ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

arvestades selgitusi harta kohta (ELT 2007, C 303/02), mille kohaselt piirangud, mida võib artiklis 6 ette nähtud õigustele seadusega kehtestada, ei või olla laiemad, kui on EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti f sõnastuse enda kohaselt lubatavad piirangud, ning tõlgendust, mille Euroopa Inimõiguste Kohus on viimati nimetatud sättele andnud eelkõige oma 22. septembri 2015. aasta otsuses kohtuasjas Nabil jt vs. Ungari ja mille kohaselt varjupaigataotleja kinnipidamine on viidatud EIÕK sättega vastuolus, kui kinnipidamine ei toimu väljasaatmise eesmärgil?
8.

Kas igal juhul on nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ artiklitega 6 ja 7 kooskõlas see, et oluliste häirete ohtu hinnatakse, arvestades üksnes seda ohtu, mis võib kaasneda müüjale või teenuse osutajale, või tuleb arvestada ka kahju, mida tekitab tarbijale asjaolu, et talle ei maksta täies ulatuses tagasi summasid, mille ta on tasunud intressi alamäära tingimuse alusel?
3.

Tõendeid on ilmselgelt vääralt hinnatud ja esitatud põhjendused on puudulikud. Otsuses võetud seisukohti on põhistatud puudulikult ja vastuoluliselt. Üldkohus on esitatud tõendeid ekslikult ja ilmselgelt moonutanud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 90/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 12. jaanuaril 2016 – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL versus Administration des douanes et droits indirects

(Kohtuasi C-17/16)

(2016/C 090/15)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL

Vastustaja: Administration des douanes et droits indirects

Eelotsuse küsimus

Kas 26. oktoobri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1889/2005 (1) artikli 3 lõiget 1 ning 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 562/2006 (2) artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kolmanda riigi kodanikul, kes viibib lennujaama rahvusvahelise transiidi alas, ei ole 26. oktoobri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1889/2005 artikli 3 lõikest 1 tulenevat deklareerimiskohustust, või vastupidi nii, et tal on see kohustus, sest ta ületas ühenduse välispiiri ühes piiripunktis, nagu on nähtud ette 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 562/2006 artikli 4 lõikes 1?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta määrus (EÜ) nr 1889/2005 ühendusse sisse toodava või ühendusest välja viidava sularaha kontrollimise kohta (ELT L 309, lk 9).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määrus (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad) (ELT L 105, lk 1).
3.

Kui eelmisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi viidatud artikli 7 lõikega 1 ja artikli 20 lõikega 6 on kooskõlas see, et on ette nähtud niisugune alternatiivne energiasäästmiskohustuste täitmise võimalus, kui selle tegelik olemasolu sõltub sellest, kas valitsus rakendab seda kaalutlusõiguse alusel määrusega? Ja kas samast aspektist on niisugused õigusnormid kooskõlas, kui valitsus seda alternatiivset võimalust ei rakenda?
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/14

Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi, S.A. 5. veebruaril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 26. novembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-462/13: Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi versus komisjon

(Kohtuasi C-66/16 P)

(2016/C 118/17)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellandid: Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi, S.A. (esindajad: advokaadid J. L. Buendía Sierra ja A. Lamadrid de Pablo)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon ja SES Astra

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu 26. novembri 2015. aasta otsus,

— teha tühistamishagi suhtes lõplik otsus ja tühistada komisjoni 19. juuni 2013. aasta otsus (1)

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud kohtuotsuses kinnitati riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni otsust mitme meetme kohta, mille Hispaania ametiasutused võtsid, et tagada maapealse digitaaltelevisiooni signaali jõudmine riigi äärealadele, kus elab ainult 2,5 % elanikkonnast. Selles otsuses tunnistas komisjon sisuliselt, et kui ametiasutused ei sekkuks, siis turg sellist teenust ei pakuks. Vaatamata sellele eitas ta, et tegemist on majandushuvi pakkuva teenusega ja väitis, et formaalselt ei ole ametiasutused seda „selgelt” määratlenud ja ülesandeks teinud. Samuti kinnitas ta, et igal juhul puudub ametiasutustel majandushuvi pakkuva teenuse korraldamisel pädevus valida üks kindel tehnoloogia.

