Kohtuasi C‑304/09

Euroopa Komisjon

versus

Itaalia Vabariik

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Riigiabi – Abi börsil hiljuti noteeritud äriühingutele – Tagasinõudmine

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Ebaseadusliku abi tagasinõudmise kohustuse rikkumine – Vastuväited – Täitmise täielik võimatus

(EÜ artikkel 10, EÜ artikli 88 lõige 2 ja EÜ artikkel 249)

2. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagasinõudmine – Siseriikliku õiguse kohaldamine – Ajutiste peatamismeetmete vastuvõtmine – Vastuvõetavus – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 14 lõige 3)

1. Liikmesriik, kes on sellise otsuse adressaat, mis kohustab tagasi nõudma ebaseadusliku abi, on EÜ artikli 249 kohaselt kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada nimetatud otsuse täitmine. Liikmesriik peab võlgnetavad summad reaalselt tagasi saama. Pärast kehtestatud tähtaega hilinenult toimunud tagasimaksmine, samuti hilinenult tehtud või ebatõhusaks osutunud seadusandlikud katsed tagada siseriiklikes kohtutes komisjoni selle otsuse täitmine, millega kohustatakse liikmesriiki ebaseaduslikku abi tagasi nõudma, ei vasta asutamislepingu nõuetele.

Liikmesriik, kes ei võta ettenähtud tähtaegade jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada komisjoni otsusega ebaseaduslikuks ning ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava ja nõuda abisaajatelt tagasi neile kõnealuse kava alusel antud abi, rikub sellest otsusest tulenevaid kohustusi.

Ainus alus, millele liikmesriik võib komisjoni poolt EÜ artikli 88 lõike 2 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastu tugineda, on kõnealuse otsuse nõuetekohase täitmise täielik võimatus.

Täitmise täieliku võimatuse tingimus ei ole täidetud, kui kostjaks olev liikmesriik ainult teavitab komisjoni otsuse elluviimisel esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest, üritamata tegelikult asjaomastelt ettevõtjatelt abi tagasi saada ja esitamata komisjonile alternatiivseid võimalusi otsuse elluviimiseks, mis võimaldaksid neist raskustest üle saada.

Liikmesriik, kes komisjoni otsust riigiabi kohta täites põrkub raskustega, mida ta ette ei näinud ega saanud näha, või saab teadlikuks tagajärgedest, mida komisjon ei ole silmas pidanud, peab jätma need raskused viimase hinnata, tehes ettepanekuid kõnealuse otsuse asjakohaseks muutmiseks. Sellisel juhul peavad liikmesriik ja komisjon vastavalt EÜ artikli 10 aluseks olevale põhimõttele, mis paneb liikmesriikidele ja liidu institutsioonidele vastastikused kohustused teha lojaalset koostööd, niisuguste raskuste ületamiseks heas usus koostööd tegema, järgides rangelt asutamislepingu sätteid ja eelkõige neid, mis puudutavad riigiabi.

(vt punktid 31, 32, 35–37, 42, 58 ja resolutsioon)

2. Siseriiklikud kohtud on vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 14 lõikele 3 kohustatud tagama ebaseadusliku abi tagasinõudmise kohustuse ette nägeva otsuse täieliku tõhususe ning jõudma lahenduseni, mis vastab selle otsuse lõppeesmärgile.

Siseriiklike kohtute vastu võetud ajutisi peatamismeetmeid võib rakendada eeldusel, et on täidetud teatud tingimused, nimelt esiteks kui kohtul endal on tõsiseid kahtlusi liidu akti kehtivuses ja ta esitab ise eelotsusetaotluse juhul, kui Euroopa Kohus ei ole juba lahendanud küsimust vaidlustatud akti kehtivuse kohta; teiseks kui asi on kiireloomuline selles tähenduses, et ajutised meetmed on vajalikud, et vältida meetmeid taotlevale poolele olulise ja korvamatu kahju tekkimist; kolmandaks kui kohus nõuetekohaselt arvestab liidu huvisid; neljandaks kui siseriiklik kohus järgib kõigi nende tingimuste hindamisel Euroopa Kohtu või Üldkohtu otsuseid, kus käsitletakse liidu akti õiguspärasust või esialgse õiguskaitse määrust, millega nähakse ette sarnaste ajutiste meetmete võtmine Euroopa Liidu tasandil. Sellega seoses tuleb rõhutada, et siseriiklik kohus ei saa piirduda Euroopa Kohtule kehtivuse küsimust käsitleva eelotsusetaotluse esitamisega, vaid peab ajutise meetme võtmisel osutama põhjustele, mille tõttu ta arvab, et Euroopa Kohus tuvastab liidu õigusakti tühisuse.

