ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Tuvastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud kohustusi, mis tulenevaid nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivist 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (1) tõlgenduses, mille Euroopa Kohus on sellele andnud 13. jaanuari 2005. aasta otsuses kohtuasjas C-117/03 ja 14. septembri 2006. aasta otsuses kohtuasjas C-244/05 ning kohustusi, mis tulenevad kõnealuse direktiivi artikli 12 lõikest 4 seoses Villamanrique de la Condesa (Sevilla provints) ja El Rocío (Huelva provints) vahelise kohaliku tee rajamise projektiga;
3.

Kui esimese küsimuse punktidele a, b ja c tuleb vastata eitavalt: kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 B osa punkti c tuleb tõlgendada nii, et — elukindlustuse edasikindlustuslepingute üleandmine on tarnimine, ja — nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 B osa punkti c kohaldamisel ei tule eristada, kas maksuvaba tegevuse koht asub tarnija enda või mõnes teises liikmesriigis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 223/25

10. juunil 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-250/08)

(2008/C 223/38)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: R. Lyal ja P. van Nuffel)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Flandria piirkonnas võetakse peamiseks eluasemeks mõeldud kinnisasja ostmisega seotud maksusoodustuse arvutamisel varem peamise eluaseme ostmisel tasutud lõivu arvesse üksnes juhul, kui selline peamine eluase asus Flandria piirkonnas, ega võeta arvesse juhul, kui see asus mõnes teises liikmesriigis kui Belgia või mõnes EFTA riigis, on Belgia Kuningriik rikkunud EÜ asutamislepingu artiklitest 18, 43 ja 56 ning EMP lepingu artiklitest 31 ja 40 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Flandria piirkonnas kehtivad registreerimislõive puudutavad Belgia õigusnormid näevad ette Flandria piirkonnas asuva peamise eluaseme ostmise korral registreerimislõivu vähendamise summas, milles tasuti registreerimislõivu varasema peamise eluaseme ostmisel Flandria piirkonnas, tingimusel et varasem eluase müüakse samal ajal. Komisjon leiab, et sellised õigusnormid annavad — muidu samadel asjaoludel — maksusoodustuse isikutele, kes vahetavad elukohta Flandria piirkonna sees, samal ajal kui sellist soodustust ei tehta isikutele, kes kolivad Flandria piirkonda mõnest teisest liikmesriigist kui Belgia. Komisjon leiab, et need õigusnormid diskrimineerivad liidu kodanikke, kes kasutavad õigust vabalt liikuda, ja kodanikke, kes kasutavad asutamisõigust, ning takistavad teistest liikmesriikidest kui Belgia pärineva kapitali investeerimist Flandria piirkonnas asuvasse kinnisvarasse ning et järelikult on need õigusnormid põhimõtteliselt vastuolus vastavalt EÜ asutamislepingu artiklitega 18 ja 43 ning EMP lepingu artikliga 31 ja EÜ asutamislepingu artikliga 56 ja EMP lepingu artikliga 40. Komisjon leiab, et käesolevas asjas ei esine ühtegi ülekaalukat üldist huvi, mis võiks õigustada neid asutamislepingu rikkumisi. Lisaks ei saa kostja tugineda ka vajadusele tagada maksusüsteemi ühtsus, võttes arvesse, et käesoleval juhul on tegemist kahe teineteisest sõltumatu maksustatava teokoosseisuga, millest kummagi suhtes kehtib oma regulatsioon, mis on kohaldatav ainult konkreetsetele asjaoludele.
—

