ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Kas direktiivi 2014/24/EL artikli 18 lõikes 1 väljendatud ettevõtjate võrdse ja mittediskrimineeriva kohtlemise põhimõte ning läbipaistvuse põhimõte võimaldavad direktiivi 2014/24/EL artikli 21 lõiget 1 ja direktiivi 2016/943 artikli 2 punkti 1 tõlgendada nii, et selle tulemusel võivad hankemenetluses osalevad ettevõtjad ärisaladusena märkida need dokumendid, mida nõutakse, et kontrollida, kas pakkumus vastab hankedokumentide nõuetele (sealhulgas hankeobjekti kirjeldusele), või selleks, et hinnata pakkumust pakkumuste hindamise kriteeriumide alusel, eelkõige juhul, kui need dokumendid on seotud vastavusega hankija nõuetele, mis sisalduvad hankedokumentides, õigusnormides või muudes dokumentides, mis on üldiselt kättesaadavad või huvitatud isikutele kättesaadavad, eelkõige kui see hindamine ei põhine objektiivselt võrreldavatel skeemidel ja matemaatiliselt või füüsiliselt mõõdetavatel ja võrreldavatel näitajatel, vaid hankija individuaalsel hinnangul? Sellest tulenevalt, kas direktiivi 2014/24/EL artikli 21 lõiget 1 ja direktiivi 2016/943 artikli 2 punkti 1 võib tõlgendada nii, et ettevõtja ärisaladuseks võib pidada ettevõtja poolt pakkumuse raames tehtud avaldust hankelepingu konkreetse eseme täitmise kohta vastavalt hankija hankedokumentides esitatud nõuetele, mida hankija kontrollib ja mida ta hindab nende nõuete täitmise seisukohast, isegi kui ettevõtja ülesanne on valida meetodid, mille eesmärk on hankija nõutud (hankelepingu eseme) tagajärje saavutamine?
2.

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas raamotsuse 2002/584 artikli 2 lõiget 4 ja artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vahistamismäärust täitva riigi kohus võib keelduda karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui ta tuvastab, et vahistamismääruse teinud riigi õigusasutused on mõistnud selle karistuse asjaomasele isikule ühe süüteo toimepanemise eest, mille kirjeldus hõlmas erinevaid tegusid, ning ainult üks osa nendest tegudest kujutab endast süütegu vahistamismäärust täitva riigi seisukohast? Kas tuleb teha vahet sellel, kas vahistamismäärust täitva riigi õigusasutused leidsid, et need erinevad teod on üksteisest lahutatavad või mitte?
1.

Kas varjupaigamenetluste direktiivi (1) artikli 11 lõiget 2, artikli 12 lõike 1 punkti d ja lõiget 2, artikli 23 lõike 1 punkti b ja artikli 45 lõikeid 1 ja 3–5 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47 arvestades tõlgendada nii, et need nõuavad, et selle direktiivi artikli 23 lõikes 1 loetletud erandi korral seoses riigi julgeoleku põhjusega peavad liikmesriigi asutus, kes on vastu võtnud rahvusvahelise kaitse seisundi andmisest keeldumise või selle seisundi äravõtmise otsuse riigi julgeoleku põhjusel, ja spetsialiseerunud asutus, kes on määranud konfidentsiaalsuse, jälgima, et taotlejale, täiendava kaitse saanud pagulasele või välismaalasele või tema seaduslikule esindajale oleks igal juhul tagatud õigus tutvuda vähemalt teabe või konfidentsiaalsete või salastatud andmetega, mille alusel on tehtud sellel põhjusel põhinev otsus, sisuga, ja õigus kasutada seda teavet või neid andmeid otsusega seotud menetluses, juhul kui vastutav ametiasutus väidab, et see teabe edastamine oleks vastuolus riigi julgeoleku põhjusega?
a.

sellises menetluses esitada üksikasjalikke väiteid – kuivõrd tal on see võimalik –, et kostja ei ole kaubamärki kasutanud, ja
C 228/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Bucureşti (Rumeenia) 3. märtsil 2021 – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice versus VB, Direcţia Generalā Regionalā a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

(Kohtuasi C-146/21)

(2021/C 228/24)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Bucureşti

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

Vastustajad apellatsioonimenetluses: VB, Direcţia Generalā Regionalā a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

