Kohtuasi C‑203/14

Consorci Sanitari del Maresme

versus

Corporació de Salut del Maresme i la Selva

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Català de Contractes del Sector Públic)

„Eelotsusetaotlus — ELTL artikkel 267 — Euroopa Kohtu pädevus — Eelotsusetaotluse esitanud organi määratlemine kohtuna — Sõltumatus — Kohustuslik kohtualluvus — Direktiiv 89/665/EMÜ — Artikkel 2 — Kaebuste läbivaatamise eest vastutavad asutused — Direktiiv 2004/18/EÜ — Artikli 1 lõige 8 ja artikkel 52 — Riigihankelepingute sõlmimise kord — Avalik-õigusliku isiku mõiste — Haldusasutus — Hõlmamine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 6. oktoober 2015

Hindamaks, kas tegemist on „kohtuga” ELTL artikli 267 tähenduses – küsimus, millele on pädev vastama üksnes Euroopa Kohus –, tuleb arvesse võtta järgmisi asjaolusid nende kogumis: organi asutamine seaduse alusel, alalisus, kohustuslik jurisdiktsioon, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine selle organi poolt ning tema sõltumatus. Isegi kui eelotsusetaotluse esitanud organ loetakse siseriiklikus õiguses haldusorganiks, ei ole see iseenesest hinnangu andmisel määrav. Tribunal Català de Contractes del Sector Públic (Kataloonia piirkonna riigihangete erikohus) vastab neile kriteeriumitele ja seega kujutab endast „kohut” ELTL artikli 267 tähenduses. Mis puutub sõltumatuse kriteeriumi, siis Tribunal Català de Contractes del Sector Públic on põhikohtuasjas vaidlustuse esemeks oleva otsuse vastu võtnud asutuse suhtes kolmas isik. Seda konteksti arvestades täidab see organ oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, ilma mis tahes alluvussuhteta ja saamata ükskõik kellelt korraldusi või juhiseid, olles seega kaitstud väljastpoolt tuleva sekkumise või surve eest, mis võiks ohtu seada selle liikmete poolt otsuse tegemise sõltumatuse. Mis puutub Tribunal Català de Contractes del Sector Públic kohustuslikku jurisdiktsiooni, siis vaatamata selle organi siseriiklikust õigusest tulenevale valikulisele jurisdiktsioonile tuleb siiski meelde tuletada, et esiteks on pooltevahelisest kokkuleppest sõltumatu pädevusega eelotsusetaotluse esitanud organi otsused pooltele siduvad. Teiseks ei kasuta praktikas hankemenetluse pakkujad üldjuhul võimalust esitada kohe halduskaebus, esitamata enne Tribunal Català de Contractes del Sector Públic’ile vaidlustust. Neil tingimustel vastab see organ samuti jurisdiktsiooni kohustuslikkuse kriteeriumile. (vt punktid 17, 19, 22–25 ja 27)

Üldjuhul puudub Euroopa Kohtul pädevus vastata eelotsuse küsimusele juhul, kui on ilmne, et liidu õigusnorm, mida tal palutakse tõlgendada, ei ole kohaldatav. Mis puutub siseriiklikus õiguses riigihankelepingute sõlmimise valdkonnas ette nähtud kohustuse tõlgendamise taotlusse, siis Euroopa Kohtu pädevust ei mõjuta asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olev kvalifikatsiooninõue ei ole kohaldatav ettevõtjate suhtes, kes asuvad muudes liikmesriikides kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu liikmesriik. Nimelt ei ole direktiivide 89/665 (riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta) ja 2004/18 (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) alusel võimalik kuidagi järeldada, et nende direktiivide sätete kohaldatavus sõltub sellest, kas on olemas tegelik seos liikmesriikidevahelise vaba liikumisega. Nimelt ei sea need direktiivid riigihankemenetluses osalemiseks mingeid pakkuja kodakondsuse või asukohaga seotud tingimusi. (vt punktid 29 ja 30)

Direktiivi 2004/18/EÜ (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) artikli 1 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte teises lõigus olev termin „ettevõtja” hõlmab haldusasutusi, kes võivad seega osaleda riigihangetes niivõrd ja selles ulatuses, kui neil on õigus pakkuda turul teenuseid tasu eest. Nimelt tuleneb direktiivi 2004/18 põhjendusest 4, mis otseselt mainib avalik-õigusliku isiku osalemist pakkujana riigihankelepingu sõlmimise menetluses, ning selle direktiivi artikli 1 lõikest 8, mis sõnaselgelt loeb avalik-õiguslik isiku ettevõtjaks, et direktiiv 2004/18 ei välista haldusasutuste osalemist hankes. Pakkumuse või taotluse võib esitada mis tahes isik või üksus, kes hanketeates loetletud tingimusi arvestades leiab, et on võimeline hankelepingut täitma kas isiklikult või allhanget kasutades, ning seda olenemata sellest, kas ta on era- või avalik-õiguslik isik, ja olenemata sellest, kas ta tegutseb turul järjepidevalt või üksnes aeg-ajalt, või sellest, kas teda toetatakse riiklikest vahenditest või mitte. (vt punktid 33, 34, 36 ja resolutsiooni punkt 1)

Direktiivi 2004/18 (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) artiklit 52 tuleb tõlgendada nii, et kuigi see sisaldab teatavaid tingimusi seoses ettevõtjate siseriiklikku ametlikku nimekirja kandmise või sertifitseerimise nõuete kindlaksmääramisega, ei näe see säte ammendavalt ette, millistel tingimustel võib ettevõtja sellisesse siseriiklikku ametlikku nimekirja kanda või sertifitseerida, ega seda, millised õigused ja kohustused on sellega seoses avalik-õiguslikel isikutel. Igal juhul tuleb direktiivi 2004/18 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik regulatsioon, mille kohaselt esiteks ei saa asjaomasesse nimekirja kanda või sertifitseerida asjaomase liikmesriigi haldusasutust, kellel on lubatud pakkuda asjaomases hanketeates nimetatud ehitustöid, asju või teenuseid, jättes teiseks samas hankemenetluses osalemise õiguse ainult sellisesse nimekirja kantud või selliselt sertifitseeritud ettevõtjatele. (vt punkt 41 ja resolutsiooni punkt 2)