ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 256/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Varhoven administrativen sad (Bulgaaria) 29. mail 2017 – Geocycle Bulgaria EOOD versus Direktor na direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(Kohtuasi C-314/17)

(2017/C 256/13)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Varhoven administrativen sad

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Geocycle Bulgaria EOOD

Vastustajad kassatsioonimenetluses: Direktor na direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Eelotsuse küsimus

Kas tegemist on nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivis 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, sätestatud neutraalse maksustamise ja ühise käibemaksusüsteemi tõhususe põhimõtete rikkumisega, kui sellises olukorras nagu põhikohtuasjas maksustatakse sama kaubatarnet käibemaksuga kahel korral, ühel korral üldkorra alusel seeläbi, et kauba tarnija märgib käibemaksu müügiarvele, ja teisel korral seeläbi, et käibemaks nõutakse maksurevisjoni põhjal tehtud otsusega pöördmaksustamist reguleerivat korda kohaldades sisse kauba saajalt, kusjuures sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust ei anta ja liikmesriigi õigus ei näe ette võimalust kauba tarnija arvel näidatud käibemaksu pärast maksurevisjoni lõppemist korrigeerida?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 249/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 20. märtsil 2017 – Manuela Maturi jt versus Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(Kohtuasi C-142/17)

(2017/C 249/25)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaatorid: Manuela Maturi, Laura Di Segni, Isabella Lo Balbo, Maria Badini, Loredana Barbanera

Vastustaja: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

Eelotsuse küsimus

Kas 29. juuni 2010. aasta seadusena nr 100/2010 kinnitatud 30. aprilli 2010. aasta dekreetseaduse nr 64/2010 artikli 3 lõikes 7 sätestatud Itaalia õigusnormid, kus on ette nähtud, et „balletitantsijate ja baleriinide kategooriasse kuuluvad mees- ja naisartistid jõuavad pensioniikka neljakümne viie aastaseks saamisel, kusjuures töötajate puhul, kelle suhtes kohaldatakse täiel määral sissemaksepõhist või segasüsteemi, kasutatakse kõrgema eaga seotud koefitsienti, nagu on ette nähtud 8. augusti 1995. aasta seaduse nr 335 artikli 1 lõikes 6. Kahe aasta jooksul pärast käesoleva sätte jõustumist on eelmises lõikes nimetatud kategooriasse kuuluvatel tähtajatult tööle võetud töötajatel, kes on jõudnud pensioniikka või üle selle, õigus kasutada igal aastal uuendatavat võimalust jääda edasi tööle. Selle võimaluse kasutamiseks tuleb kahe kuu jooksul pärast käesoleva sätte jõustumist või kolme kuu jooksul pärast seda, kui on tekkinud õigus pensionile, esitada avaldus ENPALSile, ilma et see muudaks vanaduspensionile jäämise ea ülempiiri, mis on naistel nelikümmend seitse aastat ja meestel viiskümmend kaks aastat“, on vastuolus soolise diskrimineerimise keelu põhimõttega, mis on ette nähtud direktiivis 2006/54 (1) ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (artikkel 21)?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine) (ELT L 204, lk 23).
ET Euroopa Liidu Teataja C 249/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 20. märtsil 2017 – Catia Passeri versus Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(Kohtuasi C-143/17)

(2017/C 249/26)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Catia Passeri