Apellatsioonkaebuse esimene ja ainus väide: ELTL artikli 14, artikli 106 lõike 2 ja artikli 107 lõike1, protokolli nr 26 üldhuviteenuste kohta ja protokolli nr 29 liikmesriikide avalik-õigusliku ringhäälingu kohta tõlgendamisel on rikutud õigusnorme

Apellatsioonkaebuses tuuakse välja eelkõige järgmised kohtuotsuses tehtud vead:

— Üldkohus rikkus selgelt „ilmse vea” piire, kui ta analüüsis ametiasutuste majandushuvi pakkuva teenuse määratlemise ja usaldamise eri akte;

— Üldkohus piiras põhjendamatult liikmesriikide „laiaulatuslikku kaalutlusõigust”, mis on kohaldatav nii majandushuvi pakkuva teenuse määratlemise kui ka selle „korraldamise” suhtes ja mis hõlmab niisiis majandushuvi pakkuva teenuse osutamise korra ja konkreetse tehnoloogia valikut, olenemata sellest, kas need valikud on ära toodud määratlemise aktis või eraldiseisvas aktis;

— Üldkohus analüüsis kohaldatavat Hispaania õigust vääralt;

— Üldkohus ei asunud seisukohale, et majandushuvi pakkuva teenuse „määratlemine” ja majandushuvi pakkuva teenuse „usaldamine” ühele või mitmele ettevõtjale võib toimuda ühes või mitmes eri aktis;

— Üldkohus ei asunud seisukohale, et majandushuvi pakkuva teenuse „määratlemine” ja „usaldamine” ei nõua mõne konkreetse vormeli või väljendi kasutamist, vaid sisulist ja funktsionaalset analüüsi;

— Üldkohus eitas ELTL ja ELL protokolli nr 29 liikmesriikide avalik-õigusliku ringhäälingu kohta kohaldatavust.

(1) Komisjoni 19. juuni 2013. aasta otsus riigiabi SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)) kohta, mida Hispaania Kuningriik andis maapealse digitaaltelevisiooni kasutuselevõtuks äärealadel ja vähem linnastunud piirkondades (väljaspool Castilla-La Manchat) (ELT L 217, 2014, lk 52).
1.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta (2) artiklitest 38 ja 47 lähtudes tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellisele liikmesriigi õigusnormile nagu Hispaania tsiviilseadustiku artikkel 1535 kohtute poolt antud tõlgendus, millega piiratakse selle kohaldamist nii, et see on võimalik ainult tuvastava kohtumenetluse raames kuni lahendi tegemiseni, takistades sel moel seda kohaldada täitemenetluse raames, kui lahend on juba tehtud või kui on mööda lastud nõude vaidlustamiseks ette nähtud tähtaeg, ja vahepeal ei ole võlausaldaja nõuet täielikul rahuldatud?
2.

Kas võib järeldada, et kui riigi osalusega äriühingul, kes on elektritootja, on selline osalus, siis on rikutud põhivõrkude ja põhivõrguettevõtjate eristamise põhimõtet, mis on sätestatud direktiivi 2009/72/EÜ (1), mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju, artiklis 9?
1.

Kas EÜ artikliga 39 (nüüd ELTL artikkel 45) on vastuolus Saksa õiguse norm, mis näeb ette, et Saksamaal elava ja Prantsuse Vabariigi haldusteenistuses töötava isiku Prantsusmaa kogumispensionikindlustuse ja ravikindlustuse maksed ei vähenda tulumaksuga maksustatavat summat nii nagu vähendavad Saksamaal töötava isiku tasutud võrreldavad sotsiaalkindlustuse maksud ja maksed Saksamaal, kui asjaomast töötasu ei maksustata Saksamaal vastavalt Prantsuse Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingule ja see töötasu suurendab ainult muudele tuludele kohaldatavat maksumäära?
—