(vt punktid 44–46)

EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)

22. detsember 2010( )

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Riigiabi – Abi börsil hiljuti noteeritud äriühingutele – Tagasinõudmine

Kohtuasjas C‑304/09,

mille ese on EÜ artikli 88 lõike 2 alusel 30. juulil 2009 esitatud liikmesriigi kohustuse rikkumise hagi,

Euroopa Komisjon, esindajad: L. Flynn, V. Di Bucci ja E. Righini, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

versus

Itaalia Vabariik, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato P. Gentili, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

EUROOPA KOHUS (esimene koda),

koosseisus: koja esimees A. Tizzano, kohtunikud J.-J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits ja M. Safjan (ettekandja),

kohtujurist: V. Trstenjak,

kohtusekretär: vanemametnik M. Ferreira,

arvestades kirjalikus menetluses ja 29. septembri 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,

on teinud järgmise

otsuse

1 Oma hagiavalduses palub Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tunnistada kehtetuks abikava, mis on komisjoni 16. märtsi 2005. aasta otsusega 2006/261/EÜ abikava nr C 8/2004 (ex NN 164/2003) kohta, mida Itaalia rakendas börsil hiljuti noteeritud äriühingute kasuks (ELT 2006, L 94, lk 42), tunnistatud ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks, ning nõuda hüvitise saajatelt neile kõnealuse abikava alusel makstud abisummad tagasi, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ asutamislepingust ning nimetatud otsuse artiklitest 2–4 tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik

2 Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ […] artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), põhjenduse 13 sõnastus on järgmine:

„ebaseadusliku abi puhul, mis ei sobi ühisturuga kokku, tuleks taastada tõhus konkurents; sel eesmärgil on vaja, et abi, sealhulgas ka intressid, tuleb viivitamata tagastada; tagastamine peab toimuma vastavalt siseriiklikus õiguses kehtivale korrale; selle korra kohaldamine ei tohiks komisjoni otsuse kohest ja efektiivset täitmist takistades raskendada tõhusa konkurentsi taastamist; selle tulemuse saavutamiseks peaksid liikmesriigid võtma komisjoni otsuse mõjususe tagamiseks kõik vajalikud meetmed”.

3 Määruse nr 659/1999 artiklis 14 „Abi tagastamine” on sätestatud:

„1. Kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (edaspidi „tagastamisotsus”). Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.

2. Vastavalt tagastamisotsusele kuuluvad tagastatava abi hulka intressid, mille kohase määra kinnitab komisjon. Intressi makstakse ajavahemiku eest, mil ebaseaduslik abi oli abisaaja käsutuses, kuni selle tagastamise kuupäevani.

3. Ilma et see piiraks Euroopa Ühenduste Kohtu poolt vastavalt [EÜ] artiklile [242] tehtud korralduste kohaldamist, toimub tagastamine viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale, tingimusel et see võimaldab komisjoni otsuse kohest ja tõhusat täitmist. Sel eesmärgil ja juhuks, kui toimub siseriikliku kohtu menetlus, peavad kõnealused liikmesriigid võtma kõik vajalikud ja nende vastavas õigussüsteemis kättesaadavad meetmed, sealhulgas ajutised meetmed, ilma et see piiraks ühenduse õiguse kohaldamist.”

4 Sama määruse artikli 23 lõike 1 kohaselt:

„Kui kõnealune liikmesriik ei täida tingimuslikku või negatiivset otsust, eriti artiklis 14 osutatud juhtudel, võib komisjon anda asja otse Euroopa […] Kohtusse vastavalt [EÜ] artikli [88] lõikele 2.”

Asjaolud ja otsus 2006/261

5 Oma otsuse 2006/261 artiklis 1 leidis komisjon, et ühisturuga on kokkusobimatu riiklik abikava, mida Itaalia Vabariik rakendas maksusoodustustena mõnel Euroopa reguleeritud turul noteerimiseks heakskiidu saanud äriühingute suhtes.

6 Nagu tuleneb nimetatud otsusest, kujutas kõnealune abikava endast kahte liiki majanduslikku soodustust. Esiteks kehtestas see meede äriühingutele, mille noteerimine reguleeritud väärtpaberibörsil on heakskiidu saanud, 20% võrra vähendatud ettevõtte tulumaksu, suurendades sellega kolme aasta jooksul netotulu, mille need äriühingud saavad majandustegevusest. Teiseks vähendas kava maksustavat tulu majandusaastal, mil toimus börsil noteerimise tehing. Peale selle toovad nimetatud vähendamised 2004. aasta tulude suhtes kaasa madalama tegeliku maksumäära kohaldamise.

7 Pärast ametliku uurimise alustamist teavitasid Itaalia ametiasutused avalikult potentsiaalseid kavast kasusaajaid, millised on võimalikud tagajärjed, kui see institutsioon peaks tuvastama, et käesolev abikava kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut abi. Komisjon leidis, et igal juhul tuleb tagasi nõuda abi, mille on kasusaajad võimaluse korral juba kätte saanud.