Vastustaja: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

Eelotsuse küsimus

Kas 29. juuni 2010. aasta seadusena nr 100/2010 kinnitatud 30. aprilli 2010. aasta dekreetseaduse nr 64/2010 artikli 3 lõikes 7 sätestatud Itaalia õigusnormid, kus on ette nähtud, et „balletitantsijate ja baleriinide kategooriasse kuuluvad mees- ja naisartistid jõuavad pensioniikka neljakümne viie aastaseks saamisel, kusjuures töötajate puhul, kelle suhtes kohaldatakse täiel määral sissemaksepõhist või segasüsteemi, kasutatakse kõrgema eaga seotud koefitsienti, nagu on ette nähtud 8. augusti 1995. aasta seaduse nr 335 artikli 1 lõikes 6. Kahe aasta jooksul pärast käesoleva sätte jõustumist on eelmises lõikes nimetatud kategooriasse kuuluvatel tähtajatult tööle võetud töötajatel, kes on jõudnud pensioniikka või üle selle, õigus kasutada igal aastal uuendatavat võimalust jääda edasi tööle. Selle võimaluse kasutamiseks tuleb kahe kuu jooksul pärast käesoleva sätte jõustumist või kolme kuu jooksul pärast seda, kui on tekkinud õigus pensionile, esitada avaldus ENPALSile, ilma et see muudaks vanaduspensionile jäämise ea ülempiiri, mis on naistel nelikümmend seitse aastat ja meestel viiskümmend kaks aastat“, on vastuolus soolise diskrimineerimise keelu põhimõttega, mis on ette nähtud direktiivis 2006/54 (1) ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (artikkel 21)?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine) (ELT L 204, lk 23).
ET Euroopa Liidu Teataja C 249/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 21. aprillil 2017 – Heinrich Denker versus Gemeinde Thedinghausen

(Kohtuasi C-206/17)

(2017/C 249/27)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Taotluse esitaja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Heinrich Denker

Vastustaja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Gemeinde Thedinghausen

Menetlusse astuja: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (1) (edaspidi „direktiiv 2011/92“) artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei mõjuta rikkumine üldsuse kaasamisel detailplaneeringu koostamise menetluses kohaliku omavalitsuse määruse kohaselt detailplaneeringu kehtivust, kui kõnealuse rikkumise peale ei ole hoolimata sellest, et sellele on tähelepanu juhitud, ühe aasta jooksul pärast kava teatavakstegemist omavalitsusüksusele kaebust esitatud, ja hoolimata sellest, et detailplaneeringu suhtes kehtivad direktiivi 2011/92 sätted üldsuse kaasamise kohta?

(1) ELT L 26, lk 1.
1.2.

Kas Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määruse (EÜ) nr 805/2004, 21. aprill 2004, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta, art 18 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et kui päritoluliikmesriigi menetlus ei vasta määruse (EÜ) nr 805/2004 artiklis 17 sätestatud menetlusnõuetele, on mittevastavuse heastamise eelduseks, et võlgnikule on kohtuotsuses või koos sellega õigeaegselt teada antud kõik määruse art 18 lõike 1 punktis b nimetatud andmed? Täpsemalt, kas on välistatud kohtulahendi kinnitamine Euroopa täitekorraldusena, kui võlgnikku ei ole teavitatud asutuse aadressist, kuhu vastuväide esitada, kuid teda on teavitatud kõigist teistest art 18 lõike 1 punktis b nimetatud andmetest?
A.

Edasikaevatud kohtuotsuse selle osa suhtes, mis puudutab hagi esimest väidet, mis on seotud pindalatoetuste 10 % finantskorrektsiooniga (edasikaevatud kohtuotsuse punktid 23–106), tugineb apellant kolmele väitele. Apellatsioonkaebuse esimese väite kohaselt on vääralt tõlgendatud ja kohaldatud komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 796/2004 artiklit 2, milles on määratletud karjamaa mõiste, ning ELTL artiklit 296; samuti on edasikaevatud kohtuotsuse põhjendused puudulikud ja väärad. Apellatsioonkaebuse teise väite kohaselt on vääralt tõlgendatud ja kohaldatud ELTL artiklit 296 ning edasikaevatud kohtuotsuse põhjendused on puudulikud osas, milles lükatakse tagasi Kreeka Vabariigi argumendid seoses komisjoni otsuse põhjenduse õigusvastasusega. Lõpuks, apellatsioonkaebuse kolmanda väite kohaselt on edasikaevatud kohtuotsuses rikutud proportsionaalsuse põhimõtet seoses ELTL artikli 296 väära tõlgendamise ja kohaldamisega; samuti on edasikaevatud kohtuotsuse põhjendused puudulikud.
1.