Tühistada komisjoni 19. juuni 2013. aasta otsus 2014/489/EL (1) riigiabi SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)) kohta, mida Hispaania Kuningriik andis maapealse digitaaltelevisiooni kasutuselevõtuks äärealadel ja vähem linnastunud piirkondades (väljaspool Castilla-La Manchat).
—

tuvastada, et väljastades juhilubade duplikaate, mille halduskehtivus lõpeb 18. jaanuaril 2033, on Soome Vabariik jätnud täitmata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/126/EÜ (1) juhilubade kohta artiklist 1 ja artikli 7 lõikest 2 tulenevad kohustused, ja et jättes liitumata ELi juhilubade võrgustikuga, on Soome Vabariik jätnud täitmata direktiivi 2006/126/EÜ (2) artikli 7 lõike 5 punktist d tulenevad kohustused;
ET Euroopa Liidu Teataja C 118/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Stuttgart (Saksamaa) 4. jaanuaril 2016 – kriminaalasi J. S. R.-i süüdistuses

(Kohtuasi C-2/16)

(2016/C 118/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Stuttgart

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

J. S. R.

Eelotsuse küsimus

Kas Liberation Tigers of Tamil Eelam'i (LTTE) kandmine nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2580/2001, teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks, (1) artikli 2 lõike 3 alusel koostatud loetellu on ajavahemiku puhul 23. juulist 2007 kuni 11. maini 2009 – eelkõige arvestades nõukogu otsuseid, mis on võetud vastu

— 29. mail 2006 (2006/379/EÜ) (2),

— 28. juunil 2007 (2007/445/EÜ) (3),

— 20. detsembril 2007 (2007/868/EÜ) (4),

— 15. juulil 2008 (2008/583/EÜ) (5) ja

— 26. jaanuaril 2009 (2009/62/EÜ) (6) — kehtetu?

(1) EÜT L 344, lk 70; ELT eriväljaanne 18/01, lk 207.

(2) Nõukogu 29. mai 2006. aasta otsus, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks artikli 2 lõiget 3 ja tunnistatakse kehtetuks otsus 2005/930/EÜ (ELT L 144, lk 21).

(3) Nõukogu 28. juuni 2007. aasta otsus, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 (teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks) artikli 2 lõiget 3 ning tunnistatakse kehtetuks otsused 2006/379/EÜ ja 2006/1008/EÜ (ELT L 169, lk 58).

(4) Nõukogu 20. detsembri 2007. aasta otsus, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 (teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks) artikli 2 lõiget 3 ning tunnistatakse kehtetuks otsus 2007/445/EÜ (ELT L 340, lk 100) parandatud redaktsioonis.

(5) Nõukogu 15. juuli 2008. aasta otsus, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 (teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks) artikli 2 lõiget 3 ning tunnistatakse kehtetuks otsus 2007/868/EÜ (ELT L 188, lk 21).

(6) Nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta otsus, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 (teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks) artikli 2 lõiget 3 ning tunnistatakse kehtetuks otsus 2008/583/EÜ (ELT L 23, lk 25).
ET Euroopa Liidu Teataja C 111/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākā tiesa (Läti) 8. jaanuari l 2016 – Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde versus Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme”

(Kohtuasi C-13/16)

(2016/C 111/13)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākā tiesa (Läti kõrgeim kohus)

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde

Vastustaja: Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme”

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995 aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (1) artikli 7 punktis f sisalduvat lauseosa „on vajalik […] andmeid saava kolmanda isiku või kolmandate isikute õigustatud huvide elluviimiseks” tuleb tõlgendada nii, et politseiamet peab avalikustama Rīgas satiksme’le isikuandmed, mida viimane taotleb ning mis on vajalikud tsiviilkohtusse pöördumiseks? Kas vastust sellele küsimusele mõjutab kohtuasja toimikust nähtuv asjaolu, et takso klient, kelle andmeid Rīgas satiksme taotleb, oli õnnetuse toimumise ajal alaealine?