Tuvastada, et kuna Madalmaade Kuningriik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ (1) teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, mida on muudetud direktiividega 97/11/EÜ (2) ja 2003/35 (3), artikli 4 lõigete 2 ja 3 koosmõjus II ja III lisaga, täitmiseks, siis on Madalamaade Kuningriik rikkunud selles direktiivist tulenevaid kohustusi;
—

kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et tagada seoses ohtlike jäätmete käitlemisega direktiivi 2006/12/EÜ (varem direktiiv 75/442/EMÜ, mida on muudetud direktiiviga 91/156/EMÜ) artiklite 4 ja 8, samuti 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 99/31/EÜ (3) prügilate kohta artikli 3 lõike 1, artiklite 6, 7, 8, 9, 13 ja 14 järgimine, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 91/689/EMÜ ohtlike jäätmete kohta artikli 1 lõikest 2 koostoimes direktiivi 2006/12/EÜ (varem direktiiv 75/442/EMÜ jäätmete kohta, mida on muudetud direktiiviga 91/156/EMÜ) artiklitega 4 ja 8, samuti kohustusi, mis tulenevad direktiivi 99/31/EÜ prügilate kohta artikli 3 lõikest 1 ja artiklitest 6, 7, 8, 9, 13 ja 14;
—

Teine väide (mis on esitatud teise võimalusena) puudutab asjaolu, et Esimese Astme Kohus järeldas valesti, et vaidlusalune meede ei olnud valikuline, st ei eelistanud teatavaid ettevõtjaid EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Komisjon väidab samuti, et Esimese Astme Kohus leidis valesti, et isegi kui meede oleks valikuline, ei kujutaks see endast siiski abimeedet, pidades silmas selle eesmärki ja võttes arvesse, et seda meedet õigustab süsteemi üldise ülesehituse laad.
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole jõustanud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiivi 2006/22/EÜ (1), mis käsitleb nõukogu määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 rakendamise miinimumtingimusi seoses autovedudega seotud sotsiaalõigusnormidega ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 88/599/EMÜ, või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Portugali Vabariik rikkunud nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi;
2.

Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas täitva riigi poolt kehtestatud piirangud võimaldavad sel riigil kohaldada 27. septembri 1996. aasta, s.o enne 1. jaanuari 2004 kehtinud konventsiooni, kui see jõustus selles täitvas riigis pärast raamotsuse artiklis 32 ettenähtud kuupäeva, 1. jaanuari 2004?
—

Tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik keeldus andmast komisjoni käsutusse omavahendeid, mis vastavad tollivõlale, mis tuleneb 27. veebruaril 1997 Baris asuva Direzione compartimentale delle dogane per le Regioni Puglia e Basilicata poolt ebaseaduslike lubade väljastamisest Tarantos C-tüüpi tolliladude asutamiseks ja haldamiseks, millele lisanduvad tollikontrolli all töötlemise ja seestöötlemise load, mis tühistati 4. detsembril 2002, siis on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artiklist 10, nõukogu 29. septembri 2000. aasta otsuse nr 2000/597/EÜ, Euratom (1) Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta artiklist 8 ning nõukogu 22. mai 2000. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 94/728/EÜ, Euratom (2), artiklitest 2, 6, 10, 11 ja 17 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 247/7

11. juulil 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-309/08)

(2008/C 247/12)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: A. Nijenhuis ja K. Mojzesowicz)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) (1) ja eelkõige selle artikli 3 lõikeid 2 ja 3, mis puudutavad riigi reguleerivate asutuste sõltumatust ning nende volituste erapooletut ja läbipaistvat kasutamist, nõuetekohaselt siseriiklikusse õigusesse üle võtnud, siis on Poola Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Poola ei ole taganud reguleeriva funktsiooni tõhusat eraldatust omandi või kontrolliga seotud toimingutest.

Poola riigi osalus mitmetes telekommunikatsiooniettevõtjates on märkimisväärselt suur. Lisaks nimetab riigi reguleeriva asutuse liikmed ametisse peaminister, kes võib nad igal ajal ilma põhjusi esitamata ka ametist vabastada ning kellele alluvad täielikult ka riigivaraminister ja infrastruktuuriminister.

Kuna puuduvad eeskirjad, mis sätestaksid riigi reguleeriva asutuse liikmete ametisoleku aja kestuse, ega eksisteeri ammendavat loetelu nende ametist vabastamise tingimustest, siis on see asutus olulisel määral peaministrist sõltuv ning seega ei ole tagatud, et riigi osalusega ettevõtjaid koheldakse teiste ettevõtjatega võrdselt.

