KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 6. aprillil 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑348/16

Moussa Sacko

versus

Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione internazionale di Milano

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Milano (Milano esimese astme kohus, Itaalia))

Eelotsusetaotlus – Varjupaik – Direktiivi 2013/32/EL artiklite 12, 14, 31 ja 46 tõlgendamine – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Haldusasutuse keeldumine pärast asjaomase isiku ärakuulamist pagulasseisundi taotluse rahuldamisest – Võimalus tunnistada kaebus ilma asjaomase isiku ärakuulamiseta vastuvõetamatuks

1. Esimest korda (kui ma ei eksi) küsitakse Euroopa Kohtult, kas direktiiviga 2013/32/EL ( 2 ) on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, mis võimaldab tunnistada varjupaigataotleja poolt tema rahvusvahelise kaitse taotluse rahuldamata jätmise peale kohtule esitatud kaebuse otsekohe vastuvõetamatuks või jätta see otsekohe rahuldamata.

2. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab, et varjupaika taotlenud isiku kaebus on käesoleval juhul „ilmselgelt põhjendamatu“ ja et tema taotluse „haldusasutuse poolt rahuldamata jätmine“ on „järelikult möödapääsmatu“. Kuigi niisugustel asjaoludel on tal liikmesriigi õigusnormidega lubatud tunnistada kaebus otsekohe vastuvõetamatuks või otsekohe rahuldamata jätta, tekib kahtlus, kas see lahendus on kooskõlas direktiiviga 2013/32. Konkreetselt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas otsekohe rahuldamata jätmine jätaks tegelikult taotleja ilma õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele, mis on direktiivi artikli 46 lõikega 3 tagatud.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

Direktiiv 2013/32

3. Direktiivi 2013/32 artikli 1 järgi on selle direktiivi eesmärk „kehtestada direktiivi 2011/95/EL ( 3 ) kohase rahvusvahelise kaitse andmise ja äravõtmise menetluse ühised nõuded“.

4. Sama direktiivi põhjendustes 18, 20 ja 60 on kinnitatud: „(18) Rahvusvahelise kaitse taotluse kohta võimalikult kiiresti otsuse tegemine, ilma et see piiraks taotluse piisavat ja täielikku läbivaatamist, on nii liikmesriikide kui ka rahvusvahelise kaitse taotlejate huvides.“ „(20) Selgelt määratletud juhtudel, kui taotlus on tõenäoliselt põhjendamatu või kui esineb tõsine oht riigi julgeolekule või avalikule korrale, peaks liikmesriikidel olema võimalik taotluse läbivaatamise menetlust kiirendada, eelkõige kehtestades teatud menetlusetappidele lühemad mõistlikud tähtajad, ilma et see piiraks taotluse piisavat ja täielikku läbivaatamist ning taotleja tegelikku võimalust kasutada käesolevas direktiivis sätestatud aluspõhimõtteid ja tagatisi.“ „(60) Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja peetakse kinni hartaga tunnustatud põhimõtetest. Eelkõige püütakse käesoleva direktiiviga tagada inimväärikuse täielik austamine ning edendada harta artiklite 1, 4, 18, 19, 21, 23, 24 ja 47 kohaldamist ning direktiivi tuleb sellele vastavalt rakendada.“

5. Direktiivi artikli 2 punktis c on määratletud: „„taotleja“ – kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes on esitanud rahvusvahelise kaitse taotluse, mille kohta ei ole lõplikku otsust veel tehtud“.

6. II peatükis („Üldpõhimõtted ja tagatised“) on artiklis 12 sätestatud: „1. III peatükis sätestatud menetluste korral peavad liikmesriigid tagama, et kõigile taotlejatele oleksid antud järgmised tagatised: a) taotlejat peab teavitama keeles, millest ta aru saab või kõigi eelduste kohaselt aru saab, sellest, millist menetlust järgitakse, millised on tema õigused ja kohustused menetluse ajal, ning millised on võimalikud tagajärjed, kui ta ei täida oma kohustusi ega tee koostööd ametiasutustega. […]; […] d) taotlejal ja vajaduse korral tema õigusnõustajal või muudel nõustajatel on […] juurdepääs artikli 10 lõike 3 punktis b osutatud teabele ja artikli 10 lõike 3 punktis d osutatud ekspertide antud teabele, kui menetlev ametiasutus võttis kõnealust teavet arvesse taotluse kohta otsuse tegemisel; e) taotlejat peab mõistliku aja jooksul teavitama menetleva ametiasutuse otsusest tema taotluse kohta […]; f) taotlejat peab teavitama menetleva ametiasutuse otsusest keeles, millest ta aru saab või on kõigi eelduste kohaselt võimeline aru saama, kui teda ei abista ega esinda õigusnõustaja ega muu nõustaja. Esitatav teave peab sisaldama […] teavet eitava otsuse vaidlustamise võimaluste kohta. 2. IV peatükis sätestatud menetluste korral peavad liikmesriigid tagama, et kõigil taotlejatel oleksid lõike 1 punktides b kuni e osutatud tagatistega samaväärsed tagatised.“

7. Direktiivi artikli 14 („Isiklik vestlus“) lõikes 1 on sätestatud: „Enne, kui menetlev ametiasutus võtab vastu otsuse, antakse taotlejale võimalus tema rahvusvahelise kaitse taotlusega seonduvaks isiklikuks vestluseks […].“

8. Direktiivi artiklis 17 („Isikliku vestluse aruanne ja salvestamine“) on ette nähtud: „1. Liikmesriigid tagavad, et iga isikliku vestluse kohta koostatakse põhjalik ja asjakohane aruanne, mis sisaldab kõiki sisulisi elemente, või vestluse üleskirjutus. 2. Liikmesriigid võivad ette näha isiklikust vestlusest helisalvestise või audiovisuaalsalvestise tegemise. Kui selline salvestis tehakse, tagavad liikmesriigid selle salvestise või üleskirjutuse kättesaadavuse seoses taotleja toimikuga. 3. Liikmesriigid tagavad, et taotlejal on võimalus kommenteerida ja/või selgitada suuliselt ja/või kirjalikult aruandes või vestluse üleskirjutuses esinevaid võimalikke tõlkevigasid või vääritimõistmisi kas vestluse lõpus või kindlaksmääratud tähtaja jooksul enne seda, kui menetlev ametiasutus teeb otsuse. Sel eesmärgil tagavad liikmesriigid, et taotlejat teavitatakse igakülgselt aruande sisust või vestluse üleskirjutuse olulistest osadest, vajaduse korral tõlgi kaasabil. Seejärel paluvad liikmesriigid taotlejal kinnitada, et aruande või vestluse üleskirjutuse sisu kajastab seda vestlust õigesti. […] 5. Taotlejatel ja nende […] õigusnõustajatel või muudel nõustajatel on juurdepääs aruandele või vestluse üleskirjutusele ja vajaduse korral salvestisele, enne kui menetlev ametiasutus teeb oma otsuse. […]“

