ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Määruse nr 2201/2003 artikli 15 „Kohtuasja üleviimine kohtusse, kus on asja arutamiseks paremad võimalused“ kohaselt: „1. Erandina võivad selle liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine, kui nad leiavad, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side, oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja kui see on lapse parimates huvides: a) peatada kõnealuse menetluse või selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi kohtule vastavalt lõikele 4; või b) taotleda, et teise liikmesriigi kohus saaks pädevuse vastavalt lõikele 5. 2. Lõiget 1 kohaldatakse: a) ühe osapoole taotluse alusel või b) kohtu omal algatusel või c) teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal, millega lapsel on eriline side vastavalt lõikele 3. Kohtu omal algatusel või teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal toimunud üleviimisega peab nõustuma vähemalt üks osapool. 3. Lapsel loetakse olevat lõikes 1 nimetatud eriline side liikmesriigiga, kui see liikmesriik: a) on saanud lapse [harilikuks viibimiskohaks] pärast lõikes 1 nimetatud kohtusse pöördumist või b) on lapse varasem [harilik viibimiskoht] või c) on andnud lapsele kodakondsuse või d) on vanemliku vastutuse kandja [harilik viibimiskoht] või e) on koht, kus asub lapse vara, kui kohtuasi käsitleb lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. 4. Asja sisuliseks arutamiseks pädev liikmesriigi kohus kehtestab tähtaja, mille jooksul tuleb vastavalt lõikele 1 pöörduda kõnealuse teise liikmesriigi kohtutesse. Kui selleks ajaks ei ole kohtutesse pöördutud, jätkab kohus, kuhu pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 5. Juhul, kui see on kohtuasja konkreetsete asjaolude tõttu lapse parimates huvides, võivad kõnealuse teise liikmesriigi kohtud võtta pädevuse kuue nädala jooksul pärast nende poole pöördumist vastavalt lõike 1 punktile a või b. Sel juhul loobub kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevusest. Muul juhul jätkab kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 6. Käesoleva artikli eesmärgil teevad kohtud koostööd kas otseselt või siis vastavalt artiklile 53 määratud keskasutuste kaudu.“
12

Al Bosco vaidustas selle otsuse Oberlandesgericht Münchenis (liidumaa kõrgeim kohus Münchenis, Saksamaa). See kohus jättis kaebuse rahuldamata, leides et ZPO § 929 lõikes 2 sätestatud ühekuuline tähtaeg on möödunud. Nimetatud kohus asus nimelt seisukohale, et see tähtaeg on kohaldatav Itaalia kohtu väljastatud arestimismääruse täitmisele, kuivõrd selline määrus on juhul, kui seda on Saksamaal tunnustatud, samaväärne Saksamaa kohtu väljastatud arestimismäärusega. Lisaks leidis ta, et see säte ei puuduta mitte teises liikmesriigis väljastatud arestimismääruse kehtivust, vaid selle määruse täitmist, millele on kohaldatav lex fori.
22

Nimetatud direktiivi artikli 4 punktis 3 on makseteenus määratletud kui „mis tahes [sama direktiivi] lisas loetletud äritegevus“. Viidatud lisa punktis 2 on sätestatud, et makseteenused on „[t]eenused, mis võimaldavad sularaha väljavõtmist maksekontolt, ning kõik maksekonto toimimiseks vajalikud toimingud“. Samuti on makseteenustega selle lisa punkti 3 kohaselt hõlmatud ka maksetehingute täitmine, sealhulgas rahaliste vahendite ülekandmine kasutaja makseteenuste pakkuja või muu makseteenuste pakkuja juures asuvale maksekontole, kusjuures siia kuulub otsearvelduse täitmine, maksetehingu täitmine maksekaardi abil ja kreeditkorralduse täitmine.
59

Mis puutub lepituskomitees liidu 2017. aasta eelarve projekti ühise teksti osas saavutatud kokkuleppe tehnilisse vormistamisse, mis võttis käesoleval juhul seitse päeva, siis ei ole Prantsuse Vabariik tõendanud, et see oli ülemäärane. Kuigi parlament on kahtlemata kohustatud tagama, et oleks tehtud kõik selleks, et tehnilise vormistamise kestus võimaldaks olenevalt olukorrast järgida institutsioonide asukohta käsitleva protokolli ainsa artikli punktist a tulenevaid nõudeid, ei ole liikmesriik siiski esitanud konkreetseid asjaolusid, mis võimaldaks järeldada, et parlament eiras seda kohustust, ning et seega oleks tehnilise vormistamise aega võinud lühendada nii, et projekti ühise teksti oleks saanud parlamendile üle anda kodukorras seatud tingimustel mõni päev enne 24. novembrit 2016.
16

Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2003/86 artikli 15 lõigetega 1 ja 4 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldavad jätta rahuldamata eraldi elamisloa taotluse, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kes on perekonna taasühinemise raames elanud liikmesriigi territooriumil rohkem kui viis aastat, tuues põhjenduseks, et ta ei ole tõendanud, et ta on edukalt sooritanud integratsioonieksami selle liikmesriigi keele ja ühiskonna tundmise kohta.
65

Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõigetega 1 ja 4 ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad jätta rahuldamata eraldi elamisloa taotluse, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kes on perekonna taasühinemise raames elanud liikmesriigi territooriumil rohkem kui viis aastat, tuues põhjenduseks, et ta ei ole tõendanud, et ta on edukalt sooritanud integratsioonieksami selle liikmesriigi keele ja ühiskonna tundmise kohta, tingimusel et integratsioonieksami edukalt sooritamise kohustusega seotud konkreetsed tingimused ei lähe kaugemale, kui on vaja, et saavutada eesmärk hõlbustada kolmandate riikide kodanike integreerumist.
19

Ungari vastas märgukirjale 22. jaanuari 2014. aasta kirjaga. Ungari väitis esiteks, et liikmesriikidel on üldist majandushuvi pakkuvate teenuste määratlemisel ulatuslik tegutsemisruum, ning et komisjon saab seda kahtluse alla seada üksnes ilmse vea korral. Riiklik mobiilimaksete süsteem on tema sõnul üldist majandushuvi pakkuv teenus, sest sellel on mõned eritunnused võrreldes tavapärase majandustegevusega, see on kõigile kättesaadav ning ainult turujõud ei suuda seda teenust rahuldavalt osutada. Teiseks väitis Ungari, et tänu standardiseerimisele, mis võimaldab ühtlustamist, individualiseerimist ja koostalitlusvõimet, täidab ta mobiilimaksete süsteemidele seatud nõudeid, mille komisjon on eelkõige määratlenud oma rohelises raamatus „Euroopa integreerituma kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete turu saavutamine“ [KOM(2011) 941 (lõplik)]. Kolmandaks väitis Ungari, et ta jättis platvormi pakutavad teenused konkurentsi alt välja üldise huvi tõttu, mitte majanduslikel põhjustel. Mobiilimakse parkimiskohas on tema sõnul ainus makseviis, mis võimaldab arvutada tegelikule parkimisajale vastava tasu. Neljandaks väitis Ungari, et eraõiguslikud teenuseosutajad, kes seda teenust varem pakkusid, ei ole kandnud mingit kahju, mida kõnealune liikmesriik peaks hüvitama, kuna nad võivad edasimüüjatena jätkata loodud platvormi ja infrastruktuuri kasutamist samamoodi nagu varem. Viiendaks on ühtset ja klientidele tagatud teenust võimalik pakkuda ainuüksi keskse, riikliku ja ainuõigusel põhineva platvormi kaudu. Kuuendaks väitis Ungari, et kõnesolev riiklik mobiilimaksete süsteem toimib monopolina, mis osutab teenuseid. Ungari väitel jäävad sellised teenused direktiivi 2006/123 artikli 1 lõike 3 alusel nimetatud direktiivi kohaldamisalast välja.
45

Kui see on nii, siis tuleneb määruse nr 883/2004 artikli 11 lõike 3 punktist e, et Bulgaaria õigusaktid olid P. S. Punchevi suhtes igal juhul vahetult enne Walltopia juures töö alustamist juba kohaldatavad. Nimelt on viimati nimetatud sättes märgitud, et iga muu isiku suhtes, kelle suhtes ei kehti selle määruse artikli 11 lõike 3 punktid a–d, kohaldatakse elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, ilma et see piiraks teiste selle määruse sätete kohaldamist, millega talle tagatakse hüvitised ühe või mitme muu liikmesriigi õigusaktide alusel. Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub aga, et P. S. Punchevi elukoht määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti j tähenduses oli vahetult enne tööle asumist Bulgaarias.
49

