ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Patrick Breyeri 25. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda) 15. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-158/19: Breyer versus Euroopa Teadusuuringute Rakendusamet

(Kohtuasi C-135/22 P)

(2022/C 171/26)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Patrick Breyer (esindaja: advokaat J. Breyer)

Teine menetlusosaline: Euroopa Teadusuuringute Rakendusamet

Apellandi nõuded

Apellant palub

1. tühistada Üldkohtu 15. detsembri 2021. aasta kohtuotsus kohtuasjas Breyer vs. REA (T-158/19) ja Euroopa Teadusuuringute Rakendusameti (REA) 17. jaanuari 2019. aasta otsus (ARES [2019] 266593);

2. mõista kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Kokkuvõetult väidab apellant, et määruse (EÜ) nr 1049/2001 (1) artikli 4 lõike 2 kohaselt on tal õigus täielikule juurdepääsule dokumentidele, mis puudutavad Horisont 2020 uurimisprojekti „iBorderCtrl: Intelligent Portable Border Control System“ rakendamist. Üldsuse huvi selle vastu, et avalikest vahenditest rahastatav tehisintellektisüsteemide arendamine, mis on mõeldud kasutamiseks piirikontrolli pädevusega asutuste poolt valedetektoritena või riiki sisenejast lähtuva ohu hindamiseks, oleks läbipaistev, on kaalukam kui eraisikute ärihuvid.

Üldsuse huvi teabega tutvuda algab kõnealuse kõrge riskiga tehnoloogia eetiliste, ühiskondlike ja inimõigusi puudutavate mõjude tõttu juba uurimisfaasi alguses ja seda ei saa õiguspäraselt lükata edasi uurimisprojekti järgsesse etappi.

Määruses nr 1290/2013 (2) ja Grant Agreement’is ette nähtud tulemuste levitamise süsteem ei ole sobiv, et rahuldada projekti suhtes esinevat teaduslikku, pressi ja laiema üldsuse huvi.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1290/2013, millega kehtestatakse teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammi „Horisont 2020“ aastateks 2014 – 2020 osalemis- ja levitamiseeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1906/2006 (ELT 2013, L 347, lk 81).
—

tunnistada, et kuna Rumeenia ei ole võtnud vastu ja esitanud Euroopa Komisjonile riiklikku õhusaaste kontrolli programmi, siis on see liikmesriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/2284, mis käsitleb teatavate õhusaasteainete riiklike heitkoguste vähendamist, millega muudetakse direktiivi 2003/35/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/81/EÜ, (1) artikli 6 lõikest 1 ja artikli 10 lõikest 1;
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL (1) rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta artikli 7 lõiget 1 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL (2), mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, artikli 4 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kohaldatavad käesolevas asjas ja mis sõjaseisukorra, erakorralise seisukorra ning välismaalaste massilise sisserände tõttu hädaolukorra väljakuulutamise korral ei võimalda põhimõtteliselt riigi territooriumile ebaseaduslikult sisenenud ja seal ebaseaduslikult viibival välismaalasel esitada rahvusvahelise kaitse taotlust?
1)

tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud meetmeid, et tagada nõukogu 3. novembri 1998. aasta direktiivi 98/93/EÜ olmevee kvaliteedi kohta (EÜT L 330, 5.12.1998, lk 32) I lisa B osas ette nähtud parameetrite järgimine, — arseeni kontsentratsioonitaseme osas Bagnoregio piirkonnas alates 2018. aastast, Civitella d'Agliano piirkonnas 2018. aasta esimesel poolel, 2019. aasta teisel poolel ja alates 2020. aastast, Fabrica di Roma piirkonnas 2013. aastal ja alates 2015. aastast, välja arvatud 2021. aasta teisel poolel, edasi Farnese piirkonnas 2013. aastal ja seejärel alates 2018. aastast, Ronciglione piirkonnas 2013. aastal ja seejärel 2018. aasta esimesel poolaastal ning 2019. aasta esimesel poolaastal ja seejärel alates 2020. aastast ning lõpuks Toscania piirkonnas alates 2018. aastast, välja arvatud 2019. aasta esimesel poolaastal, ja — fluoriidisisalduse taseme osas Bagnoregio piirkonnas alates 2018. aastast kuni 2019. aasta esimese poolaastani ja Fabrica di Roma piirkonnas 2018. aastal, 2019. aasta esimesel poolaastal ja 2021. aasta teisel poolaastal, on ta jätnud täitmata direktiivi 98/93/EÜ artikli 4 lõikes 1 ja selle direktiivi I lisa B osa sätetes ette nähtud kohustused,
2.

