ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei võtnud kõiki vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu 6. oktoobri 2011. aasta otsuse täitmiseks kohtuasjas C-302/09, mis käsitleb komisjoni 25. novembri 1999. aasta otsusega 2000/394/EÜ, mis puudutab abimeetmeid, mis on Venezia ja Chioggia territooriumil tegutsevate ettevõtjate kasuks ette nähtud (1), ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi tagasinõudmist, siis on ta rikkunud sellest otsusest ja ELTL artiklist 260 tulenevaid kohustusi;
—

tunnistada, et kuna Hispaania Kuningriik ei võtnud käesoleva hagiavalduse punktis 26 osundatud prügilate (tavajäätmete prügilad Ortuella’s, Baskimaal, ning Zurita’s ja Juan Grande’s Kanaari saartel) osas vajalikke meetmeid, et nõuda käitajalt prügila vastavusse viimise kava väljatöötamist, ja tagada selle kava täielikku täideviimist vastavalt direktiivi nõuetele (välja arvatud need nõuded, mis on esitatud I lisa punktis 1) kaheksa aasta jooksul alates kuupäevast, millele viitab nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ (1) prügilate kohta artikli 18 lõige 1, siis on see liikmesriik rikkunud kohustusi, mis kõigi nende prügilate osas talle kehtivad viidatud direktiivi artikli 14 punkti c alusel;
2.

Kas ELTL artikleid 18 ja 45 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et vanaduspensionikindlustus ei laiene meremehele, kes kuulus liikmesriigis kodusadamat omava merelaeva laevapere hulka, kellel puudus elukoht maismaal ja kellel ei olnud ühegi liikmesriigi kodakondsust, samal ajal kui samade õigusnormide kohaselt loetakse kindlustatuks merelaeva kodusadama liikmesriigi kodanikust meremees, kes on muus osas samasuguses olukorras, juhul kui riik, kelle kodanik on esimesena nimetatud meremees, on vahepeal – pensioni kindlaksmääramise ajal – liiduga (liidu õiguseellasega) ühinenud või kui määrus nr 1408/71 on vahepeal selle riigi suhtes jõustunud?
1.

Kas kemikaalimäärusega (1) on vastuolus see, kui isik, kes majandustegevuse käigus impordib Rootsisse keemiatoodet – mille suhtes on kemikaalimäärusega kehtestatud teatamiskohustus –, peab sellest Rootsi õigusaktide kohaselt teatama Kemikalieinspektionenile, et selle saaks Rootsi tooteregistris registreerida?
ET Euroopa Liidu Teataja C 448/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Saksamaa) 26. septembril 2014 – Davitas GmbH versus Stadt Aschaffenburg

(Kohtuasi C-448/14)

(2014/C 448/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Davitas GmbH

Vastustaja: Stadt Aschaffenburg

Menetlusosaline: Landesanwaltschaft Bayern

Eelotsuse küsimus

Kas kaebaja turustatav toode „De Tox Forte” on määruse (EÜ) nr 258/97 (1) artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses toit või toidu koostisosa, mis on uue molekulaarstruktuuriga?

Kas sellele küsimusele jaatavalt vastamiseks piisab eelkõige sellest, et seda toodet koostisosaga klinoptiloliit ei kasutatud selle konkreetse algse molekulaarstruktuuriga enne 15. maid 1997 toiduainena, või on lisaks vaja, et see toode peab olema tootmisprotsessis toodetud niisuguse tehnoloogiaga, mille tulemusel tekib uus või tahtlikult muudetud molekulaarstruktuur, see tähendab, et tegemist peab olema ainega, mida varem ei ole looduses niisugusel kujul esinenud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 1997. aasta määrus (EÜ) nr 258/97 uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade kohta (EÜT L 43, lk 1; ELT eriväljaanne 13/18, lk 244).
1.

