ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/18

Fresh Del Monte Produce, Inc. 27. mail 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 14. märtsi 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-587/08: Fresh Del Monte Produce, Inc. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-293/13 P)

2013/C 252/27

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Fresh Del Monte Produce, Inc. (esindajad: Rechtsanwalt B. Meyring, advokaadid L. Suhr ja O. Van Ermengem)

Teised menetlusosalised: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 14. märtsi 2013. aasta otsus kohtuasjas T-587/08;

— tühistada apellanti puudutavas osas komisjoni 15. oktoobri 2008. aasta otsus (C(2008) 5955 (final)) juhtumi COMP/39.188 — Bananas kohta; ja

— mõista esimese astme ja apellatsioonimenetluse kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esiteks väidab apellant, et komisjon ja Üldkohus kohaldasid valesti EÜ artikli 81 lõiget 1 (nüüd ELTL artikkel 101) ja määruse nr 1/2003 (1) artikli 23 lõiget 2, pidades Del Montet rikkumise eest vastutavaks. Emaettevõtja vastutuse kriteerium nõuab, et tütarettevõtja ei ole suuteline tegema turukäitumise osas sõltumatuid otsuseid. See tähendab, et emaettevõtjale saab vastutuse omistada vaid juhtudel, mil tütarettevõtja järgib enamjaolt emaettevõtja juhiseid. Komisjon ja Üldkohus pidasid Del Montet vastutavaks Weicherti tegevuse eest, kuigi nad möönsid, et „Weichert ei järginud alati Del Monte juhiseid” ning et „Weicherti hinnaotsused ei pruukinud vastata Del Monte ootustele”. Lisaks, otsus ega kohtuotsus ei näita, et Weichert tegelikult järgis Del Monte juhiseid. Apellant lisab, et Üldkohtu hinnangud piirduvad teatud arvu teguritega, mis väidetavalt andsid Del Montele teatava mõju, kuid ta ei kohalda kohtupraktikas ette nähtud kriteeriumi, et hinnata, mis muutis selle mõju „otsustavaks”.

Täiendavas väites kinnitab apellant, et Üldkohus moonutas teatavaid tõendeid, eeskätt seoses oma hinnanguga Weicherti ühingulepingule ja teiste maaletoojate kinnitustele.

Veel väidab apellant, et lükates teatavad tõendid tagasi vaid põhjusel, et need ei kinnitanud olulise mõju puudumist, pööras Üldkohus tõendamiskoormise ümber. See kujutab endast Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 48 (süütuse presumptsioon), Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõike 2 ning dubio pro reo põhimõtte rikkumist.

Viimaseks väidab apellant, et pidades Dole’i, Chiquitat ja Weichertit ühes vältavas rikkumises osalenuks vaatamata asjaolule, et Weichert ei olnus teadlik teabevahetusest Chiquita ja Dole’i vahel, kohaldas Üldkohus EÜ artikli 81 lõiget 1 valesti.

(1) Euroopa Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/17

Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd 27. mail 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda laiendatud koosseisus) 7. märtsi 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-95/10: CINDU Chemicals BV jt versus Euroopa Kemikaaliamet (ECHA)

(Kohtuasi C-289/13 P)

2013/C 252/25

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd (esindaja: advokaat K. Van Maldegem)

Teised menetlusosalised: Euroopa Kemikaaliamet (ECHA), Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-95/10;

— tühistada Euroopa Kemikaaliameti otsus ED/68/2009 (edaspidi „vaidlustatud otsus”), millega määratletakse madala antratseenisisaldusega antratseenõli ainena, mis tuleb lisada kandidaatainete loetellu kooskõlas määruse (EÜ) nr 1907/2006 („REACH”) (1) artikliga 59, või

— teise võimalusena saata asi apellantide tühistamishagi lahendamiseks tagasi Üldkohtusse ning

— mõista kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetlusega kaasnenud kulud, välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et kuna Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi vaidlustatud otsuse osalise tühistamise nõudes, rikkus kohus ühenduse õigust. Täpsemalt leiavad apellandid, et Üldkohus tegi apellantide olukorrale kohaldatava õigusliku raamistiku tõlgendamisel mitu viga. Selle tagajärjel pani Üldkohus toime mitu õigusnormi rikkumist, eelkõige kui ta leidis, et

— asi on seotud keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaoludega ning et madala antratseenisisaldusega antratseenõli määratlemisel PBT- ja vPvB-omadustega ainena koostisosade põhjal, mille kontsentratsioon on vähemalt 0,1 %, ei tehtud ilmset viga;

— koostisosad ei pea ise olema määratletud PBT- ja vPvB-omadustega ainena kemikaaliameti eraldi otsusega, mis rajaneb vastaval põhjalikul hindamisel;

— REACH-määruse artikli 59 lõiget 3 ja XV lisa ei ole rikutud seeläbi, et XV lisas nimetatud toimikus ei esitatud teavet alternatiivsete ainete kohta, ning

— võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.