8 Täpsemalt on otsuse 2006/261 artiklites 2–4 sätestatud:

„Artikkel 2

Itaalia tühistab […] abikava selle majandusaasta algusest, kuhu jääb käesoleva otsuse teatamise kuupäev.

Artikkel 3

1. Itaalia võtab kõik vajalikud meetmed selleks, et juba ebaseaduslikult antud abi […] kasusaajatelt tagasi saada.

2. Tagastamine toimub viivitusteta ja vastavalt riiklikele õigusmenetlustele tingimusel, et need võimaldavad käesoleva otsuse kohest ja tõhusat täideviimist.

3. Tagastamine viiakse läbi võimalikult kiiresti. Eriti juhul, kui abi on juba kättesaadavaks tehtud jooksva majandusaasta jooksul tasumisele kuuluvate maksude vähendamise läbi, peab Itaalia tagasi nõudma kõik tasumisele kuuluvad maksud 2004. aastaks ette nähtud viimase ülekandega.

4. Tagastatav abi hõlmab intresse, mida hakatakse arvestama alates kuupäevast, mil abi kasusaajatele kättesaadavaks muudeti, kuni tegeliku tagastamiskuupäevani.

5. Intresse arvestatakse vastavalt määruse (EÜ) nr 794/2004 V jaotisele.

6. Kahe kuu jooksul käesoleva otsuse teatamisest kohustab Itaalia kõiki artiklis 1 käsitletud abist kasusaajaid ebaseaduslikku abi intressidega tagasi maksma.

Artikkel 4

Itaalia teavitab komisjoni kahe kuu jooksul käesolevast otsusest teatamise kuupäevast otsuse täitmiseks vastuvõetud ja ettenähtud meetmetest. Nimetatud teave edastatakse küsimustiku abil, mis on esitatud käesoleva otsuse 1. lisas. Samaks tähtajaks esitab Itaalia kõik dokumendid, mis kinnitavad tagastamismenetluse käivitamist ebaseaduslikust abist kasusaajate suhtes.”

Otsuse 2006/261 peale esitatud hagi

9 26. mail 2005 esitas Itaalia Vabariik Euroopa Ühenduste Üldkohtusse hagiavalduse, milles palus tühistada otsus 2006/261. Itaalia Vabariik ei esitanud ajutiste meetmete kohaldamise taotlust.

10 Üldkohus jättis nimetatud hagi 4. septembri 2009. aasta otsusega T‑211/05: Itaalia vs. komisjon (EKL 2009, lk II‑2777) rahuldamata. Itaalia Vabariik esitas 16. novembril 2009 nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse. See apellatsioonkaebus, mis on registreeritud numbri C‑458/09 P all, on praegu Euroopa Kohtus pooleli.

Kohtueelne menetlus

11 17. märtsil 2005 teatati otsusest 2006/261 Itaalia Vabariigile.

12 Selleks et seda otsust täita, võtsid Itaalia ametiasutused vastu rea meetmeid ja teavitasid nendest komisjoni. Nende meetmete täitmise menetlus toimus järgmiselt:

– koostati otsuse 2006/261 täitmiseks seaduseelnõu;

– seaduse vastuvõtmisel õigusloomemenetluse raskuste tõttu valisid Itaalia ametiasutused 2006. aasta juulis ebaseadusliku abi tagasinõudmise halduslike vahendite kaudu;

– Agenzia delle Entrate (edaspidi „Agenzia”) saatis asjaomastele maksumaksjatele eelteatise, mis sisaldas nõuet tasuda võlgnetavad summad 60 päeva jooksul, ja ta määras kindlaks asjakohased koodid, et võimaldada abisaajatel saadud abi ja intress omal algatusel tagastada; kontrolli ja tagasinõudmise menetlust läbi viivatele üksustele ja talitustele saadeti enne 30. septembrit 2006 spetsiaalsed märgukirjad;

– kaks äriühingut esitasid Itaalia maksukohtule abi tagastamist käsitlevate korralduste peale hagi; üks äriühing kaotas esimeses kohtuastmes ja seetõttu maksis võlgu olevad summad 1. aprillil 2009 täielikult tagasi; teise äriühingu puhul, kes oli peamine abisaaja, peatas Commissione tributaria provinciale di Modena tasumise korralduse täitmise, kusjuures peatamise määrav põhjus oli tõsiasi, et nimetatud korraldus oli antud ilma õigusliku aluseta; arutades esimese astme kohtu selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebust, millega nimetatud tasumise korraldus tühistati, peatas Commissione tributaria regionale di Bologna oma määrusega menetluse, kinnitades eelkõige seda, et otsuse 2006/261 peale esitatud tühistamishagi on Üldkohtu menetluses (kohtuasi T‑211/05);

– Itaalia seadusandja püüdis menetluslikku probleemi, mis tulenes abi tagasinõudmist puudutava korra täitmise peatamisest siseriikliku kohtu poolt, lahendada seadusandlikul teel, võttes vastu 8. aprilli 2008. aasta dekreetseaduse nr 59 (GURI nr 84, 9.4.2008, lk 3; edaspidi „dekreetseadus nr 59/2008”), mis muudeti 6. juuni 2008. aasta seadusega seaduseks nr 101 (GURI nr 132, 7.6.2008, lk 4).

