ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3. veebruaril 2019 esitatud hagi — Drex Technologies versus nõukogu

(kohtuasi T-61/19)

(2019/C 139/67)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Drex Technologies SA (Tortola, Briti Neitsisaared) (esindaja: advokaat E. Ruchat)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada hageja hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— järelikult mõista Euroopa Liidult välja hüvitis hagejale tekitatud kahju eest summas, mille määrab kohus õiglusest lähtuvalt;

— teise võimalusena määrata eksperdi nimetamine, et tuvastada hagejale tekitatud kahju kogu ulatus;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe peamise ja ühe täiendava väite, mis puudutavad talle tekitatud kahju, mille eest vastutas Euroopa Liidu Nõukogu.

Hageja väidab esimese võimalusena, et vaidlusalused piiravad meetmed, st nõukogu 28. mai 2018. aasta otsus (ÜVJP) 2018/776, millega muudetakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid, ja järgnevad rakendusmeetmed on õigusvastased. Esiteks rikutakse nendega ELTL artiklis 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 toodud põhjendamiskohustust ja teiseks kahjustatakse nendega hageja omandiõigust ja õigust maine kaitsele. See rikkumine on otseselt põhjustanud talle olulist mittevaralist ja varalist kahju, mis seisnes vastavalt ühest küljest tema maine kahjustamises ja teisest küljest lepingute katkemises, varalises kahjus ja sissetuleku kaotuses, mille eest on tal õigus hüvitisele.

Teise võimalusena esitatud väide tuleneb sellest, et eksisteerib Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse kord.
31. jaanuaril 2019 esitatud hagi — Makhlouf versus nõukogu

(kohtuasi T-59/19)

(2019/C 139/66)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Ehab Makhlouf (Damaskus, Süüria) (esindaja: advokaat E. Ruchat)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada hageja hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— järelikult mõista Euroopa Liidult välja hüvitis hagejale tekitatud kahju eest summas, mille määrab kohus õiglusest lähtuvalt;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe peamise ja ühe täiendava väite, mis puudutavad talle tekitatud kahju, mille eest vastutas Euroopa Liidu Nõukogu.

Hageja väidab esimese võimalusena, et vaidlusalused piiravad meetmed, st nõukogu 28. mai 2018. aasta otsus (ÜVJP) 2018/776, millega muudetakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid, ja järgnevad rakendusmeetmed on õigusvastased. Esiteks rikutakse nendega ELTL artiklis 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 toodud põhjendamiskohustust ja teiseks kahjustatakse nendega hageja omandiõigust ja õigust maine kaitsele. See rikkumine on otseselt põhjustanud talle olulist mittevaralist ja varalist kahju, mis seisnes vastavalt ühest küljest tema maine kahjustamises ja teisest küljest lepingute katkemises, varalises kahjus ja sissetuleku kaotuses, mille eest on tal õigus hüvitisele.

Teise võimalusena esitatud väide tuleneb sellest, et eksisteerib Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse kord.
1.

Esimene väide, et on rikutud kaitseõigusi, Esimene väide, et on rikutud kaitseõigusi, muu hulgas põhjendamiskohustust meetmete põhjendamisel; samuti ei tagatud tõhusat õiguskaitset ja rikuti õigust olla ära kuulatud.
—

tühistada osaliselt Euroopa Parlamendi 10. detsembri 2018. aasta otsus, mis sisaldub 12. detsembri 2018. aasta kirjas viitenumbriga D202862 ja käsitleb hageja lõplikku toetussummat 2017. aastaks, selles osas, milles: — uuringuga „Survey on attitude on UK minority groups in the EU“ seotud summa suuruses 108 985,58 eurot on liigitatud rahastamiskõlbmatuks kuluks, mis tuleb tagastada, kuna väidetavalt ei vasta see Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2004/2003 artiklile 7; (1) — üritusega „UK Trade Partnership Conference“ seotud summa suuruses 122 295,10 eurot on liigitatud rahastamiskõlbmatuks kuluks, mis tuleb tagastada, kuna väidetavalt ei vasta see määruse nr 2004/2003 artiklile 7; — üritusega „Conservative International — Miami Conference of 26–27 May 2017“ seotud summa suuruses 249 589,17 eurot on liigitatud rahastamiskõlbmatuks kuluks, mis tuleb tagastada, kuna väidetavalt ei vasta see määruse nr 2004/2003 artiklile 8; — üritusega „Conservative International — Kampala Conference of 13–15 July 2017“ seotud summa suuruses 91 546,58 eurot on liigitatud rahastamiskõlbmatuks kuluks, mis tuleb tagastada, kuna väidetavalt ei vasta see määruse nr 2004/2003 artiklile 8; — leitakse, et Prosperous Armenian Party tasutud liikmemaksule, mis on tasutud summas 133 043,80 eurot, laieneb annetuste suhtes kehtestatud piirmäär 12 000 eurot ja kohustatakse hagejat tagastama nimetatud liikmele 12 000 eurot ületav osa liikmemaksust, st 121 043,80 eurot;
7.

