ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (apellatsioonikoda)

5. oktoober 2009

Liidetud kohtuasjad T‑40/07 P ja T‑62/07 P

José António de Brito Sequeira Carvalho

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

ja

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

José António de Brito Sequeira Carvalho

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud – Puhkused – Haiguspuhkus – Sundkorras haiguspuhkusele saatmine – Sundkorras haiguspuhkusele saatmise pikendamine – Uus eelnev tervisekontroll – Avaliku Teenistuse Kohtu pädevus – Hagi eseme muutmine

Ese: Kaks apellatsioonkaebust Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 13. detsembri 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas F‑17/05: De Brito Sequeira Carvalho vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I‑A‑1‑149 ja II‑A‑1‑577) nimetatud kohtuotsuse tühistamiseks.

Otsus: Jätta kohtuasjas T‑40/07 P apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista kohtuasjas T‑40/07 P Euroopa Ühenduste Komisjoni Esimese Astme Kohtu kohtukulud välja José António de Brito Sequeira Carvalholt. Tühistada Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 13. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas F‑17/05: de Brito Sequeira Carvalho vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I‑A‑1‑149 ja II‑A‑1‑577) osas, milles sellega tühistati 13. juuli 2004. aasta otsus ning 22. septembri 2004. aasta otsusele järgnevad sunniviisiliselt haiguspuhkusele saatmise pikendamise otsused. Jätta kohtuasjas F‑17/05 José António de Brito Sequeira Carvalho Avaliku Teenistuse Kohtule esitatud hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata selles osas, milles see puudutab 13. juuli 2004. aasta otsust ning 22. septembri 2004. aasta otsusele järgnevaid sunniviisiliselt haiguspuhkusele saatmise pikendamise otsuseid. Jätta kohtuasjas T‑62/07 P apellatsioonkaebus ülejäänud osas rahuldamata. Kohtuasjas T‑62/07 P kannab José António de Brito Sequeira Carvalho pool oma kohtukuludest nii Avaliku Teenistuse Kohtus kui ka Esimese Astme Kohtus. Mõista kohtuasjas T‑62/07 P pool José António de Brito Sequeira Carvalho Avaliku Teenistuse Kohtu ja Esimese Astme Kohtu kohtukuludest välja komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Ametniku haldusseisundit mõjutav otsus – Isikutoimikus mitteleiduvate, kuid huvitatud isikule eelnevalt tutvustatud dokumentide arvesse võtmine – Õiguspärasus – Tingimused

(Personalieeskirjade artikli 26 esimene lõik)

2. Menetlus – Menetlust korraldavad meetmed – Pooltele esitatud kirjalikud küsimused – Automaatsete tagajärgede puudumine kohtuasja lahendamise osas

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artiklid 49, 64 ja 65; nõukogu otsus 2004/752, artikli 3 lõige 4)

3. Menetlus – Tõendite esitamine – Tähtaeg – Tõendite hilinenult esitamine

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 48 lõige 1)

4. Menetlus – Menetlustoimingute kohaldamise taotlus – Esitamine pärast suulise menetluse lõpetamist – Suulise menetluse uuendamise taotlus

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikkel 62)

5. Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Avalik huvi

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

6. Institutsioonide aktid – Õiguspärasuse eeldamine – Õigustühine akt – Mõiste

(EÜ artikkel 249)

7. Ametnikud – Ametisse nimetav asutus – Pädevus – Teostamine

(Personalieeskirjad, artikkel 2)

8. Ametnikud – Hagi – Väited – Võimu kuritarvitamine

9. Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Aegumine – Vabandatav eksimus

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

1. Ühenduste kohtu poolt ametniku hagile antud hinnangu õiguspärasus ei sõltu mingil juhul sellest, kas kostjaks olev institutsioon on järginud personalieeskirjade artiklis 26 sätestatud kohustust edastada isikutoimik asjaomasele ametnikule. Ainuüksi ühenduste kohtu ülesanne on hinnata, kas menetlust korraldavate meetmete võtmine on otstarbekas, ja määrata vajalikud menetlust korraldavad meetmed.

Personalieeskirjade artikli 26 esimese lõigu eesmärk on tagada ametniku kaitseõigused, vältides seda, et administratsiooni otsused, mis mõjutavad ametniku halduslikku seisundit ja teenistuskäiku, põhineksid ametniku pädevust, tulemuslikkust või käitumist puudutavatel asjaoludel, mida ei ole tema isikutoimikus mainitud. Sellest tuleneb, et niisugustel faktilistel asjaoludel põhinev otsus on vastuolus personalieeskirjades ettenähtud tagatistega ning tuleb tühistada, sest on vastu võetud õigusvastase menetluse tulemina.

