ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47

Arvestades kõiki eespool esitatud kaalutlusi, tuleb küsimustele vastata, et direktiivi 98/6 artiklit 3 koosmõjus selle direktiivi artikliga 1 ja artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et mootorsõiduki tootjalt müüjale kohaletoimetamise kulud, mis tuleb tasuda tarbijal, peavad sisalduma ettevõtja reklaamis märgitud sõiduki müügihinnas, kui selle reklaami kõiki elemente arvestades on see tarbija seisukohast vaadeldav sõiduki müügipakkumusena. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kontrollida, kas kõik need tingimused on täidetud.
13

Nendel asjaoludel otsustas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas tegemist on liidu õiguse (ELTL artikli 267 teine lõik koostoimes Euroopa Kohtu kodukorra artikliga 94, [...] harta artiklitega 47 ja 48 või muude kohaldatavate sätetega) rikkumisega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus pärast eelotsuse saamist menetlust jätkab ja teeb asjas sisulise otsuse, ilma et ta ennast taandaks? Selle taandamise aluseks oleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus avaldas eelotsusetaotluses asja kohta sisulises küsimuses esialgse seisukoha (pidades teatavaid faktilisi asjaolusid tuvastatuks ja teatavat õigusnormi nendele faktilistele asjaoludele kohaldatavaks). Eelotsuse küsimus esitatakse eeldusel, et asjaolude ja kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel on eelotsusetaotluse esitamist silmas pidades järgitud kõiki menetlusõiguse norme, et kaitsta menetlusosalise õigust esitada tõendeid ja ennast kaitsta. 2. Kui esimesele eelotsuse küsimusele vastatakse, et menetluse jätkamine on õiguspärane, siis kas sellisel juhul rikutakse liidu õigust, kui: a) eelotsusetaotluse esitanud kohus võtab kõik, mis ta tuvastas eelotsusetaotluses, muudatusteta üle oma lõplikku otsusesse ja keeldub faktiliste ja õiguslike järelduste ülevaatamiseks kogumast uusi tõendeid ja menetlusosalisi ära kuulamast? Tegelikult kogub eelotsusetaotluse esitanud kohus uusi tõendeid ja kuulab menetlusosalised ära vaid küsimustes, mida eelotsusetaotluses ei käsitatud tuvastatuna; b) eelotsusetaotluse esitanud kohus kogub uusi tõendeid ja kuulab menetlusosalised ära kõikides olulistes küsimustes, sealhulgas küsimustes, mille kohta avaldas kohus oma seisukoha juba eelotsusetaotluses, ja avaldab oma lõplikus otsuses oma lõpliku seisukoha, mis tugineb kõikidele kogutud tõenditele ja mis kujundati pärast menetlusosaliste kõikide argumentide kaalumist, olenemata sellest, kas tõendid koguti ja argumendid esitati enne eelotsusetaotluse esitamist või pärast eelotsuse saamist? 3. Kui esimesele küsimusele vastatakse, et menetluse jätkamine on liidu õigusega kooskõlas, siis kas sellisel juhul on liidu õigusega kooskõlas, kui kohus otsustab põhikohtuasja menetlemise jätkamisest loobuda ja ennast asjaga seotuse tõttu taandada, kuna menetluse jätkamine rikuks liikmesriigi õigust, mis kaitseb menetlusosaliste ja õigusemõistmise huve suuremal määral? Nimelt. kui taandamine on vajalik seetõttu, et: a) eelotsusetaotluse esitanud kohus on eelotsusetaotluse raames enne oma lõpliku otsuse tegemist avaldanud asja kohta esialgse seisukoha, mis on küll lubatav liidu õiguse kohaselt, kuid ei ole lubatav liikmesriigi õiguse kohaselt; b) eelotsusetaotluse esitanud kohus kujundaks oma lõpliku seisukoha kahes otsuses, mitte ühes (kui lähtuda sellest, et eelotsusetaotlus ei ole esialgne, vaid lõplik seisukoht), mis on küll lubatav liidu õiguse kohaselt, kuid ei ole lubatav liikmesriigi õiguse kohaselt?“
71

