2

Vaidluse aluseks olevad asjaolud on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 3–30 esitatud järgmiselt: „3 [AV] käis 18. märtsil 2005 töölevõtmisele eelnevas tervisekontrollis, et saada tööle komisjoni ajutise töötajana perioodiks 16. aprillist 2005 kuni 15. aprillini 2009 sõlmitava tähtajalise lepingu alusel. Tervisekontrolli käigus allkirjastas [AV] ankeedi, millel oli märgitud, et tal ei esine ühtki riskifaktorit peale teatud düslipideemia vormi, tal ei esine haigusnähtusid ning ta ei võta mingisuguseid ravimeid. 4 Töölevõtmisele eelneva tervisekontrolli läbi viinud institutsiooni arst doktor A leidis, et [AV] on füüsilise võimekuse poolest talle pakutavate ametiülesannete täitmiseks sobiv. 5 [AV] asus 16. aprillil 2005 komisjoni teenistusse ja ta määrati tööle Teadusuuringute Ühiskeskusesse Ispras (Itaalia). 6 Ispra meditsiinitalituse arst diagnoosis [AV-l] 26. juunil 2005 psühhiaatrilise haiguse. Sama aasta 21. juulil selgitas asjaomane isik Ispra meditsiinitalitusele, et ta saab juba umbes viisteist aastat kõnealuse haigusega seotud ravi. Lisaks tuleneb Ispra meditsiinitalituse koostatud aruandest, et 5. detsembril 2005 toimunud kohtumisel [AVga] kinnitas viimane vastusena sellekohasele küsimusele, et ta ei olnud põetavast haigusest töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis rääkinud. 7 [AV] oli korduvalt haiguspuhkusel, mistõttu otsustas komisjon 12. septembril 2008 saata ta muude teenistujate teenistustingimuste artikli 16 alusel palgata puhkusele. 8 [AV] nõustaja taotles 17. novembril 2008 töövõimetuskomitee poole pöördumist. 9 Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus teatas 16. veebruari 2009. aasta kirjas [AV-le], et otsustas 4. veebruari 2009. aasta otsuse alusel pöörduda tema juhtumi asjus töövõimetuskomitee poole. 10 Töövõimetuskomitee leidis 9. mail 2009 ühehäälselt, et [AV] on psühhiaatrilise haiguse tõttu muutunud püsivalt ja täielikult töövõimetuks, mistõttu ei ole tal võimalik oma teenistusülesandeid täita. 11 Ispra meditsiinitalituse juhataja tegi [AV] nõustajale 24. juulil 2009 teatavaks töövõimetuskomitee otsuse, teenistuslepingute sõlmimiseks pädeva asutuse 9. juuli 2009. aasta otsuse kohaldada [AV suhtes] meditsiinilist lisatingimust tagasiulatuvalt tema teenistusse asumise päevast arvates ning teenistuslepingute sõlmimiseks pädeva asutuse 13. juuli 2009. aasta otsuse vabastada [AV] teenistusest püsiva töövõimetuse tõttu ning mitte maksta talle invaliidsustoetust. 12 [AV] esitas 9. juuli 2009. aasta ja 13. juuli 2009. aasta otsuste peale kaebuse. Kaebuse esitamisele järgnevalt tunnistas teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus need otsused 5. veebruaril 2010 kehtetuks. 13 Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse 5. veebruari 2010. aasta kirjas tehti [AV-le] ettepanek esitada oma seisukoht seoses asjaoluga, et ta ei teatanud töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis „haigusest, mida [ta põdes] juba palju aastaid ning millega seoses [sai ta] ravi ka ajal, [kui ta töölevõtmisele eelnenud tervisekontrolli käigus ankeedi allkirjastas]“. 14 [AV] esitas 15. veebruari 2010. aasta kirjas oma seisukoha, mida tema nõustaja täpsustas oma sama aasta 16. veebruari kirjas. [AV] kinnitas muu hulgas, et töölevõtmisele eelnenud tervisekontrolli ajal oli tema tervislik seisund „optimaalne“, et ta oli töötanud „mitmeid aastaid eraettevõtetes vastutavatel ametikohtadel“ ning töölevõtmise ajal olid tal põetud haigusest „üksnes mälestused“. 