ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Direktiivi artikkel 4 „Kaubamärgi registreerimisest keeldumise või selle kehtetukstunnistamise täiendavad põhjused, mis on seotud varasemate õigustega vastuollu sattumisega” sätestab: „1. Kaubamärki ei registreerita ja kui see on registreeritud, võib ta kehtetuks tunnistada, kui: a) see on identne varasema kaubamärgiga ning kaubad või teenused, mille jaoks kaubamärki taotletakse või mille jaoks see on registreeritud, on identsed kaupade või teenustega, mille jaoks on kaitstud varasem kaubamärk; b) identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et [avalikkus] võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid varasema kaubamärgiga. 2. Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk” järgmist: a) järgmised kaubamärgid, mille registreerimistaotluse kuupäev on varasem kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete: […] ii) kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriikides […] […] […] 4. Iga liikmesriik võib sätestada, et kaubamärki ei registreerita või kui see on registreeritud, siis võib selle kehtetuks tunnistada, kui ja kuivõrd: a) kaubamärk on identne või sarnane varasema siseriikliku kaubamärgiga lõike 2 tähenduses ja kui see selle registreerimise taotlus on esitatud või see on registreeritud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, juhul kui varasem kaubamärk on omandanud asjaomases liikmesriigis maine ning hilisema kaubamärgi põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi [eristusvõimet] või mainet; […]” [täpsustatud tõlge]
23

Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada saada, kuidas käsitada direktiivi 2000/76 artiklit 3 arvestades sellist energiatootmiskompleksi, kus elektrijaama lähistel asuv gaasistamisrajatis varustab elektrijaama jäätmete gaasistamisel saadud puhastatud gaasiga, mida selles elektrijaamas kasutatakse kütusena lisaks fossiilsetele kütustele. See kohus soovib eeskätt vastust sellele, kas nimetatud kompleksi määratlemisel omab tähtsust ühelt poolt see, et nimetatud puhastatud gaasi kasutamine elektrijaamas võimaldab tekitada vähem heitmeid, kui tekib fossiilsete kütuste kasutamise korral, ja teiselt poolt see, et need kaks üksust, millest nimetatud kompleks koosneb, on teatud määral tegevuslikult kokkukuuluvad, kuivõrd gaasistamisrajatis on mõeldud elektrijaama kütusevajaduse osaliseks katmiseks, kuid samas võiks nimetatud rajatises toodetav gaas olla mõeldud ka turustamiseks väljaspool kõnealust tegevuskohta.
53

Selle kohta märgib Prantsuse valitus, et asjaomased CGI sätted on osutunud vajalikuks Prantsuse maksuametile juhul, kui kahjumi kahekordse mahaarvamise ohu kindlakstegemine on keeruline seetõttu, et mitteresidendist äriühing on asetatud emaettevõtja ja selle tütarettevõtjate vahele. Reservi suurus ei vasta tavaliselt tütarettevõtja kahjumi suurusele ning täiesti võimatu on tuvastada reservi kantud summade täpset päritolu.
49

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et mõiste „osalus teise liikmesriigi äriühingu kapitalis” direktiivi 90/435 artikli 3 tähenduses ei hõlma kasutusvaldust osalusele. Vastavalt EÜ asutamislepinguga tagatud liikumisvabadustele, mis on kohaldatavad piiriülestes olukordades, on liikmesriik siis, kui ta saadud dividendide topeltmaksustamise vältimiseks vabastab maksust nii need dividendid, mida residendist äriühing saab teiselt residendist äriühingult, mille osalus on tema täieõiguslikus omandis, kui ka dividendid, mida residendist äriühing saab teiselt residendist äriühingult, mille osalus on tema kasutusvalduses, siiski kohustatud kohaldama saadud dividendide maksust vabastamiseks samasugust korda ka teises liikmesriigis asutatud äriühingult saadud dividendidele, mida saav residendist äriühing on osaluse täieõiguslik omanik, ja sellistele dividendidele, mida saaval residendist äriühingul on kasutusvaldus osalusele. Kohtukulud
62

Niisiis toob selline siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, mis sätestab, et meedia ja ehitustööde riigihangete valdkonnad on kokkusobimatud, kaasa selle, et riigihankemenetlustest kõrvaldatakse ka sellised riiklikke ehitustöid tegevad ettevõtjad, keda meediasektor mõjutab suhete tõttu meediaettevõtja omaniku, põhiaktsionäri, osaniku või otsustusõigusega isikuga, ilma et neil oleks mingit võimalust tõendada näiteks mõne konkurendi esitatud tõendite osas, et nende puhul ei esine tegelikult seda tüüpi ohtu nagu käesoleva otsuse punktis 60 on kirjeldatud (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Fabricom, punktid 33 ja 35).
115

