KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MICHAL BOBEK

esitatud 21. detsembril 2016 ( 1 )

Kohtuasi C‑213/15 P

Komisjon

versus

Patrick Breyer

„Apellatsioonkaebus — Liidu institutsioonide dokumentidega tutvumine — ELTL artikli 15 lõige 3 — Määrus (EÜ) nr 1049/2001 — Kohaldamisala — Komisjoni valduses olevad dokumendid — Liikmesriigi poolt Euroopa Kohtu menetluses esitatud kirjalikud menetlusdokumendid — Lõpetatud kohtumenetlus — Kolmandate isikute tutvumine dokumentidega — Tutvumise moodused — Avalikkuse põhimõte Euroopa Kohtu õigusemõistmise ülesannete täitmisel”

Sisukord

I. Sissejuhatus II. Õiguslik raamistik A. Esmane õigus 1. Euroopa Liidu toimimise leping 2. Euroopa Liidu põhiõiguste harta B. Teisene õigus 1. Määrus (EÜ) nr 1049/2001 2. Otsus üldsuse õiguse kohta tutvuda dokumentidega, mis on Euroopa Kohtu valduses seoses tema haldusülesannete täitmisega III. Faktilised asjaolud ja kohtumenetlus IV. Vaidlustatud kohtuotsus ja menetlus Euroopa Kohtus V. Hinnang A. Vaidlustatud kohtuotsus 1. Määruse kohaldamisala 2. ELTL artikli 15 lõike 3 mõju määruse nr 1049/2001 kohaldamisala tõlgendamisele B. Kohtuotsuse API lahendusega seotud funktsionaalsed ja praktilised probleemid C. Avalikkuse põhimõte ja kohtud 1. Euroopa Kohtu avalikkus 2. Teabe saamise vabadus 3. Kohtu avalikkuse põhimõtte alusväärtused a) Demokraatlik kohtumõistmine b) Õigusemõistmise kvaliteet 4. Võrreldav eeskuju D. Veel kord Euroopa Kohtu (väliste) kohtudokumentidega tutvumisest 1. Kolmandate isikute füüsiline tutvumine kohtutoimiku dokumentidega 2. Kolmandate isikute kaugjuurdepääs kohtutoimiku üksikdokumentidele 3. Valitud kohtudokumentidega tutvumine interneti kaudu 4. Lõpetuseks E. Kohtukulud VI. Ettepanek

I. Sissejuhatus

1. Patrick Breyer (edaspidi „kostja“) palus komisjonilt (edaspidi „apellant“) võimalust tutvuda kirjalike menetlusdokumentidega, mida liikmesriik oli esitanud Euroopa Kohtus rikkumist käsitleva menetluse käigus. Pärast menetluse lõppu palus kostja apellandilt võimaldada tal nende menetlusdokumentidega tutvuda vastavalt määrusele (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (edaspidi „määrus“). ( 2 ) Komisjon keeldus. P. Breyer pöördus hagiavaldusega Üldkohtusse. Üldkohus tühistas komisjoni otsuse, märkides, et komisjon peab võimaldama taotletud menetlusdokumentidega tutvuda.

2. Käesolevas apellatsioonkaebuses on komisjon Üldkohtu otsuse vaidlustanud. Euroopa Kohtu menetluses olev asi on mitmekihiline. Esimene kiht puudutab apellatsioonkaebuses püstitatud konkreetset küsimust: kas komisjoni valduses olevad liikmesriikide esitatud kirjalikud menetlusdokumendid kuuluvad määruse kohaldamisalasse? Kas neid tohib avaldada, kui menetlus, milles need esitati, on lõpetatud?

3. Euroopa Kohtu otsuses Rootsi jt vs. API ja komisjon ( 3 ) kasutatud lähenemisviisi järgides ei saa ma soovitada muud kui jaatavat vastust mõlemale küsimusele. See aga paljastab tegeliku probleemi sügavamad kihid, mis on nii praktilist kui ka normatiivset laadi. Praktilisest aspektist: kas tõesti peaks üks menetluspooltest või menetlusse astuja olema kohustatud avaldama teise poole esitatud menetlusdokumendid, kui temalt seda taotletakse? Kas see ei peaks olema Euroopa Kohtu ülesanne? Laiemalt, normatiivsest aspektist: mil määral peaks avalikkuse põhimõte olema kohaldatav Euroopa Kohtule, kui ta täidab õigusemõistmise ülesandeid?

II. Õiguslik raamistik

A. Esmane õigus

1. Euroopa Liidu toimimise leping

4. ELTL artikli 15 lõikes 1 on ette nähtud, et „[h]ea valitsemistava edendamiseks ja kodanikuühiskonna osalemise tagamiseks teevad liidu institutsioonid, organid ja asutused oma tööd võimalikult avalikult“.

5. ELTL artikli 15 lõikes 3 on sätestatud: „Igal liidu kodanikul ja igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes elab või kelle registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis, on õigus pääseda ligi liidu institutsioonide, organite ja asutuste mis tahes andmekandjal säilitatavatele dokumentidele põhimõtete ning tingimuste alusel, mis määratletakse kooskõlas käesoleva lõikega. Euroopa Parlament ja nõukogu määravad määruste abil seadusandliku tavamenetluse kohaselt kindlaks dokumentidele ligipääsu reguleerivad üldpõhimõtted ja piirangud, lähtudes avalikest ja erahuvidest. Iga institutsioon, organ või asutus tagab oma töö läbipaistvuse ja täpsustab oma kodukorras konkreetsed sätted ligipääsu kohta tema dokumentidele vastavalt teises lõigus osutatud määrusele. Euroopa Liidu Kohus, Euroopa Keskpank ja Euroopa Investeerimispank kohaldavad käesolevat lõiget ainult oma haldusülesannete täitmisel. […]“.

2. Euroopa Liidu põhiõiguste harta

6. Harta artikli 11 lõikes 1 on ette nähtud: „Igaühel on õigus sõnavabadusele. See õigus kätkeb arvamusvabadust ning vabadust saada ja levitada teavet ja ideid avaliku võimu sekkumiseta ning sõltumata riigipiiridest.“

7. Harta artiklis 42 „Õigus tutvuda dokumentidega“ on sätestatud, et „[i]gal liidu kodanikul ja igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes elab või kelle registrijärgne asukoht on liikmesriigis, on õigus tutvuda liidu institutsioonide, organite ja asutuste mis tahes kandjal säilitatavate dokumentidega“.

B. Teisene õigus

1. Määrus (EÜ) nr 1049/2001

8. Määrus nr 1049/2001 reguleerib üldsuse juurdepääsu Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele.

9. Põhjenduse 2 kohaselt on määruse eesmärk võimaldada „kodanikel osaleda rohkem otsustamisprotsessis ja taga[da] juhtorganitele suure[m] legitiimsu[s] ning tulemuslikku[s] ja suure[m] vastutu[s] kodanike ees demokraatlikus süsteemis“. Põhjenduses 4 on märgitud, et määruse „eesmärk on rakendada võimalikult täieulatuslikult ellu avalikkuse õigus juurde pääseda dokumentidele“.

10. Põhjenduses 10 on märgitud: „Saavutamaks institutsioonide töös suuremat avalikkust, peaksid Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon võimaldama juurdepääsu mitte ainult enda koostatud dokumentidele, vaid ka neile saabunud dokumentidele. Sellega seoses meenutatakse, et Amsterdami lepingu lõppaktile lisatud deklaratsioon nr 35 kohaselt võib liikmesriik taotleda, et komisjon või nõukogu ei avaldaks kõnealusest riigist saabunud dokumendi sisu kolmandatele isikutele ilma tema eelneva nõusolekuta.“

11. Põhjendus 11 on sõnastatud nii: „Põhimõtteliselt peaksid kõik institutsioonide dokumendid olema üldsusele kättesaadavad. Tuleks siiski teha erandeid, et kaitsta teatavaid üldisi ja erahuve. Institutsioonidel peaks olema õigus kaitsta vajaduse korral oma sisemisi nõupidamisi ja arutelusid, et tagada võime täita oma ülesandeid. Erandite hindamisel peaksid institutsioonid kõigil liidu tegevusaladel võtma arvesse ühenduse õigusaktides sisalduvaid põhimõtteid isikuandmete kaitse kohta.“

12. Määruse artikli 2 lõikes 3 on ette nähtud, et seda „määrust kohaldatakse kõigi institutsiooni käsutuses olevate dokumentide suhtes, see tähendab institutsiooni koostatud ja talle saadetud ning tema valduses olevate dokumentide suhtes kõikides Euroopa Liidu tegevusvaldkondades“.

13. Mõiste „dokument“ määruse tähenduses on määratletud artikli 3 punktis a: „sisu, mis olenemata teabekandjast (paberile kirjutatuna, elektroonilises vormis või heli‑, visuaal‑ või audiovisuaalsalvestisena) käsitleb küsimusi, mis on seotud institutsiooni vastutusalasse kuuluva poliitika, tegevuse või otsustega“.

14. Määruse artiklis 4 on ette nähtud mitu erandit seoses juurdepääsuga dokumentidele ja selle praktiliste aspektidega. Muu hulgas on artikli 4 lõikes 2 ette nähtud, et „[i]nstitutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks […] kohtumenetlust ja õigusnõustamist […], välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve“.

15. Artikli 4 lõikes 4 on sätestatud, et „[k]olmandate isikute dokumentide puhul konsulteerib institutsioon kolmanda isikuga, et hinnata, kas tuleks kohaldada […] erandit, välja arvatud juhul, kui on ilmne, et dokument tuleb avaldada või et seda ei tohi avaldada“, lõikes 5 aga on ette nähtud, et „[l]iikmesriik võib taotleda, et institutsioon ei avaldaks kõnealusest liikmesriigist pärit dokumenti ilma tema eelneva nõusolekuta“.

16. Artikli 4 lõikes 7 on seatud tähtajad erandite kasutamise suhtes: „Lõigetes 1–3 sätestatud erandeid kohaldatakse üksnes nii kaua, kuni kaitse on dokumendi sisust lähtuvalt õigustatud. Erandeid võib kohaldada maksimaalselt 30 aasta jooksul. Dokumentide puhul, mille suhtes kehtivad erandid ja mis käsitlevad eraelu puutumatust või ärihuve, ning tundliku sisuga dokumentide puhul võib vajaduse korral jätkata erandi kohaldamist ka pärast selle tähtaja lõppu.“

2. Otsus üldsuse õiguse kohta tutvuda dokumentidega, mis on Euroopa Kohtu valduses seoses tema haldusülesannete täitmisega ( 4 )

17. Otsuse artikli 1 lõikes 1 on ette nähtud, et see otsus „on kohaldatav kõigile Euroopa Liidu Kohtu valduses olevatele dokumentidele, see tähendab dokumentidele, mille kohus on seoses oma haldusülesannete täitmisega koostanud või saanud ja mis on tema valduses“.

18. Artikli 3 lõikes 3 on ette nähtud: „Dokumendiga, mille Euroopa Liidu Kohus on koostanud oma asutusesiseseks kasutamiseks või mille ta on saanud ning mis käsitleb küsimust, mille kohta kohus ei ole veel otsust teinud, ei võimaldata tutvuda, kui sellise dokumendi avalikustamine kahjustaks oluliselt Euroopa Liidu Kohtu otsustamisprotsessi. Dokumendiga, mis sisaldab asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud arvamusi osana Euroopa Liidu Kohtu nõupidamistest ja eelkonsultatsioonidest, ei võimaldata tutvuda isegi pärast otsuse tegemist, kui sellise dokumendi avalikustamine kahjustaks oluliselt Euroopa Liidu Kohtu otsustamisprotsessi.“

III. Faktilised asjaolud ja kohtumenetlus

19. Kostja taotles 30. märtsi 2011. aasta kirjas, et komisjon võimaldaks tal määruse nr 1049/2001 alusel tutvuda mitme dokumendiga. Taotletud dokumendid puudutasid rikkumist käsitlenud menetlust, mille komisjon algatas 2007. aastal Saksamaa Liitvabariigi ja Austria Vabariigi vastu seoses andmete säilitamist käsitleva direktiivi (EÜ) nr 2006/24 ülevõtmisega. ( 5 )

20. Kõigepealt lükkas komisjon taotluse tagasi, siis aga otsustas kordustaotluse peale võimaldada tutvumist kõigest mõningate taotletud dokumentidega. Muu hulgas keeldus komisjon võimaldamast tutvuda Austria Vabariigi poolt kohtuasjas komisjon vs. Austria ( 6 ) esitatud kirjalike menetlusdokumentidega ( 7 ) põhjendusel, et need menetlusdokumendid ei kuulu määruse nr 1049/2001 kohaldamisalasse.

