Kohtuasi T-64/02

Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Konkurents – EÜ artikkel 81 – Kartellid – Tsinkfosfaadi turg – Trahv – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Tühistamishagi – Õigusvastasuse väide – Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 – Rikkumise raskus – Proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtted – Põhjendus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Õigusvastasuse väide – Ulatus – Aktid, mille õigusvastasusele saab viidata – Komisjoni kehtestatud suunised konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvide arvutamise kohta – Hõlmamine

(EÜ artikkel 241; komisjoni teatis 98/C 9/03)

2. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kehtestatud suunised – Võimalus võtta arvesse väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate erilist olukorda

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

3. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus ja kestus – Eristamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Horisontaalne kartellikokkulepe hindade, koguste ja klientide jagamise kohta – Väga raske rikkumine – Asjaolud, mis ei välista seda määratlust

(EÜ artikli 81 lõige 1; komisjoni teatis 98/C 9/03)

5. Konkurents – Kartellid – Turu piiritlemine – Ese – Liikmesriikidevahelisele kaubandusele avaldatava mõju kindlaksmääramine

(EÜ artikkel 81)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Terve rikkumise mõjude arvesse võtmine – Raskendavate või kergendavate asjaolude hindamine iga üksiku osalise tasemel

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Kergendavad asjaolud – Asjaomase sektori halb rahaline olukord – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Asjaomase ettevõtja kogukäive – Rikkumise esemeks olevatelt kaupadelt saadud käive – Kummagi käibe arvessevõtmine – Piirid

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kohustus võtta arvesse asjaomase ettevõtja rahalist olukorda – Puudumine – Ettevõtja tegelik maksevõime vastavates ühiskondlikes oludes – Arvessevõtmine – Trahvi kehtestamine summas, mis toob trahvi tagajärjel kaasa ettevõtja pankroti või likvideerimise – Põhimõttelise keelu puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 5 alapunkt b)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Hoiatav mõju nii rikkuva ettevõtja kui ka kolmandate isikute suhtes

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

11. Konkurents – Trahvid – Trahvi määramine – Nõue, et ettevõtja peab saama rikkumisest tulu – Puudumine – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumiste raskus – Kergendavad asjaolud – Tulu puudumine – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 2 esimene lõik)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Maksimaalne summa – Arvutamine – Arvesse võetav käive – Kogukäive – Piirava tegevusega seotud toote müügist tekkinud käibe arvesse võtmata jätmine – Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

13. Ühenduse õigus – Õiguse üldpõhimõtted – Karistusõiguslike sätete tagasiulatuva jõu puudumine – Kohaldamisvaldkond – Konkurents – Haldusmenetlus – Põhimõtte ulatus – Trahvisummade taseme tõstmine üksikotsustes või üldkohaldatavates otsustes – Ootuspärasus asjaomastele ettevõtjatele – Lubatavus

(Euroopa inimõiguste konventsioon, artikkel 7; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõiked 2 ja 4; komisjoni teatis 98/C 9/03)

14. Konkurents – Trahvid – Trahve määrav otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Viide asjaoludele, mis võimaldasid komisjonil rikkumise raskust ja kestust hinnata – Piisav viide

(EÜ artikkel 253)

1. Kuigi komisjoni kehtestatud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei ole ettevõtjale trahvi määramise otsuse, mis põhineb määrusel nr 17, õiguslikuks aluseks, määravad nad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mille komisjon võttis trahvisummade määramisel aluseks. Arvestades selliste käitumisreeglite nagu suunised õiguslikke tagajärgi ja nende üldise ulatusega sätteid, mida komisjon vaieldamatult vaidlusaluses otsuses kohaldas, siis esineb selle otsuse ja suuniste vahel otsene seos ja seega võib nende kohta esitada õigusvastasuse väite.

(vt punkt 35)

2. Komisjoni kehtestatud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta lubavad komisjonil vastavate asjaolude korral arvesse võtta väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate erilist olukorda.

(vt punkt 39)

3. Määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 nähakse otseselt ette, et trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta „nii rikkumise raskusastet kui ka kestust”. Selle teksti valguses ja isegi kui sisemiselt on osad rikkumised kestva olemusega, ei ole siiski komisjonil keelatud arvesse võtta nende tegelikku kestust igas konkreetses asjas. Seega on selliste kartellikokkulepete, mis on mõeldud pikaajalistena, ent mis pärast lühikest tegevusaega komisjoni poolt avastatakse või mõne osalise poolt üles tunnistatakse, kahjulik mõju tingimata väiksem kui olukorras, kui nad tegutseksid tegelikult pikaajaliselt. Seetõttu tuleb igas asjas eristada rikkumise kestust ja raskust, mis tuleneb rikkumisele omasest laadist.

(vt punkt 45)

4. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvisummade kehtestamise raames peab rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel eelkõige arvesse võtma seda, milliseid piiranguid tekitati konkurentsile. Sellega seoses võib komisjon õigustatult lugeda laadilt väga raskeks rikkumiseks horisontaalse kartellikokkulepe, millega Euroopa tasandil määrati kindlaks hinnad ja kehtestati kogused ning määrati vähemalt üks klient.

Seda kvalifikatsiooni ei sea kahtluse alla ei kartellikokkuleppe rakendamise kontrolli ametlike meetmete puudumine ega ka asjaolu, et kvoodid kehtestati Euroopa tasandil ja et seega ei esine riigisiseste turgude eraldamist, ega ka asjaolu, et kehtestati üksnes viitehinnad, ega ka lõpuks asjaolu, et jagamine puudutas vaid teatavaid kliente.

(vt punktid 66, 67, 70, 71, 77, 82, 90)

5. Komisjonil on EÜ artikli 81 alusel vastu võetud otsuses kohustus piiritleda turg, kui ilma sellise piiritlemiseta ei ole võimalik kindlaks määrata, kas asjaomane ettevõtjatevaheline kokkulepe, ettevõtjate ühenduste otsus või kooskõlastatud tegevus võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust või kas selle eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires.

(vt punkt 122)

6. Kui ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise panid toime mitu ettevõtjat, siis ei tule trahvide üldise taseme kindlaksmääramisel arvesse võtta ettevõtja väidetavast tegelikust tegevusest tulenevaid mõjusid, vaid terve rikkumise, milles ta osales, mõjusid.

Seevastu tuleb uurida iga ettevõtja rikkumises osalemise suhtelist raskusastet, et kindlaks määrata, kas nende suhtes esineb raskendavaid või kergendavaid asjaolusid.

(vt punktid 127, 132)

7. Komisjonil ei ole kohustust kartellikokkulepetega seotud rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel lugeda kergendavaks asjaoluks asjaomase sektori halba rahalist olukorda. Tegelikult sünnivad kartellikokkulepped reeglina siis, kui teatavas sektoris esinevad raskused.

(vt punkt 139)

8. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvi summa kindlaksmääramisel ei tohi teiste hinnanguelementidega võrreldes omistada ettevõtja kogukäibele ega rikkumise esemeks olevatelt kaupadelt saadud käibele ebaproportsionaalset tähtsust, nii et sobiva trahvi määramine ei saa toimuda lihtsa arvutuse põhjal kogukäibe alusel, ja seda eelkõige siis, kui asjaomased kaubad kujutavad üksnes väikest osa sellest käibest.

(vt punkt 154)

9. Komisjonil ei ole kohustust trahvisumma kindlaksmääramise käigus arvestada ettevõtja puudulikku rahalist olukorda, kuna sellise kohustuse tunnustamine viiks turutingimustega halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise andmiseni. Seda järeldust ei saa vaidluse alla seada komisjoni kehtestatud suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 5 alapunkt b, mille kohaselt tuleb arvesse võtta ettevõtja tegelikku maksevõimet. Tegelikult omab see võime tähendust üksnes „vastavates ühiskondlikes oludes”, mis seisnevad trahvi maksmise tagajärgedes eelkõige töötuse suurenemise näol või puudutatud ettevõtjast tootmisahelas ees- või tagapool olevate majandusharude olukorra halvenemises.

Lisaks ei ole ühenduse õigusega keelatud see, et ühenduse ametiasutuse poolt võetud meede tooks kaasa konkreetse ettevõtja pankroti või likvideerimise. Isegi kui ettevõtja likvideerimine oma konkreetses juriidilises vormis kahjustab omanike, aktsionäride või osanike rahalisi huve, ei tähenda see sugugi, et ettevõtja poolt esindatud isiklikud, varalised ja mittevaralised osad kaotaksid ühtlasi oma väärtuse.

(vt punktid 161–163)

10. Hoiatuseesmärgiga, mida komisjon võib trahvisummat kindlaks määrates taotleda, üritatakse tagada, et ettevõtjad järgiksid asutamislepinguga kehtestatud konkurentsieeskirju, mis reguleerivad nende tegevust ühenduses või Euroopa majanduspiirkonnas. Sellest tuleneb, et ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi hoiatavat laadi saab määrata üksnes süüdi mõistetud ettevõtja konkreetsest olukorrast lähtuvalt.

(vt punkt 181)

11. Kuigi ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvisumma peab olema proportsionaalne rikkumise kestuse ja teiste rikkumise raskusastme hindamisel arvesse tulevate asjaoludega, sh asjaomase ettevõtja tegevusest tekkida võinud tuluga, siis ei ole asjaolu, et ettevõtja ei saanud rikkumisest mingit tulu, takistuseks sellele, et talle määrataks trahv, sest vastasel juhul kaotaks trahv oma hoiatava olemuse. Sellest tuleneb, et komisjonil ei ole kohustust trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võtta seda, et kõnealusest rikkumisest ei saadud mingit tulu.

Kuigi komisjon võiks suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 2 esimese lõigu viienda taande kohaselt ja raskendavate asjaolude alusel suurendada trahvi, nii et see ületaks rikkumisega ebaseaduslikult saadud tulu, siis ei tähenda see, et komisjon oleks endale seadnud kohustuse igas olukorras trahvisumma kindlaksmääramiseks tõendada tuvastatud rikkumisega seotud rahalist kasu. Teisisõnu ei saa sellise kasu puudumist lugeda kergendavaks asjaoluks.

(vt punktid 184–186)

12. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvi summa kindlaksmääramisel on määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 kehtestatud iga rikkumises osalenud ettevõtte eelneva aasta käibest 10% ülempiiri eesmärgiks vältida seda, et trahvid oleksid ettevõtja suurusega võrreldes ebaproportsionaalsed. Kuna vaid kogukäive võib selle kohta ligikaudse viite anda, tuleb seda ülempiiri mõista nii, et sellega viidatakse kogukäibele.

Seega ei saa asjaomane ettevõtja väita, et teda on ebavõrdselt koheldud rikkumises osalenud teistele ettevõtjatele määratud trahve arvestades, kuna komisjon ei võtnud trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse tema käivet, mis tal tekkis asjaomase toote pealt, võrreldes tema kogukäibega.

(vt punktid 196, 199)

13. Karistusõiguslike sätete tagasiulatuva jõu puudumine on kõigi liikmesriikide õiguskordadele ühine põhimõte ning on väljendatud ka Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 7 ja on lahutamatu osa õiguse üldpõhimõtetest, mille järgimist tagab ühenduse kohus.

Sellega seoses, isegi kui määruse nr 17 artikli 15 lõikest 4 ilmneb, et komisjoni otsused, millega määratakse konkurentsiõiguse rikkumise eest trahve, ei oma karistusõiguslikku iseloomu, on komisjonil siiski kohustus igasuguses haldusmenetluses, mis võib asutamislepingu konkurentsieeskirjade kohaldamise käigus kaasa tuua karistusi, järgida ühenduse õiguse üldpõhimõtteid ja eelkõige tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet.

Sellegipoolest peavad trahviga lõppeda võivas haldusmenetluses osalevad ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon otsustab ükskõik millisel hetkel tõsta trahvisummasid nende varasema suurusega võrreldes. See kehtib mitte üksnes siis, kui komisjon tõstab üksikutes otsustes trahvisummasid, vaid ka siis, kui seda tehakse üldiste käitumisnormidega nagu suunised.

Sellest tuleb järeldada, et arvestades komisjoni kaalutlusõigust trahvisummade kindlaksmääramisel, et suunata ettevõtjate käitumist konkurentsieeskirjade tähenduses, ei ole suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sisalduv uus trahvide arvutamise meetod, isegi kui see toob kaasa määratavate trahvide summade tõusu komisjoni varasema praktikaga võrreldes, vastuolus Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 7 sätestatud põhimõtetega, kui see oli puudutatud ettevõtjatele asjaomase rikkumise toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane.

(vt punktid 205–210)

14. Mis puudutab mitmele ettevõtjale ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahve määranud otsust, siis tuleb põhjendamiskohustuse ulatus kindlaks määrata eelkõige arvestades seda, et rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata suurest hulgast asjaoludest sõltuvalt, nagu eelkõige juhtumi konkreetsed asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav ulatus, ilma et kohustuslikult arvesse võetavatest tingimustest oleks kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu.

Sellega seoses ei kohusta põhjenduskohustuse sisulise formaalsuse nõuded komisjoni märkima oma otsuses trahvide arvutamise meetodiga seonduvaid arvandmeid, vaid üksnes seda, et märgitaks hinnanguelemendid, mis võimaldasid komisjonil mõõta rikkumise raskusastet ja kestust.

