ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse nii, et direktiivi 2006/123 III peatüki kohaldatavuse hindamisel tuleb lähtuda asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust reguleerivaid asutamislepingu sätteid puhtalt siseriiklikus olukorras käsitlevast Euroopa Kohtu praktikast: a) Kas siseriiklikud kohtud peavad direktiivi 2006/123 III peatüki sätteid kohaldama sellises olukorras nagu käesolev, kus teenuseosutaja ei ole kasutanud asutamisvabadust piiriüleselt ega paku teenuseid piiriüleselt, kuid tugineb sellegipoolest kõnealustele sätetele? b) Kas sellele küsimusele vastamiseks on oluline, et bordelli käitaja osutab teenuseid põhiliselt teistest liikmesriikidest ja mitte Madalmaadest pärit iseseisvalt tegutsevatele prostituutidele? c) Kas sellele küsimusele vastamiseks tuleb välja selgitada, kas teistes liikmesriikides asuvad ettevõtjad on tegelikult avaldanud või avaldavad huvi asutada Amsterdamis aknabordelle?
—

Teine väide: Toshiba väidab, et Üldkohus moonutas selle kirja sisu, milles teine menetlusosaline väitis, et ta ei vaidlusta komisjoni järeldusi. Komisjon leidis, et see kiri asendab selle poole varasemaid ütlusi, mis kinnitasid, et ta ei ole EMP-s müügiga tegelenud. Sellegipoolest tugineb Üldkohus tõendite moonutamisele, järeldades, et EMP turulepääsemise piirangud ei olnud ületamatud. Toshiba seetõttu väidab, et vaidlustatud kohtuotsus ja vaidlustatud otsus tuleb tühistada.
—

tuvastada, et kuna Ühendkuningriik nõuab, et lapsetoetuse või lapse kohta antava maksusoodustuse taotlejal peab olema Ühendkuningriigis elamise õigus, siis on ta rikkunud määrusest nr 883/2004 (1) tulenevaid kohustusi;
3.

Kas eespool esitatut arvesse võttes on mõeldav, et olenemata sellest, et isendil on olemas liikmesriigi tõuaretusorganisatsiooni väljastatud põlvnemistunnistus ja selles on märgitud ka viidatud aadress, ei ole ettevõtjal antud isendi ühendusesisese kaubanduse puhul siiski õigust saada eksporditoetust, sest seda isendit ei loeta eespool toodud sisuga tunnistuse olemasolust hoolimata siiski tõupuhtaks aretusveiseks?
2.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõike 1 sätteid koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 11 lõikega 1 ja artikli 12 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad panna liidu kodanikele kohustuse järgida liikmesriikide õiguse selliseid sätteid nagu rahvakogunemiste korraldamist ja pidamist käsitleva Rumeenia seaduse nr 60/1991 imperatiivsed normid, mis on ette nähtud artikli 12 lõikes 1 ja millega kaasnevad sama seaduse artikli 26 lõike 1 punktis a sätestatud karistused?
ET Euroopa Liidu Teataja C 329/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 2. juulil 2014 – Marchon Germany GmbH versus Yvonne Karaszkiewicz

(Kohtuasi C-315/14)

2014/C 329/04

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kostja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Marchon Germany GmbH

Hageja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Yvonne Karaszkiewicz

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikli 17 lõike 2 punkti a esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt võivad „uued kliendid” olla ka sellised kaubandusagendi hangitud kliendid, kellel on esindatavaga küll juba ärisuhted toodete sortimenti kuuluvate toodete tõttu, mida esindatav turustab, kuid mitte selliste toodete tõttu, mille vahendamise on esindatav teinud ülesandeks ainuüksi kaubandusagendile?

(1) EÜT L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177.
2.

