ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Kuna Pécsi Törvényszék (Pécsi kohus, Ungari) leidis, et selles kohtuasjas on tekkinud raskused liidu õiguse tõlgendamisel, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas proportsionaalsuse põhimõtte, neutraalse maksustamise põhimõtte ja tõhususe põhimõttega – arvestades eelkõige kohtuasjas Biosafe – Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2017:927) esitatud kohtujurist Kokott'i ettepaneku punkti 63, 23. novembri 2017. aasta kohtuotsuse Di Maura (C‑246/16, EU:C:2017:887) punkti 27, 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsuse T‑2 (C‑396/16, EU:C:2018:109) punkti 36 ning seda, et liikmesriik ei tohi nõuda käibemaksuna suuremat summat sellest, mille kauba tarnija või teenuste osutaja on tarne või teenuse eest tegelikult kätte saanud – on kooskõlas selline liikmesriigi tava, mille kohaselt, viidates [käibemaksudirektiivi] artikli 90 lõikes 1 nimetatud lõpliku maksmata jätmise korral kohaldatava maksustatava väärtuse vähendamise ex tunc toimele, arvutatakse liikmesriigi poolt vähendamiseks üldiselt ette nähtud viieaastast aegumistähtaega mitte alates sellest, kui antud võlanõuet ei ole enam lõplikult võimalik rahuldada, vaid alates kauba esialgse tarnetehingu täitmisest, ning heauskne maksukohustuslane jääb selle aegumistähtaja möödumise tõttu ilma oma õigusest maksustatava väärtuse vähendamisele, mis on seotud sellega, et võlanõuet ei ole enam lõplikult võimalik rahuldada, ning seda sellistel asjaoludel, kus kaubatarne kuupäevast kuni kuupäevani, mil võlanõuet ei ole enam lõplikult võimalik rahuldada, võib olla möödunud mitu aastat ning kaubatarne kuupäeval kehtinud liikmesriigi õigusnormides ei ole vastuolus liidu õigusega ette nähtud maksustatava väärtuse vähendamist seoses sellega, et võlanõuet ei ole enam lõplikult võimalik rahuldada?“
63

Esimeses väites, mida tuleb analüüsida neljandana, väidavad apellandid, et vastupidi sellele, mida otsustas Üldkohus, on nad esitanud üksikasjalikud argumendid, mis näitasid, et komisjoni tegevus, et ta ei taganud, et järgitakse kolmandate riikidega sõlmitud rahvusvahelisi lepinguid, ega nõua neilt viimastelt sellist järgimist, rikkus õiguskindluse põhimõtet ja läbipaistvuse põhimõtet, Euroopa integratsiooni aluseks olevaid olulisi põhimõtteid, komisjoni usaldusväärsust ja põhiõigusi. Täpsemalt väitsid apellandid, et nende vara konfiskeerimine direktiivi osalise ja tagasiulatuva ülevõtmise alusel nende kahjuks kahjustab õiguskindlust ja isikute põhiõigusi.
31

Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2011/83 artikli 21 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui kaupleja teeb oma klientidele lisaks telefoninumbrile, mille tariif ei ole põhitariifist kõrgem, kättesaadavaks põhitariifist kõrgema tariifiga telefoninumbri, mille puhul võib juhtuda, et seda kasutavad kauplejaga lepingu sõlminud tarbijad.
38

Apellant väidab oma kuuendas väites, et rikutud on EIÕK artiklit 6 ja harta artiklit 47, ning üheteistkümnendas väites, et rikutud on õigluse põhiväärtust, mis on kaitstud ELL artikliga 2, kuna Üldkohus jõudis järeldusele, et tema hagi on vaidlustatud kohtumääruses esitatud põhjustel vastuvõetamatu.
37

Selline tõlgendus raskendab pettuste toimepanemist (vt selle kohta 6. juuli 2006. aasta kohtuotsus Kittel ja Recolta Recycling, C‑439/04 ja C‑440/04, EU:C:2006:446, punkt 58), eemaldades turult eelkõige kaubad ja teenused, mis on maksupettusega seotud tehingu esemed, aidates sellega kaasa selliste pettustega võitlemisele, mis on direktiivi 2006/112 tunnustatud ja edendatud eesmärk, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtumääruse punktis 21. Euroopa Kohus on väljakujunenud kohtupraktikas leidnud, et mahaarvamisõiguse kasutamine tuleb keelata, kui maksukohustuslane teadis või oleks pidanud teadma, et soetamisel osaleb ta pettusega seotud tehingus ja keeldumine sellistel asjaoludel ei lähe kaugemale sellest, mis on nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik. Nii on ta ka otsustanud, et selline keelamine ei riku neutraalse maksustamise põhimõtet, millele pealegi ei saa sisendkäibemaksu mahaarvamiseks tugineda maksukohustuslane, kes on osalenud maksupettuses (vt analoogia alusel 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Vinš, C‑275/18, EU:C:2019:265, punkt 33, ja 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Unitel, C‑653/18, EU:C:2019:876, punkt 33).
33

