ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kuupäev, mille seisuga Euroopa Kohus peab hindama ette heidetud liikmesriigi kohustuste rikkumist, on eespool nimetatud tähtaja möödumise päev. Sätted kehtetuks tunnistanud kohtuotsuse tagasiulatuv jõud ei muuda hagi eset olematuks, kui tühistamine tuleneb sündmusest, mis leidis aset pärast seda kuupäeva ja mida ei saa seetõttu arvesse võtta.

Liikmesriik rikub talle direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklist 2 ja artikli 6 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kui ta on võtnud vastu siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peavad kohtunikud, prokurörid ja notarid 62-aastaseks saamisel teenistusest lahkuma, mis toovad kaasa erineva ja põhjendamatu kohtlemise vanuse alusel.

Niisuguste õigusnormide alusel kohaldatakse erinevalt neid nimetatud erialadel töötavaid isikuid, kes on saanud 62-aastaseks, ja neid isikuid, kes on esimestena nimetatutest nooremad ja töötavad samal erialal; samas on esimesena nimetatud isikud sunnitud oma vanuse tõttu teenistusest automaatselt lahkuma.

Lisaks ei ole diskrimineerimine põhjendatud, kuna kõnealused sätted ei kujuta endast asjakohast ja vajalikku vahendit õigustatud eesmärkide saavutamiseks.

Eesmärk ühtlustada avaliku teenistuse alla kuuluvatel erialadel kohustusliku teenistusest lahkumise vanusepiir, võib tõepoolest olla õigustatud eesmärk. Siiski ei ole kõne all olevate sätetega sarnased sätted, millega langetati järsult ja märkimisväärselt kohustusliku teenistustest lahkumise vanusepiiri, ilma et oleks ette nähtud üleminekusätted huvitatud isikute õiguspärase ootuse kaitseks, nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikud.

Ka niisuguste õigusnormide eesmärk kehtestada tasakaalustatum vanuseline struktuur, mis soodustab noorte juristide pääsu kohtuniku, prokuröri või notari ametikohtadele, võib kujutada endast tööhõive- ja tööturupoliitika õigustatud eesmärki. Samas võivad niisugused sätted nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, millel on lühiajalises perspektiivis positiivsetena näivad eesmärgid, seada kahtluse alla võimaluse jõuda keskmises ja pikas perspektiivis tegelikult tasakaalustatud „vanuselise struktuurini” ja seetõttu ei ole nimetatud eesmärgi saavutamiseks asjakohased.

(vt punktid 50, 61, 62, 64, 68, 75, 77, 79 ja resolutsioon)
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlus kohaldada kodukorra artiklis 104b ette nähtud kiirmenetlust on põhjendatud, kuna põhikohtuasjas kaebaja, kellele on mõistetud nelja aasta ja kolme kuu pikkune vanglakaristus ebaseaduslikule sisserändele kaasaaitamise eest majandusliku kasu saamise eesmärgil ja kuritegeliku ühenduse raames, on viibinud katkematult eelvangistuses ning et Euroopa Kohtu otsusest tulenevalt langeks ära tema suhtes kriminaalkaristuse kohaldamise alus ja tema kinnipidamine oleks seega alusetu.

(vt punktid 31 ja 32)
Kaubamärk võib omandada eristusvõime nii juhul, kui kaubamärki kasutatakse osana registreeritud kaubamärgist ühe selle elemendi kujul kui ka selle kasutamisel kombinatsioonis registreeritud kaubamärgiga. Mõlemal juhul piisab, kui sellise kasutamise tagajärjel tajub asjaomane avalikkus, et taotletud kaubamärgiga tähistatud toode või teenus on pärit kindlalt ettevõtjalt.

Kaubamärgi tegeliku kasutamise tingimus määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 15 lõike 1 tähenduses võib olla täidetud, kui registreeritud kaubamärki, mis on omandanud eristusvõime teise mitmeosalise kaubamärgi – mille üks osa ta on – kasutamise käigus, kasutatakse üksnes selles teises mitmeosalises kaubamärgis või kui seda kasutatakse üksnes koos teise kaubamärgiga ja lisaks on mõlemad kaubamärgid kombinatsioonina kaubamärgina registreeritud. Samas peab registreeritud kaubamärk, mida kasutatakse üksnes mitmeosalise kaubamärgi osana või kombinatsioonis mõne teise kaubamärgiga, olema jätkuvalt tajutav asjaomase kauba kaubandusliku päritolu tähisena, selleks et see kasutamine vastaks mõistele „tegelik kasutamine” kõnealuse artikli 15 lõike 1 tähenduses.