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimustele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 143 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus importiv ja tarniv maksukohustuslane on saanud impordi käibemaksuvabastuse loa alusel, mille pädev tolliasutus talle pärast eelkontrolli teostamist andis, tuginedes maksukohustuslase esitatud tõenditele, ei ole ta kohustatud tagantjärele käibemaksu tasuma, kui hilisema kontrolli käigus ilmneb, et maksuvabastuse sisulised tingimused ei olnud täidetud, välja arvatud juhul, kui objektiivsete tõendite alusel on tuvastatud, et kõnealune maksukohustuslane teadis või oleks pidanud teadma, et põhikohtuasjas käsitletavatele imporditehingutele järgnenud tarned on seotud soetaja poolt toime pandud pettusega, ja et ta ei võtnud kõiki tema võimuses olnud mõistlikke meetmeid selle pettuse vältimiseks; see on asjaolu, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
6

Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/42/EMÜ meditsiiniseadmete kohta (EÜT 1993, L 169, lk 1; ELT eriväljaanne 13/12, lk 82) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiiviga 2007/47/EÜ (ELT 2007, L 247, lk 21; ELT eriväljaanne 13/34, lk 262)) (edaspidi „direktiiv 93/42“) artiklis 1 on sätestatud: „1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse meditsiiniseadmete ja nende abiseadmete suhtes. Käesoleva direktiivi kohaldamisel loetakse abiseadmeid omaette meditsiiniseadmeteks. Nii meditsiiniseadmeid kui nende abiseadmeid nimetatakse edaspidi seadmeteks. 2. Käesoleva direktiivi kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid: a) meditsiiniseade – igasugune vahend, seade, aparaat, tarkvara, materjal või muu toode, mida võib kasutada eraldi või kombineerituna, sealhulgas tarkvara, mis on selle tootja poolt spetsiaalselt diagnostilistel ja/või ravi eesmärkidel kasutamiseks ette nähtud ning vajalik meditsiiniseadme nõuetekohaseks rakendamiseks, mille tootja on ette näinud kasutamiseks inimese: – haiguste diagnoosimiseks, ärahoidmiseks, seireks, raviks või leevendamiseks, […] ja mis ei avalda oma peamist ettenähtud toimet inimkehas või -kehale farmakoloogilisel, immunoloogilisel või ainevahetuslikul teel, kuid mille toimele nimetatud viiside kasutamine võib kaasa aidata; […] 3. Kui seade on ette nähtud ravimi manustamiseks direktiivi [2001/83] artikli 1 tähenduses, kuulub see seade käesoleva direktiivi reguleerimisalasse, ilma et see piiraks direktiivi [2001/83] sätete kohaldamist ravimite suhtes. Kui aga selline seade viiakse turule nii, et see koos ravimiga moodustab ühe lahutamatu terviku, mis on ette nähtud üksnes selles kombinatsioonis ja ühekordseks kasutamiseks, kuulub nimetatud komplekt direktiivi [2001/83] reguleerimisalasse. Käesoleva direktiivi I lisa asjakohaseid olulisi nõudeid kohaldatakse ainult seadme ohutuse ja funktsioonivõimega seotud tunnusjoonte suhtes. 4. Kui seade sisaldab lahutamatu osana ainet, mida eraldi kasutamise puhul võib pidada ravimiks direktiivi [2001/83] artikli 1 tähenduses ja millel võib lisaks seadme toimele olla lisatoime kehale, hinnatakse seda seadet ja sellele antakse luba käesoleva direktiivi kohaselt. […] 5. Käesolevat direktiivi ei kohaldata: […] c) direktiivi [2001/83] reguleerimisalasse kuuluvad ravimid. Otsustades, kas toode kuulub nimetatud direktiivi või käesoleva direktiivi reguleerimisalasse, tuleb erilist tähelepanu pöörata toote esmasele toimimisviisile; […].“
63

Mis puudutab juhatajate vastutusele võtmist, millele Itaalia valitsus viitab kui tõhusale meetmele, siis on oluline märkida, et riigisiseste õigusnormidega on ette nähtud, et ametiasutused peavad vastutavatelt juhatajatelt sisse nõudma summad, mis on töötajatele makstud sellise kahju hüvitamiseks, mis on tekkinud töölevõtmist ja tööd puudutavate õigusnormide rikkumisega, kui tegemist on tahtliku rikkumise või raske hooletusega. See ametiasutustel lasuv kohustus kujutab endast aga üksnes ühte meedet teiste meetmete hulgas, mis on mõeldud tähtajaliste töölepingute kasutamise kuritarvitamise vältimiseks ja selle eest karistamiseks ning eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kindlaks teha, kas selliselt vastutusele võtmine on piisavalt tõhus ja hoiatava mõjuga, et tagada raamkokkuleppe rakendamiseks vastu võetud õigusnormide täielik toime (vt selle kohta 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, punktid 52 ja 53).
6

