Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Mõiste

(Personalieeskirjad, artikli 90 lõiked 1 ja 2)

2. Ametnikud – Hagi – Seaduse kohaldamisala eiramisel põhinev väide – Tuvastamine omal algatusel – Tingimused

(Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikkel 77)

3. Ametnikud – Atesteerimismenetlus – Komisjoni üksikasjalikud rakenduseeskirjad – Kandidatuuride üle otsustamise pädevus – Erinevus hindamismenetlusest – Lubamise kriteeriumid

(Personalieeskirjad, artikkel 43; XIII lisa artikli 10 lõige 3)

1. Kirja või teate õigusliku kvalifikatsiooni hindamine on üksnes Avaliku Teenistuse Kohtu pädevuses ning see ei sõltu poolte tahtest. Kirja, milles ametnik palub administratsioonil teha mõned toimingud, tuleb vaadelda kui kaebust personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses, sest kuigi seda kirja oleks võinud tõlgendada ka kui taotlust personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 tähenduses, tõlgendas ametisse nimetav asutus seda kui kaebust ja seega võis asjassepuutuv isik õiguspäraselt uskuda, et on täitnud personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 ette nähtud kohtueelse menetluse nõuded ning tal on lubatud esitada hagi otse Avaliku Teenistuse Kohtule.

Juhul kui institutsiooni käitumine on üksi või määravas ulatuses ajanud segadusse heauskse isiku, kes on piisavalt täitnud teadlikult isikult üldjuhul nõutavat hoolsuskohustust, ei saa administratsioon tugineda omapoolsele õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele, millest õigussubjekti eksimus oli tingitud.

(vt punktid 34, 35 ja 38−40)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 29. mai 1991, kohtuasi T‑12/90: Bayer vs . komisjon (EKL 1991, lk II‑219, punkt 29); 15. juuli 1993, kohtuasi T‑115/92: Hogan vs . parlament (EKL 1993, lk II‑895, punkt 36).

2. Ühenduste kohtul on õigus ja vajaduse korral ka kohustus tõstatada omal algatusel mõned väited, mis käsitlevad sisemist õiguspärasust. See on nii avalikul huvil põhineva väite puhul, mis puudutab otsusega seaduse kohaldamisala eiramist. Nimelt, kui Avaliku Teenistuse Kohus ei märgiks – isegi kui pooled ei ole seda küsimust vaidlustanud –, et selles kohtus vaidlustatud otsuse aluseks on õigusnorm, mida ei saa käesoleva juhtumi suhtes kohaldada, ning kui ta peaks seejärel ise niisugust õigusnormi kohaldades lahendama vaidluse, mille osas tema poole pöörduti, siis eiraks Avaliku Teenistuse Kohus oma õiguspärasuse üle valvava kohtu rolli.

Seejuures ei saa nõustuda argumendiga, mille kohaselt võib sisemist õiguspärasust käsitleva väite omal algatusel tõstatamine kahjustada kohtuvaidluse võistlevust ja kaitseõiguste järgimise põhimõtet. Nimelt näeb Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikkel 77 ette, et Avaliku Teenistuse Kohus võib avalikul huvil põhineva asja läbivaatamist takistava asjaolu tõstatada omal algatusel, tingimusel et on pooled eelnevalt ära kuulatud. Ei ole aga mingit alust arvata, et kui see tingimus kujutab piisavat tagatist, mis kindlustab võistlevuse põhimõtte ja kaitseõiguste austamise põhimõtte järgimise juhul, kui omal algatusel tõstatatakse avalikul huvil põhinev asja läbivaatamist takistav asjaolu, on see teistmoodi juhul, kui omal algatusel tõstatatakse avalikul huvil põhinev väide, ükskõik kas see käsitleb sisemist või välimist õiguspärasust. Seega tuleb asuda seisukohale, et edastades pooltele avalikul huvil põhineva väite, mille ta kavatseb omal algatusel tõstatada, paludes pooltel esitada oma kavatsuse kohta kirjalikke märkusi ning andes neile võimaluse analüüsida seda väidet kohtuistungil, on Avaliku Teenistuse Kohus täitnud võistlevuse põhimõttest ja kaitseõiguste austamise põhimõttest tulenevad nõuded.

(vt punktid 50, 51, 57 ja 60)

Viited:

Euroopa Kohus: 21. november 2002, kohtuasi C‑473/00: Cofidis (EKL 2002, lk I‑10875, punktid 36 ja 38); 1. juuni 2006, liidetud kohtuasjad C‑442/03 P ja C‑471/03 P: P & O European Ferries (Vizcaya) ja Diputación Floral de Vizcaya vs . komisjon (EKL 2006, lk I‑4845, punkt 45); 26. oktoober 2006, kohtuasi C‑168/05: Mostaza Claro (EKL 2006, lk I‑10421, punkt 39).