(vt punktid 218, 222)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (viies koda)

29. november 2005( )

Konkurents – EÜ artikkel 81 – Kartellid – Tsinkfosfaadi turg – Trahv – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Tühistamishagi – Õigusvastasuse väide – Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 – Rikkumise raskus – Proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtted – Põhjendus

Kohtuasjas T-64/02,

Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG, asukoht Langelsheim (Saksamaa), esindajad: advokaadid F. Montag ja G. Bauer,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: F. Castillo de la Torre, keda abistas advokaat H.‑J. Freund, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

mille esemeks on taotlus tühistada osaliselt komisjoni 11. detsembri 2001. aasta otsus 2003/437/EÜ, mis käsitleb EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 alusel algatatud menetlust (juhtum COMP/E-1/37.027 – tsinkfosfaat) (ELT 2003, L 153, lk 1), või teise võimalusena vähendada hagejale määratud trahvi summat,

EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda),

koosseisus: koja esimees P. Lindh, kohtunikud R. García-Valdecasas ja J. D. Cooke,

kohtusekretär: ametnik J. Plingers,

arvestades kirjalikus menetluses ja 1. juulil 2004 toimunud kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Asjaolud

1 Saksa õiguse alusel asutatud äriühing Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG (edaspidi „hageja” või „Heubach”) toodab ja turustab orgaanilisi pigmente ja erimineraale, mida kasutatakse peamiselt tindi, plastmassi ja värvide tootmises. Heubach toodab ja müüb tsinkfosfaati ja eelkõige muundatud ühendeid. 2000. aastal oli tema kogukäive 71,02 miljonit eurot.

2 Kuigi tsingi ortofosfaatide keemilised valemid võivad pisut erineda, kujutavad nad endast homogeenset keemiatoodet üldnimetusega „tsinkfosfaat”. Tsinkoksiidist ja fosforhappest saadavat tsinkfosfaati kasutatakse sageli värvitööstuses roostevastase mineraalpigmendina. Seda müüakse tavalise tsinkfosfaadi või muundatud ehk „aktiivse” tsinkfosfaadi kujul.

3 2001. aastal oli suurim osa maailma tsinkfosfaadi turust järgmise viie Euroopa tootja käes: hageja, James M. Brown Ltd (edaspidi „James Brown”), Société nouvelle des couleurs zinciques SA (edaspidi „SNCZ”), Trident Alloys Ltd (edaspidi „Trident”, endine Britannia Alloys and Chemicals Ltd, edaspidi „Britannia”) ja Union Pigments AS (endine Waardals AS; edaspidi „Union Pigments”). Ajavahemikus 1994–1998 oli tavalise tsinkfosfaadi turu väärtus maailmatasandil 22 miljonit eurot aastas ja Euroopa Majanduspiirkonna tasandil 15–16 miljonit eurot aastas. Euroopa Majanduspiirkonnas olid tavalise tsinkfosfaadi turul Heubachil, SNCZ-il, Tridentil (endine Britannia) ja Union Pigmentsil umbes võrdne turuosa (ligi 20%). James Brownil oli selgelt väiksem turuosa. Tsinkfosfaati ostavad suured värvitootjad. Värviturgu kontrollivad paar rahvusvahelist keemiagruppi.

4 Komisjon viis 13. ja 14. mail 1998 samaaegselt ja ilma ette teatamata nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), artikli 14 lõike 2 alusel läbi uurimise hageja, SNCZ ja Tridenti äriruumides. 13. maist kuni 15. maini 1998 viis Euroopa Vabakaubandusassotsiatsiooni (EFTA) järelevalveamet Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu 23. protokolli artikli 8 lõike 3 alusel komisjoni esitatud taotluse põhjal samaaegselt ja ilma ette teatamata EFTA riikide vahelise kokkuleppe järelevalveameti ja kohtu asutamise kohta 4. protokolli II peatüki artikli 14 lõike 2 alusel läbi uurimise Union Pigmentsi äriruumides.

5 Haldusmenetluse käigus teavitasid Union Pigments ja Trident komisjoni oma kavatsusest teha viimasega täielikku koostööd vastavalt 18. juuli 1996. aasta teatisele kartellide puhul trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta (EÜT 1996, C 207, lk 4, edaspidi „koostööteatis”) ja tegid kumbki avaldused kartelli küsimuses (edaspidi „Union Pigmentsi avaldus” ja „Tridenti avaldus”).

6 Komisjon esitas 2. augustil 2000 vastuväiteteatise ettevõtjatele, kellele on adresseeritud käesolevas asjas vaidlustatud otsus (vt allpool punkt 7), k.a hagejale.

7 Komisjon võttis 11. detsembril 2001 vastu otsuse 2003/437/EÜ, mis käsitleb EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 alusel algatatud menetlust (juhtum COMP/E-1/37.027 – tsinkfosfaat) (ELT 2003, L 153, lk 1). Käesoleva kohtuotsuse tegemisel võeti arvesse see otsus, millest teavitati asjaomaseid ettevõtjaid ja mis oli lisatud hagiavaldusele (edaspidi „vaidlustatud otsus”). See otsus erineb teatavas osas Euroopa Liidu Teatajas ilmunud versioonist.

8 Vaidlustatud otsuses märgib komisjon, et ajavahemikus 24. märtsist 1994 kuni 13. maini 1998 eksisteeris Britannia (Trident alates 15. märtsist 1997), Heubachi, James Browni, SNCZ ja Union Pigmentsi vahel kartellikokkuleppe. Kartellikokkulepe puudutas üksnes tavalist tsinkfosfaati. Kartelli liikmed olid kõigepealt sõlminud turu jagamise kokkuleppe, milles olid määratud tootjatele müügikogused. Teiseks olid nad igal kohtumisel kindlaks määranud „madalaimad” või „soovituslikud” hinnad ning neist üldiselt kinni pidanud. Kolmandaks oli toimunud ka teatav klientide jagamine.

9 Vaidlustatud otsuse resolutiivosas on märgitud:

„Artikkel 1

Britannia […], […] Heubach […], James […] Brown, [SNCZ], Trident […] ja [Union Pigments] on rikkunud asutamislepingu artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõike 1 sätteid, osaledes jätkuvas kokkuleppes ja/või kooskõlastatud tegevuses tsinkfosfaadi sektoris.

Rikkumise kestus oli järgmine:

a) […] Heubachi […], James [….] Browni […], [SNCZ] ja [Union Pigmentsi] puhul: 24. märtsist 1994 kuni 13. maini 1998.

[…]

Artikkel 3

Artiklis 1 märgitud rikkumise eest määratakse järgmised trahvid:

a) Britannia […]: 3,37 miljonit eurot;

b) […] Heubach […]: 3,78 miljonit eurot;

c) James […] Brown […]: 940 000 eurot;

d) [SNCZ]: 1,53 miljonit eurot;

e) Trident […]: 1,98 miljonit eurot;

f) [Union Pigments]: 350 000 eurot.

[…]”

10 Trahvisumma arvutamiseks kasutas komisjon suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3, ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) ning koostööteatises esitatud metodoloogiat.

11 Nii kehtestas komisjon esiteks rikkumise raskusastmest ja kestusest lähtuvalt „põhisumma” (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 261–313).

12 Esimese teguri osas leidis komisjon, et rikkumine tuleb lugeda „väga raskeks”, arvestades asjaomase käitumise laadi, selle käitumise tegelikku mõju tsinkfosfaadi turul ja asjaolu, et see käitumine hõlmas tervet ühisturgu ja EMP loomise järel tervet EMP-d (vaidlustatud otsuse põhjendus 300). Eraldiseisvalt rikkumise väga raskest laadist võttis komisjon oma selgituste kohaselt arvesse asjaomase turu piiratud suurust (vaidlustatud otsuse põhjendus 303).

13 Komisjon kohaldas asjaomastele ettevõtjatele „erinevat kohtlemist”, et esiteks võtta arvesse nende tegelikku majanduslikku suutlikkust konkurentsi oluliselt kahjustada ja teiseks määrata trahv summas, mis tagab piisava hoiatava mõju (vaidlustatud otsuse põhjendus 304). Selle tarvis jagas komisjon ettevõtjad kahte kategooriasse lähtuvalt nende „suhtelisest suurusest asjaomasel turul”. Seega lähtus ta rikkumise viimasel aastal iga nimetatud ettevõtja poolt EMP-s asjaomase toote müügist saadud käibest ja võttis arvesse asjaolu, et hageja, Britannia (Trident alates 15. märtsist 1997), SNCZ ja Union Pigments olid „peamised tsinkfosfaadi tootjad EMP-s suhteliselt sarnase, 20% ületava või umbes 20% suuruse turuosaga” (vaidlustatud otsuse põhjendused 307 ja 308). Hageja, nagu ka Britannia, SNCZ, Trident ja Union Pigments, pandi esimesse kategooriasse („lähtepunkt” 3 miljonit eurot). „Selgelt väiksema” turuosaga James Brown jäeti teise kategooriasse („lähtepunkt” 750 000 eurot) (vaidlustatud otsuse põhjendused 308 ja 309).

14 Kestuse teguri osas leidis komisjon, et hagejale süüks arvatav rikkumine oli „keskmise kestusega” alates 24. märtsist 1994 kuni 13. maini 1998 (vaidlustatud otsuse põhjendus 310). Seetõttu suurendas komisjon hageja lähtepunkti 40% võrra ning sai „põhisummaks” 4,2 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 310 ja 313).

15 Seejärel leidis komisjon, et käesolevas asjas ei tule raskendavaid või kergendavaid asjaolusid kohaldada (vaidlustatud otsuse põhjendused 314–336). Muu hulgas lükkas ta tagasi kartelliaegsele „halvale majanduslikule olukorrale” ja asjaomaste ettevõtjate konkreetsetele omadustele viitavad argumendid (vaidlustatud otsuse põhjendused 337–343). Seejärel määras komisjon hagejale trahvisummaks „enne [koostöö]teatise kohaldamist” 4,2 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 344).

16 Komisjon meenutas ka määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 järgset ülempiiri, mida igale ettevõtjale määratav trahv ei või ületada. Hageja trahvisummat enne koostööteatise kohaldamist see ülempiir ei mõjutanud (vaidlustatud otsuse põhjendus 345).

17 Lõpuks vähendas komisjon hageja trahvi koostööteatise alusel 10% võrra, võttes arvesse, et ta oli oma vastuses vastuväiteteatisele teatanud, et ta ei vaidle sisuliselt vastu seal esitatud asjaoludele (vaidlustatud otsuse põhjendused 360, 363 ja 366). Nii oli hagejale määratud trahvi lõppsummaks 3,78 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 370).

Menetlus ja poolte nõuded

18 Esimese Astme Kohtu kantseleisse 28. veebruaril 2002 saabunud hagiavaldusega esitas hageja käesoleva hagi.

19 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (viies koda) avada suulise menetluse ja menetlust korraldavate meetmete raames palus pooltel esitada teatavad dokumendid ja vastata teatavatele kirjalikele küsimustele. Pooled täitsid need nõuded.

20 Pooled esitasid oma kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele 1. juuli 2004. aasta kohtuistungil.

21 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artikli 3 punkt b;

– teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi summat;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

22 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

A – Õigusvastasuse väide

1. Poolte argumendid

23 Hageja märgib, et vaidlustatud otsuse artikli 3 punkt b on tühine, kuna selles ettenähtud trahvisumma on arvutatud suuniste põhjal, mis rikuvad määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2.

24 Ta kinnitab, et õigusvastasuse väide on vastuvõetav ja et tagasi tuleb lükata komisjoni argument, et suuniste õigusvastasus ei tooks kaasa vaidlustatud otsuse tühistamist, sest selle ainsaks õiguslikuks baasiks on määruse nr 17 artikli 15 lõige 2.

25 Selle põhjal väidab hageja esiteks, et määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 tuleb lugeda nii, et sellega kehtestatakse üldine kohustus arvutada trahv proportsionaalselt puudutatud ettevõtjate käibega. Hageja sõnul on see ainus viis, kuidas asjaomase ettevõtja majanduslikku suutlikkust hinnata. Suunised seevastu lähtuvad üldistest trahvikategooriatest, mis on kehtestatud sõltumatult käibest ja seetõttu ka asjaomase ettevõtja majanduslikust suutlikkusest. Eelkõige nähakse suunistes ette „väga raskeks” loetud rikkumistele kindlasummaline trahv vähemalt 20 miljonit eurot, sõltumata puudutatud ettevõtja suurusest.

26 See rikkumine on kestev, vaatamata sellele, et suunistes lubatakse teatud eristamist lähtuvalt teatud asjaoludest nagu toimepandud rikkumise laad, rikkuja tegelik majanduslik suutlikkus põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele või asjaomase turu vähene tähtsus. Selline eristamine on tegelikult võimalik üksnes suunistes sätestatud kategooriate siseselt.

27 Mis puudutab komisjoni argumenti, et ettevõtja majanduslik suutlikkus, mida eelkõige näitab ettevõtja kogukäive, on üksnes üks nendest kriteeriumidest, mida tuleb arvestada, siis hageja vastab, et ta ei vaidle vastu sellele, et arvestada tuleb mitme kriteeriumiga, vaid heidab komisjonile üksnes ette, et viimane ei olnud arvestanud hageja kasuks. Hageja sõnul ilmneb kohtupraktikast, et suunistega ei ole vastuolus see, kui kogukäivet, st asjaomaste ettevõtjate käivet puudutatud toote turul „trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võetakse, et kinni pidada ühenduse õiguse üldpõhimõtetest ja kui asjaolud seda nõuavad” (Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T-32/99: LR AF 1998 v. komisjon, EKL 2002, lk II-1705, punkt 283).

28 Teiseks märgib hageja, et trahvisumma arvutamisel absoluutskaalal esitatud summade põhjal kehtestavad suunised arvutamise meetodi, mis ei võta arvesse väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKE), nagu hageja, suurust. Ta täheldab, et 2000. aastal oli tema kogukäive 71 miljonit eurot ja et Euroopa tasandil tavalise tsinkfosfaadi turul oli 2000. aastal tema käive üksnes 3,48 miljonit eurot, mis kujutab vaid 4,9% tema kogukäibest. Ta lisab, et sellel turul saadud käibe eest vastutas üksnes väike kuueliikmeline töögrupp, keda abistas mõni töötaja. Ta ei saanud nimetatud toote pealt peaaegu mingit kasumit ja oli tihti isegi kahjumis.

