ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
96.

Teiseks meenutan, et raamotsuse eesmärk on asendada väljaandmine õigusasutustevahelise üleandmise süsteemiga, mis põhineb liikmesriikide vastastikusel usaldusel üksteise vastavate sunnisüsteemide vastu. See usaldus rajaneb ideel, et iga liikmesriik peab aktsepteerima teistes liikmesriikides kehtiva karistusõiguse kohaldamist isegi siis, kui tema enda karistusõiguse kohaldamine annab teistsuguse tulemuse. Et raamotsuse süsteem põhineb kohtutevahelisel koostööl, võimaldab neid erinevusi aktsepteerida see, kui kõik Euroopa õigusruumi kohtunikud teostavad ühist ja ühetaolist proportsionaalsuse kontrolli. Teisiti öeldes põhineb usaldus, mida Euroopa vahistamismäärust täitev õigusasutus peab pärast selle tegemist üles näitama, asjaolul, et üleandmissüsteem annab talle kindluse, et vahistamismääruse teinud asutus viis juba selle tegemisel läbi proportsionaalsuse kontrolli, ilma et tema pädevus sõltuks täidesaatva võimu või haldusasutuse otsusest.
58.

Seetõttu tuleb nõustuda Ühendkuningriigiga, et liikmesriigi pädevad asutused peavad hoolikalt kontrollima, kas karjääri jäätmetega täitmisel asendatakse tõepoolest muid materjale. Seoses sellega võiks tähtis tõend olla see, kas karjääri käitaja peab kasutatavate jäätmete eest maksma või makstakse talle selle eest, et ta neid kasutab. Viimati nimetatud juhul räägivad paljud asjaolud oletuse kasuks, et ilma jäätmeteta karjääri ei täidetaks ja seega on tegemist jäätmete kõrvaldamisega. ( 28 )
128.

On tõsi, et mõnel erandjuhul on Euroopa Kohus jätnud endale õiguse kontrollida akte, mis on küll vastu võetud nõukogu raames kohtuvate liikmesriikide aktidena, kuid mida tuleb nende sisu ja nende vastuvõtmise asjaolude tõttu käsitada nõukogu aktidena. ( 62 ) On aga selge, et käesolevas menetluses see nii ei ole: vaidlustatud akt on vastu võetud rahvusvahelise lepingu kohaselt, mille pool liit ei ole ja millega on asutatud rahvusvaheline organisatsioon, kes on liidust erinev ja sõltumatu juriidiline isik.
107.

Üksnes asjaolust, et trahv koormab ettevõtjat rahaliselt – võimalik, et koguni suurel määral – ja põhjustab tema finantsseisundi ajutise nõrgenemise, ei saa mingil juhul järeldada, et trahv on ebaproportsionaalselt suur. Vastupidi, karistus, mis määratakse ettevõtjale trahvi vormis, peab olema tuntav, et sellel oleks spetsiifiline ja üldine ennetav toime (vt selle kohta ka 2006. aasta suuniste punkt 4). See eesmärk jääb saavutamata, kui ettevõtja saaks talle määratud trahvi ilma probleemideta käiberahast tasuda.
68.

See ei kahjustaks mingil moel EUIPO autonoomiat. Ühenduse kaubamärgi määrus jääb ühenduse kaubamärgi registreerimisel otsustavaks mõõdupuuks. Siiski on ühenduse kaubamärkide kohtu otsus, mis käsitleb sisuliselt sama asja – kahe tähise segiajamise tõenäosust – asjassepuutuv asjaolu ühenduse kaubamärgi määruse tähenduses. See on veelgi enam oluline selle tõttu, et on võimalik ette kujutada, et samalt ühenduse kaubamärkide kohtult taotletakse tema pädevuse tõttu sõnaliste tähiste „English Pink“ and „Pink Lady“ segiajamise tõenäsosuse hindamist teist korda, sest Euroopa Kohus otsustas hiljuti, et varasema ühenduse kaubamärgi omanik võib samuti algatada rikkumismenetluse hiljem registreeritud ühenduse kaubamärgi omaniku vastu. ( 15 )
44.

