KOHTUJURISTI ETTEPANEK

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

esitatud 29. oktoobril 2020 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C‑798/18 ja C‑799/18

Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie) jt,

(C‑798/18)

Athesia Energy Srl jt,

(C‑799/18)

versus

Ministero dello Sviluppo Economico,

Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,

järgmiste isikute osavõtul:

Elettricità Futura – Unione delle Imprese Elettriche italiane,

Confederazione Generale dell’Agricoltura Italiana – Confagricoltura

(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia))

Eelotsusetaotlus – Keskkond – Direktiiv 2009/28/EÜ – Taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamine – Elektrienergia tootmine fotogalvaaniliste seadmetega – Toetuskava – Niisuguste toetuste muutmine, mis on juba ette nähtud, kuid mis ei kuulu veel väljamaksmisele – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 16 ja 17 – Ettevõtlusvabadus – Õigus omandile – Mõiste „omand“ – Õiguspärane ootus – Energiaharta leping – Artikkel 10

I. Sissejuhatus

1. Itaalia seadusandja püüdis 2014. aastal seoses fotogalvaaniliselt saadud elektrienergia sektori tormilise arenguga vähendada toetusi, mis olid antud selles sektoris tegutsevatele ettevõtjatele tema territooriumil.

2. Käesolevad eelotsusetaotlused, mille esitas 17. detsembril 2018 Tribunale ammistrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia), puudutavad niisuguse reformi vastavust liidu õigusele ning konkreetsemalt võimalikke piire, mis võivad olla seatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 16 ja 17, mis käsitlevad vastavalt ettevõtlusvabadust ja õigust omandile.

3. Need eelotsusetaotlused on esitatud vaidluste raames, mille poolteks on suur hulk fotogalvaaniliste seadmete käitajaid Itaalias ja Federazione Nazionale delle Imprese Elettrotecniche ed Elettroniche (riiklik elektroonika‑ ja elektriettevõtjate föderatsioon) (Anie) ( 2 ) ning Ministero dello Sviluppo economico (majandusarengu ministeerium, Itaalia) ja Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (edaspidi „GSE“) – aktsiaselts, mille kapital kuulub täielikult Ministero dell’Economia e delle Finanzele (majandus‑ ja rahandusministeerium, Itaalia).

4. Nende kohtuasjade eripära seisneb selles, et GSE on sõlminud nende ettevõtjatega lepingud, mis näevad ette toetuste maksmise 20 aasta kestel toetuskava raames, mille eesmärk on võtta Itaalia õigusesse üle Euroopa Liidu üksteisele järgnenud direktiivid, mis käsitlevad taastuvenergia kasutamist ( 3 ).

5. Reform, mille Itaalia seadusandja ellu viis, leidis aset selles eripärases õigusloomekontekstis ja selle eesmärk oli muuta nende ettevõtjate kahjuks toetusi, mis olid ette nähtud, kuid ei kuulunud nende lepingute järgi veel väljamaksmisele.

6. Vastavalt Euroopa Kohtu palvele on käesolev ettepanek keskendatud harta artiklite 16 ja 17 ning energiaharta lepingu ( 4 ) artikli 10 tõlgendusele koostoimes ELTL artikli 216 lõikega 2 ( 5 ).

7. Ma teen oma analüüsi tulemusena Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et niisugune reform, mille Itaalia seadusandja ellu viis, ei ole harta artiklitega 16 ja 17 vastuolus. Lisaks näitan ära põhjused, miks ma arvan, et energiaharta artikkel 10, tõlgendatuna koostoimes ELTL artikli 216 lõikega 2, ei ole käesolevates kohtuasjades kohaldatav.

II. Õiguslik raamistik

A. Rahvusvaheline õigus

8. Energiaharta artikli 10 „Investeeringute soodustamine, kaitse ja kohtlemine“ lõikes 1 on sätestatud: „1. Iga lepinguosaline soodustab ja loob vastavalt käesoleva lepingu sätetele oma territooriumile investeerimiseks stabiilsed, õiglased, soodsad, selged ja arusaadavad tingimused teiste lepinguosaliste investoritele. Kõnealused tingimused sisaldavad kohustust kohelda teiste lepinguosaliste investeeringuid alati ausalt ja õiglaselt. Sellistele investeeringutele tagatakse ka kõige kindlam kaitse ja turvalisus ning ükski lepinguosaline ei takista nende haldamist, hoidmist, kasutamist, nendest kasusaamist või nende võõrandamist mis tahes viisil tarbetute ega diskrimineerivate meetmetega. […]“.

B. Liidu õigus

9. Direktiivi 2009/28 põhjenduses 25 on märgitud: „Liikmesriikidel on erinevad taastuvenergia võimalused ja nad rakendavad riigi tasandil erinevaid kavasid taastuvatest energiaallikatest toodetud energia toetamiseks. […] Siseriiklike toetuskavade nõuetekohaseks toimimiseks on väga oluline, et liikmesriigid saaksid juhtida oma siseriiklike toetusmehhanismide mõju ja kulusid vastavalt oma erinevatele võimalustele. Üks tähtsaid vahendeid käesolevas direktiivis ette nähtud eesmärgi saavutamisel on kindlustada siseriiklike toetuskavade nõuetekohane toimimine vastavalt direktiivile 2001/77/EÜ, et säiliks investori usaldus ja et võimaldada liikmesriikidel töötada välja tõhusad siseriiklikud meetmed eesmärkide saavutamiseks. […]“.

10. Selle direktiivi artiklis 3 „Taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise kohustuslikud riiklikud üldeesmärgid ja meetmed“ on sätestatud: „1. Iga liikmesriik tagab, et […] taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaal energia lõpptarbimises 2020. aastal on vähemalt sama suur kui tema riiklik üldeesmärk seoses taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaaluga nimetatud aastal, nagu on sätestatud I lisa A osas esitatud tabeli kolmandas veerus. […] […] 3. Käesoleva artikli lõigetes 1 ja 2 sätestatud eesmärkide saavutamiseks võivad liikmesriigid muu hulgas võtta järgmisi meetmeid: a) toetuskavad; […]“.

C. Itaalia õigus

11. Dekreetseaduse nr 91/2014 ( 6 ) artikkel 26 on sõnastatud järgmiselt: „1. Et optimeerida toetuste saamiseks ja andmiseks kuluva aja haldust ja aidata taastuvenergia toetamise poliitikat jätkusuutlikumaks muuta, antakse fotogalvaaniliste seadmete abil toodetud elektrienergia toetustariife […] käesolevas artiklis ette nähtud korras. 2. Alates 2014. aasta teisest poolaastast annab [GSE] lõikes 1 nimetatud toetustariife püsiva kuumäära alusel, mis on 90% iga tootmisseadme keskmisest aastasest hinnangulisest tootmisvõimsusest kalendrilises tootmisaastas, ning teeb hiljemalt järgmise aasta 30. juuniks tegeliku tootmise põhjal korrigeerimismakse. Tegutsemiskorra määrab GSE kindlaks kahe nädala jooksul alates käesoleva dekreetseaduse avaldamisest ja see kiidetakse heaks majandusarengu ministri dekreediga. 3. Alates 1. jaanuarist 2015 korraldatakse üle 200 kW nimivõimsusega seadmetega toodetud elektrienergia toetustariif ettevõtja valikul ümber ühe alltoodud variandi järgi, millest tuleb GSE-le teatada hiljemalt 30. novembriks 2014: a) tariifi antakse 24 aastat, mida hakatakse arvestama alates seadmete kasutuselevõtmisest, ning selle suurus arvutatakse seetõttu ümber käesoleva dekreetseaduse lisas 2 toodud tabelis antud vähendamisprotsendi alusel; b) kahekümneaastane toetusperiood jääb kehtima ja tariifi andmine korraldatakse ümber, nähes ette esimese perioodi, mil saab kasutada praegusega võrreldes väiksemat toetust, ja teise perioodi, mil saab kasutada samavõrra suurendatud toetust. Muutmise protsentuaalne määr nähakse ette majandusarengu ministri dekreediga, mis kehtestatakse pärast elektrienergia-, gaasi-, ja joogiveeameti (Autorità per l’energia elettrica, il gas e il sistema idrico) ärakuulamist hiljemalt 1. oktoobriks 2014, mistõttu juhul, kui kõik nende variantide valimise õigusega isikud peaks valima selle, võimaldab see ajavahemikul 2015–2019 säästa vähemalt 600 miljonit eurot aastas, võrreldes olemasolevate tariifide järgi antavate toetustega; c) samas kui kahekümneaastane toetusperiood jääb kehtima, vähendatakse tariifi toetusperioodi lõpuni jäänud ajavahemikul teatava protsendimäära võrra toetusest, mille saamiseks on käesoleva dekreetseaduse jõustumise kuupäeva seisuga õigus antud, ning seda tehakse järgmiste kvantitatiivsete näitajate põhjal: 1) üle 200 kW nimivõimsusega kuni 500 kW nimivõimsusega seadmete puhul 6%; 2) üle 500 kW nimivõimsusega kuni 900 kW nimivõimsusega seadmete puhul 7%; 3) üle 900 kW nimivõimsusega seadmete puhul 8%. Kui ettevõtja GSEd ei teavita, siis valib GSE punktis c kirjeldatud variandi. […]“.

III. Põhikohtuasjad, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus

12. Itaalia taastuvenergia tootmise toetuskava raames (mis viidi ellu seadusandlike dekreetidega nr 387/2003 ( 7 ) ja nr 28/2011 ( 8 )), sõlmis GSE üle 200 kW nimivõimsusega fotogalvaaniliste seadmete käitajatega eraõiguslikud lepingud tüüplepingu alusel, mille koostas Itaalia elektrienergia‑ ja gaasiamet. ( 9 ) Nendes lepingutes, mida kavandati kohaldada 20 aasta jooksul, oli nähtud ette korrapärane toetustariifide andmine nendele käitajatele.