(vt punktid 35 ja 36 ning resolutsioon)
Käibemaksu neutraalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et selle põhimõttega on vastuolus, kui maksuhaldur keeldub siseriikliku sätte alusel, mille eesmärk on direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 203 ülevõtmine, maksuvaba tarne tegijale tema poolt kliendile saadetud arvele ebaõigesti märgitud käibemaksu tagastamisest põhjusel, et tarnija ei ole vigast arvet parandanud, olukorras, kus maksuhaldur on lõplikult keeldunud sellele kliendile nimetatud käibemaksu mahaarvamise õigusest ja lõpliku keeldumise tulemusel ei ole siseriikliku seadusega ette nähtud parandamise kord enam kohaldatav.

Seega, kui arve väljastaja hoiab õigeaegselt ja täielikult ära maksutulude saamata jäämise ohu, nõuab käibemaksu neutraalsuse põhimõte, et arvele alusetult märgitud käibemaksu peab saama korrigeerida, ilma et liikmesriigid võiksid selle seada sõltuvusse arve väljastaja heausksusest. Selline korrigeerimine ei tohi sõltuda maksuhalduri kaalutlusõigusest.

(vt punktid 27 ja 39 ning resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta ja selle direktiivi lisas olevat raamkokkulepet tähtajalise töö kohta tuleb tõlgendada nii, et need õigusaktid ei ole kohaldatavad ei renditöötaja ja rendiagentuuri vahelisele tähtajalisele töösuhtele ega niisuguse töötaja ja kasutajaettevõtja vahelisele tähtajalisele töösuhtele.

Raamkokkuleppe preambuli neljandast lõigust, mis on lahti seletatud raamkokkuleppe klausli 3 punktis 1, ilmneb sõnaselgelt, et seda raamkokkulepet ei kohaldata tähtajaliste töötajate suhtes, kelle rendiagentuur on andnud kasutajaettevõtja käsutusse, kuivõrd raamkokkuleppe poolte sooviks on sõlmida sarnane kokkulepe renditöö kohta. Renditöö reguleerimine on täpsemalt direktiivi 2008/104 renditöö kohta eesmärk, kuna nähtuvalt selle direktiivi põhjendustest 5 ja 7 võttis liidu seadusandja selle direktiivi vastu pärast tööturu osapoolte poolt niisuguse kokkuleppe sõlmimise üle peetud läbirääkimiste liivajooksmist.

(vt punktid 36, 39, 42 ja 45 ning resolutsioon)
Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337 – Liikmesriikide kaalutlusõigus keskkonnamõju hindamise läbiviimise osas niisuguste lennuvälju puudutavate projektide muutmise või laiendamise puhul, mis on juba loa saanud või valminud või mis on teostamisel – Ulatus ja piirid – Olemasoleva lennuvälja taristu ümberehitustööd, mida tehakse hoovõtu- ja maandumisrada pikendamata ja mis ei puuduta olemasolevaid ehitisi – Kohaldamisalasse kuulumine – Künniste või tingimuste kehtestamine niisugusele tasemele, et praktikas jäävad keskkonnamõju hindamise kohustusest kõrvale kõik teatavat liiki projektid – Vastuolu direktiiviga

(Nõukogu direktiiv 85/337, muudetud direktiiviga 97/11, artikli 2 lõige 1, artikli 4 lõike 2 punkt b, artikli 4 lõige 3 ning II lisa ja III lisa, punkti 2 alapunkt g)
—

selleks et hinnata, kas teenused on käibemaksust vabastatud direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktide b või c alusel, tuleb arvesse võtta kõiki nimetatud lõike 1 punktides b või c esitatud nõudeid ja muid selle direktiivi IX jaotise 1. ja 2. peatüki asjassepuutuvaid sätteid, nagu artikli 132 lõike 1 punkti b osas nimetatud direktiivi artikleid 131, 133 ja 134.
Direktiivi 85/384 diplomite, tunnistuste ja muude arhitektuurialast kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise ning asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks võetavate meetmete kohta artikleid 10 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt isikutel, kellel on muu liikmesriigi kui vastuvõtva liikmesriigi poolt välja antud arhitektuurialast tegevust alustada võimaldav ning nimetatud artiklis 11 sõnaselgelt mainitud kvalifikatsiooni tõendav dokument, saavad viimati nimetatud liikmesriigis kunstiväärtusega ehitistega seonduvat tegevust teostada ainult siis, kui nad vajadusel tõendavad kutsealase sobivuse eraldi kontrolli raames, et neil on erikvalifikatsioon kultuuripärandi valdkonnas.

