Kõigepealt tuleb märkida, et kõik põhikohtuasjades kõne all olevad olukorrad puudutavad pädeva riigisisese asutuse keeldumist võtta menetlusse elamisloataotlus, mille on perekonna taasühinemiseks Belgias esitanud Belgia kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanik kui Belgia kodaniku alaneja sugulane, vanem või seaduslik elukaaslane, põhjendusel et kolmanda riigi kodaniku suhtes on tehtud territooriumile sisenemise keelu otsus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus mainib, et riigisisese õiguse kohaselt peavad põhikohtuasjade kaebajad üldjuhul oma päritoluriigis esitama nende suhtes kehtestatud territooriumile sisenemise keelu tühistamise või peatamise taotluse, enne kui nad saavad õiguspäraselt esitada elamisloataotluse perekonna taasühinemiseks.

ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi praktika, mis seisneb selles, et niisugust elamisloataotlust ei võeta menetlusse ainuüksi sel põhjendusel, ilma et oleks kontrollitud, kas liidu kodaniku ja kolmanda riigi kodaniku vahel esineb sellist laadi sõltuvussuhe, mille tõttu viimasele tuletatud elamisõiguse andmisest keeldumise korral oleks liidu kodanik faktiliselt sunnitud lahkuma kogu liidu territooriumilt ja jääks seega ilma võimalusest tegelikult kasutada põhilisi liidu kodakondsusest tulenevaid õigusi.

ELTL artikli 20 eesmärgiga oleks nimelt vastuolus, kui kolmanda riigi kodanikku sunnitaks selleks, et tal oleks võimalik saavutada tema suhtes kehtiva territooriumile sisenemise keelu tühistamine või peatamine, liidu territooriumilt määramata ajaks lahkuma, ilma et eelnevalt oleks kontrollitud, kas kolmanda riigi kodaniku ja tema liidu kodanikust pereliikme vahel on selline sõltuvussuhe, mis sunniks viimast kolmanda riigi kodanikuga tema päritoluriiki kaasa minema, kuigi just selle sõltuvussuhte tõttu tuleks kolmanda riigi kodanikule ELTL artikli 20 alusel üldjuhul omistada tuletatud elamisõigus.

Sellega seoses on Euroopa Kohus juba leidnud, et esineb väga erilisi olukordi, kus hoolimata sellest, et kolmandate riikide kodanike elamisõigust käsitlev teisene õigus ei ole kohaldatav ja asjaomane liidu kodanik ei ole kasutanud oma liikumisvabadust, tuleb elamisluba siiski anda kolmanda riigi kodanikule, kes on liidu kodaniku pereliige, kuna muidu kaotaks liidu kodakondsus oma soovitava toime, sest elamisloa andmisest keeldumise tagajärjena oleks see kodanik tegelikult kohustatud lahkuma kogu liidu territooriumilt, mille tagajärjel jääks ta ilma reaalsest võimalusest kasutada põhilisi õigusi, mille kodanikuks olemise staatus talle annab (vt selle kohta 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Ruiz Zambrano, C‑34/09, EU:C:2011:124, punktid 43 ja 44, ning 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, C‑133/15, EU:C:2017:354, punkt 63). Kolmanda riigi kodanikule elamisloa andmisest keeldumine võib liidu kodakondsuse soovitava toime kahtluse alla seada siiski üksnes juhul, kui kolmanda riigi kodaniku ja tema liidu kodanikust pereliikme vahel on sõltuvussuhe, mille tõttu oleks liidu kodanik sunnitud asjaomase kolmanda riigi kodanikuga kaasa minema ja lahkuma kogu liidu territooriumilt (vt selle kohta 15. novembri 2011. aasta kohtuotsus Dereci jt, C‑256/11, EU:C:2011:734, punktid 65–67; 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus O jt, C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, punkt 56, ning 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, C‑133/15, EU:C:2017:354, punkt 69).

(vt punktid 39, 51, 52, 58 ja 62 ning resolutsiooni punkt 2)