Keywords

Summary



Keywords

1. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Direktiiv 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta

(Nõukogu direktiiv 89/391, artikkel 7, lõiked 1 ja 3)

2. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse –Direktiiv 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta

(Nõukogu direktiiv 89/391, artikkel 8, lõige 2)

3. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse –Direktiiv 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta

(Nõukogu direktiiv 89/391, artikkel 11, lõige 2, punktid c ja d)

Summary

1. Direktiivi 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta artikli 7 lõikes 1 on sätestatud tööandja peamine kohustus, milleks on ühe või mitme töötaja määramine, kes tegelevad kutsealaste riskide suhtes kohaldatavate kaitse- ja ennetusmeetmetega. Lõige 3 näeb ette kohustuse kasutada pädevaid majaväliseid teenistusi või isikuid. Igal juhul on see kohustus üksnes teisejärguline võrreldes sellega, mis on kirjas viidatud lõikes 1, kuna see tekib vaid juhul, kui kõnealuste kaitse- ja ennetusmeetmete rakendamist ei ole võimalik korraldada põhjusel, et ettevõttes ja/või asutuses puuduvad selleks pädevad töötajad. Direktiivi artikkel 7 asetab seega tööandjatele pandud kohustused hierarhilisse järjestusse.

Selleks, et direktiivi 89/391 selgel ja täpsel viisil täielikult kohaldada, peab selle liikmesriikide siseriiklikku õigusesse ülevõtmine kajastama direktiivi artiklis 7 määratletud hierarhiat. Sellest järeldub, et jättes tööandjale õiguse valida, kas usaldada kutsealaste riskide kaitse- ja ennetusmeetmete kohaldamine ettevõtte- ja asutusesisesele või majavälistele pädevatele isikutele ja teenistustele, ei järgi siseriiklikud õigusnormid seda kohustuste hierarhiat ega ole seega artikli 7 lõigetega 1 ja 3 kooskõlas.

(vt punktid 49–50, 52 ja 54)

2. Kohustus, mille kohaselt tööandja vastavalt direktiivi 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta artikli 8 lõike 2 esimesele lõigule peab esmaabi andmiseks, tulekustutustöödeks ja töötajate evakueerimiseks määrama töötajad, kes vastutavad vajalike meetmete rakendamise eest, ei sõltu ettevõtte ja/või asutuse tegevusalade laadist ja suurusest. Sellist piirangut määramise kohustusele ei ilmne ka nimetatud artikli sõnastusest, mis ei viita mingitele selle määramise kohustuse eranditele või piirangutele, ja niisugune piirang – olles vastuolus direktiivi eesmärgiga – põhjustaks selle, et nimetatud kohustus laieneks ainult suurtele või teatavate tegevusaladega tegelevatele ettevõtetele ja asutustele, ilma et sealjuures oleks ette nähtud selgeid ja objektiivseid kriteeriume nende määratlemiseks.

Seevastu võib ettevõtte ja/või asutuse tähtsust, suurust ja tegevusalade laadi võtta arvesse nende elementide täpsustamiseks, mis on direktiivi artikli 8 lõike 2 esimese lõigu esemeks.

(vt punktid 60–62 ja 64)

3. Samas kui direktiivi 89/391 töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta artikli 11 lõige 1 näeb ette tööandja üldise kohustuse konsulteerida töötajate ja/või nende esindajatega ning võimaldada neil osaleda kõikidel aruteludel, viitab selle artikli lõige 2 eelnevale ja selgele kohustusele osaleda töötajate, kellel on töötajate ohutuse ja tervishoiu eest erivastutus, arutelus ja nendega konsulteerida.

Pealegi on nimetatud artikli 11 lõike 2 punktiga c vastuolus need siseriiklikud õigusnormid, mis ei näe nimetatud töötajatele ette mingit selget ja erilist positsiooni selles osas, mis puudutab konsulteerimist ja tasakaalustatult arutelus osalemist seoses direktiivi artikli 10 lõike 1 punktis a sätestatud teabega. Nii on see siseriikliku õigusnormi puhul, mis ühelt poolt kehtestab ettevõtte nõukogule, ohutuse eest vastutavatele isikutele ja töötajatele üldiselt kohustuse osaleda riskide väljaselgitamisel ja hindamisel, ning teiselt poolt sätestab, et juhul, kui töökoha eest vastutava tööandjaga mittelepingulistes suhetes olevad töötajad – nimelt majavälised töötajad – töötavad selles töökohas, siis on see tööandja vajaduse korral kohustatud hoolitsema selle eest, et need töötajad oleksid teavitatud sellel töökohal esinevatest riskidest ja saaksid vastava väljaõppe. Viimane siseriiklik õigusnorm võtab üle vaid sama direktiivi artikli 10 lõikes 2 sätestatud üldise teavitamiskohustuse.

Lisaks sellele ei võta see õigusnorm üle ka artikli 11 lõike 2 punktis d sätestatud kohustust osaleda nimetatud töötajate arutelus ja nendega konsulteerida, juhul kui kasutatakse ettevõtte ja/või asutuse väliseid pädevaid teenistusi või isikuid.

(vt punktid 75–77, 80–81 ja 91)