Eelnevast tuleneb, et: — Lojaalse koostöö põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu sätted, mille kohaselt sõltub sellise maksusumma tagastamine, mille Euroopa Kohus on oma otsusega tunnistanud liidu õigusega vastuolus olevaks või mille kokkusobimatus selle õigusega tuleneb nimetatud otsusest, tingimustest, mis käsitlevad konkreetselt seda maksu ja mis on vähem soodsad kui need, mida kohaldatakse tagastamisele nende puudumisel, selle põhimõtte järgimist tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. — Võrdväärsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik näeb ette menetlusnormid, mis on vähem soodsad nende maksu tagastustaotluste suhtes, mis põhinevad liidu õiguse rikkumisel, võrreldes menetlusnormidega, mida kohaldatakse sarnastele hagidele, mis põhinevad siseriikliku õiguse rikkumisel. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on läbi viia vajalik kontroll, et tagada tema menetluses olevas pooleliolevas vaidluses kohaldatavate õigusnormide kooskõla nimetatud põhimõttega. — Tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selliste maksude koos intressidega tagastamise kord nagu põhikohtuasjas, mis on sisse nõutud liidu õigust rikkudes ja mille suurus on kindlaks määratud täitmisele pööratud kohtuotsusega, mis näeb ette maksude tagastamise ajatamise viie aasta jooksul ning mille kohaselt sõltub selliste otsuste täitmine teist liiki maksudest saadud vahendite olemasolust, ilma et maksumaksjal oleks võimalik sundida ametiasutusi täitma oma kohustusi, kui viimased seda vabatahtlikult ei tee. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas õigusnormid, mis on kohaldatavad põhikohtuasjas, vastavad sellise tagastamise korra puudumisel tõhususe põhimõtte nõuetele.
45

Teiselt poolt, kuigi Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 54 eesmärk on tagada isikule, kes on oma karistuse ära kandnud või on ühes konventsiooni osalisriigis lõplikult õigeks mõistetud, et ta võib liikuda Schengeni alal ilma, et peaks kartma sama teo eest vastutusele võtmist teises konventsiooni osalisriigis, ei ole selle eesmärk kaitsta kahtlustatavat võimaluse eest, et tema suhtes viiakse mitmes konventsiooni osalisriigis sama teoga seonduvalt läbi mitu üksteisele järgnevat uurimist (kohtuotsus, 22.12.2008, Turanský, C‑491/07, EU:C:2008:768, punkt 44).
(12)

Kui käitis tekitas kasvuhoonegaaside heidet, millele on õigus saada tasuta saastekvoote, kuid tootepõhise võrdlusaluse arvutamine ei olnud võimalik, tuleks kõnealused saastekvoodid eraldada üldiste varuvariantide alusel. Selleks et kasvuhoonegaaside heidet võimalikult palju vähendada ning energiat võimalikult palju säästa vähemalt asjaomase tootmisprotsessi osades, on välja töötatud kolm hierarhiliselt järjestatud varuvarianti. Soojuspõhist võrdlusalust kohaldatakse sellistele kütust tarbivatele protsessidele, milles kasutatakse mõõdetavat soojuskandjat. Kütusepõhist võrdlusalust kohaldatakse juhul, kui tarbitakse mõõdetamatut soojust. Soojus- ja kütusepõhiste võrdlusaluste väärtuste arvutamisel on lähtutud läbipaistvuse ja lihtsuse põhimõttest ning energiatõhusate tehnikate kaalumisel on etalonkasutegurina kasutatud laialdaselt kättesaadava kütuse kasutegurit, mida võib pidada paremuselt teiseks kasvuhoonegaaside heite seisukohast. Protsessiheitele tuleks saastekvoodid eraldada varasema heite alusel. Selleks et saastekvootide tasuta eraldamine protsessiheitele oleks piisav stiimul kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks ning et vältida seda, et protsessiheidet, millele on eraldatud saastekvoote varasemate heitkoguste põhjal või mis jääb tootepõhise võrdlusaluse süsteemi piiresse, ei käsitletaks erinevalt, tuleks tasuta saastekvootide arvu kindlaksmääramiseks korrutada iga käitise varasem tootmistase koefitsiendiga, mille väärtus on 0,9700.“
75