Lisaks tuleb märkida, et komisjon oli oma 8. mai 2003. aasta kirjas esitanud vastuväiteid sellisele raadioringhäälingutegevuse muudetud abikava rahastamisviisile, mis oli sisuliselt identne põhikohtuasjas käsitletava ringhäälingureklaami maksuga, asudes seisukohale, et see on vastuolus üldpõhimõttega, mida komisjon on ikka ja jälle kinnitanud ning mida Euroopa Kohus on tunnustanud 25. juuni 1970. aasta kohtuotsuses 47/69: Prantsusmaa vs. komisjon (EKL 1970, lk 487), mille kohaselt imporditud tooted ja teenused tuleb vabastada kõigist niisugustest maksulaadsetest lõivudest, millest rahastatakse abikava, mille alusel saavad abi ainult oma riigi ettevõtjad. Alles pärast seda, kui kõnealust abiprojekti oli muudetud nii, et sellega seotud maksu tasumise kohustus kehtis edaspidi ainult Prantsusmaa territooriumilt lähtudes edastatud reklaamile, otsustas komisjon 28. juuli 2003. aasta kirjas, et ei esita sellele abikavale vastuväiteid.
32

Äriühingute kohta on oluline märkida, et nende asukoht asutamislepingu artikli 58 tähenduses omab tähtsust, kuna sel alusel määratakse kindlaks, millise liikmesriigi õiguskorrale nad alluvad, nagu seda tehakse füüsiliste isikute puhul kodakondsuse alusel. Kui lubada, et asukohajärgne liikmesriik võiks äriühinguid kohelda erinevalt vaid seetõttu, et äriühingu asukoht on teises liikmesriigis, muutuks asutamislepingu artikkel 52 sisutühjaks. Asutamisvabadus tagab ka välismaiste isikute kohtlemise vastuvõtvas liikmesriigis võrdselt selle liikmesriigi residentidega ja keelab igasuguse diskrimineerimise äriühingu asukoha tõttu (vt eespool viidatud kohtuotsused Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punkt 43; Denkavit Internationaal ja Denkavit France, punkt 22, ning 26. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C-284/06: Burda, EKL 2008, lk I-4571, punkt 77).
55

Selleks et ühitada need kaks „põhiõigust” direktiivi tähenduses, peavad liikmesriigid sätestama teatavad erandid või piirangud andmekaitse suhtes ja seega selle direktiivi II, IV ja VI peatükis ette nähtud eraelu puutumatuse põhiõiguse suhtes. Need erandid peavad olema tehtud üksnes ajakirjanduse jaoks või kunstilise või kirjandusliku eneseväljenduse huvides, mis on hõlmatud põhiõiguste hulka kuuluva sõnavabadusega, kui see on vajalik selleks, et ühitada eraelu puutumatuse õigus ja sõnavabadust reguleerivad eeskirjad.
43

Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb kolmandale küsimusele vastata, et üksnes sellest, et lennuettevõtja on järginud õhusõiduki hoolduse miinimumnõudeid, ei piisa tõendamaks, et see vedaja on „võtnud kõik vajalikud meetmed” määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses, ja järelikult ka nimetatud vedaja vabastamiseks hüvitise maksmise kohustusest, mis on ette nähtud selle määruse artikli 5 lõike 1 punktis c ja artikli 7 lõikes 1.
44

Tuleb lisada, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 54 eesmärk on tagada isikule, kellele on määratud karistus ja kes on selle ära kandnud või kes on ühes konventsiooniosalises riigis lõplikult õigeks mõistetud, et ta võib liikuda Schengeni alal ilma, et peaks kartma sama teo eest vastutusele võtmist teises konventsiooniosalises riigis (vt selle kohta 9. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-436/04: Van Esbroeck, EKL 2006, lk I-2333, punkt 34), kuid selle eesmärk ei ole kaitsta kahtlustatavat võimaluse eest, et tema suhtes viiakse mitmes konventsiooniosalises riigis sama teoga seonduvalt läbi mitu üksteisele järgnevat uurimist.
45

