ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
48

Kuigi eksportiva liikmesriigi pädevate ametiasutuste kontrollimine võib olla vajalik, et oleks võimalik hinnata, kas taimekaitsevahend on piisavalt sarnane importivas liikmesriigis juba loa saanud võrdlustootega, ei saa selline toiming proportsionaalsuse põhimõtet arvesse võttes olla põhjendatud iga TVL-i taotluse korral, mis esitati sama toote jaoks, mille puhul on selline luba juba antud teisele ettevõtjale. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 43, ei tohi haldustoimingud põhimõtteliselt ületada TVL-i taotluse registreerimist. Siiski ei saa välistada, et täiendav kontrollimine osutub vajalikuks, kui asjaomasel haldusasutusel on põhjust arvata, et paralleelselt imporditavat toodet võib kasutada võrdlustootest erinevatel tingimustel, ja esineb oht, et paralleelselt importija võib rikkuda toote turule viimise ja kasutamise tingimusi, mis on sätestatud sellele tootele antud TVL-is. Järelikult võib TVL-i andmise lihtsustatud kord sõltuvalt vajalikest toimingutest tuua pädevale haldusasutusele kaasa iga juhtumi puhul erinevad kulud.
4

Pariisi konventsiooni artikli 6d punktid A ja B näevad ette: „A. 1. Teistes liidu liikmesriikides lubatakse iga kaubamärgi kohta, mis on päritoluriigis nõuetekohaselt registreeritud, esitada taotlust ja seda kaitstakse niisugusena, nagu ta on tingimustel, mis on esitatud käesolevas artiklis. Need riigid võivad kuni registreerimise lõpliku vormistamiseni nõuda päritoluriigis registreerimist tõendava tunnistuse esitamist, mille on välja andnud pädev amet. Nõuet sellise tunnistuse legaliseerimiseks ei ole. 2. Päritoluriigiks loetakse liidu liikmesriiki, kus taotlejal on tegelik ja tegutsev tööstus- või kaubandusettevõte; kui tal ei ole aga niisugust ettevõtet liidu piirides, siis liidu liikmesriiki, kus on tema elukoht; kui tal ei ole aga elukohta liidu piirides, siis tema kodakondsuse riiki juhul, kui ta on liidu liikmesriigi kodanik. B. Kaubamärkide registreerimise, millele laieneb käesoleva artikli kehtivus, võib tagasi lükata või kehtetuks tunnistada ainult järgmistel juhtudel: i) kui märkide iseloom on niisugune, et nad võivad esile kutsuda kolmandate isikute omandatud õiguste rikkumist riigis, kus kaitset taotletakse; ii) kui märkidel puudub täielikult eristusvõime või nad koosnevad ainult märkidest või tähistest, mida võib kasutada kaubanduses toodete liigi, kvaliteedi, koguse, otstarbe, hinna, päritolukoha või valmistusaja märkimiseks või mis on saanud üldkasutatavaks igapäevases keeles või ausates ja püsivates kaubandustavades riigis, kus kaitset taotletakse; iii) kui märgid on vastuolus moraali või avaliku korraga ja eriti siis, kui neil on avalikkust eksitav iseloom. On olemas kokkulepe selle kohta, et märki ei või käsitleda avaliku korraga vastuolus olevana ainult sel põhjusel, et see ei vasta mingile märke käsitlevale seadussättele, välja arvatud juhul, kui see säte ise puudutab avalikku korda. Artikli 10a rakendamine jääb siiski jõusse.”
50

Seevastu ei ole esimese õppeetapi tingimus mingil juhul mõeldud selleks, et ennetada või arvesse võtta võimalikke samalaadseid toetusi, mis on saadud teises liikmesriigis. Niisiis ei ole alust väita, et see tingimus oleks iseenesest kohane või vajalik tagamaks, et need toetused ei kumuleeruks.
40

Seega tuleb sedastada, et sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja milles küsimus puudutab ühest küljest väärtpaberite ülekandmist ja teisest küljest nende eest osade või aktsiatega tasumist, ei ole sellise maksu nagu vara võõrandamise maksu kogumine vastuolus direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktiga c.
Seega tuleb esitatud küsimusele vastata, et kuuenda direktiivi artiklit 17 ja artikli 18 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline siseriiklik meede nagu üleminekusäte, mille eesmärk on kaotada nimetatud direktiivi artikli 28 lõike 3 punktiga d lubatud siseriiklik erand, eeldusel, et siseriiklik kohus on kontrollinud, et selle sätte kohaldamine antud juhul vähendab nimetatud siseriikliku erandi mõju.
16

Ebavõrdne kohtlemine on EÜ asutamislepingu kapitali vaba liikumise sätetega kooskõlas juhul, kui tegemist on objektiivselt võrreldamatute olukordadega või kui see on õigustatud ülekaaluka üldise huvi tõttu (eespool viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 167).
1.

Akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta artikkel 58 välistab selle, et kohustusi, mis sisalduvad ühenduse sellistes õigusnormides, mida ei ole avaldatud Euroopa Liidu Teatajas uue liikmesriigi keeles vaatamata sellele, et see on Euroopa Liidu ametlik keel, võiks kohaldada üksikisikute suhtes vastavas liikmesriigis, ja seda ka juhul, kui need isikud oleksid saanud tutvuda nende õigusnormidega muude vahendite abil.
61

Isegi oletades, et see on nii, ei saa seda argumenti siiski toetada, kuna just see võimatus toob esile, et oht, et need kaubad müüakse maksumärgid väljastanud liikmesriigi turul, on tegelik, ja seega ka selle, et oht, et neid maksumärke kasutatakse, on tegelik, mis õigustab liikmesriigi keeldumist nende maksumus hüvitada.
49

Selline kaudne rahastamisviis on piisav, et täita ühenduse õigusest tulenevat „riikliku rahastamise” tingimust, ilma et oleks vajalik see, et riik asutaks või nimetaks ise era- või avalik-õigusliku isiku, kelle ülesanne on maksu kogumine.
35

Kõike eelnevat arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikli 236 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et liikmesriigi toll ei määranud rakendusmääruse artikli 379 kohaselt kindlaks tollivõla tekkimise kohta, ei tähenda seda, et tollimaksu summa ei tulene seadusest.
18

Põhikohtuasja kostja, kõik Euroopa Kohtule märkusi esitanud liikmesriigid ja komisjon väidavad, et määruse nr 44/2001 sätted, mis käsitlevad kohtualluvust kindlustusasjades, lähtuvad majanduslikult nõrgema poole kaitsmise nõudest ning see tõlgendamispõhimõte on sätestatud määruse põhjenduses 13 ja seda on kinnitatud Euroopa Kohtu praktikas (vt 14. juuli 1983. aasta otsus kohtuasjas 201/82: Gerling Konzern Speziale Kreditversicherung jt, EKL 1983, lk 2503; . aasta otsus kohtuasjas C-412/98: Group Josi, EKL 2000, lk I-5925, punkt 64, ja . aasta otsus kohtuasjas C-112/03: Société financière et industrielle du Peloux, EKL 2005, lk I-3707, punkt 30). Kõnealuse määruse artikli 11 lõike 2 eesmärk on seega just laiendada sama määruse artikli 9 lõike 1 punktis b hageja kasuks ette nähtud korda ka kannatanule.
52

Eespool toodud põhjendustest lähtudes tuleb esitatud küsimustele vastata, et EÜ artiklit 81 ja järgnevaid artikleid tuleb tõlgendada nii, et kui üksuste puhul, mida kontrollib sama ametiasutus, esines käitumine, mis kujutab endast konkurentsieeskirjade ühte ja sama rikkumist, mida esialgu teostas üks üksus ja mille seejärel viis lõpule teine üksus, mis on selle esimese üksuse õigusjärglane nii, et esimene üksus ei ole lõpetatud, saab seda teist üksust karistada kogu selle rikkumise eest tervikuna juhul, kui on tõendatud, et neid mõlemaid üksusi kontrollis sama ametiasutus.
4

Eelnimetatud sätte rakendamiseks võeti vastu ministri 17. jaanuari 2001. aasta määrus, millega määratakse kindlaks . aasta seaduse ringhäälingusaatjate võrkude ja ringhäälingutegevuse kohta kakskeelses Pealinna Brüsseli piirkonnas artikli 13 teises taandes käsitletud ringhäälinguorganisatsioonid (Moniteur belge, , lk 2781, edaspidi „. aasta määrus”), mis on sõnastatud järgmiselt: „[…] Võttes arvesse, et edastamiskohustuse kord on audiovisuaalpoliitika osa, mille eesmärk on võimaldada televaatajatele juurdepääs nii avalik-õiguslikele ringhäälinguorganisatsioonidele kui ka eraõiguslikele ringhäälinguorganisatsioonidele, kellel lasuvad avalike teenuste osutamise kohustused; võttes arvesse, et edastamiskohustuse korra eesmärk on kaitsta kaabellevivõrkude kaudu edastatavate programmide valiku mitmekesisust ja kultuurilist ulatust ning tagada kõikide televaatajate juurdepääs sellele mitmekesisusele; võttes arvesse, et edastamiskohustuse kord on üldisest huvist lähtuvalt vaieldamatult põhjendatud; võttes arvesse, et edastamiskohustusega seotud staatusega erajaamade valik lähtub Belgia audiovisuaalvaldkonna ühtlustamise huvist; võttes arvesse toimunud konsulteerimist prantsuse ja flaami kogukondadega; võttes arvesse, et edastamiskohustusega seotud staatus omistatakse määratud ringhäälinguorganisatsioonidele vastutasuks viimastele nende nõusolekul asetatud oluliste kohustuste eest; võttes arvesse, et teatavatel määratud ringhäälinguorganisatsioonidel on avalike teenuste osutamise kohustus; võttes arvesse, et edastamiskohustusega seotud staatus tuleb omistada äriühingutele asbl Télé Bruxelles [edaspidi „Télé Bruxelles”] ja vzw TV Brussel, eesmärgiga edendada kohaliku televisiooni arengut, mis edastab kohalikule üldsusele kohaliku elu uudiseid; võttes arvesse, et edastamiskohustusega seotud staatuse tühistamine seaks ohtu nende teleringhäälinguorganisatsioonide olemasolu, kellel ei ole võimalik kanda kõrgeid programmide edastamise kulusid, on andnud järgmise määruse: Artikkel 1 Kaabellevi operaator, kellel on luba kasutada televisioonivõrku kakskeelses Pealinna Brüsseli piirkonnas, on kohustatud üle kandma samaaegselt ja tervikuna järgmiste ringhäälinguorganisatsioonide televisiooniprogramme: 1. Vlaamse Media Maatschappij n.v. 2. TV Brussel v.z.w. 3. Belgian business television n.v. 4. Media ad infinitum n.v. 5. TVi s.a. 6. [Télé Bruxelles] 7. Canal+ Belgique s.a. [nüüd BeTV SA] 8. Satellimages s.a. [nüüd TV5-Monde SA (edaspidi „TV5-Monde”)] […]”.
45

Muude ülekandmiste korral, mis on loetletud ZAV-i § 8 lõikes 1 ja mis toimuvad piimakvootide müügipunktide abita, tuleb märkida, nagu meenutati ka kohtuistungil, et need toimuvad erilistel asjaoludel. Näiteks on need seotud pärimisjuhtumitega, abiellumisega või ettevõtte võõrandamisega, mis ei vasta kaubanduslikele olukordadele, vaid tulenevad õiguslikust asjaolust, mis toob kaasa tarnekvootide ülekandmise üksnes kõrvaltagajärjena. Seega ei ole konkurents kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 mõttes võimalik müügipunktide ja tootjate vahel, kes teevad tarnekvootide ülekandmisi juhtudel, mis on sätestatud ZAV-i §-s 8, kuna need on niivõrd erilised, et tundub ebatõenäoline, et piimatootja otsustaks täita sellised ülekandmise tingimused – näiteks ostes ettevõtte – üksnes selleks, et omandada tarnekvoote teisiti kui piimakvootide müügipunktide kaudu.
10

Sellel istungjärgul HS-i komitee poolt vastu võetud alamrubriike 8703.23, 8704.21 ja 8704.31 käsitlevates klassifitseerimise arvamustes on mainitud pikap-tüüpi sõidukeid. Alamrubriiki 8704.31 käsitlevas teises arvamus mainitud sõiduki tüüp erineb alljärgnevas esimeses arvamuses mainitud sõiduki tüübist üksnes veoviisi (kahe- või nelirattavedu) poolest, nii et puudub vajadus esitada siinkohal ka teist arvamust. „8703.23 2. Kaherattaveoga mootorsõiduk, millel on sädesüütega sisepõlemis-kolbmootor silindrite töömahuga 1800 cm3. Sellel mootorsõidukil on kaks ust, reisijatele mõeldud osas on ees kaks istet, taga pinkiste kolmele, mis ei ole kokkupandav (nn topeltkabiin). Siseruum on viimistletud (nt kangaga kaetud istmed, dekoratiivseinapaneelid). Avatud tagaosa, mis on ette nähtud kauba veoks, on reisijatele mõeldud osast eraldatud ja sellel on allalastav tagapaneel. Kandevõime (reisijad, sh juht, ja kaup) on 495 kilogrammi, millest koorem on ligikaudu 145 kilogrammi, ja täismass 1566 kilogrammi. 8704.21 1. Nelirattaveoga mootorsõiduk, millel on survesüütega sisepõlemis-kolbmootor silindrite töömahuga 2779 cm3, kaheosaline kabiin ja eraldi koormaplatvorm, mis on ehitatud eraldi šassiile. Kandevõime (reisijad, sh juht, ja kaup) on 625 kilogrammi, millest kaup on ligikaudu 350 kilogrammi. Sõidukil on neli ust ja kahe esiistme taga pinkiste kolmele, mis ei ole kokkupandav. Siseviimistlusse kuuluvad nt peatugedega varustatud polsterdatud istmed ja dekoratiivküljepaneelid. Koormaplatvormil on allalastav tagaluuk ja see on kaetav metallraamil presentkattega. Koormaplatvormil on eemaldatav plastikpaneel, millele on kinnitatud pinkiste. 8704.31 1. Kaherattaveoga mootorsõiduk, millel on sädesüütega sisepõlemis-kolbmootor silindrite töömahuga 2254 cm3. Sõidukil on neli ust ja reisijatele mõeldud osas on ees kaks istet, taga pinkiste kolmele, mis ei ole kokkupandav (nn topeltkabiin). Sõiduki pealisehitus koosneb kahest eraldi kereosast – juhile ja reisijatele mõeldud osast ning kauba jaoks mõeldud osast. Koormaplatvorm on avatud ja sellel on kauba peale- või mahalaadimise võimaldamiseks allalastav tagaluuk. Kandevõime (reisijad, sh juht, ja kaup) on 1140 kilogrammi. Sõiduki täismass on 2450 kilogrammi.” [mitteametlik tõlge]
13

Komisjon leiab, et testamenditäitjana osutatud teenused kuuluvad tegevuse hulka, mida põhiliselt ja tavaliselt osutab advokaat. Järelikult on vaja selleks, et kindlaks teha, kas testamenditäitja tegevus kuulub kuuenda direktiivi artikli 9 lõigete 1 või 2 kohaldamisalasse, siduda see mitte kõnealuseid teenuseid osutava isiku ametinimetusega, vaid teenuste laadi endaga. Komisjon meenutab lisaks, et kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punkti e kolmandas taandes nimetatud ametid on vaid illustratiivsed ning et tegelikult on selle sätte eesmärk kirjeldada teenuste kategooriaid.
36

Töötasu osade uurimine näitab, et see olukord on tingitud asjaolust, et ületunde tasustatakse madalamalt kui „tavalisi” töötunde ja et ületundideks loetakse õpetaja individuaalset tööaega ületavaid töötunde, kusjuures individuaalne tööaeg sõltub ilmselgelt sellest, kas isik töötab osalise tööajaga või täistööajaga. Sellest tuleneb, et ületundide eest makstavat madalamat tasu kohaldatakse täistööajaga töötavatele õpetajatele alates 26,5 tundi nädalas ületavate töötundide korral, samas kui osalise tööajaga töötajatele kohaldatakse seda alates hetkest, kui nad ületavad oma lepingus sätestatud individuaalse tööaja, mis juba määratluse kohaselt on madalam kui 26,5 tundi. U. Voßi olukorras kohaldatakse madalamat tasumäära nendele tundidele, mis ületavad 23 tundi nädalas.
18

Kohtupraktika kohaselt tuleb kuuenda direktiivi artiklis 13 maksuvabastuste määratlemiseks kasutatud termineid, sh mõisteid „kinnisvara üürileandmine” ja „rendileandmine”, tõlgendada kitsalt, arvestades, et need maksuvabastused on erandid üldpõhimõttest, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga iga teenus, mille maksukohustuslane on tasu eest osutanud (vt eelkõige 18. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-150/99: Stockholm Lindöpark, EKL 2001, lk I-493, punkt 25, ning eespool viidatud kohtuotsused komisjon vs. Iirimaa, punktid 52 ja 55; Sinclair Collis, punkt 23; Temco Europe, punkt 17, ja Fonden Marselisborg Lystbådehavn, punkt 29).
13

Seoses järgnenud sündmustega leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuses: „14. Komisjon teatas 5. veebruari 2004. aasta kirjas (edaspidi „. aasta kiri”) hagejale, et viimase poolt tasumisele kuuluv summa on 564402,26 eurot (s.o trahvi põhisumma 320000 eküüd, millest on maha arvutatud tasutud 249918 eküüd ja millele on lisandunud intressid perioodi – eest). Komisjon kohustas hagejat tasuma võla niipea kui võimalik ja märkis, et pärast makse tegemist on ta nõus loobuma oma nõudest pangagarantii osas. 15. [Ferriere Nord] vastas komisjonile 25. veebruari 2004. aasta kirjas, et . aasta kirjas esitatud nõuded olid põhjendamatud ja hilinenud. [Ferriere Nord] toob eelkõige esile, et määruse nr 2988/74 artiklis 4 ette nähtud viieaastane sundtäitmise aegumistähtaeg lõppes ning et neil asjaoludel ei saa komisjon temalt enam nõuda võla tasumist ega pangagarantii täitmisele pööramist. 16. Komisjon vastas hagejale 13. aprilli 2004. aasta faksiga (edaspidi „. aasta faks”), et mis puudutab määruse nr 2988/74 artiklis 4 ette nähtud aegumist, siis antud juhul ei ole see säte kohaldatav pangagarantii olemasolu tõttu, millele võib igal hetkel tugineda ja mis toimib esialgse maksena, mistõttu sundtäitmine ei ole vajalik. Komisjon tunnistas samuti, et ta ei tuletanud [Ferriere Nord’ile] võla tasumist meelde pärast keevitatud terasvõrkude otsuse kinnitamist Euroopa Kohtu poolt ja nõustus peatama intresside arvestamise viis kuud pärast nimetatud kohtuotsuse väljakuulutamise kuupäeva, s.o . Sellest järeldub, et komisjon ei nõudnud hagejalt enam . aasta kirjas märgitud 564402,26 euro tasumist, vaid üksnes 341932,32 euro tasumist. Viimasena märkis komisjon, et kui võlga ei tasuta enne , siis kasutab ta võla katteks pangagarantiid.”
57

Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu mainitud direktiivide eesmärk on, et liikmesriigid tagavad eelkõige infoühiskonnas intellektuaalomandi tõhusa kaitse ja eriti autoriõiguse tõhusa kaitse, nagu on meenutatud ka käesoleva otsuse punktis 43. Direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punktist b, direktiivi 2001/29 artiklist 9 ja direktiivi 2004/48 artikli 8 lõike 3 punktist e nähtub siiski, et see kaitse ei mõjuta isikuandmete kaitsega seotud nõudmisi.
4

Au pair’ide riiki sisenemisele kohaldatavad sätted on kindlaks määratud eelkõige Ühendkuningriigi parlamendi poolt 1994. aastal vastu võetud immigratsioonieeskirja (United Kingdom Immigration Rules, House of Commons Paper 395, edaspidi „immigratsioonieeskiri”) punktides 88–93, mis on sõnastatud järgmiselt: „Au pair’ina tööle asumise mõiste 88. Au pair’ina tööle asumine käesoleva eeskirja tähenduses on leping, mille alusel noor: a) siseneb Ühendkuningriiki, et õppida inglise keelt; […] b) elab teatud aja inglise keelt kõnelevas perekonnas, kus tal on sobivad õppimisvõimalused; ja c) töötab koduses majapidamises mõistliku tasu eest maksimaalselt viis tundi päevas ning saab kaks vaba päeva nädalas. Noortele au pair’idele sissesõiduloa [leave to enter] andmise tingimused 89. Isik, kes taotleb Ühendkuningriigi sissesõiduluba, et asuda tööle au pair’ina, peab vastama järgmistele tingimustele: i) ta kavatseb siseneda Ühendkuningriiki eesmärgiga asuda tööle kokkulepitud kohal, mis vastab punktis 88 sätestatud määratlusele; […] ii) ta on vanuses 17–27 aastat või oli selles vanuses nimetatud eesmärgil sissesõiduloa saamise hetkel; […] iii) ta ei ole abielus; […] iv) tal ei ole ülalpeetavaid; […] v) ta on mõne alljärgneva riigi kodanik: […] Türgi; […] vi) tal ei ole kavatsust viibida Ühendkuningriigis au pair’ina kauem kui kaks aastat; […] vii) tal on kavas lahkuda Ühendkuningriigist, kui tema sealviibimise aeg au pair’ina lõpeb; […] viii) kui ta on varem viibinud Ühendkuningriigis au pair’ina, ei taotle ta sissesõiduluba, mille kehtivusaeg on pikem kui kaks aastat nimetatud eesmärgil esimese sissesõiduloa saamise kuupäevast arvates, ja ix) ta suudab katta oma ülalpidamis- ja majutuskulud riiklike fondide abita. Au pair’i sissesõiduluba 90. Au pair’ina tööle asumiseks Ühendkuningriigi sissesõiduluba taotleva isiku võib riiki lubada ajavahemikuks, mis ei ole pikem kui kaks aastat, tingimusel et ta töötab seal ainult au pair’ina ja kui immigratsiooniteenistuse ametnik leiab, et kõik punktis 89 sätestatud nõuded on täidetud […]”.
17

Nagu nähtub direktiivi 76/768 põhjendustest 2 ja 3, leidis ühenduse seadusandja, et kosmeetikatooteid käsitlevate siseriiklike normide erinevused kohustavad tootjaid kohandama oma toodangut liikmesriigi normidega, kus need on kavas turustada, ning et need erinevused takistavad kosmeetikatoodete vaba liikumist, kuid tõdes siiski, et nende siseriiklike normide eesmärk on rahvatervise kaitse ja seetõttu peab ühenduse tasandil ühtlustamine selles valdkonnas lähtuma samast eesmärgist. Direktiivi 76/768 hilisemal muutmisel lähtuti samadest kaalutlustest (vt eespool viidatud kohtuotsus Schwarzkopf, punkt 28).
29

Kuigi on tõsi, et esimesel juhul ei ole need kriteeriumid, millest hankijad võivad lähtuda, direktiivi 92/50 artikli 36 lõikes 1 loetletud ammendavalt ja seega jätab see säte hankijatele võimaluse valida, millistest lepingu sõlmimise kriteeriumidest nad soovivad lähtuda, võib see valik siiski hõlmata vaid neid kriteeriume, mille eesmärk on välja selgitada majanduslikult soodsaim pakkumus (vt selle kohta seoses ehitustööde riigihangetega, eespool viidatud kohtuotsus Beentjes, punkt 19; 18. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-19/00: SIAC Construction, EKL 2001, lk I-7725, punktid 35 ja 36; nagu ka seoses teenuste riigihangetega 17. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-513/99: Concordia Bus Finland, EKL 2002, lk I-7213, punktid 54 ja 59, ning 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-315/01: GAT, EKL 2003, lk I-6351, punktid 63 ja 64).
2.

Kui siseriiklikud õigusnormid kuuluvad direktiivi 80/987, mida on muudetud direktiiviga 2002/74, kohaldamisalasse, siis on siseriiklikul kohtul kohustus viimati nimetatud direktiivi jõustumise kuupäeva ja selle ülevõtmise tähtaja möödumise kuupäeva vahepeal tekkinud maksejõuetuse puhul tagada, et neid siseriiklikke õigusnorme kohaldatakse vastavalt mittediskrimineerimise põhimõttele, nagu see on tunnustatud ühenduse õiguskorras.
22

Teiseks on oluline meeles pidada, et loomade kaitse on üldisest huvist kantud õiguspärane eesmärk, mille tähtsust väljendab eelkõige see, et liikmesriigid on võtnud vastu protokolli loomade kaitse ja heaolu kohta, mis on lisatud Euroopa Ühenduse asutamislepingule (EÜT 1997, C 340, lk 110), ning see, et ühendus on allkirjastanud loomade kaitset rahvusvaheliste vedude ajal käsitleva Euroopa konventsiooni (läbivaadatud) (nõukogu 21. juuni 2004. aasta otsus 2004/544/EÜ loomade kaitset rahvusvaheliste vedude ajal käsitleva Euroopa konventsiooni allakirjutamise kohta (läbivaadatud), ELT L 241, lk 21). Selle eesmärgi tähtsus väljendub ka Euroopa Liidu lõppaktile lisatud deklaratsioonis nr 24 loomade kaitse kohta.
53

Põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormide õigustamiseks toob Saksamaa valitsus lõpuks esile praktilised takistused, mis välistavad nende õigusnormidega ette nähtud hindamiskriteeriumide rakendamise teistes liikmesriikides asuvate põllumajandus- ja metsamaast koosnevate varade suhtes. Saksamaa valitsus selgitab, et see hindamiskord põhineb erineval otstarbel kasutatavate osade tootlikkuse standardväärtustel ning et need väärtused tuginevad statistilistele dokumentidele, mis Saksa asutused on koostanud. Sellised andmed ei ole kättesaadavad teistes liikmesriikides asuvate põllumajandus- ja metsamaast koosnevate varade kohta.
37

Arvestades seda, et lähtuma peab sellest, et asjaomane kohustuste rikkumine kestis ajal, kui Euroopa Kohus hindas asjaolusid, tuleb järeldada, nii nagu leiab ka komisjon, et Portugali Vabariigile trahvi määramine kujutab endast meedet, mis on võetud selleks, et Portugal võtaks vajalikud meetmed tagamaks eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Portugal täitmine (vt eespool viidatud 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 31; eespool viidatud 14. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 21, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 33).
86

Hispaania valitsuse argumendi osas, et koostöökokkuleppele ei saa riigihanke-eeskirju kohaldada seetõttu, et tegemist on „in house” olukorraga, tuleb tõdeda, et riiklike teenuslepingute valdkonnas on EÜ artiklites 12, 43 ja 49 sätestatud eeskirjade ning nende aluseks olevate üldpõhimõtete kohaldamine välistatud juhul, kui tellijaks olev ametiasutus teostab üksuse suhtes, kellele on otsustatud anda teenuste osutamine, analoogset kontrolli sellele, mida ta teostab oma talituste üle, ning kui see üksus tegutseb põhiliselt teda kontrolliva ametiasutuse huvides (vt analoogia alusel eespool viidatud otsused Parking Brixen, punkt 62, ja ANAV, punkt 24).
49

Apellant väidab, et kuna komisjon leidis, et esimene väljapakutud kohustuste projekt oli ebapiisav, siis ignoreeris institutsioon asjaolu, et need kohustused muutsid tehingu selliseks koondumiseks, mis ei olnud ühenduse seisukohalt oluline ja mis enam ei kuulunud komisjoni pädevusse. Ta lisab, et Esimese Astme Kohus rikkus proportsionaalsuse põhimõtet, kui ta järeldas, et komisjon ei olnud kohustatud nõustuma esimese väljapakutud kohustuste projektiga. Lisaks heidab ta Esimese Astme Kohtule ette, et viimane ei selgitanud, kuidas võis komisjon jõuda täiesti vastupidisele järeldusele kui Madalmaade konkurentsiamet NMa seoses esimese tehingute grupi konkurentsivastase mõjuga.