EUROOPA KOHTU OTSUS

17. september 2002( )

Teenuste riigihanked transpordivaldkonnas – Direktiivid 92/50/EMÜ ja 93/38/EMÜ – Hankijaks olev omavalitsusüksus, kes korraldab liinibussivedu ja kelle majanduslikult sõltumatu asutus osaleb hankemenetluses pakkujana – Keskkonnakaitsega seotud kriteeriumide arvessevõtmine majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlaksmääramisel – Vastuvõetavus, kui pakkujaks olev omavalitsusüksuse asutus täidab neid kriteeriumeid kergemini

Kohtuasjas C-513/99,

mille ese on Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel esitatud taotlus, millega Korkein hallinto oikeus (Soome) soovib saada nimetatud kohtus pooleliolevas vaidluses järgmiste poolte vahel:

Concordia Bus Finland Oy Ab, varem Stagecoach Finland Oy Ab,

versus

Helsingin kaupunki,

HKL-Bussiliikenne,

eelotsust nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/38/EMÜ, millega kooskõlastatakse veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate tellijate hankemenetlused (EÜT L 199, lk 84; ELT eriväljaanne 06/02, lk 194), mida on muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1994, C 241, lk 21 ja EÜT 1995, L 1, lk 1), artikli 2 lõike 1 punkti a, lõike 2 punkti c, lõike 4 ja artikli 34 lõike 1, ning nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), artikli 36 lõike 1 tõlgendamise kohta,

EUROOPA KOHUS,

koosseisus: president G. C. Rodríguez Iglesias, kodade esimehed P. Jann ja F. Macken, kohtunikud C. Gulmann, D. A. O. Edward, A. La Pergola, M. Wathelet, R. Schintgen ja V. Skouris (ettekandja),

kohtujurist: J. Mischo,

kohtusekretär: kohtusekretäri abi H. von Holstein,

arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:

– Concordia Bus Finland Oy Ab, esindaja: õigusteaduste kandidaat M. Heinonen,

– Helsingi linn, esindaja: A. L. Salo-Halinen,

– Soome valitsus, esindaja: T. Pynnä,

– Kreeka valitsus, esindajad: D. Tsagkaraki ja K. Grigoriou,

– Madalmaade valitsus, esindaja: A. Fierstra,

– Austria valitsus, esindaja: C. Pesendorfer,

– Rootsi valitsus, esindaja: A. Kruse,

– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: M. Nolin, keda abistas advokaat E. Savia,

arvestades kohtuistungi ettekannet,

olles ära kuulanud suulised märkused, mille 9. oktoobri 2001. aasta kohtuistungil esitasid Concordia Bus Finland Oy Ab (esindaja: advokaat M. Savola), Helsinkin kaupunki (Helsingi linn, esindaja: A.-L. Salo-Halinen), Soome valitsus (esindaja: T. Pynnä), Kreeka valitsus (esindaja: K. Grigoriou), Austria valitsus (esindaja: M. Winkler), Rootsi valitsus (esindaja: A. Kruse), Ühendkuningriigi valitsus (esindaja: barrister R. Williams) ja komisjon (esindaja: M. Nolin, keda abistas advokaat E. Savia),

olles 13. detsembri 2001. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,

on teinud järgmise

otsuse

1 17. detsembri 1999. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 28. detsembril 1999, esitas Korkein hallinto oikeus EÜ artikli 243 alusel kolm eelotsuse küsimust nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/38/EMÜ, millega kooskõlastatakse veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate tellijate hankemenetlused (EÜT L 199, lk 84; ELT eriväljaanne 06/02, lk 194), mida on muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1994, C 241, lk 21 ja EÜT 1995, L 1, lk 1; edaspidi „direktiiv 93/38”), artikli 2 lõike 1 punkti a, lõike 2 punkti c, lõike 4 ja artikli 34 lõike 1, ning nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), artikli 36 lõike 1 tõlgendamise kohta.

2 Need küsimused tõusetusid ühelt poolt Concordia Bus Finland Oy Ab (edaspidi „Concordia”) ja teiselt poolt Helsingi linna ja ettevõtte HKL-Bussiliikenne (edaspidi „HKL”) vahelises vaidluses, mille ese on Helsingi linna äriteenuste komisjoni (liikepalvelulautakunta) otsuse kehtivus; otsus puudutab Helsingi linna teatava liini liinibussiveo korraldamisega seotud hankelepingu sõlmimist HKL‑iga.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid

Direktiiv 92/50

3 Direktiivi 92/50 artikkel 1 sätestab:

„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) riiklikud teenuslepingud – teenuseosutaja ja tellija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, välja arvatud:

[...]

ii) direktiivi 90/531/EMÜ artiklites 2, 7, 8 ja 9 osutatud valdkondades sõlmitavad lepingud ja sama direktiivi artikli 6 lõikes 2 nimetatud tingimustele vastavad lepingud;

[...]”

4 Direktiivi 92/50 artikkel 36 pealkirjaga „Lepingute sõlmimise kriteeriumid” on sõnastatud järgmiselt:

„1. Ilma et see piiraks teatavate teenuste tasustamist käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamist, võib tellija lepingu sõlmimisel tugineda järgmistele kriteeriumidele:

a) kui leping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumise esitajaga, mitmesugused lepinguga seotud kriteeriumid nagu näiteks kvaliteet, tehniline väärtus, esteetilised ja funktsionaalsed omadused, tehniline abi, müügijärgne hooldus, tarnekuupäev, tarne- või pakkumise täitmise tähtaeg, hind; või

b) üksnes madalaim hind.

2. Kui leping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumise esitajaga, nimetab tellija lepingudokumentides või pakkumisteates [mõistete „lepingudokumendid” ja „pakkumisteade” asemel on edaspidi vastavalt kasutatud täpsemaid vasteid „hankedokumendid” ja „hanketeade”] võimaluse korral tähtsuse järjekorras lepingu sõlmimise kriteeriumid, millele kavatsetakse tugineda.”

Direktiiv 93/38

5 Direktiivi 93/38 artikkel 2 näeb ette:

„1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse tellijate suhtes, kes:

a) on riigiasutused või riigi osalusega äriühingud ja tegutsevad ühes lõikes 2 nimetatud valdkonnas;

b) tegutsevad ühes või mitmes lõikes 2 nimetatud valdkonnas ja kelle tegevuse aluseks on liikmesriigi pädeva asutuse antud eri- või ainuõigused, juhul kui tegemist ei ole riigiasutuste või riigi osalusega äriühingutega.

2. Käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuulub:

[...]

c) niisuguste võrkude käitamine, mis pakuvad avalikku teenust raudtee-, automaatsüsteemide-, trammi-, trollibussi-, bussi- või kaabeltranspordi valdkonnas.

Veoteenuste puhul loetakse, et võrk on olemas siis, kui teenust osutatakse vastavalt liikmesriigi pädeva asutuse kehtestatud tingimustele, nagu näiteks teenindatavaid liine, kasutatavat läbilaskevõimet või teenindussagedust käsitlevad tingimused;

[...]