Kas nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ (3), millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 14 lõike 1 punktis a sisalduvat mõistet „[energiatooted], mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks”, tuleb juhul, kui tegemist on vabasse ringlusse lubatud ja volitatud laopidaja aktsiisilaost väljaviidavate energiatoodetega, mis müüakse äritehingu käigus ostjale, kellel ei ole luba elektrienergia tootmiseks ega tõendit selle kohta, et ta on aktsiisist vabastatud lõpptarbija, ja kui see ostja müüb need tooted edasi kolmandale isikule, kellel on luba elektrienergia tootmiseks, liikmesriigi pädevate asutuste luba aktsiisimaksust vabastatud energiatoodete vastuvõtmiseks ja tõend selle kohta, et ta on aktsiisist vabastatud lõpptarbija, ning kellele volitatud laopidaja energiatooted vahetult tarnib, ilma et need läheksid tegelikult nende ostja valdusse, tõlgendada nii, et energiatooteid kasutab nende otsene ostja, kes neid teatavas menetluses aktsiisist vabastatud otstarbel tegelikult kasutusele ei võta, või tuleb viidatud mõistet tõlgendada nii, et neid kasutab kolmas isik, kes võtab need tooted tema poolt läbiviidavas menetluses aktsiisist vabastatud otstarbel, nimelt kütmiseks, mis on vajalik näiteks elektrienergia tootmiseks, tegelikult kasutusele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 372/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Frosinone (Itaalia) 6. augustil 2014 – kriminaalasi Laezza Rosaria süüdistuses

(Kohtuasi C-375/14)

2014/C 372/06

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Frosinone

Süüdistatav

Laezza Rosaria

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklist 49 jj ning artiklist 56 jj, mida on täiendatud Euroopa Kohtu 16. veebruari 2012. aasta otsusest [liidetud] kohtuasja[de]s C-72/10 [ja C-77/10) tulenevate põhimõtetega, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb loa lõpptähtaja saabumise või loa tühistamise või tagasivõtmise otsuse tõttu tegevuse lõpetamise korral ette kohustuse võimaldada vastutasuta selliste omandiõigusega hõlmatud asjade ja õiguste kasutamist, mis moodustavad mängu korraldamise ja panuste kogumise võrgu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 372/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 19. augustil 2014 – Vodafone GmbH versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-395/14)

2014/C 372/15

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Vodafone GmbH

Vastustaja: Saksamaa Liitvabariik

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ (1) elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) artikli 7 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et riigi reguleeriv asutus, kes on seadnud märkimisväärse turujõuga operaatorile kohustuseks osutada mobiiltelefonivõrgus kõne lõpetamise teenuseid ja kehtestanud direktiivi viidatud sättes ette nähtud menetlust järgides nõude taotleda osutatud teenuste eest võetava tasu kehtestamiseks luba, on kohustatud direktiivi 2002/21/EÜ artikli 7 lõike 3 kohase menetluse läbi viima iga kord enne konkreetselt taotletud tasu kehtestamiseks loa andmist?

(1) EÜT L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349.
ET Euroopa Liidu Teataja C 372/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Nürnberg (Saksamaa) 14. juulil 2014 – kriminaalasi Andreas Wittmanni süüdistuses

(Kohtuasi C-339/14)

2014/C 372/03

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Nürnberg

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pooled

Andreas Wittmann

Teine menetlusosaline: Generalstaatsanwaltschaft Nürnberg

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/126/EÜ (1) artikli 11 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et juhiloa äravõtmisega on samaväärne see, kui sõidukijuhilt ei võeta juhiluba ära üksnes seetõttu, et see oli temalt ära võetud juba varem ja tal puudub seega juhtimisõigus, ning see, kui samal ajal nähakse ette, et asjaomasele isikule ei tohi kindlaksmääratud ajavahemikul uut juhiluba anda?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/126/EÜ juhilubade kohta (ELT L 403, lk 18).
1.