Peale selle, mis puudutab notari asendaja argumenti selle kohta, et notar saab talle pandud kontrolliülesannet tõhusalt täita ainult siis, kui kohtuasjas, mille peamine ese on liidu õiguse kohaldamine, on tal võimalik esitada eelotsuse küsimus, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võimaldab otsuste kohtusse edasikaebamise võimalus igal juhul tagada ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsusetaotluste esitamise mehhanismi tõhususe ning liidu õiguse ühetaolise tõlgendamise, mille kindlustamine on aluslepingu nimetatud sätte eesmärk (vt selle kohta 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Belov, C‑394/11, EU:C:2013:48, punkt 52).
60

Nendes väidetes ja argumentides on apellandid seisukohal, et Üldkohus rikkus määruse nr 1024/2013 artikli 18 lõiget 1 ja põhjendamiskohustust, kuna ta ei tõendanud, et nad tegutsesid hooletult. Ainuüksi asjaolu, et EKP ja Üldkohus jõudsid määruse nr 575/2013 artikli 26 lõike 3 teistsuguse tõlgenduseni kui see, mida pooldavad apellandid, ei tähenda, et nad oleksid olnud hooletud. Nimelt, esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 87–89 ja 93–95 ning teise ja kolmanda vaidlustatud kohtuotsuste punktides 73–75 ja 79–81 möönis Üldkohus, et teatavad riigisisesed asutused ja arvukad krediidiasutused on tuginenud ühes avaldatud dokumendis esitatud EBA ametlikule seisukohale, kuidas seda sätet tõlgendada. Üldkohus möönis väidetavalt ka seda, et EBA avaldatud loetelu üks lõik toetab nende tõlgendust. Lisaks ei ole Üldkohus näidanud, kuidas sai EKP antud tõlgendus olla asjaolude asetleidmise ajal ettenähtav, kui avaldatud ei olnud ühtegi seda tõlgendust kinnitavat haldusasutuse või kohtu seisukohta.
61

Mis puudutab argumente, et Üldkohus on rikkunud vaidlustatud kohtumääruse punktides 35 ja 36 õigusnormi seoses Euroopa Kohtu asepresidendi 10. septembri 2020. aasta määruse liikmesriikide valitsuste esindajad vs. Sharpston (C‑424/20 P(R), ei avaldata, EU:C:2020:705) ulatusega, siis piisab, kui märkida, et käesolevas kohtuasjas ei ole Üldkohus igal juhul rikkunud õigusnormi seetõttu, et ta meenutas esiteks viidatud punktis 35, et vastavalt ELTL artiklile 253 nimetatakse Euroopa Kohtu kohtunikud ja kohtujuristid liikmesriikide valitsuste ühisel kokkuleppel, ja teiseks punktis 36, et ELTL artikli 263 alusel niisuguse akti peale esitatud hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna selles palutakse tühistada otsus, mille on vastu võtnud liikmesriikide valitsuste esindajad, kes tegutsevad nende liikmesriikide pädevust teostades. Järelikult on need argumendid ilmselgelt tulemusetud.
56

Mis puudutab argumente, et Üldkohus on rikkunud vaidlustatud kohtumääruse punktides 31 ja 32 õigusnormi seoses Euroopa Kohtu asepresidendi 10. septembri 2020. aasta määruse liikmesriikide valitsuste esindajad vs. Sharpston (C‑424/20 P(R), ei avaldata, EU:C:2020:705) – mis ei ole käesolevas asjas väidetavalt ka asjakohane – ulatusega, siis piisab, kui märkida, et käesolevas kohtuasjas ei ole Üldkohus igal juhul rikkunud õigusnormi seetõttu, et ta meenutas esiteks viidatud punktis 31, et vastavalt ELTL artiklile 253 nimetatakse Euroopa Kohtu kohtunikud ja kohtujuristid liikmesriikide valitsuste ühisel kokkuleppel, ja teiseks punktis 32, et ELTL artikli 263 alusel niisuguse akti peale esitatud hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna selles palutakse tühistada otsus, mille on vastu võtnud liikmesriikide valitsuste esindajad, kes tegutsevad nende liikmesriikide pädevust teostades. Järelikult on need argumendid ilmselgelt tulemusetud.
4.

