ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
71

Kõigepealt ja ilma, et tuleks lahendada nende vastuvõetavuse küsimust, tuleb tagasi lükata menetlusse astujate argumendid, mille kohaselt saab hageja vaidlustada seda, et komisjon jättis vastu võtmata vaidlustatud otsusest erineva otsuse muude meetmete kohta, ainult tegevusetuse hagi raames. Nimelt ei kehtesta ELTL artikkel 266 eraldi õiguskaitsevahendit selleks, et tagada liidu kohtute otsuste täitmine. Kui õigussubjekt leiab, et akt, mis võeti vastu tühistatud akti asendamiseks, ei ole kooskõlas viimase põhjenduste ja resolutsiooniga, võib ta esitada uue tühistamishagi ELTL artikli 263 alusel. Tegevusetuse hagi, mis on ette nähtud ELTL artiklis 265, on vastupidi kohane õiguskaitsevahend selleks, et tuvastataks institutsiooni õigusvastane tegevusetus seoses kohtuotsuse täitmiseks vajalike meetmetega (19. veebruari 2004. aasta kohtuotsus SIC vs. komisjon, T‑297/01 ja T‑298/01, EKL, EU:T:2004:48, punkt 32) või et tehtaks kindlaks, kas eraldiseisvalt tühistatud akti asendamisest oli institutsioon kohustatud ka võtma muid meetmeid seoses teiste aktidega, mida ei vaidlustatud esialgses tühistamishagis (eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Asteris jt vs. komisjon, EU:C:1988:199, punktid 22‐24, ja 18. septembri 1996. aasta kohtuotsus Asia Motor France jt vs. komisjon, T‑387/94, EKL, EU:T:1996:120, punkt 40). Käesolevas asjas on hagejal õigus esitada Üldkohtule tühistamishagi, kuna ta vaidlustab just viisi, kuidas komisjon Üldkohtu otsust täitis. Kuigi on tõsi, et ta heidab komisjonile ette seda, et viimane ei võtnud vastu muid otsuseid ja et seda oleks võinud vaidlustada tegevusetuse menetluses, ei mõjuta see asjaolu käesoleva argumendi vastuvõetavust, kuna hageja tugineb vaidlustatud otsuse õiguspärasuse kritiseerimiseks argumentidele, mille kohaselt oleks komisjon pidanud võtma selle otsuse asemel muid meetmeid.
54

Mis puutub jaemüügiteenuste ja turustamisteenuste eesmärgi väidetavalt erinevasse laadi, siis tuleb märkida, et nende mõlema lõppotstarve on müük lõpptarbijale. Nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 28 õigesti nentis, seisnevad need kaks teenuseliiki kaupade toomises lõpptarbijateni. Seda hinnangut ei sea kahtluse alla kohtupraktika, mille kohaselt jaekaubanduse eesmärk on kaupade müümine tarbijatele, kusjuures asjaomane kaubandus seisneb lisaks õiguslikule müügitehingule kõikides ettevõtjapoolsetes tegevustes, mille eesmärk on aidata kaasa sellise tehingu sõlmimisele, ning nimetatud tegevus seisneb eelkõige müügiks pakutava kaubavaliku väljavalimises ja erinevate teenuste pakkumises, mille eesmärk on suunata tarbijat tehingu sõlmimisele pigem kõnealuse jaemüüjaga kui konkurendiga (vt Euroopa Kohtu 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-418/02: Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte, EKL 2005, lk I-5873, punkt 34, ja Üldkohtu 15. veebruari 2011. aasta otsus kohtuasjas T‑213/09: Yorma’s vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA’S), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
48

Üldkohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt ühtlustamisameti ja menetlusse astuja nõudele välja mõista hagejalt.
78

