Keywords

Summary



Keywords

1. Institutsioonide aktid – Õigusliku aluse valik – Kriteeriumid – Segasööta käsitlev õigusakt – Meede, mille otsene eesmärk on rahvatervise kaitse – EÜ artikli 152 lõike 4 punkti b alusel vastuvõtmine – Õiguspärasus

(EÜ artikli 152 lõike 4 punkt b; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/2)

2. Rahvatervise kaitse – Segasööt – Direktiiv 2002/2 – Rahvatervise kaitse eesmärk – Objektiivselt põhjendatud erinev kohtlemine

(EÜ artikli 152 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/2, artikli 1 punkti 1 alapunkt b ja punkt 4)

3. Rahvatervise kaitse – Segasööt – Direktiiv 2002/2 – Proportsionaalsuse põhimõte – Tootjate kohustus anda kliendile sööda koostisosade kohta täpne teave – Rikkumine – Sööda koostisosade protsendilise sisalduse märkimise kohustus – Rikkumine – Puudumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/2, artikli 1 punkti 1 alapunkt b ja punkt 4)

4. Rahvatervise kaitse – Segasööt – Direktiiv 2002/2 – Kohaldamine – Tingimus – Söödamaterjalide täpseid nimetusi sisaldava positiivse nimekirja vastuvõtmine – Puudumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/2, kümnes põhjendus)

5. Institutsioonide aktid – Ühenduse akti kohaldamise peatamine siseriikliku kohtu poolt – Kehtivuse tuvastamiseks Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamine – Teiste liikmesriikide haldusasutuste õigus peatada selle õigusakti kohaldamine kuni Euroopa Kohtu otsuse tegemiseni – Puudumine

Summary

1. Õigusakti õigusliku aluse valik ühenduse pädevuste jagunemise kontekstis peab põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad. Selliste asjaolude hulka kuuluvad eriti õigusakti eesmärk ja sisu. Direktiivi 2002/2 segasööda ringlusse laskmise kohta aluseks on EÜ artikli 152 lõike 4 punkt b, mille kohaselt lubatakse võtta veterinaaria- ja fütosanitaaralal meetmeid, mille otsene eesmärk on rahvatervise kaitse. Selle direktiivi põhjenduste analüüsist järeldub, et ühenduse seadusandja eesmärk artikli 1 punkti 1 alapunktis b ja punktis 4 sätestatud sööda koostisosade nimetamist käsitlevate sätete vastuvõtmisel oli vastata vajadusele täpsema kvalitatiivse ja kvantitatiivse teabe järele seoses sööda koostisosade nimetamisega, et eelkõige tagada potentsiaalselt saastunud söödamaterjalide seostamine konkreetsete partiidega, mis on tervishoiu seisukohalt kasulik. Seega aitavad need sätted otseselt kaasa rahvatervise kaitse eesmärgi saavutamisele ja on EÜ artikli 152 lõike 4 punkti b alusel õiguspäraselt vastu võetud.

(vt punktid 54−57, 60)

2. Direktiivi 2002/2 segasööda ringlusse laskmise kohta eesmärk, s.o rahvatervise kaitse võib õigustada võimalikku erinevat kohtlemist, eriti kui võtta arvesse EÜ artikli 152 lõikes 1 sätestatud kohustust tagada kogu ühenduse poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse. Lisaks sellele, isegi kui suudetakse tõendada, et sellised võrdväärselt piiravad meetmed, nagu on sätestatud nimetatud direktiivi artikli 1 punkti 1 alapunktis b ja punktis 4, on samuti õigustatud valdkondades, kus selliseid meetmeid ei ole veel võetud, näiteks inimtarbimiseks mõeldud toidu valdkonnas, ei ole see piisav põhjus leidmaks, et ühenduse asjaomaste meetmete esemeks olevas valdkonnas võetud meetmed ei ole seaduslikud nende diskrimineeriva iseloomu tõttu. Vastasel juhul võib see vähendada rahvatervise kaitse taset kõige madalamat kaitset pakkuvate olemasolevate õigusnormide tasemeni.