Kas [direktiivi 93/13/EMÜ] (1) artikli 3 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada ja kohaldada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas – sellisena, nagu on kirjeldanud apellant-vastustaja, kes on viidanud siseriiklikule kohtupraktikale (18. aprilli 2011. aasta kohtuotsus nr 1646, mille on teinud Înalta Curte de Casație și Justiție, Secția comercială (kassatsioonikohtu kaubanduskolleegium), ja 6. aprilli 2016. aasta otsus tsiviilasjas nr 466, mille on teinud Curtea de Apel Bacău (Bacău apellatsioonikohus), kohtuasi nr 3364/110/2014), st et olukorras, kus seda, et pooltevahelise eelmüügilepingu kõikides tingimustes lepiti eraldi kokku, tõendab ainult asjaolu, et apellandid-vastustajad nõustusid tarbijatena nende tingimustega, allkirjastades eellepingu, mille kinnisvaraarendaja oli eelnevalt koostanud ja üks notar seejärel tõestanud, – on põhimõtteliselt tõendatud vastupidine, st eeldatakse, et müüja või teenuseosutaja eelnevalt koostatud tingimustes ei ole eraldi kokku lepitud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 249/19

Bank Tejarati 11. mail 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 14. märtsi 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-346/15: Bank Tejarat versus nõukogu

(Kohtuasi C-248/17 P)

(2017/C 249/30)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Bank Tejarat (esindajad: solicitor S. Zaiwalla, solicitor P. Reddy ja solicitor A. Meskarian, M. Brindle, QC, barrister T. Otty ja barrister R. Blakeley)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ning tühistada Üldkohtu teise otsuse punktid 1 ja 2 ning resolutsioon;

— rahuldada panga uuesti loetellu kandmise taotlus;

— tühistada vaidlustatud meetmed panga suhtes kohaldatavas osas, ja

— mõista nõukogult välja apellatsiooniga seotud kulud ja Üldkohtus toimunud menetluse kulud.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna jättis vääralt täielikult arvestamata või ei arvestanud piisavalt panga esitatud tõendeid ja moonutas seeläbi otsustava tähtsusega tõendeid seoses küsimusega, kas nõukogu on põhjenduses esitatud väiteid piisavalt põhistanud.

Sõltumata sellest, milline on apellatsioonkaebuse esimesele väitele antav hinnang, on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kuna moonutas otsustava tähtsusega tõendeid seoses küsimusega, kas nõukogu on põhjenduses esitatud väiteid piisavalt põhistanud ja/või pani põhjendamatult tõendamiskoormuse pangale.

Kui Üldkohus oleks nii esimese kui teise apellatsioonkaebuse väitega seoses kohaldanud sobivaid põhimõtteid ega oleks moonutanud eespool nimetatud tõendeid, oleks ta vaidlustatud meetmed tühistanud.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna leidis, et nõukogul on õigus pank uuesti loetellu kanda selliste põhjenduste alusel, millest oleks saanud ja tulnud esitada enne esimest kohtuotsust ning et nõukogu tegutsemine ei rikkunud ELTL artiklit 266 ega res judicata ja/või õiguskindluse põhimõtet ja/või kohtuotsuse lõplikkuse ja/või tõhususe põhimõtet ja/või õigust tõhusale kohtulikule kaitsele ja/või panga õigusi, mis tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 47 ja/või EIÕK artiklitest 6 ja 13 ja/või õigust heale haldusele ja/või proportsionaalsuse põhimõtet.
a)

täisealine, kellel on samal ajal kolmanda riigi kodakondsus, kaotab ex lege liikmesriigi ja koos sellega ka liidu kodakondsuse, kuna tema harilik viibimiskoht on vähemalt 10 aasta vältel olnud katkematult välisriigis ja väljaspool Euroopa Liitu, kuigi on olemas võimalused nimetatud kümneaastase tähtaja katkestamiseks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 239/41

George Haswani 26. mail 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 22. märtsi 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-231/15: Haswani versus nõukogu

