ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65

Selles osas on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et ELTL artikkel 56, mis tagab teenuste osutamise vabaduse nagu ka EMP lepingu artikli 36 lõige 1, on piisavalt täpne ja tingimusteta, et sellel on vahetu õigusmõju (kohtuotsused, 3.12.1974, van Binsbergen, 33/74, EU:C:1974:131, punkt 27, ja 14.7.1976, Donà, 13/76, EU:C:1976:115, punkt 20). EMP lepingu olemuse ja ülesehituse kohta ei ole ei apellatsioonikoda ega EUIPO esitanud argumente, millest piisaks tõendamaks, et üksikisikud ei saa neile vahetult tugineda. Hoopis vastupidi, see võimalus tuleneb EMP lepingu preambuli kaheksandast taandest, mis rõhutab, et lepinguga antud õigusi ja nende õiguste kohtulikku kaitset kasutades on üksikisikutel etendada EMPs tähtis roll. Lisaks on oluline märkida, et Euroopa Kohus on juba kontrollinud liidu õigusakti vastavust EMP lepingule (kohtuotsus, 1.4.2004, Bellio F.lli, C‑286/02, EU:C:2004:212, punktid 57–63).
48

Teiseks väidab hageja, et menetlusse astuja õiguseellane kavatses saada omakasu tema üldtuntusest, imiteerides tema ettevõtmisi, ning kasutada ära seda, et nimi Cipriani oli restoraniteenuse sektoris asjaomase kuupäeva seisuga üldtuntud. Seda kinnitab eelkõige asjaolu, et õiguseellane avas 1979. aastal Londonis (Ühendkuningriik) baari nimega „Harry’s Bar“, mis olevat hagejale kuuluva Veneetsias (Itaalia) asuva baari „Harry’s Bar“ koopia mitte ainult nime, vaid ka stiili poolest. Sellega seoses tuleb märkida, et isegi kui eeldada, et see on tõendatud, avati nimetatud baar, mis hageja sõnul toimus 1979. aastal, oluliselt enne asjaomast kuupäeva. Hageja ei ole märkinud põhjust, miks selle Londonis asuva väidetava baari olemasolu annab alust järeldada, et õiguseellane tegutses asjaomase kuupäeva seisuga ehk umbes kuusteist aastat hiljem pahauskselt. Isegi kui eeldada, et hageja väidab, et sama õiguseellane on korduvalt soovinud kasutada ära tema ja nime Cipriani üldtuntust, soosides nende segiajamist, ning vaidlusaluse kaubamärgi registreerimise taotlus oli pärast Londonis asuva väidetava baari asutamist uus näide õiguseellase tahte kohta kasutada tema üldtuntust ära ning seega pahauskne toiming, siis ei mõjuta see argument õiguseellase pahausksuse analüüsi vaidlusaluse kaubamärgi, see on sõnamärgi CIPRIANI registreerimise taotluse puhul. Nagu eespool punktis 44 märgitud, on selge, et asjaomase kaubamärgi registreerimist taotleti olukorras, kus õiguseellane oli identse, muu hulgas baaride jaoks registreeritud siseriikliku kaubamärgi omanik ning hageja ei ole seda kunagi vaidlustanud.
13

Hagejad märgivad teiseks, et kuivõrd kavandatud kodanikualgatuse registreerimisest keeldumine põhineb asjaolul, et nõukogu otsused, millega antakse volitus alustada läbirääkimisi rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks, tekitavad tagajärgi ainult asjassepuutuvate institutsioonide vahel, keelab ELTL artiklites 288–292 sisalduv õigusakti laiendatud mõiste eitada, et õigusaktiga on tegemist komisjoni otsuste näol, mis on vastu võetud väljaspool seadusandlikku tavamenetlust, ja välistada need otsused kodanikualgatust reguleerivate sätete kohaldamisalast, kuna need otsused on õiguslikult siduvad. Ei aluslepingute sõnastusest, ülesehitusest ega eesmärkidest ei nähtu, et liidu aluseks olevat demokraatia põhimõtet tuleb kohaldada üksnes isikutele, keda asjaomane õigusakt riivab või puudutab. Komisjon räägib endale vastu ka selles, et ta möönab, et vastuvõetav on soosiv ja kinnitav kodanikualgatus, millega soovitakse saavutada see, et kirjutatakse alla ja sõlmitakse leping, mille ese ja sisu on juba kindlaks määratud.
76