Kas juhul kui käibemaksu seisukohast teenuseosutaja kindlaksmääramisel nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (edaspidi: „käibemaksudirektiiv”), artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 24 lõike 1 ja artikli 43 kohaldamisel kontrollitakse, kas tehing on näiline, kas sellel puudub tegelik majanduslik ja kaubanduslik sisu ja kas see on suunatud ainult maksueelise saamisele, omab tõlgendamise seisukohast tähendust, et põhikohtuasjas vaatluse all olevas olukorras on litsentsiandja äriühingu tegevjuht ja 100 %-line omanik füüsiline isik, kes on litsentsilepinguga üleantud oskusteabe (know how) looja?
—

Tuvastada, et kuna Taani Kuningriik on säilitanud õigusliku olukorra, milles lahtine nuusktubakas on lubatud, kuigi see on vastuolus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/37/EÜ tubakatoodete valmistamist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (1) artikliga 8 koostoimes artikli 2 lõikega 4, siis on Taani Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
3.

Kas direktiivi 2006/112 artikli 62 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes osutab abonementlepingu alusel toimuva nõustamise raames teenuseid, on kohustatud märkima teenuste eest esitatavale arvele käibemaksu selle perioodi lõppemisel, mille eest lepiti kokku abonementtasu, või tekib see kohustus vaid siis, kui tellija on asjaomasel maksustamisperioodil nõustaja teenuseid kasutanud?
3.

Kas täiendava kaitse seisundi saanud isikutele tehtud elukohaettekirjutus on kooskõlas direktiivi 2011/95/EL artikliga 33 ja/või artikliga 29, kui see tugineb migratsiooni- või integratsioonipoliitilistele põhjustele, et näiteks hoida ära suurema arvu välismaalaste elama asumisest teatavatesse omavalitsusüksustesse tulenevaid sotsiaalseid probleeme? Kas selles osas piisab abstraktsetest migratsiooni- või integratsioonipoliitilistest põhjustest või tuleb määratleda konkreetsed põhjused?
1.

Kas liidu õiguse ja eeskätt direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 78 punktiga a on vastuolus see, kui […] gaasi jaotaja tasutud maa-aluse ruumi kasutamise maks kantakse sellisena üle lõpptarbijale ning sõltumatuna tasust, mida lõpptarbija maksab tarbitud gaasi eest, st nii, et see ei ole selle tasu osa? Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, siis esitatakse alljärgnev eelotsuse küsimus.
2.

Kas nõukogu direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ, artikli 4 punktis 6 esitatud mõistet „tolli peatamismenetlus või -kord” tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse tollimaksuga maksustatavale kaubale (aktsiisikaubale) ka siis, kui see edastatakse välistöötlemise tolliprotseduuri käigus, võetakse ajutiselt ladustamisele ja suunatakse tolliladustamisprotseduurile selliste kauba saatedokumentide alusel, millel on märgitud vale rubriigikood (CN-koodi 2401 10 35 asemel CN-kood 2403 10 9000), kuid asjakohane kaubagrupp (grupp 24 – tubakas) on õige ning kõik muud saatedokumentidel märgitud andmed (konteineri number, kogus, netokaal) on õiged ja pitserid on puutumata? (Seega, kas võib vaidlustada tolli peatamismenetluse kohaldamise teatavale kaubale, kui selle saatedokumentidel on märgitud õige ühtse tollitariifistiku kohane kaubagrupp, kuid vale konkreetne rubriiginumber?)
4.

Milliste kriteeriumide alusel võib kvaliteedi ja hinna suhe mõjutada lepingu kõrvaltingimuste ebaõiglast laadi? Kas niisuguste elementide kaudsel kontrollimisel on asjakohane võtta arvesse siseriiklikes õigusnormides kehtestatud hinnapiiranguid? Kas kokkulepped, mis abstraktselt võetuna on kehtivad, võivad kehtivuse kaotada, kui tuvastatakse, et nendes ette nähtud tehinguhind on turuhinnast palju kõrgem?
1.