Seega ei saa kapitali vaba liikumine üldiselt kohustada liikmesriiki maksusoodustuste tegemiseks, milleks ta on võtnud kohustuse topeltmaksustamise vältimise lepingus, et tasakaalustada üldiselt osalisriikide kattuvat maksupädevust ka olukordades, mille suhtes ei kohaldata seda lepingut ja liikmesriigi muid kohustusi. See, et seda saab kapitali vaba liikumise kohta sellisel üldisel kujul tõdeda, põhineb asjaolul, et ELTL artikli 65 lõike 1 punkt a lubab liikmesriikidel sõnaselgelt – kuigi ainult selle artikli lõikes 3 sätestatud kohustuste ja seda käsitleva kohtupraktika raames ( 19 ) – kohelda maksukohustuslasi nende elukoha või nende kapitali investeerimise koha põhjal erinevalt.
35.

Selleks puhuks tuleb sedastada, et määruse nr 1393/2007 artikkel 19 kuulub kohaldamisele, kui „käesoleva määruse sätete alusel“ dokumentide kättetoimetamise korral välismaale on kostja vastu tehtud tagaseljaotsus. Esimese sammuna näeb määruse nr 1393/2007 artikli 19 lõige 1 põhimõtteliselt ette menetluse peatamise, kuni on tõendatud, et kostja on menetluse algatamist käsitleva dokumendi tegelikult kätte saanud. Määruse nr 1393/2007 artikli 19 lõige 2 näeb sellest põhimõttest ette erandid, mis võimaldavad menetlust jätkata. Määruse nr 1393/2007 artikli 19 lõige 4 sisaldab lõpuks normi, mis annab võimaluse ennistada edasikaebamise tähtaeg „mõistliku aja jooksul pärast seda, kui kostja on kohtuotsusest teada saanud“, ja nimelt sellise kostja kasuks, kes oli süütult teadmatuses asjaomase dokumendi olemasolust ja jättis end seetõttu kaitsmata, kuid kelle suhtes otsus siiski tehti. Määruse nr 1393/2007 artikli 19 lõike 4 kolmas lõik sätestab, et iga liikmesriik võib kehtestada tähtaja, mis lõpetab õiguse esitada ennistamise avaldus, kuid see tähtaeg peab olema vähemalt „aasta alates kohtuotsuse tegemise kuupäevast“.
43.

Mis puudutab küsimust, kas väljend „Pariisi kohtud“ on piisavalt täpne, siis olen seisukohal, et on küll. Euroopa Kohus on sedastanud, et Brüsseli konventsiooni artiklit 17 ei saa tõlgendada nii, et kohtualluvuse tingimus peab olema sõnastatud viisil, mis võimaldaks pädeva kohtu kindlaks määrata ainult selle sõnastuse põhjal. Piisab sellest, kui selles tingimuses on nimetatud need objektiivsed tegurid, mille põhjal on pooled kokku leppinud kohtus või kohtutes, kellel nad lasevad omavahelisi vaidlusi lahendada. Neid tegureid, mis peavad olema piisavalt täpsed, nii et kindlaksmääratud kohus saaks oma pädevust kontrollida, võib vajaduse korral kindlaks määrata asja konkreetsete asjaolude põhjal. ( *24 ) Mis puudutab lisaks väidet, et Pariisi piires on mitu kohut, kes oleksid pädevad lahendama küsimusi nagu käesolevas asjas, järeldas Euroopa Kohus kohtuotsuses Meeth ( *25 ), et Brüsseli konventsiooni artiklit 17 ei saa tõlgendada nii, et selle mõte on välistada poolte õigus leppida omavaheliste vaidluste lahendamiseks kokku kahes või enamas kohtus. ( *26 )
48.