13 Komisjon rõhutas kogu kohtueelse menetluse kestel, et otsus 2006/261 tuleb kohe ja tõhusalt täide viia. Lisaks küsis ta korduvalt lisateavet ja ‑selgitusi abisaajate ja tagastamist käsitlevate õigusnormide vastuvõtmise üksikasjalike eeskirjade kohta. Komisjon esitas need küsimused kas seetõttu, et tema arvates oli Itaalia ametiasutuste esitatud teave ebapiisav, või siis seetõttu, et teavet abi tagasinõudmise edenemise kohta oli vaja ajakohastada. Itaalia ametiasutused teavitasid komisjoni paljude järjestikuste kirjadega otsuse 2006/261 täitmise seisust ja selle üksikasjalikest eeskirjadest.

14 Komisjon juhtis Itaalia Vabariigi tähelepanu ebaseadusliku abi tagastamise menetluse ebapiisavusele, sest alusetult saadud abi summa, mida ei olnud veel tagastatud, ulatus 2008. aasta oktoobris 4 365 265,04 euroni (abi ja intress). Seega ei olnud komisjoni arvates abi tagastamine vaatamata seadusandlikule sekkumisele edenenud. Nendel põhjustel otsustas komisjon esitada käesoleva hagiavalduse.

Hagi

Poolte argumendid

15 Komisjon väidab oma hagiavalduses, et liikmesriik, kes on ebaseadusliku abi tagastamiseks kohustava otsuse adressaat, peab EÜ artikli 249 alusel võtma kõik vajalikud meetmed, et kindlustada nimetatud otsuse täitmine.

16 Komisjoni arvates kujutab tagastamise kohustus endast tõelist tulemuse saavutamise kohustust. Lisaks ei pea tagastamine olema mitte ainult tõhus, vaid ka kohene.

17 Mis puudutab selle seaduse esialgset eelnõud, mille Itaalia Vabariik kavatses otsuse 2006/261 täitmiseks vastu võtta, siis on komisjon korduvalt meelde tuletanud, et sellise õigusakti valik ei kujuta endast kõige adekvaatsemat vahendit, et tagada nimetatud otsuse kohene ja tõhus täitmine.

18 Siseriiklike menetluste kohaldamine ei tohi olla takistuseks tõhusa konkurentsi taastamisele. Vastupidi, need menetlused tuleb kehtestada eesmärgiga tagada otsuse 2006/261 tõhusus.

19 Lisaks märgib komisjon, et ainus alus, millele Itaalia Vabariik võib käesolevas kohtuasjas tugineda, on väide, et otsuse 2006/261 nõuetekohane täitmine on täiesti võimatu. Itaalia ametiasutused ei ole kordagi viidanud sellele, et see oli mingiski mõttes täiesti võimatu.

20 Täitmise täieliku võimatuse tingimus ei ole täidetud, kui kostjaks olev liikmesriik piirdub nagu käesolevas kohtuasjas sellega, et ainult teavitab komisjoni otsuse 2006/261 elluviimisel esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest, üritamata tegelikult asjaomastelt ettevõtjatelt abi tagasi saada ja esitamata komisjonile alternatiivseid võimalusi selle otsuse elluviimiseks, mis võimaldaksid neist raskustest üle saada.

21 Seoses siseriiklike kohtute otsustega, millega määrati peatamismeetmed, rõhutab komisjon, et tõhususe põhimõtet tuleb kohaldada ka siseriiklikes kohtutes. Abisaaja esitatud võimaliku taotluse puhul peatada tagasinõudmise meetme rakendamine on siseriiklik kohus kohustatud kohaldama kohtupraktikas ette nähtud tingimusi, et vältida seda, et tagasinõudmise otsus kaotaks oma kasuliku toime. Niisiis ei vastanud siseriiklike kohtute kohaldatud peatamismeetmed käesolevas kohtuasjas nõuetele, mis tulenevad viidatud kohtupraktikast.

22 Kuigi käesoleva kohtuotsuse punktis 12 nimetatud dekreetseaduse nr 59/2008 kohaselt peab siseriiklik kohus otsuse täitmise peatamise korral, mille põhjus on tagasinõudmise otsuse ebaseaduslikkus, üldjuhul esitama selle kohta Euroopa Kohtule viivitamata eelotsusetaotluse, on komisjon arvamusel, et sellel siseriiklikul õigusaktil ei näi olevat märkimisväärset mõju siseriikliku kohtu menetluspraktikale. Komisjon rõhutab, et pärast rohkem kui nelja aasta möödumist otsuse 2006/261 vastuvõtmisest on Itaalia ametivõimud tagasi nõudnud vaid 25,91% abist, mille kohta oli saadetud tasumise korraldus.