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi – Kohustuse ulatus põhivabaduste valdkonnas – Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga – Viite puudumine asjaolule, millest tulenevalt taotletav tõlgendus on kohtuvaidluse lahendamiseks vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94) (vt punktid 41–43)
50

Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikleid 137, 168, 184–187, 189 ja 192 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et kinnisasja omanik, kellele anti võimalus kasutada valikulise maksustamise korda sellise hoone ehitamisel, mille ta pidi üürile andma, ja kes arvas maha selle projektiga seotud ostudelt tasutud sisendkäibemaksu, on kohustatud viivitamata tasuma selle käibemaksu täies ulatuses koos intressidega, kuna kavandatavast projektist, mis andis õiguse mahaarvamisele, loobuti, ilma et oleks esinenud maksustatavat tegevust, või milles on sellistel asjaoludel ette nähtud kohustus korrigeerida sisendkäibemaksu mahaarvamist.
Kõnealuse laenulepingu sõlmimisel esitas pank põhikohtuasja hagejatele teabelehe välisvaluutas nomineeritud rahastusega seotud üldiste riskide kohta. Teabelehel täpsustati valuutariski osas järgmist:

„Juhime teie tähelepanu asjaolule, et kui valite välisvaluutas nomineeritud rahastuse, võite valitud valuutaturu eelistest kasu saada, kuid kannate ka sellega seotud riske. Laenulepingu sõlmimisega võtate teadmiseks asjaolu, et laenusumma on pangas registreeritud valitud välisvaluutas, ning kohustute selle tagastama valuutas, mille valisite. Kuna kurss Ungari forinti ja välisvaluuta vahel, mille lepingus valisite, – vahetuskurss – võib muutuda sõltuvalt igapäevastest turukõikumistest, juhime teie tähelepanu asjaolule, et valuutakursi võimalik ebasoodne muutus või tõus võib teile kaasa tuua lisakulu, mille tegelikku asetleidmist ega summat ei saa ette näha.

Seda liiki rahastuse eelis on see, et niipea kui selle välisvaluuta vahetuskurss, milles laen nomineeritud on, forinti suhtes langeb, väheneb selle tulemusel rahastuse „ekvivalent“ forintites; teisisõnu on vaja vähem forinte, et igakuiste põhiosa ja intresside tagasimaksete tegemiseks valuutat osta, ja see ost maksab teie jaoks siis vähem – niisugusel juhul on koormus seega väiksem ning selle tulemuseks võib olla isegi see, et teil tuleb tagasi maksta vähem, kui oli ette nähtud Ungari forintites arvutatud ekvivalendi väärtuse alusel laenu/krediidilepingu sõlmimise ajal.

Vastupidises olukorras, kui selle välisvaluuta vahetuskurss, milles rahastus nomineeritud on, forintiga võrreldes tõuseb, siis suureneb rahastuse „ekvivalent“: sellisel juhul on vaja forintites suuremat summat, et maksta igakuiseid põhiosa ja intresside (tagasi)makseid, mis asjaomases välisvaluutas konverteeritakse; seega on sellisel juhul vaja välisvaluutas võetud laenu tagasimaksmiseks rohkem forinteid.

Te kinnitate oma allkirjaga, et teid informeeriti selgelt selle rahastusega kaasnevatest riskidest, et mõistate, millistest osadest risk koosneb, ja et soovite seda teades laenu võtta.“
33

Sellest kohtupraktikast võib selgelt tuletada, et kui mootorsõiduk ei ole oma tehnilise seisundi tõttu sõidukorras, ei ole registreeritud ning on lisaks vastavalt kohaldatavale liikmesriigi õigusele kasutuselt nõuetekohaselt kõrvaldatud, ei kehti sellele direktiivi 2009/103 artikli 3 esimeses lõigus ette nähtud kindlustuskohustus. Selline nõuetekohane kasutuselt kõrvaldamine tõendab objektiivselt, et asjaomase sõidukiga ei saa sõita ja seega ei saa seda kasutada transpordivahendina ning see ei ole järelikult „sõiduk“ direktiivi 2009/103 artikli 1 punkti 1 tähenduses (vt analoogia alusel 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, punktid 58 ja 59). Asjaolu, et see kõrvaldamine on ajutine, ei oma selles osas tähtsust, kuna miski ei viita sellele, et selline asjaolu kahjustaks asjaomase sõiduki tegelikku kasutuselt kõrvaldamist sel ajavahemikul.
1.