9. Artiklis 31 „Taotluse läbivaatamise menetlus“, millega algab III peatükk („Esimese astme menetlus“), on sätestatud: „1. Liikmesriigid vaatavad rahvusvahelise kaitse taotlused läbi menetluse kohaselt, mis on kooskõlas II peatükis sätestatud üldpõhimõtete ja tagatistega. 2. Liikmesriigid tagavad, et läbivaatamismenetlus viiakse lõpule võimalikult kiiresti, ilma et see piiraks taotluse piisavat ja põhjalikku läbivaatamist. 3. Liikmesriigid tagavad, et läbivaatamismenetlus viiakse lõpule kuue kuu jooksul alates taotluse esitamisest. […] Liikmesriigid võivad käesolevas lõikes sätestatud kuuekuulist tähtaega pikendada maksimaalselt üheksa kuu võrra järgmistel juhtudel: a) kui tegemist on keeruliste faktiliste ja/või õiguslike asjaoludega; b) kui rahvusvahelist kaitset taotleb korraga suur hulk kolmanda riigi kodanikke või kodakondsuseta isikuid, mis teeb menetluse lõpuleviimisel kuuekuulisest tähtajast kinnipidamise praktikas väga raskeks; c) kui viivitus on selgelt põhjustatud sellest, et taotleja ei täida oma artiklist 13 tulenevaid kohustusi. […] 8. Liikmesriigid võivad ette näha taotluse läbivaatamise menetluse kiirendamise ja/või selle kohaldamise piiril või transiiditsoonis kooskõlas artikliga 43 vastavalt II peatükis sätestatud üldpõhimõtetele ja tagatistele, kui: a) taotleja on taotluse ja asjaolude esitamisel tõstatanud ainult küsimusi, mis ei seostu sellega, kas teda saab käsitada rahvusvahelise kaitse saamise kriteeriumidele vastava isikuna […], või b) taotleja on pärit turvalisest päritoluriigist käesoleva direktiivi tähenduses või c) taotleja on ametiasutusi eksitanud, esitades valeandmeid või -dokumente või jättes esitamata tema isikut ja/või rahvust käsitleva asjaomase teabe või dokumendid, millel oleks võinud olla otsusele negatiivne mõju, või d) on tõenäoline, et taotleja on isikut tõendava või reisidokumendi, mis oleks aidanud kindlaks teha tema isikut või kodakondsust, pahauskselt hävitanud või sellest vabanenud, või e) taotleja on teinud selgelt ebajärjekindlaid ja vastukäivaid, selgelt valesid või ilmselgelt ebatõenäolisi avaldusi, mis on vastuolus päritoluriiki käsitleva piisavalt kontrollitud teabega, mis muudab selgelt ebausutavateks tema väited seoses sellega, kas ta vastab rahvusvahelise kaitse saamise kriteeriumidele […], või f) taotleja on esitanud korduva rahvusvahelise kaitse taotluse, mis ei ole artikli 40 lõike 5 kohaselt vastuvõetamatu; või g) taotleja esitab taotluse üksnes eesmärgiga lükata edasi või nurjata tema tagasisaatmist käsitleva varasema või peatselt tehtava otsuse täideviimist või h) taotleja sisenes liikmesriigi territooriumile ebaseaduslikult või pikendas ebaseaduslikult oma riigis viibimist ning jättis mõjuva põhjuseta vastavate asutustega ühendust võtmata või ei esitanud rahvusvahelise kaitse taotlust niipea kui võimalik, arvestades tema riiki sisenemise asjaoludega; või i) taotleja keeldub täitmast kohustust anda sõrmejälgi […], või j) mõjuvatel põhjustel on alust arvata, et taotleja ohustab liikmesriigi riiklikku julgeolekut või avalikku korda või taotleja on vastavalt siseriiklikule õigusele välja saadetud riiklikku julgeolekut või avalikku korda käsitlevatel mõjuvatel põhjustel. 9. Liikmesriigid kehtestavad seoses lõikega 8 otsuse vastuvõtmiseks esimese astme menetluses tähtajad. Need tähtajad on mõistlikud. […]“

10. Direktiivi artikli 32 lõike 2 kohaselt: „[p]õhjendamatute taotluste korral, mille puhul esineb ükskõik milline artikli 31 lõikes 8 loetletud asjaoludest, võivad liikmesriigid samuti pidada taotlust selgelt põhjendamatuks, kui siseriiklikes õigusaktides on nii määratletud.“

11. Direktiivi V peatükk („Apellatsioonimenetlused“) sisaldab ainult ühte artiklit (46) „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile“, mille kohaselt: „1. Liikmesriigid tagavad, et taotlejal on õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus seoses järgnevaga: a) tema rahvusvahelise kaitse taotluse kohta tehtud otsus, kaasa arvatud otsus: i) pidada pagulasseisundi ja/või täiendava kaitse seisundiga seotud taotlust põhjendamatuks, ii) pidada taotlust vastuvõetamatuks vastavalt artikli 33 lõikele 2, iii) mis on vastu võetud liikmesriigi piiril või transiiditsoonis, nagu on kirjeldatud artikli 43 lõikes 1, iv) mitte teostada läbivaatamist vastavalt artiklile 39; b) keeldumine taotluse uuesti läbivaatamisest pärast seda, kui taotluse läbivaatamine on lõpetatud vastavalt artiklitele 27 ja 28; c) otsus rahvusvaheline kaitse ära võtta vastavalt artiklile 45. 2. Liikmesriigid tagavad, et menetleva ametiasutuse poolt täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavaks tunnistatud isikul on vastavalt lõikele 1 õigus tõhusale õiguskaitsevahendile seoses otsusega pidada pagulasseisundiga seotud taotlust põhjendamatuks. […] 3. Lõike 1 kohaldamiseks tagavad liikmesriigid, et tõhusa õiguskaitsevahendiga nähakse ette nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude, sealhulgas vajaduse korral direktiivi 2011/95/EL kohaste rahvusvahelise kaitse vajaduste täielik ja ex nunc läbivaatamine vähemalt esimese astme apellatsioonimenetluses. 4. Liikmesriigid näevad ette mõistlikud tähtajad ja muud vajalikud eeskirjad, et taotlejal oleks võimalik kasutada oma õigust tõhusale õiguskaitsevahendile vastavalt lõikele 1. Tähtajad ei tohi muuta taotleja sellist õigust võimatuks või ülemäära keeruliseks. Liikmesriigid võivad ka ette näha artikli 43 kohaste otsuste ex officio läbivaatamise. […]“

B. Liikmesriigi õigus

12. Eelotsusetaotluse järgi on Itaalia õiguses rahvusvahelise kaitse valdkonnas ette nähtud halduslik etapp, milles ekspertide kolleegium vaatab taotluse läbi pärast vestlust selle esitajaga ja kohtulik etapp, milles taotleja, kelle taotlust ei rahuldatud, võib rahuldamata jätmise haldusotsuse vaidlustada.