29 Sellegipoolest kohaldatakse põhisummat, sh „väga rasketele” rikkumistele ette nähtud summat suuruses vähemalt 20 miljonit eurot ka siis, kui asjaomased ettevõtjad on VKE-d. Käesolevas asjas on selle „kindlasummaliseks muutmise” tulemusel hagejale määratud trahvisumma kogukäibega võrreldes arvestatavalt kõrgem teistes raskusastme alusel võrreldavates asjades määratud trahvidest. Selle argumendi toetuseks viitab hageja mitmele komisjoni otsusele, milles määrati tunduvalt väiksemaid trahve (komisjoni 28. jaanuari 1998. aasta otsus 98/273/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 alusel algatatud menetluses (IV/35.733 – VW) (EÜT L 124, lk 60, edaspidi „Volkswageni otsus”); komisjoni 14. oktoobri 1998. aasta otsus 1999/210/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 alusel algatatud menetluses (asi IV/F-3/33.708 – British Sugar plc, asi IV/F-3/33.709 – Tate & Lyle plc, asi IV/F-3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd, asi IV/F-3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (EÜT 1999, L 76, lk 1, edaspidi „British Sugari otsus”); komisjoni 21. oktoobri 1998. aasta otsus 1999/60/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 alusel algatatud menetluses (IV/35.691/E-4 – Eelisoleeritud torud) (EÜT 1999, L 24, lk 1, edaspidi „Eelisoleeritud torude otsus”)). Nii on hagejale kehtestatud trahv tema käibest lähtuvalt kuni 280 korda kõrgem kui British Sugari otsuses määratud trahv. Teisisõnu on suunised õigusvastased, kuna nende tagajärjel määratakse sarnase raskusastmega asjades käivetega võrreldes ebaproportsionaalsed trahvid.

30 Vastusena komisjoni argumendile, mille kohaselt viimane võttis arvesse hageja suurust, kui ta määras 20 miljoni euro suuruse lähtepunkti asemel 3 miljoni euro suuruse lähtepunkti (vt eespool punkt 13), leiab hageja, et „kindlasummaliseks muutmisel” on sellegipoolest tagajärjed määratud trahvidele ja see viib ebaproportsionaalsete trahvide määramiseni.

31 Kolmandaks kinnitab hageja, et samuti on õigusvastane suunistes ettenähtud põhisumma tõstmine rikkumise kestuse tõttu. Teatavad rikkumised, eelkõige kvootidest lähtuvad kartellikokkulepped, ulatuvad juba oma laadilt mitmele aastale. Selle pika kestuse eest on karistatud juba sellega, kui rikkumine on loetud väga raskeks. Nähes ette, et trahvisummat suurendatakse rikkumiste kestusest lähtuvalt, viivad suunised olukorrani, kus asjaomast ettevõtjat karistatakse kahekordselt.

32 Kõigepealt väljendab komisjoni kahtlusi, kas õigusvastasuse väide on vastuvõetav, kuna suunised ei kujuta endast vaidlustatud otsuse õiguslikku alust. Kuigi komisjon kasutas käesolevas asjas trahvide arvutamiseks suunistes esitatud metodoloogiat, on siiski määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 vaidlustatud otsus ainus õiguslik alus. Seega, isegi kui suunised loetakse õigusvastasteks, ei tooks see kaasa vaidlustatud otsuse ebaseaduslikkust.

33 Põhiküsimuses märgib komisjon, et Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsustest eelisoleeritud torude kartelli kohta ilmneb, et suunised ei riku määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 (Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsused T-9/99: HFB jt v. komisjon, EKL 2002, lk II-1487; T-15/99: Brugg Rohrsysteme v. komisjon, EKL 2002, lk II-1613; T-16/99: Lögstör Rör v. komisjon, EKL 2002, lk II-1633; T-17/99: KE KELIT v. komisjon, EKL 2002, lk II-1647; T-21/99: Dansk Rørindustri v. komisjon, EKL 2002, lk II-1681; T-28/99: Sigma Tecnologie v. komisjon, EKL 2002, lk II-1845; T-31/99: ABB Asea Brown Boveri v. komisjon, EKL 2002, lk II-1881 ja eelkõige eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punktid 223–232 ja 278–291). Seetõttu tuleb see ebaseaduslikkuse vastuväide lükata põhjendamatuse tõttu tagasi.

34 Eeskätt leiab komisjon, et põhjendamata on hageja argument, et komisjon pidi arvestama hageja väikest käivet ning et komisjon on kõrvale kaldunud kogukäibe ja teistes otsustes kehtestatud trahvide vahelisest suhtest. Mis puudutab võrdlust British Sugari otsusega, siis märgib komisjon, et hageja näib arvavat, et komisjon oleks kas pidanud sõltuvalt rikkumise raskusastmest kehtestama lähtepunktiks 18 miljonit eurot (British Sugaris kasutatud lähtepunkt) korrutatuna 280-ga, st 5,04 miljardit eurot, või siis oleks komisjon pidanud jagama hagejale käesolevas asjas määratud lähtepunkti 3 miljonit eurot 280-ga ja saama lähtepunktiks 10 000 eurot. Hageja unustab aga, et vastavalt kohtupraktikale peab komisjon igal juhul kehtestama summa, millel on piisav hoiatav mõju.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

35 Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi suunised ei ole vaidlusaluse otsuse, mis põhineb määrusel nr 17, õiguslikuks aluseks, määravad nad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mille komisjon võttis trahvisummade määramisel aluseks (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punkt 274). Arvestades selliste käitumisreeglite, nagu suunised, õiguslikke tagajärgi ja nende üldise ulatusega sätteid, mida komisjon vaieldamatult vaidlusaluses otsuses kohaldas, tuleb sedastada, et selle otsuse ja suuniste vahel esineb otsene seos. Sellest tulenevalt on õigusvastasuse väide vastuvõetav.

36 Hageja viitab suuniste õigusvastasusele, sest vastupidiselt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2, mis tema sõnul sätestab, et trahvid tuleb arvutada proportsionaalselt asjaomaste ettevõtjate käibega, võtavad suunised lähtepunktiks üldised trahvikategooriad, mis on kindlaks määratud käibest sõltumatult. Seega ei võeta arvesse asjaolu, et hageja on VKE. Täiendavalt võetakse hageja sõnul suunistes rikkumise kestust arvesse kaks korda.

37 Vastupidiselt hageja kinnitustele ei lähe suunised välja määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 määratletud karistuste õiguslikust raamistikust. Suunistes esitatud trahvisummade arvutamise üldmeetod põhineb kahel määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 mainitud kriteeriumil, milleks on rikkumise raskusaste ja selle kestus, ja järgib iga ettevõtja käibe ülempiiri, mis on kehtestatud samas sättes (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punktid 231 ja 232 ja Esimese Astme Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 ja T-252/01: Tokai Carbon jt v. komisjon, EKL 2004, lk II-1181, punktid 189 ja 190).

38 Suunised kujutavad endast komisjoni koostatud ülevaadet sellest, kuidas ta hindab raskusastet ja kestust puudutavaid tegureid ja mis on ta metodoloogia, et hinnata rikkumisi seoses nende laadi ning nimetatud asja asjaoludega. Määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ei ole nõutud, et trahv oleks proportsionaalne asjaomase ettevõtja käibega. Sellest tuleneb üksnes, et kui trahv ületab 1 miljonit eurot, ei või see ületada asjaomase ettevõtja käibest 10% (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punkt 278).

39 Lisaks lubavad suunised komisjonil vastavate asjaolude korral arvesse võtta VKE-de erilist olukorda, võrreldes nende ettevõtjatega, kellel on asjaomasel turul või kogu maailmas kõrgem käive. Esimese Astme Kohus leidis sellega seoses juba, et suuniste kohaldamisel võib olla tähtsust asjaomaste ettevõtjate käibel, kui hinnatakse rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust teistele ettevõtjatele olulist kahju tekitada ning vajadust tagada trahvi piisavalt ennetav toime või kui hinnatakse asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on tavaliselt olemas piisavad infrastruktuurid õigus- ja majandusteadmiste olemasoluks, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest. Asjaomaste ettevõtjate käibel võib olla tähtsust ka konkreetse juhtumi kaalu ja seega rikkumise tegeliku mõju hindamisel igale konkureerivale ettevõtjale, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt. Samuti võib ettevõtjate käive näidata rikkujate saadud majanduslikku või rahalist kasu või teisi asjaomaste ettevõtjate tunnusjooni, mida olenevalt olukorrast tuleb arvesse võtta (eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Lögstör Rör v. komisjon, punktid 295 ja 296 ning eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri v. komisjon, punkt 203).

40 Mis puudutab hageja kinnitust, et suunised rikuvad määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, kuna seal nähakse ette „väga raskeks” loetud rikkumistele kindlasummaline trahv vähemalt 20 miljonit eurot, isegi kui asjaomane ettevõtja on VKE, siis tuleb sedastada, et suunistes ettenähtud põhisummad on üksnes „võimalikud” (punkt 1 A). Seega on komisjonil vabadus kehtestada põhisumma, mis jääb allapoole 20 miljonit eurot. Seega, kuigi hageja pani käesolevas asjas toime väga raske rikkumise, määras komisjon kindlaks tema trahvi 3 miljoni euro suuruse lähtepunkti, mis on tunduvalt madalam 20 miljoni euro suurusest miinimumist, mis suuniste kohaselt on tavapäraselt seda liiki rikkumistele ette nähtud (vaidlustatud otsuse põhjendus 309).

41 Mis puudutab hageja argumenti, et suunistega kehtestatakse käibest lähtuvalt kõrgemad trahvid, võrreldes samalaadsetes asjades teistele ettevõtjatele kehtestatud trahvidega, siis tuleb rõhutada, et komisjoni varasem otsuste tegemise praktika ei ole ise sellisena konkurentsivaldkonnas määratud trahvide õiguslikuks raamistikuks (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punkt 234). Asjaolu, et komisjon kohaldas minevikus teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks (Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique diffusion française jt v. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 109 ja Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-304/94: Europa Carton v. komisjon, EKL 1998, lk II-869, punkt 89).

42 Nii kaua, kui komisjon määrab igale samas rikkumises osalenud ettevõtjale rikkumise raskusastme ja kestusega võrreldes põhjendatud trahvi, ei saa talle ette heita seda, et osade ettevõtjate trahvisumma on nende käibega võrreldes suurem kui teistel ettevõtjatel varasemates asjades (vt analoogia alusel eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punkt 278).

43 Tuleb lisada, et rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga, nagu konkreetse juhtumi eripärased tehiolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui kohustuslikult arvesse võetavatest tingimustest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu (Euroopa Kohtu 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-219/95 P: Ferriere Nord v. komisjon, EKL 1997, lk I-4411, punkt 33 ja eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon, punkt 236). Asjakohased andmed, nagu puudutatud turud, tooted, riigid, ettevõtjad ning ajavahemikud, on erinevad igas juhtumis. Sellest tuleneb, et komisjoni ei saa kõigis raskusastme poolest võrreldavates asjades kohustada määrama trahve, mis lähtuvad samast käibe suurusest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-67/01: JCB Service v. komisjon, EKL 2004, lk II-49, punktid 187–189).

44 Tuleb meenutada, et igal juhul on suunistes ette nähtud „kindlaksmääratud” summad näitlikud ja seega ei saa iseenesest olla tegu proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisega.

45 Mis puudutab hageja argumenti, et suunistega võetakse rikkumise kestust puudutav tegur arvesse kaks korda, siis tuleb meenutada, et määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 nähakse otseselt ette, et trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta „nii rikkumise raskusastet kui ka kestust”. Seda teksti silmas pidades ja isegi kui sisemiselt on osa rikkumisi kestva olemusega, ei saa siiski komisjoni keelata arvesse võtmast nende tegelikku kestust igas konkreetses asjas. Seega on selliste kartellikokkulepete, mis on mõeldud tegutsema pikaajaliselt, ent mille komisjon pärast lühikest tegevusaega avastab või mõni osaline üles tunnistab, kahjulik mõju tingimata väiksem kui olukorras, kui nad tegutseksid tegelikult pikaajaliselt. Seetõttu tuleb igas asjas eristada rikkumise kestust ja raskust, mis tuleneb rikkumisele omasest laadist (vt selle kohta eespool punktis 37 viidatud kohtuotsus Tokai Carbon jt v. komisjon, punkt 259).

46 Sellest tulenevalt tuleb õigusvastasuse väide tagasi lükata.

B – Tühistamisväited

47 Hageja esitab viis väidet. Esimene väide puudutab määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja suuniste rikkumist. Teine väide puudutab proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist. Kolmas väide puudutab võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Neljas väide puudutab Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 7 rikkumist. Viies väide puudutab EÜ artikli 253 rikkumist.

1. Esimene väide, mis puudutab määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja suuniste rikkumist

48 Hageja märgib, et juhul kui suunised loetakse õiguspärasteks, tuleb leida, et komisjon on neid ekslikult kohaldanud. Hageja sõnul rikub vaidlustatud otsuse artikli 3 lõige b nii määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 kui ka suuniseid. See väide koosneb kolmest osast, mille kohaselt:

– komisjon ei hinnanud õigesti rikkumise raskusastet;

– kuna komisjon ei võtnud arvesse asjaolu, et üksnes väike osa hageja käibest oli rikkumisega seotud, siis on komisjon rikkunud määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 ja suuniseid;

– komisjon ei arvestanud tema majanduslikku suutlikkust.

a) Esimene osa, mis puudutab rikkumise raskusastme ekslikku hindamist

49 Hageja sõnul on määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 järgi trahvi arvutamisel määravaks rikkumise raskusaste. Käesolevas asjas on komisjon rikkumise selle laadi ning tegeliku mõju tõttu turule kvalifitseerinud ekslikult „väga raskeks” (vaidlustatud otsuse põhjendus 300). Hageja märgib, et ühest küljest ei võtnud komisjon arvesse kõiki asjakohaseid fakte, eelkõige rikkumise mõõdukat laadi, ja teisest küljest ei analüüsinud komisjon õigesti neid elemente, mille ta oli arvesse võtnud. Kui ta oleks rikkumist õigesti hinnanud, oleks ta pidanud määrama madalama trahvi.