Seitsmes väide, et trahv tuleks tühistada või selle suurust vähendada seetõttu, et vaidlustatud otsuses ei ole järgitud kostja suuniseid trahvide määramise kohta, või ELTL artiklist 261 tuleneva Üldkohtu täieliku pädevuse raames seetõttu, et trahv on igal juhul ebaproportsionaalne tegevusega, mille eest karistus on määratud.
1.

Esimene väide, et kuna komisjon ei algatanud ametlikku uurimismenetlust pärast seda, kui talle oli teatatud kavandatavast Poola võimsuse tagamise mehhanismist, on ta rikkunud ELTL artikli 108 lõiget 2, määruse 2015/1589 (2) artikli 4 lõiget 4 ja artikli 6 lõiget 1 ning diskrimineerimise keelu, proportsionaalsuse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, samuti on ta vääralt hinnanud asjaolusid. Komisjon ei ole kõrvaldanud kahtlusi, mis tal pidid tekkima esialgse uurimise etapis ning see kahjustas hagejate menetlusõigusi.
—

tuvastada, et enne ELi kaubamärki nr 4 049 201 on registreeritud tööstusdisainilahendus 24087, mistõttu PRLile kuuluv ELi kaubamärk nr 4 049 201 ei ole uudne, nagu nõuavad kohaldatavad õigusnormid, ning tunnistada see kaubamärk seetõttu kehtetuks.
2.

Teine väide, et vaidlustatud otsus on hagejat puudutavas osas tühine, kuna tehtud ei ole pädeva asutuse otsust, nagu on nõutud ühise seisukoha 2001/931/ÜVJP artikli 1 lõikes 4.
4.

Neljas väide, et komisjon on eksinud asjaoludele hinnangu andmisel ja rikkunud hea halduse põhimõtet, sest tootjalt ei küsitud vajalikku teavet, ehkki vaidlustatud otsusest nähtub, et tootja ei ole tehnilistes dokumentides seostanud viiteid harmoniseeritud standarditele ja vastavaid tervisekaitse- ja ohutusnõudeid, nagu on vajalik direktiivi 2006/42/EÜ VII lisa järgi. Mõistlikult tegutsev haldusasutus oleks enne sellise tähtsusega otsuse tegemist küsinud puuduvat teavet.
1.

Esimene väide, et komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2018/1981 pikendatakse vaseühendite kui asendamisele kuuluvate toimeainete heakskiitu õigusvastasel õiguslikul alusel. Täpsemalt: — määruse (EÜ) nr 1107/2009 (3) artikkel 24 ja II lisa punkt 4 rikuvad liidu õigust, kuna: (i) teaduslike tõendite kohaselt ei ole „PBT-kriteeriumid“, eriti püsivus, vase jaoks sobivad; (ii) PBT-kriteeriumide kohaldamine anorgaanilistele ainetele ei ole kokkusobiv reguleeritud keemiliste ainete valdkonnas rakendatud muude õigusaktidega; (iii) mis puudutab asendamisele kuuluvaid aineid, siis PBT-kriteeriumide kohaldamine vaseühenditele läheb kaugemale sellest, mis on vajalik määrusega (EÜ) nr 1107/2009 taotletavate eesmärkide saavutamiseks. Lisaks on määruses (EÜ) nr 1107/2009 ettevaatuspõhimõtet tõlgendatud vääralt.
11. märtsil 2019 esitatud hagi — ZU versus Euroopa välisteenistus

(kohtuasi T-154/19)

(2019/C 155/61)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: ZU (esindaja: advokaat C. Bernard-Glanz)

Kostja: Euroopa välisteenistus

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa välisteenistuse ametisse nimetava asutuse 30. novembri 2018. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja 27. juuli 2018. aasta kaebus, selles osas, milles sellega on vaikimisi tagasi lükatud 26. veebruari 2018. aasta kuluaruanne;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, mille kohaselt on rikutud ametnike personalieeskirjade kohaldatavaid sätteid (nt artiklid 12a, 56 ja 71); Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikeid 1 ja 2, artikli 41 lõiget 1 ja artiklit 48; mõistliku aja põhimõtet, hea halduse põhimõtet ja usaldusväärse finantsjuhtimisepõhimõtet (ELi vahendite raiskamine); on kuritarvitatud võimu ja tõendeid varjatud; rikutud on reisikulusid reguleerivaid norme; ei ole järgitud proportsionaalsuse põhimõtet, tehtud on ilmne hindamisviga, rikutud on hoolsuskohustust ning esialgse hinnangu kohaselt on kõrvale jäetud asjaolud, mis on esitatud ametnike personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 kohases hageja kaebuses.
—

mõista kostjalt välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mille suurus on ex aequo et bono hinnatuna vähemalt 20 000 eurot;
1.

Esimene väide, et rikutud on olulist menetlusnormi. — Hageja väidab sellega seoses, et Euroopa Komisjon ei esitanud argumente ega andmeid, mis võimaldaks hagejal vaielda tema argumentidele vastu detailsemalt kui see, mis sisaldub 2017. aasta jaanuari algses kirjas, milles teda teavitati kuludest, mis ei olnud rahastamiskõlblikud, arvestades et kõikides oma kirjades komisjon üksnes kordas samu argumente.
31. jaanuaril 2019 esitatud hagi — Othman versus nõukogu

(kohtuasi T-58/19)

(2019/C 139/65)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Razan Othman (Damaskus, Süüria) (esindaja: advokaat E. Ruchat)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada hageja hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— järelikult mõista Euroopa Liidult välja hüvitis hagejale tekitatud kahju eest summas, mille määrab kohus õiglusest lähtuvalt;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe peamise ja ühe täiendava väite, mis puudutavad talle tekitatud kahju, mille eest vastutas Euroopa Liidu Nõukogu.

Hageja väidab esimese võimalusena, et vaidlusalused piiravad meetmed, st nõukogu 28. mai 2018. aasta otsus (ÜVJP) 2018/776, millega muudetakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid, ja järgnevad rakendusmeetmed on õigusvastased. Esiteks rikutakse nendega ELTL artiklis 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 toodud põhjendamiskohustust ja teiseks kahjustatakse nendega hageja omandiõigust ja õigust maine kaitsele. See rikkumine on otseselt põhjustanud talle olulist mittevaralist ja varalist kahju, mis seisnes vastavalt ühest küljest tema maine kahjustamises ja teisest küljest lepingute katkemises, varalises kahjus ja sissetuleku kaotuses, mille eest on tal õigus hüvitisele.

Teise võimalusena esitatud väide tuleneb sellest, et eksisteerib Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse kord.
31. jaanuaril 2019 esitatud hagi — Makhlouf versus nõukogu

(kohtuasi T-57/19)

(2019/C 139/64)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Rami Makhlouf (Damaskus, Süüria) (esindaja: advokaat E. Ruchat)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada hageja hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— järelikult mõista Euroopa Liidult välja hüvitis hagejale tekitatud kahju eest summas, mille määrab kohus õiglusest lähtuvalt;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe peamise ja ühe täiendava väite mis puudutavad talle tekitatud kahju, mille eest vastutas Euroopa Liidu Nõukogu.

Hageja väidab esimese võimalusena, et vaidlusalused piiravad meetmed, st nõukogu 28. mai 2018. aasta otsus (ÜVJP) 2018/776, millega muudetakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid, ja järgnevad rakendusmeetmed on õigusvastased. Esiteks rikutakse nendega ELTL artiklis 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 toodud põhjendamiskohustust ja teiseks kahjustatakse nendega hageja omandiõigust ja õigust maine kaitsele. See rikkumine on otseselt põhjustanud talle olulist mittevaralist ja varalist kahju, mis seisnes vastavalt ühest küljest tema maine kahjustamises ja teisest küljest lepingute katkemises, varalises kahjus ja sissetuleku kaotuses, mille eest on tal õigus hüvitisele.

Teise võimalusena esitatud väide tuleneb sellest, et eksisteerib Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse kord.
—

Hagejast äriühing väidab, et on tõenäoline, et kaubamärgid C&A ja C&J aetakse omavahel segi.
2.

Teise väite kohaselt rikutakse direktiiviga 2018/2001 paljusid hagejate õiguseid (mida on tunnustatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 7, 10, 14, 17, 22, 24, 35 ja 37), mis on universaalsed ja mida peab järgima nii liidu kui ka liiduväliste hagejate suhtes. Neid rikkumisi ei ole võimalik õigustada, kuivõrd vaidlustatud direktiivi vaidlusalused sätted ei ole vajalikud ega mõistlikult seotud liidu keskkonnakaitse eesmärkidega, millega nad on vastuolus.
28. märtsil 2019 esitatud hagi — Public.Resource.Org ja Right to Know versus komisjon

(kohtuasi T-185/19)

(2019/C 172/58)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Public.Resource.Org, Inc. (Sebastopol, California, Ameerika Ühendriigid), Right to Know CLG (Dublin, Iirimaa) (esindajad: solicitor F. Logue, advokaadid A. Grünwald, J. Hackl ja C. Nüßing)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Komisjoni 22. jaanuari 2019. aasta otsus C(2019) 639 final (sealjuures 15. novembri 2018. aasta esialgne otsus viitenumbriga GROW/D3/ALR/dr (2018) 5993057);

— teise võimalusena, saata asi tagasi Euroopa Komisjonile; ja

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitavad hagejad kaks väidet.

1. Esimene väide, mille kohaselt Euroopa Komisjon tõlgendas ja/või kohaldas valesti määruse (EÜ) nr 1049/2001 (1) artikli 4 lõike 2 esimest taanet, kuna selle sättega ei kaitsta taotletud harmoneeritud standardeid: — autoriõigus ei kaitse taotletud harmoneeritud standardeid, sest need on hõlmatud ELi õigusaktidega; — taotletud harmoneeritud standardid ei ole algupärased ja seetõttu ei kuulu autoriõiguse kaitsealasse; — kostja ei ole suutnud tõendada, et on toimunud standardiorganisatsiooni ärihuvide väidetav kahjustamine.

2. Teine väide, mille kohaselt Euroopa Komisjon rikkus määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimast lauset, kuna ta eksis asudes seisukohale, et taotlejad ei saa tugineda ülekaalukale avalikule huvile, et tutvuda taotletud harmoneeritud standardiga: — õigusriigi põhimõte ja põhiõigused nõuavad võimalust vabalt tutvuda Euroopa Liidu õigusaktidega; — taotletud standardid sisaldavad keskkonnateavet ja muu hulgas teavet keskkonda sattuva heite kohta, mistõttu tuleb need avaldada vastavalt määrusele (EÜ) nr 1367/2006 (2); — kostja ei ole piisavalt põhjendanud, miks ta ei nõustu sellega, et esineb ülekaalukas avalik huvi.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001 L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13).
1.

Esimene väide, et järeldades, et on vajalik koostada OECD katsesuunise nr 308 kohane katse, rikuti õigusnormi ja tehti ilmne hindamisviga. Hageja väidab, et kostja apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi ja tegi ilmse hindamisvea, kui ta ei eristanud ühelt poolt tingimusi, mille kohaselt tuleb katsed läbi viia selleks, et tuvastada aine muundumise ja/või degradatsiooni produktide olemasolu või puudumine, ning teiselt poolt tingimusi, mille kohaselt tuleb anda hinnang mistahes sellise muundumise ja/või degradatsiooni produkti püsivate, bioakumulatiivsete ja toksiliste omaduste või väga püsivate ja väga bioakumulatiivsete omaduste kohta. Sellest tulenevalt väidab hageja, et kostja apellatsiooninõukogu järeldas vääralt, et hagejalt tuleb nõuda OECD katsesuunise nr 308 kohast katset.
C 172/39

ET

20. märtsil 2019 esitatud hagi — Hebberecht versus Euroopa välisteenistus

(kohtuasi T-171/19)

(2019/C 172/53)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Chantal Hebberecht (Luxembourg, Luksemburg) (esindaja: advokaat K. Bicard)

Kostja: Euroopa välisteenistus

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada C. Hebberechti hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada hagejale määratud karistus;

— mõista Euroopa välisteenistuselt hageja kasuks välja 36 000 euro ulatuses maksmata palka ja viivitusintressi;

— mõista Euroopa välisteenistuselt hageja kasuks välja 450 000 eurot hüvitisena talle tekitatud tervisekahju, varalise kahju ja mittevaralise kahju eest;

— teise võimalusena mõista Euroopa välisteenistuselt hageja kasuks välja 300 000 eurot hüvitisena eespool mainitud kahju eest;

— kolmanda võimalusena mõista Euroopa välisteenistuselt hageja kasuks välja 150 000 eurot hüvitisena eespool mainitud kahju eest;

— neljanda võimalusena mõista Euroopa välisteenistuselt hageja kasuks välja 50 000 eurot hüvitisena eespool mainitud kahju eest;

— mõista kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjendamiseks väidab hageja, et ei ole toime pannud tegusid, milles Hainaut’ (Belgia) esimese astme kohus ta 13. detsembri 2017. aasta kohtuotsuses süüdi mõistis ja mida Euroopa välisteenistus luges eriti tõsiseks üleastumiseks ametnikel eelkõige personalieeskirjade artikli 12 alusel olevate kohustuste täitmisel. Ta väidab ka, et tema suhtes kohaldatud karistused on diskrimineerivad.
3.

Kolmas väide, et rikutud on personalieeskirjade artiklit 85. Hagejad väidavad et isegi kui vaidlustatud otsuste aluseks saaks olla personalieeskirjade artikkel 85, oleks need otsused õigusvastased, sest selle sätte kohaldamise tingimused ei ole käesolevas asjas täidetud.
2.

Teine väide, et komisjon on dokumentidega tutvumise taotluse rahuldamata jätmisega kohaldanud vääralt määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 2 ja/või rikkunud ELTL artiklit 296, kuna komisjon ei ole tõendanud, et kõigi nõutud dokumentidega tutvumine kahjustaks Consejo Regulador del Tequila (CRT) või tema liikmete ärihuve.
1.

Esimese väite kohaselt on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 20 ja hageja väidab eelkõige, et: — hageja on esitanud oma endise tööandja vastu hagid varasemas Avaliku Teenistuse Kohtus ja Üldkohtus; — neid hagisid puudutavad menetlusdokumendid on avalikustatud koos hageja nimega ja need on kättesaadavad selliste interneti otsingumootorite kaudu nagu Google; — otsingumootorite kaudu kättesaadavuse tõttu on igal internetikasutajal, sealhulgas nii praegustel kui ka tulevastel tööandjatel lihtne hageja isikut tuvastada; — sellise isiku tuvastamisega võib kaasneda oht, et hagejat diskrimineeritakse; — Euroopa Liidu Kohus on otsustanud vaikimisi muuta anonüümseks menetlusdokumendid kõikide eelotsusetaotluste puhul, mis puudutavad füüsilisi isikuid ja mis on saabunud pärast 1. juulit 2018; — avalikustatud menetlusdokumentide anonüümseks muutmine mis tahes liiki hagide puhul, mis aluslepingutest tulenevad, on Euroopa Liidu Kohtu ainupädevuses; — füüsilisi isikuid, keda puudutavad pärast 1. juulit 2018 Euroopa Kohtule esitatud eelotsusetaotlused, ja hagejat ei kohelda võrdselt.
C 187/82

ET

29. märtsil 2019 esitatud hagi — Zubedi versus nõukogu

(kohtuasi T-186/19)

(2019/C 187/88)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Khaled Zubedi (Damaskus, Süüria) (esindajad: M. Lester, QC ja solicitor M. O’Kane)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada hagejat puudutavas osas nõukogu 21. jaanuari 2019. aasta rakendusotsus (ÜVJP) 2019/87 (1) ja nõukogu 21. jaanuari 2019. aasta rakendusmäärus (EL) 2019/85 (2) ning

— mõista kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, mille kohaselt on kostja teinud ilmse hindamisvea, kohaldades hagejale Süüriat puudutavaid Euroopa Liidu piiravaid meetmeid.

Hagejale kohaldatakse nõukogu rakendusotsust (ÜVJP) 2019/87 ja rakendusmäärust (EL) 2019/85 põhjusel, et ta kuulub Süüria edukate kaupmeeste hulka, kes kostja arvates kõik saavad president Assadi režiimist ja selle toetamisest suurt tulu, kuna nad teevad koostööd riigi tagatisega äriühingutega, kasutades maad, mis on Süüria konflikti tõttu ümberasustatud isikutelt sundvõõrandatud. Hageja puhul ei vasta see üldse tõele, täidetud ei ole tema suhtes nende aktide kohaldamise kriteeriumid ja kostja otsustused põhinesid ebapiisaval alusel.

(1) Nõukogu 21. jaanuari 2019. aasta rakendusotsus (ÜVJP) 2019/87, millega rakendatakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2019, L 18I, lk 13).

(2) Nõukogu 21. jaanuari 2019. aasta rakendusmäärus (EL) 2019/85, millega rakendatakse määrust (EL) nr 36/2012, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias (ELT 2019, L 18I, lk 4).
—

Sellega seoses väidetakse, et komisjon ei põhjenda, miks ta ei nõustu argumentidega, mida Hispaania Kuningriik on menetluse jooksul territoriaalse valikulisuse kohta esitanud. Akti ei ole sisuliselt põhjendatud, kuna on ekslikult tõlgendatud Üldkohtu 18. detsembri 2008. aasta otsust Government of Gibraltar vs. komisjon, T-211/04 ja T-215/04, EU:T:2008:595. Pärast seda, kui Euroopa Kohus on selle kohtuotsuse tühistanud (15. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon ja Hispaania vs. Government of Gibraltar ja Ühendkuningriik, C-106/09 P ja C-107/09 P, EU:C:2011:732), on taastatud komisjoni 30. jaanuari 2004. aasta otsuse 2005/261/EÜ kriteerium, ilma et selle kriteeriumi muutust oleks põhjendatud.
4.

Neljas väide puudutab proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist põhiõiguste kahjustamisega. Hageja leiab nimelt, et vaidlusalused meetmed tuleks tühistada, kuna need on ebaproportsionaalsed võrreldes kirjeldatud eesmärgiga ning need oleksid käsitatavad liigse sekkumisena ettevõtlusvabadusse ja õigusesse omandile, mille tagavad vastavalt harta artiklid 16 ja 17. Ebaproportsionaalsus tuleneb sellest, et meetmed hõlmavad kogu mõjutavat majandustegevust ilma muude kriteeriumideta.
1.

Esimene väide, et rikutud on Euroopa Liidu põhiõiguste hartat, kuna vaidlusalune muudatus põhjustab diskrimineerimise keele alusel, mis ei austa keelelist mitmekesisust ning viib selleni, et Euroopa Parlamendi Prantsuse parlamendisaadik ei kasuta oma emakeelt.
1.

Esimene väide: ELTL artiklile 277 tuginedes väidab hageja, et vaidlustatud otsuse õiguslik alus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta määruse (EL) nr 517/2014 fluoritud kasvuhoonegaaside kohta ja määruse (EÜ) nr 842/2006 kehtetuks tunnistamise kohta, artikkel 16 on kehtetu, kuivõrd selles võetakse kvootide eraldamise süsteemi aluseks kontrollväärtused, mis põhinevad varem edastatud andmetel F-gaaside kohta, mis lasti turule ajavahemikul 2009–2012, kuna ettevõtjaid jagatakse seejuures diskrimineerivalt ja meelevaldselt nende varasema tegevuse järgi gaasiturul; hageja palub seega tuvastada, et vaidlustatud otsus on seetõttu väär.
—

kolmanda võimalusena tühistada 28. mai 2018. aasta otsus SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) numbriga C(2018) 3166 osas, millega kohustati suuri energiatarbijaid, kelle aastane energiatarbimine on vähemalt 7000 tundi, maksma tagasi enam kui 20 %, suuri energiatarbijaid, kelle aastane energiatarbimine on vähemalt 7500 tundi, maksma tagasi enam kui 15 %, ning suuri energiatarbijaid, kelle aastane energiatarbimine on vähemalt 8000 tundi, maksma tagasi enam kui 10 % avaldatud võrgutasudest,