(1) EÜT L 281, lk 31, ELT eriväljaanne 13/15, lk 355.
2.

Kas juhul kui varjupaigataotleja ei ole kinni peetud sel ajal, kui vastutav liikmesriik nõustub teda vastu võtma, välistab määruse artikkel 28 riigisiseste eeskirjade kohaldamise, mis Rootsis näevad ette, et välismaalast ei või enne üleandmist kinni pidada kauem kui kaks kuud, kui puuduvad mõjuvad põhjused pikema tähtaja kehtestamiseks, ja isegi selliste mõjuvate põhjuste esinemisel ei või välismaalast kinni pidada kauem kui kolm kuud või kui on tõenäoline, et otsuse täideviimine kestab välismaalase soovimatuse tõttu koostööd teha või vajalike dokumentide hankimise aeganõudvuse tõttu kauem, siis mitte kauem kui 12 kuud?
3.

Kas direktiivi 2006/54 artikleid 18 ja 25 koosmõjus põhiõiguste harta artikliga 30 tuleb tõlgendada nii, et järgitud on proportsionaalsuse põhimõtet ja viidatud sätetega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad teenistusest õigusvastase vabastamise korral ette hüvitise, on kohaldatavad ka juhul, kui on rikutud liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet tööhõive ja elukutse küsimustes, piiravad hüvitise maksmise kuue kuuga ja määravad hüvitise suuruseks kõnealuse ametikoha põhipalga, kuid seda vaid juhul, kui isik on töötu või saab väiksemat tasu, eeldusel et isikul on eraldi nõue samale ametikohale ennistamiseks ja see ei ole hüvitisenõude osa vastavalt asjaomase liikmesriigi siseriiklikule õigusele?
1.

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, (1) artikli 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud artiklis kehtestatud meetod on kohaldatav ka siis, kui kauba import ja selle lubamine vabasse ringlusse ühenduse tolliterritooriumil on toimunud seetõttu, et kaup on transiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud, kui tegemist on imporditollimaksuga maksustatava kaubaga, mida ei ole müüdud ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile, vaid ekspordiks ühendusest välja?
1.

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, (1) artikli 220 lõike 2 punktis b ette nähtud importija kohustust toimida heauskselt tuleb mõista nii, et a) see hõlmab importija kohustust kontrollida nende päritolusertifikaatide (A vorm) väljastamise asjaolusid, mis ta eksportijalt sai (kaubaks olevate osade sertifikaadid, eksportija roll kauba tootmises jne)? b) importija tuleb lugeda pahauskseks juba ainuüksi seetõttu, et eksportija toimis pahauskselt (näiteks juhul, kui eksportija ei tee ekspordiriigi tollile teatavaks kulude tegelikku päritolu, kaubaks olevate osade väärtust jne)? c) heauskse toimimise kohustus tuleb lugeda eiratuks juba ainuüksi seetõttu, et eksportija on esitanud ekspordiriigi tollile vigase teabe; seda isegi juhul, kui toll ise on sertifikaadi väljastanud ekslikult?
ET Euroopa Liidu Teataja C 111/17

Euroopa Liidu Nõukogu 19. veebruaril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 10. detsembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-512/12: Polisario Rinne versus nõukogu

(Kohtuasi C-104/16 P)

(2016/C 111/20)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: A. de Elera-San Miguel Hurtado ja A. Westerhof Löfflerová)

Teised menetlusosalised: Rahvarinne saguia-el-hamra ja rio de oro vabastamiseks (Polisario Rinne), Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-512/12;

— teha lõplik otsus käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevates küsimustes, jättes rahuldamata Polisario Rinde (apellant) esitatud tühistamishagi vaidlustatud akti peale, ja

— mõista nõukogu kohtukulud esimeses kohtuastmes ja käesolevas apellatsioonimenetluses välja apellandilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab nõukogu mitu väidet, mille kohaselt on rikutud õigusnormi.