4. Avalike veoteenuste osutamist ei käsitata lõike 2 punktis c hõlmatud tegevusena, kui muudel ettevõtjatel on õigus üldiselt või teatavas geograafilises piirkonnas neid teenuseid osutada tellijatega samadel tingimustel.

[...]”

6 Direktiivi 93/38 artikkel 34 sätestab:

„1. Ilma et see piiraks teatavate teenuste tasustamist käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamist, tugineb tellija lepingu sõlmimisel järgmistele kriteeriumidele:

a) majanduslikult soodsaim pakkumine, kusjuures sõltuvalt kõnealuse lepingu liigist arvestatakse mitmeid kriteeriume, näiteks: tarne- või pakkumise täitmise tähtaeg, jooksvad kulud, tasuvus, kvaliteet, esteetilised ja funktsionaalsed omadused, müügijärgne hooldus ja tehniline abi, varuosadega seoses võetud kohustused, tarnekindlus ja hind; või

b) üksnes madalaim hind.

2. Lõike 1 punktis a märgitud juhul nimetavad tellijad [hankedokumentides] või [hanketeates] võimaluse korral tähtsuse järjekorras lepingu sõlmimise kriteeriumid, millele kavatsetakse tugineda.

[...]”

7 Direktiivi 93/38 artikli 45 lõiked 3 ja 4 sätestavad:

„3. Direktiiv 90/531/EMÜ kaotab kehtivuse sel kuupäeval, mil liikmesriigid hakkavad kohaldama käesolevat direktiivi, kuid see ei muuda liikmesriikide kohustusi seoses nimetatud direktiivi artiklis 37 sätestatud tähtaegadega.

4. Viiteid direktiivile 90/531/EMÜ tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile.”

Siseriiklikud õigusnormid

8 Direktiivid 92/50 ja 93/38 võeti Soome õigusesse üle seadusega julkisista hankinnoista annettu laki (riigihangete seadus) 1505/1992, mida on muudetud seadustega 1523/1994 ja 725/1995 (edaspidi „seadus 1505/1992”).

9 Seaduse 1505/1992 § 1 kohaselt peavad nii riigi‑ ja omavalitsusüksuste asutused kui ka muud selles seaduses nimetatud hankijad järgima selle seaduse sätteid, et luua konkurents ja tagada hankemenetluses osalejate võrdne kohtlemine, mis kedagi ei diskrimineeri.

10 Seaduse 1505/1992 § 2 kohaselt on hankijad muu hulgas omavalitsusüksuste asutused.

11 Seaduse 1505/1992 § 7 esimene lõik sätestab, et hange tuleb teha võimalikult soodsalt ja pakkumustest tuleb edukaks tunnistada see, mis on hinnalt madalaim või majanduslikult soodsaim.

12 Täpsemalt reguleerib hankelepingute sõlmimise menetlust Soomes määrus 243/1995 piirmäära ületavate asjade, teenuste ja ehitustööde riigihangete kohta ning määrus 567/1994 piirmäära ületavate vee‑, energia‑, transpordi‑ ja telekommunikatsioonivaldkonnas tegutsevate asutuste hangete kohta, mida on muudetud määrusega 244/1995 (edaspidi „määrus 567/1994”).

13 Määruse 243/1995 § 4 esimese lõigu kohaselt ei puuduta see määrus hankeid, millele kohaldatakse määrust 567/1994. Vastavalt määruse 567/1994 § 1 kümnendale lõigule ei puuduta määrus 5671992 neid hankeid, millele kohaldatakse määrust 243/1995.

14 Määruse 243/1995 § 43 sätestab:

„1. Hankija peab pakkumuste seast edukaks tunnistama kas selle pakkumuse, mis on hanke majanduslike aspektide üldhindamise kriteeriumide kohaselt soodsaim, või madalaima hinnaga pakkumuse. Majanduslike aspektide üldhindamise kriteeriumideks võivad olla näiteks hind, tarne‑ või tootmistähtaeg, käitamiskulud, kvaliteet, asja eluea jooksul tekkida võivad kulud, esteetilised või funktsionaalsed omadused, tehnilised eelised, hooldusteenused, varustuskindlus, tehniline tugi ja keskkonnakaalutlused.

[...]”

15 Määruse 567/1994 § 21 esimene lõik sätestab, et hankija peab pakkumuste seast edukaks tunnistama kas selle pakkumuse, mis on asja, teenuse või ehitustöö majanduslike aspektide üldhindamise kriteeriumide kohaselt soodsaim, või madalaima hinnaga pakkumuse. Majanduslike aspektide üldhindamise kriteeriumideks võivad olla näiteks hind, tarnetähtaeg, käitamiskulud, asja eluea jooksul tekkida võivad kulud, kvaliteet, keskkonnamõju, esteetilised või funktsionaalsed omadused, tehnilised eelised, hooldusteenused ja tehniline tugi.

Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused

Helsingi linna liinibussiveo korraldus

16 Eelotsusetaotlusest selgub, et Helsingi linnavolikogu otsustas 27. augustil 1997, et kogu Helsingi linna bussiliinidele korraldatakse astmeliselt riigihanked, nii et esimene hanke tulemusena saadud liin alustaks tegevust siis, kui võetakse kasutusele 1998. aasta sügisesed sõiduplaanid.

17 Helsingi linna ühistransporti käsitlevate õigusnormide kohaselt vastutavad ühistranspordi kavandamise, arendamise, rakendamise, üldise korraldamise ja ka järelevalve eest Helsingi linna ühistranspordikomisjon (joukkoliikennelautakunta) ja sellele alluv Helsingi linna transpordiettevõte (Helsinkin Kaupunkin liikennelaitos, edaspidi „transpordiettevõte”).

18 Kohaldatavate õigusnormide kohaselt langetab Helsingi ühistransporditeenuste hangete osas otsuseid Helsingi linna transporditeenuste komisjon vastavalt linnavolikogu ja ühistranspordikomisjoni heakskiidetud eesmärkidele. Helsingi ühistransporditeenuste hangetega seotud toiminguid teostab Helsingi linna hankeamet.

19 Transpordiettevõtte puhul on tegemist linnale kuuluva tulundusettevõttega, mis funktsionaalselt ja majanduslikult jaguneb neljaks teenindusüksuseks (bussi‑, trammi‑ ja metrooliiklus, rööbastee‑ ja kinnisvarateenused). Bussiliikluse tootmisüksuseks on HKL. Transpordiettevõte hõlmab ka grupi põhiüksust, mille moodustavad kavandamisüksus ning haldus‑ ja majandusüksus. Kavandamisüksus tegutseb tellimuste esitajana, kes valmistab ette ühistranspordikomisjonile esitatavad ettepanekud selles osas, millistele liinidele korraldatakse hankeid ja millist teenindustaset nõutakse. Teenindusüksused on muust transpordiettevõttest majanduslikult eraldatud ning neil on eraldi raamatupidamine ja bilanss.