Tuleb nimelt meelde tuletada, et Euroopa Kohus ise on sedastanud, et neist kohtuostustest tulenev lahendus on erandlik, mille põhjuseks on spetsiifilised olukorrad, mille puhul selleni jõuti, ning see asjaolu on ilmne nende otsuste endi sõnastusest (vt selle kohta kohtumäärus, 6.3.2014, Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development vs. komisjon, C‑248/12 P, ei avaldata, EU:C:2014:137, punktid 23 ja 26). Nõnda tuletas Euroopa Kohus meelde, et otsustas erandlikult, et hageja puhul võib esineda otsene puutumus ELTL artikli 263 neljanda lõike tähenduses, kui muud tegurid ja nende hulgas puhtteoreetiline võimalus mitte täita asjaomast otsust võimaldavad teha järelduse, et esineb otsene huvi selle otsuse suhtes (vt selle kohta kohtuotsus, 10.9.2009, komisjon vs. Ente per le Ville Vesuviane ja Ente per le Ville Vesuviane vs. komisjon, C‑445/07 P ja C‑455/07 P, EU:C:2009:529, punkt 58, ja kohtumääruse, 6.3.2014, Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development vs. komisjon, C‑248/12 P, ei avaldata, EU:C:2014:137, punkt 25).
45

Kuigi Euroopa Kohus on juba leidnud, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus toodud mõiste „juriidiline isik“ ei pruugi kokku langeda liikmesriikides erinevates õiguskordades sisalduvate mõistetega, tuleneb kohtupraktikast siiski, et see mõiste eeldab liikmesriigi või kolmanda riigi õiguse alusel asutatud juriidilise isiku staatuse olemasolu ja (vt selle kohta kohtuotsused, 20.3.1959, Nold vs. Ülemamet, 18/57, EU:C:1959:6; 28.10.1982, Groupement des Agences de voyages vs. komisjon, 135/81, EU:C:1982:371, punkt 10; 18.1.2007, PKK ja KNK vs. nõukogu, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, punkt 114, ja kohtumäärus 24.11.2009, Landtag Schleswig-Holstein vs. komisjon, C‑281/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:728, punkt 22). Seega vaid erakorralistel asjaoludel, eelkõige kui seda nõuab vajadus tagada tulemuslik õiguskaitse, võib lubada sellise üksuse hagi vastuvõetavust, kellel konkreetse siseriikliku õiguse kohaselt ei ole kohtumenetlusteovõimet (vt selle kohta kohtuotsus, 18.1.2007, PKK ja KNK vs. nõukogu, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, punktid 109–114). Lisaks peab kohtumenetlusteovõime säilima menetluse ajal (vt selle kohta 20.9.2007, Salvat père & fils jt vs. komisjon, T‑136/05, EU:T:2007:295, punktid 25–27, ja 21.3.2012, Marine Harvest Norway ja Alsaker Fjordbruk vs. nõukogu, T‑113/06, ei avaldata, EU:T:2012:135, punktid 27–29). Juriidilise isiku staatuse ja kohtumenetlusteovõime olemasolu tuleb analüüsida asjassepuutuva siseriikliku õiguse alusel (kohtuotsus, 27.11.1984, Bensider jt vs. komisjon, 50/84, EU:C:1984:365, punkt 7, ja kohtumäärus, 3.4.2008, Landtag Schleswig‑Holstein vs. komisjon, T‑236/06, EU:T:2008:91, punkt 22).
181

