ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi 18. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 8. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-595/19: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi versus EUIPO – Fontana Food (GRILLOUMI BURGER)

(Kohtuasi C-121/22 P)

(2022/C 294/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (esindajad: solicitor V. Marsland ja Rechtsanwältin C. Milbradt)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), Fontana Food AB

Euroopa Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) otsustas 15. juuni 2022. aasta määrusega jätta apellatsioonkaebuse menetlusse võtmata ja jätta Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi kohtukulud tema enda kanda.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 13. mail 2022 – KRI SpA, SI.LO.NE. ühendav äriühing – Sistema logistico nord-est Srl versus Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

(Kohtuasi C-323/22)

(2022/C 294/23)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: KRI SpA, SI.LO.NE. ühendav äriühing – Sistema logistico nord-est Srl

Vastukassatsioonkaebuse esitaja: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ (1) artikli 14 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et aktsiisiga maksustatud kauba eeskirjade vastase kõrvalekaldumise korral on maksu tasumise tagatise andnud laopidaja vastutus objektiivne, ilma ühegi võimaluseta vabaneda kohustusest ja sellega seotud sanktsioonidele vastavate summade maksmisest, ka juhul, kui kõnealune kõrvalekaldumine on tingitud ebaseaduslikust teost, mille on toime pannud – ainult – kolmas isik, või kas seda saab tõlgendada nii, et maksust ja sellega seotud sanktsioonidest vabastatakse – juhuslike sündmuste või vääramatu jõu korral – tagatise andnud laopidaja, kes ei ole kolmanda isiku ebaseaduslikust teost mitte üksnes teadmatuses, vaid kellel on ka õiguspärane ja heauskne ootus seoses maksu peatamise korra alusel liikuva kauba seadusele vastavusega?

(1) Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiv 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT 1992, L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179).
A.

Üldkohus rikkus õigusnormi ja tegi hindamisvea ning rikkus ja tõlgendas vääralt REACH-määruse artikli 57 punkt f seetõttu, et ta otsustas, et ECHA ei teinud ilmset hindamisviga, järeldades, et tõendatud on inimeste tervisele niisuguse tõsise mõju avaldamine, mis põhjustab samaväärset ohtu. Eelkõige (a) Üldkohus tegi hindamisvea, rikkus ja tõlgendas vääralt REACH-määruse artikli 57 punkti f, kui ta otsustas, et ECHA võis järeldada, et mõju, mida tunnustati kui sellist, mis ei ole vaidlusaluse otsuse „aluseks“, võib siiski arvesse võtta selle kindlaksmääramisel, mis on „samaväärne oht“; (b) Üldkohus tegi hindamisvea, rikkus ja tõlgendas vääralt REACH-määruse artikli 57 punkti f, kui ta otsustas, et ECHA tegi kindlaks, et arengut mõjutava toksilisuse ja korduvdoosi toksilisuse mõju on „samaväärse ohuga“; ja (c) Üldkohus tegi hindamisvea, rikkus ja tõlgendas vääralt REACH-määruse artikli 57 punkti f, kui ta pidas õiguspäraseks ECHA otsust i) kohaldada tõendite kaalukuse kohta tehtud järeldusi üksikute mõjude suhtes inimese tervisele ja ii) käsitleda koos mõju inimese tervisele ja keskkonnale.
—

tuvastada, et Rootsi Kuningriik on rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. mai 2017. aasta direktiivi (EL) 2017/853 (1), millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/477/EMÜ relvade omandamise ja valduse kontrolli kohta, kodifitseeritud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. märtsi 2021. aasta direktiiviga (EL) 2021/555 (2) relvade omandamise ja valduse kontrolli kohta, artiklist 2 talle tulenevaid kohustusi, sest Rootsi Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud järgmiste sätete täitmiseks: A-klassi punktid 6, 7, 8 ja 9, B-klassi punkt 8 ja C-klassi punkt 5, vastavalt direktiivi 91/477 (muudetud direktiivi 2017/853 artikli 1 punktiga 19) I lisa II osa punktis A toodud määratlustele, Direktiivi 91/477 (muudetud direktiivi 2017/853 artikli 1 punktiga 6) artikli 5 lõige 3, Direktiivi 91/477 (muudetud direktiivi 2017/853 artikli 1 punktiga 9) artikli 10 lõike 1 teine lõik ja Direktiivi 91/477 (muudetud direktiivi 2017/853 artikli 1 punktiga 9) artikli 10 lõige 2, või jätnud igal juhul nendest sätetest komisjonile teada andmata;
C 294/16