13. 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 ( 4 ) artiklis 19 (2015. aasta seadusandliku dekreediga nr 142 ( 5 ) muudetud redaktsioonis) on ette nähtud: „1. Kohtuvaidlustele, mille ese on 28. jaanuari 2008. aasta seadusandliku dekreedi nr 25 artiklis 35 vaadeldud otsuste peale esitatud kaebused, kohaldatakse kiirmenetlust, kui käesolevas artiklis ei ole sätestatud teisiti. […] 3. Kaebus esitatakse 30 päeva jooksul pärast otsuse kätte toimetamist või, kui kaebaja elukoht on välisriigis, 60 päeva jooksul, vastasel juhul on kaebus vastuvõetamatu; […]. 4. Kaebusel on otsuse täitmist peatav mõju, välja arvatud juhtudel, kui see esitatakse: […] b) otsuse peale, millega tunnistatakse vastuvõetamatuks rahvusvahelise kaitse taotlus; c) otsuse peale, millega jäetakse taotlus ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata […]; […] 6. Kohtusekretär toimetab kaebuse ja kohtuistungi kindlaksmääramise määruse kätte huvitatud isikule ja siseministeeriumile […] ning prokuratuurile. […] 8. Vaidlustatud otsuse teinud kolleegium võib esitada kõik aktid ja dokumendid, mida ta peab uurimise jaoks vajalikuks, ja kohus võib korraldada kohtuvaidluse lahendamiseks vajaliku tõendite kogumise, ka omal algatusel. 9. Kohus teeb otsuse kuue kuu jooksul alates kaebuse esitamisest otsuse tegemise ajal olemasolevate andmete põhjal kohtumäärusega, millega jäetakse kaebus rahuldamata või antakse kaebajale pagulasseisund või täiendav kaitse. […]“

II. Faktilised asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas

14. M. Sacko saabus Itaaliasse Malist 20. märtsil 2015 ja esitas varjupaigataotluse. 10. märtsil 2016 kuulas Commissione Territoriale per il riconoscimento della protezione internazionale (rahvusvahelise kaitse territoriaalne kolleegium, edaspidi „territoriaalne kolleegium“) ta isiklikult ära.

15. Territoriaalne kolleegium teatas 5. aprillil 2016 M. Sackole, et ta jätab tema rahvusvahelise kaitse taotluse rahuldamata ja järelikult keeldub andmast talle pagulasseisundit või täiendavat kaitset. Ta põhjendas oma otsust sellega, et taotlus oli esitatud üksnes majanduslikel põhjustel, ilma et oleks tuvastatud fumus persecutionis’t.

16. M. Sacko vaidlustas 3. mail 2016 territoriaalse kolleegiumi otsuse eelotsusetaotluse esitanud kohtus. Ta kordas oma algses taotluses esitatud põhjuseid ja tugines üldiselt Mali oludele, seostamata neid kuidagi oma konkreetsete isiklike asjaoludega.

17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et kaebus on ilmselgelt põhjendamatu. Tema hinnangul ja sõnul „on tuvastatud (ja uurimise tulemusena tegelikult kindel), et M. Sacko esitas rahvusvahelise kaitse taotluse oma äärmise vaesuse tõttu. Ainult vaesuses elamisega ei saa põhjendada isegi mitte riigisiseses õiguses ette nähtud meetmete kohaldamist, see tähendab nn humanitaarkaitset […]. Kokkuvõttes arvab siinne kohus, et kaebus tuleb jätta rahuldamata otsekohe, see tähendab ilma taotlejat uuesti ära kuulamata“.

18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et kui taotleja on halduslikus etapis ära kuulatud, võib tema kohtule esitatud kaebuse rahuldamata jätta või rahuldada, ilma et oleks vaja isik uuesti ära kuulata. Seda tõlgendust on tema sõnul kinnitanud Suprema Corte di Cassazione (Itaalia kassatsioonikohus), tuginedes 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artikli 19 ajakohastatud redaktsioonile.

19. Eelotsusetaotluse järgi on 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artikli 19 lõikes 9 ette nähtud „uus“ alternatiivne „otsustamismudel“, nimelt „otsekohe otsustamine“„otsuse tegemise hetkel olemasolevate dokumentide põhjal“. See tähendab, et sama artikli lõikes 6 sätestatud menetluse alternatiivina võib kohus kaebuse otse rahuldada või rahuldamata jätta, eriti kui ta leiab, et dokumentidest nähtuv olukord tingib lahenduse, mis vaatamata taotlejaga uue vestluse pidamisele ei muutuks.

20. Sellegipoolest kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas liidu õigusega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis lubavad tal tunnistada kaebuse ilma isiku eelnevalt ära kuulamiseta vastuvõetamatuks või rahuldamata jätta, mistõttu ta esitabki käesoleva eelotsusetaotluse.

III. Esitatud küsimus

21. Euroopa Kohtu kantseleis 22. juunil 2016 registreeritud eelotsusetaotlusega esitatud küsimus on järgmise sisuga: „Kas direktiivi 2013/32/EL (eelkõige artikleid 12, 14, 31 ja 46) tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab kehtestada niisuguse menetluse nagu Itaalia menetlus (2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artikli 19 lõige 9), mille raames on kohtul, kelle poole pöördub varjupaigataotleja, kelle taotluse jättis varjupaigataotlusi läbivaatav haldusasutus täieliku, ärakuulamisega läbivaatamise tulemusena rahuldamata, lubatud jätta kaebus otsekohe rahuldamata, ilma et ta peaks taotleja uuesti ära kuulama, kui kaebus on ilmselgelt põhjendamatu ja haldusasutuse keeldumine on seega möödapääsmatu?“

IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja menetlusosaliste seisukohad

22. Lisaks M. Sackole ja Itaalia valitsusele esitasid oma kirjalikud seisukohad Belgia, Tšehhi, Prantsuse, Ungari ja Poola valitsus ning komisjon. Kohtuistungi pidamist ei peetud tingimata vajalikuks.

23. M. Sacko arvab, et 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artikli 19 lõikega 9 ei ole lubatud tunnistada kohtule esitatud kaebus otsekohe ja ilma ärakuulamiseta vastuvõetamatuks, vaid ainult nõutud taotleja huvides, et tema kaebus vaadatakse läbi ja lahendatakse kiiresti, kuid kaotamata tõhusale õiguskaitsevahendile omaseid tagatisi. Tema arvates ei luba direktiivi 2013/32 artikliga 46 tagatud õigus ohverdada kiirelt menetlemise nimel asja sisulist läbivaatamist ega taotleja ärakuulamist tema juhtumi asjaolude hindamiseks ära jätta.

24. Menetluses osalenud liikmesriigid on üksmeelsed nii selles, et taotleja ärakuulamine on halduslikus etapis möödapääsmatu, kui ka selles, et teatavatel asjaoludel võib selle kohtulikus etapis ära jätta.