21. Komisjon märkis, et kirjalikud menetlusdokumendid on Euroopa Kohtu dokument ja et Euroopa Kohtu suhtes kehtivad dokumentidega tutvumist käsitlevad nõuded üksnes siis, kui ta täidab haldusülesandeid. Samuti ei ole Euroopa Kohtu põhikirjas ette nähtud kirjalike menetlusdokumentide koopiate andmist kolmandatele isikutele. Komisjon lisas, et oma otsuses API ( 8 ) ei käsitlenud Euroopa Kohus küsimust, kas institutsioonid peavad võimaldama tutvuda teise menetlusosalise esitatud kirjalike menetlusdokumentidega. Igal juhul oleks niisugune tõlgendus vastuolus sellega, et ELTL artikkel 15 välistab määruse nr 1049/2001 tõlgendamise nii, et liikmesriikide menetlusdokumendid kuuluvad selle kohaldamisalasse.

IV. Vaidlustatud kohtuotsus ja menetlus Euroopa Kohtus

22. P. Breyer esitas 30. aprillil 2012 Üldkohtusse hagiavalduse palvega tühistada komisjoni otsus selles osas, milles keelduti võimaldamast tutvuda vaidlusaluste kirjalike menetlusdokumentidega. Tema väitel rikkus komisjon määruse artikli 2 lõiget 3. Tema nõuete toetuseks astusid menetlusse Soome Vabariik ja Rootsi Kuningriik.

23. Komisjon väitis, et liikmesriikide kirjalikud menetlusdokumendid ei kujuta endast institutsiooni valduses olevaid „dokumente“ tähenduses, mida on silmas peetud määruse artikli 2 lõikes 3 koostoimes artikli 3 punktiga a. Samuti väitis ta, et neid tuleb pidada Euroopa Kohtu dokumentideks, mis on oma olemuse tõttu välja arvatud määrusega nr 1049/2001 ette nähtud dokumentidega tutvumise õiguse kohaldamisalast.

24. 27. veebruari 2015. aasta otsuses Breyer vs. komisjon (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“) ( 9 ) tugines Üldkohus Euroopa Kohtu otsusele API. Ta märkis kõigepealt, et komisjoni valduses olevaid kirjalikke menetlusdokumente, mille on koostanud kolmas isik, tuleb pidada selle institutsiooni käsutuses olevateks dokumentideks. Komisjon sai need oma volituste teostamisel ja kohtumenetlusega seotud tegevuse käigus ning see kuulub määruse artikli 2 lõike 3 tähendusse koostoimes artikli 3 punktiga a. ( 10 )

25. Teiseks uuris Üldkohus ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu mõju määruse kohaldamisalale. Tema sõnul „[…] nähtub selgelt kohtupraktikast, mis käsitleb õigusemõistmist kaitsvat erandit määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande tähenduses, et komisjoni esitatud kirjalikud seisukohad kuuluvad selle määruse kohaldamisalasse, sest […] neid kasutatakse ka liidu kohtus õigusemõistmise käigus ja viimasena nimetatud tegevus ei ole ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu alusel hõlmatud dokumentidega tutvumise õigusega“. ( 11 ) Üldkohtu sõnul tuleneb sellest „[a]naloogia alusel […], et seisukohad, mille liikmesriik on sarnaselt vaidlusaluste seisukohtadega esitanud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses – aga samuti komisjoni seisukohad –, ei kuulu ELTL artikli 15 lõike 3 neljandas lõigus seoses Euroopa Kohtu õigusemõistmist puudutava tegevusega kehtestatud dokumentidega tutvumise õiguse erandi kohaldamisalasse“. ( 12 )

26. Selle põhjal järeldas Üldkohus, et „vaidlusalused seisukohad [ei ole] Euroopa Kohtu dokumendid, mis sellest staatusest tulenevalt ei kuulu ELTL artikli 15 lõike 3 neljandat lõiku arvestades dokumentidega tutvumise õiguse ning seega määruse nr 1049/2001 kohaldamisalasse“. ( 13 ) Seetõttu „komisjon rikkus määruse nr 1049/2001 artikli 2 lõiget 3, asudes 3. aprilli 2012. aasta otsuses seisukohale, et vaidlusalused seisukohad ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse“. ( 14 )

27. Seetõttu otsustas Üldkohus tühistada komisjoni otsuse niivõrd, kui selles keelduti võimaldamast tutvuda Austria kirjalike seisukohtadega.

28. Käesolevas apellatsioonkaebuses märgib komisjon, keda toetavad Hispaania Kuningriik ja Prantsuse Vabariik, oma ainsas apellatsiooniväites, et Üldkohus on vääralt tõlgendanud ELTL artikli 15 lõiget 3. Tema väitel oleks tulnud seda sätet õigusemõistmise erilist olemust arvesse võttes käsitada nii, et liikmesriikide menetlusdokumendid ei kuulu määruse kohaldamisalasse.

29. Vastuseks väidab P. Breyer, keda toetavad Soome Vabariik ja Rootsi Kuningriik, sisuliselt, et ELTL artikli 15 lõike 3 kohaldamisalast on välja arvatud ainult niisugused dokumendid, mida Euroopa Kohus õigusemõistmise käigus loob, kuid mitte kohtudokumendid. Sellepärast ei rikkunud Üldkohus määrust kohaldatavaks lugedes ühtegi õigusnormi.

30. Oma kirjalikud seisukohad on esitanud komisjon, P. Breyer ja neli eespool nimetatud menetlusse astujat, nimelt Hispaania, Prantsusmaa, Soome ja Rootsi, kes kõik esitasid 26. septembril 2016 peetud kohtuistungil ka oma suulised seisukohad.

V. Hinnang

31. Käesolev ettepanek on järgmise ülesehitusega: esiteks teen ettepaneku jätta vaidlustatud kohtuotsus muutmata, kuna see on nii määruse kui ka Euroopa Kohtu otsuse API loomulik tagajärg. Lissaboni lepingu järgse uue ELTL artikli 15 lõike 3 vastuvõtmine ei ole neid kuidagi muutnud (A osa). Ehkki väljapakutav lahend on Euroopa Kohtu otsuse API loogiline ja vajalik jätk, ei saa eitada, et see viib praktikas mõningate üpris küsitavate tagajärgedeni (B osa).

32. Sellepärast pakun teiseks välja, et Euroopa Kohus võtaks käesolevat apellatsioonkaebust kui teretulnud võimalust taaskäsitleda omaenda institutsioonilist korda, mis puudutab mõningate tema õigustmõistva tegevusega seotud dokumentidega tutvumist. Sellega seoses käsitlen kõigepealt (kohtute) avalikkuse põhimõtet nii selle normatiivsest kui ka võrdlevast aspektist (C osa). Seejärel võtan üldjoontes kokku avalikkuse põhimõtte võimaliku ellurakendamise Euroopa Kohtus, pidades silmas tutvumist mõningate tema kohtudokumentidega (D osa). Lõpuks kaalun käesoleva apellatsioonimenetluse kohtukulusid (E osa).

A. Vaidlustatud kohtuotsus

33. Lühidalt kokku võttes on käesolevas apellatsioonimenetluses keskne küsimus järgmine: kas määrus kohustab komisjoni võimaldama kolmandal isikul tutvuda menetlusdokumentidega, mille on esitanud liikmesriik menetluses, mis on juba lõpetatud? Olen arvamusel, et kui Euroopa Kohus soovib jääda oma senise praktika piiresse ja sealhulgas kooskõlla oma otsusega API, peab vastus olema jaatav.

34. Kohtuasjas API uuris Euroopa Kohus, kas määruse esemelisse kohaldamisalasse kuuluvad komisjoni esitatud menetlusdokumendid Euroopa Kohtus pooleli olevas menetluses. Euroopa Kohus tunnistas ühest küljest, et õigusemõistmine kui selline on dokumentidega tutvumise õiguse kohaldamisalast välja jäetud. ( 15 ) Teisest küljest eristas Euroopa Kohus pooleliolevaid menetlusi ja lõpetatud menetlusi, võttes aluseks määruse artikli 4 lõikes 2 sätestatud erandi, mis on seotud kohtumenetluse kaitsega.

35. Sellest eristusest lähtudes märkis Euroopa Kohus, et komisjoni esitatud menetlusdokumentide avalikustamine pooleliolevas kohtumenetluses võib eeldatavasti kohtumenetlust kahjustada. Olukord on aga teistsugune menetlustes, mis on juba lõpetatud, nimelt kui kõnealune menetlus on Euroopa Kohtu otsusega lahendini jõudnud. Viimati nimetatud olukorras ei ole enam alust eeldada, et menetlusdokumentide avalikustamine kahjustaks Euroopa Kohtu õigusemõistmist, mis on juba lõppenud. ( 16 )

36. On väga tähtis tähele panna, et kohtuasjas API ei välistanud Euroopa Kohus põhimõtteliselt võimalust tutvuda komisjoni esitatud menetlusdokumentidega pooleliolevates kohtuasjades (ja kindlasti mitte ka lõpetatud kohtuasjades). Ta kõigest kehtestas üldise presumptsiooni, et pooleliolevates menetlustes tekib oht kohtumenetlusele. ( 17 ) See tähendab, et tutvuda võimaldamast keeldumiseks ei ole komisjonil vaja iga taotletud dokumenti konkreetselt hinnata. Presumptsiooni mõjul tõendamiskoormis nihkub.

37. See presumptsioon aga ei mõjuta määruse tähenduses avalikustamisele kuuluvate dokumentide määratlemist. Vastupidi: kohtuotsus API tähendab tegelikult seda, et nii pooleliolevates kui ka lõpetatud kohtuasjades kuuluvad komisjoni menetlusdokumendid, mis on Euroopa Kohtule esitatud, kui neid komisjonilt taotletakse, määruse kohaldamisalasse ja määruses kasutatud mõiste „dokument“ tähendussisusse.

38. Käesoleva kohtuasja juurde asudes ei näe ma ühtki põhjust, miks ei peaks sama loogika kehtima liikmesriikide esitatud menetlusdokumentide suhtes, mis on komisjoni valduses. See järeldus tuleneb selgelt määruse sõnastusest ja loogikast (1). Hiljem kehtestatud ELTL artikli 15 lõige 3 seda kuidagi ei muuda (2).

1. Määruse kohaldamisala

39. Nagu pealkirigi viitab, on määrus ratione institutionae kohaldatav Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentide suhtes. See ratione institutionae kohaldatavus tähistab praktikas ainult institutsiooni, millelt võib taotleda võimalust dokumendiga tutvuda. Milliseid dokumente saab asjaomaselt institutsioonilt tegelikult taotleda, on teistsugune, määruse esemelise kohaldamisalaga seotud küsimus.

40. Mis puudutab esemelist kohaldamisala, on määruses säilinud väga avar mõiste „dokument“ määratlus, mis on sätestatud artikli 3 punktis a koostoimes artikli 2 lõikega 3: see on „sisu, mis olenemata teabekandjast […] käsitleb küsimusi, mis on seotud institutsiooni vastutusalasse kuuluva poliitika, tegevuse või otsustega“.

41. Määruse artikli 2 lõike 3 üheselt mõistetavast sõnastusest tulenevalt saab tutvuda sugugi mitte ainult nende dokumentidega, mille autor on Euroopa Parlament, nõukogu või komisjon. Artikli 2 lõike 3 kohaldamisalasse kuuluvad „institutsiooni käsutuses oleva[d]“ dokumendid ehk „institutsiooni koostatud ja talle saadetud ning tema valduses oleva[d] dokumen[did] kõikides Euroopa Liidu tegevusvaldkondades“. ( 18 ) Seega ei piira dokumendi autorsus nende dokumentide valikut, millega saab määruse alusel tutvuda.

42. Niisiis on see, et taotletava dokumendi autor ei ole institutsioon, määruse tähenduses „dokumendi“ määratlemisel ebaoluline. On selge, et n‑ö autorilt taotlemise põhimõte on määrusega kaotatud. ( 19 ) Määrav on ainult see, et üks kolmest institutsioonist, kes selle teisese õiguse akti kohaldamisalasse kuuluvad, neid dokumente valdab.

43. Võimalust taotleda ka tutvumist dokumentidega, mille autor on selgelt keegi muu kui asjaomane institutsioon, kinnitab veelgi määruse süstemaatiline tõlgendamine. Määruse artikli 4 lõigetes 4 ja 5 on ette nähtud mehhanismid, mille kaudu kaasatakse kolmandaid isikuid ja liikmesriike niisuguste dokumentide avalikustamisse, mis ei ole pärit Euroopa Parlamendist, nõukogust ega komisjonist. Sellest ilmneb seadusandja tahe, et määrus peab olema kohaldatav kolmandate isikute dokumentide suhtes.

44. Artikli 3 punktis a sisalduva mõiste „dokument“ määratluse ainus teine tingimus on seotus „institutsiooni vastutusalasse kuuluva poliitika, tegevuse või otsustega“.