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) 10. mail 2022 – FL versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-312/22)

(2022/C 294/22)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supremo Tribunal Administrativo

Põhikohtuasja pooled

Apellant: FL

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Eelotsuse küsimus

Kas liidu õigusega on kooskõlas see, kui tulu, mille moodustavad Šveitsi mitteresidendist panga poolt apellandile võlakirjade ja võlainstrumentide pealt 2005. aastal makstud intressid, tuleb tuludega liita ja seega maksustada sama füüsilise isiku tulumaksu määraga nagu muud tulu, mis tähendab, et seda maksustatakse palju kõrgema maksumääraga kui maksumäär (lõppmäär), mis oleks kohaldatav siis, kui seda tulu oleks maksnud riigi residendist pank?
United Parcel Service, Inc. 3. mail 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda laiendatud koosseisus) 23. veebruari 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-834/17: United Parcel Service versus komisjon

(Kohtuasi C-297/22 P)

(2022/C 284/21)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: United Parcel Service, Inc. (esindajad: solicitor A. Ryan, advocaten W. Knibbeler, F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie ja T. C. van Helfteren ning advokat F. Hoseinian)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus vastavalt apellatsioonkaebusele;

— teha lõplik kohtuotsus ja mõista käesolevas ELTL artiklil 340 põhinevas menetluses apellandile välja tekkinud kahju eest hüvitis koos kohaldatava intressiga, nagu ta nõudis esimeses kohtuastmes, või teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtule asja lahendamiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele, ja

— mõista käesoleva menetluse ja Üldkohtu menetluse kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et oluline menetlusnormide rikkumine komisjoni poolt seoses ökonomeetrilise mudeliga (ja olulised eiramised, mida kohus tunnistas) olid ebapiisavad, et tuvastada põhjuslik seos, ning kui ta jättis ökonomeetrilise mudeliga seotud olulised eiramised kvalifitseerimata piisavalt raskeks rikkumiseks, mis tekitab vastutuse.

Apellatsioonkaebuse teises väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et lepingu lõpetamise hüvitis on hüvitamatu, kuna see on „vabalt“ võetud kohustus.

Apellatsioonkaebuse kolmandas väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et koostoimimise võimaluse kaotus on hüvitamatu.

Apellatsioonkaebuse neljandas väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et komisjonil on kaalutlusõigus nõustuda tõhususe kasvuga ning et komisjon ei teinud tõhususe hindamisel seega piisavalt suurt viga.

Apellatsioonkaebuse viiendas väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et UPS ei esitanud ärakuulamise eest vastutavale ametnikule vajalikke taotlusi FedExi dokumentide kohta.

Apellatsioonkaebuse kuuendas väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta järeldas, et võimaluse kaotamisest tulenev kahju kujutab endast uut kahjuliiki, mis on vastuvõetamatu.
1)

leping muutub püsivalt kehtetuks (tühiseks) tagasiulatuvalt selle sõlmimise hetkest alates alles pärast seda, kui tarbija esitab avalduse, et ta ei nõustu ebaõiglase tingimuse säilitamisega, on teadlik lepingu tühisuse tagajärgedest ja on nõus lepingu tühiseks tunnistamisega;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 18. veebruaril 2022 – Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie versus W. Sp. z o.o.