(1) EÜT L 108, 24.4.2002, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349.
ET Euroopa Liidu Teataja C 247/6

Eelotsusetaotlus, mille esitas Bundesgerichtshof (Saksamaa) 9. juulil 2008. aastal — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV versus Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

(Kohtuasi C-304/08)

(2008/C 247/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (1) artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on põhimõtteliselt keelatud kaubandustava, mille korral sõltub tarbijate osalus auhinna- või õnnemängust kauba ostmisest või teenuse kasutamisest, olenemata sellest, kas reklaam kahjustab üksikjuhtumil tarbijate huve?

(1) ELT L 149, lk 22.
—

Tuvastada, et Austria Vabariik on rikkunud EÜ artiklitest 43, 49 ja 56 tulenevat kohustust sellega, et iga arst, kes soovib kasutada Ülem-Austrias asutamisvabadust, peab avama arvelduskonto Oberösterreichische Landesbank`is, millelt kantakse üle haigekassale mõeldud arstiabi eest makstud tasud;
5.

Kas tollimaksu summa kohta arvestuskande tegemist enne selle summa võlgnikule teatamist, nii nagu seda nõuab ühenduse tolliseadustiku artikli 221 lõige 1, ei toimu, toob see kaasa tollivõla saamise või sissenõudmise õiguse kehtetuse või aegumise? Kas teisisõnu tuleb ühenduse tolliseadustiku artikli 221 lõiget 1 tõlgendada nii, et kui toll on tollimaksu summa võlgnikule vastava korra kohaselt teatanud, kuid ei ole selle summa kohta enne selle summa võlgnikule teatamist arvestuskannet teinud, ei saa seda summat enam sisse nõuda, mistõttu peab toll selleks, et kõnealust summat siiski saada, selle võlgnikule vastava korra kohaselt uuesti teatama pärast seda, kui tollimaksu summa kohta on tehtud arvestuskanne, ning seda eeldusel, et arvestuskanne tehakse ühenduse tolliseadustiku artiklis 221 ette nähtud aegumistähtaja jooksul?
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/8

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal administratif (Luksemburg) 26. juunil 2008 — Miloud Rimoumi, Gabrielle Suzanne Marie Prick versus Ministre des Affaires Étrangères et de l'Immigration

(Kohtuasi C-276/08)

(2008/C 236/11)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal administratif

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Miloud Rimoumi, Gabrielle Suzanne Marie Prick

Vastustaja: Ministre des Affaires Étrangères et de l'Immigration

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2004/08, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (1) artikli 2 lõike 2 punkti a, artikli 3 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nad peavad silmas ainult pereliikmeid, kes on selle staatuse saanud enne kuupäeva, mil liidu kodanik, kellega nad kavatsevad kaasa minna või ühineda, on kasutanud EÜ lepingu artiklis 39 talle antud õigust vabalt liikuda, või siis vastupidi on igal liidu kodanikul, kes on kasutanud õigust vabalt liikuda ja kes on elama asunud liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, õigus sellele, et pereliige temaga ühineb, ilma et viimati nimetatu suhtes kehtiks tingimus seoses kõnealuse staatuse saamise hetkega?

(1) Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/10

Eelotsusetaotlus, mille esitas Giudice di Pace di Ischia (Itaalia) 15. juulil 2008 — Filomena Califano versus Wind SpA

(Kohtuasi C-318/08)

(2008/C 236/16)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Giudice di Pace di Ischia.

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Filomena Califano

Kostja: Wind SpA.