Siiski on samuti oluline meelde tuletada, et nagu Euroopa Kohus 15. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Kreeka (C‑167/14, EU:C:2015:684) leidis, sõltub keskkonnakahju suurus suures osas linnastute arvust, mille osas liikmesriigi kohustuste rikkumist ette heidetakse. Olgu märgitud, et käesolevas kohtuasjas on nende linnastute arv, mille osas Portugali Vabariik ei ole Euroopa Kohtus toimunud istungi kuupäevaks esitanud tõendeid direktiiviga kooskõlas olevate asulareoveepuhastite olemasolu kohta, oluliselt väiksem – kõne all on ainult üks linnastu – kui 7. mai 2009. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Portugal (C‑530/07, EU:C:2009:292) mainitud nende linnastute arv, kus direktiiviga kooskõlas olevat reoveepuhastit ei ole – see tähendab 15 linnastut. Seega on alust märkida, et praegune kahju on väiksem kui kõnesolevas kohtuotsuses tuvastatud esialgsest liikmesriigi kohustuste rikkumisest tulenev kahju. Portugali Vabariik on järelikult oluliselt vähendanud täiendavat keskkonnakahju, mis tulenes 7. mai 2009. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Portugal (C‑530/07, EU:C:2009:292) tuvastatud rikkumisest.
62

Neljanda väitega, mis on esitatud teise võimalusena ja suunatud nii vaidlustatud kohtuotsuse punkti 288 kui ka selle kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 esimese taande viimase lauseosa vastu, märgivad apellandid, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta ei märkinud otsesõnu, et SKW poolt tehtud maksel on kahekordne maksust vabastav mõju mitte üksnes nende suhtes, vaid ka Gigaseti suhtes, ning nad lisavad, et see lünk võib viia selleni, et komisjon neile määratud trahve sisse nõudes vaidlustab seda, et SKW poolt tehtud võimalikul maksel on Gigaseti suhtes maksust vabastav mõju. Sellega seoses väidavad nad, et juhul kui komisjon järeldaks, et SKW poolt tehtud maksel on maksust vabastav mõju üksnes nende suhtes, mitte aga Gigaseti suhtes, ei suudaks nad määrata kindlaks, mis summa nad lõpuks peavad tasuma, ning liikmesriigi kohus, kes sellekohase vaidluse peaks lõpuks lahendama, ei saaks selles küsimuses seisukohta võtta.
38

Nagu ilmneb esitatud küsimustest ja eelotsusetaotluses toodud nendega seotud märkustest, mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktides 31–36, soovib eelotsusetaotluse sisuliselt teada saada, kas muudetud raamkokkuleppe klausli 6 punkti 1, mille kohta käivad kolmas ja neljas küsimus, tuleb tõlgendada nii, et see mõjutab selle vaidluse lahendust, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses. Esimese ja teise küsimusega soovitakse enne selle klausli analüüsimist üksnes kontrollida, et selline suhe, mis põhikohtuasja hagejal on Consum SCVga, kelle töötaja-liige ta on, kuulub muudetud raamkokkuleppe kohaldamisalasse kas esimese küsimuse sõnastuse kohaselt sel põhjusel, et see suhe on tööleping või töösuhe raamkokkuleppe klausli 1 punkti 2 tähenduses, või teise küsimuse sõnastuse kohaselt juhul, kui selline kvalifikatsioon ei saa kehtida, kuna keeldumine tunnistada, et sellisele töötaja-liikmele muudetud raamkokkuleppe sätteid kohaldatakse, tähendaks antud asjas, et alandatakse töötajate üldise kaitstuse taset, mis on raamkokkuleppe klausli 8 punktiga 2 keelatud.
44

Lisaks sellele, mis puudutab menetluse miinimumstandardeid, mis on sätestatud selle määruse III peatükis ja millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, on nende standardite, mille järgimine on määruse artikli 6 lõike 1 punkti c kohaselt vajalik selleks, et liikmesriigis tehtud otsust vaidlustamata nõude kohta saaks kinnitada Euroopa täitekorraldusena, eesmärk tagada vastavalt sama määruse põhjendusele 12, et võlgnikku teavitatakse õigel ajal ja viisil, mis lubaks tal korraldada oma kaitset, esiteks tema vastu suunatud kohtutegevusest ja tema menetluses aktiivse osalemise tingimustest nõude vaidlustamisel ning teiseks tema mitteilmumise tagajärgedest. Kui konkreetsel juhul tehakse tagaseljaotsus määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu punkti b tähenduses, siis on kõnealuste menetluse miinimumstandardite eesmärk kindlustada kaitseõiguste järgimise piisavate tagatiste olemasolu.
43