(Kohtuasi C-114/22)

(2022/C 284/14)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie

Vastustaja: W. Sp. z o.o.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklit 167, artikli 168 punkti a, artikli 178 punkti a ja artiklit 273 ning neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu 11. märtsi 2004. aasta käibemaksuseaduse (ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług) (Dz. U. 2011, nr 177, jrk nr 1054, muudetud) artikli 88 lõike 3a punkti 4 alapunkt c, mis keelab maksukohustuslasel mahaarvamisõiguse kasutamise sellise õiguse (asja) soetamisel, mis on tunnistatud fiktiivseks liikmesriigi tsiviilõiguse tähenduses, olenemata sellest, kas tehti kindlaks, kas tehingu kavandatud tagajärjeks oli maksusoodustus, mille andmine oleks vastuolus direktiivi ühe või mitme eesmärgiga, ja kas see oli vastuvõetud lepingulise lahenduse põhieesmärk?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
C 284/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 16. veebruaril 2022 – C. sp. z o.o. (likvideerimisel) versus Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

(Kohtuasi C-108/22)

(2022/C 284/13)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: C. sp. z o.o. (likvideerimisel)

Vastustaja: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, […] artiklit 306 tuleb tõlgendada nii, et see võib puudutada maksukohustuslast, kes on hotelliteenuste konsolidaator ning pakub ja müüb edasi teiste majandustegevusega tegelevate üksuste majutusteenuseid, kui nende tehingutega ei kaasne muid lisateenuseid?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
1.

Kas 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) (EÜT 1993, L 095, lk 29, ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 on kooskõlas liikmesriigi õiguse selline tõlgendus, mille kohaselt juhul, kui pärast ebaõiglaste lepingutingimuste kõrvaldamist ei saa leping enam olla siduv, sõltub ettevõtja tagastusnõude aegumistähtaja algus mõnest järgmisest sündmusest: a) tarbija esitab ettevõtja vastu nõudeid või väiteid, mis põhinevad lepingutingimuste ebaõiglasel olemusel, või kohus, tegutsedes omal algatusel, teavitab tarbijat võimalusest lepingutingimused ebaõiglaseks tunnistada; b) tarbija kinnitab, et teda on piisavalt teavitatud (õiguslikest) tagajärgedest, mis kaasnevad lepingu tühisusega, sealhulgas sellest, et ettevõtjal on õigus esitada tagastusnõudeid, ja selliste nõuete ulatusest; c) kohtumenetluses tehakse kindlaks, kas tarbijale on teada (õiguslikud) tagajärjed (ta on neist teadlik), mis kaasnevad lepingu tühisusega, või kohus selgitab tarbijatele selliseid tagajärgi; d) kohus lahendab ettevõtja ja tarbija vahelise vaidluse jõustunud kohtuotsusega?
Japan Airlines Co. Ltd SA 9. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 30. märtsi 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-340/17: Japan Airlines versus komisjon

(Kohtuasi C-381/22 P)

(2022/C 303/33)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Japan Airlines Co. Ltd (esindajad: avocat J.-F. Bellis, advocaat K. Van Hove ja solicitor R. Burton)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles järeldati, et ELTL artikkel 101 ja EMP lepingu artikkel 53 on kohaldatavad saabuva lennulasti teenustele EMP–kolmandate riikide vahelistel liinidel;

— tühistada komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordilepingu artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) (edaspidi „otsus“) tervikuna või teise võimalusena tühistada otsus selles osas, milles järeldatakse, et ELTL artikkel 101 ja EMP lepingu artikkel 53 on kohaldatavad saabuva lennulasti teenustele EMP–kolmandate riikide vahelistel liinidel, ja vähendada apellandile määratud trahvi kuni 26 775 000 euroni või sellise summani, mida Euroopa Kohus loeb sobivaks;

— mõista kõik kohtukulud, sh Üldkohtus toimunud menetluse kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuses tugineb apellant järgmistele väidetele.

Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta ei käsitlenud apellandi väidet, et otsuses on rikutud ELTL artiklit 101 ja EMT artiklit 53, kui keelati tegevus, mis oli seotud saabuva lennulasti teenustega, mis ei piira konrentsi EMPs, tuginedes vääralt hoopis rahvusvahelisest avalikust õigusest tuleneval kindla mõju mõistel, et tuvastada, et komisjonil on pädevus EL õiguse alusel; ja

Teise võimalusena on Üldkohus õigusnormi rikkunud, kui ta kohaldas kindla mõju kriteeriumi ja järeldas, et komisjonil oli pädevus kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 seoses saabuva lennulasti teenustega EMP–kolmandate riikide vahelistel liinidel.
Air France-KLM’i 8. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 30. märtsi 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-337/17: Air France-KLM versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-370/22 P)