(vt punkt 52 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-182/12

Gábor Fekete

versus

Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Székesfehérvári Törvényszék)

„Tolliseadustik — Artikkel 137 — Tolliseadustiku rakendusmäärus — Artikli 561 lõige 2 — Täieliku imporditollimaksust vabastuse tingimused — Kolmandas riigis elu- või asukohta omavale omanikule kuuluva sõiduki importimine liikmesriiki — Sõiduki eraviisiline kasutamine, milleks on omanik volitanud muul viisil kui kasutajaga sõlmitud töölepinguga — Vabastust ei anta”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kaheksas koda), 7. märts 2013

Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Tollimaksuvaba ajutise impordi protseduur – Kolmandas riigis elu- või asukohta omava omanikule kuuluv eramootorsõiduk – Sõiduki eraviisiline kasutamine – Omaniku volitus, mis ei tulene kasutajaga sõlmitud töölepingust – Vabastust ei anta

(Komisjoni määrus nr 2454/93, artikli 561 lõige 2)

Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, (muudetud komisjoni määrusega nr 993/2001) artikli 561 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liidu tolliterritooriumil elava isiku poolt eraviisiliselt kasutatava transpordivahendi puhul on selles sättes ette nähtud täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamine lubatud vaid siis, kui selline eraviisiline kasutamine on ette nähtud töölepingus, mille see isik on sõlminud sõiduki omanikuga, kelle elu- või asukoht on väljaspool mainitud territooriumi.

(vt punkt 26 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-182/12

Gábor Fekete

versus

Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Székesfehérvári Törvényszék)

„Tolliseadustik — Artikkel 137 — Tolliseadustiku rakendusmäärus — Artikli 561 lõige 2 — Täieliku imporditollimaksust vabastuse tingimused — Kolmandas riigis elu- või asukohta omavale omanikule kuuluva sõiduki importimine liikmesriiki — Sõiduki eraviisiline kasutamine, milleks on omanik volitanud muul viisil kui kasutajaga sõlmitud töölepinguga — Vabastust ei anta”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kaheksas koda), 7. märts 2013

Tolliliit — Ühine tollitariifistik — Tollimaksuvaba ajutise impordi protseduur — Kolmandas riigis elu- või asukohta omava omanikule kuuluv eramootorsõiduk — Sõiduki eraviisiline kasutamine — Omaniku volitus, mis ei tulene kasutajaga sõlmitud töölepingust — Vabastust ei anta

(Komisjoni määrus nr 2454/93, artikli 561 lõige 2)

Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, (muudetud komisjoni määrusega nr 993/2001) artikli 561 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liidu tolliterritooriumil elava isiku poolt eraviisiliselt kasutatava transpordivahendi puhul on selles sättes ette nähtud täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamine lubatud vaid siis, kui selline eraviisiline kasutamine on ette nähtud töölepingus, mille see isik on sõlminud sõiduki omanikuga, kelle elu- või asukoht on väljaspool mainitud territooriumi.

(vt punkt 26 ja resolutsioon)
Lisaks, kuna tähtaega EIP teenistujate poolt nende huve kahjustavate aktide peale hagi esitamiseks ei ole eelnevalt kehtestatud ei liidu õigusnormiga ega piiratud vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 52 lõikele 1, on huvitatud teenistujatel õigus oodata, et nende hagile ei kohaldata eelnevalt kindlaksmääratud õigustlõpetavat tähtaega, vaid selle hagi vastuvõetavuse hindamisel piirdutakse mõistlikku aega käsitleva Euroopa Kohtu praktika kohaldamisega. Mõistliku aja mõiste moonutamine paneb huvitatud teenistujad olukorda, kus neil on võimatu kaitsta oma palgaga seotud õigusi tõhusa õiguskaitsevahendi abil kohtus vastavalt harta artiklis 47 ette nähtud tingimustele.