Neil põhjustel väidavad apellandid, et Üldkohtu otsus kohtuasjas T-96/10 ning samuti vaidlustatud otsus tuleb tühistada.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen (Belgia) 7. juunil 2013 — Openbaar Ministerie versus Edgard Jan De Clercq jt

(Kohtuasi C-315/13)

2013/C 252/32

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen

Põhikohtuasja pooled

Süüdistaja: Openbaar Ministerie

Süüdistatavad: Edgard Jan De Clercq, Emiel Amede Rosa De Clercq, Nancy Genevieve Wilhelmina Rottiers, Ermelinda Jozef Martha Tampère, Thermotec NV

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikleid 56 ja 57 (endised EÜ asutamislepingu artiklid 49 ja 50) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431) artikli 3 lõikeid 1 ja 10 — teatavatel tingimustel koosmõjus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT L 376, 27.12.2006, lk 36) artikliga 19 — tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus 27. detsembri 2006. aasta programmseaduse (I) artikkel 141, mille kohaselt on isik, kelle juures või kelle heaks lähetuses viibivad töötajad või lähetuses viibivad praktikandid vahetult või allettevõtja kaudu töötavad, kohustatud enne kõnealuste isikute tööleasumist edastama sotsiaalkindlustusasutusele elektronposti teel (või kui see ei ole võimalik, siis faksi või posti teel) nende isikute isikuandmed, kellel puudub nende tööandjale väljastatud teade nende kohta eelnevalt esitatud deklaratsiooni kättesaamise kohta, koosmõjus sama seaduse artikliga 157 ja Sociaal Strafwetboek’i artikli 183 lõike 1 punktiga 1, mis näeb selle sätte eiramise eest ette rahatrahvi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Centrale Raad van Beroep (Madalmaad) 7. juunil 2013 — O. Tümer versus Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Kohtuasi C-311/13)

2013/C 252/31

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Centrale Raad van Beroep

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: O. Tümer

Vastustaja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringe

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2008/94 (1), eeskätt selle direktiivi artikleid 2, 3 ja 4 tuleb — arvestades ka EÜ asutamislepingu artikli 137 lõikes 2 (nüüd ELTL artikli 153 lõige 2) sisalduvat õiguslikku alust — tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid nagu WW artikli 3 lõige 3 ja artikkel 61, mille kohaselt ei käsitata kolmanda riigi kodanikust välismaalast, kes ei ela Madalmaades Vreemdelingenwet 2000 artikli 8 punktide a–e ja punkti l tähenduses seaduslikult, töötajana ka siis, kui ta on sellises olukorras nagu apellant, kes taotles maksejõuetuse korral ettenähtud hüvitist, on tsiviilõiguslikult käsitatav töötajana ja täidab muid selle hüvitise andmisele seatud tingimusi?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (kodifitseeritud versioon) (ELT L 283, lk 36).
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākās tiesas Senāts (Läti) 25. juunil 2013 — Antonio Gramsci Shipping Corp. jt versus Aivars Lembergs

(Kohtuasi C-350/13)

2013/C 252/36

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākās tiesas Senāts (Läti)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad/kaebuse esitajad: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co.Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd, Zoja Shipping Co. Ltd

Kostja/vastustaja: Aivars Lembergs

Eelotsuse küsimused

1. Kas Brüsseli I määruse (1) artikli 34 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selliste isikute õiguste rikkumine välisriigi kohtulahendi tunnustamise menetluses, ei ole selle menetlusega seotud, võib olla aluseks nimetatud Brüsseli I määruse artikli 34 lõikes 1 ette nähtud avaliku korra tingimuse kohaldamisele ja välisriigi kohtulahendi tunnustamata jätmisele selles osas, milles see puudutab isikuid, kes ei olnud põhimenetlusega seotud?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud õiglase kohtumenetluse põhimõte lubab, et täitmise tagamise abinõusid puudutavas menetluses piiratakse sellise isiku varalisi õigusi, kes ei olnud menetlusega seotud, kui on ette nähtud, et igal isikul, keda täitmise tagamise abinõusid käsitlev kohtulahend puudutab, on õigus nõuda kohtult igal ajal kohtulahendi muutmist või tühistamist, ning kohtulahendi huvitatud isikutele edastamine on hagejate ülesanne?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 12, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/17

Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd 27. mail 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda laiendatud koosseisus) 7. märtsi 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-96/10: Rütgers Germany GmbH jt versus Euroopa Kemikaaliamet (ECHA)

(Kohtuasi C-290/13 P)

2013/C 252/26

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd (esindaja: advokaat K. Van Maldegem)

Teine menetlusosaline: Euroopa Kemikaaliamet (ECHA)

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-96/10;

— tühistada Euroopa Kemikaaliameti otsus ED/68/2009 (edaspidi „vaidlustatud otsus”), millega määratletakse antratseenõli ainena, mis tuleb lisada kandidaatainete loetellu kooskõlas määruse (EÜ) nr 1907/2006 („REACH”) (1) artikliga 59, või

— teise võimalusena saata asi apellantide tühistamishagi lahendamiseks tagasi Üldkohtusse ning

— mõista kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetlusega kaasnenud kulud, välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et kuna Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi vaidlustatud otsuse osalise tühistamise nõudes, rikkus kohus ühenduse õigust. Täpsemalt leiavad apellandid, et Üldkohus tegi apellantide olukorrale kohaldatava õigusliku raamistiku tõlgendamisel mitu viga. Selle tagajärjel pani Üldkohus toime mitu õigusnormi rikkumist, eelkõige kui ta leidis, et

— asi on seotud keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaoludega ning et antratseenõli (antratseenpasta) määratlemisel PBT- ja vPvB-omadustega ainena koostisosade põhjal, mille kontsentratsioon on vähemalt 0,1 %, ei tehtud ilmset viga;

— koostisosad ei pea ise olema määratletud PBT- ja vPvB-omadustega ainena kemikaaliameti eraldi otsusega, mis rajaneb vastaval põhjalikul hindamisel;

— REACH-määruse artikli 59 lõiget 3 ja XV lisa ei ole rikutud seeläbi, et XV lisas nimetatud toimikus ei esitatud teavet alternatiivsete ainete kohta, ning

— võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.

Neil põhjustel väidavad apellandid, et Üldkohtu otsus kohtuasjas T-96/10 ning samuti vaidlustatud otsus tuleb tühistada.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 252/15

Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o. 27. mail 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda laiendatud koosseisus) 7. märtsi 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-93/10: Bilbaína de Alquitranes jt versus Euroopa Kemikaaliamet (ECHA)

(Kohtuasi C-287/13 P)

2013/C 252/23

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o. (esindaja: advokaat K. Van Maldegem)

Teine menetlusosaline: Euroopa Kemikaaliamet (ECHA)

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-93/10;

— tühistada Euroopa Kemikaaliameti otsus ED/68/2009 (edaspidi „vaidlustatud otsus”), millega määratletakse pigi, kivisöetõrv, kõrgtemperatuurne (CAS-i nr 65996-93-2; edaspidi „PKK”) ainena, mis tuleb lisada kandidaatainete loetellu kooskõlas määruse (EÜ) nr 1907/2006 („REACH”) (1) artikliga 59, või

— teise võimalusena saata asi apellantide tühistamishagi lahendamiseks tagasi Üldkohtusse ning

— mõista kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetlusega kaasnenud kulud, välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et kuna Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi vaidlustatud otsuse osalise tühistamise nõudes, rikkus kohus ühenduse õigust. Täpsemalt leiavad apellandid, et Üldkohus tegi apellantide olukorrale kohaldatava õigusliku raamistiku tõlgendamisel mitu viga. Selle tagajärjel pani Üldkohus toime mitu õigusnormi rikkumist, eelkõige kui ta leidis, et:

— asi on seotud keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaoludega ning et PKK määratlemisel PBT- ja vPvB-omadustega ainena koostisosade põhjal, mille kontsentratsioon on vähemalt 0,1 %, ei tehtud ilmset viga;

— PKK koostisosad ei pea ise olema määratletud PBT- ja vPvB-omadustega ainena kemikaaliameti eraldi otsusega, mis rajaneb vastaval põhjalikul hindamisel;

— võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.