Sellega seoses tuleb välja tuua, et vereplasma ei ole mitte ravim, vaid nagu juba selgitatud, võidakse seda kasutada ravimite valmistamise koostisosana. Raviotstarbel kasutavat plasmat ega ka plasmat, mida kasutatakse tööstuslikult, ei segata ühegi muu ainega ega töödelda viisil, mis muudaks nende põhiomadusi. Ainus protsess, mida selle toote saamiseks läbi viiakse, on seotud vere erinevate koostisosade eraldamisega. TMD esitatud argument näib viitavat sellele, et toote igasugune töötlemine enne tarbimist annab tulemuseks uue või teistsuguse toote. Kui sellist väidet venitada tema loogiliste piirideni, annaks see ebamõistlikke tulemusi. Näiteks, kas rinnapiima külmutamine eesmärgiga sellega edaspidi imikuid toita muudab selle piima maksustamise viisi? Kas asjaolu, et pärast organi eemaldamist asetatakse see hoidmiseks ja veoks konserveerivasse lahusesse, tähendab, et selle organi tarne maksustatakse käibemaksuga?
36.

Selle kohta märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et selgitavas aruandes ei käsitle professor A. Borrás seda, et abielu kehtetuks tunnistamise menetlused võivad olla välistatud, kui need on algatatud mõne muu isik kui ühe abikaasa taotluse alusel. See kohus toob välja ka õigusteooria seisukohtade lahknevuse, kuna mõned autorid on arvamusel, et määruse nr 2201/2003 artikkel 3 välistab kaudselt selle kohaldatavuse abielu kehtetuks tunnistamise menetluste suhtes, mis on algatatud kolmandate isikute taotlusel, samas kui teiste autorite arvates peab lubama võimalust, et see määrus on kohaldatav abielu kehtetuks tunnistamise menetlustele, mis on algatatud prokuröri või põhjendatud huviga kolmanda isiku hagiavalduse alusel, kuid sellistel juhtudel saavad siiski olla kohaldatavad ainult kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 punkti a esimene kuni neljas taane ja artikli 3 lõike 1 punkt b.
32.

Minu arvates on samuti asjatu tugineda in mitius tagasiulatuva jõu põhimõttele, mida on minu arvates silmas peetud viitamisega harta artiklile 49. See põhimõte on tegelikult nimelt seaduste ajas järjestikku kohaldamise viis, nagu on meelde tuletatud ka harta artikli 49 lõike 1 tekstis endas. Veel on vaja, et sama süüteo kohta oleks mitu järjestikust seadust, mis siin nii ei ole, sest süüteo karistamise või karistuse osas ei ole midagi muudetud.
49.

Muide, Prantsuse valitsus märgib piirangu pika- või lühiajalisuse kindlakstegemise kohta samuti, et eelotsusetaotluse esitanud kohus liigitab M. Daouidi töövõimetuse sõnaselgelt „ajutiseks“, mis pigem viitab sellele, et kui see kohus peab töövõimetust ajutiseks iseenesest, mitte seoses tööandja ülesütlemisotsuse põhjendustega, siis ei ole see töövõimetus eelotsusetaotluse esitanud kohtu jaoks tegelikult pikaajaline. Ma leian siiski, et asjaolu, et puuet käsitati esialgu „ajutisena“, ei takista seda mõnel teisel korral meditsiiniliste andmete alusel pikaajaliseks pidamast. Pealegi ei pea see, kas olukorda saab direktiivi 2000/78 tähenduses mõiste „puue“ alla kuuluvaks liigitada, minu arvates sõltuma selle liigitamisest „ajutiseks töövõimetuseks“ liikmesriigi õiguse tähenduses, mida kohaldati põhikohtuasja hageja suhtes. Lisaks märgin ma, et viienda küsimuse sõnastusest nähtub, et M. Daouidi on „määramata ajaks“ ajutiselt töövõimetu.
96.