Neljandaks ei tuvastanud komisjon – vastupidi RASi väitele – vaidlustatud otsuse punktis 267 seda, et Saremar oli kandnud kapitali suurenemisega kahju, vaid et ta oli kahju kandnud jätkuvalt. Ent kuigi vastab tõele, et Saremar sai 2011. aastal 2523439 eurot netokasumit, märgib komisjon, et see kasum ei võimaldanud tal katta 2010. aasta kahjumit, mis oli kaks korda suurem, ning et 2012. aastal, mis oli abi andmise aasta, sai Saremar samuti 1,7 miljonit eurot kahjumit, mis ilma vaidlusaluse hüvitismeetme abita oleks ulatunud 13 miljoni euroni. Seega ei ole järeldus kõnealusel perioodil jätkuvast kahju kandmisest ebatäpne. Päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punktis 11 ei ole tõesti nende näitajate hulgas, mis võimaldavad asuda seisukohale, et ettevõtja on raskustes, nimetatud jätkuvat kahju kandmist, vaid ainult suurenevat kahjumit. Samas tuleneb sellest punktist 11, et toodud näitajate loetelu on lihtsalt näitlik. Seega ei rikkunud komisjon õigusnormi ega teinud ilmset hindamisviga, kui ta pidas jätkuvat kahju kandmist asjakohaseks näitajaks, et kvalifitseerida Saremar raskustes olevaks ettevõtjaks. Samadel põhjustel ei saa – vastupidi RASi väitele – pidada ka seda, et antud juhul pole ka muid nimetatud punktis 11 loetletud näitajaid, tõendiks selle kohta, et on tehtud ilmne hindamisviga. Igal juhul tuleneb eespool punktidest 175–180, et komisjon ei teinud ilmset hindamisviga, kui ta leidis, et Saremar vastas nende suuniste punkti 10 alapunktis a kindlaks määratud tingimustele, et teda võiks kvalifitseerida raskustes olevaks ettevõtjaks, ning et pelgalt see tõdemus oli sellise kvalifikatsiooni jaoks piisav. Järelikult jäävad eeltoodud argumendid osas, milles need puudutavad nimetatud suuniste punkti 11 kohaldamist komisjoni poolt, edutuks.
176

Nii tuleneb üksikotsuseid puudutavast väljakujunenud kohtupraktikast, et niisuguse otsuse põhjendamise kohustuse eesmärk on peale kohtuliku kontrolli võimaldamise anda huvitatud isikule küllaldast teavet selle kohta, kas otsuses on puudus, mille tõttu otsuse kehtivust vaidlustada. Olgu aga meenutatud, et ELTL artiklis 296 ette nähtud põhjendamiskohustus on oluline vorminõue, mida tuleb eristada küsimusest põhjenduste põhjendatuse kohta, mis kuulub vaidlustatud akti sisulise õiguspärasuse hindamise valdkonda (vt 29. septembri 2011. aasta kohtuotsus Elf Aquitaine vs. komisjon, C‑521/09 P, EU:C:2011:620, punktid 146 ja 148 ning seal viidatud kohtupraktika). Seega on akti põhjendatuse vaidlustamiseks esitatud etteheited ja argumendid edutud, kui need on esitatud põhjenduse puudumist või ebapiisavust käsitleva väite raames (vt selle kohta 22. märtsi 2001. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon, C‑17/99, EU:C:2001:178, punktid 35–38, ja 15. juuni 2005. aasta kohtuotsus Corsica Ferries France vs. komisjon, T‑349/03, EU:T:2005:221, punktid 52 ja 59).
209

Samuti, nagu komisjon õigesti märkis, nähtub vaidlustatud otsuse põhjenduses 358 mainitud 26. augusti 2005. aasta e-kirjast, mille J. saatis Exsymi töötajale I. ja Prysmiani töötajale R. C., et hagejaid peeti sel kuupäeval veel kartelli liikmeteks. Selles räägitakse vajadusest tagada kartellis teatavate liikmete hoidmine järgmises sõnastuses: „Kui te ütlete, et [Taihan ja LS Cable] on „A-st“ väljas, kuigi [40 % määr] ei kehti enam ja seda tuleb viimaste aastate tulemust arvestades vähendada 20-le. Tulemus kilomeetrites on [C. jaoks Pirellist] selgelt negatiivne. Seega [Taihan ja LS Cable] on kas „A-st“ väljas ja mõlemad järgmised [õlikaablite projektid] peavad olukorra tasakaalustamiseks minema [C-le Pirellist], nagu te juba olete nõustunud, või [nad] [on] [„A-s“] sees ja kohaldada tuleb rotatsiooni. Mõistame, et teil on raskusi [Taihani ja LS Cable’i] kontrollimisega, nagu meil on [ABB] ja [Brugg Kabeli] ja [Sagemi] või [nkt cables] kontrollimisega, kuid see ei tähenda, et need tuleb [kartellist] välja jätta. See on pelgalt asjaolu, millega tuleb kohaneda (nagu […] või Filipiinide või […] puhul). Kordame, et see on meie üldistes huvides hoida […], kuna EDC projekti andmine [Taihanile] või [LS Cable’ile] aitaks meid kõiki“.
213