Esiteks väidab nõukogu, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et apellandil on hagi esitamise õigus Euroopa Liidu kohtus.

Teiseks väidab nõukogu, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et tühistatud otsus puudutab apellanti otse ja isiklikult.

Kolmandaks heidab nõukogu Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta tugines tühistamisel väitele, mida apellant ei olnud esitanud ja mille osas nõukogul ei olnud võimalust ennast kaitsta.

Neljandaks heidab nõukogu Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et nõukogu pidi enne tühistatud otsuse vastuvõtmist hindama tühistatud otsusega sõlmitud lepinguga hõlmatud kaupade tootmise võimalikku mõju Lääne-Sahara rahva inimõigustele.

Viiendaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas, et nõukogu pidi enne tühistatud otsuse vastuvõtmist kontrollima, kas kõnealuse otsusega sõlmitud lepinguga seoses ei esine märke Maroko kontrolli all oleva Lääne-Sahara territooriumi loodusressursside kasutamisest selle territooriumi elanike huve kahjustades ja nende põhiõigusi rikkudes.

Lõpuks väidab nõukogu, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta osaliselt tühistas vaidlustatud otsuse, mille tulemusel muudeti otsuse enda sisu.
1.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 148 punkti d tuleb tõlgendada nii et lasti laeva lastimine ja sealt lossimine on kõnealuse sättega hõlmatud teenused, mis on otseselt vajalikud seoses artikli punktis a viidatud avamerel navigeerimiseks mõeldud laeva lastiga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 111/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Apelacyjny w Warszawie (Poola) 4. jaanuaril 2016 – J. D. versus Prezes Urzędu Regulacji Energetyki

(Kohtuasi C-4/16)

(2016/C 111/09)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Apelacyjny w Warszawie

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: J. D.

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Prezes Urzędu Regulacji Energetyki

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ (1) muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta artikli 2 punktis a koostoimes artikli 5 lõikega 3 ja põhjendusega 30 kasutatud taastuvatest energiaallikatest toodetud hüdroenergia mõiste all tuleb mõista ainult niisugust energiat, mis on toodetud hüdroelektrijaamades maismaa pinnaveekogude kallet, sealhulgas jõgede kallet ära kasutades, või ka niisugust energiat, mis on toodetud hüdroelektrijaamas, mis paikneb teise ettevõtte tööstuslike heitvete vette juhtimise kohas (mis ei ole pumpelektrijaam ega ka pumba funktsiooniga jõevoolu kasutav jaam)?

(1) ELT L 140, lk 16.
1.

a) Kas mõiste „konfidentsiaalne informatsioon” Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ (1) (edaspidi „direktiiv 2004/39/EÜ”) artikli 54 lõike 1 teise lause tähenduses ja seega ametisaladus nimetatud direktiivi artikli 54 lõike 1 esimese lause tähenduses hõlmab olenemata muudest tingimustest kogu teavet ettevõtja kohta, mille järelevalve all olev ettevõtja on edastanud järelevalveasutusele? b) Kas „järelevalvesaladus” kui teatav osa ametisaladusest direktiivi 2004/39/EÜ artikli 54 lõike 1 esimese lause tähenduses hõlmab olenemata muudest tingimustest kõiki toimikus sisalduvaid järelevalveasutuse avaldusi, sealhulgas kirjavahetust teiste ametiasutustega? Kui esimese küsimuse punktidele a või b tuleb vastata eitavalt, siis c) Kas ametisaladust käsitlevat direktiivi 2004/39/EÜ artikli 54 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teabe konfidentsiaalsena käsitamise seisukohast aa) on oluline, kas teave on oma loomu poolest selline, mille suhtes kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus või võib juurdepääs sellele teabele konkreetselt ja tegelikult kahjustada konfidentsiaalsushuvi või bb) tuleb arvesse võtta muid asjaolusid, mille esinemise korral kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus, või cc) saab järelevalveasutus tugineda oma toimikutes sisalduva teabe puhul järelevalve all oleva asutuse kohta ja järelevalveasutuse sellekohaste kirjalike dokumentide puhul ümberlükatavale eeldusele, et need puudutavad äri- või järelevalvesaladust?
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELTL”) artiklit 56 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi meetmed, millega seotud liikmesriigi õigusnormid võimaldavad põhimõtteliselt võimaliku kontsessiooni andmiseks pakkumismenetluse väljakuulutamisega ning pakkumuse, mille kohta sõlmitakse kontsessioonileping, edukaks tunnistamisega, et õigusnormidele vastav mistahes – ka mõnes muus liikmesriigis asutatud – teenuseosutaja saaks avaliku pakkumismenetluse käigus või pakkumuse esitamisega kontsessiooniõiguse, mis on seotud liberaliseerimata kaughasartmänguteenuse osutamisega, kuid vaadeldav liikmesriik tegelikult kontsessiooniteadet ei avalda ning teenuseosutaja ei saa ka tegelikult kasutada võimalust pakkumust esitada; liikmesriigi ametiasutus tuvastab aga sellegipoolest teenuseosutamise tõttu, mille jaoks puudub kontsessiooniõigust puudutav luba, et teenuseosutaja on toime pannud õigusrikkumise, ja määrab temale haldustrahvi (ajutiselt juurdepääsu keelamine, trahv korduva rikkumise eest)?
2.