Ainuüksi asjaolust, et personalieeskirjade artiklis 26 osutatud dokumente ei olnud lisatud isikutoimikusse, ei piisa, et põhjendada otsuse tühistamist, kui asjaomane isik oli neist teadlik. Ametniku vastu ei saa kasutada ainult neid ametniku pädevust, tulemuslikkust ja käitumist puudutavaid dokumente, millega ametnik ei ole eelnevalt tutvunud. Siinkohal ei viidata dokumentidele, millest hageja on teadlik, kuid mida ei ole tema isikutoimikusse veel lisatud, sest institutsiooni ei saa takistada võtmast teenistuse huvides otsust eelnevalt teatavaks tehtud dokumentide alusel ainult põhjendusel, et neid ei ole kantud ametniku isikutoimikusse. Sellest järeldub, et institutsioon rikub personalieeskirjade artiklit 26 ja ametniku kaitseõigust, kui ta võtab vastu isikut kahjustava otsuse ilma teda eelnevalt teavitamata faktilistest asjaoludest, mis otsust põhjendavad, kuid mis ei kajastu tema isikutoimikus. Selles osas ei saa üksnes seda, et asjaomane ametnik oli teadlik nendest asjaoludest, käsitleda piisava tõendina selle kohta, et tal on võimalik tõhusalt kaitsta oma huve enne teda kahjustava otsuse vastuvõtmist. Institutsioon peab lisaks, eesmärgiga tagada ametniku kaitseõigustest kinnipidamine, igal juhul veel tõendama, et ta on võimaldanud asjaomasel ametnikul aru saada, et kõnealused faktilised asjaolud, kuigi need ei leidu tema isikutoimikus, põhjendavad teda kahjustava otsuse vastuvõtmist. Kui seda ei tehta, ei saa lugeda asetleidnuks personalieeskirjade artiklis 26 nõutud teavitamist.

(vt punktid 91–94)

Viited: Esimese Astme Kohus, 13. detsember 2005, liidetud kohtuasjad T‑155/03, T‑157/03 ja T‑331/03: Cwik vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑411 ja II‑1865, punktid 50 ja 51 ning seal viidatud kohtupraktika ja punkt 52); Esimese Astme Kohus, 28. november 2006, kohtuasi T‑47/04: Milbert jt vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I‑A‑2‑281 ja II‑A‑2‑1455, punkt 83).

2. Otsus esitada kohtuasja pooltele kirjalikke küsimusi kuulub Avaliku Teenistuse Kohtu otsustuspädevusse, mille kohaselt võib ta igas menetluse staadiumis ette näha Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklites 64 ja 65 sätestatud menetlust korraldava meetme või menetlustoimingu. Sellise kaalutlusõiguse kasutamine ei too aga kohtuasja lahendamise osas automaatselt kaasa ühtegi tagajärge ja Avaliku Teenistuse Kohus on vaba hindama omal äranägemisel, millise tähtsuse ta erinevatele esitatud või kogutud asjaoludele ja tõenditele omistab.

(vt punkt 105)

Viited: Euroopa Kohus, 29. oktoober 2004, kohtuasi C‑360/02 P: Ripa di Meana vs. parlament (EKL 2004, lk I‑10339, punkt 28).

3. Tõendite esitamist reguleerivatest normidest erandi tegemise osas paneb Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõige 1 pooltele kohustuse põhjendada tõendite hilist esitamist. Sellise põhjendamise kohustus eeldab seda, et ühenduste kohtul on õigus esitatud hilinemise põhjendust ja vajaduse korral tõendite sisu hinnata, ning juhul kui taotlus ei ole õiguslikult piisavalt põhjendatud, tõendid tagasi lükata. Seda enam kehtib see tõendite kohta, mis esitatakse pärast vasturepliiki.

(vt punkt 115)

Viited: Euroopa Kohus, 14. aprill 2005, kohtuasi C‑243/04 P: M vs. Euroopa Kohus (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 33).

4. Pärast suulise menetluse lõppu saab pool taotleda menetlust korraldavate meetmete võtmist ainult siis, kui Avaliku Teenistuse Kohus otsustab suulise menetluse uuendada. Kuna Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 62 kohaselt on Avaliku Teenistuse Kohtul selles osas kaalutlusõigus, siis peab viimati nimetatu suulise menetluse uuendamise taotluse uute asjaolude arvessevõtmiseks rahuldama vaid siis, kui huvitatud pool põhjendab seda asjaoludega, mis võivad avaldada otsustavat mõju vaidluse lahendusele ja mida ta ei saanud enne suulise menetluse lõppu esitada.