8. septembri 2022. aasta kohtuotsuse Lux Express Estonia (C‑614/20, EU:C:2022:641) punkti 43 tuleb parandada järgmiselt: „Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt kõikide asjakohaste andmete põhjal antavast lõplikust hinnangust ei selgu vastupidist, siis kuna ÜTS §-ga 34 on igale riigisisest reisijate liinivedu tee- ja raudteeliikluses teostavale ettevõtjale kehtestatud kohustus tasuta vedada teatud reisijatekategooriaid, eeskätt eelkooliealisi lapsi ja teatud kategooriatesse kuuluvaid puudega isikuid, on selles sättes ette nähtud „avaliku teenindamise kohustus“ määruse nr 1370/2007 artikli 2 punkti e tähenduses.“
8

Seega võib ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik ajutise meetme kohaldamise määrata üksnes juhul, kui on tõendatud, et selle määramine on esmapilgul faktiliselt ja õiguslikult põhjendatud (fumus boni iuris), ning kui ajutise meetme kohaldamise küsimus on kiireloomuline selles mõttes, et hageja huvidele tekkida võiva olulise ja korvamatu kahju vältimiseks on vajalik, et ajutine meede määrataks ja selle tagajärjed avalduksid enne sisulise otsuse tegemist. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik kaalub vajaduse korral ka asjas esinevaid huve. Need tingimused on kumulatiivsed, mistõttu tuleb ajutiste meetmete kohaldamise taotlus jätta rahuldamata, kui üks neist tingimustest ei ole täidetud (8. aprilli 2020. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑791/19 R, EU:C:2020:277, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
70

Teatavad Bulgaaria Vabariigi esitatud asjaolud välistavad siiski selle eelduse täidemineku, mida parlament ja nõukogu peavad pealegi puhtalt teoreetiliseks. Näiteks selleks, et tõendada majanduslikku ja sotsiaalset kahju, millele see liikmesriik tugineb, väidab ta, et vaidlustatud meetme kohaldamisel toimuksid transpordisektoris olulised ümberkorraldused. Samuti väidab see liikmesriik, et 46% Bulgaaria veoettevõtjate poolt meetme täitmiseks tehtavatest sõitudest on tühisõidud, kuid teises aruandes esitatud arvutused seoses eeldusega, et ümberkorraldusi ei toimu, põhinevad väitel, et 100% meetme täitmiseks vajalikest sõitudest on tühisõidud.
2.

Jätta Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi kohtukulud tema enda kanda.
–

on olemas tõendid, mis lubavad asuda seisukohale, et asjassepuutuv müüja või teenuseosutaja lisas selle tingimuse lepingusse, toimides halvas usus, kuivõrd sellele müüjale või teenuseosutajale ei saanud olla teadmata, et vastava tingimuse kohaldamine võib tuua tarbija kahjuks kaasa selle lepingu poolte õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 6. oktoobri 2021. aasta määrus –

Monument Vandekerckhove

(kohtuasi C‑316/21) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Direktiiv 2014/24/EL – Menetluse kulg – Osalejate valimine ja lepingute sõlmimine – Artikkel 63 – Pakkuja, kes hankija nõuetele vastamiseks toetub teise üksuse suutlikkusele – Pakkujalt nõutavate tehnilise ja kutsealase suutlikkuse kvalifitseerimise tingimuste täitmata jätmine üksuse poolt, kelle suutlikust soovib pakkuja kasutada – Kohustus lubada pakkujal see üksus asendada – Proportsionaalsuse põhimõte

Õigusaktide ühtlustamine – Ehitustööde, asjade ja teenuste hankemenetlused – Direktiiv 2014/24 – Lepingute sõlmimine – Hankemenetlusest kõrvaldamise põhjused – Pakkuja, kes toetub teise üksuse suutlikkusele – Kvalifitseerimise tingimused, millele selle üksus ei vasta – Hankija kohustus nõuda pakkujalt üksuse asendamist – Võrdse kohtlemise põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõtte järgimine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/24, artikli 18 lõige 1 ja artikli 63 lõige 1)

(vt punktid 36, 39, 40 ja 42–45 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 63 lõike 1 teist lõiku koostoimes võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu ja proportsionaalsuse põhimõtetega vastavalt sama direktiivi artikli 18 lõikele 1 tuleb tõlgendada nii, et kui avaliku sektori hankija tuvastab, et üksus, kelle suutlikkusele ettevõtja soovib tugineda, ei vasta kvalifitseerimise tingimustele, siis on hankijal kohustus nõuda ettevõtjalt selle üksuse asendamist, kui ettevõtja ei taha enda väljajätmist hankemenetlusest.