Kas ELTL artikli 267 kolmanda lõiguga – arvestades ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta (3) artikli 47 teist lõiku ja artikli 52 lõiget 3 – on kooskõlas, et siseriiklik kohus, kes on viidatud artikli alusel kohustatud esitama Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse, keeldub sellesisulise taotluse rahuldamisest üksnes põhjusel, et taotlus esitatakse dokumendiga, mis tuleb siseriiklike menetlusõigusnormide kohaselt jätta arvesse võtmata, kuna see on esitatud hilinenult?
ET Euroopa Liidu Teataja C 136/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal administratif de Montreuil (Prantsusmaa) 12. veebruaril 2016 – ArcelorMittal Atlantique et Lorraine versus Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

(Kohtuasi C-80/16)

(2016/C 136/24)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal administratif de Montreuil

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: ArcelorMittal Atlantique et Lorraine

Vastustaja: Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l’Énergie

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Komisjon, jättes kuummetalli võrdlusaluse väärtusest välja elektri tootmiseks taaskasutatavate jääkgaaside heitkogused, läks otsusega nr 2011/278/EL (1) vastuollu direktiivi 2003/87/EÜ (2) artikli 10a lõikega 1 osas, mis puudutab eelnevate võrdlusaluste määramise eeskirju ja eriti eesmärki tagada tõhus jääkgaaside energia taaskasutamine ning võimalust eraldada tasuta saastekvoote jääkgaasidest toodetud elektrienergia puhul?

2. Kas Euroopa Komisjon, tuginedes selles otsuses kuummetalli võrdlusaluse väärtuse määramisel raua ja terase BREF-i dokumendile ja dokumendile LDSD 2007, rikkus kohustust kasutada kõige täpsemaid ja ajakohasemaid olemasolevaid teaduslikke andmeid, mida ta oleks pidanud tegema ja/või hea halduse põhimõtet?

3. Kas Euroopa Komisjoni poolt otsuses 2011/278/EL tehtud valik, kui see leiab kinnitust, kasutada paagutatud maagi võrdlusaluse määramisel ühe võrreldava käitisena ka sellist käitist, kus toodeti nii paagutatud maagist kui brikettidest, võis kaasa tuua võrdlusaluse väärtuse õigusvastasuse?

4. Kas Euroopa Komisjon on rikkunud Euroopa Liidu Toimimise Lepingu artiklist 296 tulenevat põhjendamiskohustust, jättes selle valiku põhjused selles otsuses konkreetselt täpsustamata?

(1) Komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsus millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks (ELT L 130, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT L 275, lk 32, ELT eriväljaanne 15/007, lk 631).