15 Ispra meditsiinitalituse juhataja doktor B märkis personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi peadirektorile saadetud 3. märtsi 2010. aasta asutusesiseses teatises, et kui [AV] oleks töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis rääkinud põetavast haigusest, oleksid arstid andnud arvamuse, et ta on oskustöölise ametikoha jaoks „sobimatu“ või puhtalt administratiivse ametikoha jaoks „piirangutega sobiv“ (edaspidi „3. märtsi 2010. aasta teatis“). 16 Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus otsustas 12. aprillil 2010 kohaldada [AV suhtes] muude teenistujate teenistustingimuste artikli 32 esimeses lõigus sätestatud meditsiinilist lisatingimust tagasiulatuvalt tema teenistusse võtmise päevast arvates, leides sisuliselt, et kui [AV] oleks töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis toona juba esinenud haigusest teatanud, „oleks tema suhtes meditsiinilist lisatingimust kohaldatud“ (edaspidi „12. aprilli 2010. aasta otsus“). 17 Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus otsustas 16. aprillil 2010 esiteks „vabastada [AV] 30. aprillil 2010 teenistusest“, kuna tal on tuvastatud täielik töövõimetus, ning teiseks mitte maksta talle invaliidsustoetust, kuna tema puhul on tegu sama invaliidsusega, „mis oli ka meditsiinilise lisatingimuse esemeks“ (edaspidi „16. aprilli 2010. aasta otsus“). 18 Hagiga, mis saabus Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 31. märtsil 2011 ja registreeriti numbriga F‑4/11, taotles [AV] 12. aprilli 2010. aasta ja 16. aprilli 2010. aasta otsuste tühistamist. 19 Avaliku Teenistuse Kohus tühistas 10. juuli 2012. aasta otsusega AV vs. komisjon (F‑4/11, EU:F:2012:96, edaspidi „10. juuli 2012. aasta kohtuotsus“) 12. aprilli 2010. aasta otsuse ja 16. aprilli 2010. aasta otsuse osas, milles sellega keelduti [AV-le] invaliidsustoetuse maksmisest. 20 Avaliku Teenistuse Kohus otsustas, et „konkreetsel juhul, kui pärast töölevõtmisele eelnevat tervisekontrolli selgub, et teenistuja ei vastanud selle kontrolli ajal tema tervisliku seisundi kohta institutsiooni arsti esitatud küsimustele ausalt ja täielikult, võib teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus võtta tagasi oma esialgse otsuse jätta meditsiiniline lisatingimus kohaldamata ning teha uue otsuse, kohaldades seda lisatingimust tagasiulatuvalt“. Avaliku Teenistuse Kohus lisas, et „[t]eenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus peab siiski eelnevalt järgima muude teenistujate teenistustingimuste artiklis 32 ette nähtud menetlust, mis tähendab esiteks seda, et ta pöördub institutsiooni arsti poole, et see avaldaks arvamust, kas haigus või invaliidsus õigustab asjaomase isiku suhtes meditsiinilise lisatingimuse kohaldamist, ning teiseks seda, et ta teatab teenistujale selle arvamuse põhjal tehtud otsusest, et asjaomane isik saaks vajaduse korral kaevata edasi töövõimetuskomiteele“. Veel leidis Avaliku Teenistuse Kohus, et „nimelt on see, kas see haigus või invaliidsus võib tuua kaasa teenistuja invaliidsuse või surma viie aasta jooksul alates institutsiooni teenistusse asumisest, meditsiiniline küsimus ning kuulub rangelt institutsiooni arsti ja vaidlustamise korral töövõimetuskomitee pädevusse“ (10. juuli 2012. aasta kohtuotsus, punkt 34). 