Nimetatud direktiivi artikkel 42 „Tehniline kirjeldus“ näeb ette: „1. VII lisa punktis 1 määratletud tehniline kirjeldus esitatakse hankedokumentides. Tehnilises kirjelduses määratakse kindlaks ehitustöö, teenuse või asja nõutavad omadused. Selliste omaduste kirjeldamisel võib käsitleda ka tellitavate ehitustööde tegemise, asjade tootmise või teenuste osutamise teatavat protsessi või meetodit või spetsiifilist protsessi nende olelusringi muu etapi jaoks, isegi kui need tegurid ei ole nende oluliseks osaks, tingimusel et need on seotud lepingu sisuga ning on proportsionaalsed selle väärtuse ja eesmärkide suhtes. […] 2. Tehniline kirjeldus peab võimaldama kõigile ettevõtjatele võrdse juurdepääsu hankemenetlusele ega tohi tekitada põhjendamatuid takistusi riigihangete avamisel konkurentsile. 3. Ilma et see piiraks kohustuslike siseriiklike tehniliste eeskirjade kohaldamist, kuivõrd need on liidu õigusega kooskõlas, sõnastatakse tehniline kirjeldus ühel järgmisel viisil: a) kirjeldades kasutusomadusi või funktsionaalseid nõudeid, sh keskkonnanäitajaid, tingimusel et parameetrid on piisavalt täpsed, et pakkujad saaksid kindlaks teha hankelepingu eseme ning et avaliku sektori hankijad saaksid lepingu sõlmida; b) viidates tehnilisele kirjeldusele ja tähtsuse järjekorras Euroopa standardeid ülevõtvatele riiklikele standarditele, Euroopa tehnilisele hinnangule, ühistele tehnilistele kirjeldustele, rahvusvahelistele standarditele, muudele Euroopa standardimisorganite kehtestatud tehnilistele etalonsüsteemidele või nendest mõne puudumisel riiklikele standarditele, riiklikele tehnilistele tunnustustele või riiklikele tehnilistele kirjeldustele ehitustööde projekteerimise, arvutuste ja tööde teostamise ning asjade kasutamise kohta; sellisele viitele lisatakse märge „või samaväärne“; c) kirjeldades punktis a osutatud kasutusomadusi või funktsionaalseid nõudeid, viidates punktis b osutatud tehnilisele kirjeldusele kui kasutusomadustele või funktsionaalsetele nõuetele vastavuse tagamise vahendile, või d) viidates teatavate näitajate puhul punktis b osutatud tehnilisele kirjeldusele ja muude näitajate puhul punktis a osutatud kasutusomadustele või funktsionaalsetele nõuetele. 4. Tehnilises kirjelduses ei nimetata kindlat marki ega allikat või eri protsessi, mis iseloomustab konkreetse ettevõtja tooteid või teenuseid, ega kaubamärki, patenti, liiki, kindlat päritolu ega teatavat tootmisviisi, mis võiks teatavaid ettevõtjaid või tooteid soosida või need välistada, välja arvatud juhul, kui see on hankelepingu eseme seisukohast põhjendatud. Erandkorras lubatakse sellist nimetamist, kui lepingu reguleerimiseset ei ole lõike 3 kohaselt võimalik piisavalt täpselt ja arusaadavalt kirjeldada. Sellisele viitele lisatakse märge „või samaväärne“. […]“.
3.

Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/23/EL, artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et hankija otsuse peale sõlmida füüsiliste isikutega töölepingud teatavate teenuste osutamiseks, kasutamata direktiivi 2014/24, mida on muudetud delegeeritud määrusega 2015/2170, kohast riigihankemenetlust põhjendusel, et tema arvates ei kuulu need lepingud selle direktiivi kohaldamisalasse, saab kõnealuse sätte alusel esitada kaebuse ettevõtja, kellel on väidetavalt huvi nende lepingutega sama esemega hanke vastu ning kes leiab, et need kuuluvad kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse.
27