Seega sellest, et Y. tehtud märkmetes kasutati tingivat kõneviisi ja tulevikuvorme, ega sellest, et Y. sõnul ei sõlmitud ühtegi kokkulepet ka pärast 1999. aasta oktoobris Kuala Lumpuris korraldatud kohtumist, ei piisa, et järeldada, et 18. veebruaril 1999 ei olnud Zürichi kohtumisel osalenud äriühingud veel ELTL artikli 101 lõiget 1 rikkunud. Kuna hagejad seavad kahtluse alla Y. märkmete tõendusliku väärtuse seetõttu, et tegemist on J–Power Systemsi ettevõtjasisese dokumendiga, mida nende hinnangul ei toeta samal kohtumisel osalenud isikute muud märkmed, tuleb viidata ka sellele, et vastavalt kohtupraktikale ei saa asjaolu, et dokument on mõeldud ettevõtjasiseseks kasutamiseks, takistada komisjonil sellele tugineda süüstava tõendina, et toetada oma muid tõendeid, eriti kui tegemist on suurema hulga kokkulangevate tõenditega (vt selle kohta 8. juuli 2004. aasta kohtuotsus JFE Engineering vs. komisjon, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, EU:T:2004:221, punkt 231). Siinkohal tuleb lisada, et oma järeldusele jõudmiseks ei tuginenud komisjon ainult Y. märkmetele, vaid nagu nähtub eespool punktidest 201–206, ka üldisele kontekstile, mis tulenes teistest tõenditest, mis puudutasid eelkõige poolte käitumist enne ja pärast seda kohtumist. Viimaks, erinevalt hagejate väidetust ei nõrgesta vaidlusaluste märkmete tõenduslikku väärtust see, et nende autor tõlgendas neid mitu aastat hiljem hagejate hinnangul oma „kaugete mälestuste“ pinnalt. Selle kohta piisab, kui märkida, nagu teeb ka komisjon, et selline pika aja tagant tõlgendamine ei saa kahjustada nende märkmete tõenduslikku väärtust dokumentaalsete tõenditena, mis on pärit asjaolude asetleidmise ajast.
140

Olgu märgitud, et Nexans France’i kartellis osalemise kestus on üks rikkumise kooseisulistest tunnustest, mille komisjon on vaidlustatud otsuses tuvastanud, ning liidu kohus ei saa seda sellisena määruse nr 1/2003 artikli 31 alusel hinnata (21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Galp Energía España jt vs. komisjon, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punkt 77). Lisaks, kui hagejate sellekohast taotlust tuleb tõlgendada nii, et sellega palutakse Üldkohtul asendada oma hinnanguga komisjoni hinnang, mis puudutab hagejatele määratud trahvide arvutamisel komisjoni kasutatud kestusest tulenevat kordajat, siis tuleb märkida, et selle taotluse aluseks on üksnes argument, mille kohaselt tegi komisjon vea, kui ta määras Nexans France’i rikkumises osalemise alguseks 13. novembri 2000. Esiteks on aga oluline märkida, et selline argument on seoses vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis d hagejatele määratud trahviga tulemusetu, kuna kõnealune trahv määrati hagejatele seetõttu, et ELTL artikli 101 tähenduses nende moodustatud ettevõtja osales rikkumises ajavahemikus 12. juunist 2001 kuni 28. jaanuarini 2009. Teiseks tuleb veel märkida, et tühistamisnõuete põhjendamiseks esitatud hagi teise väite analüüsimisel ei ilmnenud ühtegi viga, mida komisjon oleks teinud, kui ta määras Nexans France’i rikkumises osalemise alguseks 13. novembri 2000. Kuna hagejad ei esitanud ühtegi täiendavat asjaolu, mis võiks käesolevas asjas põhjendada vaidlustatud otsuses neile määratud trahvi põhisummade arvutamisel komisjoni kasutatud kordajate muutmist, siis tuleb nende trahvide vähendamise nõue rahuldamata jätta osas, milles see tugineb veale, mille komisjon väidetavalt tegi seoses Nexans France’i rikkumises osalemise kestusega.
97