23 Seoses otsuse 2006/261 peale Üldkohtusse esitatud tühistamishagiga rõhutab komisjon, et Itaalia Vabariik vaidlustas nimetatud otsuse, ilma et ta oleks siiski nõudnud selle otsuse täitmise peatamist. Commissione tributaria provinciale di Modena määruses ei tehtud siiski ühtegi viidet ei sellele, et Üldkohtus oli menetlus pooleli, ega ka selle otsuse võimalikele vigadele, vaid määruses tugineti ainult sellele, et väidetavalt puudus abi tagastamist puudutaval korral, mille olid Itaalia ametivõimud vastu võtnud, õiguslik alus.

24 Lõpuks märgib komisjon seoses kahe abisaajast äriühinguga, et alates 31. oktoobrist 2008 ei ole antud mingit teavet selle kohta, kas seoses apellatsioonkaebusega on toimunud muudatusi, ega ka tagastamise seisu kohta. Sellises olukorras on rikutud teatamiskohustust, mis lasub Itaalia ametiasutustel nii otsuse 2006/261 artikli 4 kui ka EÜ artikli 10 kohaselt.

25 Itaalia Vabariik väidab, et liidu õigus ei kohusta kasutama riigiabi tagasinõudmiseks eraldi menetlust, vaid nõuab ainult seda, et siseriiklikke menetlusi kohaldataks tingimusel, et siseriiklik menetlus võimaldab otsust 2006/261 kohe ja tõhusalt täita.

26 Itaalia põhiseaduse kohaselt saab ainult normatiivse meetmega korraldada haldusmenetluslikku sissenõudmist ja määrata selle käigus tagasinõutavad summad. Lisaks näib käesoleva kohtuotsuse punktis 17 nimetatud seaduseelnõu soodustavat abi tagastamist omal algatusel, et tagastamist kiirendada.

27 Itaalia Vabariik märgib ka seda, et tõsiasi, et sihtliikmesriik ei saa esitada muid väiteid peale täitmise täieliku võimatuse, ei takista liikmesriigil, kes sellist otsust, nagu käesolevast vaidlusest pärinev otsus, riigiabi kohta täites põrkub raskustega, mida ta ette ei näinud ega saanud näha, või saab teadlikuks tagajärgedest, mida komisjon ei ole silmas pidanud, jätta need raskused viimase hinnata, tehes ettepanekuid kõnealuse otsuse asjakohaseks muutmiseks.

28 Komisjoni ja Itaalia ametiasutuste vahelises mahukas kirjavahetuses on Itaalia ametiasutused märkinud ära nii põhjused, mille tõttu nad arvasid, et tuleb võtta vastu erieeskiri, kui ka ettenägematud asjaolud, mis viisid hiljem selleni, et kehtestati algselt kavandatust erinev tagasinõudmise menetlus, nimelt menetlus, mida viiakse läbi halduslike vahendite kaudu.

29 Itaalia Vabariik väidab seoses kohtulike peatamismeetmetega, et Commissione tributaria provinciale di Modena otsus peatada tasumise korralduse täitmine oli tehtud hoolimata sellest, et Agenzia rõhutas tagasinõudmise õiguspärasust ja otsuse 2006/261 vahetult kohaldatavust Itaalia õiguskorras. Seoses Commissione tributaria regionale di Bolognas toimunud menetlusega oli Agenzia esitanud sellesse kohtusse nõude tühistada peatamismäärus, mille oli teinud viimati nimetatud kohus. Pärast eespool viidatud Üldkohtu otsust Itaalia vs. komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata otsuse 2006/261 peale esitatud hagi, oli Agenzia taotlenud uuesti kõnealuse määruse tühistamist.

30 Lõpuks, seoses komisjoni väitega, mis puudutab teavitamiskohustuse rikkumist, esitas Itaalia Vabariik kostja vastuses täiendava ülevaate saadud summadest ja toimuvast kohtuvaidlusest antud küsimuses.

Euroopa Kohtu hinnang

31 Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et liikmesriik, kes on sellise otsuse adressaat, mis kohustab tagasi nõudma ebaseadusliku abi, on EÜ artikli 249 kohaselt kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada nimetatud otsuse täitmine (vt 5. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑232/05: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2006, lk I‑10071, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).

32 Liikmesriik peab võlgnetavad summad reaalselt tagasi saama (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 42). Pärast kehtestatud tähtaega hilinenult toimunud tagasimaksmine ei vasta asutamislepingu nõuetele (vt selle kohta 14. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑419/06: komisjon vs. Kreeka, punktid 38 ja 61).