50 Esimese väite esimene osa jaguneb neljaks etteheiteks, mille kohaselt on komisjon valesti hinnanud:

– rikkumise laadi;

– rikkumise mõju turule;

– tsinkfosfaadi turu kriisi kui kergendavat asjaolu;

– asjaolu, et rikkumine erineb teistest väga raskeks loetud kartellidest.

Rikkumise laad

– Poolte argumendid

51 Hageja märgib, et komisjon oleks pidanud rikkumise lugema mõõdukaks ja seega määrama talle väiksema trahvi. Ta nõustub küll, et kartellikokkulepe oli tõsine konkurentsiõiguse rikkumine, ent väidab siiski, et oht konkurentsile oli kartellikokkuleppe mõõdukaid aspekte silmas pidades suhteliselt piiratud. Ta märgib, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt „tuleb trahvisummade kindlaksmääramisel arvesse võtta kõiki asjaolusid, mis võivad rikkumiste raskusastme hindamisel arvesse tulla” (Esimese Astme Kohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95: Cimenteries CBR jt v. komisjon, EKL 2000, lk II-491, punkt 4949 ja eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt v. komisjon, punktid 120 ja 129). Varasemalt on komisjon seda kohtupraktikat järginud. Seevastu käesolevas asjas, kuigi komisjon tunnistas vastuväiteteatises, et esinevad rikkumise mõõdukat laadi tõendavad asjaolud, siis pärast trahvipoliitika kursi ilmset muutumist varjas ta vaidlustatud otsuses hiljem neid samu asjaolusid. Lisaks muutis komisjon kostja vastuses oma seisukohta mõõdukate aspektide tähtsuse suhtes. Komisjon tunnistas kostja vastuses, et need aspektid olid asjakohased rikkumise raskusastme analüüsi jaoks, ent nad ei muuda midagi asjaolu osas, et rikkumine tuleb lugeda „väga raskeks”.

52 Seejärel esitab hageja põhjused, miks tema arvates ei oleks rikkumist pidanud lugema „väga raskeks”.

53 Esiteks märgib hageja, et rikkumine seisnes mitteametlikus kokkuleppes, millel puudus igasugune eriline rakendusmehhanism puudutatud ettevõtjate poolt. Kuigi komisjon tunnistas seda asjaolu vastuväiteteatises, ei vähendanud ta siiski vaidlustatud otsuses trahvi. Seevastu aga polüpropüleeni otsuses määras komisjon madalama trahvi, võttes arvesse asjaolu, et asjaomased ettevõtjad ei olnud rakendusmehhanismi ette näinud (komisjoni 23. aprilli 1986. aasta otsus 86/398/EMÜ EMÜ asutamislepingu artikli 85 alusel algatatud menetluses (IV/31.149 – Polüpropüleen) (EÜT L 230, lk 1, edaspidi „polüpropüleeni otsus”), punkt 108). Oma laadilt on rikkumisel turule siis vähem kahjulikku mõju, kui puudub vastav rakendusmehhanism. Hageja arvates ei ole põhjendatud komisjoni argument, mille kohaselt erineb käesolev asi polüpropüleeni otsuse aluseks olnud asjast selle poolest, et käesolevate kokkulepete osalised olid allutatud survele, millel oli sama ülesanne ja sama mõju kui ametlikul rakendusmehhanismil. Hageja leiab, et määravaks on asjaolu, et ei polüpropüleeni asjas ega ka käesolevas asjas ei olnud ette nähtud ühtegi sunnimeedet, mis oleks võinud tagada kvootide järgimist.

54 Vastusena argumendile, et komisjonil ei ole kohustust järgida oma varasemat praktikat, märgib hageja, et kohtupraktika järgi on komisjon kohustatud arvesse võtma kõiki asjaolusid, mis võivad rikkumiste raskusastme hindamisel arvesse tulla (eespool punktis 51 viidatud kohtuotsus Cimenteries CBR jt v. komisjon, punkt 4949). Seetõttu ei saa komisjon hoiduda „meelevaldselt ja ilma määrava põhjuseta” arvestamast kriteeriume, mida ta varasemates otsustes on rikkumise raskusastme hindamisel asjakohaseks pidanud. Lisaks moonutas komisjon Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsust kohtuasjas T-347/94: Mayr-Melnhof v. komisjon (EKL 1998, lk II-1751). Hageja tunnistab, et Esimese Astme Kohus kinnitas nimetatud kohtuotsuses, et „ainuüksi asjaolu, et komisjon luges oma varasemas otsuste tegemise praktikas trahvisumma kindlaksmääramisel teatavaid elemente kergendavateks asjaoludeks, ei tähenda veel, et ta peaks sama hinnangu andma hilisemas otsuses” (punkt 368). Siiski leiab hageja, et see kinnitus ei mõjuta komisjoni kohustust võtta arvesse kõiki asjakohaseid elemente. Hageja märgib, et rikkumise raskusastme õigel hindamisel on hädavajalikeks elementideks rakendusmehhanismi puudumine, riikidevahelise konkurentsi takistuste puudumine (vt allpool punkt 56) ja hindade teisejärguline roll (vt allpool punkt 57). Ta lisab, et komisjon ei võtnud arvesse kõiki puudutatud ettevõtjatele soodsaid elemente, kuigi need olid hädavajalikud rikkumise raskusastme hindamisel. Hageja täpsustab, et eespool viidatud kohtuotsuse Mayr-Melnhof v. komisjon aluseks olnud asjas esines sektorisisene kriis, mida tuli arvesse võtta kui kergendavat asjaolu või kui suuniste punkti 5 tähenduses objektiivset tegurit ja mis on ebaolulisem rikkumise raskusastme hindamisel kui käesolevas asjas hageja esitatud elemendid. Lisaks vaidleb hageja vastu sellele, et eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 v. komisjon võimaldab komisjonil mitte arvestada oma varasemat otsuste tegemise praktikat. Nimetatud kohtuasjas sisaldab Esimese Astme Kohtu järeldus vastust LR AF-i kinnitusele, mille kohaselt suunistega toimunud muutus trahvide varasemas tasemes kujutab endast õigusliku raamistiku muudatust trahvide suhtes, mida võidakse määrata. See kohtuotsus ei võimalda komisjonil jätta arvestamata rikkumise raskusastme hindamiseks asjakohaseid elemente.

55 Mis puudutab komisjoni argumenti, et Esimese Astme Kohus tuvastas 14. mai 1998. aasta otsuses kohtuasjas T-348/94: Enso Española v. komisjon (EKL 1998, lk II-1875), et rakendamise kontrollimeetmete puudumine ei saa iseenesest kujutada kergendavat asjaolu, siis märgib hageja, et sellel kohtupraktikal ei ole tähtsust rikkumise raskusastme hindamisel. Ta lisab, et Esimese Astme Kohus leidis 17. detsembri 1991. aasta otsuses kohtuasjas T-6/89: Enichem Anic v. komisjon (EKL 1991, lk II-1623, punktid 269–271), et rakendusmehhanismi puudumine kujutab endast kergendavat asjaolu.

56 Teiseks märgib hageja, et kartell kehtestas kvoodid ainult Euroopa tasandil. Puudutatud ettevõtjad ei üritanud kvoote kehtestada riigiti ja seega ei toimunud riigisiseste turgude eraldamist. Järelikult oli oht konkurentsile juba algusest peale piiratud. Hageja väidab, et vastupidiselt komisjoni 30. novembri 1994. aasta otsusele 94/815/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluses (asi IV/33.126 ja 33.322 – Tsement) (EÜT L 343, lk 1; edaspidi „tsemendi otsus”), kus komisjon omistas erilise tähtsuse asjaolule, et asjaomased ettevõtjad olid kvoodid kehtestanud riigiti ja sel viisil eraldanud riigisisesed turud, ei võtnud komisjon seda asjaolu käesolevas asjas trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse.

57 Kolmandaks ja vastupidiselt teistele „väga raskeks” loetud rikkumistele oli käesolevas asjas hinnakokkuleppel teisejärguline roll. Hageja tunnistab, et mitmel kohtumisel mainiti hindasid, ent täpsustab, et arutlus sellel teemal piirdus eriti just rikkumise alguses kaebustega hindade madalama taseme ning liikmesriikidevaheliste hinnaerinevuste üle. Käsikirjalised märkmed 1994. ja 1995. aasta kohtumiste kohta ei sisalda mingit viidet hindadele, kuna kartellikokkuleppe alguses hindasid ei kehtestatud. Ta märgib, et nagu komisjon vastuväiteteatise punktis 99 mainis, tugines kartellikokkulepe põhimõttele „üksnes kogused, mitte hinnad”. Siiski olid miinimumhinnad kehtestatud. Hageja lisab, et puudutatud ettevõtjad kehtestasid üksnes viitehinnad ja, nagu komisjon tunnistab, on sellistel hindadel piiratum mõju kui kindlaksmääratud hindadel. Hageja täpsustab, et ta ei vaidle vastu asjaoludele, vaid nende hindamisele.

58 Hageja kritiseerib komisjoni sedastust, et tegelikult puudub oluline erinevus käesoleva kartellikokkuleppe ja teiste selliste kartellikokkulepete tasemes, mille puhul oli ette nähtud täpne hindade ja kvootide kindlaksmääramine ning tõhus rakendamine. Ta rõhutab asjaolu, et käesolevas asjas on oht konkurentsile ja takistused integratsioonile tunduvalt väiksemad.

59 Neljandaks väidab hageja, et kui välja arvata üks klient Tekno Winter ja ainus kord, mil James Brownile määrati mõned Ühendkuningriigi väikeettevõtjad, siis ei toimunud mingit klientide jagamist.

60 Komisjon märgib omalt poolt, et hageja ei väida, et komisjon ületas kaalutlusõiguse piire või tegi mõne muu kaalutlusvea. Hageja kinnitab üksnes üldiselt, et komisjon loobus „meelevaldselt ja ilma määrava põhjuseta” oma varasemast otsuste tegemise praktikast.

61 Komisjon märgib, et kooskõlas kohtupraktikast tulenevate põhimõtetega oli ta arvestanud kõigi rikkumise laadi hindamiseks asjakohaste elementidega ja järeldanud, et see rikkumine tuleb juba oma laadi tõttu lugeda „väga raskeks”.

62 Komisjon leiab, et hageja on selle valdkonna kohtupraktikast valesti aru saanud. Ta tunnistab, et tal on kohustus arvestada kõigi asjakohaste elementidega, ent kinnitab, et kohtupraktikas ei nõuta siiski, et teatavad faktilised asjaolud, eelkõige käesolevas asjas hageja esitatud, peaksid süstemaatiliselt viima trahvi lähtepunkti vähendamiseni. Kohtupraktikast tuleneb, et puudub kohustuslikult arvesse võetavate tingimuste siduv või ammendav loetelu. Lisaks sõltub iga kriteeriumi tähtsus rikkumise raskusastme hindamisel konkreetse juhtumi asjaoludest.

63 Seejärel uurib komisjon küsimust hageja viidatud väidetavatest mõõdukatest aspektidest ja leiab, et need ei vähenda rikkumise raskusastet. Sellega seoses rõhutab komisjon, et ta ei ole mitte mingil juhul oma varasema otsuste tegemise praktikaga seotud.

– Esimese Astme Kohtu hinnang

64 Kõigepealt tuleb märkida, et hageja ei taotle trahvi tühistamist ega selle summa vähendamist. Ta ei vaidlusta vaidlustatud otsuse artiklit 1 ja tunnistab seega komisjoni järelduste põhjendatust seoses tema osalusega kartellikokkuleppes ja EÜ artikli 81 rikkumises. Vastuses vastuväiteteatisele teatas hageja, et ta ei vaidle sisuliselt vastu seal esitatud asjaoludele ja seetõttu vähendas komisjon koostööteatise alusel tema trahvi 10% võrra (vaidlustatud otsuse põhjendused 360 ja 363).

65 Seejärel tuleb tagasi lükata hageja argument, et komisjon varjas vaidlustatud otsuses kõiki asjaolusid, mis tõendasid rikkumise mõõdukat laadi ja mis olid vastuväiteteatises märgitud. Komisjon võttis vaidlustatud otsuses arvesse kõiki asjaomaseid asjaolusid. Vastupidiselt hageja väitele korratakse komisjoni kinnitust, et „müüki ja kvoote puudutav kokkulepe oli pigem mitteametlikus kokkuleppe vormis, millele liikmed ei kohaldanud mingit erilist rakendusmehhanismi” (vastuväiteteatise punkt 67), sisuliselt ka vaidlustatud otsuse põhjenduses 72. Hageja poolt komisjonile omistatavat väidet, mis pärineb tegelikkuses Union Pigmentsilt ja mille kohaselt tugines kartellikokkulepe põhimõttele „üksnes kogused, mitte hinnad” (vastuväiteteatise punkt 99), korratakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 104. Lisaks arvestas komisjon asjaolu, et kvoote kohaldati üksnes Euroopa tasandil ja et asjaomased ettevõtjad ei eraldanud oma vastavaid riigisiseseid turgusid (vaidlustatud otsuse põhjendused 267 ja 273). Ta võttis ühtlasi arvesse argumendi, et kartellikokkuleppe liikmed määrasid ainult ühe kliendi (põhjendused 270 ja 277). Vastupidiselt hageja väitele võttis komisjon hageja argumentide kohta vaidlustatud otsuses seisukoha (põhjendused 104, 274 ja 290–298).

66 Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab raskusastme kindlaksmääramisel eelkõige arvesse võtma seda, milliseid piiranguid tekitati konkurentsile (vt Esimese Astme Kohtu 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T-224/00: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, EKL 2003, lk II-2597, punkt 117 ja viidatud kohtupraktika).