13. Selles kontekstis leidis 2014. aastal aset reform, mille eesmärk oli muuta toetusi, mille andmine oli nende lepingute kohaselt ette nähtud, kuid mis ei kuulunud veel väljamaksmisele. See reform, mis sätestati dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetes 2 ja 3, koosnes kahest osast. ( 10 )

14. Esiteks oli selle dekreetseaduse artikli 26 lõike 2 eesmärk niisugune, et alates 2014. aasta teisest poolaastast makstakse neid toetusi püsiva kuumäära alusel, mis on 90% iga tootmisseadme keskmisest aastasest hinnangulisest tootmisvõimsusest kalendrilises tootmisaastas. Korrigeerimismakse tegeliku tootmise põhjal pidi nüüd tehtama alles hilisemal kuupäeval (hiljemalt järgmise aasta 30. juuniks).

15. Esiteks kohustati neid käitajaid selle dekreetseaduse artikli 26 lõikega 3 alates 1. jaanuarist 2015, st enne GSEga sõlmitud lepingute lõppemist üle minema teistsugusele tariifisüsteemile, mis korraldatakse ümber kolme valikuvariandi järgi, millest kõik olid nendele ettevõtjatele ebasoodsad.

16. Niisuguses kontekstis palusid põhikohtuasjade kaebajad eelotsusetaotluse esitanud kohtul tühistada ministri 16. ja 17. oktoobri 2014. aasta dekreedid, millega rakendati dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõikeid 2 ja 3. ( 11 )

17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ta esitas Corte costituzionalele (konstitutsioonikohus, Itaalia) küsimuse, kas selle dekreetseaduse artikli 26 lõige 3 on põhiseadusega kooskõlas. See viimane kohus otsustas 24. jaanuari 2017. aasta kohtuotsusega ( 12 ), et kõnealune õigusnorm ei ole Itaalia põhiseadusega vastuolus.

18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et Corte costituzionale (konstitutsioonikohus) ei lahendanud oma otsuses mõningaid küsimusi, mis on asjakohased nende vaidluste lahendamisel, mille osas on tema poole pöördutud. Täpsemalt tuleb liidu õigusest lähtudes välja selgitada, kas riigisisene seadusandja tohib sekkuda, et vähendada toetussummasid, mis on antud niisuguse toetuskava raames, mille eesmärk on edendada taastuvenergia kasutamist, kui nende toetuste väljamaksmine on toetuse saajatega sõlmitud lepingutes juba ette nähtud.

19. Sellel kohtul on tekkinud eelkõige küsimus, kas dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõiked 2 ja 3 on vastuolus harta artiklitega 16 ja 17, sest viivad selleni, et sekkutakse toetuse saajate õigusesse korraldada ja juhtida oma majandustegevust nende kokkulepete põhjal. Samadel põhjustel on tal kahtlusi, kas see säte on kooskõlas energiahartaga, mille kohta ta meenutab, et selle artikli 10 lõikes 1 on nähtud ette, et iga lepinguosaline „soodustab ja loob […] investeerimiseks stabiilsed, õiglased, soodsad, selged ja arusaadavad tingimused“.

20. Selles olukorras otsustas Tribunale ammistrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule mõlemas liidetud kohtuasjas järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [liidu] õigus keelab kohaldada selliseid liikmesriigi õigusnorme nagu dekreetseaduse nr 91/2014 […] artikli 26 lõiked 2 ja 3, mis kas vähendavad toetusi, mis on seadusega juba ette nähtud ning vastavates fotogalvaaniliselt saadud elektrienergia tootjate ning selleks asutatud riigi osalusega äriühingu [GSE] vahel sõlmitud lepingutes kindlaks määratud, või siis viivitavad märkimisväärselt nende väljamaksmist; täpsemalt, kas need liikmesriigi õigusnormid on kooskõlas selliste [liidu] õiguse üldpõhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, õiguskindluse põhimõte, lojaalse koostöö põhimõte ja kasuliku mõju põhimõte; […] harta artiklitega 16 ja 17; direktiiviga [2009/28] ja sellega, kuidas see direktiiv reguleerib toetuskavasid; ning ELTL artikli 216 lõikega 2, eriti koostoimes [energiahartaga]?“

21. Põhikohtuasjade kaebajad, menetlusse astujad käesolevastes kohtuasjades, nimelt Elettricità Futura – Unione delle Imprese Elettriche italiane, Confederazione Generale dell’Agricoltura Italiana – Confagricoltura, Itaalia, Tšehhi, Saksamaa, Kreeka ja Hispaania valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid Euroopa Kohtule kirjalikke seisukohti.

22. Euroopa Kohtu presidendi 5. veebruari 2019. aasta otsusega liideti käesolevad kohtuasjad menetluse kirjaliku osa ja kohtuotsuse huvides.

23. Pooled vastasid Euroopa Kohtu küsimustele kirjalikult.

IV. Õiguslik analüüs

24. Käesolevastes eelotsusetaotlustes palutakse Euroopa Kohtul peamiselt kindlaks teha, kas liidu õigusega on vastuolus see, kui liikmesriik vähendab ettenähtud toetussummasid toetuskava raames, mille eesmärk on edendada taastuvenergia kasutamist vastavalt eesmärkidele, mis on kindlaks määratud üksteise järel selles valdkonnas vastu võetud Euroopa Liidu direktiividega.

25. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud teabe põhjal asetuvad vaidlused, mille ta peab lahendama, ulatusliku riigisisese kohtuvaidluse raamistikku. Kolm identset eelotsusetaotlust ( 13 ), mille on esitanud sama kohus, on praegu Euroopa Kohtus menetlemisel. Lisaks on teisedki liikmesriigid hakanud nagu Itaalia Vabariik vaatama üle meetmeid, mis on nende territooriumil taastuvenergia kasutamise edendamiseks võetud. ( 14 )

26. Järgnevates jagudes esitan põhjused, miks ma arvan, et niisugune reform, nagu viis ellu Itaalia seadusandja põhikohtuasjade asjaoludel, ei kahjusta ettevõtlusvabadust ja õigust omandile harta artiklite 16 ja 17 tähenduses ning et harta sätetega kaitstud õiguste iga piirang on – eeldusel, et see on tõendatud – igal juhul õigustatud ja proportsionaalne, lähtudes eesmärkidest, mida liit taastuvenergia kasutamise edendamise alal taotleb (A jagu). Lisaks järeldan pärast energiaharta ja konkreetsemalt selle artikli 10 grammatilist ja teleoloogilist tõlgendamist, et see säte ei ole põhikohtuasjades kohaldatav (B jagu).

A. Harta artiklid 16 ja 17

1. Sissejuhatavad märkused

27. Harta artiklis 16 on sätestatud, et „[e]ttevõtlusvabadust tunnustatakse liidu õiguse ning siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt“. Selle artikliga tagatud kaitse hõlmab majandus- või äritegevuse vabadust, lepinguvabadust ja vaba konkurentsi, nagu see tuleneb sama artikli kohta antud selgitustest, mida tuleb vastavalt ELL lepingu artikli 6 lõike 1 kolmandale lõigule ja harta artikli 52 lõikele 7 harta tõlgendamisel arvesse võtta. ( 15 )

28. Mis puudutab harta artiklit 17, siis selle lõikes 1 on nähtud ette, et „[i]gaühel on õigus vallata, kasutada, käsutada ja pärandada oma seaduslikul teel saadud omandit. Kelleltki ei tohi tema omandit ära võtta muidu kui üldistes huvides ja seaduses ettenähtud juhtudel ja tingimustel ning õigeaegse ja õiglase hüvituse eest. Omandi kasutamist võib reguleerida seadusega niivõrd, kui see on vajalik üldistes huvides“.

29. Seda artiklit käsitletavates selgitustes on täpsustatud, et see vastab EIÕK esimese lisaprotokolli artiklile 1. ( 16 ) Sellest järeldub vastavalt harta artikli 52 lõikes 3 sätestatule, et harta artikliga 17 kaitstud õigusel omandile on sama tähendus ja sama ulatus, nagu on sellele antud EIÕKga, kusjuures liidu õiguses võidakse neile kehtestada ulatuslikum kaitse. ( 17 )

30. Siiski ei kujuta ettevõtlusvabadus ja õigus omandile Euroopa Kohtu praktika kohaselt endast absoluutset õigust, vaid nendega tuleb arvestada vastavalt nende ülesandele ühiskonnas ( 18 ) ning nende kasutamisele võidakse kehtestada piiranguid, mis on põhjendatavad liidu taotletavate üldise huvi eesmärkidega, tingimusel et järgitakse proportsionaalsuse põhimõtet. ( 19 ) Need nõuded ilmnevad harta artikli 52 lõikest 1, milles on lisaks ette nähtud, et hartaga tunnustatud õiguste ja vabaduste teostamist tohib piirata ainult seadusega ning arvestades nimetatud õiguste ja vabaduste põhiolemust. ( 20 )

31. Käsitletaval juhul väidavad põhikohtuasjade kaebajad ja menetlusse astujad, et dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetega 2 ja 3, mille eesmärk on muuta fotogalvaaniliste seadmete käitajate jaoks ebasoodsalt toetussummasid, mille andmine oli GSEga sõlmitud lepingutes ette nähtud, kuid mis ei kuulunud veel väljamaksmisele, rikutakse nende õigust omandile. Nad rõhutavad, et selle dekreetseadusega jäetakse neid ilma neile kuuluvast, sest käitajad olid juba täielikult kandnud fotogalvaaniliste seadmete ehitamise ja kasutuselevõtmise kulud, mille põhjal need summad kindlaks määrati. Põhikohtuasja kaebajad märgivad, et direktiivi 2009/28 (mille eesmärke püüti kõnesoleva toetuskavaga saavutada) põhjendustes 8, 14 ja 25 on rõhutatud vajadust säilitada „investori usaldus“ ja pakkuda talle teatavat „kindlustunnet“. ( 21 ) Nendesamade põhjenduste tõttu järeldavad nad sisuliselt, et see dekreetseadus piirab nende käitajate ettevõtlusvabadust.