45. Käesoleval juhul olid dokumendid, mida komisjonilt taotleti, liikmesriigi esitatud kirjalikud menetlusdokumendid, mis on komisjoni valduses, sest komisjon oli menetluse teine pool. Kahtlemata on see, et komisjon algatas rikkumist käsitleva menetluse ja viis seda läbi, tema vastutusalasse kuuluv tegevus. ( 20 ) Sellepärast kuuluvad määruse kohaldamisalasse loogiliselt kõik selle menetlusega seotud dokumendid, mis on komisjoni valduses. Muu hulgas kuuluvad sinna menetluspoole või menetlusse astuja esitatud kirjalikud menetlusdokumendid.

46. Seetõttu on komisjoni valduses olevad liikmesriikide menetlusdokumendid kahtlemata dokumendid määruse artikli 3 punkti a tähenduses koostoimes artikli 2 lõikega 3.

47. Teisest küljest on samuti selge, et üksikjuhul võib avalikustamisest keelduda, võttes aluseks ühe määruse artiklis 4 sätestatud eranditest. Sellise erandi esinemine konkreetsel juhul ei mõjuta „dokumendi“ kui niisuguse määratlust. Dokumendiks kvalifitseerimine ja tegelik tutvuda võimaldamine on selgelt kaks eri küsimust. ( 21 ) Niisiis, eeskätt määruse artikli 4 lõike 2 teise taande kohaselt võib dokumenti valdav institutsioon mitte lubada selle dokumendiga tutvuda, kui avalikustamine kahjustaks kohtumenetlust, välja arvatud juhul, kui avalikustamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.

48. Nendel põhjustel ei saa ma nõustuda ettepanekuga, mille pakkus kohtuistungil välja Hispaania valitsus. Ta märkis sisuliselt, et liikmesriikide menetlusdokumentide võimaliku avaldamise suhtes ei kehti määruse sätted, vaid asjaomase liikmesriigi õigusnormid. See tähendaks näiteks, et Austria Vabariigi menetlusdokumentidega tutvuda sooviv isik peab neid taotlema Austria valitsuselt Austria õiguse alusel.

49. Probleem selle ettepanekuga on kahetine. Esiteks eirab see määruse sõnastust, mida olen käsitlenud eespool käesolevas jaos (punktides 40–43) ja mis selgelt hõlmab niisuguseid dokumente. Teiseks on liikmesriikide menetlusdokumendid küll liikmesriikide loodud, kuid olemuselt liidu dokumendid: need koostatakse Euroopa Kohtu menetluse tarvis ja need jõuavad teiste liidu institutsioonide valdusse, sest need institutsioonid osalevad selles menetluses. Neid ei koostata liikmesriigi ainuõiguslikuks ja siseriiklikuks kasutamiseks ega selleks, et need jääksid liikmesriigi piiresse. Võimalust tutvuda rea dokumentidega, mis kuuluvad määruse kohaldamisalasse, ei saa allutada 28 erinevale siseriiklikule korrale.

50. Lõpuks, nagu olen eespool punktis 35 üldjoontes märkinud, eristas Euroopa Kohus seoses kohtumenetluse kaitsega oma otsuses API pooleliolevaid kohtuasju ja lõpetatud kohtuasju. Pooleliolevas kohtuasjas võib eeldada, et menetlusdokumentide avalikustamine kahjustab seda kohtumenetlust. Lõpetatud kohtuasjades ei ole enam alust eeldada, et menetlusdokumentide avalikustamine Euroopa Kohtu õigusemõistmist kahjustaks.

51. Kõnesolev kohtuasi on lõpetatud ja sellel ei ilmne seoseid ühegi poolelioleva kohtuasjaga. Kui ei tõendata vastupidist, saab eeldada, et menetlusdokumentide avaldamine ei kahjusta enam kohtumenetlust. Taotletavat dokumenti valdava institutsiooni, käesoleval juhul komisjoni ülesanne on konkreetselt põhjendada artikli 4 lõikes 2 sätestatud erandil põhinevat avalikustamisest keeldumist. Põhjenduste puududes tuleb komisjoni valduses olevad liikmesriikide menetlusdokumendid määruse kohaselt avaldada.

2. ELTL artikli 15 lõike 3 mõju määruse nr 1049/2001 kohaldamisala tõlgendamisele

52. Komisjoni ainsa apellatsiooniväite põhisisu on seotud sellega, kuidas tõlgendada Lissaboni lepinguga lisatud ELTL artikli 15 lõiget 3, eeskätt selle neljandat lõiku.

53. Komisjon väidab sisuliselt, et määruse tõlgendamisel tuleb arvesse võtta ELTL artikli 15 lõike 3 neljandat lõiku koostoimes esimese lõiguga. Komisjoni sõnul on artikli 15 lõige 3 kitsendanud määruse esemelist kohaldamisala, välistades sellest mitte ainult Euroopa Kohtu dokumendid, vaid laiemalt kõik kohtulikku laadi dokumendid üldse. Selle tulemusel tuleb tutvumine liikmesriikide menetlusdokumentidega, mis on komisjoni valduses, välistada.

54. Komisjon, keda toetavad Hispaania ja Prantsuse valitsus, eristab siiski eri liiki kohtudokumente. Komisjon märgib, et ta lubaks tutvuda menetlusdokumentidega, mille autor on määruse kohaldamisalasse kuuluv institutsioon (see tähendab Euroopa Parlament, nõukogu või komisjon), sest need menetlusdokumendid on olemuselt kahetised, olles kohtudokumendid ja ühtlasi institutsiooni dokumendid. Kohtuistungil täpsustas komisjon seda eristust, märkides, et ta lubaks tutvuda omaenda või määruse kohaldamisalasse kuuluva teise institutsiooni esitatud menetlusdokumentidega institutsioonide tegevuse demokraatliku kontrolli huvides, olles asjaomase institutsiooniga nõu pidanud.

55. P. Breyer ning Soome ja Rootsi valitsus arvavad, et ELTL artikli 15 lõige 3 ei peaks määruse tõlgendamist mõjutama. Nad on seisukohal, et ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu kohaldamisalasse kuulub üksnes õigusemõistmine Euroopa Kohtus. Seda ei saa tõlgendada nii, et see käsitleb kohtudokumente üldiselt. Samuti ei nõustu nad komisjoni pakutud eristusega, mis põhineb „kahetise olemuse teoorial“.

56. Ma ei saa komisjoni väljapakutud ELTL artikli 15 lõike 3 tõlgendusega nõustuda. See näib põhinevat selle sätte mõnevõrra valikulisel käsitusel.

57. ELTL artikli 15 lõike 3 esimeses lõigus on ette nähtud üldine õigus tutvuda liidu institutsioonide dokumentidega. Seda üldist sätet on täpsustatud reservatsiooniga sama artikli neljandas lõigus järgmises sõnastuses: „Euroopa Liidu Kohus, Euroopa Keskpank ja Euroopa Investeerimispank kohaldavad käesolevat lõiget ainult oma haldusülesannete täitmisel.“

58. Seega piirab see säte dokumentidega tutvumise tõepoolest ühele Euroopa Kohtu tegevuse osale: tema haldusülesannete täitmisele. Selle sätte tõlgendamisel võib tekkida terminoloogilisi kõhklusi. ( 22 ) Samuti võib ühel või teisel juhul tekkida piiritlemise küsimus: kas teatav Euroopa Kohtu ülesanne on õigusemõistmise või haldusülesanne? Kas üks või teine ülesanne on alati üksnes haldus‑ või üksnes õigusemõistmise ülesanne?

59. Siiski ei ole kahtlust, et selle sätte loomulikul tõlgendamisel on artikli 15 lõike 3 neljandas lõigus sätestatud eeskätt institutsiooniline erand, mille sees on teine, funktsionaalne erand. See säte sisaldab kahekihilist piiritlust: Euroopa Kohtu (institutsioon) suhtes kehtib see norm üksnes siis, kui ta täidab haldusülesandeid (teatavat liiki tegevus).

60. Praktilises mõttes on selles aluslepingu sättes lihtsalt öeldud, et Euroopa Kohtult kui institutsioonilt ei saa taotleda teabega tutvumist, kui taotluse sisu on seotud tema õigusemõistmise ülesannete täitmisega. Küll aga saab esitada niisuguseid taotlusi Euroopa Kohtule kui institutsioonile siis, kui need puudutavad tema haldusülesannete täitmist. ( 23 )

61. Samamoodi on aga ilmne, et selle määratluse funktsionaalne osa on selgelt piiritletud standardse institutsioonilise määratlusega. Teisisõnu tuleb funktsionaalne osa mängu üksnes niivõrd, kui taotlus esitatakse Euroopa Kohtule kui institutsioonile. Aluslepingust ei nähtu, nagu oleks see määratlus mõeldud laienema väljapoole institutsioonilist mõõdet ja seega looma dokumentidega tutvumise osas de facto uut erandit.

62. Just seda aga on komisjon käesolevas asjas sisuliselt välja pakkunud. Komisjoni sõnul tuleb ELTL artikli 15 lõiget 3 käsitada nii, et see kaitseb õigusemõistmist kui sellist. Ent kui niisugune erand selle esmasest institutsioonilisest mõõtmest välja võtta, oleks see äärmiselt ulatuslik: ühegi dokumendiga, mis on seotud õigusemõistmisega Euroopa Kohtus, ei saaks tutvuda olenemata sellest, kelle loodud või valduses see dokument on. Seetõttu jääks määruse kohaldamisalast järjepidevalt, kui mitte alatiseks välja iga mis tahes institutsiooni loodud või valduses olev dokument, mis puudutab õigusemõistmist Euroopa Kohtus.

63. See, miks niisuguse lähenemisviisiga ei saa nõustuda, tuleb välja ka vastuoludest komisjoni argumentatsioonis üldiselt. Äärmuslikul juhul tähendaks komisjoni pakutud ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu tõlgendus seda, et komisjon ei tohi avaldada enda ega ka näiteks nõukogu või Euroopa Parlamendi menetlusdokumente. Niisugused menetlusdokumendid on samuti seotud Euroopa Kohtu õigusemõistmise ülesannetega, mis komisjoni argumendiga nõustumise korral jääksid edaspidi ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu kohaldamisalast välja.

64. Nendel põhjustel on tõlgendus, mille komisjon on käesolevas asjas välja pakkunud, vastuolus ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu tähttähelise ja süstemaatilise tõlgendusega.

65. Pealegi näib komisjoni tõlgendus olevat vastuolus ka käesolevas apellatsioonimenetluses korduvalt viidatud Lissaboni lepingu üldise eesmärgiga. Kontekstis koos aluslepingute teiste Lissaboni-järgsete sätetega, nagu ELL artikkel 1 ja ELTL artikkel 298, aga ka harta artiklid 11 ja 42, mis kõik viitavad avalikkusele ja läbipaistvusele, näib ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu eesmärk olevat mitte midagi välistada, vaid hoopis otseselt midagi muud hõlmata: selgelt allutada Euroopa Kohus teabe kättesaadavuse põhimõttele, kui ta täidab haldusülesandeid.

66. Minu arusaama järgi seega ei nähtu artikli 15 lõike 3 grammatilisest, süstemaatilisest ega kontekstilisest tõlgendamisest, nagu saaks seda sätet käsitada nii, et see piirab senist määrusega ette nähtud ulatust, milles saab dokumentidega, sealhulgas komisjoni valduses olevate menetlusdokumentidega tutvuda.

67. Nendel kaalutlustel teen ettepaneku apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.

B. Kohtuotsuse API lahendusega seotud funktsionaalsed ja praktilised probleemid

68. Minu arvates on käesolevas õiguskontekstis ainus mõeldav lahendus see, mille välja pakkusin ja mida äsja üldjoontes kirjeldasin, kui Euroopa Kohus soovib jääda kohtuotsuse API piiridesse, järgides määruse laia tõlgendust, mida veelgi toetab Lissaboni lepinguga üldiselt ette nähtud institutsioonilise avalikkuse põhimõte.

69. Ei saa siiski eitada, et mõningaid selle lahenduse (edaspidi „API lahendus“) praktilisi tagajärgi võib pidada funktsionaalses mõttes problemaatiliseks. Enne nende hulgast kolme kirjeldamist soovin rõhutada, et neid praktilisi raskusi tuleb arvesse võtta tulevaste realistlike lahenduste kaalumisel seoses teatavate Euroopa Kohtu kohtudokumentide kättesaadavaks tegemise küsimusega. Nende varal aga ei tohiks piirata praegust dokumentide kättesaadavaks tegemise ulatust.

70. Esiteks tekitab API lahendus, mida võidakse käesolevas kohtuasjas laiendada, poolte vahel asümmeetria. Komisjon või muu liidu institutsioon on see, kellelt võidakse taotleda teise menetluspoole või menetlusse astuja menetlusdokumentide avalikustamist. Nii muutub menetluspool, kes peaks olema teiste menetlusosalistega võrdsel positsioonil, järsku de facto kohtunikuks, kes (muidugi mõista kaudselt) otsustab teise menetlusosalise huvide üle seoses tema esitatud menetlusdokumentide avalikustamisega. Ma ei pea silmas, et selle eelise saanud menetluspool on pahauskne või mõtleb kuidagi oma positsiooni kuritarvitamisele, ent niisugune positsioon on olemuslikult problemaatiline.