Kas õigusega täielikule hüvitamisele ning Euroopa Liidu õiguse ja eespool nimetatud direktiivi artikli 6 lõike 1 tõhususega on kooskõlas see, et kulude (sealhulgas kohtukulude) väljamõistmise kriteeriumiks on see, kas tarbija on esitanud krediidiasutusele eelneva kohtuvälise nõude nimetatud lepingutingimuse kõrvaldamiseks?
1.

Kas eelnimetatud juhul võib eeldada, et reklaam on suunatud tarbijatele või kauplejatele liikmesriigis Y, kus on ettevõtja B asukoht, ning kas liikmesriigi Y ELi kaubamärgi kohus on pädev läbi vaatama ELi kaubamärgi rikkumise hagi vastavalt ELi kaubamärgi määruse (1) artikli 125 lõikele 5, kui elektrooniliselt avaldatud reklaamis või sellega lingitud reklaamija veebisaidil ei ole toodete tarnimise geograafiline piirkond vähemasti mitte sõnaselgelt täpsustatud või ei ole ühtegi konkreetset liikmesriiki tarnimise piirkonnast sõnaselgelt välja arvatud? Kas seejuures võib arvesse võtta nende kaupade liiki, mida reklaamitakse ning asjaolu, et ettevõtja A toodete turuks on väidetavalt kogu maailm ja seega on hõlmatud kogu Euroopa Liidu territoorium, kaasa arvatud liikmesriik Y?
B.

Kas kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 13 B osa punkti c ja sellest tulenevalt käibemaksudirektiivi artikli 136 punkti a tuleb tõlgendada nii, et avariilistest sõidukitest saadud osade ostu ja müüki tuleb käsitada üksnes maksust vabastatud üksuse tegevusalana, tingimusel et need kaubad ei andnud õigust käibemaksu maha arvata?
C 165/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 6. jaanuaril 2022 – RF versus Finanzamt G

(Kohtuasi C-15/22)

(2022/C 165/34)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja ja kassatsioonkaebuse esitaja: RF

Vastustaja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Finanzamt G

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõiget 3 ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 208 koostoimes artikliga 210 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega on vastuolus liikmesriigi haldustava, mille kohaselt ei kohaldata tulumaksuvabastust juhtudel, mil arengukoostöö projekti rahastab Euroopa Arengufond, samal ajal kui teatud tingimustel vabastatakse tulumaksust töötasu, mida töötaja saab kehtiva töösuhte alusel tegevuse eest, mis on seotud Saksamaa poolt tehnilise või finantskoostöö raames antava arenguabiga, mida vähemalt 75 % ulatuses rahastab arengukoostöö eest vastutav föderaalministeerium või riigile kuuluv eraõiguslik arenguabiga tegelev äriühing?
—

Üldkohus pidi hindama vaidlustatud akti olemust, sisu ja konteksti, et teha kindlaks, kas see puudutab apellanti otseselt. Selleks on vaja käsitleda akti sisu ja seda, kas see paneb liikmesriikidele iseseisvaid õiguslikke kohustusi. See hinnang kattub osaliselt hagi esimese väite – mis puudutab komisjoni pädevuse puudumist võtta vastu vaidlustatud õigusakti I lisa – põhjendatuse hindamisega. Kuivõrd Üldkohus ei jätnud komisjoni vastuvõetamatuse taotluse otsustamist selleks ajaks, kui ta hindab hagi põhjendatust, siis rikkus ta oma kodukorra artikli 130 lõikeid 7 ja 8.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Frankfurt am Main (Saksamaa) 1. veebruaril 2022 – IA versus DER Touristik Deutschland GmbH

(Kohtuasi C-62/22)

(2022/C 165/37)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Frankfurt am Main

Põhikohtuasja pooled

Hageja: IA

Kostja: DER Touristik Deutschland GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 18 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lisaks rahvusvahelist kohtualluvust reguleerivatele eeskirjadele sisaldab see ka asja lahendavale kohtule siduvat eeskirja liikmesriigi kohtute kohtualluvuse kohta reisilepinguga seotud asjades, kui reisijast tarbija ja temaga lepingu sõlminud reisikorraldaja elu- või asukoht on samas liikmesriigis, kuid reisi sihtkoht on välisriigis, mille tulemusel annab viidatud säte riigisiseseid kohtualluvust reguleerivaid õigusnorme täiendades tarbijale õiguse pöörduda reisikorraldaja vastu lepingust tulenevates nõuetes oma elukohajärgsesse kohtusse?

(1) ELT 2012, L 351, lk 1.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Essen (Saksamaa) 10. veebruaril 2022 – DC versus HJ

(Kohtuasi C-97/22)

(2022/C 165/42)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Essen

Põhikohtuasja pooled

Hageja: DC

Kostja: HJ

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (1), artikli 14 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus tellija võtab tahteavalduse, mis on suunatud ehitusteenuste osutamise lepingu sõlmimisele väljaspool äriruume, tagasi alles pärast seda, kui kaupleja on teenused juba (täies mahus) osutanud, võtab viidatud säte kauplejalt kõik õigused hüvitisele ka juhul, kui lepingust taganemise õiguslikke tagajärgi reguleerivate õigusnormide kohaselt ei ole hüvitiseõiguse tingimused küll täidetud, kuid kaupleja osutatud ehitusteenused on suurendanud tellija vara, mis tähendab, et tellija on rikastunud?

(1) ELT 2011, L 304, lk 64.
C 198/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht München (Saksamaa) 7. jaanuaril 2022 – Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV geschlossene Investment GmbH & Co. KG versus WealthCap Photovoltaik 1 GmbH Co. KG, WealthCap PEIA Komplementär GmbH, WealthCap Investorenbetreuung GmbH

(Kohtuasi C-18/22)

(2022/C 198/28)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht München

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV geschlossene Investment GmbH & Co. KG

Kostjad: WealthCap Photovoltaik 1 GmbH Co. KG, WealthCap PEIA Komplementär GmbH, WealthCap Investorenbetreuung GmbH

Eelotsuse küsimused

1. a. Kas isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artikli 6 lõike 1 punktide b ja f tõlgendamisest tuleneb, et osi avalikult emiteerinud isikuühingu (sks k Publikumspersonengesellschaft) puhul piisab kaudse osalusega, vaid piiratud vastutusega ja äriühingu juhtimisest välja jääva osaniku olemasolust, et eeldada „õigustatud huvi“ saada teavet kõigi ühingus usaldushalduri kaudu kaudset osalust omavate osanike, nende kontaktandmete ja osaluse suuruse kohta kõnealuses äriühingus ning tuletada ühingulepingust vastav lepinguline kohustus, b. või kas sellistel tingimustel piirdub õigustatud huvi teabega nende kaudse osalusega osanike kohta, kelle vastutus ei ole piiratud ja kelle osalus on sellise minimaalse suurusega, mis võimaldab mõju äriühingu tegevusele vähemasti eeldada?

2. a. Kas selleks, et sellise piiramatu õiguse (1a) puhul vältida õiguste kuritarvitamise piiri ületamist või teha erand teabe piiratud andmise õiguses (1b) seisnevast piirangust, piisab kavatsusest võtta ühendust tutvumise, arvamuste vahetamise või osade ostu üle läbirääkimiste pidamise eesmärgil, b. või on huvi teabe saamise vastu asjakohane alles siis, kui teavet nõutakse sõnaselge kavatsusega võtta ühendust teiste osanikega, et taotleda neilt kooskõlastust konkreetselt nimetatud põhjustel, mis nõuavad tahteavaldust osanike otsuste raames?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1).
C 198/25

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Paris (Prantsusmaa) 14. veebruaril 2022 – Eurelec Trading SCRL versus Ministre de l’Économie et des Finances, Scabel SA, Groupement d’Achat des Centres Édouard Leclerc (GALEC) ja Association des Centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC)

(Kohtuasi C-98/22)

(2022/C 198/36)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Paris

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Eurelec Trading SCRL

Vastustajad: Ministre de l’Économie et des Finances, Scabel SA, Groupement d’Achat des Centres Édouard Leclerc (GALEC) ja Association des Centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 1 lõikes 1 määratletud mõistet „tsiviil- ja kaubandusasjad“ tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse kuulub nõue – ja selle nõude tulemusena tehtud kohtuotsus –, i) mille on esitanud Prantsusmaa majandus- ja rahandusminister Prantsuse äriseadustiku (endise) artikli L. 442-6 I punkti alapunkti 2 alusel Belgia äriühingu vastu; ii) mille eesmärk on lasta tuvastada konkurentsi piiravad praktikad ja teha nendele lõpp ning mõista väidetavale neid praktikaid kasutanud isikule sunniraha; iii) oma eriliste uurimisvolituste abil saadud tõendite alusel?

(1) ELT 2012, L 351, lk 1.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on, et artiklit 27 ei pea selliselt tõlgendama, siis kas riigisisene menetlusnorm rikub tõhususe põhimõtet, kui see toimib nii, et asjaomane isik ei saa seoses nõusoleku taotlusega tugineda Euroopa Liidu Kohtu asjakohasele otsusele, mis on tehtud üleandmismääruse tegemisele järgnenud ajavahemikul?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 8. märtsil 2022 – Kriminaalasi järgmiste isikute suhtes: BK ja ZhP

(Kohtuasi C-176/22)

(2022/C 191/32)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pooled

BZ, ZhP

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 23 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes on esitanud eelotsusetaotluse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 267 alusel, on kohustatud põhikohtuasja menetluse täielikult peatama või piisab sellest, kui peatada ainult see osa põhikohtuasja menetlusest, mis on seotud eelotsuse küsimusega?
4. märtsil 2022 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Taani Kuningriik

(Kohtuasi C-167/22)

(2022/C 191/29)

Kohtumenetluse keel: taani

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Grønfeldt ja P. Messina)

Kostja: Taani Kuningriik

Hageja nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Taani Kuningriik piiras maksimaalset ajavahemikku, mille vältel on võimalik parkida Taani kiirteede võrgustiku äärde jäävatel riigile kuuluvatel puhkealadel, 25 tunnini, on ta rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1072/2009 (1) artiklitest 1, 8 ja 9, mis käsitlevad veoteenuste osutamise vabadust, tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et 25 tunni reegel, olgugi et see ei kujuta endast otsest diskrimineerimist, takistab sellegipoolest teenuste osutamise vabadust, kuna see reegel ei mõjuta ühtemoodi Taani vedajaid ja muudest riikidest pärit vedajaid. Muude riikide vedajate heaks töötavate juhtide jaoks osutub raskemaks järgida ELi õigusest, eelkõige määrusest (EÜ) nr 561/2006 (2) tulenevaid sõidu- ja puhkeaja kohustusi, võrreldes Taani vedajatega, kellel on Taanis tegevuskeskus, kuhu juhid saavad naasta ja parkida puhkeperioodidel.

Komisjoni sõnul ei ole see reegel põhjendatud Taani viidatud eesmärkidega, milleks on (i) pakkuda juhtidele suuremat võimekust teha vaheaegu ja puhkeperioode, (ii) kõrvaldada ebaseaduslik ja ohtlik parkimine kiirteede peatumiskohtades, (iii) tagada nõuetekohased tingimused puhkealadel, tõkestades pikaajalise parkimisega kaasnevat negatiivset mõju, ja (iv) parandades juhtide keskkonnaalaseid ja töötingimusi, kuna see reegel ei ole nende eesmärkide saavutamiseks sobiv ning lisaks läheb kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkidele saavutamiseks.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1072/2009 rahvusvahelisele autoveoturule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta (ELT 2009, L 300, lk 72).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määrus (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85 (ELT 2006, L 102, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 8. märtsil 2022 – Kriminaalasi järgmise isiku suhtes: BK

(Kohtuasi C-175/22)

(2022/C 191/31)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

BK

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2012/13 (1) artikli 6 lõigetega 3 ja 4 on vastuolus riigisisestele õigusnormidele – kriminaalmenetlusseadustiku (Nakazatelno protsesualen kodeks) artikli 301 lõike 1 punktile 2 koostoimes artikli 287 lõikega 1 – kohtupraktikas antud niisugune tõlgendus – mille kohaselt võib kohus oma otsuses kvalifitseerida kuritegu süüdistusaktis olevast kvalifikatsioonist erinevalt juhul, kui uue kvalifikatsiooniga ei peeta kuritegu raskemaks kuriteoks – seetõttu, et süüdistatavale ei antud enne kohtuotsuse kuulutamist nõuetekohaselt uuest, teisest kvalifikatsioonist teada ja tal ei olnud võimalik end selle vastu kaitsta?

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav: Kas harta artikli 47 teise lõigu järgi on kohtul keelatud anda süüdistatavale teada, et ta võib ise oma sisulises otsuses kvalifitseerida kuriteo teisiti, ja lisaks on kohtul keelatud anda süüdistatavale võimalust valmistada oma kaitset selleks ette, sest prokuratuur ei pakkunud teistsugust kvalifikatsiooni välja?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiiv 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa) 8. veebruaril 2022– Right to Know CLG versus An Taoiseach

(Kohtuasi C-84/22)

(2022/C 191/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Right to Know CLG

Vastustaja: An Taoiseach

Eelotsuse küsimused

1. Kas liikmesriigi täitevvõimu selliste ametlike nõupidamiste protokolle, mille raames valitsuse liikmed kogunevad ja tegutsevad kollektiivse organina, tuleb nendes protokollides sisalduvale keskkonnateabele juurdepääsu taotlemisel pidada „asutusesiseseks teabevahetuseks“ või „riigiasutuste tööks“ vastavalt nende mõistete tähendusele Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ (1) keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 4 lõike 1 punktis e ja artikli 4 lõike 2 esimese lõigu punktis a?

