ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: 2.1. Kas kahju tekkimise riigi (Rooma II määruse artikli 4 lõige 1) all tuleb mõista iga riiki, kuhu on kostjast ettevõtja äritegevus suunatud, nii et vaidlustatud tingimusi tuleb hinnata kohtu asukohariigi õiguse alusel, kui hagi esitamise õigusega organisatsioon esitab hagi kõnealuste tingimuste kasutamise vastu selle riigi residentidest tarbijatega tehtavates tehingutes? 2.2. Kas esineb ilmselgelt tihedam seos (Rooma II määruse artikli 4 lõige 3) kostjast ettevõtja asukohariigi õigusega, kui ettevõtja tüüptingimused näevad ette, et tema sõlmitud lepingutele on kohaldatav selle riigi õigus? 2.3. Kas õiguse valiku selline tingimus toob muudel kaalutlustel kaasa selle, et vaidlustatud lepingutingimusi tuleb hinnata kostjast ettevõtja asukohariigi õiguse alusel?
2.

Kas Code des impôts sur les revenus 1992 artikkel 285, kuivõrd see seab välismaal tasutud maksu Belgias tasumisele kuuluvast maksust maha arvamiseks tingimuse, et kapital ja vara, millelt tulu saadi, on määratud kutsetegevuseks Belgias, on vastuolus Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 49, 56 ja 58?
1.

Kas konkreetselt direktiiviga 98/59/EÜ (1) ning üldiselt ELTL artiklitega 49 ja 63 on kooskõlas niisugune siseriiklik õigusnorm nagu seaduse 1387/1983 artikli 5 lõige 3, mille kohaselt on kollektiivseteks koondamisteks teatavas ettevõttes vaja ametiasutuse luba, mis antakse järgmiste kriteeriumide alusel: a) tööturutingimused, b) ettevõtja olukord ja c) rahvamajanduse huvid?
3.

Kui Euroopa Kohus vastab ka teisele küsimusele jaatavalt: Millised nõuded peavad olema täidetud, et kohus saaks tuvastada, et teise küsimuse teises lausepooles nimetatud väide on tegelikult tõene?
ET Euroopa Liidu Teataja C 213/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Liège (Belgia) 30. märtsil 2015 – Sabrina Wathelet versus Garage Bietheres & Fils SPRL

(Kohtuasi C-149/15)

(2015/C 213/25)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Sabrina Wathelet

Vastustaja: Garage Bietheres & Fils SPRL

Eelotsuse küsimus

Kas tarbekauba „müüja” mõistet, mida käsitletakse Belgia tsiviilseadustiku artiklis 1649bis, mis lisati sinna 1. septembri 1994. aasta seadusega „Seadus tarbijakaitse kohta tarbekaupade müügi korral”, millega võeti Belgia õigusse üle Euroopa 25. mai 1999. aasta direktiiv 1999/44 (1) tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta, tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma mitte ainult kauplejat, kes annab müüjana tarbijale üle omandiõiguse tarbekaubale, vaid ka kauplejat, kes vahendab mittekutselist müüjat, olenemata sellest, kas ta saab oma sekkumise eest tasu või mitte, ja olenemata sellest, kas ta on potentsiaalsele ostjale teatanud, et müüja on üksikisik, või mitte?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiiv 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta (EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas nimetatud määruse artikli 5 lõike 1 punkt b on kohaldatav selle koha kindlaksmääramisel, kus tuli täita kohustus, mis on esimeses küsimuses nimetatud hagi nõude aluseks.
1.