Kas direktiivi 2008/115/EÜ (1) artikleid 15 ja 16 võib lojaalse koostöö põhimõtet, direktiivi eesmärkide saavutamise kasuliku mõju põhimõtet ning karistuste proportsionaalsuse, sobivuse ja mõistlikkuse põhimõtet arvestades tõlgendada nii, et nimetatud artiklite kohaselt on lubatud enne direktiivi ülevõtmist kehtinud siseriikliku õigusnormi (välismaalaste ja sisserände seaduse (peatükk 105) artikli 19 lõike 1 punktid f ja i) alusel esitada süüdistus ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku vastu – kelle väljasaatmiseks võetud sunnimeetmed ei ole tulemusi andnud ja kelle kinnipidamine on kestnud üle 18 kuu – alusel, et tal ei ole kehtivat passi ja ta ei tee ametivõimudega koostööd, et talle saatkonna kaudu kehtiv pass väljastada, viidates kartusele Iraani ametivõimude poolse tagakiusamise ees?
1.

Üldkohus jättis nõuetekohaselt põhjendamata, milles seisneb vaidlusaluste kaubamärkide segiajamise tõenäosus. Kahe kaubamärgi segiajamise tõenäosuse nõuetekohane ja objektiivne tuvastamine ei saa seisneda üksnes selle väitmises, et arvestades vastavate kaupade identsust ning nende vähest visuaalset ja foneetilist sarnasust (ning hoolimata nende kontseptuaalsest erinevusest), ei saa välistada, et asjaomane tarbija võib tajuda, et hõlmatud kaubad pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt. „Segiajamise tõenäosus” ei tähenda üksnes segiajamise võimalikkust vaid tõenäosust, et segiajamine leiab aset. Segiajamise tõenäosust ei saa eeldada ainuüksi seetõttu, et kaks kaubamärki on teataval määral sarnased, isegi kui nendega hõlmatud kaubad on identsed.
1.

Kas Euroopa Liidu õigust, täpsemalt ELTL artiklit 34, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivi 2007/46/EÜ (millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta) (1) artikli 31 lõiget 1 ning komisjoni määruse (EÜ) nr 1400/2002 (2) artikli 1 lõike 1 punkte t ja u saab tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu O.G. (Ordonanţa Guvernului, valitsuse määrus) nr 80/2000 artikli 1 lõige 2 osas, kus on sätestatud koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meede, kuna selle sätte kohaselt on selliste uute toodete ja tarvikute vabasse ringlusse laskmiseks (müügiks, turustamiseks), mis kuuluvad maanteeliikluse ohutust, keskkonnakaitset ning maanteesõidukite energiatõhusust ja varguskindlust mõjutavate toodete kategooriasse, vaja kas seda, et müüja/turustaja/ettevõtja esitaks tüübikinnitustunnistuse või tootja välja antud tunnistuse turuleviimiseks/turustamiseks nõutava sertifitseerimise kohta, või juhul, kui müüja/turustaja/ettevõtja ei ole sellist tunnistust saanud või see ei ole tema valduses, on vaja läbida kõnealuste toodete tüübikinnitusmenetlus Rumeenia autoregistris (Registrul Auto Român, edaspidi „RAR”) ja saada RARilt turule viimiseks ja/või turustamiseks mõeldud tüübikinnitustunnistus, ning arvestades, et kuigi müüja/turustaja/ettevõtja valduses on nende detailide turuleviimiseks ja/või turustamiseks vajalik vastavustunnistus, mille on tema käsutusse andnud teise ELi liikmesriigi turustaja, kes turustab neid detaile vabalt selle ELi liikmesriigi territooriumil, ei ole selline tunnistus piisav, et kõnealust kaupa vabalt ringlusse/müüki/turustamisele lubada?
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) alusel on siseriiklik kohus, kellele on esitatud vastulause sundtäitmisele, mis toimub American Expres Gold tüüpi krediitkaardi väljastamisega seotud krediidilepingu alusel – juhtumil, kui sundtäitmise luba on antud tarbija suhtes tagaselja – kohustatud kohe, kui talle on teada selleks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, hindama mh omal algatusel, kas kõnealuses lepingus ette nähtud järgmised komisjonitasud on ebaõiglased: a) – komisjonitasu kaardi väljastamise eest; b) – komisjonitasu kaardi iga-aastase haldamise eest; c) – komisjonitasu lisakaardi iga-aastase haldamise eest; d) – komisjonitasu kaardi uuendamise eest; e) – komisjonitasu kaardi asendamise eest; f) – komisjonitasu PIN-koodi vahetamise eest; g) – komisjonitasu sularaha väljavõtmise eest pangaautomaadist ja -kontorist (nii oma panga kui ka teiste pankade omadest Rumeenias või välismaal); h) – komisjonitasu välismaal ja/või Rumeenias ettevõtja osutatud teenuse või tarnitud kauba eest tehtava makse pealt; i) – komisjonitasu kontoväljavõtete väljatrüki ja edastamise pealt; j) – komisjonitasu saldo vaatamise eest pangaautomaadis; k) – komisjonitasu maksega hilinemise eest; l) – komisjonitasu krediidilimiidi ületamise eest; m) – komisjonitasu õigustamatu tasumisest keeldumise pealt, kui kõigi nende komisjonitasude summat ei ole lepingus täpsustatud?
—