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimustele vastata nii, et kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teise lõiguga on vastuolus asjaolu, et liikmesriik tunnistab nimetatud direktiivi ülevõtmisel siseriiklikusse õigusesse täielikult kehtetuks siseriiklikud õigusnormid, mis käsitlevad maksustatavaks tegevuseks kasutatavate mootorsõidukite kütuse ostmisel arvestatava sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse piiranguid, asendades need õigusnormid selles valdkonnas uued kriteeriumid kehtestanud õigusnormidega tema territooriumil selle direktiivi jõustumise kuupäevast alates, kui – selle hindamine kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse – need viimati nimetatud õigusnormid laiendasid nimetatud piirangute kohaldamisala. Igal juhul on selle sättega vastuolus see, kui liikmesriik muudab nimetatud kuupäeval jõustunud õigusnorme hiljem nii, et enne seda kuupäeva esinenud olukorraga võrreldes laieneb nende piirangute kohaldamisala.
53

Audiovisuaalpoliitika raames on nimetatud õigusnormide eesmärk kohustada pädevat asutust vabade kanalite vähesuse korral võrreldes ülekandekanalite nõudlusega tegema analoogkaabellevi kanalite pakkujate hulgast valiku, lähtudes sellest, milline on taotlejate programmide panus kaabellevivõrgu pakkumise mitmekesisusse ja avalikkuse teabevajadusse, selle asemel, et lasta kaabellevi operaatoril teha ise oma valik vastavalt puhtmajanduslikele kaalutlustele. Seega võib nimetatud eesmärk teha vajalikuks selle, et kõiki vabu kanaleid kasutatakse läbipaistva menetluse raames ja kaabellevi operaatorite õigusi kaitstes kanalite edastamiseks, et anda, niivõrd kui see on võimalik, võimalikult suurele arvule taotlejatest, kes seda tänu edastatavatele kanalitele väärivad, võimalus saada juurdepääs analoogkaabellevivõrgule.
54

Nende argumentidega arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 91/533 artikli 8 lõike 2 teises lõigus kasutatud mõisteid „ajutine tööleping või töösuhe” tuleb tõlgendada nii, et nendega on hõlmatud kõik lühiajalised töölepingud ja töösuhted. Vastavat töösuhte kestust määratleva õigusnormi puudumisel liikmesriigi õiguskorras peab siseriiklik kohus selle määratlema igal konkreetsel juhul teatud sektorite või teatud töökohtade ja tegevuste eripärasid arvestades. See kestus tuleb siiski kindlaks määrata nii, et oleks tagatud töötajatele selle direktiiviga ette nähtud õiguste tõhus kaitse.
12

Royal Bank of Scotland kaebas selle otsuse edasi Court of Sessionile (Scotland). See kohus leidis, et kohtuvaidluse lahendamine sõltub kuuenda direktiivi tõlgendamisest, ning ta otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [kuuenda direktiivi] artikli 19 lõike 1 teine lõik nõuab, et maksukohustuslase poolt [kuuenda direktiivi] artikli 17 lõike 5 alusel mahaarvatav osa määratakse kindlaks aasta kohta, esitatakse protsentides ja ümardatakse arvuni, mis ei ole suurem järgmisest ühikust, kui: a) see osa on osa, mis on kindlaks määratud maksukohustuslase ühe tegevusvaldkonna kohta kas vastavalt [selle direktiivi] artikli 17 lõike 5 kolmanda lõigu punktile a või punktile b; ja/või b) see osa on osa, mis on kindlaks määratud kas kõikide või osade maksukohustuslase poolt kasutatavate kaupade ja teenuste alusel vastavalt [nimetatud direktiivi] artikli 17 lõike 5 kolmanda lõigu punktile c; ja/või c) see osa on osa, mis on kindlaks määratud seoses kõikide maksukohustuslase poolt kasutatavate kaupade ja teenustega kõikide [kuuenda direktiivi] artikli 17 lõike 5 esimeses lõigus nimetatud tehingute kohta vastavalt [sama direktiivi] artikli 17 lõike 5 kolmanda lõigu punktile d? 2. Kas [kuuenda direktiivi] artikli 19 lõike 1 teine lõik võimaldab liikmesriigil nõuda maksukohustuslase poolt [sama direktiivi] artikli 17 lõike 5 alusel mahaarvatava osa ümardamist muu arvuni kui järgmise täisarvuni?”
30

