Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Riigi julgeoleku küsimus – Avaliku julgeoleku põhjustel võetud meetmeid välistava üldise reservatsiooni puudumine – Vastuvõetavus

(ELTL artikkel 267; ELL artikli 4 lõige 2)

2. Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Direktiiv 2004/38 – Sisenemis- ja riigis elamise õigusele avaliku korra või julgeoleku huvides kehtestatav piirang – Liikmesriiki sisenemist mittevõimaldava otsuse põhjendamine – Riigi julgeolekuga seotud täpsed ja täielikud põhjendused, mida asjaomasele isikule ei teatatud – Lubatavus – Tingimus – Riigi julgeolekuga seotud nõuete kaalumine nõuetega, mis tulenevad õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/38, artikli 30 lõige 2, artiklid 27 ja 31)

Summary

1. Kuigi eelkõige ELL artikli 4 lõike 2 kohaselt jääb riigi julgeolek iga liikmesriigi ainuvastutusse ja liikmesriikide pädevuses on seega võtta meetmeid nende sise- ja välisjulgeoleku tagamiseks, ei saa üksnes asjaolu, et otsus puudutab riigi julgeolekut, tingida seda, et liidu õigus ei ole kohaldatav.

(vt punkt 38)

2. Direktiivi 2004/38, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, artikli 30 lõiget 2 ja artiklit 31 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 arvesse võttes tõlgendada nii, et need nõuavad pädevalt siseriiklikult kohtult selle tagamist, et puudutatud isikule pädeva siseriikliku ametiasutuse poolt täpselt ja täielikult nende põhjuste, millel põhineb selle direktiivi artikli 27 alusel tehtud otsus, ja nendega seotud tõendite avaldamata jätmine oleks piiratud hädavajalikuni, ning et puudutatud isikule tehakse igal juhul nende põhjenduste põhisisu teatavaks viisil, mis võtab nõuetekohaselt arvesse tõendite vajalikku konfidentsiaalsust.

Seega peab pädev siseriiklik ametiasutus vastavalt siseriiklikele menetlusnormidele tõendama, et riigi julgeolekuhuve kahjustataks tegelikult, kui puudutatud isikule teatataks täpselt ja täielikult direktiivi 2004/38 artikli 27 kohaselt tehtud otsuse aluseks olnud põhjused ja nendega seotud tõendid. Sellest järeldub, et niisugust eeldust, et siseriikliku ametiasutuse viidatud põhjused on olemas ja põhjendatud, ei ole. Pädev siseriiklik kohus peab kontrollima sõltumatult kõiki pädeva siseriikliku ametiasutuse esitatud õiguslikke ja faktilisi asjaolusid ning ta peab vastavalt siseriiklikele menetlusnormidele hindama, kas selline teatavakstegemine on vastuolus riigi julgeolekuga.

Kui ilmneb, et nende põhjenduste puudutatud isikule teatavakstegemine on tegelikult vastuolus riigi julgeolekuga, siis tuleb direktiivi 2004/38 artikli 27 alusel tehtud otsuse õiguspärasuse üle teostatav kohtulik kontroll, mis on ette nähtud sama direktiivi artikli 31 lõikes 1, teostada niisuguses menetluses, mis tasakaalustab asjakohaselt riigi julgeolekust tulenevaid nõudeid ja nõudeid, mis tulenevad õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele, piirates samas selle õiguse kasutamise võimalikke riiveid hädavajalikuni.

Sellega seoses peab nimetatud menetlus harta artikliga 47 nõutavat arvestamist silmas pidades tagama võimalikult suures ulatuses võistlevuse põhimõtte järgimise, et võimaldada puudutatud isikul vaidlustada asjaomase otsuse aluseks olnud põhjendusi ja esitada otsusega seotud tõendite kohta seisukohti, ning seega esitada tõhusalt enda kaitseks väiteid. Eelkõige on tähtis, et puudutatud isikule teatatakse igal juhul nende põhjenduste põhisisu, mille alusel sisenemist keelav otsus on direktiivi 2004/38 artikli 27 kohaselt vastu võetud, kuna riigi julgeoleku vajalik kaitse ei saa võtta puudutatud isikult tema õigust olla ära kuulatud ja seega muuta kasutuks tema kaebeõigust, mis on ette nähtud selle direktiivi artiklis 31.

Õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele ja asjassepuutuva riigi julgeoleku kaitsmise huvi vastastikune kaalumine ei ole siiski samamoodi kohaldatav nende tõendite suhtes, mis on aluseks pädevas siseriiklikus kohtus esitatud põhjendustele. Nimelt võib nende tõendite avaldamine teatavatel juhtudel otseselt ja eriomaselt kahjustada riigi julgeolekut, kuivõrd see võib eelkõige ohustada isikute elu, tervist või vabadust või paljastada siseriiklike asutuste konkreetsel juhul kasutatud uurimismeetodid, ning seega tõsiselt takistada või isegi halvata nende asutuste ülesannete täitmist tulevikus.

Neil asjaoludel peab pädev siseriiklik kohus esiteks tagama, et kõnealuse otsuse aluseks olevate põhjenduste põhisisu tehakse puudutatud isikule teatavaks viisil, mis võtab nõuetekohaselt arvesse tõendite vajalikku konfidentsiaalsust, ning teiseks tegema siseriikliku õiguse kohaselt järeldused selle teatavakstegemise kohustuse võimalikust rikkumisest.

(vt punktid 61, 62, 64–66, 68 ja 69 ning resolutsioon)