( 1 ) ELT C 320, 9.8.2021.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 13. detsembri 2021. aasta määrus –

Sescam

(kohtuasi C‑226/21)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Direktiiv 1999/70/EÜ – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 4 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Mõiste „töötingimused“ – Alalistele koosseisulistele teenistujatele vanuse tõttu antud võimalus saada meditsiinivalvetest vabastust

1. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Kohaldamisala – Tähtajaline tööleping avalikus sektoris – Riiklikus tervishoiusüsteemis tähtajaliste koosseisuliste töötajate hulka kuuluv arstina tööle võetud töötaja – Hõlmamine (Nõukogu direktiiv 1999/70, klausli 2 punkt 1 ja klausli 3 punkt 1) (vt punktid 31–34)

2. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Töötingimused – Mõiste – Vanuse tõttu antud võimalus saada meditsiinivalvetest vabastust – Hõlmamine (Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausli 4 punkt 1) (vt punktid 37–39 ja 41–43)

3. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Raamkokkuleppe klausli 4 punkt 1 – Vahetu õigusmõju (Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausli 4 punkt 1) (vt punkt 54)

4. Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Erinevat kohtlemist õigustavad objektiivsed põhjused – Liikmesriigi õigusnormid, millega antakse alalistele koosseisulistele teenistujatele õigus saada meditsiinivalvetest vabastust – Nimetatud õiguse välistamine tähtajaliste koosseisuliste töötajate puhul – Lubamatus (Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausli 4 punkt 1) (vt punktid 49–53 ja 55 ning resolutsioon)

Resolutsioon

18. märtsil 1999 sõlmitud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, mis on toodud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, klausli 4 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt õigus meditsiinivalvest vabastamisele antakse alalistele koosseisulistele teenistujatele ning see välistatakse tähtajaliste koosseisuliste töötajate puhul.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 21. veebruari 2022. aasta määrus –

Leonardo

(kohtuasi C‑550/21)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 – Ühine käibemaksusüsteem – Piisavate täpsustuste puudumine – Ilmselge vastuvõetamatus

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis on esitatud ilma et oleks piisavalt andmeid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku tausta kohta ning põhjuste kohta, mis selgitavad, miks eelotsuse küsimustele vastamine on vajalik – Küsimused, mis on esitatud kontekstis, mis välistab tarviliku vastuse – Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 94)

(vt punktid 11, 12, 14 ja 16–19 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Commissione tributaria provinciale di Roma (Rooma provintsi maksukohus, Itaalia) 21. juuli 2021. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 26. novembri 2021. aasta määrus –

Agrárminiszter

(kohtuasi C‑273/21) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Määrus (EL) nr 1307/2013 – Otsetoetuskavad – Artikli 4 lõike 1 punktid c ja e – Artikli 32 lõige 2 – Ühtse pindalatoetuse taotlus – Mõiste „toetuskõlblik hektar“ – Kinnistusraamatu kohaselt lennujaamaks kvalifitseeritud maatükk – Tegelik kasutamine põllumajanduslikul otstarbel

Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Otsetoetuskavad – Ühiseeskirjad – Ühtne otsemaksete kava – Mõiste „toetuskõlblik põllumajandusmaa“ – Mõiste „põllumajandusmaa“ – Riigisisese õiguse kohaselt lennujaamaks kvalifitseeritud maatükk, mida tegelikult kasutatakse põllumajanduslikul otstarbel – Hõlmamine – Tingimus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1307/2013, artikli 4 lõike 1 punktid c ja e ning artikli 32 lõike 2 punkt a)

(vt punktid 23–27 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009, artikli 4 lõike 1 punkte c ja e ning artikli 32 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriigi õiguse kohaselt lennujaama aluse maatükina registreeritud kinnisasi, millel ei tegeleta aga mingisuguse sellega seotud tegevusega, on kvalifitseeritav põllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavaks maatükiks, kui sellel tegeletakse põllumajandusliku tegevusena loomapidamisega.

( 1 ) ELT C 252, 28.6.2021.