Nagu on väitnud komisjon, piisab siinkohal tõdemusest, et vastavalt kontrollisüsteemi määruse artikli 105 lõigetes 1 ja 2 sätestatule sisaldab vaidlustatud määruse lisa täpset arvutust andmete alusel, mida Hispaania ametiasutused ei ole vaidlustanud, ja kohaldatud on asjakohast korrutustegurit; tehtavad mahaarvamised, mille üldkogus on 39242 tonni, on selgelt märgitud tabeli kuuendas veerus. Lisaks nähtub selgelt selle tabeli 7–11 veerust, et mahaarvamiste üldkogus on jaotatud viieks eri summaks (4500 + 5500 + 9748 + 9747 + 9747 = 39 242), mis on jagatud vastavalt ajavahemikule 2011–2015. Nii nagu on selgitatud vaidlustatud määruse põhjenduses 7 ja komisjoni seisukohtades, ei saa väljendi „vajaduse korral”, mis sisaldub 2015. aasta kohta käivas veerus, alusel suurendada määrusega kehtestatud mahaarvamiste üldkogust, vaid selle ainus eesmärk on jätta komisjonile võimalus viia viimaste aastate kohta ette nähtud mahaarvamised lõpule, juhul kui Hispaania Kuningriigile ajavahemikuks 2011–2015 eraldatavad kvoodid (mille suurus on veel teadmata) ei ole piisavad ette nähtud mahaarvamiste tegemiseks. Teisisõnu võib komisjon soovida teha 9747 tonni suurust mahaarvamist, mis on ette nähtud aastaks 2015, „järgmistel aastatel”, kui see on vähemalt osaliselt vajalik selleks, et saavutada kehtestatud 39 242‑tonnist ülempiiri.
33

Täiendavalt tuleb lisada, et mis puudutab väidetavat oluliste menetlusnormide ja põhiõiguste rikkumist, siis on küll õige, nagu on märgitud ka määruse nr 1073/1999 põhjenduses 10, et OLAF juurdlusi tuleb toimetada inimõigusi ja põhivabadusi arvesse võttes. Siiski olgu nenditud, et hageja väited, et rikutud on süütuse presumptsiooni, kaitseõigusi ja võimu on kuritarvitatud, ei ole mingil moel tõendatud, mistõttu ei saa need olla tulemuslikud. Isegi kui OLAF on rikkunud neid põhiõigusi, ei muuda see eespool punktides 26–31 tehtud järeldust ega mõjuta kuidagi esimese väite vastuvõetavust.
185

Lisaks on üldteada, et peaaegu kõigi puu‑ ja köögiviljade jaoks on olemas erimärgised, mis näitavad, et need on pärit mahepõllundusest ega ole töödeldud keemiliste ainetega. Tarbijad on seega üldiselt teadlikud asjaolust, et need puu‑ ja köögiviljad, millel ei ole sellist märki, võivad olla sel moel töödeldud. Seega ei saa nõustuda sellega, et kui tarbijad näevad tsitrusviljade erilist märgistust, siis teevad nad vastupidise ja eksliku järelduse, et muud puu‑ ja köögiviljad, millel ei ole sellist märgist, ei ole töödeldud keemiliste ainetega.
79

Nõukogu meenutab esmalt, et piiravate meetmete valdkonnas tuleb Üldkohtul teostada üksnes piiratud kontrolli liidu institutsioonide võetud otsuste õiguspärasuse üle. Seejärel väidab ta, et hageja nime kandmine kõnealusesse loetellu on põhjendatud, kuna ta kuulub nende isikute hulka, kes on seotud režiimiga, mis paneb toime inimõiguste rikkumisi. Selle kohta märgib ta, et hageja suhtes kohaldatakse rahaliste vahendite külmutamise meedet liikmesriigi esitatud teabe põhjal, mis on liigitatud kui „Confidentielles UE”. Ta viitab ka teabele, mis on pärit nn „avatud” allikatest. Tema hinnangul ei ole hageja, isegi kui ta vaidlustab põhjenduse õigsuse, esitanud ühtki tõendit, mis võiks näidata, et see ei vasta tõele.
24