71. Teiseks on oht, et tutvuda võimaldamise tingimus osutub lünklikuks. Kohtuotsusest API nähtuvalt oleneb kolmandate isikute dokumentidega, nagu menetlusdokumendid, tutvumise võimalus sellest, kas komisjon või muu institutsioon, kes kuulub määruse kohaldamisalasse, oli Euroopa Kohtu menetluse pool. Kui ei olnud, on määrus de facto kohaldamatu. Seetõttu ei saa menetlusdokumendid, millega tutvumist võiks üldiselt – muidugi pärast kohtuasja lõpetamist – lubada, siiski kättesaadavaks lihtsalt seetõttu, et asjaomased institutsioonid kohtumenetluses ei osalenud.

72. Kolmandaks kohustab kohtuotsuse API lähenemisviis komisjoni – võimalik, et ka Euroopa Parlamenti ja nõukogu, kui nad Euroopa Kohtu menetluses osalevad – dokumendiga tutvumise taotlust hindama. Seda tehes on asjaomane institutsioon kohustatud andma rea hinnanguid ja muu hulgas kaalutlema määruse artiklis 4 sätestatud ühe või teise erandi kohaldatavust või selle kohtuasja seotust teiste kohtuasjadega, mille korral tuleks kohaldada kohtuotsusega API ette nähtud seotusel põhinevat (ajalist) erandit. Ma ei soovi kuidagi kahelda määruse kohaldamisalasse kuuluvate institutsioonide asjatundlikkuses, ent tegelikult ei ole menetluspoolel või menetlusse astujal tõenäoliselt kogu vajalikku teavet konkreetse kohtutoimiku ega muude potentsiaalselt seotud kohtuasjade kohta.

73. Kõik need kaalutlused viivad ilmselge, kuid olulise ja vajaliku järelduseni: kohtudokumentidega tutvumise võimaldamise otsuse peab tegema eeskätt Euroopa Kohus, mitte menetluspool ega menetlusse astuja. Mitmel praktilisel, aga ka normatiivsel põhjusel peab kohtutoimikus olevate dokumentide kättesaadavuse üle otsustama selle kohtutoimiku pidaja. ( 24 )

74. Lõppkokkuvõttes viib määruse lai tõlgendamine, mille puhul määratletakse mõiste „dokument“ laialt ja loobutakse autorsuse põhimõttest, igal juhul järeldusele, mida olen eespool A jaos üldjoontes kirjeldanud. Sellegipoolest, nagu käesolevas jaos arutletud, jääb kriitilisele vaatlejale tõtt-öelda alateadlik tunne, et institutsioonile, käesoleval juhul komisjonile langeb tegelikult kohustus teha tööd, mida peaks õieti tegema Euroopa Kohus ise.

75. Sellepärast võtan järgnevas, C jaos kokku üldisemad põhjused, miks Euroopa Kohus peaks selle ülesande enda peale võtma. Seejärel pakun D jaos ülevaate selle kohta, kuidas seda ülesannet praktikas täita.

C. Avalikkuse põhimõte ja kohtud

76. Euroopa Kohus ei ole kohustatud lubama dokumentidega tutvuda, välja arvatud juhul, kui ta täidab haldusülesandeid. See siiski ei tähenda, nagu ei kehtiks Euroopa Kohtu suhtes üldine avalikkuse põhimõte (1). Samamoodi on mõningad (kohtute) avalikkuse aspektid seotud hartas sätestatud õigusega teabevabadusele (2). Laiemas plaanis ei saa kohtud enam põhimõtteliselt hoiduda avalikustamisest kui ühest väärtusest nende igapäevases õigusemõistmises (3), millest annab selgelt tunnistust ka võrreldav eeskuju (4).

1. Euroopa Kohtu avalikkus

77. Õigusemõistmise ülesandeid täites ei ole Euroopa Kohus institutsioonina kohustatud lubama dokumentidega tutvumist. See siiski ei tähenda, nagu ei kehtiks Euroopa Kohtu suhtes üldine avalikkuse põhimõte, ( 25 ) mis on ette nähtud paljudes aluslepingute sätetes. ( 26 )

78. Esiteks seab ELTL artikli 15 lõige 3 (nagu on arutletud käesoleva ettepaneku punktides 52–66) Euroopa Kohtule kohustuse lubada dokumentidega tutvuda üksnes siis, kui Euroopa Kohus täidab haldusülesandeid. Lissaboni lepinguga sisse seatud ELTL artikli 15 lõikega 1 aga laiendati avalikkuse põhimõtte kohaldamisala selgelt kõikidele liidu institutsioonidele. Selles on märgitud, et „[h]ea valitsemistava edendamiseks ja kodanikuühiskonna osalemise tagamiseks teevad liidu institutsioonid, organid ja asutused oma tööd võimalikult avalikult“. ELL artikli 13 lõikes 1 on Euroopa Liidu Kohus loetletud ühena liidu institutsioonidest. Seega kehtib Euroopa Kohtu suhtes avalikkuse põhimõte.

79. Teiseks toonitavad avalikkuse põhimõtet veelgi muud aluslepingute sätted oma Lissaboni-järgses sõnastuses. ELL preambulis on ette nähtud kõrgete lepinguosaliste poolt liidule seatud üldjoonelised eesmärgid. Muu hulgas on seal asetatud rõhku üldisele vajadusele „veelgi tõhustada institutsioonide demokraatlikku ja tõhusat toimimist“, eristamata seejuures eri institutsioone. Samuti on ELL artikli 1 lõikes 2 ette nähtud, et see „leping tähistab uut etappi Euroopa rahvaste üha tihedama liidu loomises, kus otsused tehakse nii avalikult kui võimalik ja nii kodanikulähedaselt kui võimalik“. ( 27 )

80. Kolmandaks, nagu on kinnitanud ka Euroopa Kohus, „võimaldab [läbipaistvuse põhimõte] kodanikel osaleda rohkem otsustamisprotsessis ja tagab juhtorganitele suurema legitiimsuse ning tulemuslikkuse ja suurema vastutuse kodanike ees demokraatlikus süsteemis“. ( 28 )

81. Kokkuvõttes on kohustus tegutseda avalikult kohaldatav kõikidele liidu institutsioonidele, vahet tegemata. Aluslepingutes on selged nõuded, mille kohaselt Euroopa Kohus ise, nagu iga teinegi institutsioon, allub avalikkuse põhimõttele.

2. Teabe saamise vabadus

82. Euroopa Kohtu kohustuse tagada õigusemõistmise ülesandeid täites mõistlikul määral avalikkust saab tuletada ka põhiõigusi käsitlevatest sätetest hartas. Minu arvates on selles suhtes asjakohane säte mitte harta artikkel 42 (õigus tutvuda dokumentidega), vaid hoopis artikkel 11 (sõna‑ ja teabevabadus).

83. Harta artiklis 42 – mis on V jaotises „Kodanike õigused“ – on ette nähtud üldine õigus tutvuda liidu institutsioonide dokumentidega. Seega saab harta artiklit 42 väljaspool konteksti tõlgendada nii, et see seab kõikidele liidu institutsioonidele, sealhulgas Euroopa Kohtule kohustuse pidada kinni õigusest tutvuda dokumentidega.

84. ELTL artikli 15 lõike 3 neljas lõik aga kohustab Euroopa Kohut selleks üksnes siis, kui ta täidab haldusülesandeid. Harta artikli 52 lõikest 2 tuleneb, et „[h]artaga tunnustatud õigusi, mis rajanevad aluslepingute teiste osade sätetel, teostatakse neis määratletud tingimustel ja piires“. Selles suhtes pakuvad artikli 42 tõlgendamisel suuniseid selgitused harta kohta. Nendes on märgitud, et õigust dokumentidega tutvuda kasutatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 15 lõikes 3 sätestatud tingimustel ja ulatuses.

85. Nii jääb harta artikkel 42 Euroopa Kohtu suhtes kohaldatavaks vaid siis, kui ta täidab haldusülesandeid. Õigusemõistmise ülesannete täitmisel see Euroopa Kohtu suhtes kohaldatav ei ole.

86. Teatava konkreetse õiguse kohaldamatus aga ei välista teiste hartas sätestatud üldisemate õiguste kohaldatavust. Käesolevas asjas hõlmab teabevabadust ka harta artikkel 11. Seal on ette nähtud, et õigus sõnavabadusele kätkeb vabadust saada ja levitada teavet ja ideid. See õigus on laiem kui õigus tutvuda dokumentidega. Teisisõnu on õigus dokumentidega tutvuda loogiliselt osa teabe saamise õigusest või üks selle väljundeid. Igaühel on õigus saada teavet, et ta saaks oma sõnavabadust rakendada. ( 29 )

87. Harta artikkel 11 vastab Euroopa inimõiguste konventsiooni (edaspidi „konventsioon“) artiklile 10. Viimati nimetatud sätet kaldub Euroopa Inimõiguste Kohus üha enam tõlgendama kui ulatuslikku tagatist teabe saamise vabadusele, mis piirneb dokumentidega tutvumise õiguse tunnustamisega. ( 30 )

88. Konkreetselt kohtudokumentidega tutvumise kohta märkis Euroopa Inimõiguste Kohus oma otsuses Társaság a Szabadságjogokért vs. Ungari, ( 31 ) et Ungari rikkus konventsiooni artiklit 10, kui ta ei lubanud valitsusvälisel organisatsioonil tutvuda konstitutsioonikohtu menetluses oleva taotlusega, mis puudutas riigi karistusseadustiku muudatuste vastavust põhiseadusele. Euroopa Inimõiguste Kohus luges selle tarbetuks sekkumiseks teabe saamise vabadusse. ( 32 ) Vahest väärib tähelepanu, et Euroopa Inimõiguste Kohus jõudis sellele järeldusele seoses konstitutsioonikohtu poolelioleva, jätkuva kohtuasjaga, milles taotleti võimalust tutvuda menetlusdokumentidega (algse järelevalvetaotlusega) enne, kui konstitutsioonikohus otsuse tegi.

89. Harta artikli 52 lõikes 3 on sätestatud, et hartas ette nähtud õigused on sama tähenduse ja ulatusega, nagu konventsiooniga tagatud õigused. Sellepärast ei peaks liidu õiguse standard jääma Euroopa Inimõiguste Kohtu seatust madalamale. Saab näha, kuidas täpselt loob Euroopa Inimõiguste Kohus tulevastes kohtuasjades sellesama teemaga seoses tasakaalu. ( 33 ) Ent juba on üsna selge, et kohtu avalikkuse ja menetlusosalise esitatud menetlusdokumentidega tutvumise aspektis kaldub lähtepunkt avalikustamise ja kättesaadavuse kasuks.

90. Võtan kokku: Euroopa Kohtu suhtes kehtib avalikkuse põhimõte, mis on kohaldatav ka tema õigusemõistmisele. Suuremale avalikustamisele viitab selgelt ka harta artikli 11 lõikes 1 sätestatud teabe saamise vabadus, nagu Euroopa Inimõiguste Kohus on seda harta artikli 52 lõike 3 ja konventsiooni artikli 10 kaudu tõlgendanud

91. Siiski ei ole loetelu kohustustest ja sätetest, mille alusel võib väita, et Euroopa Kohus on kohustatud midagi tegema, parim viis küsimusele läheneda. Kohasem oleks sõnastada küsimus teisiti: mida võiks kohus 21. sajandi algul soovida ise teha, et laiemale üldsusele mõistlikult vastu tulla?

92. Käesoleva jao järgmises kahes osas otsin selleks inspiratsiooni kahel tasandil: seoses väärtustega (3) ja seoses võrreldava eeskujuga (4). Mida kohtud avalikkuse küsimuses teevad ja miks?

3. Kohtu avalikkuse põhimõtte alusväärtused

93. Avalikkus ei ole õigusemõistmises uus teema. Juba 18. sajandi lõpupoole rõhutas Jeremy Bentham, et avatus üldsusele on „õigusemõistmise hing“. ( 34 ) Ta ütles, et „Ilma üldsusele avatuseta ei oleks ükski hüve püsiv. Üldsusele avatuse egiidi all ei saa halba teha“ ning et „Selle suurepärase instrumendi tõhusus ulatub kõikjale: seadusandlusse, haldusse, kohtusüsteemi.“ ( 35 ) Nii võib öelda, et kohtuistungite avatuses üldsusele ja kohtuotsuste avalikustamises väljendub avalikkuse põhimõte, ( 36 ) mis on tihedalt põimunud üldsuse kontrolliga kohtuvõimu üle.

94. Ajapikku, kohtusüsteemi arenedes tekkis vajadus suurema avalikkuse järele. Tänapäeval on kohtutel demokraatlikes ühiskondades oluline funktsioon. Võimuga käib kaasas vastutus. Eriti aga on see nii riigiülese kohtu puhul, nagu Euroopa Kohus, kuna võib väita, et ta on „kaugemalseisev“ ( 37 ) ja erineb traditsioonilisemat laadi autoriteedist, mis öeldavasti on siseriiklikel kohtutel.