Kas nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ (1), millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, (ELT L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405) artiklit 5 koostoimes artikli 2 lõikega 3 ja artikli 21 lõikega 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus Poola 6. detsembri 2008. aasta aktsiisiseaduse (edaspidi „aktsiisiseadus”; Dziennik Ustaw, edaspidi „Dz. U.”, nr 3, rubriik 11, koos hilisemate muudatustega) artikli 89 lõige 16, mille kohaselt tuleb kütteõlile kohaldada mootorikütuse aktsiisimäära, kui maksukohustuslane on jätnud täitmata aktsiisiseaduse artikli 89 lõigetes 14 ja 15 sätestatud vorminõude?
8.

Kas mõiste „keskkonda sattuvaid heitmeid käsitlev teave”, mis on sätestatud direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 2 teise lõigu teises lauses, viib selleni, et kui tegemist on keskkonda sattuvate heitmetega, siis tuleb avalikustada täielik teabeallikas ja mitte ainult (mõõtmis-)andmed, mida saab teabeallikast vajadusel tuletada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 462/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Karlsruhe (Saksamaa) 23. septembril 2014 – Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff

(Kohtuasi C-438/14)

(2014/C 462/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Karlsruhe

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff

Teised menetlusosalised: Stadt Karlsruhe, Standesamt; Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi ametiasutused on kohustatud tunnustama selle liikmesriigi kodaniku nime muutmist, kui asjaomane isik on ühtlasi teise liikmesriigi kodanik ja on selles liikmesriigis alalise elamise ajal omandanud perekonnaõigusliku staatuse muutmisega mitte seotud nime muutmise teel vabalt valitud ja mitut aadlitiitlit sisaldava nime, kui edaspidi ei pruugi tal selle riigiga olla olulist sidet ning esimeses liikmesriigis on aadliseisus konstitutsiooniõiguse kohaselt küll kaotatud, kuid kaotamise ajal kantud aadliseisuse tunnuseid võib nime osana jätkuvalt kasutada?
1.

Kas nõukogu 10. veebruari 1995. aasta määruse (EÜ) 297/95 (1) artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et I tüüpi muudatuste eest müügiloal – ja käesolevas kohtuasjas konkreetsemalt IA tüüpi muudatuste eest –, kui tegemist on samale loaomanikule kuuluvat mitut müügiluba puudutavate samade muudatusega, peab vastama üksainus, määruses kindlaksmääratud lõivusumma, või niipalju lõivusummasid, kui on muudatusest puudutatud lube?
2.

Kas ELTL artiklist 49 jj ning artiklist 56 jj, tõlgendatuna vastavalt Euroopa Liidu Kohtu 16. veebruari 2012. aasta otsuses [liidetud kohtuasjades C-72/10 ja C-77/10] nimetatud põhimõtetele, tuleb aru saada nii, et nendega on vastuolus käsitada lubade lõpptähtaegade ajalise kokkulangemise nõuet sobiva õigustusena sellele, et load, mille kohta hankemenetlus välja kuulutati, on lühema kestusega kui need, mis anti varem?
4.

Kas täiendava menetluse raames, mis on ette nähtud selleks, et parandada direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 2 kohasel tagantjärele hindamisel või direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 3 kohasel keskkonnamõju hindamisel tehtud viga, tuleb hindamisnõudeid vastavalt muutes võtta arvesse seda, et ehitise võis püstitada ja kasutusele võtta, kuna planeeringu kehtestamise otsus oli viivitamatult täidetav ning kohtuotsus, millega jäeti rahuldamata esialgse õiguskaitse taotlus, oli muutunud lõplikuks? Kas seda tuleb igal juhul arvesse võtta direktiivi 92/43 artikli 6 lõikes 4 viidatud alternatiivsete lahenduste tagantjärele vajalikuks osutunud hindamisel?
2.

