ET Euroopa Liidu Teataja C 197/10

14. mail 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Austria Vabariik

(Kohtuasi C-198/08)

(2008/C 197/15)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindaja: W. Mölls)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Austria Vabariik võttis vastu ja jättis kehtima õigusnormid, millega riiklikult kehtestatakse sigarettidele ning sigarettide keeramiseks kasutatavale peeneks lõigatud valmistubakale müügi miinimumhinnad, on Austria Vabariik rikkunud nõukogu 27. novembri 1995. aasta direktiivi 95/59/EÜ (1) artikli 9 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Tubakatooted moodustasid ühe kolmest tooterühmast, mis ühenduse tasandil allusid ühtlustatud aktsiisieeskirjadele. Direktiiv 95/59/EÜ sisaldab üldisi, kõigile tubakatoodetele kohaldatavaid sätteid ning reguleerib samuti sigarettide aktsiisi struktuuri. Artikli 9 lõikes 1 on sätestatud põhimõte, et nii tootjad kui importijad võivad vabalt määrata tubakatoodete müügi maksimumhinnad. See säte ei taga üksnes seda, et maksubaasi suhtes kohaldatakse kõigis liikmesriikides samu põhimõtteid, vaid ka takistab, et saavutamata ei jääks direktiivi eesmärgid riiklike hinnaeeskirjade tõttu, mis kahjustavad konkurentsi ja siseturgu.

Austrias 2006. aastal vastu võetud eeskirjad, mille kohaselt kehtestati sigarettidele ning sigarettide keeramiseks kasutatavale peeneks lõigatud valmistubakale riiklikult müügi miinimumhinnad, on vastuolus direktiivi 95/59/EÜ kõnealuse sättega. Müügi miinimumhindade kehtestamine kõrvaldab erinevate kaupade hinnaerinevused, mis võivad olla tekkinud hinnakujunduse erinevate tegurite tõttu, mille tulemusel tõusevad madalas hinnaklassis jaemüügihinnad otseselt miinimumtasemele. Selline mehhanism viib vältimatult liikmesriikidevahelise kaubanduse moonutamiseni, isegi kui miinimumhind, nagu Austrias, tuletatakse keskmisest turuhinnast.

Huvide hulka, mida liikmesriigid oma kaubandus- ja maksupoliitikas võivad arvesse võtta, kuulub loomulikult ka rahva tervise kaitse. See hõlmab ka eesmärki hoida tubakatoodete hinnad kõrgel tasemel. Kuna aga liikmesriigid võivad seda eesmärki täies ulatuses maksustamisel arvesse võtta, ei ole võimalik, et nad tugineksid sellistele huvidele, et direktiivi kõnealusest sättest kõrvale kalduda, kuna nad kahjustaksid nii siseturu toimimist.

Komisjon leiab, et maksustamine on tõhus ja piisav vahend hinnakujundamise mõttes. Teiste liikmesriikide näited kinnitavad samuti, et tubakakaubad võivad üksnes maksusurve tõttu kallineda, kuna maksu suurust võib suvaliselt ülespoole muuta, selleks et lõpphinda üles viia, samavõrra nagu milline täpne kasumivahemik on asjaomastel tootjatel ja/või mis ulatuses on viimased valmis müüma kasumita või isegi kahjumiga. Selline lähenemine, mille puhul on maksustamine objektiivne kulutegur, ei välista üksnes miinimumhindade negatiivseid mõjusid konkurentsile ja siseturule, vaid ka järgmist, miinimumhindadega seotud probleemi, nimelt tubakatootjate marginaalide kindlustamist. See mõju ei toeta rahva tervise kaitset, pigem on see vastupidine. Komisjon on seega veendunud selles, et rahva tervise soovitud kaitset saab tagada aktiivse ja tulemusliku riikliku maksupoliitika abil, ilma et oleks tarvis kasutada direktiivi 95/59/EÜ artikliga 9 vastuolus olevaid miinimumhindu.

(1) ELT L 291, lk 40; ELT eriväljaanne 09/01, lk 283.