Lisaks, mis puutub menetlusse, mis järgneb kodanikualgatuse ettepaneku registreerimisele, siis sisaldab määrus nr 211/2011 sätteid, mida võib pidada korraldajate menetluslikeks tagatisteks ning mille kohaselt tekitab määruse nr 211/2011 artikli 10 alusel esitatud teatis neile seega siduvaid õiguslikke tagajärgi (vt selle kohta ja analoogia alusel 12. septembri 2002. aasta kohtuotsus DuPont Teijin Films Luxembourg jt vs. komisjon, T‑113/00, EU:T:2002:214, punktid 47–55, ja 14. detsembri 2005. aasta kohtumäärus Arizona Chemical jt vs. komisjon, T‑369/03, EU:T:2005:458 punktid 72 ja 82). Täpsemalt on esiteks määruse nr 211/2011 artiklis 9 ja artikli 10 lõike 1 punktis b ette nähtud, et komisjon võtab korraldajad vastu „asjakohasel tasandil“, et nad saaksid üksikasjalikult selgitada kodanikualgatuse tõstatatud küsimusi. Teiseks on määruse nr 211/2011 artikli 10 lõike 1 punktis c sõnaselgelt ette nähtud komisjoni kohustus põhjendada meedet, mida ta kavatseb selle suhtes võtta või võtmata jätta. Komisjoni asjaomast kohustust on täiendavalt selgitatud määruse põhjenduses 20, milles on muu hulgas märgitud, et komisjon peab selle tõendamiseks, et kodanikualgatust on hoolikalt hinnatud, esitama selgelt, arusaadavalt ja üksikasjalikult põhjused, miks ta kavatseb meedet võtta, samuti nagu põhjused, miks ta ei kavatse meetmeid võtta. Kolmandaks näeb määruse nr 211/2011 artikli 10 lõige 2 ette, et määruse artikli 10 lõike 1 punktis c käsitletud teatis peab olema mitte üksnes avaldatud, vaid sellest tuleb ka eelkõige korraldajatele teatada.
170

[14. märtsi 2018. aasta kohtumäärusega parandatud] Seejärel piisab märkimisest, et 2011. aasta garantiid ei vasta vähemalt teatud tingimustele 2011. aasta ajutises raamistikus esitatud kumulatiivsetest tingimustest, mis on siinses asjas kohaldatavad; eelkõige järgmistele tingimustele: – 2011. aasta ajutise raamistiku punkti 2.3 teise lõigu alapunktis b on sätestatud, et suurettevõtjate, nagu Larko, puhul võivad liikmesriigid uute garantiide puhul makstava iga-aastase garantiipreemia arvutada samade, lisas esitatud „safe-harbour“-preemiate alusel. Kuid ettevõtjatel, kelle reitingukategooria on „CCC“ ja madalam, on kõige madalam „safe-harbour“-preemia 380 baaspunkti, samas kui 2011. aasta garantiide preemia oli 1%, st 100 baaspunkti; – 2011. aasta ajutise raamistiku punkti 2.3 teise lõigu alapunktis d on nõutud, et maksimaalne laenusumma ei tohi ületada abisaaja 2010. aasta palgakulusid, samas kui Kreeka ametiasutused tunnistasid oma märkustes, mis on kokku võetud vaidlustatud otsuse punkti 51 teise lause punktis d, et kahe garanteeritud laenu kogusumma ületas Larko aasta palgakulusid 3 miljoni euro võrra; – 2011. aasta ajutise raamistiku punkti 2.3 teise lõigu alapunktis f on nõutud, et garantii ei oleks suurem kui 80% laenust kogu laenu kestuse ajal, samas kui garantiid hõlmasid 100% laenust, nagu tunnistasid ka need Kreeka ametiasutused oma eespool mainitud märkustes, mis on kokku võetud vaidlustatud otsuse punkti 51 teise lause punktis e. Sellega seoses on tulemusetu nende ametiasutuste viidatud asjaolu, et kõnealune meede „oli [Larko] ainus võimalus rahastamist saada, arvestades Kreeka majandusolukorda“; – 2011. aasta ajutise raamistiku punkti 2.3 teise lõigu alapunktis i on märgitud, et meedet ei kohaldata raskustes olevate ettevõtjate suhtes, samas kui on tõendatud, et Larko oli 6. meetme andmise hetkel raskustes. Sellega seoses tuleb tagasi lükata hageja argument, et selle sätte nimetatud viidet raskustes olevatele ettevõtjatele tuleb tõlgendada 2009. aasta ajutise raamistiku punkti 4.3.2 teise lõigu alapunkti i alusel nii, et see puudutab üksnes ettevõtjaid, kes ei olnud 1. juulil 2008 raskustes, sest see argument on vastuolus siinses asjas kohaldatava 2011. aasta ajutise raamistiku punkti 2.3 teise lõigu alapunkti i tekstiga.
32