21 Edasi leidis Avaliku Teenistuse Kohus, et komisjonil oli küll õigus selles, et [AV] ei vastanud institutsiooni arsti poolt töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis esitatud küsimustele täielikult ja ausalt (10. juuli 2012. aasta kohtuotsus, punkt 36), ent ei institutsiooni arsti ega töövõimetuskomitee poole ei pöördutud konkreetselt küsimusega, kas juhul, kui töötaja oleks töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis oma haigusest teatanud, oleks meditsiinitalitus leidnud, et see haigus kuulub nende hulka, mille puhul tuleb haiguse kulgu ja tagajärgi arvestades kohaldada meditsiinilist lisatingimust (10. juuli 2012. aasta kohtuotsus, punktid 37–40). Mis puudutab konkreetselt 3. märtsi 2010. aasta teatist, siis leidis Avaliku Teenistuse Kohus, et komisjon oli sõnaselgelt kinnitanud, et 12. aprilli 2010. aasta otsuse vastu võtmisel teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus sellele teatisele ei tuginenud (10. juuli 2012. aasta otsus, punkt 39). 22 [AV-le saadetud] 20. juuli 2012. aasta kirjas märkis komisjon, et tema hinnangul „tuleb [10. juuli 2012. aasta] kohtuotsuse nõuetekohaseks täitmiseks töövõimetuskomitee uuesti kokku kutsuda, et viimane saaks anda vastuse kohtuotsuse põhjenduste punktides 37 [kuni] 40 välja toodud küsimusele, milleks [oli see, et] kas, [AV] haigus oleks õigustanud meditsiinilise lisatingimuse kohaldamist, kui ta oleks sellest töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis teatanud“. Samas kirjas tegi komisjon [AV-le] ettepaneku määrata arst, kes teda töövõimetuskomitees esindaks. 23 [AV] määras 7. veebruaril 2013 teda töövõimetuskomitees esindava arsti. Komisjon määras arsti 2013. aasta märtsis, töövõimetuskomitee kogunes 30. aprillil 2013. 24 [AV] taotles 16. detsembri 2013. aasta kirjaga töövõimetuskomitees komisjoni esindanud arstilt, et see edastaks talle kõnealuse komitee järelduse ning teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse otsuse, kui selline on tehtud. 25 Komisjon edastas 10. aprilli 2014. aasta kirjaga [AV-le] töövõimetuskomitee järelduse, et kui [AV] oleks avaldanud oma haiguse töölevõtmisele eelnenud tervisekontrollis, siis „institutsiooni arst […] oleks palunud [teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusel] kohaldada […] meditsiinilist lisatingimust [vastavalt] muude teenistujate teenistustingimuste artiklile 32“. 26 [AV] palus 10. aprilli 2014. aasta kirjas, et komisjon selgitaks, miks viivitati töövõimetuskomitee järelduste teatavaks tegemisega, ning teataks, kas teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus on teinud nendele järeldustele tugineva otsuse. 27 Komisjon otsustas 16. septembril 2014. aastal kohaldada [AV suhtes] muude teenistujate teenistustingimuste artiklis 32 sätestatud meditsiinilist lisatingimust viieks aastaks alates tema ajutise töötajana teenistusse asumise päevast, see tähendab 16. aprillist 2005, ning mitte maksta talle invaliidsustoetust, kuna tema puhul on tegu sellise invaliidusega, mis on meditsiinilise lisatingimuse esemeks (edaspidi „vaidlusalune otsus“). 28 [AV] esitas vaidlusaluse otsuse peale 22. detsembril 2014. aastal Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel kaebuse. Teiseks taotles [AV] „töövõimetuskomitee 30. aprilli 2013. aasta järeldustele tuginedes“ enda teenistusest vabastamist ja invaliidsustoetuse maksmist. Viimaks taotles ta 50000 euro suurust hüvitist Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 1 rikkumise eest. 29 Komisjon jättis 21. aprilli 2015. aasta otsusega [AV] vaide rahuldamata. 30 [AV] taotles 22. juunil 2015 kodukorra artikli 110 alusel tasuta õigusabi vaidlusaluse otsuse peale hagi esitamiseks. Avaliku Teenistuse Kohtu presidendi 9. septembri 2015. aasta määrusega anti [AV-le] tasuta õigusabi.“