Apellatsioonikoda võrdles vaidlustatud otsuses kõigepealt taotletavat kaubamärki sõnamärgiga VOLVO ja varasemates kujutismärkides sisalduva sõnalise osaga. Ta leidis, et vastandatud tähiste viiest tähest neli on samad, kuid need on siiski erinevas järjestuses. Lisaks erinevad tähised oma algustähtede poolest, millest üks on „v” ja teine „l” ning esimese silbi poolest, millest üks on „vol” ja teine „lo”. Peale selle on vähetõenäoline, et anagrammi moodustamiseks lahutab keskmine tarbija kaubamärkide silbid osadeks ja seostab seega „LOVOL”‑it „VOLVO”‑ga. Seejärel leidis apellatsioonikoda, et taotletavas kaubamärgis sisalduvad graafilised elemendid on mittemidagiütlevad ega kujuta endast eristavat osa, mis domineeriks või mõjutaks seda, kuidas tarbija tähiseid visuaalselt tajub. Lisaks on varasemate kaubamärkide sõnaline osa kirjutatud valgete tähtedega mustale taustale, samas kui vaidlustatud kaubamärk on esitatud musta värvi tähtedega. Seetõttu leidis apellatsioonikoda, et vastandatud tähised on visuaalselt erinevad.
37

Eelnevast nähtub, et siseriikliku maksumeetme „valikulisena” määratlemine eeldab esiteks selle kindlakstegemist, missugune on asjaomases liikmesriigis üldkohaldatav või „tavapärane” maksustamiskord, ja selle eelnevat uurimist. Teiseks tuleb üldkohaldatava või „tavapärase” maksustamiskorra alusel hinnata, kas kõnealuse maksumeetmega antav soodustus on valikuline, tõendades, et meede on üldkohaldatava korra erand, kuna see eristab ettevõtjaid, kes liikmesriigi maksusüsteemi enda eesmärke arvestades on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras (Üldkohtu 7. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑210/02 RENV: British Aggregates vs. komisjon, punkt 49). Vajaduse korral tuleb kolmandaks uurida, kas asjaomane liikmesriik on suutnud tõendada, et meede on põhjendatud selle maksusüsteemi olemuse või ülesehitusega, mille osaks see on (eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Portugal vs. komisjon, punkt 53).
110

Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt viitab võimu kuritarvitamise mõiste asjaolule, et haldusasutus on kasutanud oma pädevust muul eesmärgil kui sellel, milleks see on talle antud. Otsus on tehtud võimu kuritarvitades vaid siis, kui objektiivsetest, asjakohastest ja kokkulangevatest tõenditest nähtub, et otsus on vastu võetud muudel kui selles osutatud eesmärkidel (13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑331/88: Fedesa jt, EU:C:1990:391, punkt 24, ja 10. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑400/99: Itaalia vs. komisjon, EU:C:2005:275, punkt 38). Kui kavandatud eesmärke on mitu, ja isegi kui sisuliselt õigete põhjenduste hulgas esineb väär põhjendus, ei ole siiski otsus tehtud võimu kuritarvitades, kui see ei kahjusta otsuse peamist eesmärki (21. detsembri 1954. aasta otsus kohtuasjas 2/54: Itaalia vs. Ülemamet, EU:C:1954:8, punktid 73 ja 103; 21. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑87/05: EDP vs. komisjon, EU:T:2005:333, punkt 87, ka eespool punktis 20 viidatud kohtuotsus Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, EU:T:2011:731, punkt 109).
71

Esmalt tuleb meenutada, et vastavalt liidu finantsabi andmise ühele peamisele põhimõttele saab liit hüvitada ainult tegelikult kantud kulusid. Järelikult selleks, et komisjon saaks teostada kontrolli, peavad sellise abi saajad seega suutma tõendada, et toetatavate projektide kulud on tegelikud; kõnealuse abisaajate poolt usaldusväärse teabe andmine on tingimata vajalik kontrolli‑ ja tõendamissüsteemi heaks toimimiseks, mis on sisse seatud kontrollimaks, kas abi andmise tingimused on täidetud. Seega ei piisa konkreetse abi saamise õigustamiseks sellest, et tõendatakse projekti täideviimine. Abisaaja on kohustatud ka tõendama, et ta kandis kulud, mis ta vastavalt abi andmise tingimustele deklareeris, kusjuures rahastamiskõlblikeks saab pidada ainult nõuetekohaselt tõendatud kulusid. Kohustus järgida kindlaksmääratud rahastamise tingimusi on abisaaja üks peamisi kohustusi ning seetõttu määravaks asjaoluks finantsabi andmisel (kohtuotsus, 22.5.2007, komisjon vs. IIC, T‑500/04, EKL, EU:T:2007:146, punkt 94; vt selle kohta ja analoogia alusel kohtuotsus, 19.1.2006, Comunità montana della Valnerina vs. komisjon, C‑240/03 P, EKL, EU:C:2006:44, punktid 69, 76, 78, 86 ja 97).
156

