Kohtuasi C-124/18 P: Red Bull GmbH 15. veebruaril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 30. novembri 2017. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-101/15 ja T-102/15: Red Bull GmbH versus Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Red Bull GmbH 15. veebruaril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 30. novembri 2017. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-101/15 ja T-102/15: Red Bull GmbH versus Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

(Kohtuasi C-124/18 P)

Pooled

Apellant: Red Bull GmbH (esindajad: Rechtsanwalt A. Renck, abogada S. Petivlasova)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), Marques, Optimum Mark sp. z o.o.

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada 30. novembri 2017. aasta vaidlustatud otsus liidetud kohtuasjades T-101/15 ja T-102/15;

— tühistada kostja esimese apellatsioonikoja 2. detsembri 2014. aasta otsused asjades R 2037/2013-1 ja R 2036/2013-1, ning

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Oma esimeses väites märgib apellant, et Üldkohus on seoses värvikombinatsioonimärkidega kaubamärgimääruse ( 1 ) artikli 7 lõike 1 punkti a ja artiklit 4 tõlgendades rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet. Üldkohus seadis värvikombinatsioonimärkide graafilise kujutamise suhtes õigusvastaselt uue ja ebaproportsionaalse nõude, mis põhineb eksieeldusel, et niisugused kaubamärgid on olemuslikult vähem täpsed. Esiteks ei ole sellel eeldusel õiguslikku alust ja see ei vasta ühelegi õigusaktides ette nähtud eesmärgile ning selle tagajärg on värvikombinatsioonimärkide õigusvastane ja ebaproportsionaalne diskrimineerimine võrreldes muud liiki kaubamärkidega, nagu ühevärvilised kaubamärgid, sõnamärgid, kujutismärgid jm. Teiseks on vaidlustatud otsuses ette nähtud kriteeriumid vastuolus värvikombinatsioonimärkide endi olemusega, mis ei ole, nagu Euroopa Kohus on oma otsuses Libertel ( 2 ) selgelt nõustunud, ruumiliselt piiritletud. Vaidlustatud otsuse mõju on tegelikult niisugune, et värvikombinatsioonimärgid saavad olla üksnes värvilised kujutismärgid, positsioonmärgid või mustermärgid. Kolmandaks võib vaidlustatud otsus muuta kehtetuks rohkem kui 85 % vastustaja registrisse kantud värvikombinatsioonimärkidest, mis on vaidlustatud kaubamärkidega sama liiki.

Oma teises väites märgib apellant, et Üldkohus on rikkunud kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti a ja artiklit 4 seeläbi, et tõlgendas ebaõigesti ja lubamatult kohtuotsust Heidelberger Bauchemie, ( 3 ) seades värvikombinatsioonimärkide graafilisele kujutamisele kolm kumuleeruvat nõuet, nimelt: 1) asjaomaste värvide täpsed toonid, 2) asjaomaste värvide proportsioonid ja 3) värvide ruumiline paigutus. Neid nõudeid ei olnud selles otsuses tingimata vaja ning need avaldavad ebaproportsionaalselt ränka mõju üksnes värvikombinatsioonidest või lihtsalt värvist koosnevate kaubamärkide kategooriale ehk klassile. Samuti on öeldud, et kolmandat uut kumuleeruvat nõuet põhjendab värvide väidetavalt „piiratud olemuslik võime anda edasi mis tahes täpset tähendust“. Seda aga kontrolliti seni kaubamärgi registreeritavuse kontrolli osas, mis puudutab eristusvõimet, mitte seoses graafilise kujutamise nõudega, mis tähendab, et algusest peale on tagajärjeks kaubamärgi registreeringu kehtetus, ilma et oleks võimalik tõendada tekkinud eristusvõimet või seda kehtetust muul viisil heastada. Samuti on vaidlustatud otsuses rikutud kaubamärgimääruse artiklit 4, kuna otsusega nõutakse vaidlusalust liiki kaubamärkide suhtes „sõnaselget“ kirjeldust ja õigusvastaselt kahandatakse niisuguste kaubamärkide määratlust nii, et see hõlmab üksnes kaubamärke, millel on üks ruumiline (teisisõnu kujutislik) paigutus, mis vastab selle kaubamärgi oletatavale edaspidisele tegelikule kasutusviisile.

Oma kolmandas väites märgib apellant, et Üldkohus rikkus õiguspärase ootuse põhimõtet, jättes oma otsuses arvesse võtmata selle, et esimest vaidlusalust kaubamärki taotleti enne kohtuotsust Heidelberger Bauchemie, ning seega eirates Euroopa Kohtu otsustes Lambretta ( 4 ) ja Cactus ( 5 ) ette nähtud põhimõtete potentsiaalset kohaldatavust. Samuti rikkus ta seda põhimõtet sellega, et ei viinud läbi lubatud ja usaldusväärsete allikate, kohaldatavate eeskirjade ja sätete, liidu kohtupraktika ja vastustaja suuniste üldist hindamist, et teha kindlaks, kas kõik käesoleva juhtumi olulised asjaolud võiksid anda alust järeldada, et vastustaja andis apellandile kindlad, tingimusteta ja ühtelangevad tagatised, millele apellant nende tingimusi täites tugines, mistõttu tekkis apellandil õiguspärane ootus.

Oma neljandas väites märgib apellant, et Üldkohus rikkus proportsionaalsuse põhimõtet, jättes arvestamata mõlema vaidlusaluse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise ebaproportsionaalsuse käesoleva juhtumi erandlikel asjaoludel. Muu hulgas ei arvestanud Üldkohus, et täpsuses ja selguses, samuti õiguskindluses seisnevad eesmärgid saaksid olla õiguspäraselt täidetud, kui apellandil palutaks ja lubataks selgitada mõlema kaubamärgi kirjeldust nii, et need jääksid registreerituks, selle asemel, et mõlema registreeringud kehtetuks tunnistada.

Oma viiendas väites märgib apellant, et Üldkohus rikkus oma kodukorda, kohaldades vääralt kodukorra artikli 134 lõiget 1 ning mõistes kohtukulud välja apellandilt. Käesoleva juhtumi erandlikud asjaolud ja õigluse põhimõte eeldavad kodukorra artikli 135 lõike 1 kohaselt, et apellandilt ei tuleks kohtukulusid välja mõista (ja et kohtukulud peaks kandma vastustaja).

( 1 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrus (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1).

( 2 ) 6. mai 2003. aasta kohtuotsus Libertel, C-104/01, EU:C:2003:244.

( 3 ) 24. juuni 2004. aasta kohtuotsus Heidelberger Bauchemie, C-49/02, EU:C:2004:384.

( 4 ) 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus Brandconcern BV vs. EUIPO ja Scooters India (Lambretta), C-577/14 P, EU:C:2017:122.

( 5 ) 11. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Cactus SA (Cactus), C-501/15 P, EU:C:2017:750.