33 Otsuse 2006/261 artikli 3 lõike 3 kohaselt on Itaalia Vabariik kohustatud kõnealuse abikava tühistama võimalikult kiiresti. Eriti juhul, kui abi on juba kättesaadavaks tehtud jooksva majandusaasta jooksul tasumisele kuuluvate maksude vähendamise teel, peab see liikmesriik tagasi nõudma kõik tasumisele kuuluvad maksud koos intressiga 2004. aastaks ette nähtud viimase ülekandega. Kõigil muudel juhtudel tuleb tasumisele kuuluv maks koos intressiga tagasi nõuda hiljemalt esimese maksuaasta lõpuks, mis kestis nimetatud otsusest teatamise ajal, nimelt 17. märtsil 2005.

34 Käesolevas kohtuasjas ei ole vaidlustatud seda, et palju aastaid pärast Itaalia Vabariigile otsusest 2006/261 teatamist ja pärast kõikide nimetatud otsusega kehtestatud tähtaegade möödumist ei ole see liikmesriik veel märkimisväärset osa ebaseaduslikust abist tagasi nõudnud. Selline olukord on selgelt ühitamatu liikmesriigi kohustusega võlgnetavad summad reaalselt tagasi saada ja kujutab endast otsuse 2006/261 kohese ja tõhusa täitmise kohustuse rikkumist.

35 Seoses argumentidega, mille Itaalia Vabariik enda kaitseks esitas, tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ainus alus, millele liikmesriik võib komisjoni poolt EÜ artikli 88 lõike 2 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastu tugineda, kõnealuse otsuse nõuetekohase täitmise täielik võimatus (vt eelkõige 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑177/06: komisjon vs. Hispaania, EKL 2007, lk I‑7689, punkt 46, ja 13. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑214/04: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2008, lk I‑8357, punkt 44).

36 Täitmise täieliku võimatuse tingimus ei ole täidetud, kui kostjaks olev liikmesriik ainult teavitab komisjoni otsuse elluviimisel esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest, üritamata tegelikult asjaomastelt ettevõtjatelt abi tagasi saada ja esitamata komisjonile alternatiivseid võimalusi otsuse elluviimiseks, mis võimaldaksid neist raskustest üle saada (vt eelkõige 14. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑485/03–C‑490/03: komisjon vs. Hispaania, EKL 2006, lk I‑11887, punkt 74, ja eespool viidatud 13. novembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 46).

37 Euroopa Kohus on ka otsustanud, et liikmesriik, kes komisjoni otsust riigiabi kohta täites põrkub raskustega, mida ta ette ei näinud ega saanud näha, või saab teadlikuks tagajärgedest, mida komisjon ei ole silmas pidanud, peab jätma need raskused viimase hinnata, tehes ettepanekuid kõnealuse otsuse asjakohaseks muutmiseks. Sellisel juhul peavad komisjon ja asjaomane liikmesriik vastavalt EÜ artikli 10 aluseks olevale põhimõttele, mis paneb liikmesriikidele ja liidu institutsioonidele vastastikused kohustused teha lojaalset koostööd, niisuguste raskuste ületamiseks heas usus koostööd tegema, järgides rangelt asutamislepingu sätteid ja eelkõige neid, mis puudutavad riigiabi (vt eelkõige 4. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑348/93: komisjon vs. Itaalia, EKL 1995, lk I‑673, punkt 17; 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑99/02: komisjon vs. Itaalia, EKL 2004, lk I‑3353, punkt 17; 1. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑207/05: komisjon vs. Itaalia, EKL 2006, lk I‑70, punkt 47, ja 6. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑280/05: komisjon vs. Itaalia, EKL 2007, lk I‑181, punkt 20).

38 Selles osas tuleb rõhutada, et oma kontaktides komisjoniga ja Euroopa Kohtus toimuva menetluse käigus ei osundanud Itaalia Vabariik otsuse 2006/261 täitmise täielikule võimatusele, mis on käesoleva kohtuotsuse punktis 35 märgitud kohtupraktika kohaselt ainus lubatud alus, millele tugineda.

39 Tegelikult piirdus Itaalia valitsus sellega, et ainult teavitas komisjoni selle otsuse elluviimisel esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest.

40 On tõsi, et Itaalia seadusandja püüdis tagasinõudemenetluse ajal tõsiselt tagada tagasinõudmise tõhusust, võttes vastu dekreetseaduse nr 59/2008. Täpsemalt selgub toimikust, et nimetatud dekreetseadusega, mille eesmärk on lahendada menetluslik probleem, mis oli tõusetunud abi tagasinõudmist puudutava korra täitmise peatamise tõttu siseriikliku kohtu poolt, püüti kiirendada juba pooleliolevate vaidluste lahendamist.