Seoses Altenweddinger Geflügelhofi argumendiga, mille kohaselt selle määruse artikli 5 lõike 2 punkti a kohaselt võivad määruse II lisas määratletud piiritusjoogid olla valmistatud EL toimimise lepingu I lisas loetletud mis tahes põllumajanduslikust toorainest, sealhulgas seega ka piimast, piisab märkusest, et selle sama sätte kohaselt on see võimalus antud, „[i]lma et see piiraks kõigi [määruse nr 110/2008] II lisas esitatud 15.–46. kategooria suhtes kehtestatud erieeskirju“.
30

Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab siiski, et ta leidis 1. augusti 2007. aasta põhimõttelises otsuses, et teistmine kriminaalasjas ei piirdu olukorraga, kus Euroopa Inimõiguste Kohus on eelnevalt tuvastanud, et kriminaalasju lahendava kohtu otsuse või määrusega on rikutud EIÕKd või mõnda selle protokollidest, vaid teistmine võib toimuda ka juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ise on tuvastanud niisuguse rikkumise toimepanemise. Seega, kui tema poole pöördutakse Euroopa Inimõiguste Kohtu asemel, mitte tulenevalt sellest, et viimati nimetatud kohus on tuvastanud EIÕK või mõne selle protokolli rikkumise, laiendab Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus) seda menetlust tingimusel, et on täidetud Euroopa Inimõiguste Kohtule esitatud kaebuse vastuvõetavuse tingimused, igaühele, kes väidab, et on rikutud mõnda tema õigust, mis on tagatud kõnealuse konventsiooni või protokollidega, ning ennetab seega Euroopa Inimõiguste Kohtu sisulist otsust.
15

Neil asjaoludel otsustas tribunal de première instance de Liège (Liège’i esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [Belgia ja Luksemburgi lepingu] artikli 15 lõige 1, tõlgendatuna nii, et see võimaldab piirata tuluallikariigi maksustamispädevust Luksemburgi tööandja juures töötava Belgia residendist töötaja töötasu suhtes nii, et see piirdub ainult Luksemburgi territooriumil tehtava tööosaga; tõlgendatuna nii, et see võimaldab anda elukohariigile maksustamispädevust töötasu ülejäänud osa suhtes, mida saadakse väljaspool Luksemburgi territooriumi töötamise eest; tõlgendatuna nii, et see nõuab töötaja alalist ja iga päev füüsilist kohalolu tema tööandja registrijärgses asukohas, kuigi ei ole vaidlust selles, et – objektiivsete ja kontrollitavate asjaolude põhjal paindliku kohtuliku hindamise järgi – ta käib seal regulaarselt, ja tõlgendatuna nii, et see nõuab, et kohtud peavad iga päeva kohta hindama, kas ja millise osatähtsusega on töötaja töötanud ühel ja teisel pool, et määrata kindlaks proportsionaalne tööpäevade arv 220 tööpäevast, rikub [ELTL] artiklit 45, kuna see on maksualane takistus, mis pärsib piiriülest tegevust, ning riivab üldist õiguskindluse üldpõhimõtet, kuna see ei näe ette stabiilset ja kindlustunnet võimaldavat maksuvabastuskorda kogu töötasu jaoks, mida saab Belgia resident töölepingu alusel tööandjalt, kelle tegeliku juhtimiskeskuse registrijärgne asukoht on Luksemburgi Suurhertsogiriigis, ja seab ta ohtu, et tema töötasu maksustatakse täies ulatuses või osaliselt topelt ning talle kohaldatakse ettearvamatut korda, milles puudub igasugune õiguskindlus?“
9

Inglise keeles sõnastatud kohtualluvusklausel edasimüügilepingu viimases, 20. detsembri 2005. aasta versioonis nägi ette: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring.“
52

Mis puudutab seejärel rakendusmäärusi nr 924/2012 ja 2015/519, siis ehkki need määrused kannavad teatud ulatuses edasi liidu tahet rakendada VLO 28. juuli 2011. aasta otsust, ei saa see asjaolu – võttes arvesse nende olukordade erandlikku laadi, milles WTO-st tulenevate eeskirjade alusel seaduslikkust kontrollitakse, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 47 – olla piisav järeldamaks, et liit soovis neid määrusi vastu võttes rakendada mõnda konkreetset kohustust, mis oli WTO raames võetud ja mis võiks põhjendada erandit reeglist, et liidu kohtus on võimatu tugineda WTO eeskirjadele ja võimaldada sellel kohtul kontrollida kõnealuste liidu aktide õiguspärasust nende eeskirjade alusel (vt selle kohta 1. märtsi 2005. aasta kohtuotsus Van Parys, C‑377/02, EU:C:2005:121, punktid 42–48, ja 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus C & J Clark International ja Puma, C‑659/13 ja C‑34/14, EU:C:2016:74, punktid 93–98).
56