Soovin märkida, et Üldkohus ei ole välistanud, et vaidlusaluse kuju põhjal võib järeldada, et mustade joonte funktsioon on pusle liigutatavaid elemente eraldada. Samas märkis ta, et isegi sel juhul ei ole objektiivsel vaatlejal „vaidlusaluse kaubamärgi graafiliste kujutiste põhjal võimalik täpselt aru saada, kas need elemendid on kavandatud pööratavana või hoopis üksteisest irrutatavana, et kuubik seejärel tagasi kokku panna või selle kuju muuta“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 57). Üldkohtu arvates on peamine, et vaidlusalune kaubamärk „on registreeritud „ruumiliste puslede“ jaoks üldiselt, see tähendab piiramata määratlust pööratavate pusledega“ ning kaubamärgiomanik ei ole lisanud registreerimistaotlusele sellise omaduse olemasolu käsitlevat kirjeldust“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 55).
58.

Esmapilgul võidakse hakata ekslikult mõtlema, et liikmesriigid võivad vabalt anda õiguse nõuda ex post tagastamist ainult lõppkasutajatele. Nii on Euroopa Kohus kohtuotsuses Copydan Båndkopi märkinud, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktiga b ei ole vastuolus õiglase hüvitise süsteem, mille kohaselt tagastamist võivad nõuda ainult lõppkasutajad. Ent oluline on siin see, et Euroopa Kohus määratles sellega seoses olulise tingimuse. Ta märkis, et selline süsteem on liidu õigusega kooskõlas, kui tasukohustuslased on tasu maksmisest vabastatud, kui nad tõendavad, et nad on tarninud asjaomased seadmed muudele kui füüsilistele isikutele eesmärkidel, mis ilmselgelt erinevad isiklikuks tarbeks kopeerimisest. ( 24 ) Sellise ex ante vabastuse vajadus tuleneb selgelt kohtuasjas Amazon.com International Sales jt Euroopa Kohtu sedastusest, et isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu vahet tegemata kohaldamine võib olla õigustatud ainult juhul, kui asjaomaseid tooted turustatakse füüsilistele isikutele. ( 25 )
46.

Nii on teise tingimuse kohaselt tarvis kontrollida, kas on vajalik kohtulik kehtima jätmine või on juba järgnev õigusakt, mis on vastu võetud õiges menetluses, sätestanud piisavad õigusnormid. ( 25 ) Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2001/42 seadusandlusesse ülevõtmisel tehtud vea tagantjärele parandamine ei saa kõrvaldada menetlusnormi rikkumist kavade ja programmide vastuvõtmisel. Konsulteeriva asutuse piisavat autonoomiat ei saa nimelt tagantjärele luua. Ainult tagantjärele õiges menetluses vastu võetud kavad ja programmid, mis asendavad menetlusnormi rikkudes võetud meetmeid, on selle tingimuse jaoks olulised.
51.

Kohtuotsusest Keck ja Mithouard alguse saanud kohtupraktikas aga on Euroopa Kohus märkinud, et kui teistest liikmesriikidest pärit toodetele kohaldatakse siseriiklikke õigusnorme, mis piiravad või keelavad teatavad müügitingimused, ei kujuta see endast niisugust takistust, tingimusel et neid õigusnorme kohaldatakse kõikidele riigi territooriumil tegutsevatele asjaomastele ettevõtjatele ning et need mõjutavad õiguslikult ja faktiliselt ühtemoodi nii omamaiste kui ka teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist. Kui need tingimused on täidetud, ei saa sedalaadi õigusnormide kohaldamine teisest liikmesriigist pärit ja selle riigi nõuetele vastavate toodete müügi suhtes oma olemuse poolest takistada ega häirida nende turulepääsu rohkem kui omamaiste kaupade puhul. ( 23 )
41.