Põhikohtuasjas käsitletav hankemenetlus

20 Helsingi linna hankeamet palus 1. septembri 1997. aasta kirjas ja Euroopa Ühenduste Teatajas 4. septembril 1997 avaldatud hanketeates esitada pakkumused Helsingi linna bussiliinide haldamiseks seitsmes osas vastavalt liinidele ja sõidugraafikutele, mida on täpsustatud pakkumuste esitamise ettepanekus. Menetlus põhikohtuasjas käsitleb hanketeate 6. osa, mis puudutab liini nr 62.

21 Toimikust nähtub, et hanketeate kohaselt sõlmitakse hankeleping selle ettevõttega, kelle pakkumus on linnale majanduslike aspektide poolest üldiselt kõige soodsam. Seda hinnangut tehes tuleb arvesse võtta kolme kategooria kriteeriume, nimelt käitamise kogumaksumus, (bussi)veeremi kvaliteet ning vedaja kvaliteedi‑ ja keskkonnakorraldus.

22 Mis esmalt puudutab küsitud kogumaksumust, siis soodsaim pakkumus saab 86 punkti ja muude pakkumuste punktisumma arvutatakse järgmise valemi kohaselt: punktide arv = soodsaima pakkumuse aastase käitamishüvitise suurus jagatud asjaomaste pakkumuste maksumusega ja korrutatud 86 punktiga.

23 Teiseks võib pakkuja teatavate kriteeriumide alusel saada veeremi kvaliteedist lähtuvalt maksimaalselt 10 lisapunkti. Lisapunkte antakse muu hulgas selliste busside kasutamise eest, mille lämmastikoksiidi heitkogused on väiksemad kui 4g/kWh (+2,5 punkti/buss) või väiksemad kui 2g/kWh (+3,5 punkti/buss) ja mille väline müratase on madalam kui 77 dB (+1 punkt/buss).

24 Mis puudutab lõpuks vedaja kvaliteedi‑ ja keskkonnakorraldust, siis antakse lisapunkte sertifitseeritud kvaliteedikriteeriumide ja sertifitseeritud keskkonnakava alusel.

25 Helsingi linna hankeamet sai 6. osa kohta kaheksa pakkumust, mille hulgas olid HKL ja Swebus Finland Oy Ab (edaspidi „Swebus”, millest hiljem sai Stagecoach Finland Oy Ab (edaspidi „Stagecoach”) ja seejärel Concordia) pakkumused. Viimase pakkumus sisaldas kahte pakkumust, pakkumused A ja B.

26 Ühistranspordikomisjon otsustas 12. veebruaril 1998 valida 6. osas nimetatud liini käitajaks HKL‑i, kuna tema pakkumust peeti majanduslikest aspektidest lähtuvalt üldiselt võttes kõige soodsamaks. Eelotsusetaotlusest tuleneb, et Concordia (sel ajal Swebus) oli teinud madalaima maksumusega pakkumuse, saades 81,44 punkti oma pakkumuse A eest ja 86 punkti oma pakkumuse B eest. HKL oli saanud 85,75 punkti. Veeremi osas sai enim punkte HKL, nimelt 2,94 punkti, Concordia (sel ajal Swebus) sai 0,77 punti oma pakkumuse A eest ja -1,44 oma pakkumuse B eest. Sellel alusel HKL‑i saadud 2,94 punkti sisaldasid maksimaalseid lisapunkte väiksemate lämmastikoksiidi heitkoguste kui 2 g/kWh ja madamala kui 77 dB välise mürataseme eest. Concordia (sel ajal Swebus) ei saanud busside lämmastikoksiidi heitkoguste ja välise müratasemega seotud kriteeriumide alusel lisapunkte. HKL ja Concordia said maksimumpunktid oma kvaliteedi‑ ja keskkonnasertifikaatide eest. Seega sai HKL kokkuvõttes kõige rohkem punkte, nimelt 92,69 punkti. Concordia (sel ajal Swebus) jäi teiseks, saades 86,21 punkti oma pakkumuse A eest ja 88,56 punkti oma pakkumuse B eest.

Menetlused siseriiklikes kohtutes

27 Concordia (sel ajal Swebus) esitas Kilpailuneuvostole (vaidlustuskomisjon) (Soome) vaidlustuse ühistranspordikomisjoni otsuse tühistamiseks, märkides muu hulgas, et lisapunktide andmine veeremi eest, mille lämmastikoksiidi heitkogused ja väline müratase on teatavatest piiridest madalamad, on ebavõrdne ja diskrimineeriv. Concordia arvates anti lisapunkte sellise bussiveeremi kasutamise eest, mida ainult üks pakkuja ehk HKL sai tegelikult pakkuda.

28 Kilpailuneuvosto jättis vaidlustuse rahuldamata. Ta leidis, et hankijal on õigus määratleda, millise veeremi kasutamist ta soovib. Valikukriteeriumid ja nende kaalukus peavad sellegipoolest olema kinnitatud objektiivselt, võttes arvesse hankija vajadusi ja teenuse kvaliteeti. Hankija peab vajaduse korral olema võimeline põhjendama oma hindamiskriteeriumide valiku ja kohaldamise põhjendatust.

29 Nimetatud kohus osutas, et Helsingi linna otsus eelistada vähem saastavaid busse on keskkonnapoliitiline lahendus, millega tahetakse vähendada bussiliiklusega keskkonnale tekitatavat kahju. Seda ei saa pidada menetlusnormide rikkumiseks. Kui seda kriteeriumi kohaldati mõne konkurendi suhtes ebavõrdselt, oleks sekkumine võimalik. Kilpailuneuvosto nentis siiski, et kõigil konkurentidel oli võimalus soovi korral omandada maagaasil töötavaid busse. Seega järeldas ta, et ei ole esitatud tõendeid selle kohta, et kõnealune kriteerium oleks olnud Concordia suhtes diskrimineeriv.

30 Concordia (sel ajal Stagecoach) pöördus apellatsioonkaebusega Korkein hallinto oikeuse poole Kilpailuneuvosto otsuse tühistamiseks. Concordia sõnul soosib vähem saastavate ja vähem müra tekitavate busside eest lisapunktide andmine HKL‑i, kes ainsa pakkujana oli tegelikkuses võimeline kasutama veeremit, millega neid punkte saada. Lisaks väidab ta, et pakkumustele üldhinnangu andmisel ei saanud võtta arvesse neid keskkonnategureid, millel puudus hankemenetluse esemega igasugune otsene seos.