95. Konstitutsioonilistes demokraatiates peaks legitiimsuse tase vastama võimu ja vastutuse tasemele, et tehtavad otsused oleksid ühiskonnas aktsepteeritavad. Muidugi on legitiimsusel eri allikaid. Näiteks on võimalik eristada institutsioonilist ja argumentatsioonilist legitiimsust. ( 38 ) Samamoodi on võimalik eristada sisend‑ ja väljundlegitiimsust. ( 39 ) Olenemata sellest, millise taksonoomilise etiketiga see mõiste lõpuks tähistada, jääb küsimus samaks: kuidas ja kust ammutab institutsioon õiguspärasuse?

96. Kui mõelda vahenditele kohtute legitiimsuse suurendamiseks konstitutsioonilistes demokraatiates, näib avalikkus olevat loomulik kandidaat. Avalikkus tugevdab kohtute üldist legitiimsust. Ühest küljest suurendab see kohtute demokraatlikku volitatust, pannes nad kodanikele mõnevõrra rohkem vastu tulema (a). Teisest küljest muudab see õigusemõistmise kvaliteetsemaks, luues ajendeid kohtutöö ja ‑tulemuste parendamiseks (b).

a) Demokraatlik kohtumõistmine ( 40 )

97. Kohtute puhul ei saa rahva tunnustusest tulenevat legitiimsust kanaliseerida samade traditsiooniliste vahendite kaudu nagu valitsuse või parlamendi puhul. See tuleb sõltumatute kohtute eriomase ja ainulaadse funktsiooniga eraldi kohandada.

98. Nii tekib kohtutel muu hulgas avalikkuse kaudu suurem vastutus kodanike ees. Kohtute avalikkus edendab nende demokraatlikkust, võimaldades kodanikel jälgida kohtuvõimu teostamist, tagades nende osalemise avaliku arutelu kaudu ja lõpuks aidates mõista kohtuvõimu akte. Sel teel toidab kohtute avalikkus lõpuks sisendlegitiimsust.

99. Esiteks tagab avalikkuse põhimõtte järgimine teatava demokraatliku kontrolli kohtute üle. Nagu ülemkohtunik lord Hewart oma kuulsas ütluses väljendus: „Õigusemõistmine peaks mitte ainult teoks, vaid ka selgelt ja kahtlusteta nähtavaks saama“. ( 41 ) Üks viis sellist demokraatlikku kontrolli võimaldada on menetlusdokumentidega tutvumise kaudu. Menetlusdokumendid on hädavajalikud kohtuotsuse, selle sisu ja selleni viinud arutluskäigu mõistmiseks. Kohtud paistavad usaldusväärsema ja tõhusamana, kui nad avalikustavad vähemalt osa dokumentidest, millele nad kohtuotsuse tegemisel tuginesid. Üldsus võib näha, et kohus on poolte esitatud argumente põhjalikult uurinud ja kaalunud. See aitab üldsusel mõista loogikat, millel kohtuvõimu akt rajaneb, ja seda, miks üks argument võis teise üles kaaluda.

100. Teiseks ärgitab kohtute avalikkus avalikku arutelu. See edendab kodanike osalemist avaliku arvamuse kujundamisel Euroopas arutelu ja mõttevahetuse kaudu. ( 42 ) Muu hulgas võivad arutelu algatada valitsusvälised organisatsioonid, ühendused, ajakirjanikud, ühiskondlikud vaatlejad, teadlased või nn lokulööjad, kes aitavad tõsta kodanike teadlikkust konkreetsetes üldist huvi pakkuvates küsimuses. ( 43 ) Nii suurendab avalikkuse suurendamine tõenäoliselt üldsuse usaldust kohtuvõimu vastu. ( 44 )

101. Tuleb selgelt rõhutada, et sisuka arutelu juurde kuulub lahutamatult võimalus väljenduda kriitiliselt. Võimalikku kriitikat ei tuleks näha kohtuid kui institutsioone kahjustavana. Samuti ei ole kartus kriitika ees hea põhjendus teabe avaldamata jätmiseks. Vastupidi, kriitika on sõnavabadust ja arvamuste paljusust väärtustavate demokraatlike ühiskondade peamisi tunnuseid.

102. Kolmandaks on kohtute avalikkusel heuristiline väärtus. ( 45 ) See võimaldab paremini mõista kohtuasja lahendit. Kui põhimõtteliselt lubatakse tutvuda menetlusosaliste esitatud menetlusdokumentidega, mis on ju kohtu põhjenduskäigu lähtepunkt, saab igaüks uurida kui mitte seda, miks, siis vähemalt seda, kuidas kohus teatavale otsusele jõudis. Samamoodi võivad menetlusdokumendid heita valgust teatavatele ebaselgustele kohtuvõimu aktides ja avada süsteemset korduspära kohtu põhjendustes. Selle tulemusel võivad kohtulahendid muutuda ettearvatavamaks.

b) Õigusemõistmise kvaliteet

103. Avalikkuse mõjul paranevad ka kohtu töö tulemused ja lähteteave, nimelt kohtulahendite ja menetlusosaliste esitatavate menetlusdokumentide kvaliteet. See loob tõenäoliselt tingimused pingutamaks õigusalase töö kõrge taseme nimel, sest üldsuse järelevalve ja võimalik kriitika võib olla nii kohtute kui ka kõikide teiste menetlusosaliste jaoks tõhus ajend oma erialase töö kvaliteedi parandamiseks. See võib teenida ka tulevaste menetluspoolte huve, avades strateegiaid või argumentatsiooni struktuure. Selle tulemusel paraneb tõenäoliselt nii asjaomaste eri menetlusosaliste töö kvaliteet kui ka üldine kinnipidamine õigusriigi põhimõttest.

104. Kokkuvõttes kaldub avalikkuse põhimõtte järgimine normatiivsel tasandil suurendama kohtute üldist institutsioonilist legitiimsust. Ei ole põhjust arvata, et seesama üldine tees Euroopa Kohtu kohta ei kehti. Kuidas oleks siis võimalik selliseid laiemaid normatiivseid teese konkreetsemalt ellu rakendada? Selles suhtes võib huvi pakkuda võrreldav eeskuju teistes siseriiklikes ja rahvusvahelistes süsteemides.

4. Võrreldav eeskuju

105. Kohtudokumentidega tutvumist puudutav praktika on liidu liikmesriigiti äärmiselt erinev. ( 46 ) Spetsiaalsed normid kohtutoimikutega tutvumise kohta on vastu võetud ainult vähestes liikmesriikides nagu Rootsi ja Soome. Teistes riikides kehtivad kohtudokumentidega tutvumise suhtes avalike dokumentidega tutvumist käsitlevad üldnormid. Mõnes liikmesriigis aga on kohtudokumentidega tutvumine ette nähtud siseriiklike menetlusalaste (tsiviilmenetluse, halduskohtumenetluse ja kriminaalmenetluse) seadustike asjakohastes sätetes, mis osana kohaldatavatest menetlusnormidest reguleerivad kolmandate isikute võimalusi kohtutoimikuga tutvumisel.

106. Enamik liikmesriike näib olevat valinud teatavat laadi individuaalsete taotluste süsteemi. Tutvumisvõimaluse tingimuseks näib sageli, kuigi mitte alati olevat õigustatud huvi tõendamine. Olenevalt juhtumi asjaoludest võidakse lubada dokumentidega tutvuda juba menetluse ajal või pärast kohtuotsuse tegemist. Mõnel tundlikul juhul võidakse lubada nende avalikustamist alles asjakohase konfidentsiaalsusperioodi möödudes.

107. Väljaspool Euroopat näivad mitu õigussüsteemid, sealhulgas Ameerika Ühendriikide ja Kanada oma, olevat üsna avatud selles osas, mis puudutab kolmandate isikute tutvumist kohtudokumentidega, nende seas eeskätt menetlusdokumentidega. ( 47 )

108. Kui rääkida rahvusvahelistest jurisdiktsioonidest ja võtta esimeseks näiteks Euroopa Inimõiguste Kohus, on konventsiooni artikli 40 lõikes 2 ette nähtud, et „[k]antslerile esitatud dokumendid on avalikkusele kättesaadavad, kui kohtu esimees ei otsusta teisiti“. Euroopa Inimõiguste Kohtu reglemendi 33. reegli lõikes 1 on samuti ette nähtud, et „[k]õik seoses kaebusega poolte või mis tahes kolmanda isiku poolt kantseleisse hoiule antud dokumendid […] peavad olema üldkättesaadavad vastavalt kohtusekretäri poolt ette nähtud korrale, kui koja esimees ei otsusta omal algatusel või poole või mõne muu asjaomase isiku palvel […] teisiti“. Selle alusel võimaldatakse lõppenud menetlusi puudutavate dokumentidega tutvuda individuaalse taotluse korral, pooleliolevate menetluste dokumentidega saab aga tutvuda Euroopa Inimõiguste Kohtu ruumides. Siiski on olemas ka ammendav loetelu piirangutest, mis puudutavad üldsuse tutvumist kohtutoimikuga. ( 48 )

109. Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) Kohtus võivad isikud, kellel on kohtuasjas huvi, tutvuda kohtu kantseleis registriga, mis muu hulgas sisaldab menetlusdokumente. Kolmandad isikud võivad tasu eest saada koopiaid või väljavõtteid. ( 49 ) Peale selle avaldatakse kohtuistungi ettekanne, kus on kirjas kohtuasja faktilised ja õiguslikud asjaolud koos väidete ja argumentide kokkuvõttega, internetis niipea, kui see on koostatud, seega ka pooleliolevate menetluste kohta.

110. Rahvusvahelises Kohtus esitatud menetlusdokumendid võidakse pärast menetlusosaliste seisukohtade kindlakstegemist avalikustada menetluse suulise osa avamisel või pärast seda. ( 50 )

111. Rahvusvaheline Mereõiguse Kohus avalikustab poolte menetlusdokumendid menetluse suulise osa avamisel – või varem, ehkki mitte enne, kui menetlusosaliste seisukohad on kindlaks tehtud. ( 51 )

112. Lõpuks, Euroopa Liidu Kohtus endas, täpsemalt Üldkohtus reguleeris kohtudokumentidega tutvumist esialgu Üldkohtu kohtusekretäri ametijuhendi artikli 5 lõige 8. Kolmandad isikud võisid pärast menetlusosaliste ärakuulamist kohtutoimikuga tutvuda presidendi – või pooleliolevas kohtuasjas kohtukoosseisu presidendi – sõnaselgel loal. Praegu reguleerib seda küsimust Üldkohtu uue kodukorra ( 52 ) artikli 38 lõige 2, kuhu on võetud üle reegel, mida varem kohaldati Avaliku Teenistuse Kohtu menetlustes. ( 53 ) Selles on ette nähtud, et „[e]ra‑ või avalik-õiguslikud kolmandad isikud ei või tutvuda kohtuasja toimikuga, kui Üldkohtu president ei ole andnud selleks pärast poolte ärakuulamist otsest luba. Täieliku või piiratud loa võib anda ainult vastava kirjaliku taotluse alusel, millele on lisatud üksikasjalik selgitus kolmanda isiku õigustatud huvi kohta toimikuga tutvumiseks“.

113. Mida, kui üldse midagi, saab sellest mitmekesisest (ja mõistagi valikulisest) võrreldavate eeskujude ülevaatest järeldada? Pakun käesolevas jaos järelduse asemel välja neli mõtet.

114. Esiteks, kohtute avalikkus on kõikjal. ( 54 ) Kui sellel märkimisväärselt mitmesugusel praktikal on siseriiklikul ja rahvusvahelisel tasandil mingi ühisnimetaja, on selleks see, et kohtud institutsioonidena on viimasel aastakümnel või kahel muutunud avatumaks, mitte suletumaks.

115. Teiseks, olenemata sellest, millised üksikreeglid või menetlusnormid ühes või teises süsteemis kehtivad, kalduvad menetlusosaliste esitatud menetlusdokumentide võimalikku avalikustamist haldama kohtud ise. Võib väita, et ei ole palju neid süsteeme, kus menetlusdokumentidega üldse tutvuda ei lasta.

116. Kolmandaks, võrdlus võib olla asjakohane mitte ainult normatiivsete lahenduste tasandil, vaid ka teatavate õigusaktide või lahenduste ühiskondliku mõju ja tagajärgede tasandil. Sellest vaatenurgast ei ilmne, nagu oleksid nendes süsteemides, kus on valitud suurem avalikkus ja kohtudokumentidega tutvumise võimalus, kuidagi realiseerunud sageli kardetavad ebasoodsad tagajärjed, nagu teabe ärakasutamine või väärkasutamine kolmandate isikute poolt või menetlusosaliste esindajate või kohtu liikme survestamine või mõjutamine mis tahes viisil. Võib muidugi olla, et niisugustest intsidentidest lihtsalt ei ole teatatud. Praegu siiski ei kinnita saadaval olev võrdlusteave seda, et ükski ohtudest, millele sageli ennetavalt viidatakse põhjenduseks, miks kohtute avalikkust ei ole võimalik suurendada, oleks täide läinud.