Esimese Astme Kohus: 15. juuli 1994, liidetud kohtuasjad T‑576/93−T‑582/93: Browet jt vs . komisjon (EKL 1994, lk II‑677, punkt 35).

3. Personalieeskirjade artikli 43 lõige 1 näeb ette, et iga ametniku kohta koostatakse iga institutsiooni poolt kindlaks määratud tingimustel korrapäraselt aruanne, mis käsitleb tema pädevust, tulemuslikkust ja tööalast käitumist. Tegevusüksuse AST ametniku puhul võib teda käsitlev aruanne sisaldada alates palgaastmest 4 personalieeskirjade artikli 43 lõike 2 alusel arvamust, et tulemuslikkuse põhjal võib ametnik täita ka administraatori ülesandeid.

Personalieeskirjade XIII lisa artikkel 10 on seevastu üleminekusäte. Selles on endistele C‑ ja D‑kategooria ametnikele ette nähtud teenistuskarjäär abiteenistujate tegevusüksuses, kuhu nad määratakse alates 1. maist 2006. Atesteerimismenetlus põhineb ametnike teenistusstaažil, kogemustel, teenetel ja väljaõppel, ning selle üksikasjalikud eeskirjad, mille võtavad vastu institutsioonid, näevad eelkõige ette, et ametnike sobivust atesteerimiseks kontrollib atesteerimise ühiskomitee. Personalieeskirjade XIII lisa artikli 10 lõike 3 alusel võttis komisjon 7. aprilli 2004. aasta otsusega vastu eeskirjad selle atesteerimiskorra rakendamiseks oma personali puhul.

Hindamismenetlus ja atesteerimismenetlus, mida on määratletud vastavalt komisjoni vastu võetud personalieeskirjade artikli 43 üldistes rakendussätetes ja 7. aprilli 2004. aasta otsuses, on eraldi menetlused ja põhinevad täiesti erinevatel eeskirjadel.

Kuigi aruande kinnitaja on pädev karjääriarengu aruannet kinnitama, kui seda ei muuda just apellatsiooni korras hindaja, teeb otsuse kandidatuuride sobivuse kohta atesteerimiseks igas atesteerimismenetluse etapis siiski ametisse nimetav asutus. Eelkõige on kõnealune asutus, st hindamismenetluse aruande kinnitajast erinev isik pädev hindama olemasolevate karjääriarengu aruannete põhjal atesteerimisele kandideerijate kogemust ja teeneid. Lisaks sellele on ametisse nimetav asutus ainus, kes võib ühtlustada tingimusi, millest komisjoni erinevad talitused nende kriteeriumide hindamisel lähtuvad, kuivõrd aruande kinnitaja või hindaja nägemus võib piirduda talitustega, mille eest nad vastutavad.

Juhul kui administratsioon keeldub endise C‑ ja D‑kategooria komisjoni ametniku karjääriarengu aruande koostamisel asjaomast isikut personalieeskirjade XIII lisa artikli 10 lõikes 3 sätestatud atesteerimisele lubamast põhjendusel, et ta ei ole hindamisperioodil näidanud, et tal on atesteerimiseks nõutav „potentsiaal”, ei tehta lubamisest keeldumise otsust – nagu selle eset arvestades oleks pidanud tegema – atesteerimismenetluse suhtes kohaldatava personalieeskirjade XIII lisa artikli 10 lõike 3 põhjal, vaid hindamismenetluse suhtes kohaldatava personalieeskirjade artikli 43 põhjal. Seega eiras administratsioon kõnesoleva artikli 43 kohaldamisala, mis erineb personalieeskirjade XIII lisa artikli 10 lõike 3 kohaldamisalast, ning hindamis‑ ja atesteerimismenetluste sõltumatust, ja järelikult on asjaomasel isikul õigus taotleda oma karjääriarengu aruande tühistamist osas, milles otsustati tema potentsiaali üle abiteenistuja ametikohustuste täitmiseks.

Personalieeskirjade XIII lisa artikli 10 lõige 3 ega 7. aprilli 2004. aasta otsus ei näe ette, et atesteeritakse – ja see tagab piiranguteta juurdepääsu abiteenistujate tegevusüksusele – mingite muude kriteeriumide alusel kui teenistusstaaž, kogemus, teened ja haridustase. Ametniku atesteerimiskõlblikuks tunnistamine, st menetluse teine etapp sõltub 7. aprilli 2004. aasta otsuse artikli 5 lõike 1 kohaselt ainult kahest tingimusest, nimelt haridustasemest ja teenistusstaažist, mitte aga potentsiaalist.

(vt punktid 64–66, 76, 80, 82, 87, 88 ja 91)