25. Selles liikmesriikide üksmeelses arvamuses on siiski mõned nüansid.

26. Nii pooldab Itaalia valitsus seisukohta, et 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artiklis 19 on sätestatud menetlus, mis – kuigi selles ei ole ärakuulamise võimalust sõnaselgelt ette nähtud – on tõhus õiguskaitsevahend ega takista kohtul põhjendatult otsustada taotlejat ära kuulata, kui ta peab seda vajalikuks.

27. Itaalia valitsus leiab, et direktiivist 2013/32 ega liidu üldpõhimõtetest õiglase kohtumenetluse valdkonnas ei tulene üldist ja eranditeta kohustust võimaldada kohtulikus etapis ärakuulamist. Lisaks tuleb kohtulik menetlus lõpule viia mõistliku tähtaja sees.

28. Belgia valitsus on seisukohal, et olenemata sellest, kas taotlus või kaebus on või mitte ilmselgelt põhjendamatu, ei nõua direktiiv 2013/32 kohtulikus etapis ärakuulamist. Arvestades direktiivis endas antud tagatisi selleks, et kindlustada halduslikus etapis toimuva vestluse üleskirjutus, on Euroopa seadusandja (loogiliselt) arvestanud, et selleks, et tagada, et faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele taotleja tugineb, vaadatakse rangusega läbi, ei ole asjakohane nõuda veel teist ärakuulamist kohtulikus etapis.

29. Tšehhi valitsuse hinnangul kasutatakse õigust olla ära kuulatud menetluse halduslikus etapis, ilma et direktiivi 2013/32 artiklist 46 ega Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklist 47 tuleneks, et õigus tõhusale kohtulikule kaitsele kohustab igal juhul veel teiseks vestluseks, liiati veel siis, kui kohtule esitatud kaebus on ilmselgelt põhjendamatu. Seda teisiti mõista ainult pikendaks menetlust kunstlikult.

30. Prantsuse valitsus tõlgendab nii, et nii direktiivi 2013/32 ülesehitusest kui ka selle ettevalmistavatest materjalidest nähtub selgelt, et huvitatud isiku ärakuulamine kohtulikus etapis ei ole kohustuslik, ehkki liikmesriigid võivad selle oma menetlusautonoomia raames ette näha. Ta lisab, et lisaks oleks kohatu tugineda võrdväärsuse põhimõttele, kuna samaväärset siseriiklikku õiguskaitsevahendit ei ole. Tõhususe põhimõtte osas tuleb direktiivi artikli 46 lõike 3 tagatistest igal juhul kinni pidada; ka juhul, kui kaebus tunnistatakse ilma eelneva ärakuulamiseta vastuvõetamatuks – ärakuulamine ei ole tema arvates tingimus, mis tuleb tingimata täita selleks, et nendest tagatistest kinni pidada.

31. Ungari valitsus toob sellega seoses esile Euroopa Kohtu praktika direktiivi 2008/115/EÜ ( 6 ) kohta. Ta väidab, et ärakuulamine kohtulikus etapis ei ole kohustuslik ja selle võib niisugustel juhtudel nagu põhikohtuasjas ära jätta. Igal juhul on Itaalia õigusnormid tema arvates liidu õigusega kooskõlas, kui need ei välista võimalust, et kohus kuulab taotleja ära, kui ta peab seda vajalikuks.

32. Poola valitsus väidab, et ärakuulamise kohtulikus etapis võivad ette näha liikmesriigid, kes on kohustatud järgima võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, nagu ka õigust tõhusale kohtulikule kaitsele. Neid põhimõtteid selle valitsuse hinnangul kohtule esitatud kaebuse ilma eelneva ärakuulamiseta võimaliku rahuldamata jätmise korral põhimõtteliselt ei rikuta, tingimusel et taotleja on ära kuulatud halduslikus etapis. See kõik toimub pealegi kiiruse huvides, mis on direktiivis 2013/32 endas taotletud eesmärk.

33. Komisjoni hinnangul ei ole üheski liidu õigusnormis sätestatud, mis tingimustel tuleb tagada õigus olla menetluses ära kuulatud. Need tingimused tuleb sätestada liikmesriigi õiguskorras, tagades tõhususe ja võrdväärsuse põhimõtete järgimise. Ta toob argumendiks, et selleks, et kindlaks määrata, kas ärakuulamine kohtulikus etapis on kohustuslik, tuleb arvesse võtta kogu varjupaigamenetluse iseloomulikke tunnuseid ja asjaolusid, mille tõttu võib olla õigustatud see ära jätta.

34. Komisjon väidab, et Euroopa Inimõiguste Kohtu seisukohtade järgi on õigus olla ära kuulatud üldpõhimõte, millest võib kõrvale kalduda vaid erandlikel asjaoludel. Asjaolu, et haldusasutus jättis taotluse ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata, ei ole üks niisugustest asjaoludest. Ka ei ole seda menetluse aeglus ega ärakuulamisega seonduvad lisakulud.

35. Lõppkokkuvõttes peab ärakuulamine komisjoni sõnul olema reegel, ehkki mitte absoluutne. Erandjuhul, kui varjupaigataotluses tuginetakse põhjenduseks ainult majanduslikele põhjustele, faktilised asjaolud on lihtsad ja nende üle ei ole vaidlust ning halduslikus etapis on kinni peetud nõutavatest tagatistest, vastaks sellest reeglist erandi tegemine direktiivi 2013/32 põhjenduses 20 ette nähtud kiiruse eesmärgile.

V. Õiguslik analüüs

36. Tribunale di Milano (Milano esimese astme kohus, Itaalia) tõstatatud küsimus on esmapilgul üsna konkreetne: tuleb kindlaks määrata, kas liikmesriigi õigusnormid, millega on lubatud rahvusvahelise kaitse taotluse rahuldamata jätmise haldusotsuse peale kohtule esitatud kaebus otsekohe vastuvõetamatuks tunnistada või rahuldamata jätta, vastab direktiivi 2013/32 nõuetele.

37. Küsimuse põhjenduste lahti seletamise käigus osutub küsimus aga keerukamaks. Ja selgub, et tegelikult ei ole küsimus üleüldiselt „õiguses ärakuulamisele“ või – kui eelistate – „õiguses olla ära kuulatud“, vaid selle õiguse konkreetses vormis või variandis, mida kujutab endast „õigus vestlusele“ või „olla isiklikult ära kuulatud“. ( 7 )

38. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus keskendub võimalikule vajadusele kuulata varjupaigataotleja uuesti, isiklikult ära kohtumenetluses, mille ta algatab tema taotluse haldusasutuse poolt rahuldamata jätmise vaidlustamiseks.

39. Nagu ma järgnevalt selgitan, on „õigusel olla isiklikult ära kuulatud“„õiguse ärakuulamisele“ alaliigina varjupaigamenetluse halduslikus etapis oma koht. Kohtulikus etapis aga kehtib kaebaja õigus esitada (ja seega olla ära kuulatud) kohtu ees argumendid oma nõude kaitseks – mis on õigus, mida ei saa pidada samaväärseks õigusega olla isiklikult ära kuulatud.