67 Hageja ei vaidle vastu sellele, et kartell määras kindlaks hindasid ja kehtestas kvoote Euroopa tasandil ja et toimus vähemalt ühe kliendi määramine. Sellega seoses tuleb meenutada, et kartellide tähtsaimateks näidisteks, mis on märgitud EÜ artikli 81 lõike 1 punktides a, b ja c ning mis on ühisturuga otseselt kokkusobimatud, loetakse eriti neid kokkuleppeid, millega:

„a) otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused;

b) piiratakse või kontrollitakse tootmist, turge, tehnilist arengut või investeeringuid;

c) jagatakse turge või tarneallikaid;

[...]”

68 Just sellel põhjusel loetakse kohtupraktikas selliseid rikkumisi, eriti kui on tegu horisontaalsete kartellikokkulepetega, „eriti raskeks” (Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T-141/94: Thyssen Stahl v. komisjon, EKL 1999, lk II-347, punkt 675) või „ühenduse konkurentsieeskirjade ilmseteks rikkumisteks” (Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-148/89: Tréfilunion v. komisjon, EKL 1995, lk II-1063, punkt 109 ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-311/94: BPB de Eendracht v. komisjon, EKL 1998, lk II-1129, punktid 303 ja 338).

69 Ühtlasi tuleb meenutada, et suuniste tähenduses „väga rasked” rikkumised on „üldjuhul horisontaalsed piirangud, näiteks „hinnakartellid” ja turujagamiskvoodid või muud meetmed, mis ohustavad ühisturu nõuetekohast toimimist, näiteks riikide turgude eraldamine üksteisest ja sisuliselt monopoolses seisundis olevate ettevõtjate turgu valitseva seisundi ilmne ärakasutamine” (punkti 1 A teise lõigu kolmas taane).

70 Eelnevast tuleneb, et komisjon luges õigustatult asjaomase rikkumise oma laadilt väga raskeks. Siiski tuleb uurida hageja viidatud väidetavalt mõõdukaid aspekte.

71 Mis puudutab esiteks hageja argumenti, et rikkumine kujutas endast mitteametlikku kokkulepet, millele asjaomased ettevõtjad ei kohaldanud mingit erilist rakendusmehhanismi, siis tuleb märkida, et siduva lepingu olemasolu ei ole vajalik, et ettevõtjate vahelist kartelli lugeda keelatud kokkuleppeks. Piisab, kui asjaomased ettevõtjad väljendasid oma tahet käituda turul teataval viisil (Esimese Astme Kohtu 11. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-59/99: Ventouris v. komisjon, EKL 2003, lk II-5257, punkt 52). Rakendamise kontrolli anmetlike meetmete puudumine ei mõjuta tingimata rikkumise raskusastet. Asjaolu, et ebaseaduslikku kartellikokkulepet rakendatakse mitteametlikult, ei välista selle tõhusust.

72 Kuigi komisjon muutis polüpropüleeni otsuses trahvi, siis nagu eespool punktis 41 mainiti, ei ole komisjoni varasem otsuste tegemise praktika ise sellisena konkurentsivaldkonnas määratud trahvide õiguslikuks raamistikuks.

73 Käesolevas asjas tuleb seoses müüki ja kvoote puudutava kokkuleppega märkida, et komisjon tunnistas vaidlustatud otsuses, et see kokkulepe oli „pealegi „härrasmeeste” kokkuleppe laadi, kuna kartelliosalised ei kehtestanud mingit konkreetset otsuste rakendamise mehhanismi” (põhjendus 72). Siiski leidis komisjon, et „müügikvootide järgimine tagati kartelli kohtumistel liikmetele avaldatud survega” (vaidlustatud otsuse põhjendused 72 ja 276). Hageja ei vaidle vastu, et kartelliosaliste vahel toimus 1994. aasta märtsi ja 1998. aasta mai vahel kuusteist kohtumist (vaidlustatud otsuse põhjendus 70) ja et nendel kohtumistel vahetasid asjaomased ettevõtjad andmeid müügi kohta ja arutasid nende vastavate turuosade üle. Kasutades vahendajatena tsingi tootjate ühendusi, vahetasid need ettevõtjad tegelikult tsinkfosfaadi müüki puudutavaid andmeid ning neil oli võimalik sel viisil kontrollida, et igaüks järgiks oma turuosa (põhjendused 69 ja 284). Lisaks märkis Union Pigments, et kartelliosalised vaidlesid kohtumiste ajal tihti ja süüdistasid üksteist kokkulepitud kvootide ületamises ja et seetõttu oli nende koguste järgimine tagatud kohtumistel avaldatud survega (Union Pigmentsi avalduse punkt 67). Kuigi Trident rõhutab, et puudus igasugune hüvitiste süsteem, kinnitab ta ühtlasi, et osalised süüdistasid üksteist kohtumiste käigus ja esitasid kaebusi, kui nende turuosad vähenesid (Tridenti avalduse punkt 2.4.19).

74 Lisaks tuleneb vaidlustatud otsusest, et „klientide jagamist kasutati hüvitise vormina, kui ettevõtja ei olnud oma kvooti ammendanud” (põhjendus 72). Seda kinnitab ka Union Pigmentsi avaldus, mille kohaselt määrati 1995. aastal klient Tekno Winter (edaspidi „Teknos”) SNCZ-le, et tagada viimasele tema 24% suurune kvoot (punkt 67). Union Pigments märgib ühtlasi, et ta ei üritanud saada teataval ajahetkel uusi kliente, kuna see oleks kaasa toonud teiste asjaomaste ettevõtjate vastumeetmed (Union Pigmentsi avalduse punkt 77).

75 Lisaks ei vaidlusta hageja, et igal aastal oli asjaomaste ettevõtjate tegelikud turuosad väga lähedased neile määratud turuosadele (vaidlustatud otsuse põhjendus 72). See asjaolu tõendab, et müügikokkuleppe rakendamissüsteem oli tõhus ka ilma ametlike karistuste süsteemita.

76 Mis puudutab hinna- ja klientide jagamise kokkuleppeid, siis ei ole komisjon tõepoolest ei vaidlustatud otsuses (vt näiteks põhjendused 285 ja 286) ega ka oma kirjalikes avaldustes identifitseerinud konkreetset rakendusmehhanismi. Siiski tuleb märkida, et kohtupraktika kohaselt on komisjonil kaalutlusõigus trahvisummade kindlaksmääramisel, et juhendada ettevõtjate käitumist konkurentsieeskirjade järgimise tähenduses (Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-150/89: Martinelli v. komisjon, EKL 1995, lk II-1165, punkt 59 ja eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniel Midland Ingredients v. komisjon, punkt 56). Arvestades asjaomase rikkumise laadi ja eespool punktides 68 ja 71 viidatud kohtupraktikat, samuti selle tagajärgi ja vastukaja (vt allpool punktid 111–118 ja 129), leiab Esimese Astme Kohus, et komisjon ei ole käesolevas asjas seda kaalutlusõigust ületanud.

77 Teiseks, mis puudutab hageja argumenti, et oht konkurentsile oli piiratud, kuna kartell kehtestas kvoodid ainult Euroopa tasandil, siis tuleb meenutada, et suuniseid ei maini väga raskete rikkumiste näitena selliseid rikkumisi, mille eesmärk on riigisiseste turgude eraldamine (punkti 1 A teise lõike kolmas taane). Lisaks on Esimese Astme Kohus juba leidnud eespool punktis 66 viidatud kohtuotsuses Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, et hinnaeesmärkide kehtestamises seisnevat kartellikokkulepet ei saa kvalifitseerida väga raskeks rikkumiseks ainuüksi seetõttu, et tegu on tervet maailma hõlmava kartellikokkuleppega, mille eesmärgiks ei ole ühisturu sees riigisiseste turgude eraldamine (punktid 123–125). Sama põhjendus kehtib ka käesolevas asjas.

78 Mis puudutab hageja viidatud tsemendi otsust, siis asjaolul, et komisjon luges selles otsuses riigisiseste turgude eraldamise väga raskeks, ei ole käesolevas asjas tähendust. Kui käesolevas asjas oleks kartellikokkuleppe tulemusel toimunud ka riigisiseste turgude eraldamine, oleks komisjon võinud kehtestada veelgi kõrgema trahvi. Sellega seoses tuleb märkida, et suunistes on ette nähtud eelkõige, et „[i]gas kategoorias ning eeskätt raskete ja väga raskete rikkumiste puhul võimaldab väljapakutud trahviastmik rakendada ettevõtjate suhtes erinevat kohtlemist vastavalt toimepandud rikkumise laadile” (punkti 1 A kolmas lõik).

79 Lisaks tuleb märkida, et Union Pigmentsi sõnul otsustati kartelli esimesel kohtumisel 24. märtsil 1994, et „hinnad ei tohiks riigiti väga erineda, nii et tooted ei ületaks piire” (Union Pigmentsi avalduse punktid 51 ja 74). Seega ilmneb, et asjaomased ettevõtjad kavatsesid käesolevas asjas riigisisesed turud teatavas osas eraldada.

80 Kolmandaks, mis puudutab argumenti, et rikkumist ei oleks tulnud lugeda väga raskeks, kuna hinnakokkuleppel oli üksnes teisejärguline roll ja see puudutas üksnes viitehindasid, millel oma laadilt on piiratum mõju kui kindlaksmääratud hindadel, siis tuleb meenutada, et komisjon järeldas vaidlustatud otsuses, et kartelli liikmed olid tsinkfosfaadi osas kokku leppinud hinna „alampiiris” ja/või „soovituslikes” hindades (põhjendus 65).

81 Hindade kindlaksmääramine ka puhtalt näidisena mõjutab konkurentsitingimusi, kuna see võimaldab kõigil kartelliosalistel mõistliku kindlusega ette näha, milline on nende konkurentide hinnapoliitika (Euroopa Kohtu 17. oktoobri 1972. aasta otsus kohtuasjas 8/72: Vereeniging van Cementhandelaren v. komisjon, EKL 1972, lk 977, punkt 21). Üldisemalt kujutavad sellised kartellikokkulepped otsest sekkumist asjaomase turu konkurentsi üldistesse tingimustesse (eespool punktis 68 viidatud kohtuotsus Thyssen Stahl v. komisjon, punkt 675). Väljendades ühist tahet kohaldada oma toodetele teatavat hinnataset, ei määra asjaomased tootjad enam iseseisvalt oma poliitikat turul, rikkudes seega asutamislepingu konkurentsisätetele omast arusaama (eespool punktis 68 viidatud kohtuotsus BPB de Eendracht v. komisjon, punkt 192).

82 Arvestades neid kaalutlusi, ei saa käesolev kartelliikokkulepe pääseda väga raskeks rikkumiseks lugemisest ainuüksi seetõttu, et selle raames olid kehtestatud viitehinnad (vt selle kohta eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, punkt 118–120).

83 Mis puudutab hageja argumenti, et hinnakokkuleppel oli üksnes „teisejärguline” roll, siis leiab Esimese Astme Kohus, et asjaolu, et komisjon luges kartelli „nurgakiviks” müügikvootide kokkuleppe (vaidlustatud otsuse põhjendus 66), ei too kaasa hinnakokkuleppe teisejärguliseks lugemist. Tegelikult on kvoote, kliente ja hindade kehtestamist puudutavad kokkulepped ühe kartellikokkuleppe kolm erinevat osa. Seega tuleb kartellikokkuleppe raskusastet hinnata üldises perspektiivis. Arvestades käesoleva rikkumise laadi, luges komisjon selle õigustatult väga raskeks.

84 Igal juhul leiab Esimese Astme Kohus, et hinnakokkulepe oli kartellikokkuleppe oluline aspekt. Peale selle kogus komisjon kirjalikke tõendeid selle kohta, et soovituslikke hindasid räägiti läbi mitmel kartelli kohtumisel (vaidlustatud otsuse põhjendused 134, 139, 140, 162, 178 ja 186). Vastupidiselt hageja väitele oli hinnakokkulepe kartellikokkuleppe üks osa juba 1994. aastast alates. Asjaomaste ettevõtjate hulgast oli hageja ainsana haldusmenetluse käigus väitnud, et see kokkulepe sõlmiti alles 1996. aastal (vaidlustatud otsuse põhjendus 268). Nagu eespool on märgitud, otsustati Union Pigmentsi sõnul kartelli esimesel kohtumisel 24. märtsil 1994, et hinnad ei tohiks riigiti väga erineda (Union Pigmentsi avalduse punkt 51). Ühtlasi ilmneb Tridenti avaldusest (punkt 2.4.24), et kartell määras hinnad kindlaks igal kohtumisel. Esimeste kohtumiste dokumentaalsed tõendid ei ole nii mahukad kui hilisemate kohtumiste omad. Siiski näitab 27. märtsi 1995. aasta kohtumise päevakava kavatsust arutada hindade arengut Saksamaal, Prantsusmaal, Beneluxi maades, Ühendkuningriigis, Põhjamaades, Ameerika Ühendriikides ja ülejäänud maailmas (vaidlustatud otsuse põhjendus 121).

85 Neljandaks ei saa veel tuletada asjaolust, et kui välja arvata üks klient Teknos ja ainus kord, kui James Brownile määrati mõni väike Ühendkuningriigi ettevõtja, siis ei toimunud mingit klientide jagamist, seda, et komisjonil ei olnud õigust lugeda rikkumist väga raskeks.

86 Hageja ei vaidle vastu Teknose määramisele, kusjuures see ettevõtja kuulus kaheksa peamise Lääne-Euroopa värvitootja hulka (vaidlustatud otsuse põhjendus 52).