Nõukogu, keda toetasid menetlusse astujad, vaidlustab hageja argumendid ja väidab, et ta on otsused uuesti üksikasjalikult läbi vaadanud, enne kui ta otsustas vaidlustatud määrustega jätta hageja rahaliste vahendite külmutamise loetellu. Mis puutub selle uuesti läbivaatamise tagajärgedesse, siis tegemist on poliitilise küsimusega, mille üle otsustab ainult seadusandja. Nõukogul on ulatuslik kaalutlusruum. Seoses sellega, kas ta on arvesse võtnud menetluste käiku riigisisesel tasandil, viitab nõukogu kahele loetelust kustutamise taotlusele, mille hageja esitas Home Secretary'le 2007. ja 2009. aastal ja mis jäeti väidetavalt rahuldamata. Nõukogu vaidleb vastu sellele, et ta ei ole nõuetekohaselt arvesse võtnud olukorra arengut Sri Lankas alates hageja sõjalisest lüüasaamisest 2009. aastal. Ta leiab, et on täielikult täitnud oma põhjendamiskohustust ja vaidleb vastu sellele, et hageja kaitseõigusi on rikutud. Mis puutub hagejale etteheidetavatesse asjaoludesse, siis oleks ta pidanud need vastavalt olukorrale vaidlustama siseriiklikul tasandil. Lisaks kuuluvad need asjaolud konteksti asjaolude juurde, mis on üldtuntud ja mis olid hagejale juba ammu teada, kuid mille ta vaidlustas alles Üldkohtus.
93

Vastab tõele, et kuna pärast 31. detsembrit 2005 käsitati soodustariifi vaidlustatud otsuses õigusvastasena ja see on samasugune vahetult enne kehtinud tariifiga, on asjakohane hageja väide, et komisjonil oleks olnud õigus sekkuda tunduvalt varem, kuna esialgu kehtivaks tunnistatud riigiabi laad oli põhjalikult muutunud. Pealegi tuleb märkida, et komisjon möönis, et Alcoa Trasformazioni võis saada õigusvastast riigiabi seetõttu, et esialgse perioodi (1995–2005) lõpus ja täpsemalt aastatel 2004 ja 2005 tehti talle määratud soodustariifi kindlaksmääramisel ja kohaldamisel muudatusi (mis on aga täielikult kooskõlas otsusega 2010/460 ja asjaoluga, et soodustariifi pikendamist käsitati kui sellise abi osa).
34