(Kohtuasi C-313/17 P)

(2017/C 239/52)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: George Haswani (esindaja: advokaat G. Karouni)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 22. märtsi 2017. aasta kohtuotsuse (kohtuasi T-231/15) punktid 39–47, milles tunnistatakse vastuvõetamatuks nõue tühistada nõukogu 27. mai 2016. aasta otsus (ÜVJP) 2016/850, millega muudetakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid (1), ja nõukogu 27. mai 2016. aasta rakendusmäärus (EL) 2016/840, millega rakendatakse määrust (EL) nr 36/2012, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias (2), ja selle kohtuotsuse resolutsiooni punktid 1, 3, 4 ja 5;

— Seetõttu anda korraldus kustutada George Haswani nimi eespool viidatud aktide lisadest;

— Kohtuasja lahendades tühistada otsus 2015/1836 (3) ja rakendusmäärus 2015/1828 (4);

— Kohtuasja lahendades mõista nõukogult välja 700 000 eurot kogu tekkinud kahju hüvitamiseks;

— Tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktid 4 ja 5 ja kohtuotsuse punktid 91–93 osas, milles jäetakse George Haswani kanda tema enda kohtukulud ja mõistetakse temalt välja ka kaks kolmandikku nõukogu kohtukuludest;

— Mõista vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikele 4 kõik kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide käsitleb õigusnormi rikkumist, kuna Üldkohus tunnistas oma otsuse punktides 39–47, et tema kodukorra artikli 86 lõike 4 alusel on vastuvõetamatud nõuded tühistada otsus 2016/850 ja rakendusmäärus 2016/840, mille G. Haswani esitas oma teises muutmisavalduses. Kõnealune õigusnormi rikkumine on eriti märgatav vaidlustatud kohtuotsuse punktis 45.

Teine väide käsitleb õigusnormi rikkumist, kuna Üldkohus järeldas oma otsuse punktides 39–47 ja täpsemalt punktis 47, et kuna tema kodukorra artikli 86 lõikes 4 mainitud ettekirjutusi ei ole järgitud, võib ta vastuvõetamatuse tõttu lükata tagasi muutmisavalduse nõuded, ilma et ta isegi hindaks, kas kohtusekretär saatis hagejale nõude puudused kõrvaldada või mitte.

Kolmas väide käsitleb õigusnormi rikkumist vaidlustatud kohtuotsuse punktides 39–47 ja eelkõige punktis 46, kuna Üldkohus järeldas, et G. Haswani pidi muutmisavalduses peale muudetud nõuete esitama ka uuesti muudetud väited.

Neljandaks saab Euroopa Kohus oma õiguse raames kohtuasi lahendada üksnes tuvastada, et on õigusvastane 2015. aasta otsus ja rakendusmäärus (2015/1836 ja 2015/1828), millega külmutatakse Süürias tegutsevate mõjuvõimsate ärimeeste ja –naiste rahalised vahendid ja majandusressursid.

(1) ELT 2016, L 141, lk 125.

(2) ELT 2016, L 141, lk 30.

(3) ELT 2015, L 266, lk 75.

(4) ELT 2015, L 266, lk 1.
1.

Kas siseriiklike õigusnorme, mis reguleerivad kuriteo korral väljaandmist, tuleb tõlgendada teise liikmesriigi kodaniku liikumisvabaduse seisukohast sama moodi, sõltumata sellest, kas väljaandmise lepingu alusel esitatud kolmanda riigi väljaandmistaotlus põhineb vabaduskaotusliku karistuse täitmisele pööramisel või on seotud kriminaalmenetluse algatamisega, nagu kohtuasjas Petruhhin (1)? Kas tähtsust omab see, et isik, kelle väljaandmist taotletakse, on nii liidu kodanik kui ka väljaandmistaotluse esitanud riigi kodanik?
ET Euroopa Liidu Teataja C 239/40

23. mail 2017 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Rumeenia

(Kohtuasi C-301/17)

(2017/C 239/51)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Nicolae ja E. Sanfrutos Cano)