Kas 10 või 20 ml pipettpudelikestes ja aerosoolina apteekide kaudu turustatavaid piiritusjookideks nimetatud vedelikke, mille etanoolisisaldus mahu järgi on 27 mahuprotsenti, tuleb pidada määruse nr 1924/2006 (1) artikli 4 lõike 3 tähenduses jookideks, mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi, kui nende pakenditele on märgitud järgmine annustamisjuhis: a) tilgutada neli tilka vedelikku klaasitäie vee sisse ja juua päeva jooksul või manustada vajaduse korral neli tilka lahjendamata, b) aerosoolina turustatavat vedelikku pihustada kaks korda keele peale?
b)

Kas seejuures on oluline, et avaliku sektori hankija on hanke tingimustesse lisanud sätte, mille kohaselt jäetakse pakkumus, mille suhtes on kohaldatav hankemenetlusest kõrvaldamise alus, arvesse võtmata ja sisuliselt täpsemalt hindamata?
ET Euroopa Liidu Teataja C 213/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 12. märtsil 2015 – Max-Heinz Feilen versus Finanzamt Fulda

(Kohtuasi C-123/15)

(2015/C 213/23)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Max-Heinz Feilen

Vastustaja: Finanzamt Fulda

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 63 lõikest 1 koostoimes artikliga 65 tuleneva kapitali vaba liikumisega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad teatavasse maksukohustuslaste klassi kuuluvate isikute poolt pärimise puhul ette pärandimaksu soodustuse juhul, kui pärandi hulka kuulub vara, mille on samasse maksukohustuslaste klassi kuuluvad isikud viimase kümne aasta jooksul enne asjaomast pärimist pärimise teel juba omandanud ja mille varasem pärimine maksustati selles liikmesriigis pärandimaksuga, samal ajal kui maksusoodustus on välistatud olukorras, kus varasema pärimise eest on pärandimaks sisse nõutud mõnes muus liikmesriigis?
1.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ, muudetud direktiiviga 2006/138/EÜ (1), artikli 183 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis enammakstud käibemaksu tagastamise tingimuste määratlemisel seab viivitusintressi (viivituse tõttu käibemaksu tagastamisel) maksmise tingimuseks 10-päevase tähtaja möödumise sellise revisjoni lõpetamisest, mille eesmärk on kindlaks teha, kas enammakstud käibemaksu tagasisaamise nõue on põhjendatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 245/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itaalia) 28. aprillil 2015 – Véronique Baudinet jt versus Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale I di Torino

(Kohtuasi C-194/15)

(2015/C 245/07)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Provinciale di Torino

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Véronique Baudinet, Adrien Boyer, Pauline Boyer, Edouard Boyer

Vastustaja: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale I di Torino

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 63 ja 65 on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et juhul, kui selle riigi resident – kes on teises liikmesriigis asuva äriühingu aktsionär – saab dividende, mis on mõlemas riigis maksustatavad, ei saa ta kasutada topeltmaksustamise vastu oma residentsusriigis maksu ümberarvutust vähemalt dividende maksva äriühingu asukohariigis tasutud maksusumma ulatuses?
2.

Kas direktiivi 2004/80/EÜ (artikli 12 lõiget 2) tuleb seega tõlgendada nii, et see nõuab, et riik kehtestaks põhimõtteliselt üldise kaitsesüsteemi või vähemalt süsteemi, millel oleks teatav miinimumsisu, ning mis on sel juhul viimase kindlaksmääramise kriteeriumid?
2.

Kas liidu õigusega, sealhulgas ELTL artikliga 56 on kooskõlas see, kui siseriiklik meede, mis kujutab endast eelnõuet sõiduki registreerimiseks või selleks, et maksta sõiduki ajutise, mitte alalise kasutamise eest proportsionaalne osa ettenähtud maksust, kohustab saama eelnevat heakskiitu või tähendab, et: i) ametiasutuste nõudel tuleb sõiduki koheseks kasutamiseks täielikult tasuda Taani registreerimismaks ning kui hiljem luba antakse, makstakse maksu kogusumma ja väljaarvutatud proportsionaalse summa vahe koos intressiga tagasi; ja/või et ii) ametiasutuste nõudel tuleb sõiduki koheseks kasutamiseks täielikult tasuda registreerimismaks ning kui eespool nimetatud luba ei anta, ei kohandata maksusummat ega maksta jääksummat pärast ajutise kasutamise lakkamist tagasi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 245/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itaalia) 11. mail 2015 – kriminaalasi Massimo Orsi süüdistuses

(Kohtuasi C-217/15)

(2015/C 245/11)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Massimo Orsi

Eelotsuse küsimus

Kas [Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7] artiklit 4 ja [Euroopa Liidu põhiõiguste harta] artiklit 50 arvestades on ühenduse õigusega kooskõlas dekreetseaduse nr 74/00 artikkel 10ter, mis lubab uurida kriminaalvastutusele võtmise võimalust isiku puhul, kellele maksuhaldur on sama teo eest (käibemaksu tasumata jätmine) juba määranud lõplikult jõustunud halduskaristuse, milleks on 30 % tasumata jäänud maksust.
1.