Vaidlusaluse meetme uueks abiks kvalifitseerimise kohta märkis komisjon vaidlustatud otsuses järgmist: „8 A[tE] rajati 1960. aastal ning Kreeka riik andis talle teatud soodustused, sealhulgas võimaluse tarnida elektrit madalama tariifiga. Soodustusi kehtestavate põhikirja tingimuste kohaselt pidi madalama tariifiga elektri tarnimine lõppema 2006. aasta märtsis, eeldusel et [DEI] esitab ettevõtjale A[tE] kaks aastat varem nõuetekohase teatise. 26. veebruaril 2004. aastal (st rohkem kui kaks aastat enne soodustuse lõppemist) esitas [DEI] ettevõtjale A[tE] nõuetekohase teatise, mille järel [DEI] lõpetas 2006. aasta märtsi lõpus soodustariifi kohaldamise. 9 Sellest tulenevalt maksis A[tE] 2006. aasta märtsist kuni 2007. aasta jaanuarini […] tavatariifi alusel […]. 10 Sellegipoolest vaidlustas A[tE] soodustariifi lõpetamise kohtus ning jaanuaris 2007 andis esimese astme kohus ajutise meetmena välja otsuse, et soodustariifi rakendamist tuleb jätkata kuni sisulise otsuse tegemiseni. [DEI] kaebas kõnealuse vaheotsuse omakorda edasi ning see tühistati 2008. aasta märtsis (sisuline otsus on endiselt langetamata). 11 Kohtuotsustest tulenevalt kohaldati ettevõtjale A[tE ja seejärel hagejale] jaanuarist 2007 kuni märtsini 2008 taas soodustariifi. Kõnealusel ajavahemikul maksi[d] A[tE ja seejärel hageja] vastavalt Kreeka ametiasutuste esitatud andmetele 17,4 miljonit eurot vähem, kui [nad] oleks[id] maksnud […] tavatariifi alusel. […] f) [Vaidlusaluse] meetme puhul on tegemist ebaseadusliku abiga 34 [Hageja] väidab, et esimene [hagi tagamise määrus] ei hõlmanud olulist muudatust [lepingujärgses] soodus[tariifis]. Seepärast ei andnud [hageja] väitel [esimene hagi tagamise määrus] talle uut abi ning […] soodushin[d] jäi olemasolevaks abiks. 35 Komisjon ei saa [hageja] väitega nõustuda. Olemasoleva abi moodustava soodustariifi esialgsete tingimustega oli ette nähtud, et abi lõpeb märtsis 2006 tingimusel, et [DEI] teatab sellest õigel ajal. Pärast seda pidi olemasolev abi lõppema, nagu nõuti soodustariifi esialgse kohaldamise tingimustes. Seega igasugune alandatud elektritariifi kohaldamine, mis vastab riigiabi mõistele (nagu kõnealusel juhul), on uus abi, vaatamata asjaolule, et selle tingimused võivad sarnaneda varem kehtinud olemasoleva abi meetmele. Euroopa Kohtu kohtupraktikas on selgelt välja toodud, et olemasoleva abi pikendamist tuleb pidada uueks abiks ja sellest tuleb teatada [kohtuotsused 12.7.1973, komisjon vs. Saksamaa, 70/72, EKL, EU:C:1973:87, punkt 14, ja 11.9.2003, Belgia vs. komisjon, C‑197/99 P, EKL, EU:C:2003:444, punkt 109]. Seda enam, et käesoleval juhul on tegemist olukorraga, mil lõppenud olemasolev abi taaskäivitati mitu kuud hiljem. 36 Kuna kõnealusest uuest abist ei teavitatud komisjoni ELi toimimise lepingu artikli 108 kohaselt, on see ebaseaduslik.”
71

Veel on oluline rõhutada, et nagu mainis ka hageja ise, oli ajal, mil komisjon võttis vastu vaidlustatud otsuse, Üldkohtu menetluses mitu kohtuasja, mis puudutasid kauba lennuveo otsuse õiguspärasust, nimelt kohtuasi T‑9/11: Air Canada vs. komisjon, kohtuasi T‑28/11: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij vs. komisjon, kohtuasi T‑36/11: Japan Airlines vs. komisjon, kohtuasi T‑38/11: Cathay Pacific Airways vs. komisjon, kohtuasi T‑39/11: Cargolux Airlines vs. komisjon, kohtuasi T‑40/11: Lan Airlines ja Lan Cargo vs. komisjon, kohtuasi T‑43/11: Singapore Airlines and Singapore Airlines Cargo PTE vs. komisjon, kohtuasi T‑46/11: Deutsche Lufthansa jt vs. komisjon, kohtuasi T‑48/11: British Airways vs. komisjon, kohtuasi T‑56/11: SAS Cargo Group jt vs. komisjon, kohtuasi T‑62/11: Air France KLM vs. komisjon, kohtuasi T‑63/11: Air France vs. komisjon ja kohtuasi T‑67/11: Martinair Holland vs. komisjon, mis on hetkel Üldkohtu menetluses.
59