Komisjon lükkas seejärel vaidlusaluse otsuse põhjendustes 247–250 tagasi kõik apellantide argumendid, et lükata ümber eeldust sellest, et SKW Holding avaldas tegelikult otsustavat mõju SKW-le, mille apellandid olid esitanud vastuväiteteatisele vastuseks esitatud kirjalikes märkustes. Niisiis vastuseks argumendile selle kohta, et SKW Holding ei olnud teadlik rikkumisest, viitas komisjon selle otsuse põhjenduses 247 nende põhjendustele, mis üksikasjalikult esitati sama otsuse põhjenduses 224 ja mille kohaselt viidet otsustavale mõjule, mida SKW Holdingu puhul eeldati SKW üle, ei tuleks mõista nii, et talle heideti ette oma mõju kasutamist, et ärgitada tütarettevõtjat rikkumises osalema, või ammugi mitte nii, et ta ei kasutanud seda mõju, et sellist osalemist takistada. Mis puudutab argumenti, et SKW Holdingul ei olnud mingit majanduslikku huvi kõnealuses kartellis, kuna ta oli Degussa müügiesindaja, siis lükkas komisjon vaidlusaluse otsuse põhjenduses 248 selle argumendi tagasi, tuginedes nimetatud otsuse põhjendustes 28 ja 31 mainitud tarne- ja teenuslepingu sõnastusele, mille kohaselt ükski pool ei olnud kellegi teise arvel läbirääkimisi pidanud. Mis puudutab argumenti, et SKW Holdingu roll SKW juures piirdus üksnes finantsinvestori rolliga, siis leidis komisjon selle otsuse põhjenduses 250, et samas otsuses viidatud Euroopa Kohtu kohtupraktikat arvestades ei saanud selle argumendiga kahtluse alla seada eeldust, et SKW Holding avaldas tegelikult otsustavat mõju SKW üle.
8

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artikkel 7 „Üle kolmekuuline elamisõigus“ sätestab: „1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) — nad on kantud mõne sellise era- või avalik-õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning — neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. [...] 3. Lõike 1 punkti a kohaldamisel säilitab liidu kodanik, kes ei ole enam töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja, töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja staatuse, kui ta: a) ei saa haiguse või õnnetuse tagajärjel ajutiselt töötada; b) on võetud nõuetekohaselt arvele töötuna endast sõltumatutel põhjustel pärast seda, kui ta on töötanud üle ühe aasta, ja on registreeritud asjaomases tööhõiveametis tööotsijaks; c) on võetud nõuetekohaselt arvele töötuna endast sõltumatutel põhjustel pärast seda, kui ta on lõpetanud alla aastase tähtajalise töölepingu või jäänud töötuks endast sõltumatutel põhjustel esimese kaheteistkümne kuu jooksul, ja on tööotsijana registreeritud asjaomases tööhõiveametis. Sellisel juhul säilitatakse töötaja staatus vähemalt kuueks kuuks; d) osaleb tööalasel koolitusel. Kui töötaja ei ole töötu endast sõltumatutel põhjustel, nõuab tema töötaja staatuse säilitamine, et koolitus oleks seotud eelmise tööga. [...]“.
1

Apellatsioonkaebuses palub Euroopa Komisjon, et tühistataks Euroopa Liidu Üldkohtu 13. mai 2014. aasta otsus McBride jt vs. komisjon (T‑458/10–T‑467/10 ja T‑471/10, ei avaldata, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2014:249), millega see kohus tühistas komisjoni 13. juuli 2010. aasta otsused C (2010) 4758, C (2010) 4748, C (2010) 4757, C (2010) 4751, C (2010) 4764, C (2010) 4750, C (2010) 4761, C (2010) 4767, C (2010) 4754, C (2010) 4753 ja C (2010) 4752 (edaspidi „vaidlusalused otsused“), millega jäeti rahuldamata Iirimaa taotlus suurendada mitmeaastase arendusprogrammi IV (edaspidi „MAP IV“) eesmärke, et võtta arvesse Peter McBride’i ja Hugh McBride’i, Mullglen Ltd, Cathal Boyle’i ja Thomas Flaherty, Ocean Trawlers Ltd, Patrick Fitzpatricki, Eamon McHugh, Eugene Hannigani, Larry Murphy ja Brendan Gilli (edaspidi „McBride jt“) laevade ohutuse parandamist.
101