(vt punktid 64 ja 65)

3. Direktiivi 2002/2 segasööda ringlusse laskmise kohta artikli 1 punkti 1 alapunkt b, milles tehakse segasööda tootjatele kohustuslikuks esitada kliendi nõudmisel sööda täpne koostis, on kehtetu proportsionaalsuse põhimõttest lähtudes. Nimetatud kohustus mõjutab tõsiselt tootjate majanduslikke huve, kuna sellega tehakse neile kohustuslikuks avalikustada nende toodete koostise valemid, millega kaasneb risk nende toodete näidisena kasutamiseks potentsiaalselt klientide enda poolt, ning kõnealustel tootjatel jääb saamata teadusuuringute ja innovatsiooni valdkonnas tehtud investeeringutest saadav tulu.

Sellist laadi kohustus ei ole õigustatud rahvatervise kaitse eesmärgiga ja ületab selgelt taotletava eesmärgi saavutamiseks vajaliku. Esiteks ei ole see kohustus seotud ühegi toiduaine saastumist puudutava probleemiga ning see tuleb täita vaid kliendi nõudmisel. Lisaks peaks lubatud vahemikus protsendilise sisalduse märkimine etiketil tegema tavaliselt võimalikuks tuvastada saastumises kahtlustatav toiduaine, et hinnata selle ohtlikkust märgitud kaalu alusel ja otsustada vajadusel selle ajutine kõrvaldamine enne laboratoorsete analüüside saamist, või teha toode asjaomastele ametiasutustele jälgitavaks. Lõpuks, vaatamata direktiiviga 2002/2 samal päeval vastu võetud määruse nr 178/2002 raames kehtestatud kontrollidele, tuleb märkida, et direktiivi 2002/2 artikli 1 punktis 5 sätestatakse, et segasööda tootjad kohustuvad tegema ametliku kontrolli teostamise eest vastutavatele ametiasutustele nõudmisel kättesaadavaks kõik ringlusse laskmiseks mõeldud söötade koostist puudutavad dokumendid, mis võimaldavad kontrollida märgistusel esitatud informatsiooni paikapidavust.

Seevastu kõnealuse direktiivi artikli 1 punkt 4, mis kehtestab kohustuse märkida sööda koostisosade protsendiline sisaldus lubatud vahemikus, ei ole proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus, kuna ühenduse seadusandjale selles valdkonnas antud ulatusliku kaalutlusõiguse raames kujutab see kohustus meedet, mis aitab kaasa eesmärgile kaitsta loomade ja inimeste tervist. Selle abil on võimalik ilma laboratoorsete analüüside tulemusi ootamata tuvastada sööda koostisosad, mida kahtlustatakse saastumises, ning kõrvaldada see sööt kiiresti tarbimisest.

(vt punktid 69, 76, 82–86, resolutiivosa punkt 3)

4. Direktiivi 2002/2 segasööda ringlusse laskmise kohta tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamine ei ole seatud sõltuvusse söödamaterjalide täpseid nimetusi sisaldava positiivse nimekirja vastuvõtmisest, nagu on ette nähtud kõnealuse direktiivi kümnendas põhjenduses.

Selle põhjenduse sõnastusest tuleneb, et ettepanek söödamaterjalide positiivse nimekirja kehtestamiseks kujutab endast vaid ühenduse seadusandja soovi. Põhjenduses nähakse ette üksnes otstarbekusuuringu läbiviimine, aruande koostamine ja asjakohase ettepaneku esitamine lähtuvalt aruandes esitatud järeldustest. Pealegi ei ole seda põhjendust korratud direktiivi resolutiivosas ja direktiivi analüüs ei näita mingil viisil, et selle rakendamine sõltub positiivse nimekirja vastuvõtmisest. Eelkõige ei tundu, et märgistamise kohustust oleks võimatu täita sellise nimekirja puudumisel või et direktiivi 91/357, millega sätestatakse muude kui lemmikloomade segasöötade märgistamisel kasutada lubatud kategooriad, kehtetuks tunnistamine muudaks direktiivi 2002/2 rakendamise võimatuks, kuna tootjad võivad ühenduse eeskirjade või isegi siseriiklike eeskirjade puudumisel kasutada söödamaterjalide kehtivaid täpseid nimetusi.