(2022/C 303/28)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Air France-KLM (esindajad: advokaadid A. Wachsmann, M. Blayney)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— esimese võimalusena — tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna; — selle tagajärjel tühistada Euroopa Komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordilepingu artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) osas, milles see puudutab Air France-KLM SAd, ning selle resolutsiooni aluseks olevad põhjendused osas, milles selle otsusega määratakse Air France-KLM SA-le trahv; ja

— teise võimalusena vähendada ELTL artikli 261 alusel sobiva summani Euroopa Komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsuse C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordilepingu artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) artikli 3 punktis b ja artikli 3 punktis d määratud 307 360 000 euro suurune trahv, mis määrati esiteks solidaarselt Air France-KLMile ning Air France SA-le ning teiseks solidaarselt Air France-KLMile ja KLMile;

— igal juhul mõista kõik kohtukulud, sh need, mis Air France-KLM SA-l tekkisid Üldkohtus, välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuses on esitatud esimese võimusena üks tühistamisväide, teise võimalusena üks tühistamisväide ning kolmanda võimalusena kaks muutmisväidet.

Esimese võimalusena väidab Air France-KLM oma esimese väites, et vaidlustatud kohtuotsus kinnitab vääralt, et Air France’i tegevus ja üks osa äriühingu Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV („KLM“) süüks arvamise. Air France-KLM palub selle alusel vaidlusalune otsus tühistada.

Teise võimalusena väidab Air France-KLM oma teises väites, et Üldkohus ei hinnanud õigesti komisjoni pädevust kohaldada ELTL artiklit 101 saabuvatele (inbound) teenustele, st kolmandatest riikidest EMPsse. Air France-KLM väidab, et kindla mõju analüüsis on õigusnormi rikutud ja et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust. Air France-KLM palub selle alusel vaidlusalune otsus tühistada.

Kolmanda võimalusena väidab Air France-KLM oma kolmandas väites, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust ja võrdse kohtlemise põhimõtet seoses õigusnormide arvesse võtmisega.

Neljandas ja viimases väites märgib Air France-KLM, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, pöörates tõendamiskoormise ümber ja järeldades, et Air France on katkematult osalenud rikkumises alates 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006.
Air France SA 8. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 30. märtsi 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-338/17: Air France versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-369/22 P)

(2022/C 303/27)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Air France SA (esindajad: advokaadid A. Wachsmann, M. Blayney)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— esimese võimalusena — tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna; — seetõttu tühistada komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordialase kokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) osas, milles see puudutab Air France SA-d ja selle resolutsiooni aluseks olevad põhjendused osas, milles selle otsusega määratakse Air France SA-le trahv, ja

— teise võimalusena vähendada ELTL artikli 261 alusel sobiva summani komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordialase kokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) artikli 3 punktis b määratud 182 920 000 euro suurune trahv, mis määrati solidaarselt Air France-KLMile ja Air France SA-le;

— igal juhul mõista kõik kohtukulud, sh need, mis Air France SA-l tekkisid Üldkohtus, välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuses on esitatud esimese võimusena üks tühistamisväide ja teise võimalusena kaks muutmisväidet.

Esimese võimalusena väidab Air France SA oma esimeses väites, et Üldkohus ei hinnanud õigesti komisjoni pädevust kohaldada ELTL artiklit 101 saabuvatele (inbound) teenustele, st kolmandatest riikidest EMPsse. Air France SA väidab, et kindla mõju analüüsis on õigusnormi rikutud ja et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust.

Teise võimalusena väidab Air France SA oma teises väites, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust ja võrdse kohtlemise põhimõtet seoses õigusnormide arvesse võtmisega.