31 Oma eelotsusetaotluses sedastab Korkein hallinto oikeus kõigepealt, et tegemaks kindlaks, kas käesolevas asjas kohaldatakse määrust 243/1995 või määrust 567/1994, tuleb uurida, kas põhikohtuasjas käsitletav hankemenetlus jääb direktiivi 92/50 või direktiivi 93/38 kohaldamisalasse. Selles osas nendib ta, et direktiivi 93/38 lisa VII märgib Soome osas ära nii avalik‑õiguslikud ja eraõiguslikud üksused, mis osutavad bussiveoteenuseid vastavalt seadusele laki luvanvaraisesta henkilöliikenteestä tiellä (seadus tegevusloa alusel korraldatava sõitjateveo kohta teedel) 343/91, kui ka transpordiettevõtted, kes osutavad Helsingi linna metrooteenuseid ja trammiveoteenuseid.

32 Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab seejärel, et asja uurimine nõuab ka ühenduse õigusnormide tõlgendamist selles osas, kas omavalitsusüksus võib sellise hankelepingu sõlmimisel, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, võtta arvesse pakutava veeremiga seotud keskkonnakaalutlusi. Kui Concordia esitatud väited keskkonnakriteeriumide ja teatavate muude asjaolude alusel antud punktide kohta võetakse vastu, tähendaks see seda, et tema pakkumuse B eest saadud punktisumma ületaks HKL‑i saadud punktisumma.

33 Korkein hallinto oikeus leiab selles osas, et direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkt a ja direktiivi 93/38 artikli 34 lõike 1 punkt a ei maini majanduslikult soodsama pakkumuse määratlemise kriteeriumide loetelus keskkonnakaalutlusi. Oma 20. septembri 1988. aasta otsuses 31/87: Beentjes (EKL 1988, lk 4635) ja 28. märtsi 1995. aasta otsuses kohtuasjas C‑324/93: Evans Medical ja Macfarlan Smith (EKL 1995, lk I‑563) on Euroopa Kohus otsustanud, et majanduslikult soodsaima pakkumuse määratlemisel on hankijal vabadus valida hankelepingu sõlmimise kriteeriume. Siiski võib see valik puudutada ainult neid kriteeriume, mille eesmärk on kindlaks teha majanduslikult soodsaim pakkumus.

34 Eelotsusetaotluse esitanud kohus osutab veel komisjoni 11. märtsi 1998. aasta teadaandele pealkirjaga „Riigihanked Euroopa Liidus” (KOM(1998) 143 lõplik), milles komisjon leiab, et majanduslike aspektide poolest üldiselt soodsaima pakkumuse valikul on seaduslik võtta arvesse keskkonnakaalutlusi, kui hankemenetluse korraldajale endale on toote keskkonnaomadused otseselt kasulikud.

35 Neid asjaolusid arvesse võttes otsustas Korkein hallinto-oikeus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kas nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/38/EMÜ, millega kooskõlastatakse veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate tellijate hankemenetlused [...], kohaldamisala puudutavaid sätteid, eelkõige artikli 2 lõike 1 punkti a, lõike 2 punkti c ja lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud direktiivi kohaldatakse ka linna kui hankija korraldatud menetlusele linna liinibussivedude käitamist puudutava hankelepingu sõlmimiseks, kui

– linn vastutab oma territooriumil ühistranspordi kavandamise, arendamise, rakendamise, üldise korraldamise ja ka järelevalve eest;

– linnal on eelnimetatud ülesannete täitmiseks ühistranspordikomisjon ja sellele komisjonile alluv transpordi munitsipaalettevõte;

– transpordi munitsipaalettevõttes on kavandamisüksus, mis tegutseb tellijana, kes valmistab ette ühistranspordikomisjonile esitatavad ettepanekud selles osas, millistele liinidele korraldatakse hankeid ja millist teenindustaset nõutakse,

– transpordi munitsipaalettevõttes on muust ettevõttest majanduslikult eraldatud teenindusüksused ja teiste hulgas ka üks üksus, mis on spetsialiseerunud bussivedudele ning osaleb sellega seotud hankemenetlustes?

2. Kas riigihankeid käsitlevaid ühenduse õigusnorme, eelkõige nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord [...], artikli 36 lõiget 1 või direktiivi 93/38/EMÜ sarnast sätet (artikli 34 lõige 1) tuleb tõlgendada nii, et linn, kes hankijana korraldab linna liinibussiveo käitamiseks hanke, võib majanduslikult soodsaima pakkumuse alusel lepingu sõlmimise kriteeriumide hulka vastavalt hanketeates esitatud korrale lisaks pakkumuse hinnale, vedaja kvaliteedi‑ ja keskkonnajuhtimisele ning erinevatele veeremiomadustele arvestada ka vähendatud lämmastikoksiidi heitkoguseid ja madalat mürataset, nii et kui teatavate sõidukite lämmastikoksiidi heitkogused ja müratase on teatavast künnisest madalamad, saab veeremi eest lisapunkte, mida pakkumusi võrreldes arvesse võetakse?

3. Kui vastus eelnevale küsimusele on jaatav, siis kas riigihankeid käsitlevaid ühenduse õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et lisapunktide andmine eespool mainitud veeremi lämmastikoksiidi heitkoguseid ja mürataset puudutavate omaduste eest on siiski keelatud, kui eelnevalt on teada, et hankemenetlust korraldava linna enda transpordiettevõttel, kes haldab bussiliine, on võimalik pakkuda esitatud tingimustele vastavat veeremit, mida muidu on asjaolude tõttu vaid üksikutel ettevõtetel võimalik pakkuda?”

Eelotsuse küsimused

36 Esmalt tuleb märkida, et nagu nähtub ka eelotsusetaotlusest, tulenevad Concordia väited, mis ta Korkein hallinto-oikeuses oma apellatsioonkaebuse toetuseks esitas, üksnes põhikohtuasjas käsitlusel olevas hankemenetluses ette nähtud veeremiga seotud kriteeriumide hindamissüsteemi väidetavast ebaseaduslikkusest.

37 Oma teise ja kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega sisuliselt teada ühelt poolt seda, kas direktiivi 92/50 artikli 36 lõige 1 või direktiivi 93/38 artikli 34 lõike 1 punkt a võimaldavad majanduslikult soodsaima pakkumuse alusel lepingu sõlmimise kriteeriumide hulka arvestada sõidukite vähendatud lämmastikoksiidi heitkoguseid või madalat mürataset, nii et kui teatavate sõidukite lämmastikoksiidi heitkogused ja müratase on teatavast künnisest madalamad, saab veeremi eest lisapunkte, mida pakkumuste võrdlemisel arvesse võetakse.

38 Teiselt poolt soovib ta veel teada, kas nimetatud direktiivides kehtestatud eeskirjad – ja eelkõige võrdse kohtlemise põhimõte – võimaldavad arvesse võtta niisugust kriteeriumi, kui algusest peale on selge, et linnale kuuluv transpordiettevõte, kes hanget korraldab, kuulub nende väheste ettevõtete hulka, kes suudavad pakkuda neile kriteeriumidele vastavat veeremit.

39 Peab märkima, et direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkti a ja direktiivi 93/38 artikli 34 lõike 1 punkti a sõnastus sisuliselt kattub.