Hörmann Reisen väidab sisuliselt, et artikli 4 lõikes 7 sätestatud nõudega on kehtestatud teenuse ise osutamise maksimaalne tase, mille pädevad asutused võivad kehtestada. Nagu põhjenduses 19 on märgitud, võib allhange muuta avalike reisijateveoteenuste osutamise tõhusamaks. Järelikult ei või pädevad asutused nõuda rohkem kui asjaomaste teenuste „olulise osa“ ise osutamist – näiteks ei või nad nõuda neist teenustest „enamuse“ ega „ülekaaluka osa“ ise osutamist. Hörmann Reisen järeldab seetõttu, et põhikohtuasjas vaidluse all olev minimaalne teenuse ise osutamise nõue (70%) on vastuolus artikli 4 lõike 7 teise lausega, kui see säte on põhikohtuasjas kohaldatav.
110.

Neljandaks näeb artikli 28 lõige 2 ette nõude, mille järgi asjassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon on „määruse sätetele mittevastav“. Kui taas viidata selle sätte eesmärgile, siis soovitakse sellega vältida ebaproportsionaalset mõju kaubamärgiomanikule olukorras, kus üleöö kaob õigus seda kaubamärki kasutada, sest see ei ole määrusega kooskõlas. Käesoleval juhul on tõepoolest tegemist väidetava mittevastavusega määrusele (eeldan, et see on kassatsioonkaebuse esitaja hagi alus). See, kas selle mittevastavuse on tinginud muudatus turustamises või toote õigusliku liigituse muutmine, ei ole minu hinnangul asjakohane. Tegemist ei ole olukorraga, milles turule viiakse määrusele mittevastav toote ja kaubamärgi uus kombinatsioon. Asjassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon oli turul täpselt samal füüsilisel kujul mitu aastat enne 1. jaanuari 2005. Mulle tundub, et tegemist on just sellist liiki tootega, mille jaoks artikli 28 lõike 2 erand on mõeldud.
78.

Käsitletaval juhul märgin, et miski ei võimalda järeldada, et kohustus esitada kaks õiendit, mille on andnud välja kaks Euroopa panka, kujutab usaldusväärsele ettevõtjale, kes soovib hakata tegelema kihlveopanuste vastuvõtmisega, endast ülesaamatut nõuet. Selle aspekti kohta meenutan, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on ainult märkinud, et põhikohtuasja määruskaebuse esitaja ei olnud „mõjuvatel põhjustel“ suuteline neid kahte pangaõiendit esitama. Võib siiski tekkida küsimus, mis laadi need põhjused olid ja ega selle võimatuse taga, millele põhikohtuasja määruskaebuse esitaja viitab, ei peitu tegeliku põhjusena see, et ta ei olnud rahanduslikult usaldusväärne. Kohtutoimikust ilmneb nimelt, et ainus tõend, mille äriühing UniqGroup esitas, ei tõendanud igatahes tema finants‑ ja majanduslikku seisundit.
53.

Roche Deutschland püüdis kohtuistungil tugineda ka kohtuasjale Laboratoires Lyocentre. ( 38 ) Euroopa Kohus uuris selles kohtuasjas, kas toote klassifitseerimine ühes liikmesriigis CE‑märgisega meditsiiniseadmena vastavalt nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivile 93/42/EMÜ meditsiiniseadmete kohta ( 39 ) takistab teise liikmesriigi pädevaid ametiasutusi klassifitseerimast sama toodet farmakoloogilise, immunoloogilise või ainevahetusliku toime alusel ravimina Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ (inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta) artikli 1 lõike 2 punkti b tähenduses. ( 40 ) Kuigi Euroopa Kohus vastas sellele küsimusele eitavalt, rõhutas ta, et pädevad riigiasutused peavad enne toote ümberklassifitseerimist kohaldama kõigepealt direktiivi 93/42 artikli 18 sätteid põhjendamatult kinnitatud CE‑märgise kohta. Käesolevas asjas ei ole seevastu tegemist juhtumiga, kus liikmesriigi asutused leiavad, et selle liikmesriigi territooriumil turustatavale vahendile on põhjendamatult kinnitatud CE‑märgis või et see on vastavalt meditsiinilisi in vitro diagnostikavahendeid käsitlevale direktiivile kinnitatud tootele, mis ei kuulu tegelikult selle direktiivi kohaldamisalasse. ( 41 ) Vastupidi, miski ei viita sellele, et CE‑märgis on põhikohtuasjas kõne all olevatele testribadele kinnitatud põhjendamatult või eksikombel. ( 42 )
102.