Teiseks uuris komisjon, kas hagejale antud abi on siseturuga kokkusobiv. Ta leidis, et Charleroi lennujaamale anti abi piirkondliku arengu soodustamiseks ning et sel oli olnud positiivne mõju Charleroi linna ja piirkonna majandusele ja tööhõivele. Ehkki abi oli aidanud kaasa üldist huvi pakkuva eesmärgi ehk Charleroi linna ja piirkonna majandusarengu saavutamisele, leidis komisjon siiski, et ta peab komisjoni teatise – suunised lennujaamadele ja -ettevõtjatele antava riigiabi kohta (ELT 2014, C 99, lk 3; edaspidi „suunised“) punkti 114 kohaselt uurima, kas see abi ei soodusta mitte kahjumlike lennujaamade tegevuse dubleerimist. Ta leidis, et Charleroi lennujaama kasutusperspektiivid on investeeringute põhjendamiseks piisavad ja märkis, et 2013. aasta lõpus oli BSCA jooksev kasum enne maksustamist 14,86 miljonit eurot, mis on suurem saadud abi summast. Ta tuvastas ka, et see abi oli põhjustanud olulisi konkurentsimoonutusi, pidurdades Bruxelles-National lennujaama (Belgia) reisijate arvu tõusu. Komisjon märkis, et suuniste punkti 119 kohaselt ei tohi tegevusabi saamiseks lennujaama reisijate arv ületada kolme miljonit. Osas, milles see tingimus oli Charleroi lennujaama puhul täidetud, leidis komisjon, et viidatud punkt ei ole kohaldatav seoses enne 4. aprilli 2014 antud abiga; suuniseid kohaldatakse nimelt sellest kuupäevast alates (suuniste punkt 171). Komisjon järeldas seega, et Belgia Kuningriigi poolt hageja huvides 2002. aasta lepingu alusel rakendatud meetmed ning 2002. ja 2003. aasta meetmed kujutavad endast ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c alusel riigiabi, mis on kuni 3. aprillini 2014 siseturuga kokkusobiv ning alates 4. aprillist 2014 siseturuga kokkusobimatu (punktid 582–649).
10