40 Lisaks – nagu nähtub ka eelotsusetaotlusest – ei ole põhikohtuasja menetluses käsitletud ka asjas kohaldatavate siseriiklike või ühenduse õigusnormide teemat.

41 Nagu tuleneb ka esimese küsimuse sõnastusest, ei küsi Korkein hallinto-oikeus Euroopa Kohtult tegelikult mitte seda, kas põhikohtuasjas saab kohaldada direktiivi 92/50, vaid üksnes seda, kas saab kohaldada direktiivi 93/38.

42 Seega tuleb esiteks märkida, et teine ja kolmas küsimus puudutavad seda, kas niisugused hankelepingu sõlmimise kriteeriumid nagu põhikohtuasjas on direktiivi 92/50 asjakohaste sätetega kooskõlas, ja teiseks, et oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas vastus neile küsimustele oleks erinev juhul, kui asjas oleks kohaldatav direktiiv 93/38. Siit järeldub, et järgnevalt tuleb uurida teist ja kolmandat küsimust ning seejärel kõige viimasena esimest küsimust.

Teine küsimus

43 Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui linna liinibussivedude riigihanke raames otsustab hankija sõlmida see hankeleping pakkujaga, kes on esitanud majanduslikult kõige soodsama pakkumuse, võib ta arvesse võtta mootorsõidukite lämmastikoksiidi heitkoguseid või mürataset, nii et kui teatavate sõidukite lämmastikoksiidi heitkogused ja müratase on teatavast künnisest madalamad, võib anda lisapunkte, mida pakkumusi võrreldes arvesse võetakse.

Euroopa Kohtule esitatud märkused

44 Concordia leiab, et vastavalt ühenduse asjakohaste õigusnormide sõnastusele peavad otsuse kriteeriumid hankemenetluses olema alati majandusliku iseloomuga. Kui hankija eesmärk on ökoloogilistele või muudele kaalutlustele vastamine, peaks kasutama muud menetlust kui riigihange.

45 Seevastu muud põhikohtuasja menetlusosalised, märkusi esitanud liikmesriigid ja komisjon väidavad, et hankelepingute sõlmimise kriteeriumide hulka võib arvata ka keskkonnakriteeriumid. Nad viitavad kõigepealt direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punktile a ja direktiivi 93/38 artikli 34 lõike 1 punktile a, kus vaid näitena on loetletud tegurid, mida hankija võib niisugust hankelepingut sõlmides arvesse võtta; seejärel viitavad nad EÜ artiklile 6, mis kohustab ühenduse muu poliitika määratlemisse integreerima keskkonnakaitse nõudeid; lõpetuseks osutavad nad nii eespool viidatud kohtuotsustele Beentjes kui ka Evans Medical ja Macfarlan Smith, mis võimaldavad hankijal valida need kriteeriumid, mida ta peab esitatud pakkumuste hindamist läbi viies asjakohaseks.

46 Täpsemalt, Helsingi linn ja Soome valitsus väidavad, et see on linna ja sealsete elanike huvides, kui kahjulikke heiteid eraldub võimalikult vähe. Sellest saab kasu Helsingi linn ise, kes vastutab oma territooriumil keskkonnakaitse eest, ja seda eelkõige tervishoiu‑ ja sotsiaalhoolekande sektoris, mis moodustab umbes 50% linna üldeelarvest. Rahva üldist tervislikku seisundit vähimalgi määral parandavad tegurid võimaldavad neid kulusid kiirelt ja märgatavalt vähendada.

47 Kreeka valitsus lisab, et hankelepingute sõlmimise kriteeriumide valikul riigiasutustele antud kaalutlusõigus eeldab, et seda valikut ei tehta meelevaldselt ning arvessevõetavad kriteeriumid ei riku EÜ asutamislepingu sätteid ega eelkõige sealseid aluspõhimõtteid, nagu asutamisvabadus, teenuste osutamise vabadus ja kodakondsuse alusel diskrimineerimise keeld.

48 Madalmaade valitsus täpsustab, et hankija poolt kohaldatavatel hankelepingu sõlmimise kriteeriumidel peab alati olema majanduslik mõõde. Ta leiab siiski, et põhikohtuasjas on see tingimus täidetud, kuna Helsingi linn on samal ajal hankija ja keskkonnapoliitika rahastamise eest vastutav organisatsioon.

49 Austria valitsus väidab, et direktiivid 92/50 ja 93/38 seavad hankelepingu sõlmimise kriteeriumidele kaks põhimõttelist piirangut. Esiteks peavad hankija valitud kriteeriumid olema seotud sõlmitava lepinguga ja võimaldama määratleda viimase jaoks majanduslikult soodsaima pakkumuse. Teiseks peavad need kriteeriumid suutma hankija kaalutlusõigust objektiivsetel alustel suunata ega tohi sisaldada meelevaldseid valikutegureid. Austria valitsuse sõnul peavad hankelepingu sõlmimise kriteeriumid olema lisaks ka hankelepingu esemega otseselt seotud, objektiivselt mõõdetavate mõjudega ja majanduslikus plaanis koguseliselt määratletavad.

50 Samuti leiab Rootsi valitsus, et hankija valikuvabadus on piiratud, kuivõrd hankelepingu sõlmimise kriteeriumid peavad olema seotud sõlmitava hankelepinguga ja olema majanduslikust küljest soodsaima pakkumuse määratlemiseks sobivad. Rootsi valitsus lisab, et need kriteeriumid peavad olema kooskõlas ka asutamislepingu nende sätetega, mis käsitlevad kaupade ja teenuste vaba liikumist.

51 Ühendkuningriigi valitsuse sõnul tuleb direktiivi 92/50 artikli 36 lõiget 1 ja direktiivi 93/38 artikli 34 lõiget 1 tõlgendada nii, et liinibussivedude käitamiseks hankemenetlust korraldades võib hankijaks olev ametiasutus või üksus muude hankelepingu sõlmimise kriteeriumide kõrval võtta majanduslikult soodsaima pakkumuse hindamisel arvesse keskkonnakriteeriume, tingimusel et need kriteeriumid võimaldavad võrrelda kõiki pakkumusi, nad on seotud osutatavate teenustega ja nad on eelnevalt avaldatud.

52 Komisjon leiab, et riigihankelepingute sõlmimise kriteeriumid, mida võib majanduslikult soodsaima pakkumuse hindamisel arvesse võtta, peavad vastama neljale tingimusele. Tema sõnul peavad need kriteeriumid olema objektiivsed, kõikidele pakkumustele kohaldatavad, asjaomase hankelepingu esemega otseselt seotud ja tooma hankijale otsest majanduslikku kasu.