Hinnates seda, ega asutamisvabaduse piirang EÜ artikli 43 tähenduses ei lähe kaugemale kui esile toodud rahvatervise kaitse eesmärgi saavutamiseks vaja, leidis komisjon, et kõnealust eesmärki on võimalik saavutada vähem piiravate meetmetega, näiteks nõudega, et biomeditsiiniliste analüüside tegijaks oleks vajaliku kvalifikatsiooniga pädevad töötajad, kelle suhtes kehtib kutse-eetika põhimõte, mille järgi tervishoiutöötajad on sõltumatud. Võttes siiski arvesse liikmesriikidele jäetud kaalutlusruumi, leidis Euroopa Kohus, korrates põhjendusi, millele ta tugines seoses apteekide osakapitali omandilise kuuluvusega, et „liikmesriik [võib] leida, et eksisteerib oht, et praktikas eiratakse õigusnorme, mis peavad tagama bioloogide kutsealase sõltumatuse, sest mittebioloogi kasumiteenimise huvi ei tasakaalusta muud tegurid, nagu sõltumatute bioloogide puhul, ning palgatöötajatest bioloogide allutamine biomeditsiinilise analüüsi laboratooriume haldavale Selarlile, milles mittebioloogidel on enamusosalus, võib esimeste jaoks raskendada haldaja juhistele vastuväidete esitamist“. ( 43 ) Euroopa Kohus leidis, et „ei saa muu hulgas välistada, et mainitud mittebioloogidel võib tekkida kiusatus loobuda mõne majanduslikus mõttes vähem tulusa või tehniliselt keerukama analüüsi tegemisest või vähendada patsiendile analüüsieelses ja analüüsijärgses faasis pakutavat nõustamisteenust, mille pakkumine on iseloomulik biomeditsiini valdkonna korraldusele Prantsusmaal“. ( 44 )
56.

Sellest tulenevalt olen seisukohal, et mõiste „spordirajatiste kasutamine“ hõlmab tegevusi, mis on tihedalt seotud üksikisikute sportimisega. Nende rajatiste kasutamine on seega isikutele sportimiseks kindlalt vajalik. Vastavalt on minu hinnangul käibemaksudirektiivi III lisa punkti 14 nagu ka sama direktiivi artikli 132 lõike 1 punkti m eesmärgiks ( 27 ) aidata kaasa sellele, et spordiga ( 28 ) tegeleks suur osa rahvastikust. ( 29 ) Teisisõnu on see säte suunatud inimeste julgustamisele tegelema organiseeritud või organiseerimata füüsilise tegevuse viisidega, mille eesmärgiks on aidata väljendada või parandada kehalist vormi ja vaimset heaolekut, suhelda või saavutada tulemusi kõigil võistluste tasandeil. ( 30 )
57.

Kõigepealt on nõukogu märkinud, et otsuse 2008/615 artikli 25 lõikes 2 sätestatud ühehäälsusnõuet tuleb käsitada nii, et selles on ette nähtud kaheastmeline otsustamismenetlus, mille tulemusel tehakse üks otsus, ning et ühehäälsuse nõue kehtib ainult esimese, esialgse astme suhtes. Vormikohane otsus võetakse vastu kvalifitseeritud häälteenamusega. Kui nõustuda sellega, kuidas nõukogu seda artiklit tõlgendab, looks see säte de facto teisese õigusliku aluse, mis muudaks aluslepingus sätestatud eeskirju. Põhjus on selles, et nõukogu selgituste kohaselt oleks nimetatud kaheastmelise menetluse tulemuseks üks otsus, mis tähendaks, et kvalifitseeritud häälteenamuse nõue taandub teoreetiliseks ning tegelikult peaks nõukogu rakendusakti vastu võtma ühehäälselt.
19.