Eelotsuse küsimus

Kas eespool viidatud ühenduse õigusnormid (Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 6, direktiiv 2002/22/EÜ (1), direktiiv 1999/44/EÜ (2), komisjoni soovitused 2001/310/EÜ (3) ja 1998/257/EÜ (4)) omavad vahetut siduvat mõju ning kas neid tuleb tõlgendada nii, et vaidlustele, mis leiavad aset elektroonilise side valdkonnas, lõpptarbija ja teenusepakkuja vahel, puudutades universaalteenust käsitlevate sätete ning lõpptarbijale õigusnormidest, ameti otsustest, lepingutingimustest ja teenuse eeskirjadest tulenevate õiguste eiramist (vaidlused, mis on sätestatud otsuse nr 173/07/CONS artiklis 2), ei tule kohaldada kohustuslikku lepituskatset, mis on ette nähtud kohtus hagi läbi vaatamata jätmise ähvardusel, nii et see tõlgendus on ülimuslik telekommunikatsiooniameti eelmainitud otsuse artikli 3 lõikes 1 sätestatud reegli ees?

(1) EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367.

(2) EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223.

(3) EÜT L 109, lk 56.

(4) EÜT L 115, lk 31 (komisjoni soovitus).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiiv 2003/55/EÜ (1), mis reguleerib maagaasi turu avamist, artiklit 23 tuleb EÜ asutamislepingust tulenevate põhimõtetega arvestades tõlgendada nii, et selle artikliga ning ühenduse põhimõtetega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm (ja selle alusel võetud rakendusaktid), mille kohaselt on reguleeriv siseriiklik asutus ka pärast 1. juulit 2007 pädev määrama kindlaks kodutarbijatele (määratlemata kategooria, mille ulatust ei ole viitavas osas täpsustatud ja mis ei eelda iseenesest sotsiaalselt või majanduslikult ebasoodsate eriliste olukordade hindamist, mis võiksid õigustada selliste võrdlushindade kindlaksmääramist) maagaasi tarnimise võrdlushindu, millele tarnivad või müüvad ettevõtjad peavad avaliku teenuse osutamise kohustuse raames oma teenuspakkumustes tuginema; või
1.

Kas 12. oktoobril 1929 Varssavis allkirjastatud rahvusvaheliste õhuvedude reeglite ühtlustamise konventsioon, mida on muudetud 28. septembril 1955 Haagis ning millele viitab nõukogu 9. oktoobri 1997. aasta määrus (EÜ) nr 2027/97 lennuettevõtja vastutuse kohta õnnetusjuhtumite puhul (1), on osa ühenduse õiguskorra normidest, mida Euroopa Kohus on pädev tõlgendama EÜ artikli 234 alusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/11

Eelotsusetaotlus, mille esitas Giudice di Pace di Ischia (Itaalia) 15. juulil 2008 — Lucia Anna Giorgia Iacono versus Telecom Italia SpA

(Kohtuasi C-319/08)

(2008/C 236/17)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Giudice di Pace di Ischia.

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Lucia Anna Giorgia Iacono

Kostja: Telecom Italia SpA.

Eelotsuse küsimus

Kas eespool viidatud ühenduse õigusnormid (Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 6, direktiiv 2002/22/EÜ (1), direktiiv 1999/44/EÜ (2), komisjoni soovitused 2001/310/EÜ (3) ja 1998/257/EÜ (4)) omavad vahetut siduvat mõju ning kas neid tuleb tõlgendada nii, et vaidlustele, mis leiavad aset elektroonilise side valdkonnas, lõpptarbija ja teenusepakkuja vahel, puudutades universaalteenust käsitlevate sätete ning lõpptarbijale õigusnormidest, ameti otsustest, lepingutingimustest ja teenuse eeskirjadest tulenevate õiguste eiramist (vaidlused, mis on sätestatud otsuse nr 173/07/CONS artiklis 2), ei tule kohaldada kohustuslikku lepituskatset, mis on ette nähtud kohtus hagi läbi vaatamata jätmise ähvardusel, nii et see tõlgendus on ülimuslik telekommunikatsiooniameti eelmainitud otsuse artikli 3 lõikes 1 sätestatud reegli ees?

(1) EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367.

(2) EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223.

(3) EÜT L 109, lk 56.

(4) EÜT L 115, lk 31 (komisjoni soovitus).
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/11

Eelotsusetaotlus, mille esitas Giudice di Pace di Ischia (Itaalia) 15. juulil 2008 — Multiservice Srl versus Telecom Italia SpA

(Kohtuasi C-320/08)

(2008/C 236/18)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Giudice di Pace di Ischia.

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Multiservice Srl

Kostja: Telecom Italia SpA.

Eelotsuse küsimus

Kas eespool viidatud ühenduse õigusnormid (Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 6, direktiiv 2002/22/EÜ (1), direktiiv 1999/44/EÜ (2), komisjoni soovitused 2001/310/EÜ (3) ja 1998/257/EÜ (4)) omavad vahetut siduvat mõju ning kas neid tuleb tõlgendada nii, et vaidlustele, mis leiavad aset elektroonilise side valdkonnas, lõpptarbija ja teenusepakkuja vahel, puudutades universaalteenust käsitlevate sätete ning lõpptarbijale õigusnormidest, ameti otsustest, lepingutingimustest ja teenuse eeskirjadest tulenevate õiguste eiramist (vaidlused, mis on sätestatud otsuse nr 173/07/CONS artiklis 2), ei tule kohaldada kohustuslikku lepituskatset, mis on ette nähtud kohtus hagi läbi vaatamata jätmise ähvardusel, nii et see tõlgendus on ülimuslik telekommunikatsiooniameti eelmainitud otsuse artikli 3 lõikes 1 sätestatud reegli ees?

(1) EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367.

(2) EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223.

(3) EÜT L 109, lk 56.

(4) EÜT L 115, lk 31 (komisjoni soovitus).
2.

Kas esimesele küsimusele antud vastust võib mõjutada võimalus määratleda vastuvõetud norm mitte tagasiulatuvalt uuendust sisseviivana, vaid olemuslikult tõlgenduslikuna, arvestades et see peegeldab alusnormile madalama astme kohtute vähemuse poolt antud tõlgendust, ja vaatamata sellele, et nimetatud tõlgendus on vastupidine kõrgemate kohtute väljakujunenud praktikaga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 223/36

9. juulil 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Hispaania Kuningriik

(Kohtuasi C-306/08)

(2008/C 223/58)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: A. Alcover San Pedro ja D. Kukovec)

Kostja: Hispaania Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik sõlmis integreeritud tegevuskava vastavalt 15. novembri seadusele 6/1994, mis reguleerib Valencia kommuunis arendustegevust, on Hispaania Kuningriik rikkunud nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivist 93/37/EMÜ (1), millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord, ning eriti selle direktiivi artiklist 1, artikli 6 lõikest 6, artiklitest 11 ja 12 ning II peatüki IV jaotisest (artiklid 24–29) tulenevaid kohustusi, ning kuna Hispaania Kuningriik sõlmis integreeritud tegevuskava vastavalt Valencia arendusseadusele 16/2005, mida rakendati Valencia regiooni määrusega 67/2006, millega kehtestati linnaplaneeringu ja -halduse määrus, on Hispaania Kuningriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (2) ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta, artiklitest 2, 6, 24, 30, artikli 31 lõike 4 punktist a, artikli 48 lõikest 2 ja artiklist 53 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon märgib, et integreeritud tegevuskava, mis on 15. novembri Valencia arendustegevuse seadusega 6/1994 („LRAU”) ja Valencia hilisema arendustegevuse seadusega 16/2005 („LUV”) kehtestatud linnaplaneeringu kava, sõlmimine on seotud ehitustööde riigihankelepingutega, mis tuleb sõlmida vastavalt direktiividele 93/37/EÜ ja 2004/18/EÜ. Teisisõnu, komisjon arvates on integreeritud tegevuskava näol tegemist kohalike omavalitsuste sõlmitud ehitustööde riigihankelepingutega, mis hõlmavad kohalike omavalitsuste valitud linnaarendajate poolt teostatavaid avaliku infrastruktuuri ehitustöid.