Euroopa Kohtu hinnang

53 Tuleb meenutada, et direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkt a näeb ette, et kui leping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, võib hankija lepingu sõlmimisel tugineda mitmesugustele lepinguga seotud kriteeriumidele, nagu näiteks kvaliteet, tehniline väärtus, esteetilised ja funktsionaalsed omadused, müügijärgne hooldus ja tehniline abi, tarnekuupäev, tarne- või pakkumise täitmise tähtaeg, hind.

54 Selleks et määratleda, kas ja millistel tingimustel võib hankija vastavalt artikli 36 lõike 1 punktile a võtta arvesse ökoloogilise iseloomuga kriteeriume, tuleb kõigepealt märkida, et nagu selgelt nähtub ka selle sätte sõnastusest ja eelkõige väljendi „näiteks” kasutamisest, ei ole neid kriteeriume, mida majanduslikult soodsaima pakkumuse alusel sõlmitava hankelepingu puhul võib kasutada, ammendavalt loetletud (vt selle kohta ka 18. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑19/00: SIAC Construction, EKL 2001, lk I‑7725, punkt 35).

55 Teiseks, nimetatud artikli 36 lõike 1 punkti a ei saa tõlgendada nii, et kõik hankelepingu sõlmimise kriteeriumid, mida hankija majanduslikult soodsaima pakkumuse määratlemiseks kasutab, peaksid tingimata olema puhtalt majandusliku iseloomuga. Tegelikult ei saa välistada, et tegurid, mis ei ole puhtalt majanduslikud, võiksid mõjutada pakkumuse maksumust hankija seisukohalt. See tõdemus haakub ka nimetatud sätte sõnastusega, mis sõnaselgelt viitab pakkumuse esteetiliste omadustega seotud kriteeriumile.

56 Veelgi enam, nagu ka Euroopa Kohus on juba sedastanud, on riigihankemenetluse ühenduse tasandil koordineerimise eesmärk kõrvaldada teenuste ja kaupade vaba liikumise takistused (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus SIAC Construction, punkt 32).

57 Arvestades seda eesmärki ja ka EÜ asutamislepingu artikli 130r lõike 2 esimese lõigu kolmanda lause sõnastust, mis veidi muudetuna viidi Amsterdami lepinguga üle EÜ artiklisse 6 ja mis näeb ette, et ühenduse poliitika ja tegevuse määratlemisse ja rakendamisse peab integreerima keskkonnakaitse nõuded, tuleb järeldada, et direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkt a ei välista hankija võimalust kasutada majanduslikult soodsaima pakkumuse hindamisel keskkonnakaitsega seotud kriteeriume.

58 Siiski ei tähenda see järeldus seda, et hankija võiks kõiki seda tüüpi kriteeriumeid arvesse võtta.

59 Kuigi direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkt a laseb hankijal valida hankelepingu sõlmimise kriteeriumid, saab see valik olla seotud üksnes nende kriteeriumidega, mille alusel määratletakse majanduslikult soodsaim pakkumus (vt selle kohta ehitustööde riigihangete teemal eespool viidatud kohtuotsused Beentjes, punkt 19; Evans Medical ja Macfarlan Smith, punkt 42, ja ka SIAC Construction, punkt 36). Kuna pakkumus on tingimata seotud hankelepingu esemega, järeldub siit, et selle sätte alusel kohaldatavad hankelepingu sõlmimise kriteeriumid peavad ka ise olema seotud hankelepingu esemega.

60 Selles osas tuleb kõigepealt meenutada, nagu ka Euroopa Kohus on juba sedastanud, et majanduslikult soodsaima pakkumuse määratlemiseks peab hankija tegelikult saama hinnata esitatud pakkumusi ja tegema otsuse nende kvalitatiivsete ja kvantitatiivsete kriteeriumide alusel, mis erinevad sõltuvalt kõnealuse hankelepingu liigist (vt selle kohta ehitustööde riigihanke teemal 28. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 274/83: komisjon vs. Itaalia, EKL 1985, lk 1077, punkt 25).

61 Lisaks tuleneb ka kohtupraktikast, et hankelepingu sõlmimise kriteerium, mis annab hankijale piiramatu valikuvabaduse pakkujaga hankelepingu sõlmimisel, ei ole kooskõlas direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punktiga a (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Beentjes, punkt 26, ja SIAC Construction, punkt 37).

62 Järgmiseks tuleb märkida, et majanduslikult soodsaima pakkumuse määratlemisel peab kriteeriumide kohaldamine toimuma kõiki direktiivi 92/50 menetlusnorme ja eelkõige seal sisalduvaid avaldamiseeskirju järgides. Siit järeldub, et vastavalt selle direktiivi artikli 36 lõikele 2 peavad kõik seda tüüpi kriteeriumid olema hankedokumentides või hanketeates sõnaselgelt nimetatud ja kui võimalik, siis kahanevas tähtsuse järjekorras, nii et ettevõtjatel oleks võimalik nende olemasolust ja ulatusest teada saada (vt selle kohta ehitustööde riigihangete teemal eespool viidatud kohtuotsus Beentjes, punktid 31 ja 36, ja 26. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑225/98: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2000, lk I‑7445, punkt 51).

63 Lõpetuseks peavad niisugused kriteeriumid järgima ühenduse õiguse aluspõhimõtteid ja eelkõige diskrimineerimise keelu põhimõtet, nagu see tuleneb asutamislepingu sätetest, ning teenuste osutamise vabaduse põhimõtet (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Beentjes, punkt 29, ja komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 50).

64 Nendest kaalutlustest järeldub, et kui hankija otsustab sõlmida hankelepingu majanduslikult soodsaima pakkumuse esitanud pakkujaga vastavalt direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punktile a, võib ta arvesse võtta keskkonnakaitsega seotud kriteeriume, tingimusel et need kriteeriumid on hankelepingu esemega seotud, ei anna hankijale piiramatut valikuvabadust, on hankedokumentides või hanketeates sõnaselgelt nimetatud ja järgivad kõiki ühenduse õiguse aluspõhimõtteid, eelkõige diskrimineerimise keelu põhimõtet.

65 Mis puudutab põhikohtuasja, siis tuleb kõigepealt märkida, et liinibusside lämmastikoksiidi heitkoguseid ja mürataset puudutavaid kriteeriume – nagu neid, millega on tegemist nimetatud kohtuasjas – tuleb käsitada nii, et nad on seotud linna liinibussivedusid puudutava hankelepingu esemega.

66 Kriteeriumid, mille alusel teatavatele spetsiifilistele ja objektiivselt mõõdetavatele keskkonnanõuetele vastavad pakkumused saavad lisapunkte, ei ole ka sellised, mis annaksid hankijale piiramatu valikuvabaduse.

67 Lisaks tuleb meenutada, et nagu ka käesoleva kohtuotsuse punktides 21–24 on märgitud, on põhikohtuasjas käsitletavad kriteeriumid Helsingi linna hankeameti avaldatud hanketeates sõnaselgelt nimetatud.

