33

Esimese uuesti läbivaadatava kohtuotsuse punktides 38–46 on märgitud: „38 Esiteks olgu tõdetud, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on väide, et kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, avalikul huvil põhinev väide, mida apellatsiooniasja lahendav kohus peab käsitlema omal algatusel ka juhul, kui seda nõuetele mittevastavust esimeses kohtuastmes ei käsitletud (vt selle kohta 1. juuli 2008. aasta kohtuotsus Chronopost ja La Poste vs. UFEX jt, C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punktid 44–50 ja seal viidatud kohtupraktika). 39 Teiseks tuleb samuti märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale ei või liidu kohus põhimõtteliselt rajada oma otsust õigusväitele, mida ta asus käsitlema omal algatusel, olgu selleks siis avalikul huvil põhinev väide, ilma et ta oleks enne palunud pooltel esitada selle väite kohta oma seisukohad (vt 17. detsembri 2009. aasta kohtuotsus (uuesti läbivaatamine) M vs. EMEA, C‑197/09 RX‑II, EU:C:2009:804, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika). 40 Kolmandaks tuleb märkida, et 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsuses FV vs. nõukogu (T‑639/16 P, EU:T:2018:22) otsustas Üldkohus, vaadates läbi väidet, et kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, mille hageja oli esitanud põhjusel, et ühe selles kohtukoosseisus otsuse tegemisel osalenud kohtuniku ametisse nimetamine ei vastanud nõuetele, sisuliselt järgmist. 41 Esiteks tõdes Üldkohus, et Avaliku Teenistuse Kohus (teine koda) tegi 28. juuni 2016. aasta kohtuotsuse FV vs. nõukogu (F‑40/15, EU:F:2016:137) koosseisus K. Bradley, J. Sant’Anna ja A. Kornezov. Samuti märkis Üldkohus, et vastavalt [otsuse 2016/454] resolutsioonile ja põhjendusele 5 oli nõukogu nimetanud Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunikeks esiteks S. Van Raepenbuschi, teiseks J. Sant’Anna ja kolmandaks A. Kornezovi. Üldkohus märkis ära, et kohtunik K. Bradley ei olnud nimetatud Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunikuks otsusega 2016/454 ja seega ei saanud ta olla eespool punktis 40 nimetatud väites silmas peetud kohtunik, kuid seevastu kohtunikud J. Sant’Anna ja A. Kornezov nimetati Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunikeks selle otsusega. 42 Teiseks käsitles Üldkohus väidet, et ametisse nimetamise menetlus ei vastanud nõuetele, sest nõukogu nimetas ametisse kohtuniku [kolmandale ametikohale], kasutades Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunike S. Van Raepenbuschi ja H. Kreppeli ametikohtade täitmiseks [3. detsembri 2013. aastal] avaldatud avaliku kandideerimiskutse alusel koostatud kandidaatide loetelu, samas kui see loetelu ei olnud koostatud kohtuniku nimetamiseks [kolmandale ametikohale]. Sellega seoses otsustas Üldkohus 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsuse FV vs. nõukogu (T‑639/16 P, EU:T:2018:22) punktis 51, et kuna nõukogu kasutas 3. detsembri 2013. aasta avaliku kandideerimiskutse järel koostatud loetelu kolmanda ametikoha täitmiseks, siis rikkus ta 3. detsembri 2013. aasta avalikus kandideerimiskutses kehtestatud õiguslikku raamistikku. Pärast meeldetuletust, et vastavalt otsuse 2016/454 resolutsioonile ja põhjendusele 5 oli nõukogu nimetanud Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunikeks esiteks S. Van Raepenbuschi, teiseks J. Sant’Anna ja kolmandaks A. Kornezovi, otsustas Üldkohus, et nimetatud institutsioonil oli õigus kasutada seda loetelu kahe esimese kandidaadi, mitte aga kolmanda kandidaadi ametisse nimetamisel. 43 Kolmandaks otsustas Üldkohus 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsuse FV vs. nõukogu (T‑639/16 P, EU:T:2018:22) punktis 78, et arvestades, kuivõrd oluline on kohtunike ametisse nimetamist reguleerivate õigusnormide järgimine selleks, et tagada õigussubjektide ja avalikkuse usaldus kohtute sõltumatuse ja erapooletuse suhtes, ei saa kõnealust kohtunikku pidada seaduse alusel nimetatud kohtunikuks [harta] artikli 47 teise lõigu esimese lause tähenduses, ning sellest tulenevalt tühistas Üldkohus 28. juuni 2016. aasta kohtuotsuse FV vs. nõukogu (F‑40/15, EU:F:2016:137) tervikuna. 44 Käesolevas kohtuasjas piisab, kui märkida, et [24. juuni 2016. aasta] kohtumääruse [Simpson vs. nõukogu (F‑142/11 RENV, EU:F:2016:136)] tegi Avaliku Teenistuse Kohus (teine koda) koosseisus K. Bradley, J. Sant’Anna ja A. Kornezov, st samas koosseisus kui see, kes tegi 28. juuni 2016. aasta kohtuotsuse FV vs. nõukogu (F‑40/15, EU:F:2016:137) – koosseis, mille nõuetele mittevastavus tuvastati 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsuses FV vs. nõukogu (T‑639/16 P, EU:T:2018:22). 45 Seega tuleb omal algatusel käsitleda väidet, et kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt – eespool punktis 38 käsitletud Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika järgi on selle näol tegemist avalikul huvil põhineva väitega, mida apellatsiooniasja lahendav kohus peab käsitlema omal algatusel ka juhul, kui seda nõuetele mittevastavust esimeses kohtuastmes ei käsitletud (vt selle kohta 1. juuli 2008. aasta kohtuotsus Chronopost ja La Poste vs. UFEX jt, C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punktid 44–50 ja seal viidatud kohtupraktika) –, ja olles pooled on ära kuulanud, tuleb kohaldada Üldkohtu 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsuses FV vs. nõukogu (T‑639/16 P, EU:T:2018:22) käsitletud põhimõtteid käesoleva asja suhtes. 46 Järelikult tuleb vaidlustatud kohtumäärus tühistada tervikuna, sest rikuti [harta] artikli 47 teise lõigu esimeses lauses tagatud põhimõtet, et kohus moodustatakse seaduse alusel, ning hageja esitatud väiteid ei ole tarvis läbi vaadata.“