Komisjon leiab, et LUV rikub ühenduse riigihankedirektiive muu hulgas järgmistes aspektides: esimese pakkuja eelisseisund, pakkujate kogemus samalaadsetes lepingutes, esimese pakkuja pakkumusele tehtavad võimalikud alternatiivid, erinevuste korraldus, integreeritud tegevuskavade sõlmimise kriteeriumid, võimalus muuta lepingut pärast selle sõlmimist (nt võimalus tõsta arendustasusid) ning selliste juhtumite käsitlemine, mil pakkuja, kellega leping on sõlmitud, jätab selle osaliselt täitmata. Osad neist rikkumistest tulenevad nii LRAU-st kui LUV-st, osad üksnes LUV-st.

(1) EÜT 1993, L 199, lk 54.

(2) ELT 2004 L 134, lk 114.
1)

Esimese Astme Kohus leidis ekslikult, et WWF-i õigus osaleda piirkondliku nõuandekomisjoni liikmena otsustamisprotsessis ja nõukogu kohustus kaaluda enne asjaomaste meetmete vastuvõtmist WWF-i seisukohti ei ole piisavad, et eristada teda „isiklikult” EÜ asutamislepingu artikli 230 tähenduses. Esimese Astme Kohus leidis ekslikult, et WWF-il ei ole menetlusõigusi, st et need menetlusõigused kuuluvad üksnes piirkondlikule nõuandekomisjonile, mitte selle liikmetele.
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/8

Eelotsusetaotlus, mille esitas House of Lords (Ühendkuningriik) 23. juuli 2008 — The Queen (M-i taotlusel) versus Her Majesty's Treasury ja kaks teist kaebust

(Kohtuasi C-340/08)

(2008/C 260/13)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

House of Lords.

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: The Queen (M-i taotlusel)

Vastustaja: Her Majesty's Treasury ja kaks teist kaebust

Eelotsuse küsimus

„Kas nõukogu määruse (EÜ) nr 881/2002 (1) artikli 2 lõige 2 on kohaldatav ÜRO resolutsiooni 1267 (1999) alusel moodustatud sanktsioonide komitee poolt osutatud isiku abikaasale liikmesriigi poolt sotsiaalkindlustushüvitiste või sotsiaaltoetuste maksmisel üksnes seetõttu, et abikaasa elab nimetatud isikuga koos ja kasutab või võib kasutada osa rahast kaupade või teenuste eest tasumiseks, mida viimane tarbib või mida võib kasutada tema toetuseks?”

(1) Nõukogu 27. mai 2002. aasta määrus (EÜ) nr 881/2002, millega kehtestatakse teatavate Osama bin Ladeni, Al-Qaida võrgu ja Talibaniga seotud isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangud ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 467/2001, millega keelustatakse teatavate kaupade ja teenuste eksport Afganistani, laiendatakse Afganistani rühmitusega Taliban seotud lennukeeldu ning rahaliste vahendite ja muude finantsallikate külmutamist (EÜT L 139, lk 9; ELT eriväljaanne 18/01, lk 294).
2.

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklitega 152 ja 153 on kooskõlas see, et valdades, mille elanike arv on üle 4 000, on teise apteegi avamise tingimusteks, et oleks saavutatud vähemalt 50 % apteegi avamiseks nõutavast elanike arvust, et kaugus olemasolevast apteegist oleks vähemalt 3 000 meetrit, et topograafilisi tingimusi ja teeolusid silmas pidades nõuaksid seda apteegiteenuse kättesaadavuse erivajadused, millele peavad hinnangu andma kas kohalikud tervishoiuasutused (aziende sanitarie locali), kohalik erialaühing või ravimüügi korralduse ja järelevalvega tegelev ametiasutus?
(i)

Leedu Vabariik on kohustatud direktiivi 2001/83/EÜ artikli 6 lõike 1 alusel kontrollima, kas enne liitumist väljastatud müügiload on kooskõlas liitumise ajal kehtinud ravimeid käsitlevate ühenduse õigusaktidega ja alates 1. maist 2004 tagama, et turustatakse üksnes ravimeid, mille müügiluba vastab kõnealustest õigusaktidest tulenevatele nõuetele.