32. Itaalia, Tšehhi, Kreeka ja Hispaania valitsus leiavad vastupidi, et dekreetseadusega nr 91/2014 ei võeta fotogalvaaniliste seadmete käitajatelt kuidagi nende omandit ega piirata nende ettevõtlusvabadust.

33. Neid lahknevusi ja Euroopa Kohtu käsutuses olevaid kohtuasja materjale arvestades tundub mulle vajalik kõigepealt rõhutada kõnesoleva toetuskava mõnda joont, et täpsustada konteksti, milles dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud reform aset leidis.

34. Esiteks on selle toetuskava eesmärk võtta Itaalia õigusesse üle direktiiv 2009/28. Selle direktiivi artikli 3 lõikest 3 ilmneb aga, et liikmesriigid võivad võtta vastu toetuskavasid, et saavutada „[t]aastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise kohustuslikud riiklikud üldeesmärgid“. Selles küsimuses on selle direktiivi põhjenduses 25 rõhutatud, et „[l]iikmesriikidel on erinevad taastuvenergia võimalused“ ning et on väga oluline, et nad saaksid juhtida oma siseriiklike toetusmehhanismide mõju ja kulusid vastavalt oma erinevatele võimalustele.

35. Euroopa Kohus on juba otsustanud, et liikmesriigid ei ole sugugi kohustatud taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamiseks võtma vastu toetuskavasid ning et niisiis on liikmesriikidel kaalutlusruum, mis võimaldab neil otsustada, millised meetmed on nende hinnangul sobivad direktiiviga 2009/28 püstitatud edenduseesmärkide saavutamiseks. Selline kaalutlusruum tähendab, et liikmesriikidel on vabadus vastu võtta, muuta või kehtetuks tunnistada toetuskavasid, eelkõige tingimusel, et need eesmärgid on täidetud. ( 22 )

36. Selle kohtupraktika põhjal näib mulle, et direktiiviga 2009/28 ei takistata iseenesest läbi viimast niisugust reformi, mille viis ellu Itaalia seadusandja põhikohtuasjade asjaoludel.

37. Need kaalutlused aitavad mul analüüsi edasises osas hinnata, kas fotogalvaaniliste seadmete käitajad saavad tugineda õiguspärasele ootusele saada GSEga sõlmitud lepingutes ette nähtud toetusest kasu muutumatult nende lepingute kogu kestuse jooksul, ning kas neil on seega õigus väita, et niisuguse reformiga rikutakse nende õigust omandile.

38. Teiseks oli juba seadusandliku dekreedi nr 387/2003 artikli 7 lõike 2 punktis d sätestatud, et antavad toetused peavad vastama vähenevale summale, mis on nähtud ette konkreetseks ajavahemikuks. Mis puudutab seadusandlikku dekreeti nr 28/2011, mille alusel GSE ja nende ettevõtjate vahel sõlmitud lepingud vastu võeti, siis selle dekreetseaduse artikli 24 lõike 2 punktist d ilmneb, et need lepingud töötati välja tüüplepingu alusel, mille määras kindlaks Itaalia elektrienergia‑ ja gaasiamet. Põhikohtuasjade kaebajate sõnul oli selles lepingus aga ette nähtud, et GSE‑l on ühepoolne õigus muuta selle sisu, võtmaks arvesse vastava õigusliku raamistiku arengut. ( 23 ) Need asjaolud kalduvad minu meelest näitama, et nende toetuste andmise korda võis muuta ning et nende summat võis vähendada.

39. Kolmandaks oli dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetega 2 ja 3 ette nähtud reform, mis seisnes nendes lepingutes kindlaks määratud toetussummade muutmises, mõeldud kohaldamiseks ainult summade suhtes, mille andmine oli juba ette nähtud, kuid mis ei kuulunud veel väljamaksmisele, mitte juba tehtud maksete suhtes. ( 24 )

40. Käesoleva ettepaneku edasises osas analüüsin kõigepealt küsimust, kas niisuguse reformiga rikutakse ettevõtlusvabadust ja õigust omandile, mida kaitstakse harta sätetega. Ma vastan eitavalt. Juhuks kui Euroopa Kohus ei peaks minu seisukohta jagama, näitan teise võimalusena ära põhjused, miks ma arvan käesoleva ettepaneku punktis 30 meenutatud kohtupraktikast lähtudes, et nende õiguste rikkumine on igal juhul õigustatud ja proportsionaalne, võttes arvesse eesmärke, mille poole liit taastuvenergia kasutamise edendamisel püüdleb.

2. Harta artiklites 16 ja 17 ette nähtud ettevõtlusvabaduse ja õiguse omandile võimalik rikkumine

a) Õigus omandile

41. Märgin, et käesolevad kohtuasjad puudutavad omandi kahte erinevat aspekti, st esiteks fotogalvaaniliste seadmete käitajate ja GSE vahel sõlmitud lepingutega antud võimalikku õigust saada toetusi ning teiseks õigust neid seadmeid kasutada ja käitada.

1) Esimene aspekt: väidetava õiguse saada toetusi võimalik rikkumine

42. Harta artikli 17 lõikes 1 sätestatud materiaalsete tingimuste kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et selle sättega pakutav kaitse puudutab varalise väärtusega õigusi, millest tuleneb vastavat õiguskorda arvestades omandatud õiguslik seisund, mis võimaldab õiguste valdajal neid õigusi enda kasuks sõltumatult kasutada. ( 25 )

43. Oma ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. Ungari (kasutusvaldus põllumajandusmaale) ( 26 ) märkisin, et sisuliselt tuleb kontrollida, kas täidetud on kaks tingimust, st esiteks kas õigused, millele tuginetakse, on varalise väärtusega õigused, ning teiseks, kas nendest õigustest tuleneb omandatud õiguslik seisund, mis võimaldab õiguste omajal neid autonoomselt ja enda kasuks kasutada.

44. Esimese tingimuse osas ilmneb Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, et mõiste „omand“ ei ole piiratud materiaalsete varade omandiga, sest mõned muudki varad ja huvid võivad olla varad, mis võivad kujutada endast „varalisi õigusi“. ( 27 ) Mõnes olukorras võivad isegi õiguspärased ootused, et mõned varalist laadi nõuded osutuvad tulemuslikuks, kuuluda EIÕK esimese lisaprotokolli artikliga 1 tagatud kaitse alla. ( 28 ) Näiteks meetmed, mis näevad ette sotsiaaltoetuse maksmise tulevikus, ( 29 ) või subsiidiumid ( 30 ) võivad samamoodi nagu lepingulised õigused ( 31 ) või nõudeõigused ( 32 ) tekitada saajatele varalise huvi, mis kuulub selle sätte kohaldamisalasse.

45. Põhikohtuasjade asjaoludel kalduksin arvama, et õigus saada GSEga sõlmitud lepingute alusel toetusi kujutab endast nende tariifide saajatele rikkuse allikat, mis võib olla varalist laadi. Konkreetselt võib öelda, et kuna viimased liitusid nende lepingutega ad hoc ja enda nimel, tundub mulle, et see õigus on oma laadilt ainuõigus.

46. Tekib siiski küsimus, kas see õigus kujutab endast omandatud õiguslikku seisundit käesoleva ettepaneku punktis 43 meenutatud teise tingimuse tähenduses.

47. Selles küsimuses on Euroopa Kohus leidnud, et vastavalt EIÕK esimese lisaprotokolli artikli 1 tõlgendust käsitlevale kohtupraktikale saab tulevikus tekkivat tulu pidada selle artikliga kaitstud „omandiks“ ainult siis, kui see on juba saadud, kui selle kohta on olemas kindel nõue või kui esinevad erilised asjaolud, mis annavad alust huvitatud isiku õiguspäraseks ootuseks varalise väärtuse saamisele. ( 33 )

48. Käsitletaval juhul näib mulle, et õigus fotogalvaaniliste seadmete käitajate ja GSE vahel sõlmitud lepingutes ette nähtud toetuste maksmisele tulevikus ei saa pidada piisavalt lõplikuks, ( 34 ) sel määral, et nende toetussummade vähendamine ja vastava maksekorra muutmine vastaks niisuguse „omandi“ sundvõõrandamisele, millest on saanud nende käitajate vara lahutamatu osa. ( 35 ) Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 39 juba märkisin, on dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigete 2 ja 3 eesmärk ainult muuta toetussummasid, mille andmine oli nende lepingute kohaselt juba ette nähtud, kuid mida ei tulnud veel anda, kuid need lõiked ei puuduta juba tehtud makseid.

49. Lisaks arvan, et fotogalvaaniliste seadmete käitajad ei saa tugineda õiguspärasele ootusele, et nad saavad neid toetusi GSEga sõlmitud lepingute kogu kestuse jooksul ühetaoliselt.