(vt punktid 95−98, resolutiivosa punkt 4)

5. Kui liikmesriigi kohus leiab, et on täidetud tingimused, mille kohaselt ta võib peatada ühenduse õigusakti kohaldamise, ja eelkõige kui selle õigusakti kehtivuse küsimuses on Euroopa Kohtu poole juba pöördutud, siis ei või teiste liikmesriikide siseriiklikud pädevad haldusasutused peatada selle õigusakti kohaldamist seniks, kuni Euroopa Kohus on otsustanud selle kehtivuse üle. Üksnes siseriiklikul kohtul on õigus kontrollida, kas on täidetud tingimused ajutiste meetmete kohaldamiseks, võttes arvesse menetluses oleva kohtuasja konkreetseid asjaolusid.

Ajutise õiguskaitse süsteemi terviklikkus nõuab, et siseriiklikul kohtul oleks õigus peatada ka ühenduse määrusel põhineva siseriikliku haldusakti täitmine, kui selle määruse seaduslikkus on vaidlustatud. Ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine, mis on üks ühenduse õiguskorra alustest, eeldab siiski, et vähemalt ühenduse määrusel põhineva haldusakti täitmise peatamise tingimused on kõigis liikmesriikides ühetaolised ja samad kui need, mida järgib Euroopa Kohus ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamisel, kuigi peatamine on eriti taotluse esitamise ja läbivaatamise osas reguleeritud siseriiklike menetlusnormidega. Selleks et teha kindlaks, kas kiireloomulisusele ning olulise ja korvamatu kahju tekitamise ohule vastavad tingimused on täidetud, peab ajutiste meetmete üle otsustav kohus uurima iga kohtuasja konkreetseid asjaolusid ja hindama elemente, mille põhjal saab kindlaks teha, kas niisuguse õigusakti viivitamatu täitmine, mille suhtes ajutist meedet on taotletud, toob hagejale kaasa korvamatu kahju, mida ei ole võimalik heastada ühenduse õigusakti tühiseks tunnistamise korral. Seega peab siseriiklik kohus, kes on oma pädevuse piires kohustatud kohaldama ühenduse õigusnorme ja tagama seega ühenduse õiguse täieliku kehtivuse ja kellele on esitatud ajutiste meetmete kohaldamise taotlus, võtma arvesse kahju, mida ajutise meetme kohaldamine võib selle ühenduse õigusakti rakendamisega kogu ühenduses põhjustada. Esiteks peab ta arvesse võtma kumulatiivset mõju, mis võib tekkida juhul, kui suur osa kohtutest võtaksid samuti ajutisi meetmeid analoogsetel põhjustel, ja teiseks tuleb arvestada hageja erilise olukorraga, mis eristab teda teistest asjaomastest ettevõtjatest. Eriti juhul, kui ajutise meetme kohaldamisega võib ühenduse jaoks kaasneda finantsrisk, peab siseriiklikul kohtul olema võimalus nõuda hagejalt piisavat tagatist.

Siseriiklikud haldusasutused ei saa võtta ajutisi meetmeid kooskõlas tingimustega, mida Euroopa Kohus on selliste meetmete kohaldamiseks määratlenud. Esiteks ei ole nimetatud asutuste tegelik staatus üldiselt selline, mis tagaks samasuguse sõltumatuse ja erapooletuse, mis on siseriiklikel kohtutel. Samuti ei ole kindel, et nendel ametiasutustel on õigus avaldada oma seisukohti sarnaselt kohtulikule arutamisele, mille käigus on võimalik ära kuulata erinevate poolte argumendid enne asjaosaliste huvide tasakaalustamist otsuse tegemisel.

(vt punktid 103−109, 111, resolutiivosa punkt 5)