87 Asjaomased ettevõtjad arutasid regulaarselt selle kliendi määramist ja tagasid kõigile kordamööda võimaluse sellele ettevõtjale tarnida (vaidlustatud otsuse põhjendused 68, 96 ja 97; Union Pigmentsi avalduse punktid 63 ja 67). Nende paindlik määramissüsteem tagas selle, et Teknos „ei kahtlustaks mingit kokkulepet” (vaidlustatud otsuse põhjendused 99 ja 100). Esimese Astme Kohus sedastab, et selle kokkuleppe esemeks oli Teknoselt küsitav hind ja et lepiti kokku selles, et kokkulepitust madalamat hinda sai määrata üksnes ettevõtja, kelle „kord” see oli (vaidlustatud otsuse põhjendus 96 ja Tridenti avalduse punkt 2.4.22).

88 Lisaks ei vaidlusta hageja ka seda, et James Brownile määrati mõned väikeettevõtjad (vaidlustatud otsuse põhjendused 180 ja 277). James Brown ise neid määramisi ei eita.

89 Lisaks kinnitab komisjon, et Union Pigmentsi 30. märtsi 1995. aasta märkuse põhjal toimus vaidlus Jotuni määramise üle (vaidlustatud otsuse põhjendus 277). Kuigi see märkus ei viita otseselt Jotuni määramisele, ei vaidle hageja otseselt ka sellele vastu. Jotun kuulus samuti kaheksa peamise Lääne-Euroopa värvitootja hulka (vaidlustatud otsuse põhjendus 52).

90 Sellest tuleneb komisjoni õigustatud sedastus teatavate klientide jagamise kohta. Asjaolu, et see jagamine puudutas vaid teatavaid kliente, mitte aga kõiki turul olevaid kliente, ei saa kahtluse alla seada järeldust, et asjaomane kartellikokkulepe oli laadilt väga raske.

91 Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb tagasi lükata hageja etteheide, et asjaomane rikkumine ei ole laadilt väga raske.

Rikkumise mõju turule

– Poolte argumendid

92 Esiteks märgib hageja, et komisjoni järeldus rikkumise väga raske laadi kohta põhines peamiselt selle rikkumise mõjul turule. Ta rõhutab, et komisjon on teinud sellega seoses kaalutlusvigu. Kohtupraktika kohaselt oleks komisjon pidanud rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtma kõiki asjaolusid, mis võivad olla asjakohased seoses mõjuga turule (eespool punktis 51 viidatud kohtuotsus Cimenteries CBR jt v. komisjon, punkt 4949). Kooskõlas selle kohtupraktikaga oli komisjon oma varasemas otsuste tegemise praktikas kinnitanud, et piiratud mõju turule ning kokkulepete täieliku rakendamise puudumine on asjaolud, mis on tähtsad rikkumise raskusastme hindamisel (polüpropüleeni otsus, punkt 108 ja komisjoni 9. detsembri 1998. aasta otsus 1999/271/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 alusel algatatud menetluses (IV/34.466 – Kreeka praamid) (EÜT 1999, L 109, lk 24, edaspidi „Kreeka praamide otsus”), punkt 162). Kreeka praamide otsuses leidis komisjon, et asjaolu, et pooled ei olnud konkreetseid hinnakokkuleppeid täielikult täitnud ja et nad olid hindade osas konkureerinud, tehes erinevaid allahindlusi, oli põhjus, miks nimetatud rikkumine loeti raskeks, mitte aga väga raskeks. Seevastu ei olnud komisjon käesolevas asjas arvestanud ei seda, et kõnealuseid kokkuleppeid ei rakendatud väga hoolikalt, ega ka asjaolu, et neil kokkulepetel olid turul üksnes piiratud mõju.

93 Mis puudutab esiteks rikkumise elluviimist, siis märgib hageja, et komisjon tuvastas ekslikult, et asjaomased ettevõtjad rakendasid hoolikalt hinnakokkulepet. Esiteks tugines komisjon oma järelduses kokkulepete rakendamise kohta Tridenti avaldusele, mille kohaselt tema sisemine hinnaskaala väljendas kokkulepitud hindasid (vaidlustatud otsuse põhjendus 285). Sel viisil moonutas komisjon nimetatud avaldust. Trident märkis samuti, et tema kogemuse kohaselt „ei järgitud kohtumistel arutatud hindasid ja oli üldiselt teada, et müüdi odavamalt kokkulepitud viitehinnast” (Tridenti avalduse punkt 2.4.25). Seda kinnitust toetab ka Union Pigmentsi avaldus, mille kohaselt ühest küljest oli praktiliselt võimatu hindasid kindlaks määrata ja teisest küljest ei järgitud Skandinaaviamaades viitehindasid (punkt 60). Pelgalt asjaolu, et Trident ei korranud näidishindasid oma siseses hinnakataloogis, ei võimalda kõiki asjaolusid silmas pidades järeldada, et kokkuleppeid täideti hoolikalt.

94 Teiseks müüsid asjaomased ettevõtjad tavalist tsinkfosfaati odavamalt kokkulepitud hinnast ja tihti tehti hinnaalandusi. Eriti just hageja kehtestatud hinnad olid olnud arvestatavalt odavamad kartelli kehtestatud viitehindadest. Tsinkoksiidi ja seega tsingi hinnad määrasid valdavalt tsinkfosfaadi hinna, kuna need ained moodustasid tootmiskuludest olulise osa. Tsingi hind kõikus tugevalt ajavahemikus 1990–2000. Hageja märgib, et nende hindade tõus 1997. aastal on seotud tsingihinna suure tõusuga, mitte aga viitehindade järgmisega. Lisaks oli Trident edastanud komisjonile dokumendid, mis tõendasid, et asjaomased ettevõtjad müüsid regulaarselt kokkulepitud hinnast odavamalt. Kolmandaks oli asjaomastel ettevõtjatel kohustus säilitada hindasid madalal tasemel, arvestades eelkõige ohtusid, mis on seotud impordiga kolmandatest riikidest. Kokkuvõtlikult ja vastupidiselt komisjoni järeldustele ei olnud asjaomased ettevõtjad hinnakokkuleppeid järginud. Hageja märgib, et komisjon ei võta kostja vastuses seisukohta hageja eespool märgitud argumentide kohta.

95 Kreeka praamide asjas otsustas komisjon vähendada trahvi ja lugeda rikkumine raskeks, mitte aga väga raskeks, kuna kokkuleppeid ei olnud täielikult täidetud. Komisjon oleks pidanud järgima seda praktikat ka käesolevas asjas. Vastusena argumendile, et komisjon ei ole seotud oma varasema otsuste tegemise praktikaga, vastab hageja, et komisjon on kohustatud arvesse võtma kõiki asjaolusid, mis võivad rikkumiste raskusastme hindamisel arvesse tulla, sh ka tegureid, mida ta varasemates otsustes luges asjakohasteks. Esimese Astme Kohtu praktika kinnitab, et trahvi arvutamisel tuleb arvesse võtta rikkumise tagajärgede konkreetset mõju turule (Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-308/94: Cascades v. komisjon, EKL 1998, lk II-925, punktid 172 jj). Mis puudutab komisjoni argumenti, et trahvi võib vähendada üksnes siis, kui ühtegi kokkuleppe osa ei täidetud, siis märgib hageja, et isegi kui üksnes üht osa kokkuleppest ei täidetud, tuleb seda asjaolu siiski arvesse võtta. Käesolevas asjas oleks tulnud trahvisumma vähendamiseks arvesse võtta asjaolu, et hinnakokkulepet ei täidetud.

96 Teiseks, mis puudutab kartellikokkuleppe mõju turule, siis on komisjon samuti teinud kaalutlusvigu. Esiteks vaidlustab hageja komisjoni järelduse, et rikkumisel olid tegelikud tagajärjed, kuna asjaomased ettevõtjad tegutsesid 90% ulatuses EMP turul. Kuigi puudutatud ettevõtjad hõlmavad olulise osa turust, ei hõlmanud rikkumine kunagi muundatud tsinkfosfaati, vaid üksnes tavalist tsinkfosfaati, mis kujutas vaid 55% Euroopa tsinkfosfaadi turust. Seega oli rikkumisel mõju vaid osale Euroopa tsinkfosfaadi turust. Mis puudutab komisjoni argumenti, et ostjate pöördumist moondatud tsinkfosfaadi poole tuleb lugeda tegelikuks vastukajaks turul, vastab hageja esiteks, et komisjon ei kasutanud seda argumenti vaidlustatud otsuses, ja teiseks, et see järeldus ei muuda seda, et rikkumine puudutas vaid osa turust ja et seetõttu oli mõju veelgi enam piiratud. Teiseks ei saavutanud puudutatud ettevõtjad oma põhilisi eesmärke. Hageja märgib sellega seoses ühest küljest, et kuna turgu ei jagatud kunagi riigiti, oli erinevates liikmesriikides „tugev konkurents klientide ja seetõttu ka turuosadega seoses”. Hageja esitab tabelid erinevates liikmesriikides esinenud oluliste müügierinevuste ja seega nimetatud turul eksisteerinud tugeva konkurentsi kohta. Teisest küljest oli klientide jagamine kartellis olnud erandlik. Lõpuks ei saavutatud kunagi viitehindasid, mis tõendab tugeva konkurentsi olemasolu.

97 Hageja väidab, et kartellikokkuleppe mõju oli mitmel põhjusel piiratud. Esiteks olid tsinkfosfaadi ostjad suured ettevõtjad, kellel oli suur võim hinnaläbirääkimistel ja kes süstemaatiliselt otsisid parimaid pakkumisi. Vastusena komisjoni argumendile, et see ostuvõim ei muuda kartellikokkuuleppe mõju suhteliseks, märgib hageja, et rikkumistel olid tunduvalt piiratumad tagajärjed siis, mil vastaspool turul on võimas, kui olukorras, kus ostjad on nõrgemad. Teiseks avaldas tavalise tsinkfosfaadi hindadele arvestatavat survet teiste konkurentide kohalolek turul ning kolmandatest riikidest imporditud asenduskaupade, sh kaltsiumfosfaadi olemasolu. Kolmandaks kordab hageja, et rikkumise käigus sõltus tsinkfosfaadi hind suuresti tsingi hinnast ja et olulised tsingihinna kõikumised mõjutasid tsinkfosfaadi hinda. Seega ei saa tsinkfosfaadi hinna kokkuleppel olla mõju. Neljandaks kujutas tsinkfosfaat vaid väikest osa, st 0,08% lõpptoote hinnast. Seetõttu ei olnud kokkulepetega tehtud minimaalsetel muudatustel peaaegu mingit negatiivset mõju värvi hinnale ega tarbijatele. Sellega seoses täheldab hageja, et vastupidiselt oma varasemale praktikale ei uurinud komisjon käesolevas asjas seda, kas tarbijatele tekkis kahju.

98 Vastusena komisjoni kinnitusele, et piiratud mõjul on oluline osa rikkumise raskusastme analüüsis, väidab hageja, et see ei muuda seda, et komisjon peab rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel arvesse võtma selle rikkumise konkreetset mõju turule. Mida piiratum on mõju turule, seda kergemaks tuleb rikkumine lugeda (eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Cascades v. komisjon, punkt 172 jj).

99 Lõpuks märgib hageja, et suuniste punkti 3 alusel trahvi vähendamist võimaldava kergendava asjaoluna tuleb „eelkõige” arvestada rikkumist kujutavate kokkulepete täitmata jätmist. Oma repliigis märgib hageja seevastu, et esimese väite selle osa toetuseks esitatud argumendid puudutavad „küsimust, kas kokkulepete täieliku täitmise puudumist ja rikkumise mõju piiratud laadi tuleb rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtta”, mitte aga küsimust kokkulepete tegelikust täitmata jätmisest kui kergendavast asjaolust.

100 Komisjon kinnitab, et ta ei ole kohustatud trahvisummat vähendama, kui kõiki kokkuleppe osasid ei ole täidetud ning kõiki taotletud eesmärke turul ei saavutatud. Ta lisab, et ei esine ammendavat loetelu rikkumise raskusastme hindamiskriteeriumidest.

101 Seejärel vaidleb komisjon vastu sellele, et tema järeldustes on vead. Esiteks meenutab ta, et tema järeldus rikkumise elluviimise kohta ei olnud piiritletud hindade kindlaksmääramisega, vaid hõlmas ühtlasi ka turuosade jagamist ning vähemalt ühe kliendi määramist (vaidlustatud otsuse põhjendused 72, 284, 286 ja 287); neid elemente ei ole hageja vaidlustanud. Näidishindade tegelikku rakendamist tõendab nii Tridenti avaldus, mille kohaselt tema sisemine hinnaskaala väljendas kokkulepitud hindasid (vaidlustatud otsuse põhjendus 285), kui ka asjaolu, et hageja keskmised hinnad järgisid Saksamaa soovituslikke hindasid teatava ajavahega. Isegi kui näidishindasid alati ei saavutatud, ei tähenda see, et hageja ei aidanud kaasa kokkuleppe täitmisele. Turukvootides ja sihthindades kokku leppides oli asjaomastel ettevõtjatel lai liikumisruum oma klientide ärakasutamiseks. Kohtupraktikast tulenevalt võib ettevõtja, kes ei käitu kartelli raames kokkulepituga kooskõlas, seda kartelli lihtsalt üritada enda kasuks ära kasutada (eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Cascades v. komisjon, punkt 230). Seega ei saa käesolevas asjas olla tegu suuniste tähenduses „endast rikkumist kujutavate kokkulepete täitmata jätmisega”.