117. Neljas ja viimane mõte on see, et muidugi ei ole ühes süsteemis rakendatud normatiivsed valikud ja lahendused iseenesest teise süsteemi ülekantavad. Võrreldaval põhinev argument jääb lihtsalt eeskujuks. See, et teised korraldavad asju teataval viisil, ei tähenda, et meil tuleb teha sedasama. Teisipidi, kui vaadata üldist, selgesihilist suundumust, mida toetavad tugevad normatiivsed argumendid selle kohta, miks kohtute avalikkus on hea, läheks tarvis väga veenvat selgitust väitmaks, et Euroopa Kohus on ja peakski olema ses suhtes teistsugune.

D. Veel kord Euroopa Kohtu (väliste) kohtudokumentidega tutvumisest

118. Seda arvestades on mõistlik tunnistada, et Euroopa Kohtu praegune avalikkuse tase õigusemõistmise ( 55 ) osas ei ole optimaalne. Huvitatud kolmas isik ei saa kohtutoimikuga tutvuda. Kui menetlus on lõpetatud, võib olla võimalik tutvuda mõningate kirjalike menetlusdokumentidega, kui kohtuotsuse API tingimused on täidetud.

119. Selles suhtes loeb ka laiem kontekst ja kohtupidamise praktika areng. Ehkki Euroopa Kohtu (vanemate) kohtudokumentidega tutvumise osas on asjade käik olnud mõneti soodne, ( 56 ) jääb tõsiasjaks, et selles osas, mis puudutab üldist tutvumist lisateabega Euroopa Kohtu jooksva kohtuliku tegevuse kohta, on teabekanalid pigem suletud kui avatud. Kuni 1990. aastate keskpaigani oleks huvitatud isik saanud kohtulahendite kogumikus avaldatud kohtuistungi ettekande ning Euroopa Kohtu otsuse ja kohtujuristi ettepaneku kaudu rohkem teavet kohtuasja ja menetlusosaliste argumentide kohta. Enam ei ole see võimalik, sest kohtuistungite ettekannete avaldamine lõpetati. Alates 2012. aastast, uue kodukorra jõustudes lõpetati kohtuistungite ettekannete koostamine üldse. Sellele lisaks on nii Euroopa Kohtu otsused kui ka kohtujuristide ettepanekud menetluspoolte või menetlusse astujate argumentide kajastamisel järjest kokkuvõtlikumad, mille põhjuseks on ilmselt ja mõistetavalt tõlkimiskulud.

120. Mõneti paradoksaalselt saab asjast huvitatud välismaailm internetis leiduva info ülekülluse ajastul kokkuvõttes tegelikult üha vähem teavet Euroopa Kohtu otsuste tegemise kohta. Aeg on suunda muuta. Eelneva kokkuvõtte taustal on õigem näha Euroopa Kohtu mõningate kohtudokumentide parema kättesaadavuse võimaldamises tasakaalu taasloomist Euroopa Kohtu menetluse mõistetavuse huvides: mõned teabekanalid on operatiivsetel põhjustel suletud. Sellepärast tuleks avada teised, nagu näiteks ulatuslikum võimalus tutvuda Euroopa Kohtule esitatud kirjalike menetlusdokumentidega.

121. Enne mõningate sellekohaste soovituste lühidat kirjeldamist on kõigepealt vaja kolme sissejuhatavat märkust.

122. Esiteks põhinevad kõik käesoleva jao soovitused avalikkuse põhimõttel, mis tuleneb ELTL artikli 15 lõikest 1. Tuleb selgelt korrata, et õigusemõistmise ülesandeid täites ei ole Euroopa Kohus kohustatud lubama dokumentidega tutvumise õigust kasutada. Järgnevalt väljendan pigem seda, mida vastutulelik, laiema maailmaga mõistlikult suhestuv kohtuasutus võiks soovida ise ära teha.

123. Selles suhtes võib olla näitlik Euroopa Keskpanga (edaspidi „EKP“) lähenemisviis. EKP on samalaadses olukorras nagu Euroopa Kohus. ELTL artikli 15 lõike 3 neljanda lõigu mõjul kehtib õigus tutvuda dokumentidega EKP suhtes üksnes siis, kui ta täidab haldusülesandeid. ( 57 ) See siiski ei takistanud EKPd mõni aeg tagasi vabatahtlikult võimaldamast ulatuslikumat tutvumist oma dokumentidega ELL artikli 1 teisest lõigust tulenevale laiale avalikkuse mõistele tuginedes. ( 58 )

124. Teiseks ja eelmist märkust täiendavalt: samuti ei kuulu Euroopa Kohus määruse nr 1049/2001 kohaldamisalasse. Ent isegi kui määrusest tulenevad põhimõtted ja kohtupraktika ei ole kohaldatavad, võivad need siiski aidata suunitleda asjakohast seadusandlikku lahendust, nagu oli tegelikult ka Euroopa Kohtu 11. detsembri 2012. aasta otsusega.

125. Kolmandaks tuleb dokumentidega tutvumise osas eristada Euroopa Kohtu kahte liiki kohtudokumente: ( 59 )„sisemisi kohtudokumente“ ja „väliseid kohtudokumente“.

126. Sisemised kohtudokumendid on need, mis koostatakse Euroopa Kohtus ja Euroopa Kohtu jaoks, nagu näiteks ettepanekute ja kohtuotsuste eelnõud, esialgsed ettekanded, märkmed menetlusalaste otsuste kohta ja nõupidamiste märkmed. Need dokumendid on seotud puhtalt kohtumõistmise protsessiga. Kui õigusemõistmise olemus oluliselt ei muutu, ei saa avalikkuse põhimõte neid dokumente puudutada. ( 60 )

127. Välised kohtudokumendid on Euroopa Kohtus need, mida Euroopa Kohus koostab kohtulikuks suhtluseks institutsiooniväliste isikutega (menetluspooled, menetlusse astujad või siseriiklikud kohtud), või need, mida kolmandad isikud kohtumenetluse käigus Euroopa Kohtule esitavad, nagu näiteks menetlusosaliste esitatud menetlusdokumendid, samuti siseriiklike kohtute eelotsusetaotlused. Euroopa Kohtu avalikkuse edendamise huvides võivad need põhimõtteliselt olla tutvumiseks saadaval (kui ei kohaldu ükski konkreetses kohtuasjas avalikustamist takistav erand).

128. Kõik järgnev käsitleb käesolevas jaos üksnes Euroopa Kohtu väliseid kohtudokumente. Praktiliste tutvumismooduste suhtes olen arvamusel, et Euroopa Kohus peaks taotluse korral võimaldama tutvuda väliste kohtudokumentidega nii füüsiliselt (1) kui ka kaugjuurdepääsu teel (2). Ideaalis võiks ta ka omal algatusel võimaldada teatavate dokumentidega tutvumist (3).

1. Kolmandate isikute füüsiline tutvumine kohtutoimiku dokumentidega

129. Nii lõpetatud kui ka pooleliolevate menetluste puhul tuleks kolmandatel isikutel nende taotlusel võimaldada tutvuda kohtutoimikuga, õieti selle asjakohase, väliseid kohtudokumente sisaldava osaga Euroopa Kohtu ruumides. ( 61 )

130. Kohtutoimikuga tutvumise korda võib olla vaja diferentseerida vastavalt sellele, kas kohtuasi on menetluses või lõpetatud. Huvide tasakaal on erinev. Vaja on õigesti tasakaalustada kaks omavahel võistlevat eesmärki: ühest küljest avalikkus, teisest küljest kohtumenetluse kaitse. Enne kohtuotsuse kuulutamist (või igal juhul kuni menetluse suulise osa alguseni või kui kohtuistungit ei peeta, kirjaliku osa lõpuni) peab kohtulik arutelu püsima Euroopa Kohtus ja kulgema kohtusaalis, mitte meedias. Pealegi, ehkki menetlusosaliste või nende esindajate mõjutamise või ähvardamise ohtu ei tohiks ennetavalt üle paisutada, ei saa seda ka täielikult välistada.

131. Siiski ei ole põhjust prima facie eeldada, nagu kohtuasjas API, et kohtudokumentide avalikustamine pooleliolevates menetlustes võiks automaatselt minna vastuollu kohtumenetluse kaitse nõudega. Seda on vaja hinnata juhtumhaaval, pidades silmas ka siin käsitletava küsimuse institutsioonilist mõõdet: kui võimaliku avalikustamise üle otsustab Euroopa Kohus ise, on vahest vähem vaja sõnastada eeldusi, millest halduskaalutlusõiguse kasutamisel juhinduda.

132. Sellepärast võiks lubada väliste kohtudokumentidega tutvumist ka pooleliolevates kohtuasjades, ehkki piiratumalt, kui lõpetatud kohtuasjade puhul. Pooleliolevas kohtuasjas peaks kolmandal isikul, kes tõendab oma õigustatud huvi dokumendiga tutvuda, olema õigus sellega enda taotlusel tutvuda Euroopa Kohtu ruumides. Otsuse tutvumise kohta peaks tegema koja esimees, kelle positsioon võimaldab küllap kõige paremini kaaluda selle kohtuasja asjaoludega kaasnevaid võistlevaid huve. Nõu tuleb pidada poolelioleva menetluse osalistega.

133. Lõpetatud kohtuasjades, mis ei ole seotud ühegi poolelioleva kohtuasjaga, peaks kehtima vähem range dokumentidega tutvumise kord. Enam ei ole vaja õigustatud huvi. Tasakaalustamise seisukohast võib eeldada, et üldsuse huvi avalikkuse vastu on säilinud ning dokumentidega lubatakse tutvuda, kui seda ei takista õiguspärased põhjused, nagu näiteks isikuandmete, alaealiste või ärisaladuste kaitse. Samadel põhjustel, aga ka praktilistel kaalutlustel ei peaks lõpetatud kohtuasjades enam olema vaja menetlusosalistega nõu pidada.

2. Kolmandate isikute kaugjuurdepääs kohtutoimiku üksikdokumentidele

134. Samuti peaks dokumentidega tutvumise hõlbustamiseks olema taotluse korral võimalik kaugjuurdepääs kohtutoimikus sisalduvatele välistele kohtudokumentidele ükshaaval. Sedalaadi võimalus võib olla asjakohane eeskätt standardset liiki dokumentide puhul, mille olemasolu kohtutoimikus saab mõistlikult eeldada, nagu menetluspoole või menetlusse astuja esitatud menetlusdokumendid.

135. Ühte või teist liiki kaugjuurdepääsu võimaldamine on mõlema, nii huvitatud kolmanda isiku kui ka tegelikult institutsiooni enda huvides. Esimese puhul räägivad kaugjuurdepääsu kaitseks võrdõiguslikkusega seotud ja sotsiaalsed kaalutlused: igaühele ei ole taskukohane sõita isiklikult Luksemburgi Euroopa Kohtu ruumidesse kohtutoimikuga tutvuma. Nagu Euroopa Kohus on mitmel puhul eri kontekstides märkinud, tuleb kaitsta teatava õiguse sisu ja tegelikku võimalust seda kasutada, mitte pelgalt õiguse või õiguskaitsevahendi vormilist olemasolu. ( 62 )

136. Igal juhul peaksid kaugjuurdepääsu tingimused olema sisuliselt samad nagu need, mis on eespool punktides 130–133 kokkuvõetult välja pakutud füüsiliseks kohtutoimikuga tutvumiseks Euroopa Kohtu ruumides. Loomulikult peab huvitatud isik siiski konkreetsemalt teada andma, milliseid dokumente täpselt ta näha soovib. Samuti võib kehtestada mõistlikud ülempiirid koopiate arvu ja asjakohaste hindade suhtes.

3. Valitud kohtudokumentidega tutvumine interneti kaudu

137. Lõpuks, individuaalset taotlemist täiendavalt, samuti laiendavalt võib lõpetatud kohtuasjade suhtes ette näha ka proaktiivsema hoiaku valitud väliste kohtudokumentide (või vähemalt osade neist) avaldamisel. Niisuguste kohtuasjade kohta võiks Euroopa Kohtu veebisaidil järjepidevalt avaldada kõige olulisemat liiki välised kohtudokumendid, nagu eelotsusetaotlused, menetlusosaliste esitatud menetlusdokumendid ja vajaduse korral siseriikliku kohtu lõpliku otsuse. Nendest koos Euroopa Kohtu otsusega ja kohtujuristi ettepanekuga, kui see on esitatud, moodustuks internetis kohtuasja „e‑toimik“.

