Kohtuasi C‑223/14

Tecom Mican SL

ja

José Arias Domínguez

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria)

„Eelotsusetaotlus — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Kohtu- ja kohtuväliste dokumentide kättetoimetamine — Mõiste „kohtuväline dokument” — Eraõiguslik dokument — Piiriülene toime — Siseturu toimimine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda) 11. novembri 2015. aasta otsus

Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Kohtu- ja kohtuväliste dokumentide kättetoimetamine — Määrus nr 1393/2007 — Kohtuväline dokument — Nimetatud määruse artikli 16 kohaldamise tingimuste täitmine — Kohustus kontrollida igal üksikjuhul, kas kohtuvälise dokumendi kättetoimetamisel on piiriülene toime ja kas see on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks — Puudumine

Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Kohtu- ja kohtuväliste dokumentide kättetoimetamine — Määrus nr 1393/2007 — Kohtuvälise dokumendi kättetoimetamine määruses sätestatud korras pärast seda, kui see dokument on juba varem kätte toimetatud — Lubatavus

Vt otsuse tekst. (vt punkt 32)

Määruse nr 1393/2007 kohtuväliste ja kohtudokumentide liikmesriikides kättetoimetamise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus nr 1348/2000, artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et selles artiklis kasutatud mõiste „kohtuväline dokument” hõlmab mitte ainult asutuse või ametiisiku koostatud või tõestatud dokumente, vaid ka eraõiguslikke dokumente, mille ametlik edastamine välismaal elavale või asuvale adressaadile on vajalik mõne õiguse või õigusliku nõude teostamiseks, tõendamiseks või kaitsmiseks tsiviil‑ või kaubandusasjas. Nimelt kuna määruse nr 1393/2007 artikli 16 sõnastus ise ei ole piisavalt täpne, et saaks kindlaks määrata selle mõiste ulatuse, tuleb arvesse võtta artikli 16 konteksti ja nimetatud määruse eesmärke ning vajaduse korral ka selle loomisprotsessi. Mis puudutab konteksti, siis määrus nr 1393/2007, mille õiguslik alus on EÜ artikli 61 punkt c, kehtestab – nagu on märgitud selle põhjenduses 1 – kohtu‑ ja kohtuväliste dokumentide ühendusesisese kättetoimetamise mehhanismi tsiviil‑ ja kaubandusasjades, et luua vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala. Eeltoodut arvestades on vastavalt selle määruse põhjendusele 2 määruse eesmärk parandada ja kiirendada tsiviil‑ ja kaubandusasjades kättetoimetatavate kohtu‑ ja kohtuväliste dokumentide edastamist liikmesriikide vahel, et tugevdada siseturu nõuetekohast toimimist. Seega arvestades määrusele nr 1393/2007 eelnenud õigusnorme, täpsemalt tsiviilasjades õigusalase koostöö väljaarendamise valdkonnas, millesse see määrus kuulub, tuleb mõistet „kohtuväline dokument” määruse nr 1393/2007 artikli 16 tähenduses tõlgendada nii, et see hõlmab nii asutuse või ametiisiku koostatud või tõestatud dokumente kui ka eraõiguslikke dokumente, mille ametlik edastamine välismaal elavale või asuvale adressaadile on vajalik mõne õiguse või õigusliku nõude teostamiseks, tõendamiseks või kaitsmiseks tsiviil‑ või kaubandusasjas. Nimelt aitab niisuguste aktide piiriülene edastamine määruses nr 1393/2007 kehtestatud kättetoimetamise mehhanismi abil kaasa ka siseturu nõuetekohase toimimise tugevdamisele tsiviil‑ või kaubandusasjades tehtava koostöö valdkonnas ning panustab vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala loomisesse Euroopa Liidus. (vt punktid 35–38 ja 44–46 ning resolutsiooni punkt 1)

Määrust nr 1393/2007 kohtuväliste ja kohtudokumentide liikmesriikides kättetoimetamise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus nr 1348/2000, tuleb tõlgendada nii, et kohtuvälise dokumendi kättetoimetamine vastavalt selles määruses kehtestatud korrale on võimalik ka siis, kui nõude esitaja on selle dokumendi juba varem kätte toimetanud, kasutades muud, selles määruses mitte ette nähtud edastusviisi või ka selles määruses ette nähtud mõnda teist edastusviisi. Nimelt mis puudutab esiteks hüpoteesi, mil nõude esitaja teostab varasema kättetoimetamise edastusviisi abil, mida määruses nr 1393/2007 ette ei ole nähtud, siis näeb viidatud määrus selles suhtes ette ainult kaks juhtu, mil dokumendi kättetoimetamine liikmesriikide vahel jääb selle määruse kohaldamisalast välja ja seda ei saa teostada nimetatud määruses ette nähtud edastusviiside kaudu, st esiteks siis, kui adressaadi peamine või alaline elu‑ või asukoht ei ole teada ning teiseks, kui adressaat on nimetanud esindaja riigis, kus kohtumenetlus toimub. Seega ei näe see määrus ette mingit muud erandit nende edastusviiside kasutamise suhtes, mis on ette nähtud liikmesriikide vahel kohtuväliste dokumentide kättetoimetamiseks, kui nõude esitaja on juba eelnevalt sama dokumendi kätte toimetanud mõnda muud, selles määruses mitte ette nähtud edastusviisi kasutades. Teiseks, mis puudutab niisuguse hüpoteesi tagajärgi, kus nõude esitaja on juba varem teostanud kättetoimetamise määruses nr 1393/2007 ette nähtud edastusviisi kasutades, siis loetleb see määrus ammendavalt erinevad edastusviisid, mida saab kasutada kohtuväliste dokumentide kättetoimetamiseks määruse artikli 16 alusel. See määrus ei kehtesta aga selles ette nähtud erinevate edastusviiside hierarhiat. Samuti on asjassepuutuvate dokumentide kiire piiriülese edastamise tagamiseks jäetud määruses kehtestamata edastavate asutuste või vastuvõtvate asutuste, diplomaatiliste või konsulaaresindajate, adressaatliikmesriigi ametiisiku, ametniku või muu pädeva isiku kohustus kontrollida, kas põhjused, miks nõude esitaja teostab kättetoimetamist määruses ette nähtud edastusviiside kaudu, on õiged või asjassepuutuvad. Nendest kaalutlustest tuleneb, et kohtuväliste dokumentide kättetoimetamiseks võib nõude esitaja mitte ainult valida ühe või teise määruses nr 1393/2007 ette nähtud edastusviisi vahel, vaid ka kasutada samal ajal või üksteise järel kahte või veel enamat edastusviisi, mida ta peab juhtumi asjaolusid arvestades õigeimaks või kohaseimaks. (vt punktid 49, 51, 52, 54, 57–59, 61 ja resolutsiooni punkt 2)