhtes, mille eesmärk on piirata ostja võimet määrata kindlaks oma müügihind, ilma et see piiraks tarnija võimalust kehtestada maksimaalne müügihind või soovituslik müügihind tingimusel, et poolte survel või nende pakutud stiimulite põhjal ei ulatu need fikseeritud või minimaalse müügihinnani. Mis puudutab maksimaalse müügihinna kindlaksmääramist, siis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne analüüsida, kas edasimüüjal on tegelik võimalus alandada müügihinda, võttes arvesse kõiki lepingulisi kohustusi nende majanduslikus ja õiguslikus kontekstis ning põhikohtuasja poolte käitumist. Muu hulgas tuleb kontrollida, kas jaemüügihinda ei määrata tegelikult kindlaks kaudsete või varjatud vahenditega, näiteks edasimüüja marginaali kindlaksmääramise teel või ähvarduste, hirmutamise, hoiatuste, sanktsioonide või stiimulite abil. (vt punktid 69–71)