Kas direktiivi 2011/95/EL (1) artikli 9 lõike 1 punkti a koostoimes artikli 10 lõike 1 punktiga b tuleb tõlgendada nii, et a) tuleb eeldada Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „põhiõiguste harta”) artikli 10 lõikega 1 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 9 lõikega 1 tagatud usuvabaduse rasket rikkumist ja seega direktiivi 2011/95 artikli 9 lõike 1 punktis a märgitud tagakiusamist, kui teatava usudoktriiniga, mida taotleja tunnistab ja kuulutab, ette nähtud usulised toimingud või käitumine, mis on selle usukäsituse keskne osa või põhineb taotleja religioossel uskumusel, olles eriti tähtis tema usulise identiteedi säilitamiseks, on asjaomases päritoluriigis karistuse ähvardusel keelatud, või b) on nõutav, et teatavat usku tunnistav ja kuulutav taotleja tõendab täiendavalt, et sellise usukäsituse keskse osana ette nähtud usulised toimingud või käitumine, mis on tema päritoluriigis karistuse ähvardusel keelatud, on tema usulise identiteedi säilitamiseks „eriti tähtsad” ja selles tähenduses „vajalikud”?
1.

Kas seadusega tsiviilkohtule ette nähtud võimalus teha otsus kohtuasjas, mille ese on vanemate erimeelsus lapse välismaale suundumise ja talle isikut tõendavate dokumentide väljastamise küsimuses, ning kohaldatav materiaalõigus näeb siinkohal ette vanemlike õiguste ühise teostamise lapse suhtes, on menetlus, mille ese on „vanemliku vastutuse tekkimine, teostamine, piiramine või äravõtmine” nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 (1), mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses koosmõjus artikli 2 punktiga 7, millele on kohaldatav määruse nr 2201/2003 artikli 8 lõige 1?
3.

Apellatsioonkaebuse kolmandas väites leiab apellant, et rikutud on võrdsuse põhimõtet. Tagatise kui riigiabi väärtuse arvutamisel olenevalt sellest, kas tegemist on lubatud või keelatud riigiabiga, on sisuliselt sama asja ilma objektiivse põhjenduseta erinevalt koheldud. Lisaks eristab Üldkohus õiguslikult vääralt 0,5 % meetodi kohaldamisel tagatisi, mis on antud enne ja pärast 2000. aasta teatist tagatiste andmise kohta. Komisjoni praktika Saksamaa suhtes on käesoleval juhul siiski spetsiifilisem kui üldine teatis tagatiste kohta ja siin vaidlusalune arvutamise meetod oleks lubatav ka sellisel juhul, kui seda oleks hinnatud 2000. aasta teatise alusel tagatiste andmise kohta.
4.