Juhul kui vastus 1. küsimusele on eitav: mitu kavandatud lennul kasutatava lennuki eelnevat lendu on erakorralise asjaolu jaoks olulised? Kas eelnenud lendudega seotud erakorraliste asjaolude arvessevõtmine on ajaliselt piiratud? Kui see on nii, siis kuidas tuleb seda mõõta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 448/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Bucureşti (Rumeenia) 24. septembril 2014 – SC Star Storage SA versus Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (INCDI)

(Kohtuasi C-439/14)

(2014/C 448/09)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Bucureşti

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: SC Star Storage SA

Vastustaja: Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (INCDI)

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/66/EÜ (2), artikli 1 lõike 1 kolmandat taanet ja lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus õigusnormid, mis seavad hankija otsuste vaidlustamise menetluse algatamise taotlemise õiguse sõltuvusse kohustusest esitada eelnevalt „õiguspärase käitumise tagatis”, nagu on ette nähtud [Ordonanța de urgență a Guvernului] n. 34/2006 artiklites 2711 ja 2712?

(1) Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiiv 89/66/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiv 2007/66/EÜ, muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas (ELT L 335, lk 31).
ET Euroopa Liidu Teataja C 448/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itaalia) 3. oktoobril 2014 – Promoimpresa srl versus Consorzio dei comuni della Sponda Bresciana del Lago di Garda e del Lago di Idro, Regione Lombardia

(Kohtuasi C-458/14)

(2014/C 448/14)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Promoimpresa srl

Vastustajad: Consorzio dei comuni della Sponda Bresciana del Lago di Garda e del Lago di Idro, Regione Lombardia

Eelotsuse küsimus

Kas asutamisvabaduse, diskrimineerimise keelu ja konkurentsikaitse põhimõttega, mis on sätestatud ELTL artiklites 49, 56 ja 106, ning nendest tuleneva mõistlikkuse nõudega on vastuolus siseriiklik õigus, mis üksteise järel vastu võetud õigusaktide alusel näeb ette mere- järve- ja jõeäärse riigivaraga seotud majanduslikult tähtsate kontsessioonide tähtaja korduva pikenemise, kusjuures nende kestust pikendatakse seaduse alusel vähemalt üheteistkümne aasta võrra, jättes nii kontsessionääridele ainuõiguse saada varast majanduslikku kasu, kuigi neile antud kontsessioonis ette nähtud kontsessioonitähtaeg on juba möödunud, mille tõttu ei ole huvitatud ettevõtjatel mingit võimalust saada seda vara riigihanke menetluse kaudu oma kasutusse?
2.

Kui see ei ole nii, siis: Kas Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklis 54 ja põhiõiguste harta artiklis 50 sisalduvat ne bis in idem põhimõtet ja teistkordse kohtumõistmise keelu põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus süüdistatava kohtu alla andmine teatavas liikmesriigis – käesoleval juhul Saksamaa Liitvabariigis –, kui teise liikmesriigi – käesoleval juhul Poola Vabariigi – prokuratuur lõplikult lõpetas süüdistatava suhtes läbiviidud kriminaalmenetluse faktilistest põhjustest tulenevalt põhjendatud kahtluse puudumise tõttu, kusjuures süüdistatav ei pidanud täitma teatavaid prokuratuuri poolt kehtestatud kohustusi ega toimunud üksikasjalikku uurimist, ja menetluse saab uuendada ainult oluliste, varem teadmata asjaolude ilmsikstulekul, kuigi selliseid uusi asjaolusid konkreetselt ei esine?
C 16/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) 10. novembril 2014 – RG (*1) versus SF (*1)

(Kohtuasi C-498/14)

(2015/C 016/29)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Appelant: RG (*1)

Vastustaja: SF (*1)

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (1), (nn Brüsseli IIA määrus), artikli 11 lõikeid 7 ja 8 võib tõlgendada nii, et need ei võimaldada liikmesriigil:

— eelistada vanemapoolse röövimise olukordades nendes [õigusnormides] ette nähtud menetluse puhul kohtute spetsialiseerumist isegi siis, kui mõnes kohtus on juba pooleli menetlus lapse suhtes teostatava vanemliku vastutuse sisulises küsimuses;

— võtta kohtult, milles on juba pooleli menetlus lapse suhtes teostatava vanemliku vastutuse sisulises küsimuses, pädevust teha otsus lapse isikuhooldusõiguse küsimuses, kuigi ta on pädev nii rahvusvaheliselt kui ka siseriiklikult tegema otsust lapse suhtes teostatava vanemliku vastutuse küsimustes?