Eelotsuse küsimus

Kas direktiiviga 2006/112/EÜ (1) ja neutraalsuse põhimõttega on sellises olukorras nagu põhikohtuasjas vastuolus riigisisene õigusnorm või maksustamistava, mille kohaselt ei ole maksukohustuslasele, kelle suhtes viidi läbi maksukontroll ja kes selle tulemusena käibemaksukohustuslasena registreeriti, kohaldav pöördmaksustamine (lihtsustamismeetmed) – mis on kasvava metsa müügi korral kohustuslikuna ette nähtud – põhjusel, et maksukohustuslane, kelle suhtes kontroll läbi viidi, ei olnud enne tehingute tegemist või piirmäära ületamise kuupäeva enda käibemaksukohustuslasena registreerimist taotlenud ega seda saavutanud?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk l).
C 217/30

ET

Euroopa Komisjoni 6. aprillil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda laiendatud koosseisus) 27. jaanuari 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-9/19: ClientEarth versus EIP

(Kohtuasi C-223/21 P)

(2021/C 217/40)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Blanc ja G. Gattinara)

Teised menetlusosalised: ClientEarth, Euroopa Investeerimispank (EIP)

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— mõista kohtukulud välja ClientEarth'ilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab kolm väidet.

Rikutud on õigusnormi järjepideva tõlgendamise põhimõtte kohaldamisel Århusi konventsiooni ja selle konventsiooni artiklite 2 ja 9 tõlgendamisele (esimene väide käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 107 ja 125-126).

Rikutud on õigusnormi Århusi määruse (1) artikli 2 lõike 1 punktis g esitatud mõiste „haldusakt“ tõlgendamisel; see väide on jagatud kolme ossa:

— rikutud on õigusnormi Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punktis f esitatud mõiste „õigusakt“ tõlgendamisel (teise väite see osa käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 121-124);

— rikutud on õigusnormi Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punktis g esitatud mõiste „üksikmeede“ tõlgendamisel (teise väite see osa käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 126-142);

— rikutud on õigusnormi samas sättes esitatud väljendi „õiguslikult siduvat ja välist mõju avaldav akt“ tõlgendamisel (teise väite see osa käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 149-173).

ELTL artikli 271 punkti c rikkumine (see väide käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 89-92, 150-152 ja 169-171).

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006, keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13).
Euroopa Investeerimispanga 2. aprillil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda laiendatud koosseisus) 27. jaanuari 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-9/19: ClientEarth versus EIP

(Kohtuasi C-212/21 P)

(2021/C 217/39)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Investeerimispank (EIP) (esindajad: T. Gilliams, G. Faedo ja K. Carr)

Teised menetlusosalised: ClientEarth, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna ja eelkõige selle resolutiivosa;

— kui Euroopa Kohus leiab, et menetlusstaadium seda võimaldab, jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi rahuldamata;

— mõista ClientEarthilt välja mõlema menetlusosalise poolt apellatsioonikohtu ja esimese astme kohtu menetluses kantud kulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab kolm väidet.

Esiteks väidab ta, et vaidlustatud kohtuotsuses tunnistatakse ekslikult vastuvõetamatuks EIB vastuväide tema sõltumatuse kohta finantstehingute valdkonnas. Üldkohus jättis arvesse võtmata Euroopa Liidu esmase õiguse normid, millele tugineb EIB vastuväide, eksis põhjendamiskohustuse kohaldamisel ja tõlgendas valesti EIB vastust ClientEarth’i poolt Århusi määruse (1) artikli 10 lõike 2 kohasele vaidele. Sellest tulenevalt on Üldkohus vääralt tõlgendanud Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punktis g esitatud mõistet „haldusakt“.

Teiseks on vaidlustatud kohtuotsuses ekslikult sedastatud, et EIP direktorite nõukogu 12. aprilli 2018. aasta otsus, millega kiideti heaks ettepanek rahastada Curtise (Hispaania) omavalitsusüksuse biomassielektrijaama ehitusprojekti, on haldusakt, millel on õiguslikult siduv väline mõju Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses. Üldkohus rikkus põhimõtet, et ELi esmasel õigusel on esimus teisese õiguse ja rahvusvaheliste kokkulepete üle, eiras ELTL artikli 271 punkti c ja artikli 263 lõiget 4 ning kohaldas vääralt ELTL artiklit 263.

Kolmandaks on vaidlustatud kohtuotsuses vääralt sedastatud, et EIP direktorite nõukogu 12. aprilli 2018. aasta otsus on „haldusakt“ mis on võetud vastu keskkonnaõiguse alusel Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses. Üldkohus tõlgendas valesti Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punktis f esitatud mõistet, eksis vaidlustatud otsuse õigusliku aluse määramisel ja tõlgendas ebajärjekindlalt Århusi määrust Århusi konventsioonist lähtudes.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006, keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13).
2.2

Kas nimetatud abi on ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses kokkusobiv siseturuga, kuna selle eesmärk on teatud majanduspiirkondade arengu soodustamine, või võib see moonutada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikide vahelist kaubandust?
2.2

Kas tuleb kontrollida, kas nimetatud abi on ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses kokkusobiv siseturuga, kuna selle eesmärk on teatud majanduspiirkondade arengu soodustamine, või võib see moonutada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikide vahelist kaubandust?
3.