40. Ei ole kahtlust, et nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu kui ka kirjalikud seisukohad esitanud valitsuste jaoks on isiklik vestlus taotlejaga halduslikus etapis möödapääsmatu.

41. Nimelt on direktiivi 2013/32 artikli 14 lõige 1 päevselge, sätestades, et selles halduslikus etapis tuleb anda „taotlejale võimalus tema rahvusvahelise kaitse taotlusega seonduvaks isiklikuks vestluseks“ ( 8 ). Nii tehti ka M. Sackoga, kellega territoriaalne kolleegium vestles isiklikult.

42. Direktiivi 2013/32 artiklis 46, mille ese on õiguskaitsevahendid kohtus taotluse rahuldamata jätmise puhul, aga sellist vestlust ette nähtud ei ole. Selles sättes tagatakse „õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus“ (lõiked 1 ja 2), mis hõlmab „nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude […] täielik[ku] ja ex nunc läbivaatami[st]“ (lõige 3). Lisaks nõuab see kaebuse lahendamist mõistliku tähtajaga, mis ei muuda õiguskaitsevahendi kasutamist võimatuks või ülemäära keeruliseks (lõige 4), ja et kaebus on põhimõtteliselt peatava mõjuga (lõige 5). Kuid mingil hetkel ei ole öeldud, et need kohtumenetlused peavad sisaldama isiklikku vestlust taotlejaga.

43. Lisaks direktiivi 2013/32 artikli 46 lõige 4 mitte ainult usaldab liikmesriikidele lõikes 1 nimetatud otsuste vaidlustamiseks „mõistlike tähtaegade“ kehtestamise, vaid ka lubab neil näha ette „muud vajalikud eeskirjad, et taotlejal“ oleks võimalik kasutada nende otsuste vastu oma õigust tõhusale õiguskaitsevahendile.

44. Selles kontekstis on varjupaigataotluste rahuldamata jätmise haldusotsuste puhul ette nähtud õiguskaitsevahendite kohtus täpne korraldus liikmesriikide menetlusautonoomia raames lahendatav küsimus. ( 9 ) Liikmesriikide vabadus kehtestada menetluseeskirjad, mida nad peavad sobivaks, ei siiski absoluutne, sest selle puhul kehtib tulemuse saavutamise absoluutne kohustus: liikmesriigi menetlus peab igal juhul tagama õiguskaitsevahendi, mis kindlustab tõhusalt harta artiklis 47 ette nähtud õiguse kohtulikule kaitsele.

45. Nagu on sätestatud direktiivi 2013/32 põhjenduses 60, „austatakse [selles direktiivis] põhiõigusi ja peetakse kinni hartaga tunnustatud põhimõtetest“, püüdes tagada eelkõige „inimväärikuse täielik austamine ning edendada“ muu hulgas harta artikli 47 „kohaldamist“, ning direktiivi tuleb „sellele vastavalt rakendada“ ( 10 ).

46. Euroopa Kohus on kuulutanud, et „õigus olla ära kuulatud on […] kaitseõiguste järgimise lahutamatu osa“ ( 11 ) ja et see „tagab igale isikule võimaluse teha haldusmenetluses, enne tema huve kahjustada võiva otsuse tegemist, tarvilikult ja tõhusalt teatavaks oma seisukoht“ ( 12 ).

47. Seda doktriini on soovitatud järgida eraõiguslike isikute ja haldusasutuste vahelistes suhetes ja eriti rahvusvahelise kaitse tunnustamise haldusmenetlustes. ( 13 ) Selle ülekandmine kohtumõistmise valdkonda on üks õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele komponentidest, mille näiteks on õigus tõhusale õiguskaitsevahendile, mida kaitseb direktiivi 2013/32 artikkel 46.

48. Selleks et õigust pöörduda kohtusse saaks pidada tõhusaks, „on vaja, et siseriiklik kohus saaks kontrollida põhjusi, miks pädev haldusasutus leidis, et rahvusvahelise kaitse taotlus on põhjendamatu või põhineb kuritarvitusel, ilma et nende põhjuste suhtes kehtiks kummutamatu õiguspärasuse eeldus“ ( 14 ).

49. Nende eelduste põhjal hõlmab õigus olla ära kuulatud menetluse halduslikus etapis õigust pöörduda oma õiguste ja huvide kaitseks isiklikult avaliku võimu organi poole enne, kui see avaliku võimu organ teeb rahvusvahelise kaitse taotluse kohta otsuse. ( 15 ) Kui otsus on tehtud, tuleb mängu õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus, kui menetlev ametiasutus jätab taotleja taotluse rahuldamata.

50. Just sellega ongi meil tegu: tuleb välja selgitada, kuidas peab kulgema menetlus, mis võimaldab pöörduda kohtusse, kes selgitab lõplikult välja, kas see, et haldusasutus keeldus rahvusvahelist kaitset andmast, oli õiguspärane.

51. Selles kontekstis on direktiivi 2013/32 artiklis 46 ette nähtud õiguskaitsevahendi tõhusus tagatud siis, kui kaebaja saab (tavaliselt oma advokaadi või muude õigusnõustajate kaudu) esitada kohtule põhjused, mis räägivad vaidlustatud otsuse õiguspärasuse vastu, ja kui kohus saab kontrollida nimetatud otsuse põhjendatust.

52. Esimene tingimus on seega, et rahvusvahelise kaitse taotleja (või vastavalt olukorrale teda abistav advokaat või teda nõustav või menetluses esindav isik) saaks ennast kaitsta kõikide õiglasele kohtumõistmisele omaste menetluslike tagatistega. Kui see on nii, siis on kohus taotleja ära kuulanud, sest tal on lastud esitada – mitte tingimata suuliselt, sest menetluseeskirjades võib kehtivalt olla ette nähtud ainult kirjalik esitamine – argumendid, mida ta peab oma nõude kaitseks kohaseks.

53. Õigus olla kohtu poolt ära kuulatud ei hõlma aga oletatavat „õigust vestlusele“ kohtumenetluse raames. See hõlmab – kordan – õigust esitada kohtus põhjused, millel põhineb nõue, millega haldusotsus vaidlustatakse seetõttu, et see rikub asjaomase isiku õigusi ja huve, kuid mitte õigust isiklikule vestlusele kohtuga, kes ametiasutuse tegevust kontrollib.

54. Sellele väitele tuleb aga kohe lisada nüanss. Nimelt ei või seda mõista nii, nagu takistaks see nii poole nõudmisel kui ka omal algatusel korraldada tõendite kogumist ( 16 ), mille kohus võib määrata, kui ta peab seda parema kohtumõistmise jaoks vajalikuks. See hõlmab ka taotleja küsitlemist kohtumenetluse käigus.