Kostja: Rumeenia

Hageja nõuded

— tuvastada ELTL artikli 258 alusel, et kuna Rumeenia ei ole 68 prügila osas täitnud oma kohustust võtta kõik vajalikud meetmed, et sulgeda artikli 7 punkti g ja artikli 13 kohaselt nii kiiresti kui võimalik prügilad, millele ei ole antud artikli 8 kohaselt luba tegevust jätkata, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 29. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta, artikli 14 punktist b koosmõjus artikliga 13;

— mõista kohtukulud välja Rumeenialt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjoni on esitanud hagi Rumeenia vastu seetõttu, et viimane ei ole 68 prügila osas, millele ei ole antud artikli 8 kohaselt luba tegevust jätkata ja mis tuleb seetõttu vastavalt selle direktiivi artikli 7 punktile g ja artiklile 13 sulgeda, täitnud oma kohustusi, mis tulenevad nõukogu 29. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta, artikli 14 punktist b koosmõjus artikliga 13.

Komisjon kinnitab, et direktiivi 1999/31/EÜ artikkel 14 kehtestab erandina üleminekukorra nendele prügilatele, mis on saanud loa või mis tegutsevad direktiivi ülevõtmise ajal, et hiljemalt 16. juuliks 2009 oleks need prügilad viidud vastavusse uute keskkonnanõuetega, mis on ette nähtud selle direktiivi artiklis 8. Artikli 14 punkt b näeb ette, et prügila vastavusse viimise kava esitamise järel teevad pädevad asutused lõpliku otsuse, kas käitamist võib nimetatud kava ja käesoleva direktiivi alusel jätkata. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et artikli 7 punkti g ja artikli 13 kohaselt sulgeda nii kiiresti kui võimalik prügilad, millele ei ole antud artikli 8 kohaselt luba tegevust jätkata.

Artikkel 13 sätestab, et prügila või selle osa võib lugeda lõplikult suletuks, kui pädev asutus on teinud lõpliku kohapealse kontrolli, hinnanud kõiki käitaja esitatud aruandeid ja andnud käitajale loa prügila sulgeda.

Komisjon väidab, et hagiavalduses osutatud 68 prügila kohta ei ole Rumeenia esitanud teavet, mis võimaldaks tal kontrollida, kas need prügilad on suletud ja kas sulgemisprotsess toimus tegelikult vastavalt direktiivis 1999/31/EÜ sätestatud nõuetele. Selle kohta märgib komisjon, et direktiivis ette nähtud kohustuste täitmise põhjendamisel ei saa Rumeenia tugineda puhtalt siseriiklikele asjaoludele, nagu ettevõtja maksujõuetus, omandivaidlused, pooleli olev haldusmenetlus või kohalike ametiasutuste vastutus.

Direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtaeg lõppes 16. juulil 2009.
ET Euroopa Liidu Teataja C 239/31

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) 12. mail 2017 – Virgílio Tarragó da Silveira versus Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA

(Kohtuasi C-250/17)

(2017/C 239/38)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supremo Tribunal de Justiça

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Virgílio Tarragó da Silveira

Vastustaja: Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA

Eelotsuse küsimus

Kas 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 (1) artiklis 15 ette nähtud reeglit tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab liikmesriigi kohtus pooleli olevat menetlust, milles nõutakse, et võlgnikku kohustataks täitma teenuste osutamise lepingu alusel võlgnetava rahasumma maksmise kohustust ja maksma nimetatud kohustuse rikkumise eest rahalist hüvitist, võttes arvesse, et: a) võlgnik on teise liikmesriigi kohtus algatatud menetluses tunnistatud maksejõuetuks ja b) maksejõuetuks tunnistamine hõlmab võlgniku kogu vara?