Kas liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et kaevetööde tulemusel tekkinud materjal ei saa lakata olemast jäätmed, kui täitmata või täielikult täitmata on vormilised kriteeriumid (eelkõige registreerimis- ja dokumenteerimiskohustused), millel puudub rakendatud meetmele keskkonna seisukohast oluline mõju, kuigi on tõendatud, et kaevetööde tulemusel tekkinud materjal ei ületa konkreetse kasutusotstarbe suhtes kehtestatud piirväärtusi (kvaliteediklass), on vastuolus direktiivi 2008/98, artikli 6 lõikega 1?
C 242/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu) 9. aprillil 2021 – UAB „HA.EN.“versus Valstybinė mokesčių inspekcija

(Kohtuasi C-227/21)

(2021/C 242/16)

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: UAB „HA.EN.“

Vastustaja: Valstybinė mokesčių inspekcija

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, koostoimes neutraalse maksustamise põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus või ei ole vastuolus liikmesriigi ametiasutuste praktika, mille kohaselt ei ole maksukohustuslasel õigust sisendkäibemaksu maha arvata, kui ta kinnisasja omandamisel teadis (või oleks pidanud teadma), et võõrandaja oma maksejõuetuse tõttu ei maksa (või ei ole võimeline maksma) tasumisele kuuluvat käibemaksu riigieelarvesse?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
2.

Kas esimesele küsimusele jaatava vastuse korral on direktiivi 2012/34 artikli 56 lõikega 10 kooskõlas see, et reguleeriva asutuse otsused infrastruktuuri kasutustasude suuruse kohta asendatakse sisuliste otsustega, mille on teinud eri üldkohtud menetlustes, milles osalevad taotlejad ja infrastruktuuriettevõtjad, kuid mitte reguleeriv asutus?
2.

Kas tõsiasi, et põllumajandustootja on taotletud toetusesumma tegelikult kätte saanud, tähendab seda, et makseasutus on teinud toetusõiguste aktiveerimise taotlust rahuldava otsuse, või kas tõsiasi, et asjaomase meetme kohast avalikult välja kuulutatud toetussummat ei saada, tähendab seda, et taotletud toetusõigused on andmata jäetud, kui isikule ei ole teatatud, et menetlus jätkub uute kontrollidega?
2.

Kas juhul, kui kaubamärgiomanik on süsihappegaasi sisaldavat ballooni turule lastes tähistanud selle ballooni oma kaubamärgiga, mis on kantud ballooni etiketile ja graveeritud ballooni kaelale, on eespool nimetatud Bristol-Myers Squibb-kriteeriumid ja eelkõige niinimetatud vajalikkuse tingimus kohaldatavad ka siis, kui kolmas isik täidab ballooni edasimüügi eesmärgil uuesti süsihappegaasiga, eemaldab sellelt balloonilt originaaletiketi ja asendab selle enda tähist sisaldava etiketiga, samal ajal kui ballooni turule lasknud isiku kaubamärk, mis on graveeritud ballooni kaelale, on jätkuvalt nähtav?
2.

Kas juhul kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, tekitab direktiivi 2011/83/EL artikli 6 lõike 1 punktis m sätestatud teabe esitamise kohustuse juba tootja antud garantii mainimine kaupleja pakkumuses või tekib see siis, kui tootja antud garantii mainimine on tarbijale ilma pikemata selge? Kas teabe esitamise kohustus on olemas ka juhul, kui tarbijale on ilma pikemata selge, et kaupleja annab vaid võimaluse tutvuda andmetega, mille on garantii kohta esitanud tootja?
—

määrates hagi tagamiseks Euroopa Liidu kaubamärgiga tähistatud kaupade arestimise; viitavad vastavate otsuste tekstis „esemetele, mille kõnealuse kaubamärgi all ei ole Euroopa Majanduspiirkonna turule lasknud kaubamärgiomanik või mis on seal turule lastud tema loata“ – mille tõttu on nende ELi kaubamärgiga hõlmatud esemete kindlaks määramine, mida ettekirjutused ja keelud puudutavad (st neid ei ole kõnealuse kaubamärgi all Euroopa Majanduspiirkonna turule lasknud kaubamärgiomanik või mis on seal turule lastud tema loata), jäetud kohtulahendi sisu üldise sõnastuse tõttu täitevasutusele, kes tugineb – nimetatud järelduste tegemisel – kaubamärgiomaniku avaldustele või pakutavatele vahenditele (sh infotehnoloogilised vahendid ja andmebaasid) ning täitevasutuse ülaltoodud järelduste vaidlustamine asja sisuliselt arutavas kohtus on hagi tagamise ja täitemenetluses kasutatavate õiguskaitsevahendite olemuse tõttu kostja puhul välistatud või piiratud?
C 242/6