(*1) Teave on kustutatud või asendatud seoses isikuandmete kaitse ja/või konfidentsiaalsusega.

(1) EÜT L 338, lk 1.
1.

Kas nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97 (1), I lisa V peatüki punkti 1.4., mille kohaselt tuleb loomadele pärast 14-tunnist teekonda anda vähemalt ühetunnine puhkeaeg, mis on piisav selleks, et anda neile eelkõige vedelikku ja vajaduse korral sööta, ja pärast sellist puhkeaega võib neid vedada veel 14 tundi, tuleb tõlgendada nii, et veo võib katkestada ka pikem kui ühetunnine puhkeaeg või mitu puhkeaega, millest vähemalt üks on ühetunnine?
6.

Lõpetuseks on komisjon seisukohal, et on rikutud direktiivi artikli 6 lõikeid 2 ja 3, sest: a) asjaomastel aladel ei ole välditud elupaikade halvenemist ega liikide olulist häirimist; kuivõrd Kreeka Vabariik sallis vastuolus direktiivi artikli 6 lõikega 2 kontrollimata ja/või reguleerimata tegevusi, siis on ta käesoleval juhul jätnud kehtestamata vajalikud meetmed sellise elupaikade halvenemise ja liigi häirimise vältimiseks; b) kõnealused tuvastatud tegevused toimusid nii, et eelnevalt ei olnud asjakohaselt hinnatud nende tagajärgi, mis on nõutav kas iga projekti puhul eraldi või koos muude projektidega, samas kui direktiivi artikli 6 lõike 3 kohaselt on nõutav, et iga projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab.
7.

Kas direktiivi eespool nimetatud sätet võib tõlgendada selliselt, et abieluga võrdsustamine peab laienema kõikidele õiguslikele asjaoludele ja tagajärgedele? Kui need suhted ei pea olema täielikult võrdsustatud, siis milles need kaks staatust peavad kindlasti vastavuses olema?
ET Euroopa Liidu Teataja C 7/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Ühendkuningriik) 27. oktoobril 2014 – Pillbox 38 (UK) Limited, turundusnimega Totally Wicked versus Secretary of State for Health

(Kohtuasi C-477/14)

(2015/C 007/21)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Pillbox 38 (UK) Limited, turundusnimega Totally Wicked

Vastustaja: Secretary of State for Health

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/40/EL (1) tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ (2) artikkel 20 on tervikuna või asjakohases osas kehtetu ühel või mitmel järgmistest põhjustest:

— See tervikuna või selle asjakohane osa kehtestab elektrooniliste sigarettide tootjatele ja/või müüjatele rea kohustusi, mis rikuvad proportsionaalsuse põhimõtet, kui seda tõlgendada koos õiguskindluse põhimõttega?

— Samadel või samasugustel põhjustel ei järgi see võrdsuse põhimõtet ja/või kahjustab õigusvastaselt konkurentsi?

— See ei järgi subsidiaarsuse põhimõtet?

— See rikub elektrooniliste sigarettide tootjate või jaemüüjate õigusi, mis tulenevad põhiõiguste harta artiklist 16 ja/või artiklist 17?

(1) ELT L 127, lk 1.

(2) EÜT L 194, lk 26.
ET Euroopa Liidu Teataja C 7/18

3. novembril 2014 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-485/14)

(2015/C 007/24)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: J.-F. Brakeland ja W. Roels)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik vabastab tasuta võõrandamise maksust kinke ja pärandi avalik-õiguslikule või avalikes huvides tegutsevale asutusele üksnes juhul, kui vastav asutus asub Prantsusmaal või liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigis, mis on Prantsusmaaga sõlminud kahepoolse lepingu, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 63 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Prantsuse õigusnormidega, nagu neid tõlgendab maksuhaldur, vabastatakse tasuta võõrandamise maksust kinge ja pärand avalik-õiguslikule või avalikes huvides tegutsevale asutusele üksnes juhul, kui vastav asutus asub Prantsusmaal või liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigis, mis on Prantsusmaaga sõlminud kahepoolse lepingu. Komisjoni hinnangul kujutab see endast kapitali vaba liikumise piirangut, mis on vastuolus EÜ artikliga 56 ja EMP lepingu artikliga 40.