Neil põhjustel väidavad apellandid, et Üldkohtu otsus kohtuasjas T-93/10 ning samuti vaidlustatud otsus tuleb tühistada.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, lk 1).
—

määruse (EÜ) nr 207/2009 (2) artikli 8 lõiked 2, 4 ja 5. Pariisi konventsiooni artikkel 6 bis. Ühenduse kaubamärgi taotluse nr 3.478.311 „Caffé KIMBO & Design” ja varasema Hispaania registreeringu nr 291.655 „BIMBO” — mis mõlemad hõlmavad klassi 30 kuuluvaid kaupu — segiajamise tõenäosuse hindamisel võeti varasemat kaubamärki arvesse mitte maineka kaubamärgina, vaid üldtuntud kaubamärgina. Apellant tõendas, et BIMBO on mainekas kaubamärk, viidates Üldkohtu 14. detsembri 2012. aasta otsusele kohtuasjas T-357/11, milles leiti, et BIMBO on mainekas kaubamärk. Nii üldtuntud kui ka maineka kaubamärgina ilmneb kaupade võrdlemisel suur segiajamise tõenäosus, mida ei võetud arvesse, kuna Üldkohus pidas neid piisavalt erinevateks, et välistada sama laadi, päritolu, otstarbe ja turustuskanalitega kaupade segiajamine. Täpsema võrdlemise tulemusel oleks pidanud ilmnema, et esineb suur segiajamise tõenäosus, ning seetõttu oleks tulnud kaubamärgi registreerimisest keelduda kõigi klassi 30 kuuluvate kaupade suhtes, sealhulgas ilmselgelt ka „jahu, maiustuste, jää, pärmi ja küpsetuspulbri” suhtes. Nii üldtuntud kui ka maineka kaubamärgina ilmneb tähiste võrdlemisel suur segiajamise tõenäosus. BIMBO kui kaubamärgi tuntus on 92 % ja turuosa 60 %, mistõttu väärib see erilist kaitset. Seetõttu oleks ühenduse kaubamärgi taotlus nr 3.478.311 „Caffé KIMBO & Design” tulnud klassi 30 kuuluvate kaupade osas täielikult tagasi lükata. Ühenduse kaubamärgi nr 3.478.311 „Caffé KIMBO & Design” registreerimine kasutab ära kaubamärgi eristusvõimet või mainet ning kahjustab seda.
—

tuvastada, et kuna Bulgaaria Vabariik on elektroonilise side seaduse § 5a „Ülemineku- ja lõppsätted” lõigetes 1 ja 2 piiranud nende ettevõtjate arvu kahega, kellele võidakse anda kasutada maapealse digitaallevi raadiosagedused ja kellele antakse luba osutada vastavaid elektroonilisi sideteenuseid (kuigi selles osas võiks kõne alla tulla kuni viis ettevõtjat), siis on Bulgaaria Vabariik rikkunud konkurentsidirektiivi artikli 2 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
—

asi on seotud keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaoludega ning et antratseenõli määratlemisel PBT- ja vPvB–omadustega ainena koostisosade põhjal, mille kontsentratsioon on vähemalt 0,1%, ei tehtud ilmset viga;
—

tuvastada, et kuna Slovaki Vabariik keeldub seaduse nr 592/2006 kohase jõulutoetuse maksmisest õigustatud isikutele, kelle elukoht on muus liikmesriigis kui Slovaki Vabariik, siis on Slovaki Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitest 45 ja 48 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004, sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (1) artiklist 7;
3.

Kas Código das Sociedades Comerciais’i artikli 112 tõlgendus, mille kohaselt ei tühista see enne ühinemist toime pandud tööõigusalaste rikkumiste menetlust ega määratavat trahvi, on vastuolus viidatud ühenduse direktiiviga, mis sätestab äriühingute ühinemise tagajärjed, kujutades seega endast sellise õigusnormi laia tõlgendust, mis on vastuolus ühenduse õiguse põhimõtetega ja eelkõige direktiivi artikliga 19?
3.