Mis puudutab käesoleva asja konkreetset konteksti, siis Euroopa Kohus on juba täpsustanud, et määruse nr 1605/2002 artikli 73a – mis vastab sisuliselt määruse nr 966/2012 artiklile 81 – eesmärk on piirata ajas võimalust nõuda sisse kolmandatele isikutele esitatavaid liidu nõudeid, et täita usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet, ja seda arvestades on selles ette nähtud viieaastane tähtaeg ning et määruse nr 2342/2002 artiklis 85b, mis vastab delegeeritud määruse nr 1268/2012 artikli 93 lõikele 1, on ette nähtud, et see tähtaeg hakkab kulgema alates võlgnikule võlateates teatatud tähtaja möödumisel (vt selle kohta kohtuotsus, 13.11.2014, Nencini vs. parlament, C‑447/13 P, EU:C:2014:2372, punkt 45).
26

Esimeses väites leiab parlament, et nõukogu on vaidlustatud otsust ekslikult pidanud seotuks lepinguga, mis on seotud „eranditult“ [ÜVJPga] ELTL artikli 218 lõike 6 teise lõigu esimese lauseosa tähenduses. Ta väidab, et kuna sellel ei ole tema heakskiitu, on see otsus vastu võetud aluslepingute sätteid rikkudes. Ta väidab, et ELi ja Tansaania lepingul on kaks eesmärki, kuna see leping on seotud nii ÜVJP kui ka õigusalase koostööga kriminaalasjades ning politseikoostööga – need on valdkonnad, mis kuuluvad seadusandliku tavamenetluse alla. Parlament leiab, et vaidlustatud otsuse õiguslikud alused oleks pidanud järelikult olema ELL artikkel 37 ja ELTL artiklid 82 ja 87 ning seetõttu oleks see pidanud olema vastu võetud ELTL artikli 218 lõike 6 teise lõigu punkti a alapunktis v määratletud menetluse kohaselt.
15

Pärast seda, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus oli meenutanud olukorda, mis ajendas Hispaania ametivõime kuni aastani 2011 kehtinud digitaalse kopeerimise tasu käsitlevat korda asendama isiklikuks tarbeks kopeerimise eest makstava õiglase hüvitisega, tõi nimetatud kohus kõigepealt esile, et vastavalt eelarve tulude mittemääratlemise põhimõttele rahastab kõnealust uut süsteemi erinevalt eelnevast süsteemist täies ulatuses Hispaania maksumaksja, sõltumata sellest, kas ta saab või ei saa teha isiklikuks tarbeks koopiaid. Seejärel palub ta sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/29 tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike, kes on valinud sellise süsteemi, tagama samamoodi nagu siis, kui nad kehtestaksid tasu, et selle kulu kannavad otseselt või kaudselt üksnes isikud, kes võivad tekitada kahju õiguste omajatele, kuna nad teevad või neil on võimalik teha isikliku tarbeks koopiaid. Kui see nii ei ole, soovib asjaomane kohus teada, kas asjaolu, et õiguste omajatele õiglase hüvitise maksmiseks eraldatud summa määratakse eelnevalt kindlaks igaks eelarveaastaks, võimaldab tagada, et see hüvitis on õiglane.
56

Selles osas on oluline meelde tuletada, et põhimõtteliselt on uus õigusnorm, mis on kohaldatav alates selle õigusakti jõustumisest, milles norm sisaldub, liidu õigusega kooskõlas (kohtuotsus, 7.11.2013, Gemeinde Altrip jt., C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 22). Seega ei ole õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega üldjuhul vastuolus see, et liikmesriik võib üleminekukorda ette nägemata muuta varasemat seadust nii, et see kohe jõustub.
15

Curtea de Apel Cluj (Cluj apellatsioonikohus) leiab, et OUG nr 9/2013 kehtestatud keskkonnalõivu kooskõla ELTL artikliga 110 on küsitav kahest aspektist. Esiteks kahtleb see kohus, kas kõnealuse artikliga on ikka kooskõlas, et OUG nr 9/2013 näeb ette, et sõidukid, mille Rumeenias registreerimisel tasuti juba eritasu, saastetasu või heitgaaside tasu, on vabastatud keskkonnalõivust, arvestades sellega, et selliste sõidukite väärtuses sisalduv sellise ühe varasema maksu jääkväärtus on väiksem keskkonnalõivu summast. Kõnealuste sõidukite müümisel on selle maksuvabastuse tagajärg see, et nende sõidukite hind on väiksem teistest liikmesriikidest pärit sõidukite hinnast, millelt tuleb maksta uut maksu, ning kasutatud kodumaiste sõidukite müüki soodustatakse seega võrreldes teistest liikmesriikidest pärit sarnaste sõidukite impordiga.
37