Põhjenduseks leiab Prantsuse Vabariik kõigepealt, et Prantsuse normidega eristatakse maksumaksjaid, kes ei ole objektiivselt sarnases olukorras, ning täiendavalt tugineb Prantsuse Vabariik üldise huvi põhjendusele, mis põhineb vajadusel tagada maksu kogumine.

Komisjon selle põhjendusega ei nõustu. Komisjoni arvates tehakse vaidlusaluste sätete alusel vahet lähtudes puhtalt geograafilistest kriteeriumidest. Lisaks leiab komisjon, et üldise huvi põhjendusele tuginemine ei vasta tingimustele, nagu need on välja töötatud kohtupraktikas, eeskätt kohtuotsuses Persche (1). Lõpuks on komisjon seisukohal, et kapitali liikumise piiramine on igal juhul ebaproportsionaalne.

(1) Kohtuasi Persche, C-318/07, ECLI:EU:C:2009:33
4.

Kui kolmandale küsimusele vastatakse jaatavalt, tekib viimaks küsimus, et kui on kehtestatud ühtset suuremat geograafilist piirkonda puudutav ruumilise planeerimise akt, mis põhimõtteliselt nõuab direktiivi 2001/42/EÜ artikli 3 lõike 2 punkti b kohaselt koosmõjus direktiivi (92/43/EMÜ) artikli 6 lõikega 3 keskkonnamõjude strateegilist hindamist, mida aga ei tehtud, ning kui tuvastatakse lisaks, et eelnev keskkonnamõju hindamine oli nõutav üksnes mõne selle piirkonna ala puhul – viimaks kehtestatud õigusnormide tõttu, mis puudutavad lubatud kasutusotstarbeid ja tegevusalasid ega kujuta endast lihtsalt kaitsekorralduse kavasid – kuid enamiku selliste alade puhul mitte, kuna kehtestatud õigusakt on viimatinimetatud alasid puudutavas osas kaitsekorralduse kava, mille keskkonnamõjude hindamine ei ole vastavalt direktiivi 2001/42/EÜ artikli 3 lõike 2 punktile b koosmõjus direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõikega 3 nõutav, kas siis on direktiivi 2001/42/EÜ alusel mõeldav või mitte, et kõik kõnealused sätted tunnistatakse osaliselt kehtetuks ja sellest tulenevalt tühistatakse õigusakt, kuid üksnes osas, mis puudutab alasid, mille keskkonnamõjude eelnev hindamine on nõutav – vastavalt uutele selles valdkonnas kehtivatele normidele – , millest omakorda tuleneb pärast osalist tühistamist, et strateegiline keskkonnamõjude hindamine peab puudutama ainult neid alasid, mitte kogu piirkonda?
1.

Kas direktiivi 2001/29 (1) artikli 5 lõike 2 punktiga b on kooskõlas isikliku kasutamise eesmärkidel reprodutseerimise eest võetava õiglase hüvitise süsteem, mida tegelikult tekitatud kahju hinnangu alusel rahastatakse riigieelarvest, ilma et sellega oleks võimalik tagada, et hüvitise kulud jäävad isikliku kasutamise eesmärkidel tehtud reproduktsiooni kasutajate kanda?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis on oluline teha kindlaks, kas kindlustusandjate vahelised õigussuhted on käesoleval juhul hõlmatud mõistega „lepingulised võlasuhted” Rooma I määruse artikli 1 lõike 1 tähenduses. Kui kindlustusandjate vahelised õigussuhted on mõistega „lepingulised võlasuhted” hõlmatud, on seejärel tähtis vastata küsimusele, kas nende suhete puhul on tegemist kindlustuslepinguga (õigussuhtega) ja kas neile kohaldatav õigus tuleb kindlaks teha Rooma I määruse artikli 7 kohaselt.