Parlamendi president lükkas kutse osaleda nõukogu 23. juuni 1981. aasta otsuses ette nähtud kooskõlastamismenetluses 4. märtsi 2013. aasta kirjaga tagasi, leides, et selles otsuses ette nähtud sotsiaaldialoogi kohandamine uuele olukorrale, mis tulenes sellest, et Lissaboni lepingu jõustumise järel mindi personalieeskirjade läbivaatamise alal üle seadusandlikule tavamenetlusele, on ainuüksi nõukogu ülesanne. Ta täpsustas selles kirjas, et viidatud otsusega asutatud kooskõlastuskomisjoni eesmärk on tagada, et liikmesriikide esindajatele on teada ametnike arvamus enne, kui nad õigusakti vastu võtavad, ning et nõukogu saab teavet, mis võimaldab tal teha otsuseid nii, et asjakohased faktilised asjaolud on talle täielikult teada. Tema arvates oli see seoses Lissaboni lepingu jõustumisega muutunud kui mitte aegunuks, siis vähemalt puhtalt institutsiooni siseasjaks. Ta lisas, et ta ei näe mingit võimalust, kuidas parlament saaks kooskõlastuskomisjonis osaleda, ning seda kahel põhjusel. Esimene põhjus on selle osalemise õigusliku aluse puudumine. Teine on niisuguse osalemise vajaduse puudumine, sest enne õigusakti vastuvõtmist personali esindajate arvamuse ärakuulamise eesmärk saavutatakse parlamendis otsesemate ja paindlikumate vahenditega. Viimases küsimuses märkis parlamendi president, et arutelud parlamendis on avalikud, teave kergesti kättesaadav ning raportöör nagu ka shadow rapporteur’id personalieeskirjade läbivaatamise alal olid ja on ka tulevikus õiguskomisjoni raporti koostamise ja vastuvõtmise kõikides etappides pidevas dialoogis organisatsioonide ja teiste asjast huvitatud isikutega. Ta täpsustas ka, et parlamendi asepresident, peasekretär ja parlamendi presidendi kantselei ülem ning parlamendi personali peadirektoraadi peadirektor võtsid parlamendi personali üldkoosolekul koos sõna personalieeskirjade läbivaatamise teema seisu küsimuses ning et parlamendi asepresident vastas seejuures üksikasjalikult kõikidele probleemidele, mis olid kerkinud. Ta märkis ka, et sellel koosolekul osalesid mitte üksnes parlamendi töötajad, vaid ka teiste institutsioonide, sealhulgas nõukogu töötajad.
133

Teiseks, tutvustades 8. oktoobril 2012 Euroopa Parlamendile komisjoni tegevuskava konkurentsiõiguse valdkonnas aastateks 2013–2014, nimetas J. Almunia nimelt vaidlusaluste kokkulepetega seonduvat menetlust ning märkis, et „[f]armaatsiasektoris […] esitati Servier’le [komisjoni] vastuväited enne suve“, et ta „karda[b], et need äriühingud on kuritarvitanud oma patentidest tulenevaid õigusi, et takistada odavamate geneeriliste ravimite turule pääsemist“ ning et ta „looda[b], et otsused, mis vastu võetakse – parimal juhul 2013. aastal – mõjutavad selles sektoris tegutsevaid teatud ettevõtjaid muutma oma seniseid äritavasid, mis paljus soovida jätavad“ (konkurentsi peadirektoraadi veebisaidil avaldatud sõnavõtt). Märkides, et komisjon oli hagejatele ning teistele selle menetluse ja ühe teise menetlusega seotud ettevõtjatele saatnud vastuväiteteatise ning et otsused tehakse 2013. aasta jooksul, ei rikkunud komisjoni volinik siiski kohustust olla erapooletu ning üksnes teavitas parlamenti pooleliolevast menetlusest diskreetselt ja reserveeritult, nagu süütuse presumptsioon nõuab. Tuleb meelde tuletada vastuväiteteatise esialgset laadi: selle dokumendi ülesanne – nagu see on määratletud liidu määrustes – on anda ettevõtjatele kogu vajalik teave, et nad saaksid end tõhusalt kaitsta enne, kui komisjon võtab vastu lõpliku otsuse (vt 27. septembri 2012. aasta kohtuotsus Koninklijke Wegenbouw Stevin vs. komisjon, T‑357/06, EU:T:2012:488, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika). Kuigi komisjon peab vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikele 1 vastu võtma lõpliku otsuse, mis võib põhineda üksnes sellistel vastuväidetel, mille kohta asjaomastel osapooltel on olnud võimalik esitada oma seisukoht, ei pea ta siiski kordama kõiki vastuväiteteatises mainitud asjaolusid, eriti kui need asjaolud peaksid osutuma ebapiisavateks. Vastuväiteteatis on oma laadilt esialgne ning seda võib muuta hinnangu käigus, mille komisjon annab hiljem poolte vastuses sisalduvate märkuste ning teiste tuvastatud faktide põhjal (10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punkt 63). Lisaks sellele ei pea komisjoni konkurentsivolinik pärast seda, kui komisjon on esitanud vastuväiteteatise, millega ta esialgse analüüsi põhjal leiab, et toime on pandud rikkumine, enam tingimata niivõrd reserveeritud olema ning võib avalikes avaldustes välja tuua, mida ettevõtjale menetluse selles staadiumis ette heidetakse, märkides hoolega ära, et tegu on esialgse hinnanguga.