138. See ettepanek ei ole tegelikult sugugi nii murranguline, kui esmapilgul võib tunduda: kõiki kolme liiki dokumendid kalduvad juba olema ühel või teisel viisil üldkasutatavad. Siseriiklike kohtute eelotsuse küsimused juba ilmuvad Euroopa Liidu Teatajas. Pealegi on eelotsusetaotlused enamiku liikmesriikide õigussüsteemides tavalised kohtulikud otsused (kohtumäärused), mis tõenäoliselt on asjaomastes siseriiklike kohtute andmekogudes niikuinii internetis saadaval. ( 63 ) See peab paika ka siseriiklike kohtute lõplike otsuste kohta, mis enamikus õigussüsteemides samuti internetis välja pannakse. Komisjoni esitatud kirjalike menetlusdokumentidega, kui kohtuasi on lõpetatud, saab juba tutvuda kohtuotsuse API tulemusel ning kui Euroopa Kohus nõustub lähenemisviisiga, mille pakkusin välja käesoleva ettepaneku esimeses (A) osas, oleks komisjon kohustatud avalikustama ka teiste menetlusosaliste esitatud kirjalikud märkused.

139. Nii on kogu see info juba üht‑ või teistkaudu üldkasutatav. Seda on lihtsalt keeruline leida ja kätte saada, kuna see on paljudes eri andmekogudes mitme liikmesriigi ja liidu institutsioonide vahel hajutatud. Selline proaktiivne hoiak edendaks kindlasti diskursust ja teadlikkust Euroopa Liidu õigusest, mis oleks loomulikult Euroopa Kohtu enda huvides. Õieti säästaks see ka institutsiooni, nagu ka teiste isikute aega ja muid ressursse: eraldi tutvumistaotlusi ei peaks esitama ega ka töötlema.

140. Järgnevad kolm viimast ääremärkust seoses kõigi kolme tutvumismoodusega: esiteks olen seisukohal, et väliste kohtudokumentide avalikkus tähendab kohtutoimikuga tutvumist või kaugjuurdepääsu dokumentidele samas versioonis, sealhulgas samas keeles, milles Euroopa Kohus need menetlusosaliselt sai.

141. Teiseks, kui Euroopa Kohus kas või ühe käesolevas jaos tehtud ettepanekuga nõustub, peaks nende järkjärguline ellurakendamine võimaldama asjaomastel menetlusosalistel soovi korral oma tegutsemist kohandada. Muu hulgas saaks menetlusosalistele selgelt ette teatada, et kolmas isik võib taotleda kohtutoimikuga tutvumist. Selleks juhuks oleks dokumendi (menetlusdokumendi) autoril võimalus teatada Euroopa Kohtule, millist osa tema seisukohtadest ei tohiks avalikustada.

142. Kolmandaks eeldaksid käesolevas jaos tehtud ettepanekud muidugi veel mitut tehnilist muudatust. Sellest hoolimata ei saa lubada, et tehnilised ja operatiivsed probleemid varjutaksid tõelist väärtust, milles sügavalt kajastub Euroopa Kohtu visioon sellest, milline kohus ta soovib olla. Muudatusteta ei ole reformi.

4. Lõpetuseks

143. Lõpuks, täielikkuse huvides: kuidas suhestuksid käesolevas jaos tehtud ettepanekud Euroopa Kohtu otsusega API, mida võib täiendavalt sisustada käesolevas asjas tehtav Euroopa Kohtu otsus?

144. Nagu eespool (B jaos) tunnistasin, ei ole API lahendus, mille tulemused käesolevas kohtuasjas piiripealselt, kuid loogiliselt ja vajalikult esile tulevad, ideaalne. Ent niivõrd kui Euroopa Kohus ise mõningate oma kohtudokumentidega tutvumist ei võimalda, peaks see lahendus ja sellega antud võimalus alles jääma. Kui aga Euroopa Kohus töötab välja eeskirjad oma kohtudokumentidega tutvumiseks, peaksid need eeskirjad erinormidena saama esimuse API lahenduseks kujunenud kohtupraktika ees, mida võib laiendada käesolevas asjas tehtav kohtuotsus.

145. Kui niisugune süsteem on sisse seatud, tuleb taotlused kohtudokumentide avalikustamiseks esitada eeskätt Euroopa Kohtule. Praktilisest aspektist, kui pöörduda Euroopa Kohtu poole enne teisi liidu institutsioone, on tema otsus selle kohta, kas lubada tutvuda, siduv komisjonile. See tähendab, et muud liidu institutsioonid ei saanud taotletud dokumente avalikustada, isegi kui need olid tema valduses, kui Euroopa Kohus ei anna luba dokumentidega tutvuda. Kui taotlused kolmandate isikute dokumentidega tutvumiseks esitataks kõigepealt komisjonile või muule määruse kohaldamisalasse kuuluvale institutsioonile, soovitaksin need Euroopa Kohtusse edasi suunata. Siiski ei peaks see põhimõtteliselt takistama institutsiooni tema enda dokumentide, see tähendab tema enda esitatud menetlusdokumentide avaldamisel. Menetlusosalistele jääks vabadus avalikustada omaenda esitatud menetlusdokumente vastavalt varasemale kohtupraktikale. ( 64 )

E. Kohtukulud

146. Kohtuistungil palus komisjon Euroopa Kohtul kodukorra artikli 138 lõike 3 alusel jätta P. Breyeri kohtukulud tema enda kanda ka siis, kui apellatsioonkaebus rahuldamata jääb.

147. P. Breyer palus Euroopa Kohtul mõista apellatsiooniastme kohtukulud välja komisjonilt. Peale selle palus ta Euroopa Kohtul üldiselt selgitada küsimust, kas isik võib kasutada saadud dokumente üksnes omaenda isiklike huvide kaitseks või neid ka vabalt internetis avaldada ja kommenteerida.

148. Vaidlustatud kohtuotsuses rahuldas Üldkohus P. Breyeri hagi sisuliselt. Sellegipoolest mõistis Üldkohus temalt välja poole komisjoni kohtukuludest põhjendusel, et ta avaldas ajal, mil kohtumenetlus veel kestis, oma veebisaidil kostja vastuse, repliigi, Rootsi kui menetlusse astuja seisukohad ning komisjoni ja hageja vahelise kirjavahetuse nende dokumentide avaldamise kohta. Nende dokumentide avaldamine andis internetikasutajatele võimaluse kommenteerida ning põhjustas palju kriitilisi kommentaare komisjoni aadressil. ( 65 )

149. Tuleb rõhutada, et Üldkohtu otsus kohtukulude kohta ei ole käesoleva apellatsioonimenetluse teema. Komisjon ei ole seda küsimust eraldi apellatsiooniväites püstitanud. Samuti ei käsitlenud P. Breyer seda oma vastuapellatsioonkaebuses.

150. Selle asemel palus komisjon käesolevas apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul otsustada kohtukulude kohta samamoodi nagu Üldkohus. Seega palutakse kaudselt, et Euroopa Kohus kinnitaks Üldkohtu lähenemisviisi seda apellatsiooniastmes korrates.

151. Ma ei soovitaks Euroopa Kohtul seda teha. Minu ettepanek Euroopa Kohtule seoses käesoleva apellatsioonimenetluse kohtukuludega on järgida kodukorra artikli 138 lõikes 1 sätestatud tavalist korda ning mõista kostja kohtukulud tervikuna välja komisjonilt, kui kohtuvaidluse kaotanud poolelt, kahel põhjusel.

152. Esiteks, isegi kui nõustuda sellega, kuidas Üldkohus kohtukulud samalaadses olukorras jaotas, on Üldkohus juba jätnud kostja kohtukuludest poole tema enda kanda. Selles suhtes ei näe ma, miks tuleks teda sama väidetava rikkumise eest apellatsiooniastmes teist korda karistada.

153. Teiseks pean tunnistama, et mul on Üldkohtu lähenemisviisi suhtes üldisi reservatsioone. Käesolevas asjas tugines Üldkohus kohtukulude üle otsustamisel oma varasemale otsusele kohtuasjas Svenska. ( 66 ) Käesolev asi aga näib mulle nii faktiliste asjaolude kui ka menetluse poolest hoopis teistsugune.

154. Mis puudutab faktilisi asjaolusid, on kohtuotsuses Svenska märgitud, et hageja avaldas asjassepuutuvate kohtudokumentide toimetatud – see tähendab muudetud – versioonid internetis koos nõukogu esindajate telefoni‑ ja faksinumbritega, kutsudes üldsust otseselt üles saatma kommentaare ja seega avaldama nõukogule survet, provotseerides avalikku kriitikat nimetatud esindajate aadressil. ( 67 ) Selle eest mõisteti nõukogult välja kõigest kaks kolmandikku hageja kohtukuludest, ehkki hagi oli tervikuna tulemuslik. Käesolevas asjas näib P. Breyer olevat piirdunud sellega, et avaldas saadud dokumendid internetis terviklikuna ja muutmata kujul, olles vaid kõik isikuandmed anonüümseks muutnud. Ja selle eest, mida võib pidada palju väiksemaks sekkumiseks, mõisteti kostjale välja kõigest pool tema kohtukuludest.

155. Samuti näib esinevat menetluslik erinevus. Kohtuasjas Svenska luges Esimese Astme Kohus kohtudokumentide internetis avaldamise küsimuse menetlusküsimuseks, mille kohta paluti pooltel esitada seisukohad, kusjuures seda intsidenti arutati ning hinnati avalikustamise mõju kohtumenetlusele. ( 68 ) Käesolevas asjas ei ole täiesti selge, kuidas täpselt riivas (faktilises mõttes täiesti teistsugune) avalikustamine komisjoni õigust kaitsta oma huve ja kujutas endast menetlusdokumentide väärkasutust. ( 69 )

156. Kõikidel nendel põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku järgida apellatsioonimenetluse kohtukulude jaotamise üldreeglit: mõista kohtukulud välja kohtuvaidluse kaotanud poolelt. Euroopa Kohtu (potentsiaalselt) kaugeleulatuvate tagajärgedega otsust selle kohta, kas ja kuidas võib menetluspool teise menetluspoole või menetlusse astuja esitatud menetlusdokumente internetis avaldada, tuleks korralikult ja täielikult kaaluda mõnes teises kohtuasjas, kus oleks võimalik seda küsimust piisavalt arutada.

VI. Ettepanek

157. Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku: — jätta apellatsioonkaebus rahuldamata; — jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja P. Breyeri kohtukulud; — jätta Hispaania Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi kohtukulud nende endi kanda.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜT 2001, L 145, lk 43).

( 3 ) Kohtuotsus, 21.9.2010, Rootsi jt vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2010:541).

( 4 ) Euroopa Liidu Kohtu 11. detsembri 2012. aasta otsus üldsuse õiguse kohta tutvuda dokumentidega, mis on Euroopa Liidu Kohtu valduses seoses tema haldusülesannete täitmisega (ELT 2013, C 38, lk 2).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiiv, mis käsitleb üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste või üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate tegevusega kaasnevate või nende töödeldud andmete säilitamist ja millega muudetakse direktiivi 2002/58/EÜ (ELT 2006, L 105, lk 54).

( 6 ) Kohtuotsus, 29.7.2010, C‑189/09, EU:C:2010:455.

( 7 ) Kasutan käesolevas ettepanekus läbivalt terminit „(kirjalikud) seisukohad“ üldise viitena mis tahes kirjalikele materjalidele, mida menetluspool või menetlusse astuja Euroopa Kohtu menetluses esitab; niisiis hõlmab see nii (kirjalike) „seisukohtade“ kui ka (kirjalike) „märkuste“ mõisteid.

( 8 ) Kohtuotsus, 21.9.2010, Rootsi jt vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2010:541).

( 9 ) T‑188/12, EU:T:2015:124.

( 10 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 47–48.

( 11 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 74.

( 12 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 80.

( 13 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 112.

( 14 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 113.

( 15 ) Vt kohtuotsus, 21.9.2010, Rootsi jt vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2010:541, punkt 79 jj).

( 16 ) Vt kohtuotsus, 21.9.2010, Rootsi jt vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2010:541, punktid 130–131).

( 17 ) Vt kohtuotsus, 21.9.2010, Rootsi jt vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2010:541, punkt 92 jj).

( 18 ) Vt kohtuotsused, 18.12.2007, Rootsi vs. komisjon (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, punkt 55), ja 21.7.2011, Rootsi vs. Mytravel ja komisjon (C‑506/08 P, EU:C:2011:496, punkt 88). Vt samuti määruse põhjendus 10.

( 19 ) Vt kohtuotsus, 18.12.2007, Rootsi vs. komisjon (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, punkt 56).

( 20 ) Võiks lisada, et sama kehtib ka muud liiki Euroopa Kohtu menetluste kohta, millesse komisjon on kaasatud, sealhulgas eelotsusemenetluse kohta. Ka viimati nimetatud liiki menetlustes, kui komisjon otsustab astuda menetlusse vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 23, tegutseb ta loomulikult oma vastutusalas määruse artikli 3 punkti a tähenduses.