Liidu õiguse ühtsust või järjepidevust kahjustavaks otsuseks Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 62b esimese lõigu tähenduses on kohtuotsus, millega apellatsioonikohtuna tegutsev Üldkohus ei järgi Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat seoses mõistliku aja mõiste ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega, mis on kohaldatavad olenemata vaidluse liigist ja on liidu õiguskorras tähtsal kohal, juhul kui selles kohtuotsuses käsitletakse esimest korda küsimust, millest võib saada pretsedent tulevaste kohtuasjade jaoks. Täpsemalt on harta artikliga 47 tagatud õigusel tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus tulenevalt ELL artiklist 6 aluslepingute sätetega samaväärne õigusjõud.

Sellega seoses on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 62b esimeses lõigus sätestatud, et kui Euroopa Kohus leiab, et Üldkohtu otsus mõjutab liidu õiguse järjepidevust, saadab ta kohtuasja tagasi Üldkohtusse, kelle jaoks on Euroopa Kohtu otsused õigusküsimustes siduvad. Euroopa Kohus võib lisaks teatada, millised Üldkohtu otsuse tagajärjed loetakse vaidluse poolte suhtes lõplikuks. Sellest järeldub, et Euroopa Kohus ei või piirduda liidu õiguse järjepidevuse või ühtsuse kahjustamise tuvastamisega, märkimata, millised tagajärjed tulenevad sellest asjaomase kohtuasja jaoks. Seetõttu tuleb niisugune kohtuotsus mõistliku aja mõiste moonutamise tõttu tühistada ja kohtuasi tuleb saata tagasi Üldkohtule.

(vt punktid 50–54, 56, 57 ja 59)
Selle sätte kohaldamiseks ei ole vaja, et sporti harrastatakse konkreetsel tasemel, nt elukutselisena, ega ka mitte seda, et kõnealust spordiala harrastatakse konkreetsel viisil ehk korrapäraselt või organiseeritult või selleks, et osaleda spordivõistlustel – seda siiski vaid tingimusel, et selline tegevus ei kuulu puhtalt lõõgastumise ja puhkamise hulka.

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punkti m tuleb tõlgendada nii, et sissepääsu võimaldamine veeparki, mis ei paku külastajatele mitte üksnes spordiga tegelemise vahendeid, vaid ka muud liiki lõõgastus- ja puhkamisvõimalusi, võib endast kujutada spordiga otseselt seotud teenust. Siseriikliku kohtu ülesanne on, lähtudes eespool antud tõlgendamissuunistest ja võttes arvesse kohtuasja konkreetseid asjaolusid, teha kindlaks, kas see antud asjas nii on.

Mis puudutab seda, kas tegemist on ühe mitmejärgulise teenusega, siis tuleb analüüsida, kas kõnealuses veepargis kokku koondatud vahendid moodustavad terviku, nii et sissepääs sellele tervikule kujutab endast ühte teenust, mille osadeks jaotamine oleks kunstlik. Sellega seoses, kui üks sissepääsu pilet veeparki võimaldab kasutada kõiki vahendeid, tegemata vahet tegelikult kasutatavate vahendi liigil, selle kasutamise viisil ja kestusel pileti kehtivuse vältel, kujutab see asjaolu endast olulist viidet sellele, et tegu on ühe mitmejärgulise teenusega.

Mis puudutab küsimust, kas sellise ühe mitmejärgulise teenuse raames on olulisim tunnus võimalus tegeleda käibemaksudirektiivi artikli 132 lõike 1 punkti m kohaldamisalasse kuuluva spordiga või pigem puhtalt lõõgastumise ja puhkamisega, siis tuleb see kindlaks määrata lähtudes keskmisest tarbijast, keda tuleb hinnata kõikide objektiivsete asjaolude põhjal. Sellise üldhinnangu raames tuleb arvesse võtta eriti kõnealuse veepargi eesmärki ja mõtet, mis tulenevad selle objektiivsetest tunnustest, nagu pakutavate atraktsioonide eri liigid, nende varustus, hulk ja tähtsus veepargis üldiselt.

(vt punktid 32, 33, 37 ja resolutsiooni punkt 2)
ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, millega selle põhimõtte kohaldamine, mille kohaselt emaettevõtjad vastutavad solidaarselt oma tütarettevõtjate võlausaldajate ees, on välistatud emaettevõtjate suhtes, kelle asukoht on mõne teise liikmesriigi territooriumil.