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d'État (Prantsusmaa) 11. märtsil 2021 – Pesticide Action Network Europe, Nature et Progrès Belgique ASBL, TN versus Belgia riik, keda esindab Ministre des Classes moyennes, des Indépendants, des P.M.E., de l’Agriculture et de l’Intégration sociale, chargé des Grandes villes

(Kohtuasi C-162/21)

(2021/C 242/08)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Pesticide Action Network Europe, Nature et Progrès Belgique ASBL, TN

Vastustajad: Belgia riik, keda esindab Ministre des Classes moyennes, des Indépendants, des P.M.E., de l’Agriculture et de l’Intégration sociale, chargé des Grandes villes (keskklassi, füüsilisest isikust ettevõtjate, VKEde, põllumajanduse ja sotsiaalse integratsiooni minister)

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ (1) kehtetuks tunnistamise kohta artiklit 53 tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab liikmesriigil anda teatud tingimustel loa taimekaitsevahenditega töödeldud seemnete töötlemiseks, müügiks või külviks?

2. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas eespool viidatud artiklit 53 võib teatud tingimustel kohaldada taimekaitsevahendite suhtes, mis sisaldavad toimeaineid, mille müügile laskmine või kasutamine Euroopa Liidu territooriumil piiratud või keelatud?

3. Kas eespool viidatud määruse artiklis 53 nõutavad „eriolukorrad“ hõlmavad olukordi, milles ohu tekkimine ei ole kindel, vaid üksnes tõenäoline?

4. Kas eespool viidatud määruse artiklis 53 nõutavad „eriolukorrad“ hõlmavad olukordi, milles ohu tekkimine on etteaimatav, tavapärane ja lausa perioodiline?

5. Kas määruse artiklis 53 kasutatud sõnastust „mida ei ole võimalik ohjata ühegi teise mõistliku vahendiga“ tuleb tõlgendada nii, et sellega omistatakse määruse põhjendust 8 arvestades võrdne tähtsus ühelt poolt inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse kõrge taseme tagamisele ning teiselt poolt ühenduse põllumajanduse konkurentsivõime tagamisele?

(1) ELT 2009, L 309, lk 1.
1.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (1) ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormide selline kohtulik tõlgendamine, mille kohaselt võib kohus, kui ta tuvastab lepingutingimuse ebaõigluse, ilma et see viiks lepingu tühisuse tuvastamiseni, täiendada lepingu sisu liikmesriigi dispositiivse õigusnormiga?
2.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormide selline kohtulik tõlgendamine, mille kohaselt võib kohus, kui ta tuvastab lepingutingimuse ebaõigluse – tingimus, ilma milleta ei saa leping jääda kehtima –, muuta lepingu ülejäänud osa, tõlgendades poolte tahteavaldusi, et vältida lepingu tühisuse tuvastamist, mis on tarbijale kasulik?
C 228/16

ET

Laure Camerini 2. veebruaril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 24. novembri 2020. aasta määruse peale kohtuasjas T-367/19: Camerin versus komisjon

(Kohtuasi C-63/21 P)

(2021/C 228/20)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Laure Camerin (esindaja: advokaat M. Casado García-Hirschfeld)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 24. novembril 2020 tehtud määrus kohtuasjas T-367/19;

— mõista kõik kohtukulud, sealhulgas Üldkohtus kantud kulud, välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuses palutakse tühistada vaidlustatud kohtumäärus osas, milles Üldkohus otsustas, et otsuse tegemise vajadus on ära langenud, ja tunnistas hagiavalduse vastuvõetamatuks, milles paluti individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti 17. aprilli 2019. aasta otsus osaliselt tühistada ja hüvitada mittevaraline kahju, mis individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti rikkumistega tekitati, mitte võimaldades apellandile inimväärset elu.

Apellant vaidlustab apellatsioonkaebuses eelkõige vaidlustatud kohtumääruse punktid 50–52 ja 54 ning 57–62 ja 67 ning 73–74.