55. See küsitlemine võib mõistagi olla sobiv direktiivi 2013/32 artikli 46 mandaadi täitmiseks, see tähendab selleks, et selle artikli lõike 3 kohaselt toimuks „nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude […] täielik ja ex nunc läbivaatamine“.

56. Kuivõrd direktiivi 2013/32 artiklis 46 ei ole erinevalt sellest, mis on sama direktiivi artiklis 14 sätestatud seoses haldusliku etapiga, sõnaselgelt ette nähtud isiklikku vestlust kohtumenetluses, ei ole liikmesriigi õigusnormid, millega see direktiiv üle võetakse, kohustatud sellist vestlust oma kohtumõistmise eeskirjadesse lisama.

57. Lisaks tuleb artiklit 46 tõlgendada rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise mehhanismi kontekstis, mida direktiiv 2013/32 reguleerib, see tähendab võttes arvesse kohtule esitatud kaebuse tihedat seost haldusliku etapiga, mis sellele eelneb ja milles tuli varupaigataotluse esitanud isik möödapääsmatult ära kuulata.

58. Kui halduslik etapp on toimunud õigesti, on olemas usaldusväärne tõend vestlusest taotlejaga, ( 17 ) kes on saanud teha aruandesse oma lisandused, selgitused või parandused. ( 18 ) Kuna see aruanne – või vestluse üleskirjutus – tuleb lisada toimikusse, mis antakse kohtu käsutusse, peab selle sisu olema oluline hindamiselement neile, kes viivad läbi direktiivi 2013/32 artikli 46 lõikes 3 nimetatud „nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude täieliku ja ex nunc läbivaatamise“. Selle direktiiviga, milles järgitakse liikmesriikide menetlusautonoomiat, ei tahetud kehtestada öeldule lisaks muid nõudeid selle kohta, kuidas toimivad kohtud, kellele usaldatakse delikaatne ülesanne hoolika hindamise teel lõplikult välja selgitada, kas keelduv haldusotsus on õiguspärane.

59. Kokkuvõttes peab kohus taotlejaga vestlema olenevalt selle vajalikkusest seoses „täieliku läbivaatamisega“, milleks kohus on kohustatud varjupaigataotleja õiguste ja huvide tõhusa kohtuliku kaitse nimel. Direktiiviga 2013/32 ei tahetud seda teha kohustuslikuks, aga ka ei välistatud võimalust otsustada seda kasutada, kui kohus, kes peab asja lahendama, peab seda kohtuotsuse tegemiseks tingimata vajalikuks.

60. Eespool öeldu on kohaldatav kõikidele kohtumenetlustele, milles kontrollitakse rahvusvahelise kaitse taotluste haldusotsusega rahuldamata jätmise õiguspärasust. On siiski mõni äärmuslik juht, kus kohtule esitatud kaebuse vastuvõetamatus on niivõrd selge ja ilmne, et direktiivi 2013/32 artikli 46 lõikes 3 ette nähtud „täielik läbivaatamine“ ammendub juba ainult kohtule esitatud (s.o kohtumenetluse raames esitatud) dokumentide või haldustoimikus märgitud objektiivsete andmete hindamisega.

61. Nendel kohtule esitatud kaebuse ilmselge vastuvõetamatuse või kaebaja nõude samamoodi selge põhjendamatuse juhtudel on kohtueelses etapis toimunud vestlusele lisanduva (teise) isikliku vestluse nõue ühteaegu nii sobimatu kui ka ebaproportsionaalne.

62. Nimelt võib tõesti esineda juhtusid, kus kaebus on täiesti mõttetu, ( 19 ) millisel juhul ei oleks vestlusel mingit mõtet ja sellest ei oleks mingit kasu. Ma ei näe, miks peaks selles valdkonnas kohtule esitatud kaebuste puhul olema võimalik kaebust vastuvõetamatuks tunnistav otsus välistatud, kui kaebus on ilmselgelt põhjendamatu või menetluse miinimumtingimused ei ole täidetud. Ja niisugustel asjaoludel ( 20 ) – kordan – on õiguspärane, et kohus teeb otsuse, ilma et oleks vaja menetluse raames täiendavalt tõendeid koguda.

63. Ent – kui need juhud välja arvata – kui kaebuse võimalik vastuvõetamatus sõltub juba vaieldavamatest hinnangutest nõude sisulistes küsimustes, siis peab nõude vastuvõetamatuks tunnistamisele (või rahuldamata jätmisele) paratamatult eelnema selle sisu „läbivaatamine“, mille raames tuleb selleks, et see oleks direktiivi 2013/32 artikli 46 lõike 3 tähenduses „täielik“, arvesse võtta piisavaid otsustuselemente. Muu hulgas võib, kui vaja, kohtu otsustuskriteeriumi kujundamiseks olla kohane taotleja isiklik küsitlemine.

64. Kaebuse vastuvõetamatuks või põhjendamatuks kvalifitseerimine peab alati olema vaidlustamisnõude faktiliste ja õiguslike asjaolude analüüsist lähtuva otsustuse tulemus. Paratamatult sõltub niisugune tulemus selle põhjuse laadist, mis määrab, et kaebus on vastuvõetamatu. Ja selle põhjuse, või põhjuste, hindamisel võivad asjakohased otsustuselemendid mõnel juhul leiduda otse kaebuses endas ja eelnevas haldustoimikus, samas kui teistel juhtudel tuleb need hankida uurimise (tõendite kogumise) kaudu.

65. Kuna direktiiv 2013/32 kohustab vestlema rahvusvahelise kaitse taotluse menetlemise halduslikus etapis, leian, et seda on kohtumenetluses korrata vaja ainult siis, kui (esimene) vestlus ei ole lõppkokkuvõttes piisavalt näitlik kohtu jaoks, kes vaatab läbi kaebust ja kellel on kahtlusi, kuidas kaebus lahendada.

66. Minu arvates on nendel asjaoludel, mida ma just nimetasin, taotlejaga vestlemine, mille otsustab kohus oma vaba hinnangu järgi, toiming, mida ei saa ära jätta direktiivi 2013/32 põhjenduses 20 nimetatud kiire menetlemise põhjustel.

67. Ka majanduslikud põhjused (nagu need, millele viitas eelotsusetaotluse esitanud kohus) ( 21 ) ei takista samadel juhtudel vestluse korraldamist menetluse raames. Kuigi direktiivi 2013/32 põhjendus 20 lubab liikmesriikidel läbivaatamismenetlust kiirendada, ei luba see neil kaotada toiminguid, mis on kaebaja õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele tagamiseks möödapääsmatud. Tegelikult on selles samas põhjenduses lihtsalt nimetatud võimalust kehtestada „teatud menetlusetappidele lühemad […] tähtajad“, jättes igal juhul puutumata vajaduse viia läbi taotluse täielik läbivaatamine ja kindlustades samas direktiivis sätestatud aluspõhimõtted ja tagatised.