50. Selles küsimuses ilmneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et iga ettevõtja, kellele liikmesriigi ametivõim on tekitanud põhjendatud lootusi, võib tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele. Juhul kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja oleks tema huve mõjutada võiva meetme vastuvõtmist võinud ette näha, ei saa ta sellegipoolest sellele põhimõttele enam tugineda, kui see meede on juba vastu võetud. Lisaks ei saa ettevõtjatel olla õiguspärast ootust kehtiva olukorra säilimise suhtes, kuna liikmesriigi ametivõimud võivad oma kaalutlusõigust kasutades seda olukorda muuta. ( 36 )

51. Põhikohtuasja asjaoludel peab seda, kas niisugune riigisisene õigusnorm nagu dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõiked 2 ja 3 on selle põhimõttega kooskõlas, analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohus. ( 37 ) Et anda sellele kohtule vastus, millest on kasu, näib mulle siiski, et arvesse võib võtta eelkõige järgnevaid asjaolusid, mis ilmnevad Euroopa Kohtu käsutuses olevatest kohtuasja materjalidest.

52. Esiteks tundub mulle, et toetussummade muudatust, mis on fotogalvaaniliste seadmete käitajatele ebasoodne, ei saanud pidada ennustamatuks juba seadusandlike dekreetide nr 387/2003 ja nr 28/2011 raames, millele dekreetseadus nr 91/2014 järgnes. ( 38 )

53. Esiteks ilmneb dekreetseaduse nr 387/2003 artikli 7 lõike 2 punktist d, et fotogalvaaniliste seadmete käitajatele antud toetused pidid vastama – nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 38 märkisin – konkreetsel ajavahemikul ette nähtud vähenevale summale.

54. Mis puudutab teiseks seadusandlikku dekreeti nr 28/2011, siis Euroopa Kohus otsustas kohtuotsuses Agrenergy ja Fusignano Due ( 39 ), et selle dekreetseadusega vastu võetud viiendat „energiakontot“ käsitlevad sätted ( 40 ) on „sellist laadi, mis andis ettevaatlikule ja mõistlikule ettevõtjale kohe teada, et liikmesriigi ametivõimud võivad fotogalvaaniliste päikeseenergiakäitiste suhtes kohaldatavat toetuskava muuta, või selle isegi tühistada, võtmaks arvesse muutusi teatud asjaoludes“.

55. Teiseks tõden, et põhikohtuasjade kaebajad nõustuvad ka ise, et antud toetuste summa järkjärgulised vähendamised on juba kehtestatud alates 2011. aastast ministri dekreetidega, mis olid varasemad dekreetseaduse nr 91/2014 vastuvõtmisest.

56. Kolmandaks tundub mulle, et õigus muuta ühepoolselt lepingute sisu, mille GSE endale fotogalvaaniliste seadmete käitajatega sõlmitud lepingutes jättis, et võtta arvesse õigusliku raamistiku arengut, ( 41 ) näitas selgelt, et neid toetusi võidakse kohandada ja need isegi tühistada just õigusaktide muudatuste tulemusena. Niisuguseid muudatusi oli võimalik ette näha seda enam, et nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, kehtisid need lepingud 20 aastat. Arvestades selle ajavahemiku pikkust, oleks ettevõtlik ja mõistlik ettevõtja minu arvates suutnud ette aimata, et turutingimused või Itaalia Vabariigi eelarvealased prioriteedid võivad muutuda.

57. Viimaseks meenutan, et nagu ma juba käesoleva ettepaneku punktis 35 märkisin, otsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses Agrenergy ja Fusignano Due ( 42 ), et liikmesriigid ei ole sugugi kohustatud taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamiseks võtma direktiivi 2009/28 alusel vastu toetuskavasid. Seda järeldust kinnitab selle direktiivi põhjendus 25, milles on sisuliselt seostatud selle eesmärgi saavutamist iga liikmesriigi võimalustega.

58. Nende asjaolude põhjal – ning vastupidi põhikohtuasjade kaebajate ja menetlusse astujate väidetele – ei kahtle ma eriti, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjades ei saa ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele ei õiguslikus raamistikus, millesse kõnesolev toetuskava asetub, ega direktiivi 2009/28 alusel. Kui peaks jõutama teistsugusele järeldusele, näib mulle – nagu ka õigesti märgib Itaalia valitsus –, et liikmesriikide õigus teha oma poliitilisi valikuid ning muuta oma õigusakte direktiiviga 2009/28 seotud üldisest huvist ja selle eesmärgist lähtudes, oleks liiga piiratud võrreldes kaalutlusruumiga, mille liidu seadusandja on neile jätnud, et nad saaksid kohandada oma selle direktiivi alusel vastu võetud toetuskavasid turutingimustele ja oma eelarvealastele prioriteetidele.

59. Nendel põhjustel leian, et õigus, mille fotogalvaaniliste seadmete käitajad väidavad endal olevat, st õigus saada toetusi muutumatult nende lepingute kogu kestuse jooksul, mille nad on GSEga sõlminud, ei kuulu harta artikliga 17 tagatud kaitse kohaldamisalasse.

2) Teine aspekt: selle omandiõiguse võimalik rikkumine, mis fotogalvaaniliste seadmete käitajatel nendele seadmetele on

60. Järgmisena esitan põhjused, miks ma arvan, et dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõiked 2 ja 3 ei reguleeri fotogalvaaniliste seadmete kasutamist nende käitajate poolt viisil, mis võiks iseenesest rikkuda õigust omandile.

61. Selles küsimuses märgin, et nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 28, on harta artikli 17 lõike 1 kolmandas lauses sisuliselt ette nähtud, et kuigi see säte kaitseb omandi kasutamist, ( 43 ) võib seda kasutamist seadusega reguleerida niisugusel määral, nagu on üldise huvi seisukohast vajalik.

62. Vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale tuleb mõiste „omandi kasutamise reguleerimine“ all mõista meedet, mis ei too kaasa omandiõiguse üleminekut, kuid mille eesmärk on omandi kasutamist „piirata või kontrollida“. ( 44 )

63. Käsitletaval juhul väidavad põhikohtuasjade kaebajad, et lootes toetuste andmisele, investeerisid nende toetuste saajad fotogalvaanilistesse seadmetesse, mida nad käitavad. Võttes arvesse dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetega 2 ja 3 läbi viidud reformi, leiavad nad end nüüd olukorrast, kus neil on võimatu tagastada pangalaene, mille nad nende investeeringute tegemiseks võtsid.

64. Mulle näib, et need asjaolud ei võimalda siiski asuda seisukohale, et dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigete 2 ja 3 eesmärk on piirata või kontrollida nende seadmete kasutamist. Selle sättega on ainult vähendatud toetuse saajate kasuks ette nähtud toetuste summat, kehtestamata neile muid piiranguid või kohustusi. Sellest järeldub minu arvates – nagu väidab pealegi komisjon –, et need toetuste saajad võivad endiselt oma seadmeid vabalt käitada ja investeerida neisse, nagu soovivad.

65. Selles olukorras arvan – nagu ka komisjon –, et niisuguse õigusnormiga nagu on dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõiked 2 ja 3 ei piirata seda, kuidas fotogalvaaniliste seadmete käitajad neid seadmeid käitavad.

66. Kõige eelneva põhjal tuleb minu arvates asuda seisukohale, et niisuguse sättega ei rikuta harta artikliga 17 tagatud õigust omandile.

b) Ettevõtlusvabadus

67. Ettevõtlusvabaduse kohta, mille kaitse on tagatud harta artikliga 16, väidavad põhikohtuasjade kaebajad, et dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetega 2 ja 3 on rikutud nii toetuste saajate lepinguvabadust kui ka nende õigust oma majanduslikke ja rahalisi vahendeid vabalt käsutada.

68. Mina nii ei arva.

69. Mis puudutab esiteks lepinguvabadust, siis meenutan, et Euroopa Kohus on otsustanud, et see vabadus sisaldab eelkõige äripartneri valimise vabadust ning kauba või teenuse eest küsitava hinna kindlaksmääramise vabadust. ( 45 )

70. Ei ole vaja öeldagi, et harta artikli 16 eesmärk on eelkõige kaitsta lepinguosaliste lepingulist sõltumatust, kuid selle sätte eesmärk ei ole seevastu luua nende kasuks õigusi, mis läheksid kaugemale niisuguses lepingus juba ette nähtud õigustest, ega võimaldada neil nõuda muid tingimusi peale nende, mis on selles juba ette nähtud. Kui tegemist on teise lepinguosalise koostatud tüüplepinguga, seisneb lepinguvabadus sisuliselt selle üle otsustamises, kas selle lepingu tingimustega nõustuda või mitte.

71. Käsitletaval juhul ei ole minu arvates mingit kahtlust, et lepingutes, mille on sõlminud GSE ja fotogalvaaniliste seadmete käitajad, ei ole nähtud kuidagi ette, et viimaste kasuks kindlaks määratud toetused jäävad muutumatuks.

72. Nendest lepingutest ilmneb vastupidi, et nende toetuste summa sõltub riigisisestest õigusaktidest, mis võimaldavad neid anda. ( 46 ) Nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 38 ja 56 juba märkisin, sisaldavad need lepingud tingimust, mis võimaldab GSE‑l arvesse võtta kehtiva õigusliku raamistiku muutumist.

73. Sellest järeldub, et kui seda summat muudeti dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigete 2 ja 3 alusel, olid fotogalvaaniliste seadmete käitajad minu arvates lihtsalt seotud lepingutingimustega, millega nad otsustasid vabal tahtel nõustuda, kui nende lepingutega liitusid.