( 21 ) Vt minu ettepanek, kohtuasi Typke vs. komisjon (C‑491/15 P, EU:C:2016:711, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 22 ) Vahest väärib märkimist, et ELTL artikli 15 lõike 3 neljandas lõigus on viidatud „haldusülesannetele“. Terminit „õigusemõistmine“ aga ei ole selles sättes ega ka määruse artikli 4 lõikes 2 ette nähtud erandis kasutatud. Sellegipoolest, kui eeldada, et Euroopa Kohus saab tegutseda üksnes „haldusülesannetes“ või vastupidi „õigusemõistmise ülesannetes“ (ja et kolmandat võimalust ei ole), võib „õigusemõistmise ülesannete“ täitmise praktilises mõttes võrdsustada „õigusemõistmisega“ ja „haldusülesannete täitmise“„haldustegevusega“.

( 23 ) Mille Euroopa Kohus rakendas oma 11. detsembri 2012. aasta otsuses.

( 24 ) Ühinen niisiis üldiselt soovitusega, mille on pooleliolevates menetlustes kohtudokumentidega tutvumise kohta juba andnud kohtujurist Poiares Maduro oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Rootsi vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2009:592, punkt 14).

( 25 ) Seoses Euroopa Kohtu ja kohtuasutustega üldiselt kasutan terminit „avalikkus“, mitte „läbipaistvus“. Kohtu töö, kui selle olemus oluliselt ei muutu, ei saa kunagi olla läbipaistev. Siiski võib selles taotleda mõistlikku avalikkust, see tähendab nii intellektuaalset haaratavust kui ka füüsilist kättesaadavust kodanike jaoks.

( 26 ) Vt nt Alemanno, A., Stefan, O., „Openness at the Court of Justice of the European Union: Toppling a Taboo“, Common Market Law Review, 51. kd, Kluwer Law International, 2014, lk 97–140. Avalikkuse ja läbipaistvuse kohta Euroopa Liidu kontekstis üldisemalt vt Prechal, S., De Leeuw, M.E., „Transparency: A General Principle of EU Law?“, Bernitz, U. jt (toim), General Principles of EC Law in a Process of Development, Kluwer Law International, London, 2008, lk 201–242; Dyrberg, P., „Accountability and Legitimacy: What is the Contribution of Transparency?“, Arnull, A., Wincott, D. (toim‑d), Accountability and Legitimacy in the European Union, Oxford University Press, Oxford, 2002, lk 81–96; Rideau, J. (juhtiv koostaja), La transparence dans l’Union européenne – Mythe ou principe juridique?, L.G.D.J, Pariis, 1998; Curtin, D., Executive Power of the European Union. Law, Practices, and the Living Constitution, Oxford University Press, Oxford, 2009, lk 204–245; Coudray, L., „La transparence et l’accès aux documents“, Auby, J.‑B., Dutheil de la Rochère, J. (juhtiv koostaja), Traité de droit administratif européen, 2e éd., Bruylant, Brüssel, 2014, lk 699–712.

( 27 ) Vt samuti ELL artikli 10 lõige 3, mis on II jaotises „Sätted demokraatia põhimõtete kohta“, ning laiemalt ka ELTL artikli 298 lõige 1.

( 28 ) Vt kohtuotsus, 9.11.2010, Volker und Markus Scheckeegafert (C‑92/09 ja C‑93/09, EU:C:2010:662, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 29 ) Samuti võiksid konkreetseid faktilisi kooslusi arvestades asjasse puutuda ka muud õigused, nagu näiteks artikkel 13 „Kunsti ja teaduse vabadus“. Seal on sätestatud: „Kunsti ja teadusuuringuid ei piirata. Akadeemilist vabadust austatakse.“

( 30 ) Vt nt Euroopa Inimõiguste Kohus, 10.7.2006, Sdružení Jihočeské Matky vs. Tšehhi Vabariik (ECLI:CE:ECHR:2006:0710DEC001910103); 14.4.2009, Társaság a Szabadságjogokért vs. Ungari (ECLI:CE:ECHR:2009:0414JUD003737405, punkt 35); 3.4.2012, Gilberg vs. Rootsi (ECLI:CE:ECHR:2012:0403JUD00417230, punktid 82 ja 83) ja 17.2.2015, Guseva vs. Bulgaaria (ECLI:CE:ECHR:2015:0217JUD000698707, punkt 53).

( 31 ) Vt Euroopa Inimõiguste Kohus, 14.4.2009, Társaság a Szabadságjogokért vs. Ungari (ECLI:CE:ECHR:2009:0414JUD003737405).

( 32 ) Märkides üpris kriitiliselt, et „sisuliselt puudutab käesolev kohtuasi mitte üldisest dokumentidega tutvumise õigusest kinni pidamata jätmist, vaid infomonopoli tsenseerimisvõimu kaudu sekkumist ühiskondliku vaatleja, nagu ajakirjandus, funktsioonide teostamisse“ – Euroopa Inimõiguste Kohus, 14.4.2009, Társaság a Szabadságjogokért vs. Ungari (ECLI:CE:ECHR:2009:0414JUD003737405, punkt 36).

( 33 ) Vt illustratsiooniks Euroopa Inimõiguste Kohtu menetluses olevat kohtuasja, mis käsitleb toimikuga tutvumist: Euroopa Inimõiguste Kohus, Studio Monitor ja Zuriašvili vs. Gruusia, avaldus nr 44920/09.

( 34 ) Bentham, J., „Draught of a Code for the Organization of the Judicial Establishment in France, in Works IV (1790)“, The Works of Jeremy Bentham, 1838-1843, Bowring, J., Russell & Russell, New York, 1962, lk 316.

( 35 ) Bentham, J., „Essay on Political Tactics, in Works II (1791)“, The Works of Jeremy Bentham, 1838-1843, Bowring, J., Russell & Russell, New York, 1962, lk 314.

( 36 ) Vt üldiselt Dawson, J. P., The Oracles of Law, University of Michigan Law School, Ann Arbor, 1968, eeskätt lk 50–64.

( 37 ) Vt kohtujuristi ettepanek, Poiares Maduro, Rootsi vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2009:592, punkt 26, viimane rida).

( 38 ) Vt De S.‑O.‑l’E. Lasser, M., Judicial Deliberations. A Comparative Analysis of Judicial Transparency and Legitimacy, Oxford University Press, Oxford, 2009, lk 299 jj.

( 39 ) Vt Scharpf, F., Regieren in Europa. Effektiv und demokratisch?, Campus Verlag, Frankfurt, New York, 1999, lk 16–28.

( 40 ) Vt Ewing, K.D., „A Theory of Democratic Adjudication: Towards a Representative, Accountable and Independent Judiciary“, Alberta Law Review, 38. kd, 2000, lk 708–733. Seoses Euroopa Kohtuga vt de Witte, B., „Democratic Adjudication in Europe – How Can the European Court of Justice be Responsive to the Citizens?“, Dougan, M., Nic Shuibhne, N., Spaventa, E. (toim‑d), Empowerment and Disempowerment of the European Citizen, Hart Publishing, Oxford ja Portland, 2012, lk 129–144.

( 41 ) Otsus kohtuasjas R vs. Sussex Justices, ex parte McCarthy ([1924] 1 KB 256, [1923] All ER Rep 233). Kohtujuristi kursiiv.

( 42 ) Vt Habermas, J., Faktizität und Geltung. Beiträge zur Diskurstheorie des Rechts und des demokratischen Rechtsstaats. Suhrkamp, Frankfurt am Main, 1992, lk 435 jj.

( 43 ) Mis puudutab olulist seost ühiskondlike vaatlejate poolt dokumentidega tutvumise ja avalikule arutelule kaasaaitamise vahel, vt Euroopa Inimõiguste Kohus, 25.6.2013, Youth Initiative for Human Righs vs. Serbia (ECLI:CE:ECHR:2013:0625JUD004813506, punkt 24), ja 28.11.2013, Österreichische Vereinigung Zur Erhaltung, Stärkung und Schaffung Eines Wirtschaftlich Gesunden Land‑ und Forstwirtschaftlichen Grundbesitzes vs. Austria (ECLI:CE:ECHR:2013:1128JUD003953407, punkt 33).

( 44 ) Vt kohtujuristi ettepanek, Poiares Maduro, Rootsi vs. API ja komisjon, API vs. komisjon ning komisjon vs. API (C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P, EU:C:2009:592, punkt 33).

( 45 ) Vt nt Sharpston, E., „Transparency and Clear Legal Language in the European Union: Ambiguous Legislative Texts, Laconic Pronouncements and the Credibility of the Judicial System“, Cambridge Yearbook of European Legal Studies, 12. kd, 2010, lk 409–423.

( 46 ) Valikulist kokkuvõtet siseriiklike süsteemida kohta vt väljaandest National practices with regard to the accessibility of court documents, Euroopa Parlament, sisepoliitika peadirektoraat, poliitikaosakond C: kodanike õigused ja põhiseadusküsimused, 2013; või ettekandest Report on Access to Judicial Information, Open Society Justice Initiative, märts 2009.

( 47 ) Vt selle kohta eelkõige Model Policy for Access to Court Records in Canada, mille on koostanud Kanada kohtute nõukogu kohtunike tehniline nõuandekomitee septembris 2005, ja Policy for Access to Supreme Court of Canada Court Records, 17. märts 2015 (veebis aadressil http://www.scc-csc.ca/case-dossier/rec-doc/pol-eng.aspx).

( 48 ) Euroopa Inimõiguste Kohtu reglement, 33. reegli lõige 2.

( 49 ) EFTA Kohtu kodukord, artikli 14 lõige 5.

( 50 ) Rahvusvahelise Kohtu reglement, artikkel 53.

( 51 ) Rahvusvahelise Mereõiguse Kohtu reglement, artikkel 67.

( 52 ) ELT 2015, L 105, lk 1.

( 53 ) Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord (ELT 2014, L 206, lk 1), artikli 22 lõike 2 esimene lõik.

( 54 ) Skeptik võiks märkida, et varem oli kõikjal armastus („love is all around“). Ent teisipidi näibki, et miski on muutunud (ja kindlasti selles, kuidas üldsus kohtuid tajub).

( 55 ) Käesolev jagu ei käsitle Euroopa Kohtu haldustegevusega seotud dokumente, mida reguleerib Euroopa Liidu Kohtu 11. detsembri 2012. aasta otsus.

( 56 ) Vt Euroopa Liidu Kohtu 10. juuni 2014. aasta otsus Euroopa Liidu Kohtu ajalooarhiivi üleandmise kohta Euroopa Liidu Ajaloo Arhiivile (Euroopa Ülikool-Instituut) (ELT 2015, C 406, lk 2).

( 57 ) Ehkki sel ajal ei olnud aluslepingus sätet, mis oleks kohustanud teda lubama oma haldusdokumentidega tutvumist, võimaldas EKP nendega tutvuda juba 3. novembri 1998. aasta otsuses EKP/1998/12 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele ja arhiividele (EÜT 1999, L 110, lk 30).

( 58 ) Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2004. aasta otsus üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele (ELT 2004, L 80, lk 42).

( 59 ) Erinevalt Euroopa Kohtu haldusdokumentidest.

( 60 ) Välja arvatud juhul, kui mõnega neist võib tutvuda ajalooarhiivis (vt eespool 56. joonealune märkus).

( 61 ) Niisiis (muudatustega) järgides Üldkohtu kodukorra ja nüüdseks töö lõpetanud Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra eeskuju (vt käesolev ettepanek, punkt 112).

( 62 ) Laiema analoogia alusel kohtuasjadega, mis puudutasid tõhusat kohtulikku kaitset, vt kohtuotsused, 15.9.2016, Star Storage jt (C‑439/14 ja C‑488/14, EU:C:2016:688, punkt 44), ja 22.12.2010, DEB (C‑279/09, EU:C:2010:811, punkt 28).

( 63 ) Peale selle minnakse mõnedes siseriiklikes õigussüsteemides, eeskätt kõrgemates kohtutes kaugemalegi ja avaldatakse omaenda veebisaidil materjale seoses Euroopa Kohtusse esitatud eelotsusetaotlustega: tüüpiliselt avaldatakse omaenda eelotsusetaotlus, Euroopa Kohtu vastus ja omaenda lõplik siseriiklik kohtuotsus.

( 64 ) Vt kohtumäärus, 3.4.2000, Saksamaa vs. parlament ja nõukogu (C‑376/98, EU:C:2000:181, punkt 10).

( 65 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 126, arvestades punkte 120 ja 122.

( 66 ) Kohtuotsus, 17.6.1998, Svenska Journalistförbundet vs. nõukogu (T‑174/95, EU:T:1998:127).

( 67 ) Kohtuotsus, 17.6.1998, Svenska Journalistförbundet vs. nõukogu (T‑174/95, EU:T:1998:127, punkt 138).

( 68 ) Kohtuotsus, 17.6.1998, Svenska Journalistförbundet vs. nõukogu (T‑174/95, EU:T:1998:127, punktid 22–24).

( 69 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 123 ja 124, kusjuures ilmneb, et komisjon esitas oma nõude seoses kohtukuludega alles kohtuistungil (vaidlustatud kohtuotsus, punkt 25).