Apellant esitab apellatsioonkaebuse põhjendamiseks üheainsa väite, et on moonutatud faktilisi asjaolusid ja tehtud ilmseid hindamisvigu, mis on viinud ebaõige õigusliku põhjenduseni.
1.

Kas raamotsuse 2005/212/JSK artikleid 4 ja 5 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et nende järgi on lubatud liikmesriigi regulatsioon, mille kohaselt liikmesriigi kohus võib sellises menetluses nagu põhikohtuasjas mõista juriidilisele isikule karistuse sellise konkreetse süüteo toimepanemise eest, mille toimepanemist ei ole veel kindlaks tehtud, kuna see on paralleelselt toimuva kriminaalmenetluse esemeks, mis ei ole lõppenud?
3.

Kas kohtulik hagi, millega hageja soovib saavutada seda, et otsustatakse, et ta on tema valduses oleva eseme omanik, tuginedes kahele müügilepingule, millest esimese on selle eseme esialgne kaasomanik (kostja abikaasa, kes on samuti esialgne kaasomanik) sõlminud eseme hagejale müünud isikuga ning teise on sõlminud need kaks omavahel, kuulub lepingutega seotud asjade hulka Brüsseli I määruse artikli 5 lõike 1 tähenduses? a. Kas vastus on teistsugune siis, kui kostja tugineb asjaolule, et esimene leping ei olnud müügi-, vaid hoiuleping? b. Kui üks nendest juhtumitest kuulub lepingutega seotud asjade hulka, siis missugust lepingut tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks selle kohustuse koht, mis on nõude aluseks?
3.

Kas direktiivi 2016/680 artikli 6 punktiga a koostoimes harta artikliga 48 on kooskõlas liikmesriigi seadus, nimelt siseministeeriumi käsitleva seaduse artikli 68 lõige 4, mis näeb ette kohtu kohustuse määrata isikuandmete sunniviisiline kogumine (registrifotode tegemine, sõrmejälgede võtmine ja proovide võtmine DNA-profiili koostamiseks), kui isik, keda kahtlustatakse tahtliku süüteo toimepanemises, keeldub nimetatud isikuandmete kogumisel vabatahtlikult koostööd tegemast, ilma et kohus võiks hinnata, kas esineb tõsine alus, et isik on pannud toime süüteo, mille toimepanemises teda kahtlustatakse?
1.

Kas käibemaksuseadustikule (Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado) lisatud I loendi punkti 2.27 kohaldamine nii, et see hõlmab liftiparandus- ja -hooldustöid, mille teeb ettevõtja, kelle kohta käivad […] toodud asjaolud, ja nõuab vähendatud käibemaksumäära kohaldamist, on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega, eelkõige kuuenda käibemaksudirektiivi (1) IV lisaga?
5.

Kas ELL artiklit 2 koosmõjus artikli 19 lõikega 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 esimest ja teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis muudavad krediidiasutusega nõuete tasaarvestamise tingimusi ja omistavad uutele tingimustele sõnaselgelt tagasiulatuva jõu, tunnistades varasemal ajal õiguspäraselt tehtud tasaarvestused kehtetuks, kui asjaomases liikmesriigis on algatatud krediidiasutuse suhtes maksejõuetusmenetlus ja pooleli on kohtumenetlus, milles palutakse kehtetuks tunnistada krediidiasutuse suhtes tehtud tasaarvestused, mille tegemise ajal kehtisid teistsugused õiguslikud tingimused?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona (Hispaania) 11. märtsil 2021 – AD jt versus PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV ja DAF Trucks Deutschland GmbH

(Kohtuasi C-163/21)

(2021/C 252/13)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: AD jt

Kostjad: PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV ja DAF Trucks Deutschland GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiivi 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (1), artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et asjakohaste tõendite avaldamine käsitleb ainult kostja või kolmanda isiku valduses olevaid dokumente, mis on juba olemas, või vastupidi, artikli 5 lõige 1 hõlmab ka võimalust avaldada dokumente, mille peab pool, kellele teabetaotlus esitatakse, looma ex novo, koondades või klassifitseerides selleks teavet, teadmisi või andmeid, mis on tema valduses?

(1) ELT 2014, L 349, lk 1.
—

teiseks, et Prantsuse Vabariik on nendes kahes tsoonis alates 11. juunist 2010 rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2008/50/EÜ artikli 23 lõike 1 teisest lõigust koostoimes selle direktiivi XV lisaga, ning eelkõige kohustust tagada, et piirtasemete ületamise ajavahemik jääks võimalikult lühikeseks.