74. Selles olukorras ei rikutud lepinguvabadust minu arvates kuidagi.

75. Teiseks meenutan, et ettevõtlusvabadus hõlmab ka iga ettevõtja õigust oma majandus‑, tehnilisi ja finantsressursse vabalt käsutada vastutuse piires, mida ta omaenda tegude eest kannab. ( 47 )

76. Selles küsimuses ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, et ettevõtjal piiratakse oma vahendite vaba kasutamist eelkõige siis, kui see piirang kohustab adressaati võtma meetmeid, mis võivad talle kaasa tuua suure kulu, mõjutada märkimisväärselt tema tegevuse korraldust või nõuda keerulisi ja kompleksseid tehnilisi lahendusi. ( 48 )

77. Ilma et see piiraks eelotsusetaotluse esitanud kohtu õigust hinnata kõiki tema käsutuses olevaid faktilisi asjaolusid, näib mulle, et fotogalvaaniliste seadmete käitajatele ei kehtestatud dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetega 2 ja 3 ühtegi konkreetset piirangut selle kohtupraktika tähenduses.

78. Igal juhul olen seisukohal, et GSE ja nende ettevõtjate vahel sõlmitud lepingutes ette nähtud toetussummasid ei saa pidada millekski, mis on osa majanduslikest, tehnilistest ja rahalistest vahenditest, mis viimastel on, sest – nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 48–58 märkisin, ei ole neid summasid veel üle kantud ja need käitajad ei saa tugineda õiguspärasele ootusele, et neile neid antakse.

79. Kõikidel nendel põhjustel arvan, et niisugune säte nagu dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõiked 2 ja 3 ei riku harta artiklis 16 sätestatud ettevõtlusvabadust.

3. Alternatiivselt võimalus õigustada võimalikku ettevõtlusvabaduse ja õiguse omandile rikkumist ning niisuguse rikkumise proportsionaalsus

80. Olles küll veendunud, et põhikohtuasjade asjaoludel ei ole alust asuda seisukohale, et harta artiklitest 16 ja 17 lähtudes on rikutud ettevõtlusvabadust ja õigust omandile, esitan teise võimalusena järgnevad kaalutlused.

81. Põhikohtuasjade asjaolusid arvestades leian, et nende õiguste võimalik rikkumine oleks igal juhul kooskõlas nõuetega harta artikli 52 lõikes 1, millest ilmneb, et hartaga tunnustatud õiguste ja vabaduste teostamist tohib piirata ainult seadusega ning arvestades nimetatud õiguste ja vabaduste olemust ( 49 ) ning et proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt võib piiranguid seada üksnes juhul, kui need on vajalikud ning vastavad tegelikult liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi.

82. Selles küsimuses meenutan, et Itaalia valitsuse sõnul on dekreetseaduse nr 91/2014 eesmärk sisuliselt tõsta uuesti riikliku elektrienergia tootmise süsteemi konkurentsivõimet nii, et selle süsteemi üldkulud jaotatakse ümber ja need asetatakse enam fotogalvaaniliste seadmete käitajate õlule. Eelkõige väidab see valitsus, et toetussummade muutmine on seletatav vajadusega tasakaalustada kõnesolev toetuskava uuesti ning jaotada ümber kulud elektrienergia lõpptarbijale, võttes arvesse olemasolevate ressursside piiratust.

83. See valitsus juhib tähelepanu ka kiirele kasvule, mis on taastuvenergia sektorit Itaalias iseloomustanud ning mis on tema sõnul viinud selleni, et nimetatud liikmesriigist on saanud üks suuremaid fotogalvaanilise elektrienergia tootjaid Euroopa turul.

84. Nende kaalutluste põhjal olen seisukohal, et kui Euroopa Kohus peaks – vastupidi minu soovitatud lähenemisele – leidma, et dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetest 2 ja 3 tuleneva toetussummade muudatusega on rikutud nende ettevõtlusvabadust ja õigust omandile, mis on ette nähtud harta artiklites 16 ja 17, tuleks seda rikkumist igal juhul käsitada vajalikuna ja õigustatuna nende üldise huvi eesmärkide seisukohast, mis vastavad direktiiviga 2009/28 taotletavatele üldistele huvidele. ( 50 )

85. Lisaks tuleks seda muudatust minu meelest – ja ilma et see piiraks kontrollimisi, mille peab tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus – pidada muudatuseks, millega on järgitud proportsionaalsuse põhimõtet. Nagu õigesti rõhutab Itaalia valitsus, oli fotogalvaaniliste seadmete käitajatel valida erinevate dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõikes 3 ette nähtud variantide vahel. Näib, et nende ettevõtjate huvides olid ka ette nähtud kompenseerivad meetmed, näiteks võimalus saada pangalaene soodustingimustel, et korvata neile ebasoodus olukord, millesse nad selle sätte vastuvõtmise tõttu sattusid. ( 51 )

86. Kõikidel eelnevatel põhjustel arvan, et võttes arvesse Euroopa Kohtu käsutuses olevaid kohtuasja materjale, on dekreetseaduse nr 91/2016 artikli 26 lõiked 2 ja 3 kooskõlas õigustega, mida kaitstakse harta artiklitega 16 ja 17.

B. Energiaharta

87. Nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 19, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud ka küsimus, kas dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõiked 2 ja 3 on kooskõlas energiaharta artikliga 10 (tõlgendatuna koostoimes ELTL artikli 216 lõikega 2).

88. See küsimus eeldab, et enne lahendatakse küsimus, kas sellele sättele võib tugineda vaidlustes, mille poolteks on eraõiguslikud isikud ja nende liikmesriik.

89. Selles küsimuses märgivad põhikohtuasjade kaebajad, et energiahartaga kehtestati süsteem „lepinguosaliste“ ja „teiste lepinguosaliste investorite“ vaheliste vaidluste lahendamiseks. ( 52 ) Lepinguosalised lisavad, et selle harta preambulist ilmneb, et see harta võeti vastu sooviga luua paremad investeerimistingimused energiasektoris ja arendada energeetikaalast koostööd. Nende eesmärkide elluviimiseks kohustab selle harta artikkel 10 nende sõnul iga lepinguosalist soodustama ja looma „oma territooriumile investeerimiseks stabiilsed, õiglased, soodsad, selged ja arusaadavad tingimused teiste lepinguosaliste investoritele“.

90. Meenutan, et liit on energiahartaga ühinenud ning et ta on seega üks „lepinguosalisi“ selle harta artikli 1 punkti 2 tähenduses. Vastavalt ELTL artikli 216 lõikele 2 seovad liidu sõlmitud lepingud liidu institutsioone ja liikmesriike.

91. Täpsustan ka, et energiaharta artikkel 10 käsitleb – nagu õigesti rõhutasid Saksamaa ja Kreeka valitsus ning komisjon – tingimusi, mille loovad selle harta lepinguosalised investeeringute huvides, mida teevad teiste lepinguosaliste investorid.

92. Minu arvates tuleneb sellest, et energiaharta artikli 10 eesmärk on – nagu õigesti väidab Saksamaa valitsus – kaitsta liidu õiguskorras teiste lepinguosaliste investoreid, st niisuguste kolmandate riikide investoreid, kes on samuti selle harta pooled, kogu liidu territooriumil. ( 53 ) Seevastu ei saa sellele sättele minu meelest tugineda liidu investorid suhetes liidu institutsioonide või liikmesriikidega.

93. Mis puudutab liikmesriike, kes on ise energiahartaga „lepinguosalistena“ ühinenud (Itaalia Vabariik ei ole), ( 54 ) siis pooled on maininud küsimust, kas selle harta artiklile 10 saavad vaidlustes, mille pooleks on üks liikmesriike, tugineda ka teiste liikmesriikide investorid, mitte üksnes kolmandate riikide investorid. Käesolevates kohtuasjades ei ole siiski tarvis seda küsimust analüüsida. ( 55 ) Arvan nimelt, et seda sätet ei saa igal juhul kohaldada niisugustes kohtuasjades nagu põhikohtuasjad, milles investorite vastaspooleks on nende oma liikmesriik. ( 56 )

94. Niisugune lahendus näib mulle ilmne, kui arvestada selle sätte sõnastust ennast. See tundub olevat kooskõlas ka piiridega, mis on kehtestatud energiaharta teiste sätetega ja eelkõige selle artikliga 26, mis käsitleb ainult lepinguosalise ning teise lepinguosalise investori vaidluste lahendamist. ( 57 )

95. Igal juhul leian, et isegi kui – vastupidi grammatilisele ja kontekstuaalsele tõlgendusele, mille mina soovitan valida – peaks võetama seisukoht, et energiaharta artikkel 10 on kohaldatav vaidlustes, kus investorite vastaspooleks on nende enda liikmesriik, ei saa ainuüksi asjaolu, et selles sättes on üldiselt viidatud vajadusele näha ette „stabiilsed, õiglased, soodsad, selged ja arusaadavad tingimused“, viia selleni, et liikmesriigil on keelatud oma territooriumil direktiivi 2009/28 artikli 3 lõike 3 punkti a alusel vastu võetud toetuskava muuta või tühistada. ( 58 )

96. Eelkõige ei ole selle sätte eesmärk minu arvates anda investoritele, kes on niisuguse reformi vastu, kaitset, mis läheb kaugemale liidu õigusega ning konkreetsemalt harta artiklitega 16 ja 17 juba ette nähtud tagatistest. ( 59 )

V. Ettepanek

97. Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) eelotsuse küsimusele järgmiselt: 1. Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 16 ja 17 ei ole vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, millega liikmesriik vähendab toetusi, mille andmine on ette nähtud toetuskava kohaselt, mille eesmärk on tema territooriumil edendada taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamist, ning täpsemalt selle kava raames toetusi saavate isikute ja täielikult selle liikmesriigi osalusega äriühingu vahel eraõiguslike lepingutega, kui need toetuse saajad ei saa õiguspäraselt loota, et need toetussummad jäävad muutumatuks nende lepingute kogu kestuse jooksul, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. 2. Energiaharta lepingu (mis allkirjastati Lissabonis 17. detsembril 1994 ning kiideti Euroopa Liidu nimel heaks nõukogu ja komisjoni 23. septembri 1997. aasta otsusega 98/181/EÜ, ESTÜ, Euratom, mis käsitleb energiaharta lepingu ning energiakasutuse tõhustamist ja sellega seotud keskkonnaküsimusi käsitleva energiaharta protokolli sõlmimist Euroopa ühenduste poolt) artikkel 10, tõlgendatuna koostoimes ELTL artikli 216 lõikega 2, ei ole kohaldatav vaidlustes, mille pooled on investorid energiavaldkonnas ja nende oma liikmesriik.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Anie esindab ettevõtjaid, kes tegutsevad Itaalias „eesmärgiga toota kaupu ja/või osutada teenuseid elektrotehnika ja elektroonika sektoris või nendega seotud sektorites“. Edaspidi on käesolevas ettepanekus terminiga „põhikohtuasjade kaebajad“ tähistatud Anied ja kõiki fotogalvaaniliste seadmete käitajaid, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasjade pooled.