102 Teiseks vaidleb komisjon vastu sellele, et ta on teinud kaalutlusvea seoses kartellikokkuleppe mõjuga turule. Esiteks, kuigi rikkumine puudutas üksnes tavalist tsinkfosfaati, mitte aga muundatud tsinkfosfaati, siis sellegipoolest kontrollis see kartell sisuliselt maailma tsinkfosfaadi tootmist. Isegi kui rikkumine kutsus kliente üles moondatud tsinkfosfaadile üle minema, tuleb ka seda reaktsiooni lugeda rikkumise tegelikuks tagajärjeks. Teiseks meenutab komisjon, et ta tunnistas vaidlustatud otsuses, et ettevõtjate seatud eesmärke täielikult ei saavutatud (põhjendus 297). Siiski oli rikkumise mõju turule märkimisväärne. Seda mõju kinnitas ühest küljest asjaolu, et asjaomaste ettevõtjate tegelikud turuosad olid sisuliselt identsed koguseid puudutava kokkuleppe raames asjaomastele ettevõtjatele määratud osadega (vaidlustatud otsuse põhjendus 72), ja teisest küljest asjaolu, et hageja keskmised hinnad järgisid teatava ajavahega täpselt soovituslikke hindasid. See keskmiste hindade areng näitab ühtlasi, et isegi kui tsingihindade kõikumine mõjutas tsinkfosfaadi hinda, ei muutnud see kartelli liikmete võetud meetmete tagajärgi. Juhul, kui tsinkfosfaadi hinda määras ainult tsingi hind, siis ei selgita hageja, miks kehtestas kartell nelja aasta jooksul soovituslikud hinnad (vaidlustatud otsuse põhjendused 92–94, 104, 274 ja 285).

103 Mis puudutab rikkumise piiratud tagajärgede põhjuseid, millele viitas hageja, siis märgib komisjon, et isegi sellised piiratud tagajärjed, mille olemasolu hageja tunnistab, on tähtsad rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel. Siiski vaidleb ta sellega seoses vastu hageja argumentidele.

– Esimese Astme Kohtu hinnang

104 Suuniste punktis 1 A võttis komisjon endale otseselt kohustuse rikkumise raskuse hindamisel arvestada lisaks selle laadile ja asjakohase geograafilise turu ulatusele ka selle tegelikku mõju turule, juhul kui viimast saab mõõta. Käesolevas asjas on vaidlustatud otsuse põhjenduses 300 viidatud kõigile neile kriteeriumidele.

105 Vastupidiselt hageja väidetele ei tuginenud komisjon oma järeldustes rikkumise raskusastme kohta „peamiselt” selle mõjule. Ta ei omistanud rikkumise mõjule rohkem tähtsust kui teistele asjaoludele. Tegelikult pehmendas komisjon konkreetse mõju tähtsust, märkides ühest küljest, et oli „äärmiselt raske” teha järeldusi seda tüüpi kartellikokkuleppe mõju kohta (põhjendus 279), ja võttes teisest küljest arvesse, et asjaomased ettevõtjad ei olnud oma eesmärke saavutanud (põhjendus 297).

106 Tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt peab komisjon, hinnates rikkumise konkreetset mõju turule, viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid tavapäraselt eksisteerinud ilma rikkumiseta (vt eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, punkt 150 ja selles viidatud kohtupraktika).

107 Mis puudutab müügikvootide kokkulepet, leiab Esimese Astme Kohus, et komisjon järeldas õigusega, et need viidi ellu „hoolikalt” (vt eespool punktid 73 ja 74 ja vaidlustatud otsuse põhjendused 72, 284 ja 287). Nagu eespool punktis 75 märgitud, ei ole vaidlust selles, et igal aastal „oli viie ettevõtja tegelik turuosa väga lähedane neile määratud turuosale” (vaidlustatud otsuse põhjendus 72). Sellest tulenevalt leidis komisjon õigustatult, et müügikvootide kokkuleppel oli turule mõju. Tuleb lisada, et kohtuistungil tunnistas hageja, et see kokkulepe mõjutas konkurentsitingimusi, stabiliseerides hindu (vt ühtlasi vaidlustatud otsuse põhjendus 114). Turuosade stabiilsus viis selleni, et ei olnud vajalik kohaldada kartellile eelnenud aastate hinnasõja agressiivset hinnaalanduspoliitikat (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 74 ja 75, 114 ja 115).

108 Hageja väidab, et müügierinevused riigisisestel turgudel tõendasid, et kokkuleppel ei olnud mõju. Sellega seoses tuleb meenutada, et kvoodid kehtestati Euroopa tasandil. Seega ei muuda riigisisesed müügierinevused asjaolu, et järgiti Euroopa kvoote.

109 Neis tingimustes tuleb lugeda õiguslikult piisavalt tõendatuks kartelli „nurgakiviks” (vaidlustatud otsuse põhjendus 66) oleva kvoote puudutava kokkuleppe mõju.

110 Komisjon kinnitab vaidlustatud otsuses hinnakokkuleppe kohta, et ka see viidi ellu hoolikalt (põhjendused 283 ja 285). Hageja vaidleb sellele väitele vastu.

111 Tuleb meenutada, et komisjon märkis õigustatult, et asjaomane kokkulepe puudutas üksnes hinnaeesmärke (vt eespool punkt 80). Hinnaeesmärke, mitte aga kindlaksmääratud hindu käsitleva kokkuleppe elluviimine ei tähenda, et kokkulepitud hinnaeesmärgile kohaldatakse vastavat hinda, vaid pigem seda, et pooled üritavad oma hinnaeesmärke saavutada (eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, punkt 271).

112 Esimese Astme Kohus leiab, et käesolevas asjas üritasid pooled oma hinnaeesmärke saavutada. Hinnatase räägiti läbi igal kohtumisel ja soovituslikud hinnad olid kindlaks määratud (vt eespool punkt 84). Selline kindlaksmääramine moonutas tingimata konkurentsitingimusi turul. Sel viisil piirati ostjate hindade alast läbirääkimisruumi (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt v. komisjon, EKL 1999, lk II-931, punkt 745). Nagu eespool punktis 81 märgiti, mõjutab ka hindade, isegi lihtsalt näidishindade kindlaksmääramine konkurentsitingimusi, kuna see võimaldab kõigil kartelliosalistel mõistlikult kindlalt ette näha, milline on nende konkurentide hinnapoliitika (eespool punktis 81 viidatud kohtuotsus Vereeniging van Cementhandelaren v. komisjon, punkt 21).

113 Lisaks sellele oli komisjonil õigus viidata Britannia ja Tridenti antud juhenditele seoses nende sisetariifidega, et toetada oma järeldust hinnakokkuleppe elluviimise kohta. Need juhendid järgivad peaaegu täpselt kohtumistel kehtestatud kõige madalamaid hindasid (vt ühtlasi Tridenti avalduse punktid 2.4.25 ja vaidlustatud otsuse põhjendused 92 ja 285). Trident tunnistas, et need juhendid olid aluseks hinnaläbirääkimistele klientidega (Tridenti avalduse punkt 2.4.26). Nendest tariifidest ilmneb, et juhendites sisalduvad hinnad vastavad „minimaalsele hinnatasemele” ja et neid ei „või alandada ilma [töötaja nimi] eelneva nõusolekuta”; nimetatud töötaja võttis Tridenti (endine Britannia) nimel osa kartelli kohtumistest. Kuigi komisjon ei tõendanud, et kõik asjaomased ettevõtjad oleksid selliseid juhendeid andnud, leiab Esimese Astme Kohus siiski, et Tridenti ja Britannia juhendid on oluliseks tõendiks (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T-7/89: Hercules Chemicals v. komisjon, EKL 1991, lk II-1711, punktid 340–342 ja eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Cascades v. komisjon, punkt 194).

114 Lisaks kinnitab Trident, et asjaomased ettevõtjad esitasid tihti kohtumistel kaebusi müügihinna taseme üle. Nad kasutasid sellega seoses võrdluspunktiks soovituslikke hindasid (Tridenti avalduse punktid 2.4.27 ja 3.1.2).

115 Sellest tuleneb, et kuigi komisjon ei tõendanud üksikasjalikult, et hinnakokkulepet viidi ellu „hoolikalt”, ja kuigi ta isegi ei tuvastanud konkreetset rakendusmehhanismi (vt eespool punkt 76), oli tal siiski õigus järeldada, et kokkulepe viidi ellu.

116 Mis puudutab hinnakokkuleppe mõju, siis rõhutab Esimese Astme Kohus, et komisjoniga kõige rohkem koostööd teinud ettevõtjad Union Pigments ja Trident (vaidlustatud otsuse põhjendus 366) leidsid korduvalt, et see kokkulepe kas parandas hindade „seostatust” või viis turu küsitavate hindade tõusuni. Need ettevõtjad tunnistasid, et üks kartellis osalemise eeliseid oli hinnasõja lõppemine (Union Pigmentsi avalduse punkt 49 ja Tridenti avalduse punkt 3.1.1.c; vt ühtlasi vaidlustatud otsuse põhjendused 84 ja 103). Sellest tuleneb, et kartellikokkuleppe tagajärjel hinnad turul tõusid. Tuleb ühtlasi märkida, et asjaolude toimumise ajast pärinevast Union Pigmentsi 30. märtsi 1995. aasta märkusest ilmneb, et hinnaalgatused viisid turul küsitavate hindade tõusuni. Samas märkuses nimetab Union Pigments kartellikokkuleppe eeliste seas ka asjaolu, et ta sai „1995. aasta esimeses kvartalis kõrgemaid hindasid”. Lisaks kinnitas Union Pigments oma avalduses, et aasta-aastalt oli kartellikokkuleppe tulemuseks parem hindade „seostatus”, välja arvatud Põhjamaades (Union Pigmentsi avalduse punkt 73). Hageja kinnitab, et Union Pigmentsi sõnul oli „sisuliselt võimatu” hindasid kindlaks määrata ja et Skandinaaviamaades ei järgitud viitehindasid. Sellega seoses tuleb märkida, et Union Pigmentsi avalduses esitatu kohaselt oli „keeruline”, mitte aga „sisuliselt võimatu” tagada, et hinnad ei erineks riigiti rahakursside kõikumise tõttu (Union Pigmentsi avalduse punkt 60).

117 Nagu hageja on märkinud, sedastas Trident, et kohtumistel arutatud hindasid ei järgitud täielikult ja et üldiselt tunnistati müüki kokkulepitud viitehindadest madalama hinnaga (Tridenti avalduse punkt 2.4.25). Komisjon võttis vaidlustatud otsuses arvesse argumendi, et müügihinnad ei järginud alati soovituslikke hindasid (põhjendused 275, 291 ja 297). Esimese Astme Kohus rõhutab sellega seoses, et kartell kehtestas üksnes hinnaeesmärgid, mitte aga kindlaksmääratud hinnad. Asjaolust, et ettevõtjad müüsid viitehinnast madalama hinnaga, ei saa tuletada kartellikokkuleppe mõju puudumist. Kartelli liikmete kasu tulenes hinnaalase suundumuse osas vastastikusest teadmisest, mis juhtis neid vastavatel läbirääkimistel klientidega. Lisaks tunnistab Trident, et tema avaldusele lisatud tabelid näitavad, et alates 1995. aasta algusest olid tema keskmised hinnad kõrgemad kui varem. Tridenti sõnul võib järeldada, et hindade stabiliseerumine kõrgemal tasemel oli kartelli kohtumiste tagajärg (Tridenti avalduse punkt 3.2.7). Trident kinnitab ühtlasi, et erinevused müügihindades järgisid kartellikokkuleppe soovituslikke hindasid (Tridenti avalduse punktid 2.4.26 ja 3.2.5).

118 Peamiste komisjoniga koostööd teinud ettevõtjate objektiivsetest avaldustest ilmneb, et hinnaalgatustel oli mõju turu hinnatasemele (vt selle kohta eespool punktis 112 viidatud kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt v. komisjon, punktid 746 ja 747).

119 Lisaks väidab hageja, et kartellikokkuleppe mõjud olid ka mitmel muul põhjusel piiratud.

120 Mis puudutab esiteks hageja argumenti, et tsinkfosfaadi ostjad olid suurettevõtjad, kellel oli suur võim hinnaläbirääkimistel ja kes süstemaatiliselt otsisid parimaid pakkumisi, tuleb sedastada, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses vastupidist väitnudki (põhjendused 51, 52 ja 339). Vaatamata ostjate võimsusele oli komisjonil õigus järeldada, et asjaomane kartell rikkus konkurentsitingimusi.

121 Teiseks kinnitab hageja, et tavalise tsinkfosfaadi hindadele avaldasid arvestatavat survet teiste konkurentide kohalolek turul ning kolmandatest riikidest imporditud asenduskaupade, sh kaltsiumfosfaadi olemasolu. Tegelikult väidab hageja, et tavaline tsinkfosfaat kujutab vaid 55% Euroopa tsinkfosfaadi turust ja et seetõttu oli rikkumisel mõju vaid osale turust. Vastuses Esimese Astme Kohtu esitatud küsimusele tunnistab komisjon, et ta ei viinud läbi süvendatud turuanalüüsi, ja kinnitab, et otsus puudutab üksnes tavalist tsinkfosfaati. Kuigi komisjon viitab vaidlustatud otsuses osalistele asenduskaupadele, sh kaltsiumfosfaadile ja muundatud tsinkfosfaatidele (vaidlustatud otsuse põhjendused 45 ja 46), ei uuri ta nende asenduskaupade tähtsust ega tõenda seega, kas tavalisel tsinkfosfaadil on sama turg kui nendel asenduskaupadel.

122 Algusest peale tuleb märkida, et komisjonil on EÜ artikli 81 alusel vastu võetud otsuses kohustus piiritleda turg, kui ilma sellise piiritlemiseta ei oleks võimalik kindlaks määrata, kas asjaomane ettevõtjatevaheline kokkulepe, ettevõtjate ühenduste otsus või kooskõlastatud tegevus võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust või kas selle eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires (Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94: European Night Services jt v. komisjon, EKL 1998, lk II-3141, punktid 93–95 ja 105 ja 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T-62/98: Volkswagen v. komisjon, EKL 2000, lk II-2707, punkt 230). Tuleb lisada, et piirava tegevusega seotud toodete müügist tekkinud käive on objektiivne asjaolu, mis täpselt näitab selle tegevuse kahjulikkust normaalsetele konkurentsitingimustele (Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T-151/94: British Steel v. komisjon, EKL 1999, lk II-629, punkt 643 ja 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T-220/00: Cheil Jedang v. komisjon, EKL 2003, lk II-2473, punkt 91).