Järelikult on vaidlustatud otsuse eriomased ja konkreetsed tagajärjed hagejate liikmetele väljendatud siseriiklikes õigusnormides ehk mängumaksuseaduses, millega kõnealune abimeede Taanis õigusesse üle võeti, ja selle seaduse rakendusaktides, kus on kehtestatud maksukohustuslaste tasumisele kuuluva maksu suurus, ja mis kujutavad endast sellisena rakendusmeetmeid, mida sisaldab vaidlusalune otsus ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta otsus kohtuasjas C‑132/12 P: Stichting Woonpunt jt vs. komisjon, EU:C:2014:100, punkt 53, ja otsus C‑133/12 P: Stichting Woonlinie jt vs. komisjon, EU:C:2014:105, punkt 40). Need aktid oleks pidanud jõustuma pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, et kõne all olev abikava oleks saanud põhjustada hagejate liikmetele tagajärgi. Lisaks tuleb mainida, et kuna neid akte oli võimalik vaidlustada siseriiklikus kohtus, nagu kinnitab ka Taani Vabariik, oli hageja liikmetel võimalik pöörduda kohtusse, ilma et nad oleksid sunnitud käituma õigusvastaselt. Nimelt võisid nad siseriiklikus kohtus väita, et vaidlustatud otsus on tühine ja paluda siseriiklikul kohtul esitada ELTL artikli 267 alusel selle kohta eelotsuse küsimus Euroopa Kohtule (vt selle kohta 3. oktoobri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑583/11 P: Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, EU:C:2013:625, punkt 93, ja kohtuotsus Telefónica vs. komisjon, EU:C:2013:852, punkt 29).
80

Hagejad väidavad selles osas õigustatult, et Euroopa Kohus on kehtestanud põhimõtte, et sellise dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumise õigustamiseks, mille avalikustamist taotleti, ei piisa sellest, et kõnealune dokument seondub ühe määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 nimetatud tegevusega. Asjaomane institutsioon peab lisaks esitama ka selgitused selle kohta, kuidas kõnealuse dokumendiga tutvumine võiks konkreetselt ja tegelikult kahjustada huvi, mis on kaitstud selles artiklis ette nähtud erandiga (Euroopa Kohtu 29. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C-139/07 P: komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, EKL 2010, lk I-5885, punkt 53; 21. septembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-514/07 P, C-528/07 P ja C-532/07 P: Rootsi jt vs. API ja komisjon, EKL 2010, lk I-8533, punkt 72, ja 14. novembri 2013. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑514/11 P ja C‑605/11 P: LPN vs. komisjon, punkt 44).
48

Mõiste „käsitlema” ei saa tähendada üksnes seda, et asutusele on esitatud kaebus või ta on omal algatusel mõne juhtumiga tegelema hakanud. Nimelt on kaebuse esitamine või liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt omal algatusel juhtumiga tegelema hakkamine toiming, mis iseenesest ei tõenda, et liikmesriigi konkurentsiasutus on oma pädevust kasutanud, ega ammugi seda, et ta on hinnanud kõnealuse juhtumiga seotud fakte ja õiguslikke asjaolusid. Niisiis ei täidaks komisjon ELTL artikli 105 lõikest 1 tulenevat üldist järelevalveülesannet, kui tal oleks õigus kaebus tagasi lükata pelgalt seetõttu, et liikmesriigi konkurentsiasutusele on kaebus esitatud või see asutus on ise asunud juhtumiga tegelema, ilma et need toimingud oleksid kaasa toonud juhtumi mis tahes käsitlemist.
38

Mis puutub hagejate väitesse, et rikutud on nende kaitseõigusi ja õigust olla ära kuulatud, siis tuleb meenutada, et kaitseõiguste tagamine on liidu õiguse aluspõhimõte, mille lahutamatu osa on õigus olla ära kuulatud (vt selle kohta 12. veebruari 1992. aasta otsus kohtuasjades C‑48/90 ja C‑66/90: Madalmaad jt vs. komisjon, EU:C:1992:63, punkt 44; 29. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑135/92: Fiskano vs. komisjon, EU:C:1994:267, punkt 39; 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑32/95 P: komisjon vs. Lisrestal jt, EU:C:1996:402, punkt 21; 22. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑277/11: M., EU:C:2012:744, punkt 82, ja 18. juuli 2013. aasta otsus kohtuasjades C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P: komisjon jt vs. Kadi, EU:C:2013:518, punkt 98), ja seda tuleb kohaldada kõigi isikute suhtes (vt selle kohta 18. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑349/07: Sopropé, EU:C:2008:746, punkt 36).
102