68. Direktiivi 2013/32 artiklit 46 tuleb seega tõlgendada nii, et see küll ei kohusta vestlust ette nägema, kuid samas ka ei luba liikmesriigi seadusandjal takistada kohtul seda määrata, kui kohus, olles leidnud, et halduslikus etapis toimunud vestlusel kogutud teave on ebapiisav, peab seda varjupaigataotluse faktiliste ja õiguslike asjaolude täieliku läbivaatamise nimel tingimata vajalikuks. Liikmesriikide menetlusnormid peaksid sel juhul andma kohtule võimaluse taotleja isiklikult ära kuulata, kui kohus peab seda tingimata vajalikuks.

69. Eelotsusetaotluse esemeks oleva kohtuasja üle otsustamisel ei ole asja arutavalt kohtul tema sõnul kahtlust – pigem vastupidi –, et M. Sacko kaebus on ilmselgelt põhjendamatu, kuna tema taotlus ei ole ilmselgelt esitatud rahvusvahelist kaitset õigustavatel põhjustel. Kui see on nii, siis on olemas võimalus kaebus otsekohe vastuvõetamatuks tunnistada või rahuldamata jätta, ilma taotlejaga (ja nüüd kaebajaga) uuesti vestlemata. Mõistagi on niisugune otsus õiguspärane tingimusel, et see on kõikide juhtumi asjaolude täieliku läbivaatamise tulemus, kusjuures nimetatud asjaolude hulka tuleb arvata M. Sacko „piisavalt ja tegelikult väljendatud seisukoht“, mis nähtub isiklikust vestlusest, mis toimus menetluse halduslikus etapis.

70. Liikmesriigi õigusaktist (2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artikli 19 lõige 9), nagu selle on esitanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei nähtu, et see ei võimalda vestlemist menetluse kohtulikus etapis, kuna selle õigusnormiga on lubatud korraldada kohtu arvates vajalik tõendite kogumine. Seepärast ei ole alust pidada seda direktiivis 2013/32 ette nähtud õiguskaitsevahendite süsteemiga vastuolus olevaks.

71. Euroopa Kohtu ülesanne ei ole siiski pooldada selles küsimuses Itaalia õigusnormi ühte või teist tõlgendust. Konkreetselt ei või ta sekkuda vaidlusse, mille olemasolu võib järeldada eelotsusetaotlusest ja mis tekkis seoses seisukohaga, millele on selles küsimuses asunud Suprema Corte di Cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) ja asja arutav kohus ise, liiati kui – nagu arvab Itaalia valitsus ( 22 ) – ei ole välistatud alternatiivne tõlgendus, mis on kooskõlas tõlgendusega, mille ma direktiivi 2013/32 jaoks välja pakun. Igal juhul on selle küsimuse lahendamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

VI. Ettepanek

72. Eespool öeldut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunale di Milanole (Milano esimese astme kohus, Itaalia) järgmiselt: „Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta, eelkõige selle artikleid 12, 14, 31 ja 46 tuleb tõlgendada nii, et nendega on pädeval kohtul lubatud lahendada rahvusvahelise kaitse taotluste rahuldamata jätmise peale esitatud kaebused otsekohe, ilma et oleks vaja isiklikult vestelda kaebajaga, kui: a) kaebus on ilmselgelt põhjendamatu, mistõttu ei ole võimalust, et see rahuldatakse; ja b) see otsus tehakse pärast taotleja olukorra faktiliste ja õiguslike asjaolude, sealhulgas halduslikus etapis toimunud isiklikul vestlusel kogutud teabe täielikku läbivaatamist, kui sellest kohtu hinnangul kaebuse lahendamiseks piisab.“

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60) (edaspidi „direktiiv 2013/32“).

( 3 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT 2011, L 337, lk 9) (edaspidi „direktiiv 2011/95“).

( 4 ) Seadusandlik dekreet „Tsiviilkohtumenetluse seadustikku täiendavad sätted tuvastava tsiviilkohtumenetluse kiirendamise ja lihtsustamise huvides 18. juuni 2009. aasta seaduse nr 69 artikli 54 tähenduses“ (Decreto legislativo „Disposizioni complementari al codice di procedura civile in materia di reduzioni e semplificazione dei procedimenti civile di cognizione, ai sensi dell’articolo 54 della legge 18 giugno 2009, n.o 69“), Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana, edaspidi „GURI“, nr 220, 21.9.2011.

( 5 ) Seadusandlik dekreet „Direktiivi 2013/33/EL, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded, ja direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta rakendamine“ (Decreto legislativo „Attuazione della direttiva 2013/33/UE recante norme relative all’accoglienza dei richiedenti protezione internazionale, nonché della direttiva 2013/32/UE, recante procedure comuni ai fini del riconoscimento e della revoca dello status di protezione internazionale“), GURI nr 214, 15.9.2015.

( 6 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98).

( 7 ) Komistuskividele nende väljendite tähenduse mõistmisel (ja tõlkimisel) vihjas kohtujurist Mengozzi oma ettepanekus kohtuasjas M. (C‑560/14, EU:C:2016:320), joonealune märkus 6: „Euroopa Kohtu praktika itaaliakeelses versioonis on kasutatud kord terminit „diritto al contraddittorio“ („õigus võistlevale menetlusele“) (vt näiteks kohtuotsus, 22.11.2012, M., C‑277/11, EU:C:2012:744, punktid 82, 85 ja 87), teine kord terminit „diritto di essere sentiti“ („õigus olla ära kuulatud“) (vt näiteks kohtuotsused, 10.9.2013, G. ja R., C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, punktid 27, 28 ja 32, ja 17.03.2016, Bensada Benallal, C‑161/15, EU:C:2016:175, punktid 21 ja 35) ning kord jälle terminit „diritto di essere ascoltato“ („õigus olla ära kuulatud“) (vt näiteks kohtuotsus 11.12.2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, punktid 1, 28 ja 30); see termin vastab terminile, mida on kasutatud [harta] artikli 41 lõike 2 punktis a ning see vastab sõna-sõnalt eespool näidatud terminitele, mida on kasutatud prantsus‑, inglis‑, saksa‑ ja hispaaniakeelses versioonis). Kõnesolev õigus, mis on seotud ladinakeelsete sententsidega „audi alteram partem“ või „audiatur et altera pars“, on menetlusõigus, mis väljendab […] üldisemat kaitseõigust […]“.

( 8 ) Direktiivi 2013/32 artikli 34 lõikes 1 on sätestatud sõnaselgelt ka kohustus viia „taotlejaga läbi taotluse vastuvõetavust käsitlev isiklik vestlus“, kui menetlev ametiasutus kavatseb taotluse mõnel sama direktiivi artiklis 33 ette nähtud põhjusel vastu võtmata jätta.