Aftoni sõnul ei kuulu põhikohtuasjas vaatluse all olevad lisandid siiski nimetatud sätetega kehtestatud maksustamise alla. Nende sätete selgest sõnastusest, eelkõige väljendist „lisaks lõikes 1 loetletud maksustatavatele toodetele” tuleneb, et need sätted on täiendavat laadi ning neid kohaldatakse ainult lisatoodetele, mis ei ole „mineraalõlid” või „energiatooted”, mis on loetletud vastavalt nende direktiivide artiklite 2 lõigetes 1. Nende sätete alla kuuluvad seega muud tooted. Alternatiivne tõlgendus, mille kohaselt nende sätete alla kuuluvad nimetatud artikli 2 lõikes 1 juba osutatud tooted, jätaks tähelepanuta eessõna „lisaks” kasutamise ning see tõlgendus oleks ekslik, kuna sellega nõutaks, et kõik lisanditena kasutamiseks mõeldud tooted oleksid maksustatud, samas kui sellist tagajärge oleks võinud saavutada palju lihtsama sättega, mis ei oleks sisaldanud eespool mainitud sissejuhatavat väljendit. Sellise tõlgenduse tagajärjeks oleks samuti, et need direktiivid nõuaksid teist korda mootorikütusena kasutamiseks mõeldud mineraalõlide ja energiatoodete maksustamist. Ühenduse õigusnormidega taotletud eesmärgile vastaks muu hulgas see, kui mineraalõlisid ja energiatooteid maksustataks ainult siis, kui neid kasutatakse mootorikütuse või kütteainena.
54

Olgu meenutatud, et sidevahendi abil sõlmitud müügilepingu omapära on selles, et kummagi poole lepinguliste kohustuste täitmise vahel on sageli ajaline nihe. Nii on võimalik, et tarbija tasub kauba eest enne selle kättesaamist, või vastupidi, et müüja tarnib kauba, ilma et ta oleks selle eest tasu saanud. See ajaline nihe toob lepingupoolte jaoks kaasa ohu, et lepingut ei täideta.
18

Leides, et neil tingimustel on vaidluse lahendamiseks tarvis ühenduse õiguse tõlgendamist, otsustas Verwaltungsgericht Stuttgart menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] otsuse nr 1/80 artikli 7 [esimeses lõigus] sätestatud õiguste omandamiseks on vajalik, et „perekonna taasühinemist taotlenud isik”, kelle juures perekonnaliige on kolm aastat seaduslikult elanud, täidab kogu nimetatud perioodi jooksul otsuse nr 1/80 lõike 7 esimeses lauses sätestatud tingimused? 2. Kas selleks, et perekonnaliige omandaks […] otsuse nr 1/80 artikli 7 [esimeses lõigus] sätestatud õigused, piisab, kui „perekonna taasühinemist taotlenud isik” töötas selle aja jooksul kaks aastat ja kuus kuud erinevate tööandjate juures ja oli seejärel sunnitult kuus kuud töötu ja jäi töötuks ka veel pikemaks perioodiks? 3. Kas […] otsuse nr 1/80 artikli 7 [esimesele lõigule] saab tugineda ka isik, kes on saanud sellise Türgi kodaniku perekonnaliikmena elamisloa, kelle riigis elamise õiguse ja seega liikmesriigi seaduslikule tööturule pääsu aluseks on üksnes poliitilise varjupaiga andmine poliitilise tagakiusamise tõttu Türgis? 4. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas perekonnaliige saab […] otsuse nr 1/80 artikli 7 [esimesele lõigule] tugineda ka siis, kui „perekonna taasühinemist taotlenud isikule” (antud juhul isale) poliitilise varjupaiga andmise ja sellega seotud elamisloa väljastamise ning tööturule juurdepääsu aluseks olid ebaõiged andmed? 5. Kui vastus neljandale küsimusele on eitav, siis kas sellisel juhul on vaja, et enne perekonnaliikmetele […] otsuse nr 1/80 artikli 7 [esimeses lõigus] sätestatud õiguste andmisest keeldumist oleks „perekonna taasühinemist taotlenud isiku” (antud juhul isa) õigused ametlikult kehtetuks tunnistatud või tühistatud?”
43

Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Austria Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Austria Vabariigilt.
10

Komisjon otsustas 4. juuli 2006. aasta otsusega K(2006) 2964 (lõplik) (ELT C 221, lk 9, edaspidi „komisjoni otsus”) vastuväited esitamata jätta. Ta leidis, et abi on vastavalt ühenduse suunistele keskkonnakaitsele antava riigiabi kohta (EÜT 2001, C 37, lk 3) EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel ühisturuga kokkusobiv. Ta oli seisukohal, et ÖG uues redaktsioonis muudatuste tegemine oli imporditud elektrienergiale diskrimineerivalt mõjuda võivate tagajärgede neutraliseerimiseks sobiv vahend.
104