Üldkohus rikkus kinnisasja müügilepingu § 4 punkti 6 hinnates mitu korda õigusnormi; selles punktis on ette nähtud, et abi saaja peab lammutama kõik kinnisasjal olevad hooned ja maksma kinnisasja võõrandajale teatud summa, kui kinnisasja üleandmisele järgneva kümne aasta jooksul ei ole lammutamist täielikult või osaliselt teostatud või ilmneb, et lammutamise turuhind on madalam kui eespool mainitud 1 4 00 000 eurot.
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (edaspidi: „käibemaksudirektiiv”) artikli 1 lõiget 2, artikli 2 lõike 1 punkte a ja c, artikli 14 lõiget 1, artikli 24 lõiget 1, artiklit 73, artikli 78 lõike 1 punki b ja artikli 135 lõike 1 punkti b (1) tuleb tõlgendada selliselt, et integreerija ja integreeritava vahelise lepingu alusel kaubatarneid ja krediidi andmist tuleb käibemaksu seisukohast käsitleda sõltumatute (distinct and independent) tehingutena või selliselt, et sõlmitakse selline üks (single) tehing, mille puhul tarnitud kauba hind ja antud krediidi intress kuulub maksustatava väärtuse alla?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav: Kas kaubamärgi kasutamise eest makstav litsentsitasu tolliseadustiku artikli 32 lõike 1 punkti c tähenduses saab olla kauba ühendusse eksportimiseks müümise tingimus tolliseadustiku artikli 32 lõike 5 punkti b tähenduses, olgugi et selle maksmist nõudis ettevõtja, kes on müüja ja ostjaga seotud, ja see on tasutud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Ireland (Iirimaa) 22. mail 2015 – Minister for Justice and Equality versus Francis Lanigan

(Kohtuasi C-237/15)

(2015/C 236/40)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Ireland

Põhikohtuasja pooled

Loovutamise taotleja: Minister for Justice and Equality

Üleandmise vastustaja: Francis Lanigan

Eelotsuse küsimused

1. Millised tagajärjed tulenevad 13. juuni 2002. aasta raamotsuse Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (2002/584/JSK) (1) artiklis 17 – tõlgendatuna koostoimes selle raamotsuse artikliga 15 – ette nähtud tähtaegade järgimata jätmisest?

2. Kas 13. juuni 2002. aasta raamotsuse Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (2002/584/JSK) artiklis 17 ette nähtud tähtaegade järgimata jätmisest tulenevad õigused isikule, keda on enne üleandmisotsuse tegemist peetud ette nähtud tähtaegadest kauem vahi all?

(1) EÜT L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: kas võrdväärsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus võib asuda seisukohale, et ametiasutuse poolt tähtajaliselt tööle võetud töötaja ja määratud ajaks ametisse nimetatud ametniku olukord on sarnane, kui on toimunud tähtajaliste teenistus- või töösuhete kuritarvitav kasutamine, või peab liikmesriigi kohus lisaks tööandja samasusele, tehtud töö samasusele või sarnasusele ja teenistus- või töösuhte tähtajalisusele võtma sarnasuse hindamisel arvesse muid asjaolusid, näiteks isiku töö- või teenistussuhte erilist laadi või ametiasutuse enesekorraldamise pädevust, mis õigustavad nende kahe olukorra erinevat käsitlemist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/24

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia) 20. aprillil 2015 – Taser International Inc. versus SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

(Kohtuasi C-175/15)

(2015/C 236/33)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Taser International Inc.

Kostjad: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artiklit 24 tuleb tõlgendada nii, et väljendiga „käesoleva määruse muudest sätetest tulenev pädevus” peetakse silmas ka olukordi, milles sellise lepingu pooled, millega võõrandatakse õigused Euroopa Liidu liikmesriigis registreeritud kaubamärgile, leppisid üheselt mõistetavalt ja vaidlustamata kokku, et ükskõik missuguse lepinguliste kohustuste täitmist käsitleva vaidluse lahendavad niisuguse riigi kohtud, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriik ja milles on hageja elukoht (asukoht), samas kui hageja pöördus selle Euroopa Liidu liikmesriigi kohtu poole, mille territooriumil on kostja elukoht (asukoht)?

Kas juhul, kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav,

tuleb sama määruse artikli 23 lõiget 5 tõlgendada nii, et selles ei ole peetud silmas lepingutingimust, millega kohtualluvus antakse riigile, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriik, ning kohus, kelle poole pöörduti määruse artikli 2 alusel, määrab kohtualluvuse seega kindlaks oma siseriiklikus õiguses sätestatud rahvusvahelise eraõiguse normide kohaselt?