123 Käesolevas asjas vaidleb hageja vastu üksnes rikkumise mõju tegelikule ulatusele (vt eespool punkt 94). Ta tunnistas nii oma kirjalikes avaldustes kui ka kohtuistungil (vt eespool punkt 107), et rikkumisel oli mõju.

124 Lisaks ei ole vaidlust selles, et asjaomased ettevõtjad kontrollisid 90% tavalise tsinkfosfaadi tootmisest. Isegi kui asjaomaste toodete turul on veel ka teisi tooteid, on siiski valdav osa turust asjaomaste ettevõtjate kontrolli all. Kuna komisjon esitas konkreetseid tõendeid rikkumise mõju kohta (vt eespool punktid 107–118), eelkõige ettevõtjate objektiivsed konstateeringud asjaolude toimumise ajast, siis leiab Esimese Astme Kohus, et komisjon on rikkumise mõju piisavalt tõendanud. Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon leevendas vaidlustatud otsuses rikkumise mõju tähtsust (vt eespool punkt 105).

125 Lisaks vastusena SNCZ argumendile selle kohta, et tsinkfosfaadi võimalik asendatavus teiste toodetega tõendab, et rikkumisel puudus tegelik mõju, leiab komisjon vaidlustatud otsuses, et ühest küljest ei ole seda asendatavust tõendatud ja teisest küljest tunnistab SNCZ, et fosfaatkaltsiumit kasutatakse endiselt üksnes väga väikestes kogustes (vaidlustatud otsuse põhjendus 297). Hageja ei ole käesolevas hagis esitanud tõendeid, et väidetavad asenduskaubad avaldasid „tavalise tsinkfosfaadi hindadele arvestatavat survet”. Seevastu sedastas Union Pigments selgelt, et hageja soovis saada tsinkfosfaadi eest kõrgemat hinda, et muundatud tsinkfosfaadi hinda konkurentsivõimelisemaks muuta (Union Pigmentsi avalduse punkt 59 ja Union Pigmentsi 25. märtsi 1995. aasta märkus). Seetõttu ei saa nõustuda hageja argumendiga, et asendatavusoht piiras kartellikokkuleppe mõju. Lisaks ilmneb Union Pigmentsi avaldusest, et kolmandatest riikidest pärinev import on piiratud (Union Pigmentsi avalduse punktid 33 ja 34).

126 Mis puudutab kolmandaks hageja kinnitust, et tema hindade tõus 1997. aastal on seotud tsingihinna olulise tõusuga, mitte aga viitehindadega, siis tuleb märkida, et komisjon kinnitab vaidlustatud otsuses otseselt, et mitu tegurit võivad asjaomase toote hinna kujunemist mõjutada (vaidlustatud otsuse põhjendus 279). Ta tunnistab eelkõige, et tsinkfosfaat sõltus oluliselt tsinkmetalli hinnast (põhjendus 339). Komisjonil oli õigus, järeldades, et seda tegurit ei tuleks ülehinnata. Tegelikult tõusis tsinkmetalli hind oluliselt vaid 1997. aastal, samas tegutses kartell alates 1994. aastast (vaidlustatud otsuse põhjendus 340). Lisaks, kuigi tsingi hind tõusis oluliselt 1997. aastal, ilmneb hagiavalduse 6. lisast, et see hind langes oluliselt 1997. aasta lõpus, kuid hageja tsinkfosfaadi hinnad niipalju ei langenud (vt ühtlasi vaidlustatud otsuse põhjendus 340).

127 Igal juhul ei tule trahvide üldise taseme kindlaksmääramisel arvesse võtta ettevõtja väidetavast tegelikust tegevusest tulenevat mõju, vaid terve rikkumise, milles ta osales, mõju (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-49/92 P: komisjon v. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I-4125, punkt 152 ja eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, punktid 160 ja 167).

128 Neljandaks märgib hageja, et tsinkfosfaat kujutab vaid väikest osa, st 0,08% lõpptoote hinnast ja et kokkulepetega tehtud minimaalsetel muudatustel ei olnud sisuliselt negatiivset mõju värvide hinnale ega tarbijatele. Kuigi komisjon ei vaielnud vastu, et tsinkfosfaat kujutas vaid väikest osa lõpptoote hinnast (vaidlutatud otsuse põhjendused 48 ja 53), ei ilmne vaidlustatud otsusest, et ta oleks seda tegurit trahvide kindlaksmääramisel arvesse võtnud. Kohtupraktika kohaselt võib toote väärtus olenevalt asjaoludest olla rikkumise raskusastme üheks kaalutluselemendiks (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt v. komisjon, punktis 120 ja 121). Käesolevas asjas ei leia Esimese Astme Kohus, et komisjon oleks pidanud seda tegurit arvesse võtma rikkumise raskuse kindlaksmääramisel ja eelkõige rikkumise mõju hindamisel. Asjaolul, et tsinkfosfaat kujutab vaid väikest osa lõpptoote hinnast, ei ole mõju rikkumise raskusastmele, ja nagu komisjon on märkinud, ei muuda midagi asjaolus, et turutingimusi oli klientide suhtes moonutatud. Kui tsinkfosfaat oleks olnud tähtsam tegur hinnas, oleks rikkumisel olnud veelgi laiaulatuslikumad tagajärjed. Lisaks ei ole komisjon kohustatud tõendama, et rikkumine tarbijaid kahjustab, et tal oleks õigus seda väga raskeks rikkumiseks lugeda.

129 Kuigi komisjon ei tuvastanud konkreetset rakendusmehhanismi kliente puudutava kokkuleppe osas (vt eespool punkt 76), siis leiab Esimese Astme Kohus, et see kokkulepe viidi vähemalt teatavas osas ellu. Eelkõige puudutas see kokkulepe Teknoselt küsitavat hinda ja kokkuleppe kohaselt sai üksnes ettevõtja, kelle „kord” see oli, määrata kokkulepitust madalamat hinda (vt eespool punkt 87). Keelul müüa teatavale kliendile kokkulepitust madalama hinnaga, kuna see klient määrati teisele ettevõtjale, on selgelt mõju tavalistele konkurentsitingimustele.

130 Mis puudutab kõiki kokkuleppeid, ja nagu komisjon vaidlustatud otsuses (põhjendus 298) rõhutas, siis toimus süüks arvatud tegevus enam kui nelja aasta vältel. Seega on vähetõenäoline, et tootjad oleksid sel ajal leidnud, et need kokkulepped olid täiesti ebatõhusad ja kasutud (vt selle kohta eespool punktis 112 viidatud kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt v. komisjon, punkt 748). Sellega seoses tuleb lisada, et vaidlust ei ole selles, et kartellikokkulepe algatati hinnasõja tõttu ja kartellikokkuleppe üheks eesmärgiks oli selle hinnasõja lõpetamine. Nagu eespool punktis 116 on märgitud, oli üheks kartellikokkuleppes osalemise eeliseks asjaomastele ettevõtjatele selle hinnasõja lõpp (Union Pigmentsi avalduse punkt 49 ja Tridenti avalduse punkt 3.1.1.c; vt ühtlasi vaidlustatud otsuse põhjendused 84 ja 103). Esimese Astme Kohus leiab, et enam kui nelja aasta pikkune kartellikokkuleppes osalemine näitab ühtlasi, et puudutatud ettevõtjatel õnnestus põhiosas lõpetada see hinnasõda. Sellest tuleneb, et nad kohandasid oma hinnad kõrgemale tehinguhinna tasemele, võrreldes ilma kartellikokkuleppeta valdavalt esinenud hinnaga.

131 Lõpuks viitas hageja hagiavalduses rikkumise tõhusale täitmatajätmisele kui kergendavale asjaolule.

132 Nagu ilmneb kohtupraktikast, tuleb siis, kui rikkumise panevad toime mitu ettevõtjat, uurida iga ettevõtja rikkumises osalemise suhtelist raskusastet (Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt v. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punkt 623 ja eespool punktis 127 viidatud kohtuotsus komisjon v. Anic Partecipazioni, punkt 150), et kindlaks määrata, kas nende suhtes esineb raskendavaid või kergendavaid asjaolusid.

133 Suuniste punktis 3 („kergendavad asjaolud”) esineb mitteammendav nimekiri asjaoludest, mis võivad kaasa tuua trahvi põhisumma vähendamise, sh kokkulepete täitmata jätmine (punkti 3 kolmas taane). Selleks tuleb kontrollida, kas hageja välja toodud asjaolud võivad tõendada, et ajavahemikul, kui ta oli seotud rikkuvate kokkulepetega, hoidus ta nende kohaldamisest, käitudes turul konkureerivalt (vt selle kohta eespoolt punktis 51 viidatud kohtuotsus Cimenteries CBR jt v. komisjon, punktid 4872–4874 ja eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komisjon, punkt 268).

134 Siiski ei ole hageja tõendanud, et ta hoidus kartellikokkuleppe kohaldamisest, käitudes turul konkureerivalt. Ta ei vaidle vastu sellele, et ta oli kartelli kohtumistel osalenud või et ta oli teiste asjaomaste ettevõtjatega vahetanud müügialast informatsiooni. Ta osales müügikokkuleppes ja klientide jagamise kokkuleppes. Esimese Astme Kohus lükkas juba tagasi hageja argumendi, et ta ei kohaldanud hinnakokkulepet. Sellest tuleneb, et selle argumendiga ei saa nõustuda.

135 Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et komisjon leidis õigustatult, et rikkumisel oli konkreetne mõju.

Tsinkfosfaadi turu kriisi kui kergendava asjaolu arvestamata jätmine

– Poolte argumendid

136 Hageja heidab komisjonile ette, et ta ei võtnud kergendava asjaoluna arvesse Euroopa tsinkfosfaadi sektoris valitsevat kriisi. Varasemalt oli komisjon struktuurikriiside olemasolu lugenud trahvisumma kindlaksmääramisel kergendavaks asjaoluks (komisjoni 8. detsembri 1999. aasta otsus 2003/382/EÜ EÜ lepingu artikli 81 kohaldamise menetluses (IV/E-1/35.860-B – Õmblusteta terastorud) (ELT 2003, L 140, lk 1, edaspidi „õmblusteta terastorude otsus”) ja komisjoni 21. jaanuari 1998. aasta otsus 98/247/ESTÜ ESTÜ lepingu artikli 65 kohaldamise menetluses (asi IV/35.814 – Extra d’alliage) (EÜT 1998, L 100, lk 55, edaspidi “Extra d’alliage’i otsus”), punkt 83). Tsinkfosfaaditööstuse majanduslik olukord on otseselt võrreldav Extra d’alliage’i otsuses kirjeldatuga, kus sektori raske majandusliku olukorra arvesse võtmine tõi kaasa trahvisumma vähendamise 10–30% võrra. Tsinkfosfaadi turul esinev kriis oli tunduvalt tõsisem ja oli kestnud terve rikkumise vältel. Tsingi hind, mis oli üldiselt teada tänu selle koteerimisele toorainete turul, oli pidevalt kõikunud. Hageja väidab, et tsinkfosfaadi ostjate majandusliku võimu tõttu võisid tsingihinna sagedased tõusud väga raskelt ostjatele mõjuda, samas kui viimased avaldasid olulist survet tsinkfosfaadi tootjatele, tagamaks, et tsingihindade alanemine oleks ostjatele tuntav. Hageja kinnitab, et mõned eespool kirjeldatud asjaolud võimendasid kriisi, sh oht väljastpoolt EMP-d tulenevast madalate hindadega impordist ja asjaolu, et kaltsiumfosfaat asendas üha sagedamini tavalist tsinkfosfaati. Seetõttu vähenes hageja käive tavalise tsinkfosfaadi müügi pealt 90-ndatel aastatel ligi 20%.

137 Hageja meenutab, et valdav osa tegutsevatest tsinkfosfaadi tootjatest kinnitas, et sektoris esines majanduskriis (vaidlustatud otsuse põhjendus 337). Vaidlustatud otsusest ilmneb, et komisjon ise tunnistas, et majanduslik olukord turul oli keeruline (vaidlustatud otsuse põhjendus 339). Siiski keeldus komisjon tunnistamast, et see kriis oli kergendav asjaolu, mis õigustas trahvi vähendamist. Sel viisil jättis komisjon arvestamata ühenduse kohtupraktika (Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑12/89: Solvay v. komisjon, EKL 1992, lk II-907, punkt 340) ning ka enda varasema otsuste tegemise praktika.

138 Komisjon vaidleb sellele etteheitele vastu, märkides, et ta ei tunnistanud kordagi tsinkfosfaadi turul esinevat struktuurilist kriisi (vaidlustatud otsuse põhjendused 339 ja 340). Lisaks märgib ta, et tema analüüs võimalikust kriisist turul on keerukas majanduslik hinnang ja et seetõttu peab ühenduse kohus piirduma sellega, et ta kontrollib, kas menetlus- ja põhjendusreeglitest on kinni peetud, kas faktid on sisuliselt õiged, et ei ole tehtud ilmset kaalutlusviga ega võimu kuritarvitatud (Euroopa Kohtu 28. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-7/95 P: Deere v. komisjon, EKL 1998, lk I-3111, punkt 34). Hageja ei ole aga selliseid väiteid või etteheiteid esitanud.

– Esimese Astme Kohtu hinnang

139 Esimese Astme Kohus leiab, et hageja ei saa esitada argumenti, mis puudutab väidetavat kriisi tsinkfosfaadi sektoris. Sellega seoses piisab meenutamisest, et eelisoleeritud torude asjas eespool punktis 33 viidatud kohtuotsuses Lögstör Rör v. komisjon (punktid 319 ja 320) leidis Esimese Astme Kohus, et komisjonil ei ole kohustust lugeda kergendavaks asjaoluks asjaomase sektori halba rahalist olukorda. Esimese Astme Kohus leidis ühtlasi, et asjaolu, et komisjon võttis varasemates asjades kergendava asjaoluna arvesse sektori majanduslikku olukorda, ei tähenda, et komisjon peaks seda praktikat tingimata järgima (Esimese Astme Kohtu 10