Esiteks tuleb märkida, et FNSEA, FNB, FNPL ja JA ei vaidlusta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320–322 Esimese Astme Kohtu poolt nende suhtes võetud seisukohti, ja teiseks, et nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 59, ei ole faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine iseenesest õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks apellatsioonimenetluses kontrollida, v.a siis, kui neid on moonutatud (vt 19. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-104/00 P: DKV vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2002, lk I-7561, punkt 22, ja 13. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas C-125/06 P: komisjon vs. Infront WM, EKL 2008, lk I-1451, punkt 57). Käesolevas asjas ei ole Euroopa Kohtus väidetud, et neid fakte on moonutatud.
15

Samas leiab House of Lords, et seda põhimõtet ei saa laiendada vahekohtule, mis on vastavalt määruse nr 44/2001 artikli 1 lõike 2 punktile d kõnealuse määruse kohaldamisalast täielikult välja jäetud. Selles valdkonnas puuduvad ühtsed ühenduse õigusnormid, mis on vajalikud selleks, et liikmesriikide kohtute vahel võiks tekkida ja rakenduda vastastikune usaldus. Lisaks sellele tuleneb 25. juuli 1991. aasta otsusest kohtuasjas C-190/89: Rich (EKL 1991, lk I-3855), et määruse nr 44/2001 artikli 1 lõike 2 punktis d sätestatud erandit ei kohaldata mitte üksnes vahekohtumenetlusele kui sellisele, vaid ka kohtumenetlusele, mille ese on vahekohus. . aasta otsus kohtuasjas C-391/95: Van Uden (EKL 1998, lk I-7091) täpsustas, et vahekohus on menetluse esemeks siis, kui selles menetluses soovitakse kaitsta õigust lahendada vaidlus vahekohtus, nagu on ka põhikohtuasja olukord.
19

Selles osas tuleb esiteks meenuda, et Euroopa Kohus on oma 27. septembri 1968. aasta kohtualluvust ja kohtuotsuste täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades käsitlevat konventsiooni (EÜT 1972, L 299, lk 32) puudutava kohtupraktika raames leidnud, et põhikohtuasjas kõne all olevaga sarnane hagi on seotud maksejõuetusmenetlusega tingimusel, et see tuleneb otseselt maksejõuetusest ja on tihedalt seotud likvideerimis- või saneerimismenetlusega (vt . aasta otsus kohtuasjas 133/78: Gourdain, EKL 1979, lk 733, punkt 4). Selliste tunnustega hagi ei kuulu seega nimetatud konventsiooni kohaldamisalasse.
52

Sellega seoses olgu meenutatud, et Euroopa Kohus on juba võtnud seisukoha, et võimalik kohustus lõpetada eraõiguslikud töölepingud majandustegevuse ülemineku korral avalik-õiguslikule juriidilisele isikule on vastavalt direktiivi 2001/23 artikli 4 lõikele 2 otseselt üleminekust tulenev töötingimuste oluline muutus töötaja kahjuks ning sellisel juhul loetakse töölepingu lõpetamise eest vastutavaks tööandja (vt eespool viidatud Mayeuri kohtuotsus, punkt 56). Samamoodi tuleb asuda seisukohale, et kui ülemineku korral ei ole võimalik omandaja loodud organisatsioonilises struktuuris pakkuda töötajale ametikohta, mis oleks samaväärne tema töökohaga võõrandaja juures, ning see toob kaasa töötingimuste olulise muutuse töötaja kahjuks, võrdsustatakse see mainitud sätte tähenduses töölepingu lõpetamisega, mille eest loetakse vastutavaks tööandja.
25

On tõsi, et komisjon oleks EÜ artiklist 10 tuleneva lojaalse koostöö kohustuse täitmiseks võinud proovida nimetatud ettepanekut esitada meresõiduturvalisuse regulatiivkomiteele ja lubada selleteemalist arutelu. Töökorra standardeeskirjade artikli 2 lõike 2 punktist b ilmneb, et nimetatud komitee võimaldab komisjoni ja liikmesriikide vahelist arvamustevahetust. Komisjon ei või kõnealuse komitee esimehe määrajana teha sellist arvamustevahetust võimatuks üksnes põhjusel, et ettepanek on siseriiklik.
51

Tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidavad märkusi esitanud valitsused, ei ole muus liikmesriigis kui annetaja liikmesriik asutatud ja üldistes huvides tegutsevaks tunnistatud organisatsioonidele tehtud annetuste mahaarvamise välistamine õigustatud sellega, et annetaja liikmesriigil on raske kontrollida, kas sellised organisatsioonid täidavad tegelikult põhikirjalisi eesmärke siseriiklike õigusnormide mõttes, ning sellega, et on vaja kontrollida nende organisatsioonide tegelikku majandamist.
9

Eelotsusetaotluse esitanud kohus on märkinud, et põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal puudusid Saksamaa õiguses erisätted, mis oleks reguleerinud põhjendamatult antud soodustusega seonduvatele haldusvaidlustele kohaldatavat aegumistähtaega. Sellegipoolest kohaldasid nii Saksamaa ametiasutused kui ka kohtud analoogia alusel üldist 30-aastast aegumistähtaega, mis on ette nähtud Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) §-s 195. Alates 2002. aastast on üldist aegumistähtaega siiski lühendatud kolmele aastale.
15

Landgericht jättis Sony hagi rahuldamata. Sony kaebas selle otsuse peale edasi ja apellatsioonikohus jõudis järeldusele, et põhikohtuasjas kõne all olevate objektidega seonduvad fonogrammitootja õigused olid vaieldamatult ja kehtivalt Sonyle üle läinud. See kohus jättis Sony kaebuse siiski rahuldamata, leides, et Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides kehtiva ning Genfis 29. oktoobril 1971 vastu võetud fonogrammitootjat fonogrammi loata paljundamise vastu kaitsva konventsiooni kohaselt on fonogrammitootjatel UrhG § 85 järgne autoriõiguste kaitse üksnes pärast 1. jaanuari 1966 avaldatud teoste osas. Lisaks leidis apellatsioonikohus, et sellele kuupäevale eelnevaid muusikasalvestisi ei kaitse ka UrhG § 137f, mis on üleminekusäte siseriikliku õiguse kooskõlla viimiseks direktiiviga 93/98. Nimelt asus kohus seisukohale, et selle paragrahvi lõiget 2 ei kohaldata kuni 1. jaanuarini 1966 toodetud fonogrammidele, sest need ei olnud Saksamaal ühelgi hetkel kaitstud.
56

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et põhikohtuasjas kõne all olevatel asjaoludel, mille kohaselt residendist kapitaliühing omab teises kapitaliühingus väiksemat kui 10% osalust, tuleb EÜ artiklit 56 tõlgendada nii, et nimetatud artikliga on vastuolus see, et keeld arvata maha kõnealusest osalusest tingitud kasumi vähenemine jõustub mitteresidendist äriühingus esindatud osaluse puhul varem kui residendist äriühingus esindatud osaluse puhul.
42

Nimelt piisab, kui tõdeda, et Ministère de l’Écologie, du Développement et de l’Aménagement durables’ (keskkonna, säästva arengu ja arenduse ministeerium) 7. septembri 2007. aasta ringkirja klassifitseeritud käitiste (kasvatus, kodulinnud) poolt jäätmete uue liigituse kasutamise kohta (Bulletin officiel, 30.10.2007, MEDAD 2007/20, 15. akt, lk 1) lisades sisalduvad andmed tõendavad, et seos ühe vuti, nurmkana või tuvi ja tavalise kanapoja lämmastikuerituse vahel ei vasta dekreedis nr 2005-989 kehtestatud näitajatele. Selles dekreedis on sätestatud, et üks tavaline kanapoeg on võrdne kaheksa vutiga või nelja nurmkana või tuviga, samas kui eespool mainitud andmete põhjal on nähtav, et vuti või nurmkana eritiste lämmastikusisaldus on poole väiksem võrreldes tavalise kanapojaga, samas kui tuvi eritab viis korda rohkem lämmastikku. Samade andmete kohaselt on vuti, nurmkana ja tuvi eritiste fosfori-, vase- ja tsingisisaldus samuti suurem kui tavalise kanapoja eritises.
6

Eelotsusetaotluse esitanud kohus on märkinud, et põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal puudusid Saksamaa õiguses erisätted, mis oleks reguleerinud ebaseaduslikult antud soodustusega seonduvatele haldusvaidlustele kohaldatavat aegumistähtaega. Sellegipoolest kohaldasid nii Saksamaa ametisasutused kui ka kohtud analoogia alusel üldkohaldatavat 30-aastast aegumistähtaega, mis on ette nähtud Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) §-s 195. Aastast 2002 on üldkohaldatavat aegumistähtaega siiski lühendatud kolmele aastale.