Kas vaidlust, mille ese on selle vaidluse poolte vahel sõlmitud lepinguga võetud niisuguse kohustuse täitmine kohtu teel, milleks on Euroopa Liidu liikmesriigis registreeritud kaubamärgi õiguste võõrandamine, võib pidada vaidluseks, mis on seotud õigusega, mis „kuulub hoiuleandmisele või registreerimisele” määruse artikli 22 punkti 4 tähenduses, võttes arvesse asjaolu, et selle riigi õiguse kohaselt, kus kaubamärk on registreeritud, tuleb kaubamärgiõiguste võõrandamine registreerida kaubamärgiregistris ja avaldada ametlikus tööstusomandi teatajas?

Kas juhul, kui vastus on eitav, on määruse artikliga 24 vastuolus see, kui kohus, kelle poole pöörduti määruse artikli 2 alusel niisuguses olukorras, nagu on kirjeldatud eespool esitatud eelotsuse küsimuses, tuvastab, et ta ei ole pädev asja kohta otsust tegema, isegi kui kostja ilmus sellesse kohtusse, mis on viimase astme kohus, vaidlustamata selle kohtu pädevust?

(1) ELT L 12, lk 1.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: kas võrdväärsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus võib asuda seisukohale, et ametiasutuse poolt tähtajaliselt tööle võetud töötaja ja määratud ajaks täiendava ametniku ametikohale nimetatud erieeskirjade kohaldamisalasse kuuluva ametniku olukord on sarnane, kui on toimunud tähtajaliste teenistus- või töösuhete kuritarvitav kasutamine, või peab liikmesriigi kohus lisaks tööandja samasusele, tehtud töö samasusele või sarnasusele ja teenistus või töösuhte tähtajalisusele võtma sarnasuse hindamisel arvesse muid asjaolusid, näiteks isiku töö- või erieeskirjade kohaldamisalasse kuuluva teenistussuhte erilist laadi või ametiasutuse enesekorraldamise pädevust, mis õigustavad nende kahe olukorra erinevat käsitlemist?
—

tühistada komisjoni 26. veebruari 2013. aasta rakendusotsus 2013/123/EL (teatavaks tehtud numbri C(2013) 981 all), mille kohaselt Euroopa Liidu rahastamine ei kata teatavaid kulutusi, mida liikmesriigid on teinud Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastu, Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames (1), osas, milles see jätab Euroopa Liidu rahastamise alt välja 2 8 7 63 238,60 euro ja 5 6 88 440,96 euro suurused kulutused, mille on teinud Poola Vabariigi akrediteeritud makseasutus;
ET Euroopa Liidu Teataja C 228/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 29. aprillil 2015 – Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-198/15)

(2015/C 228/07)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Eelotsuse küsimused

Eelotsuse küsimused puudutavad nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 (1) tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku, mida on muudetud komisjoni määrusega (EÜ) nr 1549/2006, I lisa rubriiki 8713.

1. Kas fraas „puudega inimestele mõeldud” puudutab „ainult” puudega inimesi?

2. Mida tähendab fraas „puudega inimesed”; eelkõige: a) kas see hõlmab ainult inimesi, kel on lisaks sellele, et nende liikumisvõime on piiratud, veel mõni puue või ka inimesi, kel on ainult piiratud liikumisvõime? b) kas sõna „puudega” on laiema tähendusega kui see, et inimesel on vaid mõni võime marginaalselt piiratud? c) Kas mõni piiratud võime, mis on ajutine, nagu näiteks murtud jalg, võib olla puue?

3. Kas 4. jaanuari 2005. aasta dokument „Kombineeritud nomenklatuuri (KN) ühetaoline kohaldamine” (2005/C 1/03) (2) muudab lausega, et kõnealustel sõidukitel ei ole mitte kunagi eraldiasetsevat roolisammast, rubriigi 8713 tähendust?

4. Kas see, et sõidukit võib kasutada puudeta inimene, mõjutab tariifiklassifikatsiooni, kui saab öelda, et asjaomasel sõidukil on puuet leevendavad omadused?

5. Kui kasutatavus puudeta inimeste jaoks on samuti oluline kaalutlus, siis kuivõrd peaksid sellise kasutamise miinused mängima olulist rolli sellise kasutatavuse kindlaksmääramisel?

(1) EÜT L 301, lk 1.

