ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
66

Eeldus, millel see argument põhineb, on väär. Määruse nr 4056/86 artikli 19 lõike 4 sõnastusest järeldub, et selle sätte alusel määratud trahvidel puudub karistusõiguslik olemus. Lisaks on otsustatud, et nõustumine seisukohaga, et konkurentsiõigus on osa karistusõigusest, mõjutaks tõsiselt ühenduse konkurentsiõiguse tõhusust (vt selle kohta 18. septembri 2003 . aasta otsus kohtuasjas C-338/00 P: Volkswagen vs . komisjon, EKL 2003, lk I-9189 , punkt 97). Lisaks tuleb märkida, et eespool mainitud kohtuotsus Hüls vs. komisjon, millele hageja on viidanud, ei ole asjakohane, sest selles kohtuotsuses otsustas Euroopa Kohus vaid seda, et süütuse presumptsiooni põhimõtet kohaldatakse eelkõige ettevõtjaid puudutavate konkurentsieeskirjade rikkumistega seotud menetlustele, mille tagajärjeks võib olla trahvide või karistusmaksete määramine (punkt 150). Viimaks tuleb märkida, et hageja ei ole esitanud oma seisukoha toetuseks ühtegi teist nõuetekohast argumenti, mistõttu see seisukoht tuleb tagasi lükata.
97

Nagu eespool punktis 88 meenutatud, on hankijal rakendusmääruse artikli 139 lõike 1 alusel juhul, kui talle tundub, et pakkumus on põhjendamatult madal, kohustus lasta enne pakkumuse tagasilükkamist pakkujal oma pakkumust selgitada või isegi põhjendada. Täpsemalt tuleneb kohtupraktikast, et on oluline, et igal pakkujal, kelle puhul tekib kahtlus, et ta on esitanud põhjendamatult madala pakkumuse, oleks õigus teatavaks teha oma seisukoht selles küsimuses ja talle oleks antud võimalus esitada oma pakkumuse erinevate koostisosade kohta kõik tõendid ajal, mil talle on saanud teatavaks mitte ainult kõnealuse hanke kõrvalekalde määr ja see, et tema pakkumus on osutunud põhjendamatult madalaks, vaid ka need konkreetsed asjaolud, mis hankijal küsimusi tekitasid (eespool punktis 93 viidatud kohtuotsus Lombardini ja Mantovani, punkt 53). Samas kohtuasjas sedastas Euroopa Kohus, et niisuguse tegeliku seisukohtade vahetuse toimumine kujutab endast põhinõuet, vältimaks hankija meelevaldsust ja tagamaks ausat konkurentsi ettevõtjate vahel (eespool punktis 93 viidatud kohtuotsus Lombardini ja Mantovani, punkt 57).
76

Nendest sätetest tuleneb, et võlateade on võlgnikule suunatud teave. Kuna üheksanda EAF-i määruse artiklis 44 ja artikli 46 lõikes 2 on nimetatud sissenõudeotsust, mis on eraldiseisev ning sissenõudmismenetluse raames võlateatest hiljem esitatud, siis ei ole võlateade ilmselgelt täitmisele pööratav. Võlateade on ettevalmistav akt, mis eelneb komisjoni võimalikule otsusele jätkata sissenõudmismenetlust kas kohtumenetluse korras või tehes otsuse, mis vastab EÜ artiklile 256. Vaidlustatud akt tuleb määratleda võlateatena üheksanda EAF-i määruse artikli 45 mõttes, kuna selle sätte kohaselt „jätab komisjon endale õiguse tasaarveldada olemasolevaid vastastikuseid, kindlaid, rahalisi ja sissenõutavaid nõudeid pärast sellest teada andmist”. Seega ei ole vaidlustatud akt meede, mis väljendab komisjoni lõplikku seisukohta, see ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil ning seetõttu ei saa see olla tühistamishagi objekt EÜ artikli 230 tähenduses.
117

Alaliiki „[k]ommertsteenus: otsene töökulu” kuuluvaid kulusid puudutavas osas on komisjon vaidlustatud otsuse IV lisas põhjendanud koefitsiendi „kolm” kasutamist sellega, et väikeste tellimuste töötlemine on seotud keerukama müügihaldusprotsessiga. Komisjon on valikut selgitades rõhutanud, et näiteks juhul kui tellimuste kodeerimisel tekivad raskused, on vajalik teatavate lisaprotseduuride sooritamine. Samuti on komisjon märkinud, et tellimuse sisestamisele eelnevad erinevad otsingud, st ISBN, kirjastuste kataloogid, erinevad andmebaasid, kontrollimine, kas raamat on kättesaadav või mitte, tellimuse ja kirjastuse õigsuse kontroll. Komisjon on sellega seoses selgitanud, et juhul kui probleemid on seotud tellimislehtede täitmise kvaliteediga, toob see kaasa täiendavaid kulusid. Ta rõhutab, et sagedamini on sellised probleemid seotud just väikeste tellimustega, kuna suured raamatukauplused, kelle CELF-i kaudu realiseeritav käibeosa on suur, kasutavad sageli abimeetmeid, mis võimaldavad neil ratsionaliseerida oma tellimuste esitamise protsessi ning edastada kergesti identifitseeritavaid tellimusi. Komisjon leiab, et seevastu väikesed raamatukauplused ei kasuta sugugi mitte alati tänapäevaseid rahvusvahelise kaubanduse abivahendeid ning nende tellimused on mõnikord vähem arusaadavad ja ebatäielikud, seega nõuab nende töötlemine täiendavaid kulutusi.
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (esimene koda)

16. aprill 2008

Kohtuasi T–486/04

Christos Michail

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ametnikud – Tühistamishagi – Abistamiskohustus – Psühholoogiline ahistamine

Ese: Hagi, mille ese on nõue tühistada otsus, millega komisjon jättis 20. märtsil 2004 vaikimisi rahuldamata abitaotluse, mille hageja esitas Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade artikli 24 alusel.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Christos Michail kannab poole oma kohtukuludest. Mõista pool Christos Michaili kohtukuludest välja komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnikud – Psühholoogiline ahistamine – Mõiste





Ametnikul, kes väidab end olevat psühholoogilise ahistamise ohver, tuleb sõltumata sellest subjektiivsest käsitlusest, mis tal väidetavatest asjaoludest võis tekkida, esitada tõendid, mille alusel saab tuvastada, et tema suhtes rakendati käitumist, mille eesmärk oli – objektiivselt võttes – tema alandamine või tema töötingimuste halvendamine, ehk teisisõnu käitumist, mis oli objektiivselt võttes tahtlik.

(vt punktid 62 ja 63)

Viited: Esimese Astme Kohus, 23. veebruar 2001, liidetud kohtuasjad T‑7/98, T‑208/98 ja T‑109/99: De Nicola vs. EIP (EKL AT 2001, lk I‑A‑49 ja II‑185, punkt 286); Esimese Astme Kohus, 4. mai 2005, kohtuasi T‑144/03: Schmit vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑101 ja II‑465, punktid 64 ja 65).
45

Veel tuleb märkida, et kui Euroopa Kohus tunnistas eespool punktis 28 viidatud kohtumääruses Portugal vs. komisjon hagi vastuvõetamatuks, tugines ta asjaolule, et Portugali Vabariik oli taotlenud vaidlustatud otsuste tühistamist vaid osas, milles need olid talle adresseeritud, mille kohta Euroopa Kohus leidis, et see on mittevajalik ja ilma igasuguse iseseisva õigusliku mõjuta (punktid 25 ja 28). Käesolevas asjas vaidlustab Madalmaade Kuningriik riigiabi kvalifitseerimise, mille kohta ei saa öelda, et see on mittevajalik ja et sellel puudub iseseisev õiguslik mõju.
Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 18. mai 2004. aasta otsuse (asi R 789/2002-1) peale, mis on tehtud Link Interchange Network Ltd ja Citigroup, Inc. vahelises vastulausemenetluses.
99

Pealegi, isegi kui nõustuda, et munitsipaalettevõtjate suhtes kehtiv tulumaksuvabastus kehtestati enne EÜ asutamislepingu jõustumist ning et see kehtis aastani 1995, vastab siiski tõele, et seaduses nr 142/90 ette nähtud äriühingud on munitsipaalettevõtjatest sisuliselt erinevad. Munitsipaalettevõtjate ja eriseaduse alusel loodud ettevõtjate suhtes kehtivate maksusoodustuste laiendamine niisugusele uuele isikukategooriale nagu seaduses nr 142/90 ette nähtud äriühingud on muudatus, mis on esialgsest kavast eristatav. Nagu Consiglio di Stato 3. septembri 2001. aasta kohtuotsuses nr 4586 märgitud, on seaduses nr 142/90 ette nähtud äriühingud ja munitsipaalettevõtjad õiguslikult erinevad eelkõige seetõttu, et esimeste suhtes neist ei kehti munitsipaalettevõtjate suhtes kohaldatavad ranged territoriaalsed piirangud ning et seaduses nr 142/90 ette nähtud äriühingute tegevusalade skaala on laiem. Seega, nagu juba eespool punktis 53 rõhutatud, on seaduses nr 142/90 ette nähtud äriühingutel võimalik tegutseda ka muudel territooriumidel nii Itaalias kui välisriikides ning muudes valdkondades kui põhikirjas ette nähtud avaliku teenuse osutamine, välja arvatud juhul, kui see nõuab nende ressurssidest ja vahenditest märkimisväärse osa ja kui tegevus on laadilt selline, et võib asjassepuutuvat kohalikku omavalitsusüksust kahjustada.
119

Käesolevas asjas puudutab kõnealune rikkumine salajast kartellikokkulepet, mille esemeks on hindade kindlaksmääramine ja turgude jagamine. Seda tüüpi kokkulepe on EÜ artikli 81 lõike 1 punktides a ja c otseselt keelatud ning see kujutab endast eriti rasket rikkumist. Seega pidid pooled olema teadlikud oma käitumise ebaseaduslikust laadist. Kartellikokkuleppe salajane laad kinnitab asjaolu, et nii see ka oli. Seetõttu leiab Esimese Astme Kohus, et ei ole mingit kahtlust, et pooled panid rikkumise toime tahtlikult. Esimese Astme Kohus on juba otseselt sedastanud, et tahtlikult toime pandud rikkumise lõpetamist ei saa lugeda kergendavaks asjaoluks, kui selle lõpetamise tingis komisjoni sekkumine (Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T-157/94: Ensidesa vs. komisjon, EKL 1999, lk II-707, punkt 498).
72

Komisjon palub hagejate esitatud väide tagasi lükata. Lisaks sellele nõuab komisjon oma vasturepliigis, et hagejad täpsustaksid, kas nad eitavad enda osalemist rikkumises, mis mõjutas kogu tööstuslike torude sektorit. Komisjon väidab, et kui see on tõesti nii, siis on tegemist vastuvõetamatu väitega, sest seda ei ole hagiavalduses välja toodud. Peale selle väidab komisjon, et selline eitamine tooks kaasa selle, et komisjon paluks Esimese Astme Kohtul hagejatele määratud trahvi summat suurendada, kuna nende trahvisummat vähendati 50% võrra selle alusel, et nad avaldasid eelkõige, et nad ei vaidlusta nende faktide sisulist õigsust, millele komisjon oma süüdistused rajas.
104

Esiteks, mis puudutab etteheidet selle kohta, et põhjendused on väidetavalt ebaselged ja et komisjon loobus vaidlustatud otsuses suurendamast hagejale määratud trahvi summat kartellikokkuleppe esimese viie aasta eest, siis tuleb uurida vaidlustatud otsuse põhjendusi 338, 340 ja 342, mis on sõnastatud järgmiselt: „(338) Kõigepealt tuleb märkida, et komisjoni varasemat otsustuspraktikat ei saa kasutada konkurentsi valdkonnas määratavate trahvide õigusliku raamistikuna, kuna selle määratleb üksnes määrus nr 17 […] Seega tuleb tagasi lükata KME argument, mille ta esitab põhjenduses 337 ja mis tugineb komisjoni varasemale otsusele. Poliitika, millest komisjon praegusel ajal kartellikokkulepete juhtumites juhindub, seisneb trahvide suurendamises 10% võrra aasta kohta, mis ületab rikkumise viit aastat. Mitmes hiljutises juhtumis on see tinginud rohkem kui 100% suurendamisi seoses kestusega […] Käesolevas juhtumis, kus kartell kestis kaksteist aastat ja kümme kuud, leiab komisjon, et trahve on kohane suurendada 10% aasta kohta. […] (340) Eeltoodu alusel leiab komisjon, et [Wieland], Outokumpu [ja KME kontsern] rikkusid [EÜ] artikli 81 lõiget 1 ning EMP lepingu artikli 53 lõiget 1 alates vähemalt 3. maist 1988 kuni Nimetatud ettevõtjad panid toime pika kestusega vältava rikkumise, mis kestis rohkem kui kaksteist aastat ja kümme kuud. […] (342) Raskusastme alusel kindlaks määratud trahvide lähtesummat tuleb seega Outokumpu ja [Wielandi] puhul suurendada 125% võrra […]”.
151

Vastuseks Ühendkuningriigi argumendile, et isegi eeldades, et kasumit mitteteenivate ettevõtjate maksust vabastamine on selektiivne, on see süsteemi laadi ja ülesehitust arvestades õigustatud, täpsustas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 131 järgmist: „Kui kasumita ettevõtete vabastamine on kasumi maksustamisel põhinevale süsteemile omane joon, siis maksude nõudmisel töötajate arvult või vara kasutuselt majandustegevuseks ei ole see nii. Sellised süsteemid on kavandatud nii, et juriidiliste isikute maksustamiseks luuakse täiesti erinev baas. Näiteks seisneb palgafondimaksu süsteemi sisemine loogika selles, et igast üksikust töötajast tuleneb teda tööle võtva ettevõtte jaoks vastav palgafondimaksu kohustus […]. Isegi kui palgafondimaks kehtestatakse kasumimaksu asendajana (see ei ole Ühendkuningriigi esitatud väide), oleks palgafondimaksu süsteemi loogika järgi kahjumlikel ettevõtetel ikka maksukohustus. Palgafondi kasutamine kasumlikkuse asemikuna kõrvaldab kasumi suuruse väljaselgitamise vajaduse või ületab raskused seda tehes. Gibraltari olukord ei ole selline, sest seal on reformi kohaselt ettevõtete kasumi suuruse mõõtmine nii palgafondimaksu kui ka lisamaksu jaoks seda korda iseloomustav joon.”
83

Kolmandaks heidavad hagejad institutsioonidele ette seda, et nad ei viinud läbi uurimist, et kontrollida, et sisendite arvessevõtmisel esines liialdus, ja seega rikkusid nad hea halduse põhimõtet ja määruse nr 2026/97 aluspõhimõtteid. Nad väidavad sisuliselt, et komisjoni suhtes kehtib erikohustus uurida, kas ekspordiriigi ametiasutused on kehtestanud süsteemi või menetluse, mis võimaldab kindlaks teha, millised on eksporditava toote tootmisprotsessis tarbitud sisendid ja millise summa ulatuses neid on kasutatud. Kuna leiti, et Indias sellist süsteemi ei olnud, on komisjoni ülesanne läbi viia uurimine, et kontrollida esiteks, kas DEPB praktikas toimis ja teiseks, millises ulatuses võis see võimaldada eksportijatel saada ülemäärast vähendamist selleks, et üksnes selles osas kohaldada tasakaalustavat summat. Ei oleks loogiline arvata, et India ametiasutuste ülesanne on edasise uurimise läbiviimine, kuna see uurimine eeldab piisavate kontrollsüsteemide olemasolu, mis – juhul kui need oleks olemas olnud – oleks takistanud liigset tagastamist. Igal juhul tuletavad hagejad meelde, et subsideerimise esinemise ja positiivse vastuse puhul selle suuruse kindlaksmääramise ülesanne on institutsioonide kohustus.
76

Ta täpsustas, et taotletava kaubamärgiga tähistatud Amalfi rannikult pärinev sidruniliköör on selgelt hõlmatud varasema kaubamärgiga kaitstud liigiga „liköörid”. Seejärel täpsustas ta, et taotletava kaubamärgi domineeriv osa on sõna „limoncello”, sest just see sõna, mitte kaunistatud ja värviline silt, millel see on esitatud, on asjaomase tarbija jaoks põhiline eristav osa. Ta märkis, et arvestades seda, et sõna „limoncello” tähed on palju suuremad ja selle koht keskne, on tõenäoline, et ülejäänud sõnad, mis on kirjutatud selle all palju väiksemalt, jäävad tarbijatele suures osas märkamatuks.
216

Mis puudutab seda, et niisugune võimalik väide ei ole põhjendatud, siis Esimese Astme Kohus märgib, et TV2 A/S ei tugine sugugi uutele faktilistele asjaoludele, millest komisjon poleks ametliku uurimismenetluse ajal teadlik olnud. Vastupidi, TV2 A/S heidab komisjonile ette üksnes seda, et komisjon ei ole uurinud teavet, mida ametliku uurimismenetluse kestel edastas talle see pool, kes soovis väita, et TV2 rahastamine uurimisperioodi vältel oli vajalik ja proportsionaalne avaliku teenuse osutamisest tulenevate vajadustega (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 111 ja 112). Nii et kui ka TV2 A/S ise ametlikus uurimismenetluses ei osalenud, ei saa teda keelata esitamast Esimese Astme Kohtus õiguslikku argumenti, mille kohaselt kõnesolevat teavet ei ole uuritud (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 6. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-110/97: Kneissl Dachstein vs. komisjon, EKL 1999, lk II-2881, punkt 102 ja seal viidatud kohtupraktika; . aasta otsus kohtuasjas T-274/01: Valmont vs. komisjon, EKL 2004, lk II-3145, punkt 102; eespool punktis 184 viidatud kohtuotsus Saxonia Edel metalle ja ZEMAG vs. komisjon, punkt 68, ja . aasta otsus kohtuasjas T-217/02: Ter Lembeek vs. komisjon, EKL 2006, lk II-4483, punktid 84, 85 ja 93).
114

Teiseks, mis puudutab väidetavat komisjoni otsustuspraktika tähelepanuta jätmist, siis tuleb meenutada, et see otsustuspraktika ei kujuta endast konkurentsi valdkonnas trahvide määramise õiguslikku raamistikku, kuna selleks on ainult määrus nr 17 (vt eespool punktis 43 viidatud otsus LR AF 1998 vs. komisjon, punkt 234) ja et teisi juhtumeid käsitlevad otsused on diskrimineerimise olemasolu küsimuses üksnes soovituslikud, arvestades, et ei ole eriti tõenäoline, et nende juhtumite asjaolud, näiteks asjaomased turud, tooted, ettevõtjad ning ajavahemikud, oleksid identsed (vt eespool punktis 43 viidatud kohtuotsus JCB Service vs. komisjon, punktid 201 ja 205, ning eespool punktis 43 viidatud kohtuotsus Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon, punkt 60).
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (seitsmes koda)

15. oktoober 2008

Kohtuasi T-160/04

Gerasimos Potamianos

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ajutine teenistuja – Tähtajalise lepingu pikendamata jätmine

Ese: Hagi, mille ese on nõue tühistada teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse otsus mitte pikendada hageja ajutise teenistuja lepingut.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Gerasimos Potamianos ja komisjon kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Tähtaja algus

(Personalieeskirjad, artikli 90 lõige 1)

2. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Töölevõtmine – Tähtajalise lepingu pikendamine – Administratsiooni kaalutlusõigus

(Muude teenistujate teenistustingimused, artikkel 8 ja artikli 47 esimene lõik)

1. Kuigi on tõsi, et tavaliselt jõustub leping selle allakirjutamisest ja et tähtaega kaebuse õigeaegseks esitamiseks personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 mõttes tuleb seega hakata arvutama allakirjutamise kuupäevast, on ajutise teenistuja lepingu pikendamata jätmise otsus siiski kõnealusest lepingust erinev otsus, mille peale võib kaebuse või hagi esitada personalieeskirjades sätestatud tähtaja jooksul.

(vt punkt 21)

Viited: Esimese Astme Kohus, 11. juuli 2002, liidetud kohtuasjad T‑137/99 ja T‑18/00: Martinez Paramo jt vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑119 ja II‑639, punkt 56)

2. Kuigi muude teenistujate teenistustingimuste artikkel 8 näeb ette ajutise teenistuja lepingu pikendamise võimaluse, ei ole selle näol tegemist õigusega, vaid üksnes pädeva asutuse otsustuspädevusse jäetud võimalusega. Ühenduse institutsioonidel on ulatuslik kaalutlusõigus oma teenistuste töö korraldamisel, et täita neile usaldatud ülesandeid, ning vastavalt sellele määrata oma personalile tööülesanded, jälgides siiski, et seda tehakse teenistuse huvides.

(vt punkt 30)

Viited: Euroopa Kohus, 14. juuli 1983, kohtuasi 176/82: Nebe vs. komisjon (EKL 1983, lk 2475, punkt 18); Euroopa Kohus, 21. juuni 1984, kohtuasi 69/83: Lux vs. kontrollikoda (EKL 1984, lk 2447, punkt 17)
171

Lõpuks tuleb välja tuua, et isegi kui eeldada, et kartellikokkuleppe konkreetset mõju ei ole õiguslikult piisavalt komisjoni poolt tuvastatud, on käesoleva rikkumise kvalifitseerimine „väga raskeks” siiski asjakohane. Rikkumise raskusastme hindamise kolm aspekti ei ole igakülgsel hindamisel sama kaaluga. Rikkumise laad on kõige olulisem „väga raskeks” kvalifitseeritud rikkumiste puhul. Suunistes sisalduvast väga raskete rikkumiste kirjeldusest nähtub, et kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on – nagu käesolevas asjas – hindade kindlaksmääramine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa kvalifitseerimise väga raskeks rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et kõnealust käitumist iseloomustaks teatav mõju või geograafiline ulatus. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi raskete rikkumiste näidiskirjelduses on otseselt mainitud mõju turule ja suurele osale ühisturust, ei mainita väga raskete rikkumiste kirjelduses ei konkreetset mõju turule ega teatava geograafilise ala mõjutamist (Esimese Astme Kohtu 27. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-49/02–T-51/02: Brasserie nationale jt vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3033, punkt 178, ja eespool punktis 170 viidatud kohtuotsus Groupe Danone vs. komisjon, punkt 150).
231

Teiseks on konkurentsieeskirjadest kinnipidamise programmi sisseseadmise kohta juba öeldud, et kuigi see on kindlasti oluline, et ettevõtja võttis kasutusele meetmeid, takistamaks ühenduse konkurentsiõiguse edasiste rikkumiste toimepanemist tema töötajate poolt, ei muuda see asjaolu midagi tuvastatud rikkumise olemasolus. Seega ei ole komisjon kohustatud seda elementi kergendava asjaoluna arvesse võtma (eespool punktis 68 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 373), eriti kuna käesolevas asjas on tegemist EÜ artikli 81 ilmse rikkumisega. Hageja nimetatud asjaolu, et see programm võeti kasutusele enne komisjoni sekkumist, ei ole asjassepuutuv, kui siiski meelde tuletada, et kõnealused meetmed võeti pärast Ameerika konkurentsiasutuste sekkumist.
Prantsuse ametivõimud saatsid Euroopa Ühenduste Komisjonile 19. novembril 2002„teatise”, mis esiteks kirjeldas FT selle ajahetke rahalist olukorda, rõhutades et „tema tegevusnäitajad on suurepärased” ning teiseks tõi välja nende kavatsuse osaleda FT rekapitaliseerimises turutingimustel, täpsustades seda, kuidas nad osalevad FT saneerimiskavas. Selles teatises täpsustasid Prantsuse ametivõimud eelkõige järgmist:

„Andmaks [FT‑le] tegutsemisruumi, mis on vajalik turule parimatel tingimustel ning kõige sobivamal ajal ligi pääsemiseks, on [Prantsuse] riik valmis osalema kapitali suurendamises aktsionärilaenu kaudu, mis muudetakse kapitaliks uute väärtpaberite emissiooni ajal. Selle laenu summa vastab [Prantsuse] riigi osalusele tulevases kapitali suurendamises kas täies ulatuses või osana sellest ning võib olla kuni 9 [miljardit eurot]. Nimetatud laen on ajutine ning selle konverteerimine väärtpaberiteks on kohustuslik. See on järk‑järgult seotud ainult [FT] vajadustega. Sealhulgas makstakse see välja kehtivatel turutingimustel ning intressid lisatakse kapitalile.

Selleks et ellu viia oma osalemist [FT] saneerimiskavas, kavatseb [Prantsuse] riik kasutada ERAP‑d, avalik-õiguslikku tööstus- ja kaubandusasutust, kes annab [FT‑le] aktsionärilaenu ning saaks [FT] oluliseks aktsionäriks laenu konverteerimise korral kapitaliks. Kui see avalik-õiguslik asutus omab oma aktivas avalikku osalust [FT‑s], siis tema passivas oleks võlakirjadest tulenevad võlad. See valik näitab [Prantsuse] riigi tahet selgelt tuvastada heakskiidetud varaline koormus, eraldades see sel eesmärgil loodud struktuuri alla.”
2.

Jätta Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc ja Troy Chemical Co. BV kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud, sealhulgas Sumitomo Chemical (UK) plc‑lt ka ajutiste meetmete kohaldamise menetluse kulud.
2.

Jätta Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc ja Troy Chemical Co. BV kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
124

Iga dokumendi eriomane ja individuaalne hindamine on vajalik ka siis, kui on ilmselge, et juurdepääsutaotlus puudutab erandiga hõlmatud dokumente, sest ainult sellise hindamise tulemusena saab institutsioon kaaluda taotlejale dokumentidega osalise tutvumise õiguse andmise võimalust vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikele 6. Üldkohus on nõukogu ja komisjoni dokumentidele üldsuse juurdepääsu käsitleva toimimisjuhendi (EÜT 1993, L 340, lk 41) kohaldamise raames varemgi pidanud ebapiisavaks dokumentide sellist hindamist, mis on läbi viidud pigem dokumendiliikide kui nendes dokumentides sisalduvate konkreetsete andmete põhjal. Institutsiooni kohustuslik analüüs peab võimaldama tal eriomaselt hinnata, kas osutatud erand on tõepoolest kohaldatav kõikidele nimetatud dokumentide andmetele (Üldkohtu 12. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-123/99: JT’s Corporation vs. komisjon, EKL 2000, lk II-3269, punkt 46; eespool viidatud kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation vs. komisjon, punkt 73, ja eespool viidatud kohtuotsus Franchet ja Byk vs. komisjon, punkt 117).