Kas eksportija, kes esitas eksporditud kauba sihtriiki jõudmise tõendamiseks esmalt võltsitud tollidokumendid, võib õigust toetusele säilitades esitada kehtivad tollidokumendid veel pärast määruses (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, dokumentide esitamiseks ettenähtud tähtaegade lõppemist, kui hilinenud esitamine ei ole toetuse andmise menetlust aeglustanud ega takistanud, kuna toetusetaotlus jäeti esmalt rahuldamata muudel põhjustel kui kauba sihtriiki jõudmist tõendavate dokumentide esitamata jätmine, ja dokumendid esitatakse pärast seda, kui on tuvastatud, et algselt esitatud dokumendid on võltsitud?
2.

Kas direktiivis 1999/70/EÜ toodud raamkokkuleppe ja eelkõige klausli 3 punktiga 1 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, milles on nähtud ette (codice della navigazione artikkel 332) lepingu „kestus”, mitte „lõpp”, ning kas direktiiviga on kooskõlas see, kui nähakse ette lepingu kestus koos kindla lõpuga selles mõttes, et kaua leping kestab („maksimaalselt 78 päeva”), kuid milles ei ole nähtud ette, millal see lõpeb?
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/33

Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) 3. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 19. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-52/11: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) versus komisjon

(Kohtuasi C-380/13 P)

2013/C 260/60

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Apellant: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (esindajad: advogado N. Morais Sarmento ja advogado L. Pinto Monteiro)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu otsus terves ulatuses.

— Tühistada vaidlusalune otsus terves ulatuses.

— Mõista apellandi kohtukulud välja komisjonilt ja jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda.

Väited ja peamised argumendid

Otsuse tegemiseks mõistliku tähtaja rikkumine

i. Menetluse aegumine

Apellant väidab, et vaidlusalune otsus tehti pärast 4-aastase aegumistähtaja möödumist menetluste algatamiseks, nagu on ette nähtud nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (1) artiklis 3. Sama moodi, isegi eeldusel, et menetluste algatamise aegumistähtaeg peatus, möödus kahekordne aegumistähtaeg, ilma et oleks tehtud otsust vastavalt kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 neljandas lõigus sätestatule. Kuna vastav õigus on aegunud, tuleb vaidlusalune otsus tunnistada õigusvastaseks ja seda ei saa täita.

ii. Õiguskindluse põhimõtte rikkumine

Apellant väidab, et asjaolu, et komisjon lasi etteheidetava eeskirjade eiramise ja vaidlusaluse otsuse tegemise vahel mööduda rohkem kui 20 aastat, tähendab õiguskindluse põhimõtte rikkumist. See Euroopa Liidu õiguskorra aluspõhimõte näeb ette, et igal isikul on õigus, et liidu institutsioonid viiksid tema suhtes menetluse läbi mõistliku aja jooksul.

iii. Kaitseõiguste rikkumine

Apellant väidab, et tema kaitseõigusi on rikutud, kuna võttes arvesse, et talle ette heidetava eeskirjade eiramise ja lõpliku otsuse tegemise vahel on möödunud rohkem kui 20 aastat, on temalt võetud õigus esitada oma seisukohad kohasel ajal, st hetkel, mil ta oleks saanud esitada dokumendid, mis võimaldanuks põhjendada kulutusi, mida komisjon pidas abikõlbmatuteks.

(1) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT L 312, lk 1, ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).
2.

Juhul, kui kõnealuse määruse artikli 3 lõikes 1 sätestatud aegumistähtaeg on samuti kohaldatav abi maksva asutuse ja põhjendamatult antud abiks peetava abi saaja vahelistes suhetes, siis kas kõnealust aegumistähtaega tuleb mõista sellisena, mis on kohaldatav üksnes siis, kui tegemist on halduskaristustega nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 artikli 5 tähenduses või ka siis, kui tegemist on „haldusmeetmetega” selle määruse artikli 4 lõike 1 tähenduses — käesoleval juhul kohustusega põhjendamatult saadud summad tagasi maksta?
—

Apellant peab loomulikult täitma kohustuse tähtaja vältel; seda ta ka tegi, mistõttu ei tohi asuda seisukohale, et oluline on kättesaamise kuupäev, mis tähendaks võrdsuse põhimõtte rikkumist, arvestades et tegemist on eri riikidega ning asjaolu, et vahendid ei olnud kättesaadavad ja nende kasutamine ei olnud nõutav, kuivõrd määruses nr 2868/95 sätestatu kohaselt on tegemist alternatiivsete võimalustega.