( 9 ) Nagu tuletab meelde Euroopa Kohus kohtuotsuses, 17.3.2016, Bensada Benallal (C‑161/15, EU:C:2016:175, punkt 24), „kui mõnes valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, tuleb iga liikmesriigi õiguskorras need kehtestada menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes, kuid siiski nii, et need ei oleks vähem soodsad kui siseriikliku õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad eeskirjad (võrdväärsuse põhimõte) ja ei muudaks liidu õigusega antud õiguste teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (kohtuotsus, 21.1.2016, Eturas jt, C‑74/14, EU:C:2016:42, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).“

( 10 ) Nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta (ELT 2005, L 326, lk 13) artikli 39 kohta, mis on direktiivi 2013/32 artikli 46 vahetu eelkäija, kinnitas Euroopa Kohus oma 17. detsembri 2015. aasta kohtuotsuses Tall (C‑239/14, EU:C:2015:824, punkt 51), et „nimetatud direktiivi artiklis 39 ette nähtud õiguskaitsevahendi omadused [peavad] olema kindlaks määratud vastavalt harta artiklile 47, mis kinnitab tõhusa kohtuliku kaitse õiguse põhimõtet ja mille sõnastuse kohaselt on igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus“. Vt selle kohta teiste hulgas kohtuotsus, 18.12.2014, Abdida (C‑562/13, EU:C:2014:2453, punkt 45).

( 11 ) Kohtuotsus, 9.2. 2017, M. (C‑560/14, EU:C:2017:101, punkt 25), milles nimetatakse kohtuotsuseid, 5.11.2014, Mukarubega (C‑166/13, EU:C:2014:2336, punktid 49 ja 50) ja 11.12.2014, Boudjlida (C‑249/13, EU:C:2014:2431, punktid 39 ja 40).

( 12 ) Kohtuotsus Mukarubega (C‑166/13, EU:C:2014:2336, punkt 46). Selliselt saavutatakse, nagu tõi välja kohtujurist Bot oma ettepanekus kohtuasjas M. (C‑277/11, EU:C:2012:253, punkt 81), et „asjaomasel ametiasutusel oleks võimalik võtta nõuetekohaselt arvesse kõik olulised asjaolud.“

( 13 ) Nii rõhutas kohtujurist Mengozzi ettepanekus kohtuasjas M. (C‑560/14, EU:C:2016:320, punkt 48) täiendava kaitse kohta, et „lähtudes täiendava kaitse seisundi tunnustamise eelduste olemasolu kontrollimisele suunatud menetluse konkreetsest laadist ja eesmärkidest, on nimetatud seisundiga kaasnevate õiguste tegelikuks kasutamiseks vaja, et asjaomane isik saaks selles menetluses eriti tõhusalt kasutada õigust olla ära kuulatud. Ainult siis, kui taotlejal on tõesti võimalus kirjeldada tulemuslikult ja tõhusalt oma isiklikku lugu ja konteksti, milles see lugu aset leidis, esitades pädevale haldusasutusele täielikult ja sobival viisil kõik faktid ja asjaolud, mis tema taotlust põhjendavad, saab ta oma selle direktiivis 2004/83 ette nähtud seisundiga kaasnevaid õigusi tõesti kasutada.“ Originaalis kaldkirjas.

( 14 ) Kohtuotsus, 28.7.2011, Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, punkt 61).

( 15 ) Arvestades, kui olulised on menetluse halduslikus etapis kaalul olevad huvid, on arusaadav, et Euroopa seadusandja on otsustanud niisuguse mudeli kasuks, milles on ette nähtud isiklik vestlus. Taas kohtujurist Mengozzi sõnadega tema ettepanekus kohtuasjas M. (C‑560/14, EU:C:2016:320, punkt 58) väljendudes on „[i]siklik ärakuulamine […] õiguse olla ära kuulatud maksimaalne väljendus. Taotlejale on see ainus võimalus esitada isiklikult oma lugu ja vestelda otseselt isikuga, kes on kõige pädevam tema isiklikku olukorda arvesse võtma“.

( 16 ) Tuletan meelde, et 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 ajakohastatud redaktsiooni artikli 19 lõige 8, mis on käesoleva ettepaneku punktis 13 ära toodud, lubab liikmesriigi kohtul „korraldada kohtuvaidluse lahendamiseks vajalik tõendite kogumine, ka omal algatusel“.

( 17 ) Direktiivi 2013/32 artikli 17 lõike 1 kohaselt „[l]iikmesriigid tagavad, et iga isikliku vestluse kohta koostatakse põhjalik ja asjakohane aruanne, mis sisaldab kõiki sisulisi elemente, või vestluse üleskirjutus“. Sama artikli lõikes 2 on lubatud võimalus, et liikmesriigid näevad ette „isiklikust vestlusest helisalvestise või audiovisuaalsalvestise tegemise“, millisel juhul nad tagavad „selle salvestise või üleskirjutuse kättesaadavuse seoses taotleja toimikuga“.

( 18 ) Direktiivi 2013/32 artikli 17 lõikega 3 antakse taotlejale „võimalus kommenteerida ja/või selgitada suuliselt ja/või kirjalikult aruandes või vestluse üleskirjutuses esinevaid võimalikke tõlkevigasid või vääritimõistmisi kas vestluse lõpus või kindlaksmääratud tähtaja jooksul enne seda, kui menetlev ametiasutus teeb otsuse“. Selleks – on selles lõikes järgmiseks öeldud –tagavad liikmesriigid, „et taotlejat teavitatakse igakülgselt aruande sisust või vestluse üleskirjutuse olulistest osadest, vajaduse korral tõlgi kaasabil. Seejärel paluvad liikmesriigid taotlejal kinnitada, et aruande või vestluse üleskirjutuse sisu kajastab seda vestlust õigesti.“

( 19 ) Võtame näiteks vaieldamatult hilinenult esitatud kaebused või kaebused, mille puhul ei ole täidetud kohustuslike menetlusformaalsuste miinimumtingimused, mis tuleb tunnistada vastuvõetamatuks a limine. Seda tüüpi kaebused võib rahuldamata jätta ka sisulistel põhjustel, ilma et oleks vaja tavalisi menetlustoiminguid teha, kui kaebaja nõue põhineb muu hulgas näiteks argumentidel, millel ei ole mingit seost rahvusvahelise kaitse andmise nõuetega.

( 20 ) Euroopa Kohus on omaks võtnud Euroopa Inimõiguste Kohtu doktriini, et suulise menetluse võib ära jätta, „kui kohtuasi ei tõstata fakti- või õigusküsimusi, mida ei saa kohtutoimiku ja poolte kirjalike seisukohtade põhjal adekvaatselt lahendada“. Vt muu hulgas kohtuotsus, 4.6.2015, Andechser Molkerei Scheitz vs. komisjon (C‑682/13 P, ei avaldata, EU:C:2015:356, punkt 46), viitega Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtuotsusele, 12.11.2012, Döry vs. Rootsi (CE:ECHR:2002:1112JUD002839495, punkt 37).

( 21 ) Itaaliakeelse eelotsusetaotluse originaali punkt 2, lk 4.

( 22 ) Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 24 ja 25.