Vaidlustatud kohtuotsus on vastuolus liidu õiguse üldpõhimõtetega, muu hulgas võrdse kohtlemise põhimõtte ja omavolikeeluga. Ühtlustamisameti praktika kohaselt on selge, et sõnalist osa HIPER ei saa samastada sõnaga „hyper”. Nimetatud praktika on välja kujunenud enne vaidlusaluse tähise registreerimise taotluste esitamist ja on kestnud edasi ka pärast seda. Käesolev juhtum erineb juhtudest, kus taotleja viitab üksnes varasematele registreeringutele. Asjaolust, et vaidlusaluste taotluste vaidlustamise järel ei esitanud ühtlustamisamet enam vastuväiteid kaubamärgi „HIPER” vastu, tõendab et vaidlusalune registreering on ilmselgelt vastuolus võrdse kohtlemise põhimõtte ja omavolikeeluga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 351/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský súd v Prešove (Slovakkia) 4. juulil 2014 – CD Consulting s.r.o versus Anna Pančurová jt

(Kohtuasi C-328/14)

2014/C 351/03

Kohtumenetluse keel: slovaki

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Krajský súd v Prešove

Põhikohtuasja pooled

Hageja: CD Consulting s.r.o.

Kostja: Anna Pančurová jt

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) (1) artikli 6 lõiget 1 ja nõukogu 22. detsembri 1986. aasta direktiivi 87/102/EMÜ (tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta) (2) artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, ja mille kohaselt ei saa siseriiklik kohus, kes otsustab indosseeritud vekslist tulenevate õiguste üle, põhimõtteliselt menetluse üheski staadiumis omal algatusel hinnata õigussuhte aluseks olevat lepingut, lepingutingimuse võimalikku ebaõiglast laadi ega sellise seaduse võimalikku rikkumist, mis reguleerib veksli aluseks olevas tarbijakrediidilepingus krediidi kulukuse aastamäära märkimata jätmise tagajärgi?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).

(2) Nõukogu 22. detsembri 1986. aasta direktiiv 87/102/EMÜ tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus– ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT 1987, L 42, lk 48, ELT eriväljaanne 15/01, lk 326).
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 49 koostoimes artikliga 52 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt on keelatud selliste siseriiklike õigusnormide kohaldamine, mille kohaselt on veoettevõtja, kelle registreeritud asukoht on teises liikmesriigis ja kes on oma organisatoorse üksuse kaudu asutatud Tšehhi Vabariigis, kohustatud lisaks lubadele, mis annavad Tšehhi Vabariigis asutatud veoettevõtjale õiguse osutada siseriiklikke regulaartranspordi teenuseid (linnaliiniveod), selleks et tegelda sama tegevusalaga, hankima veel eriloa, mille väljastamine on haldusasutuste pädevuses?
1.

Kuidas tuleb tõlgendada nõukogu määruse 44/2001/EÜ (1) artikli 23 lõiget 1 seoses sellega, millisel kohtul on erandlik kohtualluvus juhul, kui vaidluse poolteks olevad lepingupooled on nende vahel sõlmitud lepingu osaks olevates tüüptingimustes kokku leppinud erinevate kohtute kohtualluvuse, samuti kas hagejal on õigus valida kokkulepitud erandliku ja valikulise kohtualluvusega kohtute vahel ning kas saab teha järeldust, et kohtul, kes käesolevat vaidlust menetleb, on erandlik kohtualluvus?
1.