41 Ometi ei võimaldanud dekreetseadus nr 59/2008 vältida viivitust otsusega 2006/261 ette nähtud abi tagasinõudmisel. See dekreetseadus võeti nimelt vastu 8. aprillil 2008, see tähendab pärast 7. veebruari 2007, mil Commissione tributaria provinciale di Modena tegi otsuse, millega peatati ebaseadusliku abi põhilisele saajale adresseeritud tasumise korralduse täitmine. Pealegi peatas apellatsioonikohus vaatamata kõnealuse dekreetseaduse jõustumisele põhilist abisaajat puudutava menetluse.

42 Tuleb märkida, et hilinenult tehtud või ebatõhusaks osutunud seadusandlikud katsed tagada siseriiklikes kohtutes komisjoni selle otsuse täitmine, millega kohustatakse liikmesriiki ebaseaduslikku abi tagasi nõudma, ei vasta käesoleva kohtuotsuse punktides 31 ja 32 viidatud kohtupraktikast tulenevatele nõuetele.

43 Tuleb lisada, et Itaalia ametiasutused ei ole igal juhul esitanud nõuet muuta Commissione tributaria provinciale di Modena 7. veebruari 2007. aasta otsust või tühistada kõnealune otsus, milles nähakse ette tasumise korralduse täitmise peatamine, vaatamata sellele, et seda laadi menetluses võib niisuguse taotluse esitada, nagu Itaalia Vabariik möönis kohtuistungil. Lõpuks, käesolevas kohtuasjas toimunud istungi päeval ei olnud Itaalia Vabariik veel teinud toiminguid, et tühistada apellatsioonimenetluse peatamine, mille oli 21. jaanuaril 2010 ette näinud Commissione tributaria regionale di Bologna.

44 Edasi, seoses komisjoni argumendiga, mis puudutab siseriiklikele kohtutele antud võimalust võtta abi tagasinõudmise käigus vastu peatamismeetmeid, tuleb meenutada, et nimetatud kohtud on vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 14 lõikele 3 kohustatud tagama ebaseadusliku abi tagasinõudmise kohustuse ette nägeva otsuse täieliku tõhususe ning jõudma lahenduseni, mis vastab selle otsuse lõppeesmärgile (vt 20. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑210/09: Scott ja Kimberly Clark, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 29).

45 Seoses Itaalia kohtute vastu võetud ajutiste peatamismeetmetega tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt (vt eelkõige 21. veebruari 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑143/88 ja C‑92/89: Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, EKL 1991, lk I‑415, ja 9. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑465/93: Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I), EKL 1995, lk I‑3761) võib selliseid meetmeid rakendada eeldusel, et on täidetud teatud tingimused, nimelt:

– kui kohtul endal on tõsiseid kahtlusi liidu akti kehtivuses ja ta esitab ise eelotsusetaotluse juhul, kui Euroopa Kohus ei ole juba lahendanud küsimust vaidlustatud akti kehtivuse kohta;

– kui asi on kiireloomuline selles tähenduses, et ajutised meetmed on vajalikud, et vältida meetmeid taotlevale poolele olulise ja korvamatu kahju tekkimist;

– kui kohus nõuetekohaselt arvestab liidu huvisid;

– kui siseriiklik kohus järgib kõigi nende tingimuste hindamisel Euroopa Kohtu või Üldkohtu otsuseid, kus käsitletakse liidu akti õiguspärasust või esialgse õiguskaitse määrust, millega nähakse ette sarnaste ajutiste meetmete võtmine Euroopa Liidu tasandil.

46 Samuti tuleb rõhutada, et siseriiklik kohus ei saa piirduda Euroopa Kohtule kehtivuse küsimust käsitleva eelotsusetaotluse esitamisega, vaid peab ajutise meetme võtmisel osutama põhjustele, mille tõttu ta arvab, et Euroopa Kohus tuvastab liidu õigusakti tühisuse (eespool viidatud kohtuotsus Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I), punkt 36).

47 Kahes eespool asuvas punktis toodud nõuded kehtivad ka iga meetme suhtes, mille eesmärk on peatada apellatsioonimenetlus, mille raames vaidlustatakse otsus, millega esimeses kohtuastmes tühistati ebaseadusliku abi tagasinõudmist puudutav siseriiklik korraldus.

48 Tuleb analüüsida, kas käesolevas kohtuasjas vastavad Itaalia kohtute otsused nimetatud nõuetele.

49 Itaalia kohtud tegid tagasinõudmise menetluses, mis puudutas ebaseaduslikust abist põhilist kasusaajat, peatamismäärused peamiselt kahel põhjusel. Esiteks peatas Commissione tributaria provinciale di Modena 7. veebruari 2007. aasta otsusega ebaseadusliku abi tagasinõudmise korralduse täitmise, kusjuures peatamise määrav põhjus oli tõsiasi, et nimetatud korraldus oli tehtud ilma õigusliku aluseta. Teiseks, Commissione tributaria regionale di Bologna peatas 26. mai 2009. aasta ja 21. jaanuari 2010 aasta otsustega apellatsioonimenetluse, mille käigus oli vaidlustatud nimetatud korraldust sisaldava õigusakti tühistamine esimeses kohtuastmes põhjendusel, et otsuse 2006/261 peale esitatud tühistamishagi oli Üldkohtus menetlemisel (eespool viidatud kohtuotsus T‑211/05).