Kuna apellant väidab, et see säte ei vaja ühtegi rakendusakti, et sellel oleks õiguslikud tagajärjed, kuna sellega pelgalt tunnistatakse kehtetuks kõnealused dumpinguvastased tollimaksud, siis tuleb märkida, et asjaolu, et liidu halduse üldakt vajab ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa tähenduses rakendusmeetmeid, mistõttu teatud õiguslikud tagajärjed realiseeruvad üksnes nende meetmete kaudu, ei välista siiski, et selle aktiga tekitatakse füüsilise või juriidilise isiku õiguslikule olukorrale muid õiguslikke tagajärgi, mis ei sõltu rakendusmeetmete võtmisest (13. märtsi 2018. aasta kohtuotsus European Union Copper Task Force vs. komisjon, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 45).
65

Käesolevas asjas tuleb seoses moonutamise osaväitega, millele apellant tugineb selleks, et põhjendada oma teise väite esimest osa, mis käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 162 ja 163, rõhutada seoses esimesena nimetatud punktis sisalduvate kaalutlustega, et vaidlusaluse määruse põhjendustes 92 ja 112 on ühest küljest märgitud, et „[liidu] tootmisharu on sunnitud üha enam läbimüüki suurendama kallimate toodete nišši kuuluvate toodete osas, kuna nende läbimüük suuremahulisel massiturul jäi alla madala hinnatasemega riikidest pärinevale impordile“ ning teisest küljest, et „[e]namikul [liidu] tootjatest on eri turulõikude jaoks eri tootesarjad. Kõrgema hinnaga toodete turulõigu tootemarkidel on kõrgemad marginaalid, kuid neid tooteid müüakse väga väikestes kogustes. Tootmisvõimsuse rakendusastme suurendamiseks ning tootmise püsikulude katmiseks oleks [liidu] tootmisharul samuti vaja suuri müügimahtusid madalamate hindadega turulõigus. […] Võttes arvesse tarbimise üldist suurenemist, mis ei ole piiratud ühegi konkreetse turulõiguga, võib tõdeda, et nõudluse olukord [liidus] ei kõrvalda põhjuslikku seost Pakistanist pärineva dumpinguhinnaga impordi ja [liidu] tootmisharule tekitatud kahju vahel“.
61

Selle kohta piisab märkimisest, et – arvestades ühtlasi seda, et direktiivi 2013/32 artikli 46 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada kitsalt, mis tähendab, et seda sätet saab kohaldada vaid juhul, kui kahe kõnealuse rahvusvahelise kaitse seisundi pakutavad õigused ja hüved on tõepoolest samad – niisugused täiendavad õigused, mille hulgas on õigus valida kohalikel valimistel, õigus saada üldjuhul kümneaastase kehtivusega pass ja perekonna taasühinemise õigus, mis võimaldab pereliikmetel saada alalise elamisloa, ning mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tagatud Sloveenia õiguse alusel pagulastele, kuid ei ole tagatud või on väiksemal määral tagatud täiendava kaitse saanud isikutele, on – samamoodi kui õigused, mis vahetult tulenevad nende aluseks olevast seisundist – õigused, mida tuleb arvesse võtta hindamisel, kas nende kahe kõnealuse rahvusvahelise kaitse seisundi pakutavad õigused ja hüved on artikli 46 lõike 2 teise lõigu mõttes samad.
1.

Nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust, artikli 3 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et eraõigusliku sihtasutuse poolt stipendiumide andmine, millega toetatakse teadusuuringuid või ülikooliõpinguid välismaal, kuulub mõiste „haridus“ alla selle sätte tähenduses, kui on olemas piisavalt tihe seos antud rahaliste toetuste ja teadusuuringutes või õpingutes – mis ise kuuluvad selle mõiste alla – osalemise vahel. Nii on see eeskätt juhul, kui rahalised toetused on seotud potentsiaalsete taotlejate osalemisega sellises uuringus või programmis, kui rahaliste toetuste eesmärk on kõrvaldada võimalikud rahalised osalemistakistused täielikult või osaliselt ning kui rahalised toetused on selle eesmärgi saavutamiseks sobivad.