(vt punkt 39 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Põllumajandus – EAGGF – Toetuste ja lisatasude maksmine – Liikmesriikide kohustus korraldada haldus- ja kohapealsete kontrollide tõhus süsteem – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 4045/89, artikkel 2)

2. Põllumajandus – EAGGF – Toetuste ja lisatasude maksmine – Liikmesriikide kohustus korraldada haldus- ja kohapealsete kontrollide tõhus süsteem – Kontrolliperiood – Mõiste – Periood teatud aasta 1. juulist järgmise aasta 30. juunini – Liikmesriigi võimalus viia läbi kontrollitoiminguid väljaspool nimetatud perioodi – Hõlmamine – Menetluseeskirjade rikkumine – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 4045/89, artikli 2 lõike 4 esimene lõik, ja määrus nr 2988/95, artikkel 3)

Summary

1. Vt otsuse tekst.

(vt punktid 20–26)

2. Määruse nr 4045/89 Euroopa Põllumajanduse Arengu- ja Tagatisfondi tagatisrahastu rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt artikli 2 lõike 4 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et haldusasutus võib vajadusel oma kontrollitoimingud, mille toimumisest kontrolliperioodi jooksul ajavahemikus 1. juulist järgmise aasta 30. juunini on ta teavitanud, viia läbi väljaspool nimetatud perioodi, ilma et see muudaks menetluse õigusvastaseks moel, mis võimaldaks kontrollitaval ettevõtjal sellele viidata otsuse vaidlustamisel, millega tehakse selle kontrolli tulemuste alusel järeldused.

Seega ei saa määruse nr 4045/89 artikli 2 lõiget 4 tõlgendada nii, et see annab kõnealustele ettevõtjatele õiguse, mis lubaks neil seista vastu muude või pikemate kontrollide läbiviimisele kui need, millele on kõnealuses sättes osutatud. Selle tagajärjel oleks võimatu nõuda sisse ebaseaduslikult makstud või kasutatud abi, kusjuures selline õigus seaks ohtu ka liidu finantshuvide kaitse. Igal juhul puudutavad määrusega nr 4045/89 nõutavad kontrollid ettevõtjaid, kes on vabatahtlikult ühinenud EAGGF tagatisrahastuga loodud toetuskavaga ning kes on abi saamiseks nõustunud kontrollide läbiviimisega, mille eesmärk on teha kindlaks liidu vahendite nõuetekohane kasutamine. Need ettevõtjad ei saa õiguspäraselt seada kahtluse alla sellise kontrolli nõuetekohasust üksnes põhjendusel, et selle puhul ei ole järgitud korralduslikke eeskirju, mis käsitlevad liikmesriikide ja komisjoni vahelisi suhteid.

Võimalust, et abisaaja, kes on abi saanud EAGGF-iga kehtestatud toetuskavast, peab taluma kontrollitoimingut väljaspool sellist perioodi, nagu on määratud kindlaks määruse nr 4045/89 artikli 2 lõikes 4, ei saa seega pidada õiguskindluse põhimõtet kahjustavaks nii kaua, kui aegumistähtaeg ei ole veel möödunud. See aegumistähtaeg on sätestatud määruse nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 3 ja on põhimõtteliselt neli aastat alates liidu õiguse mis tahes sätte rikkumisest ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab või kahjustaks liidu eelarvet.

(vt punktid 30–34 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Liikmesriigi kohtu pädevus – Vaidluse asjaolude tuvastamine ja hindamine

(ELTL artikkel 267)

2. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksukohustuslased – Mõiste – Füüsiline isik, kes on juba maksukohustuslane kohtutäituri iseseisva tegevuse osas – Mis tahes muu majandustegevus, millega ta tegeleb juhuti – Hõlmamine – Tingimus

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 9 lõige 1)

Summary

1. Vt otsuse tekst.

(vt punkt 25)

2. Nõukogu direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et füüsilist isikut, kes on juba käibemaksukohustuslane kohtutäituri iseseisva tegevuse osas, tuleb pidada „maksukohustuslaseks” mis tahes muu majandustegevuse osas, millega ta tegeleb juhuti, tingimusel et see tegevus on tegevus käibemaksudirektiivi artikli 9 lõike 1 teise lõigu tähenduses.