Kas sellise kaebuse menetlemise käigus, mis on esitatud sõltumatule ametikandjale, kellele on seadusega antud andmekaitseseaduste haldamise ja jõustamise ülesanded, ja millega väidetakse, et isikuandmeid edastatakse kolmandasse riiki (käesoleval juhul Ameerika Ühendriikidesse), mille seadused ja tavad ei taga andmesubjektile väidetavalt piisavat kaitset, on see ametikandja vaatamata direktiivi 95/46/EÜ (1) artikli 25 lõikele 6 absoluutselt kohustatud järgima ühenduse vastupidist järeldust, mis sisaldub komisjoni 26. juuli 2000. aasta otsuses 2000/520/EÜ (2), võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta (2000/C 364/01 (3)) artikleid 7, 8 ja 47?
3.

Kolmandaks on vastuoluline Üldkohtu seisukoht vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduses, et mõiste „meresinine” ei ole kirjeldav, ning see on põhjendamata. Üldkohus sedastab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54, et vastandatud kaubamärkide elemendid tähistavad kõnealust värvivarjundit. Üldkohus märgib punktis 55 pealegi, et see tähendus on ilmselge.
ET Euroopa Liidu Teataja C 388/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado Mercantil no 9 de Barcelona (Hispaania) 12. augustil 2014 – Youssouf Drame Ba versus Catalunya Caixa S.A.

(Kohtuasi C-385/14)

2014/C 388/05

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado Mercantil no 9 de Barcelona

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Youssouf Drame Ba

Kostja: Catalunya Caixa S.A.

Eelotsuse küsimused

Kuna Hispaania süsteemis on LEC artiklis 43 (1) määratud, et kui tarbija on kollektiivhagiga paralleelselt esitatud individuaalse hagi, siis peatatakse selle menetlus või oodatakse varasema kohtuasja esimesena lõpuleviimist, kuni tehakse jõustunud kohtuotsus kollektiivmenetluses, kusjuures kollektiivmenetluses tehtav otsus on talle siduv, ilma et tal oleks olnud võimalus esitada kohaseid väiteid ega esitada tõendeid olukorras, kus pooled on täielikult menetluslikult võrdsed, siis:

1. Kas võib arvestada, [et Hispaania õiguskorras on kehtestatud] direktiivi 93/13/EM[Ü] (2) artikli 7 lõike 1 kohaselt tõhus vahend või mehhanism?

2. Mil määral kujutab see peatav mõju tarbija jaoks takistust ja seega viidatud direktiivi artikli 7 lõike 1 rikkumist selliste tarbija lepingusse lisatud ebaõiglaste lepingutingimuste tühisuse peale kaebuse esitamisel?

3. Kas asjaolu, et tarbija ei saa ennast kollektiivhagist lahti siduda, kujutab endast direktiivi 93/13/EM[Ü] artikli 7 lõike 3 rikkumist?

4. Või kas vastupidi on LEC artikli 43 peatav mõju direktiivi 93/13/EM[Ü] artikliga 7 vastavuses, arvestades, et tarbija õigused on täielikult kaitstud selle kollektiivhagiga, kusjuures Hispaania õiguskorras on ette nähtud muud sama tõhusad menetluslikud mehhanismid tarbija õiguste kaitseks, ja õiguskindluse põhimõttega?

(1) Hispaania tsiviilkohtumenetluse seadus.

(2) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
3.

Kas määruse (EÜ) nr 1393/2007 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui kättetoimetamise adressaat keeldub vastu võtmast teatavas keeles koostatud dokumenti, samas kui kohtuasja lahendav kohus on tuvastanud, et see isik oskab kõnealust keelt piisavalt, siis ei ole dokumendi vastuvõtmisest keeldumine õigustatud ja kohtuasja lahendav kohus võib niisuguse õigustamatu vastuvõtmisest keeldumise suhtes kohaldada päritoluriigi õigusnormides ette nähtud õiguslikke tagajärgi ja lugeda dokumendi adressaadile kättetoimetatuks, kui päritoluriigi õigusnormid seda ette näevad?
2.