Selles küsimuses tuleb meenutada esiteks, et Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, et direktiivi 2006/112 artiklites 167 jj sätestatud käibemaksu mahaarvamise õigus on käibemaksusüsteemi lahutamatu osa ja seda ei või põhimõtteliselt piirata ning et see õigus on kasutatav kohe kogu sisendkäibemaksuga koormatud tehingutelt tasutud maksu osas (vt selle kohta kohtuotsus, 13.2.2014, Maks Pen, C‑18/13, EU:C:2014:69, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika). Nagu eespool punktis 27 meenutatud, on mahaarvamissüsteemi eesmärk leevendada ettevõtja poolt kogu tema majandustegevuse raames tasumisele kuuluva või tasutud käibemaksu koormat. Sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille alusel kohaldatakse viivitusintressi käibemaksu summade suhtes, mida nende normide alusel käsitatakse tasumisele kuuluvatena enne esialgu väljastatud arve parandamist, panevad aga käibemaksust tuleneva maksukoormuse sellele majandustegevusele, mille suhtes on ühine käibemaksusüsteem taganud selle maksu neutraalsuse.
Luhtunud kulude metoodika punktis 3 on täpsustatud, et mõiste „luhtunud kulud“ puudutab kohustusi või tegevustagatisi, mis tegelikkuses võivad esineda mitmel kujul, näiteks pika kehtivusajaga ostulepingud, eeldatava või sõnaselge müügitagatisega tehtud investeeringud ja väljaspool igapäevast tegevust tehtud investeeringud. Metoodika punktis 3.3 on sätestatud, et selleks, et need kohustused või tegevustagatised oleksid abikõlblikud luhtunud kulud, mille komisjon saab heaks kiita, peab nende suhtes:

„[…] esinema oht, et direktiivi 96/92 sätete tõttu ei ole neid võimalik täita. Selleks et kohustust või tagatist saaks käsitada luhtunud kuluna, peab see olema muutunud direktiivi jõustumise tõttu majanduslikult kahjulikuks ja oluliselt mõjutama asjaomase ettevõtja konkurentsivõimet. Eeltoodu tulemusena peab ettevõtja muu hulgas tegema raamatupidamisarvestusse selle kohustuse või tagatise ettenähtavat mõju kajastavaid kandeid (näiteks eraldised).

Kohustused või tagatised peavad vastama eelmises lõigus sätestatud nõuetele eriti juhul, kui kõnealuste kohustuste või tagatiste mõjul võib ettevõtjate elujõulisus abi või üleminekumeetmete puudumise tõttu ohtu sattuda.

Mõju, mida kohustused või tagatised avaldavad ettevõtjate konkurentsivõimele või elujõulisusele, hinnatakse konsolideeritud tasandil. Selleks et kohustusi või tagatisi saaks pidada luhtunud kuludeks, peab olema võimalik kindlaks teha põhjuslik seos direktiivi 96/92 jõustumise ning asjaomaste ettevõtjate kohustuste ja tagatiste täitmisel ilmnevate raskuste vahel. Põhjusliku seose kindlakstegemiseks võtab komisjon muu hulgas arvesse elektrihinna langust või asjaomaste ettevõtjate turuosa kaotust. Kohustused või tagatised, mida sõltumata direktiivi jõustumisest ei olnud võimalik täita, ei ole luhtunud kulud.“ [Siin ja edaspidi on osundatud teatist tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
45

Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale nõuab mõiste „objektiivsed põhjused“, et asjaomane ebavõrdne kohtlemine oleks õigustatud täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad asjassepuutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb, ning objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel, mis võimaldaksid kontrollida, kas see ebavõrdne kohtlemine on tingitud tegelikust vajadusest ja kas see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ning selleks vajalik. Sellised asjaolud võivad tuleneda eelkõige tööülesannete eripärast, mille täitmiseks tähtajalised lepingud on sõlmitud, nimetatud tööülesannete iseloomust või – kui see on asjakohane – liikmesriigi sotsiaalpoliitika legitiimse eesmärgi täitmise vajadustest (vt eelkõige kohtuotsused, 13.9.2007, Del Cerro Alonso, C‑307/05, EU:C:2007:509, punktid 53 ja 58; 22.12.2010, Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres, C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punkt 55; 8.9.2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 73, ning 18.10.2012, Valenza jt, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 51).