50 Selle kohta tuleb märkida, et nimetatud kahest põhjusest esimesega ei saa –pidades silmas kohtupraktikat, mis tuleneb eespool viidatud kohtuotsustest Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest ning Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I) – põhjendada ebaseadusliku abi tagasinõudmist puudutava korralduse täitmise peatamist.

51 Seoses neist põhjustest teisega tuleb tõdeda, et otsuse teinud siseriiklikul kohtul, kes kavatseb peatada menetluse, mis on vajalik, et tagada komisjoni selle otsuse tõhus täitmine, millega kohustatakse liikmesriiki tagasi nõudma ebaseaduslik abi, kuna nimetatud otsuse seaduslikkus on Üldkohtus vaidlustatud, tuleb – nagu seda on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 46 – seda peatamist põhjendada, esitades argumendid, mis kinnitavad kõnealuse otsuse kehtetust.

52 Seda nõuet kinnitab tõsiasi, et Üldkohtule esitatud tühistamishagi otsuse peale, millega määratakse abi tagasinõudmine, ei peata kohustust seda otsust täita (vt eespool viidatud 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 21). Sama kehtib siis, kui nimetatud hagi menetlemisel Üldkohtu tehtud otsus on Euroopa Kohtusse esitatud apellatsioonkaebuse ese. Sellega seoses tuleb lisada, et käesolevas asjas ei ole Itaalia Vabariik palunud kohaldada ülalmainitud tühistamishagiga seoses ajutisi meetmeid.

53 Käesolevas asjas ei märgi Itaalia kohtud oma otsustes põhjuseid, mille tõttu Euroopa Liidu kohtud peaksid tuvastama otsuse 2006/261 kehtetuse. Lisaks oli menetlus peatatud 21. jaanuari 2010. aasta otsusega põhjendusel, et Üldkohtusse on otsuse 2006/261 peale esitatud hagi, vaatamata sellele, et Üldkohus jättis selle hagi 4. septembri 2009. aasta kohtuotsusega rahuldamata.

54 Lõpuks, seoses teiste tingimustega, mis peavad käesoleva kohtuotsuse punktis 45 viidatud kohtupraktika kohaselt olema täidetud, piisab sedastamisest, et kõnealustes siseriiklikes otsustes ei viidata liidu huvile ja et Commissione tributaria regionale di Bologna ei käsitlenud oma 26. mai 2009. aasta ega 21. jaanuari 2010 aasta otsuses määratud meetmete kiireloomulisuse küsimust.

55 Neil asjaoludel tuleb nentida, et Itaalia kohtud tegid peatamisotsused, eirates ilmselgelt liidu õiguses sisalduvaid riigiabi tagasinõudmise alaseid nõudeid.

56 Eelnevast järeldub, et käesolev hagi on põhjendatud osas, milles komisjon heidab Itaalia Vabariigile ette, et viimane ei ole ettenähtud tähtaegade jooksul võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada otsusega 2006/261 ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava ning nõuda kasusaajatelt tagasi neile nimetatud kava alusel antud abi.

57 Arvestades eespool punktis esitatud järeldust, ei ole vaja vaadata läbi komisjoni nõuet panna Itaalia Vabariigile süüks, et ta jättis komisjonile teatamata selles punktis mainitud meetmed, kuna tegelikult ei täitnud see liikmesriik otsust 2006/261 ettenähtud tähtaegade jooksul (vt eespool viidatud 4. aprilli 1995. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 31; eespool viidatud 14. detsembri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, punkt 82; eespool viidatud 20. septembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, punkt 54; eespool viidatud 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 30, ja eespool viidatud 13. novembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 67).

58 Seega tuleb tõdeda, et kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaegade jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada otsusega 2006/261 ebaseaduslikuks ning ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava ja nõuda abisaajatelt tagasi neile selle kava alusel antud abi, on Itaalia Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle otsuse artiklitest 2 ja 3.

Kohtukulud

59 Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Itaalia Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni sellekohasele nõudele välja mõista Itaalia Vabariigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1. Kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaegade jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada komisjoni 16. märtsi 2005. aasta otsusega ebaseaduslikuks ning ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava nr C 8/2004 (ex NN 164/2003), mida Itaalia rakendas börsil hiljuti noteeritud äriühingute kasuks, ja nõuda abisaajatelt tagasi neile kõnealuse kava alusel antud abi, on Itaalia Vabariik rikkunud selle otsuse artiklitest 2 ja 3 tulenevaid kohustusi.

2. Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Allkirjad