68 Lõpetuseks tuleb märkida, et küsimust sellest, kas põhikohtuasjas käsitletavad kriteeriumid vastavad eelkõige diskrimineerimise keelu põhimõttele, tuleb uurida koostoimes kolmandale küsimusele antava vastusega, mis just seda eset käsitleb.

69 Seega tuleb kõiki eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes teisele küsimusele vastata, et direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui linna liinibussivedude riigihanke raames otsustab hankija sõlmida see hankeleping pakkujaga, kes on esitanud majanduslikult kõige soodsama pakkumuse, võib ta arvesse võtta keskkonnakaitsega seotud kriteeriume, nagu liinibusside lämmastikoksiidi heitkoguseid või mürataset, tingimusel et need kriteeriumid on hankelepingu esemega seotud, ei anna hankijale piiramatut valikuvabadust, on hankedokumentides või hanketeates sõnaselgelt nimetatud ja järgivad kõiki ühenduse õiguse aluspõhimõtteid, eelkõige diskrimineerimise keelu põhimõtet.

Kolmas küsimus

70 Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas võrdse kohtlemise põhimõttega on vastuolus, kui võetakse arvesse keskkonnakaitsega seotud kriteeriume, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, kuna hageja enda transpordiettevõte on üks vähestest ettevõtetest, kellel on võimalik pakkuda esitatud kriteeriumidele vastavat veeremit.

Euroopa Kohtule esitatud märkused

71 Concordia väidab, et võimalus kasutada maagaasil töötavaid busse, mis praktikas ainsatena vastavad täiendavale lämmastikoksiidi ja mürataseme vähendamise kriteeriumile, on väga piiratud. Hankemenetluse ajal oli terves Soomes tegelikult ainult üks maagaasitankla. Selle võimsusest oleks piisanud umbes 15 maagaasil töötava bussi kütusega varustamiseks. Just enne vaidlusalust hankemenetlust oli HKL tellinud 11 uut maagaasil töötavat bussi, mis tähendab, et tankla võimsus oli täielikult ära kasutatud ning muude mootorsõidukite varustamine ei oleks seal enam võimalik olnud. Pealegi oli tegemist üksnes ajutise tanklaga.

72 Concordia järeldab sellest, et HKL oli ainus pakkuja, kes tegelikkuses oli võimeline pakkuma maagaasil töötavaid busse. Concordia teeb seega ettepaneku vastata kolmandale küsimusele, et lisapunktide andmine tulenevalt busside lämmastikoksiidi heitkogustest ja vähendatud müratasemest ei ole lubatud, vähemalt juhul, kui kõigil asjaomase sektori ettevõtjatel ei ole kas või teoreetilist võimalust pakkuda teenust, mis annaks õiguse nendele lisapunktidele.

73 Helsingi linn märgib, et ei ühenduse õigusnormidest ega Soome õigusest tulene talle kohustust oma enda liinibussiliikluse osas hankemenetlust korraldada. Kuna hankemenetlus toob endaga alati kaasa tööd ja lisakulutusi, ei oleks Helsingi linnal olnud ühtki mõistlikku põhjust seda hankemenetlust korraldada, kui ta oleks teadnud, et temale kuuluv ettevõte on ainus, kellel oli võimalik pakkuda hanketeates kinnitatud tingimustele vastavat veeremit, või kui ta oleks soovinud selle veoteenuse korraldamise endale jätta.

74 Soome valitsus leiab, et põhikohtuasjas käsitlusel olevas hankemenetluses kinnitatud kriteeriumide objektiivsuse hindamine on lõpuks siseriikliku kohtu ülesanne.

75 Madalmaade valitsuse väitel tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et hankelepingu sõlmimise kriteeriumid peavad olema objektiivsed ning pakkujaid ei tohi mingil viisil diskrimineerida. Siiski on Euroopa Kohus 16. septembri 1999. aasta otsuses kohtuasja C‑27/98: Fracasso ja Leitschutz (EKL 1999, lk I‑5697) punktides 32 ja 33 sedastanud, et kui hankemenetluse lõppedes on jäänud alles vaid üks pakkumus, ei ole hankija kohustatud sõlmima hankelepingut pakkujaga, kes ainsana on hankemenetluses kvalifitseeritud. Kuid sellest ei tulene, et kui kohaldatavate hankelepingu sõlmimise kriteeriumide tõttu on alles jäänud vaid üks pakkuja, siis on need kriteeriumid ebaseaduslikud. Igal juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne otsustada, kas põhikohtuasjas on konkurentsi tegelikult kahjustatud.

76 Austria valitsuse arvates võib põhikohtuasjas käsitletavate kriteeriumide kasutamine olla põhimõtteliselt lubatud, ja seda isegi juhul kui – nagu käesolevas asjas – ainult võrdlemisi piiratud arv pakkujaid on võimelised neid täitma. Siiski näib, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale (22. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 45/87: komisjon vs. Iirimaa, EKL 1988, lk 4929) on teatavate ökoloogiliste miinimumnõuete lubatavus piiritletud niivõrd, kuivõrd kohaldatav kriteerium piirab osutatavate teenuste või tarnitavate kaupade turgu nii, et turule jääb ainult üks pakkuja. Siiski ei viita miski sellele, et põhikohtuasjas oleks see nii.

77 Rootsi valitsus väidab, et lämmastikoksiidi heitkogustega seotud kriteeriumi arvessevõtmine sellisel viisil, nagu seda põhikohtuasjas tehti, viitas sellele, et pakkuja, kellel oli gaasil või alkoholil töötavad bussid, sai tasustatud. Nimetatud valitsuse sõnul ei takistanud teisi pakkujaid miski endale niisuguseid busse soetamast. Need mootorsõidukid on turul olnud juba mitmeid aastaid.

78 Rootsi valitsus leiab, et lisapunktide andmine nende busside lämmastikoksiidi vähendatud heitkoguste ja madalama mürataseme eest, mida pakkuja kavatseb kasutada, ei ole otsene diskrimineerimine, vaid seda kohaldatakse vahet tegemata. Lisapunktide andmine ei näi olevat ka kaudselt diskrimineeriv selles mõttes, et seeläbi oleks tingimata HKL‑i soositud.

79 Ühendkuningriigi valitsuse arvates ei keela direktiiv 93/38 anda pakkumuste hindamisel lisapunkte, kuigi on ette teada, et vähestel ettevõtetel on potentsiaalselt võimalik neid lisapunkte saada, tingimusel et hankija oli hanketeate avaldamisel teinud teatavaks niisuguste lisapunktide saamise võimaluse.

80 Komisjon leiab, et võttes arvesse poolte seisukohtade erisusi põhikohtuasjas, ei ole ta pädev otsustama, kas põhikohtuasjas viidatud kriteeriumid rikuvad pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne langetada selles küsimuses otsus ning teha objektiivsetele, asjakohastele ja ühetaolistele tõenditele tuginedes kindlaks, kas nimetatud kriteeriumid kehtestati ainsa eesmärgiga valida see ettevõte, kes lõpuks valiti, või olid nad selleks mõeldud.