(vt punkt 31 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-239/12 P

Abdulbasit Abdulrahim

versus

Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu

„Apellatsioonkaebus — Ühine välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) — Teatavate Osama bin Ladeni, Al-Qaida võrgu ja Talibaniga seotud isikute ja üksuste vastu suunatud piiravad meetmed — Määrus (EÜ) nr 881/2002 — Tühistamishagi — Asjaomase isiku väljaarvamine nimetatud isikute ja üksuste loetlust — Põhjendatud huvi”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 28. mai 2013

Üldkohtu kodukorra artikli 114 lõikest 4 koostoimes kodukorra artikli 2 lõikega 2 ning artiklitega 18 ja 19 tuleneb esiteks, et Üldkohtu kohtuniku nimetamine kohtujuristiks on fakultatiivne, kui Üldkohus tuleb kokku kojana, ning teiseks, et selles kodukorras kohaldatakse kohtujuristi puudutavaid sätteid üksnes juhtudel, kui kohtunik on tõepoolest määratud kohtujuristiks. Kui Üldkohus ei määra hagi menetlemiseks ühtegi kohtujuristi, ei ole ka kohustust kuulata kohtujuristi ära enne kodukorra artikli 113 alusel kuulutamist, et puudub vajadus asja üle otsustada. (vt punktid 38 ja 39)

Üldkohtu kodukorra artikli 113 kohaldamine ei taga suulise menetluse alustamist, kuna Üldkohus võib oma kodukorra artikli 114 lõike 3 alusel, millele viitab sama kodukorra artikkel 113, asja lahendada ka üksnes kirjalikus menetluses. Üldkohtu kodukorra artikkel 113 kohustab aga Üldkohut pooli ära kuulama enne, kui ta otsustab, et esineb avalikust huvist tulenevaid asja läbivaatamist takistavaid asjaolusid, või võtab seisukoha, et hagi ese on ära langenud ning et puudub vajadus asja üle otsustada. Kui selle sätte kohaselt palutakse poolel esitada kirjalikult oma seisukoht selle kohta, missugused järeldused tuleb vaidlusaluse määruse vastuvõtmisest teha, eelkõige hagi eseme osas, siis võib pool seega eeldada, et juhul kui Üldkohus peaks leidma, et hagi ese on ära langenud, lahendab ta asja määrusega, kuna tegemist on ühe kõnealuses artiklis 113 nimetatud juhtumiga, kus Üldkohus võib otsustada igal ajal. Neil asjaoludel ei saa tekkida põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud õiguse õiglasele kohtulikule arutamisele rikkumise küsimust, kuna Üldkohus nõudis huvitatud isikult seisukohta hagi eseme säilimise kohta. (vt punktid 42–44 ja 48)
Direktiivi 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 6 lõike 1 punkte b ja c ning artikli 7 punkte c ja e tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis kehtestavad tööandjale kohustuse anda pädeva töötingimuste järelevalvega tegeleva riigiasutuse käsutusse tööajaregister selliselt, et tal oleks võimalik viivitamata tutvuda registriga, juhul kui tutvumine on vajalik selleks, et nimetatud ametiasutus saaks teostada järelevalvet õigusnormide kohaldamise üle, mis on kehtestatud töötingimuste valdkonnas eelkõige tööaja kohta.

(vt punkt 45 ja resolutsiooni punkt 2)
Põhimõtet, mille kohaselt tuleb tagastada maksud, mis on sisse nõutud liidu õigusnorme rikkudes, tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil keelduda tagastamast seda osa käibemaksust, mida ei olnud võimalik liidu õigusega vastuolus oleva siseriikliku õigusnormi tõttu maha arvata, kuna maksukohustuslane sai selle osa maksust toetusena, mida rahastati nii liikmesriigi kui ka liidu eelarvest, tingimusel et käibemaksu mahaarvamisest keeldumise majanduslik koorem on täielikult neutraliseeritud, mis tuleb välja selgitada siseriiklikul kohtul.

Antud osas peab siseriiklik kohus eeskätt analüüsima seda, kas põhikohtuasja kaebajale antud toetuse summa oleks olnud väiksem juhul, kui viimast ei oleks mahaarvamisõiguse kasutamisel takistatud. Järelikult peab käibemaksu mahaarvamisest keeldumisega seotud majandusliku koorma neutraliseerimiseks tagasimakse summa, mida maksukohustuslane saab nõuda, vastama käibemaksu summa, mida ei olnud võimalik siseriiklike õigusnormide tõttu maha arvata, ja maksukohustuslasele antud toetuse summa selle osa, mis ületab summa, mis oleks talle antud, kui tal ei oleks takistatud mahaarvamisõigust teostada, vahelisele erinevusele.

(vt punktid 32, 33 ja 35 ning resolutsioon)