Siiski, piirates võimaluse lubada päästmisabi, mis on antud „laenugarantiide või laenudena”, sellise abiga, mis on laadilt „ajutine ja tagastatav”, tuginevad päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punktid 15 ja 25 üldisele eeldusele, et mis tahes eelis, mis on mis tahes vormis päästmisabina ajutiselt antud, tuleb tagastada, kui selle ajutise andmise lubamise tingimused ei ole täidetud või ei ole enam täidetud. See tõlgendus vastab päästmisabi tagastatavale laadile ja olemusele, milleks on lubada raskustes oleval ettevõtjal ületada lühike kriisiperiood, mille lõppedes ta kas suudab end ise jalule ajada (mis tähendab tema kohustust abi tagasi maksta) või esitab ümberkorraldus- või likvideerimiskava. Riigigarantii korral nõuab see põhimõte tingimata majandusliku eelise tagastamist, mille abisaaja sai selle garantii kestuse ajal, kuna selle pelk kehtetuks tunnistamine ex nunc mõjuga ei ole selleks piisav ja lisaks on see vastuolus tagastamise mõistega, nagu on meenutatud eespool punktides 97 ja 98.
188

Austria Vabariik väidab, et lisaks suuniste analoogia alusel kohaldamisele on mõeldav ka määruse nr 800/2008 artikli 25 niisugune kohaldamine. Ta väidab määruse saksa-, inglis- ja prantsuskeelsele versioonile viidates, et see on sõnastatud suunistest laiemalt, kuna erinevalt suuniste punktist 152, mille kohaselt eeldavad keskkonnamaksude vähendamised, et tegemist oleks „ühtlustatud” energiamaksudega, nähtub kõnealusest artiklist üksnes, et nendest vähendustest teatamise kohustusest ollakse vabastatud, kui need vastavad energia maksustamise direktiivis sätestatud tingimustele. Austria Vabariik väidab ka, et 7. detsembri 2006. aasta dokumendist „Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive (Ühisdokument keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevate suuniste ja energia maksustamise direktiivi läbivaatamise kohta)”, nähtub, et liidu liikmesriikidel on vaja paindlikkust, et mõistlikult oleks võimalik vahet teha keskkonnamaksude loogikas hõlmatud vabastustel ja diferentseeritud maksumääradel. Seega oleks tulnud kompensatsioonikorda lubada ka nimetatud määruse alusel.
Samuti on dokumendi VI/5330/97 II lisa jaotises „Kindla määraga finantskorrektsioonide kohaldamise juhised” ette nähtud kindla määraga finantskorrektsiooni eri määrad:

„Juhul kui üks või mitu võtmekontrolli on jäänud teostamata või on nii halvasti või harva läbi viidud, et need ei ole tõhusad tuvastamaks taotluse kõlblikkust või ennetamaks eeskirjade eiramisi, kohaldatakse korrektsiooni ulatusega kuni 10%, sest on mõistlikult võimalik arvestada, et EAGGF‑i jaoks on suur oht saada olulist kahju.

Juhul kui kõik võtmekontrollid on läbi viidud, aga ei ole järgitud õigusnormidega soovitatud kontrollide arvu, sagedust või täpsust, kohaldatakse korrektsiooni ulatusega kuni 5%, sest on mõistlik järeldada, et sellised kontrollid ei taga oodatud tasemel taotluste nõuetele vastavust ja et EAGGF‑i jaoks on kahju oht märkimisväärne.

Juhul kui liikmesriik viib läbi võtmekontrollid nõuetekohaselt, kuid jätab täielikult teostamata ühe või mitu teisest kontrolli, kohaldatakse 2% suurust korrektsiooni, võttes arvesse EAGGF‑i jaoks väiksemat kahju riski ja õigusrikkumise kergemat raskusastet.

[…]”