Eeltoodust tulenevalt esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas mõistet „vastuhagi“ määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 3 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka nõuet, mis on esitatud vastavalt siseriiklikule õigusele vastuhagina pärast seda, kui kostja ( 6 ) põhihagi alusel algatatud menetluses tehtud jõustunud ja täitmisele pööratav kohtuotsus teistmismenetluses ( 7 ) tühistati ja kohtuasi saadeti esimese astme kohtule uueks arutamiseks, kuid hageja ( 8 ) nõuab alusetu rikastamise nõudel põhinevas vastuhagis selle summa tagastamist, mille ta oli kohustatud maksma tühistatud kohtuotsuse alusel, mis tehti kostja põhihagi alusel algatatud menetluses? 2. Kas määruse nr 44/2001 artikli 15 lõikes 1 sätestatud mõistet „küsimused, mis on seotud lepinguga, mille tarbija on sõlminud“, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka olukorda, kus tarbija esitab oma hagi, milles ta tugineb alusetust rikastumisest tulenevale nõudele, siseriikliku õiguse tähenduses vastuhagina, mis on seotud põhihagiga, mis puudutab määruse nr 44/2001 nimetatud sätte kohaselt siiski tarbijalepinguga seotud vaidlust, ning milles hageja – tarbija – nõuab selle summa tagastamist, mille ta oli kohustatud maksma (hiljem) tühistatud kohtuotsuse alusel, mis tehti kostja põhihagi alusel algatatud menetluses, ning seega selle summa tagastamist, mis tuleneb tarbijalepinguga seotud asjast? 3. Kas juhul, kui ülalkirjeldatud olukorras ei ole võimalik määrata kohtualluvust kindlaks vastuhagi puhul kohaldatavate kohtualluvuse eeskirjade ega tarbijalepingute puhul kohaldatavate kohtualluvuse eeskirjade alusel: a) tuleb määruse nr 44/2001 artikli 5 punktis 1 sätestatud mõistet „lepingutega seotud asjad“ tõlgendada nii, et see hõlmab ka hagi, milles hageja tugineb alusetust rikastumisest tulenevale nõudele, kuid mis on siseriikliku õiguse järgi esitatud vastuhagina kostja – pooltevahelist lepingulist suhet käsitleva – põhihagiga seoses, ning mille puhul on alusetust rikastumisest tuleneva nõude eesmärk selle summa tagastamine, mille hageja oli kohustatud maksma (hiljem) tühistatud kohtuotsuse alusel, mis tehti kostja põhihagi alusel algatatud menetluses, ning seega selle summa tagastamine, mis tuleneb lepinguga seotud asjast; juhul kui eelmisele küsimusele on võimalik vastata jaatavalt: b) kas ülalkirjeldatud olukorras tuleb kohtualluvust, mis määratakse määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaselt täitmise koha järgi, hinnata nende sätete alusel, mida kohaldatakse alusetust rikastumisest tulenevast nõudest lähtuvate kohustuste täitmisele?“
59.

Eeltoodu põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt: Sellise kinnisasja kinkelepingu tühisuse tuvastamise nõue, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei kuulu Brüsseli Ia määruse artikli 24 punkti 1 kohaldamisalasse. Viidatud säte on seevastu kohaldatav kingisaaja omandiõiguse kohta kinnistusraamatusse tehtud kande kustutamise nõudele. Sellisel juhtumil nagu põhikohtuasjas on vastavalt Brüsseli Ia määruse artikli 8 punktile 4 võimalik nõuded artikli 24 punkti 1 kohaselt pädevas kohtus ühendada.