(1) Nõukogu 29. mai 2000. aasta määrus (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191)
ET Euroopa Liidu Teataja C 239/28

Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. 8. mail 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 28. veebruari 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-163/14: Canadian Solar Emea jt versus nõukogu

(Kohtuasi C-237/17 P)

(2017/C 239/35)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. (esindajad: advokaat J. Bourgeois, advocaat S. De Knop, advocaat M. Meulenbelt, advokaat A. Willems)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-163/14;

— rahuldada esimeses astmes esitatud hagi ja tühistada vaidlustatud määrus apellante puudutavas osas;

— mõista apellantide kohtukulud mõlemas kohtuastmes välja vastustajalt ja jätta vastustaja enda kohtukulud mõlemas kohtuastmes tema enda kanda;

— jätta teiste menetlusosaliste kohtukulud nende endi kanda;

Teise võimalusena:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-163/14;

— saata kohtuasi tagasi uueks otsustamiseks Üldkohtule;

— otsustada kohtukulude kandmine esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses lõplikus Üldkohtu otsuses;

— jätta teiste menetlusosaliste kohtukulud nende endi kanda.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta nõudis, et apellandid tõendaksid oma huvi esimese ja teise väite esitamiseks; igal juhul rikkus Üldkohus õigusnormi faktiliste asjaolude õiguslikul kvalifitseerimisel, kuna apellantidel on selline huvi olemas.
1.

Rikutud on nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EL) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 8 lõike 1 punkti b, kuna segiajamise tõenäosust ei ole igakülgselt hinnatud tervikmulje alusel, lähtudes eristavatest ja domineerivatest osadest, kuna tähise sarnasuse hindamisel varasema kaubamärgiga on alusetult piirdutud selle tähise ühe koostisosaga (sõnaline osa). Üldkohus nõustus ekslikult sellega, et kahe kaubamärgi sarnasuse hindamisel võib analüüsida vaid kombineeritud kaubamärgi üht koostisosa (sõnaline osa) ning võrrelda seda osa teise kaubamärgiga, jättes seejuures välja graafilise elemendi, ilma et eelnevalt oleks tuvastatud, et sõnaline osa moodustab domineeriva koostisosa, samas kui graafilisel elemendil puudub tähendus. Üldkohus tuvastas vaid, et graafilisel elemendil on nõrk eristusvõime, ning ei võtnud seejuures arvesse, et selle tähise koostisosa nõrk eristusvõime ei tähenda, et see koostisosa ei ole domineeriv.
b)

kuna Brüssel Ia määruse artikli 8 lõige 3 on kohaldatav ainult vastuhagi puhul, mille aluseks on sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, mistõttu see ei ole kohaldatav vastuhagi puhul, mille aluseks ei ole sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, kas seetõttu on hagi arutamiseks pädeva kohtu kindlaksmääramine võimalik Brüssel Ia määruse muude sätete alusel?
3.

Kas vastuse jaoks, mis antakse Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bírósági (pealinna haldus- ja töökohus) algatatud eelotsusemenetluses kohtuasjas [C-3/17] esitatud kuuendale küsimusele, on asjassepuutuv asjaolu, et liikmesriik ei taga, et oleks vastu võetud õigusnormid, mis on vajalikud veebikasiinomängude korraldamiseks tegevusloa hankimiseks — kas kontsessioonide andmiseks hanke korraldamise või [lepingu sõlmimiseks] pakkumuse esitamise teel —, ja seepärast ei saa teenuseosutajad teenuse osutamiseks vajalikke halduslube?
a)

Kas Euroopa Komisjoni määruse (EÜ) nr 800/2008 (1), EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus), artikli 8 lõiget 2 tuleks tõlgendada nii, et antud sätte kontekstis on „projekti või tegevuse teostamiseks“ töö alustatud, kui toetatav tegevus on näiteks seadme omandamine ning selle seadme ostuleping on sõlmitud? Kas liikmesriigi asutustel on pädevus hinnata nimetatud sättes sätestatud kriteeriumi rikkumist ergutava mõju nõuet rikkuvast lepingust väljumise kulu kaudu? Juhul, kui liikmesriigi asutustel on selline õigus, siis kui suurt lepingust väljumise kulu (protsentides) saab lugeda piisavalt marginaalseks ergutava mõju nõude täitmise seisukohast?