(2) Euroopa Liidu kombineeritud nomenklatuuri selgitavad märkused (ELT C 137, lk 1).
2.

kas ühenduse õiguskorraga, eriti direktiivi 2003/96/EÜ artiklitega 11 ja 17, on vastuolus õigus- ja haldusnormid (nagu need, mis kehtivad Itaalia õiguskorras ja mida on kirjeldatud käesolevas kohtumääruses), millega – ühest küljest – on tehtud valik kehtestada eespool viidatud artikli 17 tähenduses „energiamahukate” ettevõtjate poolt energiatoodete (elektri) tarbimise suhtes maksusoodustuste süsteem ning mis – teisest küljest – piiravad nende soodustuste saamise võimalust nii, et need on ette nähtud üksnes tootmissektoris tegutsevatele „energiakulukatele” ettevõtjatele, välistades need teistes sektorites tegutsevate ettevõtjate jaoks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 254/12

Euroopa Liidu Nõukogu 1. juunil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 19. märtsi 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-412/13: Chin Haur Indonesia, PT versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-259/15 P)

(2015/C 254/16)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: S. Boelaert, Rechtsanwalt R. Bierwagen ja Rechtsanwalt C. Hipp)

Teised menetlusosalised: Chin Haur Indonesia, PT, Euroopa Komisjon, Maxcom Ltd

Apellandi nõuded

Nõukogu palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 19. märtsi 2015. aasta otsus kohtuasjas T-412/13: Chin Haur Indonesia, PT vs. Euroopa Liidu Nõukogu, mis toimetati nõukogule kätte 23. märtsil 2015;

— jätta vaidlustatud määruse (1) peale Chin Haur, PT esimeses astmes esitatud tühistamishagi rahuldamata, ja

— mõista nõukogu esimese astme ja apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulud välja Chin Haur, PT-lt.

Teise võimalusena

— saata kohtuasi Üldkohtusse tagasi uueks arutamiseks;

— otsustada mõlema kohtuastme menetlusega seotud kohtukulude kandmine edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus tõlgendas vääralt algmääruse (2) artikli 13 lõiget 1, kui järeldas, et nõukogul ei olnud piisavalt tõendeid, et asuda seisukohale, et hageja oli seotud ümberlaadimisega. Üldkohtu tõlgendus, mille ta andis tingimustele, mille äriühingud peavad täitma, et nad laiendatud meetmetest vabastataks, on vastuolus algmääruse artikli 13 ülesehtitusega (esimene väide).

Üldkohtu järeldust, et nõukogul ei olnud Üldkohtule esitatud dokumentide alusel tõendeid, mille põhjal ta oleks vaidlustatud otsuses saanud järeldada, et hageja oli seotud ümberlaadimisega, ei ole nõuetekohaselt põhjendatud. Vastupidi vaidlustatud kohtuotsuses märgitule, arvestades seda, et ümberlaadimine oli siseriiklikul tasandil nõuetekohaselt tõendatud ning et hageja vabastamise taotlus ei olnud põhjendatud, said nõukogu ja seejärel Üldkohus faktide põhjal pealegi järeldada ainult seda, et hageja oli ümberlaadimisega seotud. Vastupidisele järeldusele jõudes moonutas Üldkohus fakte (teine väide).

(1) Nõukogu 29. mai 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 501/2013, millega laiendatakse Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes määrusega (EL) nr 990/2011 kehtestatud lõplikku dumpinguvastast tollimaksu Indoneesiast, Malaisiast, Sri Lankalt ja Tuneesiast lähetatud jalgrataste impordile olenemata sellest, kas päritolumaana on deklareeritud Indoneesia, Malaisia, Sri Lanka või Tuneesia või mitte (ELT L 153, lk 1).

(2) Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51).
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik võttis vastu ja jättis kehtima õigusnormid, mis näevad ette esmase eluaseme vabastamise pärandimaksust ja on diskrimineerivad, kuna neid kohaldatakse ainult nende Euroopa Liidu kodanike suhtes, kes elavad Kreekas, siis on ta rikkunud ELTL artiklist 63 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi;