ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Üldkohus eksis, kui leidis, et apellatsioonikoja toimis õigesti, kui ta kandis Üldkohtu varasemates otsustes HELLIM ja XAΛΛOYMI ja HALLOUMI tehtud järeldused üle käesolevale juhtumile. Need kohtuasjad ei puudutanud sertifitseerimismärke, vaid erinevat liiki kaubamärke, nimelt kollektiivset ja tavapärast ELi kaubamärki. Selliste kaubamärkide põhifunktsioon on tähistada kaupade kaubanduslikku päritolu (kollektiivse kaubamärgi puhul on mitu kaupmeest omavahel seotud teatud ühendusse kuulumise kaudu). Seevastu sertifitseerimismärkide põhifunktsioon ei ole päritolu tähistamine, vaid kaubaklassi eristamine, nimelt selliste kaupade eristamine, mille puhul on kinnitatud, et need tõepoolest vastavad HALLOUMI sertifitseerimismärgile ja neid on lubatud selle märgi lubatud kasutamist reguleerivate normide kohaselt valmistada. Pealegi oli asjaomane avalikkus varasemates Üldkohtu otsustes teistsugune kui käesolevas asjas.
1.

Apellatsioonkaebuse esemeks olevas kohtuotsuses kohaldas Üldkohus valesti määruse nr 207/2009 (1) artikli 76 lõiget 1 (nüüd määruse 2017/1001 (2) artikli 95 lõige 1) ja määruse nr 207/2009 artiklit 65 (nüüd määruse 2017/1001 artikkel 72), tunnistades vastuvõetamatuks apellandi argumendid vastulausemenetluses kõne all oleva varasema kaubamärgi nõrga eristusvõime kohta, põhjusel et need esitati esimest korda Üldkohtule (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 87-90). a. Üldkohus peab hindama faktilisi asjaolusid ja argumente, isegi kui need esitatakse esimest korda talle, juhul kui EUIPO apellatsioonikoda oleks pidanud neid arvesse võtma omal algatusel. b. Kaubamärgi osa tähendus liidu keeles on üldtuntud asjaolu ning sellisena oleks EUIPO seda pidanud analüüsima omal algatusel. Sellest tulenevalt peab üldkohus sellega seotud argumente käsitlema üksikasjalikult, andes hinnangu ka neile argumentidele, mis esitatakse esimest korda talle. c. Üldkohtu menetluses on hagejal õigus seada kahtluse alla EUIPO apellatsioonikoja hinnang üldtuntud asjaoludele, esitades Üldkohtule uusi argumente ja neid toetavaid tõendeid. d. Kuna Üldkohus jättis andmata hinnangu faktilistele asjaoludele ja argumentidele, millega ta oleks pidanud arvestama omal algatusel (seal hulgas üldtuntud faktilistele asjaoludele vastulausemenetluses kõne all olevate kaubamärkide tähenduse kohta), rikkus Üldkohus menetluse üldreegleid ja andis vale hinnangu apellatsioonikoja menetluses olevas asjas tähtsust omavatele asjaoludele.
Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi 5. detsembril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 25. septembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-328/17: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi versus EUIPO

(Kohtuasi C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (esindajad: S. Malynicz, QC, barrister S. Baran, solicitor V. Marsland)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tunnistada apellatsioonkaebus Üldkohtu otsuse peale kohtuasjas Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi vs. Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), T-328/17, EU:T:2018:594 vastuvõetavaks ja rahuldada apellandi esitatud tühistamisnõue;

— jätta EUIPO ja menetlusse astuja kohtukulud nende endi kanda ning mõista neilt välja apellandi kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

1. Üldkohus rikkus õigusnormi, jättes kohaselt tunnustamata kollektiivkaubamärgi HALLOUMI staatuse ja kaitse, mis sellise kaubamärgi osas tuleneb määruse 2017/1001 artiklist 74;

2. Eeskätt rikkus Üldkohus õigusnormi sellega, et kohaldas kollektiivkaubamärgi HALLOUMI eristusvõime analüüsimisel täiesti kohandamata lähenemist, toimides vastuolus määruse 2017/1001 artikli 8 lõike 1 punktiga b ja artikliga 74;

3. Üldkohus tõlgendas ja kohaldas valesti kohtuotsuse The Tea Board vs. EUIPO (C-673/15 P-C-676/15 P, EU:C:2017:702) mõju ja põhistatud kohtumäärust Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C-392/12 P, EU:C:2013:178) ning ei rakendanud õigesti kohtuotsust Formula One Licensing vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C-196/11 P, EU:C:2012:314); ja
2.

Kas samastamise korral on määruse nr 883/2004 (2) artikli 1 punkti i alusel kohaldatav mõiste „pereliige“ vastuolus Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/38 (3) artikli 2 punktis 2 ette nähtud mõiste „pereliige“ laiema määratlusega, kuna viimati nimetatud direktiiv välistab liikmesriigi igasuguse autonoomia pereliikme määratlemisel vastupidi sellele, mida näeb ette kooskõlastamise määrus, ega näe teise võimalusena ette mõistet „põhiosas ülalpidamine“. Kas mõiste „pereliige“ määruse 883/2004 artikli 1 punkti i tähenduses peab seetõttu olema kaalukam, arvestades selle iseärasust sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamise kontekstis, ja kas eelkõige liikmesriik on pädev määratlema pereliiget, kellel on õigus perehüvitisele?
Päivi Leino-Sandbergi 3. detsembril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 20. septembri 2018. aasta määruse peale kohtuasjas T-421/17: Leino-Sandberg versus parlament

(Kohtuasi C-761/18 P)

(2019/C 82/10)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Päivi Leino-Sandberg (esindajad: advocaat O. W. Brouwer, Rechtsanwalt S. Schubert)

Teine menetlusosaline: Euroopa Parlament

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 20. septembri 2018. aasta määrus kohtuasjas T-421/17;

— teha Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõige teises lauses ette nähtud pädevust kasutades ise asja suhtes lõplik kohtuotsus, ja

— mõista menetluse kulud, sealhulgas menetlusse astujate kulud, välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et vaidlustatud kohtumääruses on rikutud õigusnormi, kuna selles on leitud, et hagi ese on ära langenud ja puudub vajadus teha asjas otsus. Apellant väidab, et vaidlustatud kohtumääruses on põhjendamatult jäetud kohaldamata kohtuasjas C-57/16 P, ClientEarth vs. komisjon (EU:C:2018:660) välja kujundatud õiguslik kriteerium, mille kohaselt oleks tulnud teha järeldus, et kuna Euroopa Parlament ei ole vaidlustatud otsust tagasi võtnud, siis on hagi ese säilinud.

Teine väide, et vaidlustatud kohtumääruses on rikutud õigus- ja menetlusnorme, kuna selles on leitud, et hagejal puudus põhjendatud huvi esitada hagi. Hageja leiab, et vaidlustatud kohtumääruses on valesti kohaldatud kohtupraktikas, sealhulgas kohtuasjas C-57/16 P välja kujundatud õiguslikku kriteeriumi, mille kohaselt Üldkohus oleks pidanud järeldama, et õigusvastasus võib tulevikus korduda olenema konkreetse juhtumi asjaoludest, ja seetõttu säilib põhjendatud huvi hagi esitamise vastu.
1.

a) Kas isik, kes osutab sisumajutusteenust (sharehosting), mis lubab kasutajatel teha autoriõigusega kaitstava sisuga faile üldsusele kättesaadavaks ilma õiguste omajate loata, tegeleb edastamisega direktiivi 2001/29/EÜ (1) artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui — üleslaadimine toimub automaatselt, ilma et teenuseosutaja seda eelnevalt jälgiks või kontrolliks, — teenuseosutaja viitab kasutustingimustes sellele, et autoriõigust rikkuvat sisu ei tohi lisada, — teenuse osutamisega teenib ta tulu, — teenust kasutatakse seaduslikeks rakendusteks, teenuseosutajale on aga teada, et kättesaadav on ka märkimisväärne hulk autoriõigust rikkuvat sisu (üle 9 500 teose), — teenuseosutaja ei paku sisukorda ega otsingufunktsiooni, kuid tema loodavaid piiramatul arvul allalaadimislinke lisavad kolmandad isikud internetis olevatesse lingikogudesse, mis sisaldavad teavet failide sisu kohta ja võimaldavad teatava sisu otsingut, — makstes allalaadimiste eest tasu sõltuvalt nõudlusest, loob teenuseosutaja stiimuli laadida üles autoriõigusega kaitstavat sisu, mis on kasutajatele mujal kättesaadav vaid tasu eest ja — failide anonüümse üleslaadimise võimaluse andmine suurendab tõenäosust, et kasutajad jäävad autoriõiguste rikkumise eest vastutusele võtmata? b) Kas see hinnang muutub, kui sisumajutusteenuse kaudu üleslaaditava sisu kogumahust moodustab 90–96 % autoriõigusi rikkuv sisu?
B.

Mis puudutab hagi neljandat ja viiendat väidet käsitlevat vaidlustatud kohtuotsuse osa, milles on kõne all maaelu arengu programmi 125. meetme sektoris määratud finantskorrektsioon, siis selle kohta on apellatsioonkaebuses esitatud kaks väidet. Esimeses neist (apellatsioonkaebuse neljas väide) väidab apellant, et tõlgendati ja kohaldati vääralt nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (5) artikli 71 lõikeid 2 ja 3 ja et vaidlustatud kohtuotsuse põhistus on ebapiisav ja asjakohatu; teises väites (apellatsioonkaebuse viies väide) väidab apellant, et vaidlustatud kohtuotsuses tõlgendati ja kohaldati vääralt määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 31 lõiget 4 ja et vaidlustatud kohtuotsuse põhistus on ebapiisav ja asjakohatu.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 14. detsembril 2018 – GAEC Jeanningros versus Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

(Kohtuasi C-785/18)

(2019/C 72/11)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: GAEC Jeanningros

Vastustajad: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

Teine menetlusosaline: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1151/2012 põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (1) artiklit 53, komisjoni 18. detsembri 2013. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 664/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1151/2012 seoses kaitstud päritolunimetuste, kaitstud geograafiliste tähiste ja garanteeritud traditsiooniliste toodete liidu sümbolite kehtestamisega ning seoses teatavate päritolueeskirjade, teatavate menetluseeskirjade ning teatavate täiendavate üleminekueeskirjadega (2), artiklit 6 ja komisjoni 13. juuni 2014. aasta rakendusmääruse (EL) nr 668/2014, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 rakenduseeskirjad (3), artiklit 10 tuleb koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tõlgendada nii, et olukorras, kus Euroopa Komisjon kiidab heaks liikmesriigi ametivõimude taotluse nimetuse spetsifikaadi muutmiseks ja kontrollitud päritolunimetuse registreerimiseks ajal, mil see taotlus on ühtlasi vaidluse esemeks selle liikmesriigi kohtutes, võivad need kohtud otsustada, et menetluses olevas kohtuasjas ei ole enam vajadust otsust teha, või, arvestades vaidlustatud akti võimaliku tühistamise mõju Euroopa Komisjonis registreerimise kehtivusele, peavad kohtud tegema otsuse siseriiklike asutuste õigusakti seaduslikkuse kohta?

(1) ELT L 343, lk 1.

(2) Komisjoni 18. detsembri 2013. aasta delegeeritud määrus (EL) nr 664/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1151/2012 seoses kaitstud päritolunimetuste, kaitstud geograafiliste tähiste ja garanteeritud traditsiooniliste toodete liidu sümbolite kehtestamisega ning seoses teatavate päritolueeskirjade, teatavate menetluseeskirjade ning teatavate täiendavate üleminekueeskirjadega (ELT L 179, 19.6.2014, lk 17).

(3) Komisjoni 13. juuni 2014. aasta rakendusmäärus (EL) nr 668/2014, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) rakenduseeskirjad (ELT L 179, lk 36).
2.

Kas juhul, kui nõutav on, et majanduslik kasu oleks arvestatava suurusega ja kui kaubamärgi kasutamisega isiku enda kaubandustegevuse käigus tegemist olla ei saa, kuna saadud majanduslik kasu on vähene ja võimalikud teised kaubandustegevuse käigus kasutamise kriteeriumid on täitmata, on kaubandustegevuse käigus kasutamise tingimus kaubamärgidirektiivi artikli 5 lõike 1 tähenduses täidetud, kui eraõiguslik isik on kaubamärki kasutanud mõne teise isiku eest selle teise isiku kaubandustegevuse käigus, olgugi et ta ei ole selle teise isiku töötaja?
1.

Kas juhul, kui kinnisasja müüja ei ole sisendkäibemaksu mahaarvamist käibemaksudirektiivi (1) artikli 188 lõike 2 kohaselt liikmesriigi kehtestatud eeskirjade alusel korrigeerinud, kuna soetaja kavatseb seda kinnisasja kasutada üksnes mahaarvamisõigust tekitavate tehingute tarbeks, on korrigeerimisperioodi jätkumisel välistatud, et soetaja on kohustatud mahaarvamist hiljem korrigeerima, kui ta annab kinnisasja üle isikule, kes ei kavatse seda sellisteks tehinguteks kasutada?
C 93/29

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Amsterdam (Madalmaad) 3. detsembril 2018 – A, B versus C

(Kohtuasi C-750/18)

(2019/C 93/38)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Amsterdam

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: A, B

Kostja: C

Eelotsuse küsimus

Kuidas tuleb direktiivi 93/13/EMÜ (1) ja eelkõige selles sätestatud kumulatiivse mõju põhimõtet tõlgendada hindamisel, kas oma kohustused täitmata jätnud tarbijalt nõutav hüvitis on ebaproportsionaalselt suur viidatud direktiivi lisa punkti 1 alapunkti e tähenduses, ja seda olukorras, kus tegemist on leppetrahvi tingimustega, mis on seotud mitmesuguste eri laadi rikkumistega, mis oma olemuse poolest ei pea aset leidma koos ja mis konkreetsel juhul ka koos aset ei leidnud?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (1), artikli 5 lõiget 3 ja artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et tegutsev lennuettevõtja, kes väidab, et suure hilinemise põhjuseks oli erakorralised asjaolud, saab ainult siis tugineda määruse nr 261/2004 artikli 5 lõikes 3 sätestatud vastutusest vabastamise põhjusele, kui ta saab ka väita ja tõendada, et üksikreisija hilinemist ei oleks saanud ka asenduslennule ümberbroneerimisega vältida?
1.

Kas avaliku sektori asutuse sõlmitud kirjaliku lepingu puhul, mis käsitleb tarkvara kasutusse andmist teisele avaliku sektori asutusele ja mis on seotud koostöölepinguga, on tegemist „riigihankelepinguga“ direktiivi 2014/24/EL (1) artikli 2 lõike 1 punkti 5 tähenduses või – vähemalt esialgu, kui artikli 12 lõike 4 punktidest a–c ei tulene teisiti – sama direktiivi kohaldamisalasse kuuluva lepinguga direktiivi artikli 12 lõike 4 tähenduses, kui avaliku sektori asutus, kes tarkvara kasutusele võtab, ei pea küll tarkvara eest tasuma ega hüvitama sellega seotud kulusid, kuid tarkvara kasutusse andmisega seotud koostööleping näeb ette, et iga koostööpartner – ja seega ka avaliku sektori asutus, kes tarkvara kasutusele võtab – võimaldab teistel koostööpartneritel tasuta kasutada tulemusi, mida ta saab võimaliku tulevase tarkvaraarenduse tagajärjel, millega ta siiski ei pea kohustuslikus korras tegelema?
2.

Kas direktiivi artikli 20 lõikega 4 on vastuolus tõlgendada seadusandliku dekreedi nr 142/2015 artiklit 23 nii, et vastuvõtumeetmete kohaldamise otsuse tühistamise alusena võib arvesse võtta ka rahvusvahelise kaitse taotleja käitumist, mis ei kujuta endast liikmesriigi õiguses kriminaalkorras karistatavat õigusrikkumist, kui see võib siiski avaldada kahjulikku mõju tavapärasele ühiselule neis keskustes, kuhu taotleja on paigutatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Saksamaa) 27. aprillil 2018 – Petra Breyer, Heiko Breyer versus Sundair GmbH

(Kohtuasi C-292/18)

(2019/C 93/25)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Petra Breyer, Heiko Breyer

Kostja: Sundair GmbH

Euroopa Kohus sedastab 6. detsembri 2018. aasta määrusega:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes on taotlenud lennutegevusluba, kuid ei ole seda luba kavandatud lendude kuupäevaks siiski veel saanud, ei saa seda määrust kohaldada, mistõttu asjaomastel reisijatel ei ole õigust saada hüvitist sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 alusel.
1.

Kas määrust nr 261/2004 (1) tuleb tõlgendada nii, et reisijal, kes on saanud tühistatud lennu eest hüvitist, on õigus saada määruse nr 261/2004 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitist teist korda, kui ümberbroneeritud lendu ja tühistatud lendu opereerib üks ja sama tegutsev lennuettevõtja ning ka tühistatud lennule järgnenud ümberbroneeritud lennu saabumisaeg on plaanijärgsest saabumisajast nii palju hilisem, et tekib õigus hüvitisele?
4.

Juhul kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas direktiivi 2001/29/EÜ artikli 8 lõikega 3 on kooskõlas, et õiguste omaja saab teenusepakkuja suhtes, kelle teenust, mis seisneb kasutaja pakutava teabe talletamises, on kasutaja kasutanud autoriõiguse või sellega kaasnevate õiguste rikkumiseks, taotleda kohtu ettekirjutust edasisest rikkumisest hoidumise kohta alles siis, kui pärast ilmsele õigusrikkumisele viitamist on selline õigusrikkumine uuesti toime pandud?
1.

Kas 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (1) ja [liidu] õiguse tõhususe põhimõtet [tuleb] tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellise riigisisese õigusnormi kohaldamine, mis keelab kohtul hinnata majandus- või kutsetegevuses tegutseva isikuga sõlmitud lepingu tingimuse ebaõiglast laadi, kui lepingu täitmist tagav majandus- või kutsetegevuses tegutsev käendaja on teavitanud tarbijast võlgnikku sellest, et ta teeb makse, ja võlgnik ei ole talle teatanud vastuväiteid, millele tugineda?
3-1:

Kas seade, mille abil tuvastatakse kõik parameetrid, mis on seotud määruses (EÜ) nr 715/2007 ettenähtud tüübikinnitusmenetluse kulgemisega, ja mille eesmärk on aktiveerida või suurendada saastekontrollisüsteemi iga osa toimimist nimetatud menetluse ajal ning seega saada sõiduki tüübikinnitus, on katkestusseade määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 3 punkti 10 tähenduses?
4.

Üldkohus eksis ka otsustades, et asjaomased kaubamärgid on foneetiliselt identsed, kuna hageja ei olnud esitanud tõendeid selle kohta, et esimeste silpidega „ti“ ja „TAI“ loodav heli ei ole inglise keelt kõneleva avalikkuse puhul identne ning miski ei erista nende tähiste hääldusi. Hoopis Üldkohus eeldas ilma tõenditeta ja ekslikult, et tähti „ti“ on alati hääldatud „tai“. Selle kohta tõendid puuduvad. Sõna „ti“ inglise keeles puudub. Neid tähti hääldatakse seetõttu alati üksnes kooskõlas asjaomasele sõnale kehtivate keelereeglitega. On selge, et lugematus arvus sõnades hääldatakse tähti „ti“ mitte kui „tai“, nimelt „trick“, „ticket“, „till“, „timbal“, „timberland“, „tin“, „tincture“, „tinder“, „tip“, „trigger“ ja palju muid ning ka vaidlustatud kaubamärk „tigha“. Kuulsas inglise lasteraamatus Karupoeg Puhh on üks peategelasi loom nimega „Tigger“, mida hääldatakse [tɪɡə]. Seetõttu ei hääldata juhul, kui pärast häälikuühendit „ti“ hääldatakse täishäälikut lühidalt, seda ühendit „tai“. Hageja väitis seda algusest peale. Kostja ja menetlusse astuja ei ole vastupidist tõendanud. Seetõttu ei olnud hageja ülesanne ilmselge asjaolu kohta tõendeid esitada.
3.

Kas liidu õigusega, eelkõige direktiivi 2000/78/EÜ (1) artikliga 9, on vastuolus õigusnorm, mis näeb ette, et õigus saada vanuse alusel diskrimineeriva töötasu tõttu hüvitist, lõpeb kahe kuu möödumisel, kui — 8. septembril 2011. aastal kuulutatud kohtuotsuse C-297/10 ja C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs ja Mai) alusel hakkab tähtaeg sellele vaatamata kulgema, et asjaomase isiku suhtes ei kohaldata Saksamaa avaliku sektori töötajate kollektiivlepingut (Bundesangestelltentarifvertrag), vaid tema isiklik olukord vastab 19. juuni 2014. aasta kohtuotsuses C-501/12–C-506/12, C-540/12 ja C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht) esinenud olukorrale, — asjaomastel ametnikel ja kohtunikel (töötajatel) on eespool nimetatud kohtuotsust võimalik leida üksnes üldistest avalikest allikatest, — pärast eespool nimetatud kohtuotsuse tegemist on tööandjad eitanud selle ülekantavust ametnikele ning vaielnud seejuures vastu vanuselise diskrimineerimise olemasolule, kusjuures seda õiguslikku seisukohta on vähemalt osaliselt levitatud ka väljapoole, — esimese astme halduskohtute praktikas on nimetatud tähtaja jooksul ja ka pärast seda kuni kohtuotsuse Specht kuulutamiseni eitatud vanuselise diskrimineerimise olemasolu, — selle tähtaja jooksul puudus kõrgemate kohtute praktika ja esimene kõrgeima astme kohtu otsus tehti alles pärast otsuse tegemist kohtuasjas Specht, — ametniku või kohtuniku teenistussuhtes (töösuhtes) kehtib õigust lõpetav tähtaeg ainult erikulutuste hüvitamise kohta ja sellised tähtajad ei ole lühemad kui kuus kuud, — tasustamise (töötasu) nõuete suhtes kohaldatakse kolmeaastast aegumistähtaega, mis algab aasta lõppemisega, mil nõue on muutunud sissenõutavaks ja soodustatud isik teab või peaks nõudest teadma, vastasel juhul on aegumistähtaeg kümme aastat, — riigisisesed tasustamise (töötasu) nõuded, mis ei ole seadusega kindlaks määratud, tuleb aegsasti esitada, st eelarveaasta jooksul, mille eest töötasu taotletakse?
2.

Teine väide Osas, milles Üldkohus tõlgendas hagiavalduse lisa ning tegi selle tõlgenduse alusel ka sisulise otsuse, siis ei saa ta tugineda põhjendatult sellele, et ta ei ole kohustatud leidma ja tuvastama kaebaja poolt hagiavalduse lisas viidatud õiguslikke aluseid. Kui Üldkohus nõuab, et kaebaja näitaks konkurentsi kahjustavat mõju, mis on „konkreetne ja käegakatsutav“, tema olukorrale, ning tõendaks seeläbi, et ta on vaidlustatud õigusaktist otseselt puudutatud, siis on tegemist juba olukorra faktiliste asjaolude hindamisega. Nii moonutab ta aga tingimusi, mis on kehtestatud selleks, et hinnata, kas isik on õigusaktist otseselt puudutatud.
C 112/21

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Roma (Itaalia) 12. detsembril 2018 – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.) versus Soundreef Ltd

(Kohtuasi C-781/18)

(2019/C 112/26)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale ordinario di Roma

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.)

Kostja: Soundreef Ltd

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2014/26/EL (1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad autoriõiguste vahendamise või vähemalt kasutajatele litsentside andmise turule pääsemise võimaluse ainult isikutele, keda saab sama direktiivi määratluse kohaselt kvalifitseerida kollektiivse esindamise organisatsioonideks, jättes sellest võimalusest ilma isikud, keda saab kvalifitseerida sõltumatuteks esindamise üksusteks, olenemata sellest, kas nad on asutatud samas riigis või teistes liikmesriikides?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv 2014/26/EL autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste kollektiivse teostamise ning muusikateoste internetiõiguste multiterritoriaalse litsentsimise kohta siseturul (ELT 2014, L 84, lk 72).
1.

Kas direktiivi 2001/83/EÜ (1) artikli 96 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ravimitootja võib anda valmisravimite tasuta näidiseid ka apteekritele, kui näidiste pakenditel on märge „tootetutvustuseks“; näidised on mõeldud selleks, et apteekrid saaksid ravimeid proovida; ei ole ohtu, et (avamata pakendis) näidised antakse edasi lõpptarbijatele, ning on täidetud raviminäidiste andmise lisatingimused, mis on sätestatud sama direktiivi artikli 96 lõike 1 punktides a–d, f ja g?