ET Euroopa Liidu Teataja C 261/19

4. augustil 2006 esitatud hagi — Total ja Elf Aguitaine versus komisjon

(Kohtuasi T-206/06)

(2006/C 261/37)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hagejad: Total SA ja Elf Aguitaine (Courbevoie, Prantsusmaa) (esindajad: avocat E. Morgan de Rivery ja avocat S. Thibault-Liger)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hagejate nõuded

— esimese võimlusena tühistada komisjoni 31. mai 2006. aasta otsuse K(2006) 2098 (lõplik) artikli 1 punktid c ja d, artikli 2 punkt b, artikkel 3 ja artikkel 4;

— teise võimalusena muuta komisjoni 31. mai 2006. aasta otsuse K(2006) 2098 (lõplik) artikli 2 punkti b osas, milles sellega määratakse Arkema SA-le, Altuglas International SA-le ja Altumax Europe SAS-le ühiselt ja solidaarselt 219,13125 miljoni euro suurune trahv, millest Total SA ja Elf Aquitaine on kohustatud ühiselt ja solidaarselt tasuma vastavalt 140,4 miljonit eurot ja 181,35 miljonit eurot, ning vähendada kõnealust trahvisummat kohase tasemeni;

— mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad paluvad osaliselt tühistada komisjoni 31. mai 2006. aasta otsus K(2006) 2098 (lõplik), milles komisjon on tuvastanud, et äriühingud, kelle osas otsus on tehtud, sh hagejad, on rikkunud EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53 (juhtum COMP/F/38.645 — Metakrülaadid) seeläbi, et osalesid metakrülaatide valdkonna turu kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses, mis seisnesid hinnaläbirääkimistes, hinnatõusu ja hetkel kehtivate hinnatasemete stabiliseerimist puudutavate hinnakokkulepete sõlmimises, rakendamises ja kontrollimises, turgusid ja/või äriühinguid puudutava äritegevuses olulise ja konfidentsiaalse teabe vahetamises ning rikkumisele kaasaaitavatel korrapärastel kohtumistel osalemises ja muude kontaktide omamises. Teise võimalusena paluvad hagejad vähendada tütarettevõtjale määratud trahvi summat, mille tasumise eest nad ühiselt ja solidaarselt vastutavad.

Esimese võimalusena esitatud nõue tugineb üheksale tühistamist puudutavale väitele.

Esimene väide tugineb kaitseõiguse ja süütuse presumptsiooni põhimõtte rikkumisele. Hagejad väidavad, et vaidlustatud otsus võeti vastu sellise haldusmenetluse tulemusena, kus nad ei saanud ennast tegelikult kaitsta, kuna komisjon ei täitnud omapoolset tõendamiskohustust, rikkudes sellega protsessuaalse võrdsuse põhimõtet.

Teises väite raames väidavad hagejad, et vaidlustatud otsusega on rikutud põhjendamiskohustust, mis oli hagejate arvates iseäranis oluline seetõttu, et komisjoni seisukoht oli väidetavalt uudne. Hagejad rõhutavad, et vaidlustatud otsuses on osas, milles on nad süüdi mõistetud nende tütarettevõtja poolt toime pandud rikkumise eest, vastutuse määratlemisel tuginetud üksnes eeldusele, et hagejatel oli tütarettevõtja üle määrava tähtsusega mõju, kuna nad kontrollisid tema kapitali peaaegu 100-protsendiliselt, jättes arvesse võtmata seda eeldust toetavad või ümberlükkavad asjaolud. Lisaks leiavad hagejad, et vaidlustatud otsuses esineb mitmeid vasturääkivusi, mis tulenevad sellest, et on segamini aetud rikkumise eest vastutava ettevõtja/majandusüksuse ja otsuse adressaadiks oleva õigussubjekti mõisted. Selle väite raames heidavad hagejad komisjonile ette ka seda, et komisjon pole piisavas ulatuses vastanud tütarettevõtja sõltumatust puudutavatele argumentidele.

Kolmandas väites kinnitavad hagejad, et komisjon on oma otsuses rikkunud EÜ artiklis 81 ja määruse nr 1/2003 (1) artikli 23 lõikes 2 sisalduva ettevõtja mõiste terviklikku iseloomu.

Neljandas väites kinnitavad hagejad, et komisjon on rikkunud eeskirju, millest lähtudes määratakse kindlaks, kas tütarettevõtja poolt toime pandud rikkumisi saab omistada emaettevõtjale. Hagejad leiavad, et komisjon on ületanud volitusi, tõlgendades rikkumise eest vastutuse määratlemise küsimuses kohtupraktikat vääralt ja minnes vastuollu omaenda otsusetegemise praktikaga. Hagejad leiavad, et lisaks on komisjon rikkunud juriidiliste isikute sõltumatuse põhimõtet.

Viienda väite raames on öeldud, et rikutud on olulisi põhimõtteid, mida on tunnustanud kõik liikmesriigid ning mis on osa ühenduse õiguskorrast, st mittediskrimineerimise põhimõte, oma tegude eest vastutamise põhimõte, karistuste individuaalse iseloomu põhimõte ja seaduslikkuse põhimõte.

Kuuenda väites raames kinnitavad hagejad, et komisjon on rikkunud hea halduse tava.

Seitsmes väide tugineb komisjonipoolsele väidetavale õiguskindluse rikkumisele hagejate osas.

Kaheksanda väitega kinnitavad hagejad, et vaidlustatud otsuse näol on tegemist võimu kuritarvitamisega, kuna hagejad on tehtud vaidlusaluse kokkuleppe eest vastutavaks ning neile ja nende tütarettevõtjale on määratud solidaarne trahv.

Üheksandas väites leiavad hagejad, et komisjon on rikkunud teatavaid trahvide määramist puudutavaid üldisi põhimõtteid, nt võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna ta ei ole hagejatele määratud esialgset trahvisummat 25 % võrra vähendanud, kuigi ta tegi seda vaidlustatud otsuse ühe teise adressaadi puhul põhjendusega, et rikkumise tervikliku ulatuse kohta puuduvad andmed. Lisaks väidavad hagejad, et nende arvates tuleneb süütuse presumptsiooni ja õiguskindluse kui üldiste põhimõtete rikkumine sellest, et hoiatava mõju arvestamisel on komisjon eiranud tema volituste suhtes kehtivaid piiranguid.

Teise võimalusena pakuvad hagejad välja võimaluse, et nende tütarettevõtjale määratud trahvi, mille eest nad ühiselt ja solidaarselt vastutavad, tuleb vähendada õiglase tasemeni. Hagejad paluvad vähendada neile määratud trahvi esialgset summat 25 % võrra, kuna nad ei olnud rikkumisest teadlikud, ning arvestada kergendavaid asjaolusid, st seda, et kahes sarnases asjas mõisteti neilt peaaegu üheaegselt välja suuri trahvisummasid.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, Lk 1).