Teine väide: vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduses on õigusnormi rikutud, kuna seal lükati tagasi apellantide poolt Üldkohtule esitatud hagis välja toodud argument, mille kohaselt on rikutud aluslepingut – proportsionaalsuse põhimõtet. — Määruse nr 2342/2002 artiklis 85 esitatust ilmneb, et kui selles artiklis esitatud nõuded ja tingimused on täidetud, siis ühenduse otsust vastu võttev isik (siinses asjas peaarvepidaja) peab hindama asjaomase ettevõtja esitatud taotlust maksmiseks lisaaja saamiseks ja peab lisaaega andma, kui kõnealused tingimused esinevad ja on täidetud selle lisaaja andmise õiguslikud nõuded. — Komisjoni peaarvepidajale kõnealuse määruse artikliga 85 antud lai „kaalutlusõigus” konkretiseerub, kui ta hindab asjaomase ettevõtja esitatud maksmise lisaaja taotlust ja rahuldab selle, ilma et seda kaalutlusõigust laiendataks pangagarantii liigile, mida komisjoni peaarvepidaja loeb piisavaks, mistõttu vaidlustatud akti hindamiseks ei piisa sellest, kui kontrollida, kas see on ilmselgelt sobimatu taotletud eesmärkide saavutamiseks, nagu ekslikult vaidlustatud kohtuotsuses leiti. — Krediidiasutuse poolt väljastatud nõudegarantii, mida kohandatakse komisjoni nõutud mudelile, kujutab endast piisavat ja proportsionaalset vormi võlgu olevate summade maksmiseks. Nimelt on Portugali kohtusüsteemis tervikuna (ja üldiselt ka teiste Euroopa Liidu riikide omas) nõustutud pangagarantii esitamisega erinevatel otstarvetel, sh et peatada kohtukorralduste täitmist, näiteks olukorras, kus komisjon nõuab siseriiklikes kohtutes tasumata trahvi. — Selles konkreetses juhtumis pidi hagejate pakutud garantii, mida komisjon vastu ei võtnud, väljastama Banco Comercial Português, S.A., kes on Euroopa Liidus asutatud krediidiasutus ja kelle suhtes kehtivad ühenduse institutsioonide endi poolt määratletud järelevalve- ja konsolideerimisnormid. Seetõttu ei ole mingit õigustust sellele, et ühenduste õiguste kaitseks keeldutaks võimalusest, et kõnealune pank väljastab garantii, ja nõutaks, et see garantii oleks väljastatud panga poolt, kellel on pikaajalise finantsreiting AA. — Lisaks üldine olukord, mis on üldteada, et Portugali pankade reitingut on mõjutanud Portugali Vabariigi enda reitingu muudatus. Niisiis ei ole hetkel ühtegi Portugalis asutatud panka, millel oleks komisjoni otsuses nõutud vajalik finantsreiting (pikaajaline finantsreiting AA). Seda asjaolu mainitakse vaidlustatud kohtuotsuse osas „Vaidluse aluseks olevad asjaolud”, kuid selle kohtuotsuse põhjendavas osas seda ei käsitletud. — Niisiis rikub komisjoni otsus vajalikkuse kriteeriumit (mis on oluline osa proportsionaalsuse põhimõttest), kuna kõigist võimalikest meetmetest valis komisjon sellise, mis tollaste tingimuste juures oli apellantide huvidele kõige kahjulikum. — Seega ilmneb selge ebaproportsionaalsus komisjoni kehtestatud nõude (garantii, mille on väljastanud Euroopa pank, kellele on pikaajaline finantsreiting AA) ja väidetavalt taotletud eesmärgi vahel (kaitsta komisjoni õigust saada need summad), mistõttu vaidlustatud kohtuotsuses on tehtud viga, kui seal järeldati, et vaidlusalune otsus ei riku proportsionaalsuse põhimõtet.