( 3 ) Esimene direktiiv taastuvenergia kasutamise vallast oli Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. septembri 2001. aasta direktiiv 2001/77/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul (EÜT 2001, L 283, lk 33; ELT eriväljaanne 12/01, lk 121). See tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 140, lk 16).

( 4 ) Allkirjastatud Lissabonis 17. detsembril 1994 (EÜT 1994, L 380, lk 24) ning kiidetud Euroopa Liidu nimel heaks nõukogu ja komisjoni 23. septembri 1997. aasta otsusega 98/181/EÜ, ESTÜ, Euratom, mis käsitleb energiaharta lepingu ning energiakasutuse tõhustamist ja sellega seotud keskkonnaküsimusi käsitleva energiaharta protokolli sõlmimist Euroopa ühenduste poolt (EÜT 1998, L 69, lk 1; ELT eriväljaanne 12/01, lk 199; edaspidi „energiaharta“). Täpsustan, et kummaski käesolevas kohtuasjas on eelotsuse küsimuses energiahartat mainitud, kuid ei ole viidatud ühelegi selle konkreetsele sättele. Teabe põhjal, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on andnud, tundub mulle siiski, et ta küsib täpsemalt, kas reform, mille Itaalia seadusandja ellu viis, on kooskõlas selle harta artikliga 10. Käesolevas ettepanekus piirdun harta tõlgendamisel ainult selle sättega.

( 5 ) Meenutan, et ELTL artikli 216 lõikes 2 on sätestatud, et liidu sõlmitud lepingud seovad liidu institutsioone ja liikmesriike.

( 6 ) 24. juuni 2014. aasta dekreetseadus nr 91, millega kehtestatakse kiireloomulised sätted põllumajandussektori, keskkonnakaitse ning kooli‑ ja ülikoolihoonete energiatõhususe ning ettevõtjate loomise ja arendamise huvides, elektritariifide liiga suurte kulude kontrolli all hoidmiseks ning Euroopa Liidu õigusnormidest tulenevate toimingute koheseks kindlaksmääramiseks (Decreto legislativo n. 91 – Disposizioni urgenti per il settore agricolo, la tutela ambientale e l’efficientamento energetico dell’edilizia scolastica e universitaria, il rilancio e lo sviluppo delle imprese, il contenimento dei costi gravanti sulle tariffe elettriche, nonché per la definizione immediata di adempimenti derivanti dalla normativa europea), mis muudeti muudatustega 11. augusti 2014. aasta seaduseks nr 116 (GURI nr 193 regulaarne lisa nr 72, GURI nr 193, 20.8.2014) (edaspidi „dekreetseadus nr 91/2014“).

( 7 ) 29. detsembri 2003. aasta seadusandlik dekreet nr 387, millega rakendatakse direktiiv 2001/77/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul (Decreto legislativo n. 387 – Attuazione della direttiva 2001/77/CE relativa alla promozione dell’energia elettrica prodotta da fonti energetiche rinnovabili nel mercato interno dell’elletricità; GURI nr 25 regulaarne lisa, 31.1.2004, lk 5; edaspidi „dekreetseadus nr 387/2003“).

( 8 ) 3. märsti 2011. aasta seadusandlik dekreet nr 28, millega rakendatakse direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (Decreto legislativo n. 28 – Attuazione della direttiva 2009/28/CE sulla promozione dell’uso dell’energia da fonti rinnovabili, recante modifica e successiva abrogazione delle direttive 2001/77/CE e 2003/30/CE; GURI nr 71 regulaarne lisa, 28.3.2011; edaspidi „dekreetseadus nr 28/2011“).

( 9 ) Seadusandliku dekreedi nr 28/2011 artikli 24 lõike 2 punktis d oli alates 31. detsembrist 2012 kasutusele võetud fotogalvaaniliste seadmete puhul ette nähtud, et „toetustariifid antakse eraõiguslike lepingutega, mis sõlmitakse GSE ja seadmete eest vastutava üksuse vahel tüüplepingu alusel, mille määrab kindlaks elektrienergia‑ ja gaasiamet […]“. Lisan, et eelotsusetaotlused esitanud kohus mainib oma eelotsusetaotlustes ainult GSE ja fotogalvaaniliste seadmete käitajate vahel sõlmitud lepinguid, mis kuulusid selle sätte kohaldamisalasse. Käesolevas ettepanekus lähtun seega eeldusest, et vaidlusalused lepingud on kõik eraõiguslikud lepingud, mis käsitlevad pärast 31. detsembrit 2012 kasutusele võetud seadmeid.

( 10 ) Vastavalt dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõikele 1 oli selle reformi eesmärk „optimeerida toetuste saamiseks ja andmiseks kuluva aja haldust ja aidata taastuvenergia toetamispoliitikat jätkusuutlikumaks muuta“.

( 11 ) Nende täieliku nimetuse kohaselt on need esiteks ministri 16. oktoobri 2014. aasta dekreet „Teostamistingimuste kinnitamine, mille alusel annab [GSE] fotogalvaaniliste seadmetega toodetud elektrienergia toetustariife ning millega rakendatakse [dekreetseaduse nr 91/2014] artikli 26 lõiget 2“ ning teiseks ministri 17. oktoobri 2014. aasta dekreet „Fotogalvaaniliste seadmetega toodetud elektrienergia toetustariifide ümberkorraldamise tingimused, millega rakendatakse [dekreetseaduse nr 91/2014] artikli 26 lõike 3 punkti b“.

( 12 ) Corte costituzionale (konstitutsioonikohus) 24. jaanuari 2017. aasta otsus nr 16.

( 13 ) Tegemist on kohtuasjadega Milis Energy, C‑306/19; Go Sun ja Malby Energy 4, C‑512/19, ning Fototre, C‑595/19, mis on peatatud kuni otsuseni, mis lõpetab menetluse käesolevates kohtuasjades. Märgin, et Euroopa Inimõiguste Kohtule on lisaks esitatud küsimus, kas põhikohtuasjas käsitletav reform on kooskõlas Pariisis 20. märtsil 1952 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) esimese lisaprotokolliga (vt avaldused Salento Energy Srl vs. Itaalia, nr 20445/15, ja Nuovo Sole Srl vs. Itaalia, 59246/17, mis on esitatud vastavalt 17. aprillil 2015 ja 4. augustil 2017).

( 14 ) Nagu märkis Itaalia valitsus, on mitu liikmesriiki vastu võtnud õigusaktid, mille eesmärk on vähendada toetusi taastuvenergia kasutamisele, mida nende territooriumil varem kohaldati. Näiteks kohtuasi C‑366/19: BOSOLAR, mis on praegu Euroopa Kohtus pooleli ja peatatud kuni otsuseni, mis lõpetab menetluse käesolevates kohtuasjades, puudutab meedet, mille eesmärk on vähendada Bulgaarias fotogalvaaniliste seadmetega toodetud elektrienergia kokkuostmise hinda.

( 15 ) Vt 22. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Sky Österreich (C‑283/11, EU:C:2013:28, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Adusbef ja Federconsumatori (C‑686/18, EU:C:2020:567, punkt 82).

( 16 ) Vt selgitused põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 23).

( 17 ) Selles küsimuses täpsustan, et Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikat, mis käsitleb EIÕK esimese lisaprotokolli artiklit 1, tuleb – ikka harta artikli 52 lõike 3 alusel – selle harta artikli 17 tõlgendamisel arvesse võtta (vt selle kohta 3. septembri 2015. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. komisjon, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, punkt 61, ning 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari, C‑235/17, EU:C:2019:432, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 18 ) Vt 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Križan jt (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 113 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 22. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Sky Österreich (C‑283/11, EU:C:2013:28, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Adusbef ja Federconsumatori (C‑686/18, EU:C:2020:567, punktid 83 ja 85).

( 19 ) Vt selle kohta 30. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lidl (C‑134/15, EU:C:2016:498, punkt 31) ning 13. juuni 2017. aasta kohtuotsus Florescu jt (C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika). Konkreetselt on Euroopa Kohus juba leidnud, et arvestades harta artikli 16 sõnastust, võib ettevõtlusvabaduse suhtes olla lubatud lai valik avaliku võimu sekkumisi, millega võidakse üldistes huvides kehtestada piirangud majandustegevusele (vt 22. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, punkt 46, ja 30. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, punkt 34).

( 20 ) Igaks juhuks märgin, et ettevõtlusvabaduse ja õiguse omandile suhtes on ka kehtestatud piiranguid, mis tulenevad harta nende sätete sõnastusest endast, milles see vabadus ja see õigus on ette nähtud. Nii on ettevõtlusvabadus vastavalt harta artiklile 16 tagatud ainult „liidu õiguse ning siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt“ (kohtujuristi kursiiv). Ka harta artikli 17 lõike 1 teises ja kolmandas lõigus on piiratud selle artikli esimese lausega tagatud õiguse ulatust (vt selle kohta Oliver, P., „What Purpose Does Article 16 of the Charter Serve?“, Bernitz, U. jt (toim), General Principles of EU Law and European Private Law, Wolters Kluwer, Alphen aan den Rijn, 2013, lk 293, ning Jaeger, M., „La protection du droit de propriété dans l’ordre juridique de l’Union européenne à la lumière de l’article 17 de la charte des droits fondamentaux“, De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins – Mélanges en l’honneur de Paolo Mengozzi, Bruxelles, Bruylant, 2013, lk 167).

( 21 ) Meenutan, et direktiivi 2009/28 põhjenduses 8 on rõhutatud eelkõige vajadust luua „kohustuslikke eesmärke [sisaldav raamistik, millega tuleks] äriringkondadele tagada pikas perspektiivis stabiilsus, mida nad vajavad selliste säästvate investeeringute tegemiseks taastuvenergiasektoris“. Selle direktiivi põhjenduses 14 on nähtud ette, et „[k]ohustuslike riiklike eesmärkide peamine eesmärk on tagada investoritele kindlustunne“.

( 22 ) Vt selle kohta 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Agrenergy ja Fusignano Due (C‑180/18, C‑286/18 ja C‑287/18, EU:C:2019:605, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 23 ) Täpsemalt sisaldasid pärast 31. detsembrit 2012 kasutusele võetud seadmeid käsitlevad lepingud põhikohtuasja kaebajate sõnul oma artiklis 17.3 järgmist tingimust: „[…] GSE jätab endale õiguse muuta ühepoolselt tingimusi, […] mis on võimalike õigusaktide muutuste tõttu vastuolus kehtiva õigusliku raamistikuga“. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas kõikides vaidlusalustes lepingutes on tõesti niisugune tingimus.

( 24 ) Vastupidi põhikohtuasja kaebajatele ja menetlusse astujatele arvan, et dekreetseaduse nr 91/2014 artikli 26 lõigetel 2 ja 3 ei ole tagasiulatuvat jõudu otseses mõttes, sest need puudutavad ainult tulevasi, mitte juba tehtud makseid.

( 25 ) Vt 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kasutusvaldus põllumajandusmaale) (C‑235/17, EU:C:2019:432, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 26 ) C‑235/17, EU:C:2018:971, punkt 135.

( 27 ) Vt EIK 22. juuni 2004. aasta otsus Broniowski vs. Poola, CE:ECHR:2004:0622JUD003144396, punkt 129. Mainin näiteks, et äriühingu puhul tuleb asuda seisukohale, et tal on varaline huvi, mis kujutab endast „omandit“ EIÕK esimese lisaprotokolli lõike 1 tähenduses, kui tal on õigus sellele, et talle tagastatakse põhjendamatult tasutud maks (EIK 9. märtsi 2006. aasta otsus Eko-Elda Avee vs. Kreeka, CE:ECHR:2006:0309JUD001016202, punkt 27).

( 28 ) Vt EIK 14. veebruari 2012. aasta otsus Arras jt vs. Itaalia, CE:ECHR:2012:0214JUD001797207, punkt 75. Viitan ka kohtujurist Kokott’i ettepanekule kohtuasjas Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. komisjon (C‑398/13 P, EU:C:2015:190, punkt 76) ning viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale.

( 29 ) Euroopa Inimõiguste Kohus on otsustanud, et sekkumise EIÕK esimese lisaprotokolli artikli 1 tähenduses võib tuvastada, kui sotsiaaltoetuse summat vähendatakse või see tühistatakse (vt selle kohta ka EIK 28. aprilli 2009. aasta otsus Rasmussen vs. Poola, CE:ECHR:2009:0428JUD003888605, punkt 71, ja EIK 7. juuli 2011. aasta otsus Stummer vs. Austria, CE:ECHR:2011:0707JUD003745202, punkt 82). Täpsustan, et sellele viimasele otsusele on viidatud 13. juuni 2017. aasta kohtuotsuses Florescu jt (C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 50), milles Euroopa Kohus leidis, et meetmega, mille eesmärk on peatada vanaduspensionide maksmine, kui asjaomased isikud otsustasid, et jätkavad samal ajal tasustatud kutsealast tegevust avalik-õiguslikus institutsioonis, piirati nende isikute õigust omandile harta artikli 17 tähenduses.

( 30 ) Vt EIK 18. mai 2010. aasta otsus Plalam s.p.a. vs. Itaalia (CE:ECH:2010:0818:JUD001602102, punkt 38).

( 31 ) Eraõiguslikel isikutel võib olla „omand“ EIÕK esimese lisaprotokolli artikli 1 tähenduses eelkõige siis, kui neil on müügilepingute kohaselt ehitusõigus ning kui neil on õiguspärane ootus, et nad saavad seda õigust kasutada lepingulistel tingimustel (vt EIK 18. novembri 2010. aasta otsus Consorts Richet ja Le Ber vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2010:1118JUD001899007, punkt 98).

( 32 ) Vt EIK 9. detsembri 1994. aasta otsus Raffineries grecques Stran ja Stratis Andreadis vs. Kreeka (CE:ECHR:1994:1209JUD001342787, punkt 59) ning EIK 9. juuni 2009. aasta otsus Nicola Silvestri vs. Itaalia (CE:ECHR:2009:0609JUD001686102, punkt 70).

( 33 ) 3. septembri 2015. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. komisjon (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, punkt 61).

( 34 ) Näiteks on Euroopa Kohus juba sisuliselt otsustanud, et seda, kui liikmesriik maksab mitmeaastasi toetusi, ei tohi käsitada lõplikuna, kuna toetusesaaja on kohustatud nii saadud toetuse tagasi maksma juhul, kui ta ei täida kõiki toetuse andmise tingimusi (26. mai 2016. aasta kohtuotsus Ezernieki, C‑273/15, EU:C:2016:364, punktid 45 ja 49).

( 35 ) Tegemist on väljendiga, mida kasutas kohtujurist Campos Sánchez-Bordona oma ettepanekus kohtuasjas ArcelorMittal Rodange ja Schifflange (C‑321/15, EU:C:2016:516, punkt 97).

( 36 ) Vt 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus Plantanol (C‑201/08, EU:C:2009:539, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Agrenergy ja Fusignano Due (C‑180/18, C‑286/18 ja C‑287/18, EU:C:2019:605, punkt 31). Euroopa Inimõiguste Kohus on juba otsustanud EIÕK esimese lisaprotokolli artikli 1 kohta, et „õiguspärane ootus“, mis tuleneb asjaolust, et asjaomane isik tugineb mõistlikult põhjendatult õigusaktile, millel on tugev õiguslik alus ja mõju omandiõigustele (vt EIK 28. septembri 2004. aasta Kopecký vs. Sloveenia, CE:ECHR:2004:0928JUD004491298, punkt 47).

( 37 ) Vt selle kohta 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Agrenergy ja Fusignano Due (C‑180/18, C‑286/18 ja C‑287/18, EU:C:2019:605, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 38 ) Niisugusele järeldusele jõudis muide sisuliselt Corte costituzionale (konstitutsioonikohus) 24. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuses nr 16 (punkt 9).

( 39 ) 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus (C‑180/18, C‑286/18 ja C‑287/18, EU:C:2019:605, punkt 44).

( 40 ) „Viienda energiakonto“ all tuleb mõista ministri 5. juuli 2012. aasta dekreeti, millega rakendatakse 3. märtsi 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 28, fotogalvaaniliste seadmetega elektrienergia tootmise toetamise kohta, artiklit 25 (decreto ministeriale – Attuazione dell’art. 25 del decreti legislativo del 3 marzo 2011, n. 28, recante incentivazione di energia elettrica da impianti solari fotovoltaici) (GURI nr 159 regulaarne lisa, 10.7.2012).

( 41 ) Nagu ma käesoleva ettepaneku 23. joonealuses märkuses täpsustasin, peab seda, kas kõikides vaidlusalustes lepingutes on GSE‑le tõesti niisugune õigus antud, kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

( 42 ) 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus (C‑180/18, C‑286/18 ja C‑287/18, EU:C:2019:605, punkt 27).

( 43 ) Tuletan meelde, et harta artikli 17 lõikes 1 on eristatud õiguse omandile kahte liiki piiranguid: omandi äravõtmist (teine lause) ja omandi kasutamise reguleerimist (kolmas lause) (vt selle kohta Wollenschläger, F., „Article 17 – Right to Property“, Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. ja Ward, A. The EU Charter of Fundamental Rights – A commentary, Hart Publishing (2014), lk 476). Viitan ka oma ettepanekule kohtuasjas komisjon vs. Ungari (kasutusvaldus põllumajandusmaale) (C‑235/17, EU:C:2018:971, punkt 154), milles ma rõhutasin, et on niisugust kaht tüüpi piirangud ja üldreegel („[i]gaühel on õigus vallata […] omandit […]“), mis on sätestatud harta artikli 17 lõike 1 esimeses lauses.

( 44 ) Vt EIK 23. septembri 1982. aasta otsus Sporrong ja Lönnroth vs. Rootsi (CE:ECHR:1982:0923JUD00715175, punkt 65) ning EIK 19. detsembri 1989. aasta otsus Mellacher jt vs. Austria (CE:ECHR:1989:1219JUD001052283, punkt 44).

( 45 ) Vt 22. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Sky Österreich (C‑283/11, EU:C:2013:28, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 46 ) Selles küsimuses täpsustan, et Corte costituzionale (konstitutsioonikohus) leidis oma 24. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuses nr 16 (punkt 8.3), et võttes arvesse eripärast õiguslikku raamistikku, millesse need asetuvad, ei saanud fotogalvaaniliste seadmete käitajate ja GSE vahel sõlmitud lepinguid pidada lihtsalt lepinguteks, mis on sõlmitud nende kasuks.

( 47 ) Vt selle kohta 27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus UPC Telekabel Wien (C‑314/12, EU:C:2014:192, punkt 49).

( 48 ) Vt selle kohta 27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus UPC Telekabel Wien (C‑314/12, EU:C:2014:192, punkt 50). Näiteks otsustas Euroopa Kohus, et võimalus nõuda operaatorilt igal aastal oma tasumäärade ajakohastamist ja perioodilisele kontrollile allumist kujutab harta artikliga 16 tagatud õiguse kasutamise piirangut (vt 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Polkomtel, C‑277/16, EU:C:2017:989, punkt 51). Ta on ka tuvastanud, et jaemüügiettevõtja märgistamiskohustus võib tema ettevõtlusvabadust piirata (vt 30. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, punkt 29). Märgin, et ettevõtjale kehtestatud keeld võib samuti kujutada endast sekkumist tema ettevõtlusvabaduse kasutamisse (vt eelkõige 17. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Neptune Distribution, C‑157/14, EU:C:2015:823, punkt 67).

( 49 ) Käsitletaval juhul ei ole minu meelest mingit kahtlust, et harta artiklites 16 ja 17 sätestatud õiguste ja vabaduste igasugust piirangut tuleb isegi juhul, kui see on tõendatud, käsitada seadusega ette nähtud piiranguna, millega järgitakse nende õiguste ja vabaduste olemust. Meenutan, et nagu ilmneb eelnevast jaost, saavad fotogalvaaniliste seadmete käitajad oma seadmeid endiselt vabalt kasutada ja korraldada oma tegevust, nagu ise soovivad, ning nendelt ei võetud toetusi, mis on neile GSEga sõlmitud lepingute alusel juba antud.

( 50 ) Direktiivi 2009/28 eesmärkide sisu osas viitan käesoleva ettepaneku punktile 34.

( 51 ) Täpsustan, et Corte costituzionale (konstitutsioonikohus) leidis oma 24. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuses nr 16 (punkt 8.4) sisuliselt, et nende kompenseerivate meetmete eesmärk on teha võimalikuks see, et fotogalvaaniliste seadmete käitajad säilitavad tehtud investeeringud. See kohus rõhutas ka, et dekreetseadusega nr 91/2014 läbi viidud reform oli järkjärguline, sest selle dekreetseaduse artikli 26 lõikes 3 ette nähtud kolm varianti olid olemas üsna pika perioodi vältel.

( 52 ) Vastavalt energiaharta artikli 1 punktile 2 tähistab „lepinguosaline“ riiki või piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsiooni, kes on nõustunud käesoleva lepinguga ühinema ja kelle suhtes see leping kehtib.

( 53 ) Selles küsimuses täpsustan, et mis puudutab niisuguseid piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioone nagu liit, siis termin „territoorium“ on energiaharta artikli 1 punktis 10 määratletud „organisatsiooni liikmesriikide territooriumina“.

( 54 ) Kohtujurist Wathelet tõdes oma ettepanekus kohtuasjas Achmea (C‑284/16, EU:C:2017:699, punkt 43), et kõik liidu liikmesriigid ja liit on energiaharta lepingu ratifitseerinud. Täpsustan siiski, et – nagu märkisid põhikohtuasjade kaebajad ja menetlusse astujad – algatas Itaalia Vabariik 31. detsembril 2014 energiahartast taganemise menetluse ning see taganemine jõustus 1. jaanuaril 2016. See liikmesriik on nüüd selle hartaga seotud ainult selle artikli 47 lõike 3 alusel, milles on ette nähtud, et selle lepingu sätted „jäävad lepinguosalise taganemise jõustumise kuupäevaks lepinguosalise territooriumil teiste lepinguosaliste investorite poolt tehtud […] investeeringute suhtes kehtima 20 aastaks pärast kõnealust kuupäeva“, samuti ELTL artikli 216 lõike 2 alusel, st seetõttu, et see harta on liidu õiguskorra lahutamatu osa.

( 55 ) Rõhutades küll, et seda küsimust ei ole vaja käesolevates kohtuasjades lahendada, märgin, et 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsuses Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158) otsustas Euroopa Kohus, et ELTL artikleid 267 ja 344 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune liikmesriikide vahel sõlmitud rahvusvahelises lepingus sisalduv säte, mille kohaselt võib ühe liikmesriigi investor vaidluse korral, mis puudutab teises liikmesriigis tehtud investeeringuid, algatada viimati mainitud liikmesriigi vastu menetluse vahekohtus, mille pädevusega see liikmesriik on kohustunud nõustuma. Selle kohtuotsuse põhjal näib mulle, et kuna energiaharta artiklis 26 „Investori ja lepinguosalise vaheliste vaidluste lahendamine“ on nähtud ette võimalus, et need vaidlused lahendatakse vahekohtute poolt, ei kohaldata seda sätet liidusiseste vaidluste suhtes. Minu arvates võib isegi osutuda – võttes arvesse seda, mida Euroopa Kohus on selles kohtuotsuses sedastanud, mis puudutab eelkõige aluslepingutega loodud õigusele omase laadi säilitamist ja liikmesriikidevahelise vastastikuse usalduse põhimõtet –, et see harta ei ole nendes vaidlustes tervikuna kohaldatav. Niisugusele järeldusele näivad muide olevat jõudnud ka liikmesriikide valitsuste esindajad dokumendis „Déclaration des représentants des gouvernements des États membres, du 15 janvier 2019, relative aux conséquences juridiques de l’arrêt Achmea rendu par la Cour de justice et à la protection des investissements dans l’Union européenne“ (kättesaadav komisjoni veebisaidil järgmisel aadressil: https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/business_economy_euro/banking_and_finance/documents/190117-bilateral-investment-treaties_en.pdf), mille punktis 5 on nähtud ette, et lähtudes sellest kohtuotsusest „lõpetavad liikmesriigid kõik omavahel sõlmitud kahepoolsed investeerimislepingud […]“ [mitteametlik tõlge].

( 56 ) Meenutan, et energiaharta artikli 1 punkti 7 alapunkti a alapunkti i kohaselt on „investor“„füüsiline isik, kellel on lepinguosalise kodakondsus või kes elab alaliselt lepinguosalise territooriumil vastavalt seal kehtivatele õigusaktidele“. Käsitletaval juhul ei ole vaieldud vastu sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohtus lahendatavate vaidluste poolteks olevad ettevõtjad on kõik Itaalia ettevõtjad.

( 57 ) Igaks juhuks täpsustan, et minu arvates ilmneb ka Kanada ja Ameerika Ühendriikide avaldustest energiaharta artikli 10 kohta, et kui lepinguosaline on riik, tähistab väljend „teise lepinguosalise investor“ ainult investoreid, kes on selle lepinguosalise suhtes välisriigi investorid, mitte oma riigi investoreid.

( 58 ) Üldiselt tundub, et vahekohtute praktikas, mis käsitleb energiaharta artikli 10 tõlgendamist, on kohustust kaitsta investorite õiguspäraseid ootusi tõlgendatud kitsendavalt (vt Montanaro, F., „Les politiques en matière d’énergie photovoltaïque en Europe, au carrefour entre le Droit de l’Union européenne et le Traité sur la Charte de l’énergie“, Revue belge de droit international, vol. 1, Bruxelles, Bruylant, 2016, lk 416).

( 59 ) Märgin, et kohtujurist Jääskinen leidis oma ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. Slovakkia (C‑264/09, EU:C:2011:150, punkt 63) sisuliselt, et mis puudutab investeeringute tegemist ja kaitset, siis kaitseb liidu õigusega ette nähtud põhiõiguste kaitse üldine tase investoreid viisil, mis vastab eelkõige energiaharta artikli 10 lõikest 1 tulenevatele nõuetele. Lisan igaks juhuks, et kohtuasjas Electrabel S.A. vs. Ungari (CIRDI, kohtuasi nr ARB/07/19, 30.11.2012, punktid 7.77–78) tuvastas vahekohus (International Centre for Settlement of Investment Disputes, Washington, D.C.), et see säte ei takista lepinguosalistel muuta oma õiguslikku raamistikku, kui on täidetud teatavad tingimused („While the investor is promised protection against unfair changes, it is well established that the host State is entitled to maintain a reasonable degree of regulatory flexibility to respond to changing circumstances in the public interest. Consequently, the requirement of fairness must not be understood as the immutability of the legal framework, but as implying that subsequent changes should be made fairly, consistently and predictably, taking into account the circumstances of the investment […]. Fairness and consistency must be assessed against the background of information that the investor knew and should reasonably have known at the time of the investment and of the conduct of the host State“ (kohtujuristi kursiiv)). Sama kohus rõhutas, et vastuolu korral on liidu õigus energiaharta suhtes ülimuslik (punkt 4.189).