Oma kolmandas ja viimases väites märgib Air France SA, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, pöörates tõendamiskoormise ümber ja järeldades, et Air France SA on katkematult osalenud rikkumises alates 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006.
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: a) Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 sätestatud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile on vastuolus see, kui palve esitajaks olev liikmesriik rakendab üleandmisotsust ajal, mil on lahendamisel kaebaja taotlus kasutada Dublini III määruse artikli 17 lõike 1 alusel kaalutlusõigust? b) Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 sätestatud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile on vastuolus see, kui palve esitajaks olev liikmesriik rakendab üleandmisotsust ajal, mil on lahendamisel kohtulikku kontrolli taotlev kaebus, mis on esitatud artiklil 17 põhineva keeldumisotsuse peale riigisisese õiguse sätete alusel? c) Teise võimalusena, kas artiklil 17 põhineva keeldumisotsuse peale esitatud kaebus, milles taotletakse kohtulikku kontrolli, toimib Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 alusel tehtud üleandmisotsuse rakendamise tähtaja kulgemist peatavana või on sellel üleandmisotsuse suhtes muu peatav mõju?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vestre Landsret (Taani) 8. juunil 2022 – Skatteministeriet versus Danish Fluid System Technologies A/S

(Kohtuasi C-368/22)

(2022/C 303/26)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Vestre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Skatteministeriet

Vastustaja: Danish Fluid System Technologies A/S

Eelotsuse küsimused

Kas komisjoni 5. oktoobri 2010. aasta määruse (EL) nr 861/2010 (1), millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa, I lisaga muudetud ühise tollitariifistiku kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 7307 22 10 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab selliseid tooteid nagu need, mis on vaidluse all põhikohtuasjas?

(1) ELT 2010, L 284, lk 1.
1.

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 9 lõiget 1 saab tõlgendada nii, et sellega ei anta maksukohustuslase staatust ja sellest tulenevalt tasutud mahaarvatava käibemaksu mahaarvamise või tagastuse saamise õigust isikule, kes teeb käibemaksuga maksustatavaid äritehinguid ulatuses, mida ei peeta – seetõttu, et see on liiga väike – vastavaks sellele, mida võib seadusega enne kindlaksmääratud kriteeriumide kohaselt mõistlikult eeldada vara puhul, mida ta kolmel järjestikusel aastal omab, ning ta ei ole selle asjaolu põhjendamiseks võimeline tõendama, et esinevad takistavad objektiivsed olukorrad?
Planistat Europe ja Hervé-Patrick Charlot’ 6. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 6. aprilli 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-735/20: Planistat Europe ja Charlot versus komisjon

(Kohtuasi C-363/22 P)

(2022/C 303/24)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Planistat Europe, Hervé-Patrick Charlot (esindaja: advokaat F. Martin Laprade)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— Jätta muutmata Üldkohtu otsus osas, milles see tunnistab osaliselt vastuvõetavaks hagi valesüüdistuse eest apellantidele kahju hüvitamise nõudes;

— Tühistada Üldkohtu otsus osas, milles leitakse, et osa hagi nõuetest on aegunud ja jäetakse rahuldamata lepinguvälise vastutuse tuvastamise nõue; sellest tulenevalt:

— Tuvastada, et komisjonil on tekkinud lepinguväline vastutus;

— Kohustada komisjoni maksma 150 000 eurot Hervé-Patrick Charlot’ mittevaralise kahju eest;

— Kohustada komisjoni maksma 11 600 000 eurot apellantide varalise kahju eest;

— Kohustada komisjoni tunnistama avalikult tema tehtud viga, et heastada apellantide kuvandile ja mainele tekitatud kahju;

— Mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitavad apellandid kolm väidet.

Esimene väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi: väidetavalt moonutas kohus apellantidele kahju tekitanud sündmuse asjaolusid, kui ta jättis arvestamata asjaolu, et mittevaraline kahju tuleneb ka sellest, et avaldati õiguskaitseasutustele edastatud teave, ja kui ta väitis, et varaline kahju tuleneb ainult komisjoniga sõlmitud lepingute ülesütlemisest.

Selle vea tõttu järeldas Üldkohus ekslikult, et osa apellantide nõuetest on aegunud.

Üldkohus ei kohaldanud õigesti aegumistähtaja arvutamist puudutavat õigusnormi.

Teises väites leitakse, et Üldkohus rikkus õigusnormi ka laimava keelepruugi õigusvastasuse hindamisel. Selle väite esimene osa puudutab eraelu austamise põhiõiguse rikkumist; teine osa õiguse heale haldusele rikkumist.

Kolmas ja neljas apellatsioonkaebuse väide puudutavad Üldkohtu poolt õigusnormi rikkumist seoses kahju tegeliku tekkimise ja põhjusliku seoses olemasolu kontrollimisega.