Euroopa Kohtu hinnang

81 Tuleb tõdeda, et kohustus järgida võrdse kohtlemise põhimõtet on riigihangete direktiivide kandvaks mõtteks, kuna kõnealuste direktiivide eesmärk on eelkõige tõhusa konkurentsi edendamine vastavates valdkondades, mis on nende kohaldamisalas ja mis niisuguse konkurentsi tagamiseks kehtestavad hankelepingu sõlmimise kriteeriumid (vt selle kohta 22. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑243/89: komisjon vs. Taani, EKL 1993, lk I‑3353, punkt 33).

82 Vastavalt eespool punktis 63 osundatud kohtupraktikale peavad hankelepingu sõlmimise kriteeriumid seega järgima diskrimineerimise keelu põhimõtet, nagu see tuleneb asutamislepingu sätetest, mis käsitlevad asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust.

83 Käesoleval juhul tuleb kõigepealt meenutada, et nagu ilmneb ka eelotsusetaotlusest, olid põhikohtuasjas käsitletavad hankelepingu sõlmimise kriteeriumid objektiivsed ja kõikidele pakkumustele vahet tegemata kohaldatavad. Järgmiseks olid nimetatud kriteeriumid otseselt seotud pakutava veeremiga ning need olid liidetud lisapunktide andmise süsteemi. Lõpetuseks võis selle süsteemi raames neid lisapunkte anda ka muude veeremiga seotud kriteeriumide alusel, näiteks madala põrandaga busside kasutamise, istekohtade ja klappistmete arvu või busside vanuse alusel.

84 Veelgi enam, nagu ka Concordia on kohtuistungil tunnistanud, tunnistati ta Helsingi linna bussiliini nr 15 puudutavas hankes edukaks pakkujaks, vaatamata sellele, et nimetatud hankes nõuti sõnaselgelt gaasil töötavate mootorsõidukite kasutamist.

85 Seega tuleb tõdeda, et asjaolu, et vaid väike osa ettevõtetest, kelle hulgas on ka hankijale kuuluv ettevõte, suudavad täita üht nendest kriteeriumidest, mida hankija kasutas majanduslikult soodsaima pakkumuse väljaselgitamiseks, ei ole niisuguses faktilises kontekstis iseenesest selline, mis rikuks võrdse kohtlemise põhimõtet.

86 Nendes tingimustes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et võrdse kohtlemise põhimõte ei keela niisuguste keskkonnakaitsega seotud kriteeriumide arvessevõtmist, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, üksnes seetõttu, et hagejale kuuluv transpordiettevõte on üks vähestest ettevõtetest, kellel on võimalik pakkuda esitatud kriteeriumidele vastavat veeremit.

Esimene küsimus

87 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas vastused teisele ja kolmandale küsimusele oleksid teistsugused, kui põhikohtuasjas käsitletav hankemenetlus jääks direktiivi 93/38 kohaldamisalasse.

88 Selles osas tuleb esmalt meenutada, et direktiivi 92/50 artikli 36 lõike 1 punkti a ja direktiivi 93/38 artikli 34 lõike 1 punkti a sõnastus sisuliselt kattub.

89 Teiseks tuleb märkida, et nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/36/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (EÜT L 199, lk 1; ELT eriväljaanne 06/02, lk 110) ja nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (EÜT L 199, lk 54; ELT eriväljaanne 06/02, lk 163), hankelepingu sõlmimise kriteeriumeid puudutavad sätted on samuti sõnastatud nii, et nad sisuliselt kattuvad direktiivi 92/50 artikli 36 lõike1 punkti a ja direktiivi 93/38 artikli 34 lõike 1 punkti a sõnastusega.

90 Kolmandaks peab täpsustama, et koos moodustavad need direktiivid riigihankeid puudutava ühenduse õiguse tuuma ja on suunatud samasuguste eesmärkide saavutamisele oma kohaldamisalasse jäävates valdkondades.

91 Nendes tingimustes ei ole mingit põhjust tõlgendada erinevalt kahte sätet, mis on seotud ühenduse õiguse sama valdkonnaga ja mille sõnastused sisuliselt kattuvad.

92 Lisaks tuleb meenutada, et eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Taani punktis 33 on Euroopa Kohus juba sedastanud, et kohustus järgida võrdse kohtlemise põhimõtet on kõigi riigihangete direktiivide kandvaks mõtteks. Põhikohtuasja toimikust ei ilmne midagi sellist, mille alusel saaks tuvastada, et hankija valiku puhul hankelepingu sõlmimise kriteeriumide osas peaks nimetatud põhimõtte tõlgendus käesoleval juhul sõltuma sellest, millist direktiivi kõnealuse hanke puhul kohaldatakse.

93 Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et vastused teisele ja kolmandale küsimusele ei oleks teistsugused, kui põhikohtuasjas käsitletav hankemenetlus jääks direktiivi 93/38 kohaldamisalasse.

Kohtukulud

94 Euroopa Kohtule märkusi esitanud Soome, Kreeka, Madalmaade, Austria, Rootsi, Ühendkuningriigi valitsuse ja ka komisjoni kohtukulusid ei hüvitata. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus.

Esitatud põhjendustest lähtudes

EUROOPA KOHUS,

vastuseks Korkein hallinto oikeuse 17. detsembri 1999. aasta otsusega esitatud küsimustele, otsustab:

1. Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, artikli 36 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui linna liinibussivedude riigihanke raames otsustab hankija sõlmida see hankeleping pakkujaga, kes on esitanud majanduslikult kõige soodsama pakkumuse, võib ta arvesse võtta keskkonnakaitsega seotud kriteeriume, nagu liinibusside lämmastikoksiidi heitkoguseid või mürataset, tingimusel et need kriteeriumid on hankelepingu esemega seotud, ei anna hankijale piiramatut valikuvabadust, on hankedokumentides või hanketeates sõnaselgelt nimetatud ja järgivad kõiki ühenduse õiguse aluspõhimõtteid, eelkõige diskrimineerimise keelu põhimõtet.

2. Võrdse kohtlemise põhimõte ei keela niisuguste keskkonnakaitsega seotud kriteeriumide arvessevõtmist, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, üksnes seetõttu, et hagejale kuuluv transpordiettevõte on üks vähestest ettevõtetest, kellel on võimalik pakkuda esitatud kriteeriumidele vastavat veeremit.

3. Vastused teisele ja kolmandale küsimusele ei oleks teistsugused, kui põhikohtuasjas käsitletav hankemenetlus jääks nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/38/EMÜ, millega kooskõlastatakse veevarustus‑, energeetika‑, transpordi‑ ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate tellijate hankemenetlused, kohaldamisalasse.

Rodríguez Iglesias Jann Macken

Gulmann Edward La Pergola

Wathelet Schintgen Skouris

Kuulutatud avalikul kohtuistungil 17. septembril 2002 Luxembourgis.

Kohtusekretär President