2. Kas kohtuotsuse seadusjõu põhimõte (nagu seda on käsitletud kohtuotsuses Köbler, C-224/01 (2), ECLI:EU:C:2003:513 ja hilisemas kohtupraktikas) ulatub kaugemale varasema kohtuotsuse resolutsioonist või põhjendavast osast ning hõlmab lisaks varasemas kohtuotsuses tuvastatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid? Teisiti öeldes, kas kohtuotsuse seadusjõu põhimõte piirdub vaidluse eseme ja aluse estoppel’iga või laieneb see üksikküsimuse estoppel’ile?

3. Kas poolte vahel pooleliolevas direktiivi 2003/4/EÜ väidetavat rikkumist puudutavas menetluses, milles käsitletakse konkreetset keskkonnateabe taotlust, millega seoses taotlejal/nõudjal on õnnestunud saavutada otsuse tühistamine selliselt, et mõned liidu õigusel põhinevad kaebuse väited rahuldati ja teised lükati tagasi, on liidu õigusega ja eelkõige tõhususe põhimõttega vastuolus riigisiseses õiguses ette nähtud kohtuotsuse seadusjõu põhimõte, mis põhineb üksikküsimuse estoppel’il ja mille kohaselt peab liikmesriigi kohus sama taotluse kohta tehtud uut otsust puudutavas uues menetluses jätma sellise taotleja/nõudja kaebuse selle uue otsuse peale menetlusse võtmata, tulenevalt asjaolust, et liidu õigusel põhinevad väited olid varem rahuldamata jäetud ja neid ei oldud tolles asjas edasi kaevatud?

4. Kas kolmandale küsimusele antavat vastust mõjutavad asjaolud, et: i) Euroopa Kohtule eelotsusetaotlust ei esitatud ja ii) kumbki pool ei juhtinud riigisisese kohtu tähelepanu asjakohasele Euroopa Kohtu praktikale?

(1) ELT 2003, L 41, lk 26.

(2) 30. septembri 2003. aasta otsus (EU:C:2003:513)
—

Kas määruse (EÜ) nr 883/2004 (1) artikli 55 lõike 1 punktis a sätestatud eeskirja, mille kohaselt jagavad pädevad asutused hüvitise või hüvitiste või muude sissetulekute summad, nagu need on arvesse võetud, kõnealuste eeskirjadega reguleeritud hüvitiste arvuga, tuleb tõlgendada nii, et see kohustab jagama sissetulekuid sellisena, nagu need on arvesse võetud kattumise välistamise eeskirja kohaldamiseks, kattumise välistamise eeskirjadega reguleeritud toitjakaotuspensionite arvuga?
(a)

Kas täiendava kaitse tunnistuse andmiseks ja selle täiendava kaitse tunnistuse õiguslikuks kehtivuseks piisab määruse (EÜ) nr 469/2009 (1) ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT 2009, L 152, lk 1) artikli 3 punkti a kohaselt sellest, et toode, millele täiendava kaitse tunnistus antakse, on patendinõudluses sõnaselgelt nimetatud ja sellega hõlmatud; või on täiendava kaitse tunnistuse andmiseks vajalik, et patendiomanik, kellele on antud müügiluba, tõendab ka uudsust, leiutustaset või seda, et toode kuulub kitsama mõiste alla, mida kirjeldatakse kui patendiga kaitstud leiutist?
3.

Kui lähtutakse sellest, et organisatsioonil on litsentsimisorganisatsioonina otsene huvi ja õigus esitada enda nimel hagi, siis milline tähendus on hagemisõiguse hindamisel – arvestades Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 17 ja 47 – asjaolul, et organisatsioon esindab litsentsimisorganisatsioonina ka neid autoreid, kes ei ole teda volitanud oma õigusi teostama, ja asjaolul, et organisatsiooni õigus esitada hagi nende autorite õiguste kaitsmiseks ei ole seaduses ette nähtud?
2.

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõike 2 punkte a ja b võib tõlgendada nii, et need lubavad avaliku halduse administratsioonil luua täiesti neutraalse halduskeskkonna ning seega keelata veendumustele viitavate tunnuste kandmise kõikidel töötajatel, ükskõik kas nad puutuvad avalikkusega otseselt kokku või mitte, isegi kui see neutraalne keeld näib puudutavat enamikku naistest ja võib seega kujutada endast varjatud soolist diskrimineerimist?