(vt punkt 131)

Viited: Euroopa Kohus, 8. juuli 1999, kohtuasi C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon (EKL 1999, lk II‑4287, punktid 126 ja 128); Euroopa Kohus, 27. aprill 2006, kohtuasi C‑230/05 P: L vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 68).

5. Isikut kahjustava meetme peale kaebuse esitamise kolmekuuline tähtaeg, nagu ka kaebuse rahuldamata jätmise või tagasilükkamise otsuse peale hagi esitamise kolmekuuline tähtaeg, mis on ette nähtud personalieeskirjade artiklites 90 ja 91, on avaliku huvi küsimus, mitte aga poolte või kohtu kaalutlusõigus, sest see on kehtestatud eesmärgiga kindlustada õiguslike olukordade selgus ja kindlus. Neid tähtaegu tuleb seetõttu käsitleda kohaldatavatena iga ühenduste kohtu kontrollile allutatud mis tahes akti vaidlustamise suhtes. Personalieeskirjade artiklid 90 ja 91 ei tee vahet kaebuse ja hagi vastuvõetavuse tingimuste vahel, sõltuvalt vaidlustatud haldusakti mõjutava puuduse tõsidusest.

(vt punktid 145 ja 146)

Viited: Euroopa Kohus, 6. detsember 2001, kohtuasi C‑219/01 P: Reyna González del Valle vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 10); Euroopa Kohus, 18. jaanuar 2007, kohtuasi C‑229/05 P: PKK ja KNK vs. nõukogu (EKL 2007, lk I‑439, punkt 101); Esimese Astme Kohus, 28. märts 2001, kohtuasi T‑130/00: Reyna González del Valle vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 39); Esimese Astme Kohus, 8. märts 2006, kohtuasi T‑289/04: Lantzoni vs. Euroopa Kohus (EKL AT 2006, lk I‑A‑2‑39 ja II‑A‑2‑171, punktid 40 ja 41); Esimese Astme Kohus, 25. oktoober 2007, kohtuasi T‑274/06: Estaser El Mareny vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 40).

6. Institutsioonide õigusaktide suhtes kehtib üldjuhul õiguspärasuse presumptsioon ja seetõttu loovad need õiguslikke tagajärgi niikaua, kuni neid ei ole tühistatud või kehtetuks tunnistatud, isegi kui need on õigusvastased. Erandina sellest põhimõttest ei loo aktid, mille õigusvastasus on nii ilmne, et ühenduse õiguskord ei või seda lubada, ka mitte ajutisi õiguslikke tagajärgi, st neid tuleb pidada õigustühiseks algusest peale. Nimetatud erandi eesmärk on tasakaalustada kahte põhilist, vahel aga vastuolulist nõuet õigussüsteemile ehk õigussuhete stabiilsust ning õiguspärasuse tagamist. Institutsioonide akti õigustühiseks tunnistamisega kaasnevate tagajärgede tõsidus nõuab, et õiguskindluse tõttu on see võimalik vaid kõige ekstreemsematel juhtudel. See ei ole aga nii olukorras, kus pädevusalased ja vormilised eeskirjade eiramised otsuse põhjendamiskohustuse rikkumise kujul ei ole sellise raskusastmega, et pidada kõnealust otsust tühiseks.

(vt punktid 150–153)

Viited: Euroopa Kohus, 15. juuni 1994, kohtuasi C‑137/92 P: komisjon vs. BASF jt (EKL 1994, lk I‑2555, punktid 48–50); Euroopa Kohus, 8. juuli 1999, kohtuasi C‑245/92 P: Chemie Linz vs. komisjon (EKL 1999, lk I‑4643, punktid 93–95); Euroopa Kohus, 5. oktoober 2004, kohtuasi C‑475/01: komisjon vs. Kreeka (EKL 2004, lk I‑8923, punktid 18–20).

7. Volituste edasivolitamine või ametisse nimetavale asutusele personalieeskirjadega antud volituste jaotamise kriteeriumidest kõrvalekaldumine toob kaasa administratsiooni akti tühisuse ainult siis, kui selline volituste edasivolitamine või kõrvalekaldumine kahjustab personalieeskirjadega ametnikele antud tagatisi või hea halduse põhimõtet personalihalduse valdkonnas. Komisjoni poolt personalieeskirjade artikli 2 kohaselt võetud otsus eeldab komisjoni talituste vahel asjade jaotamist, mitte aga ranget jaotamist, mille järgimata jätmine tooks kaasa kindlaksmääratud raamistikust väljaspool antud aktide kehtetuks tunnistamise.

(vt punkt 155)

Viited: Esimese Astme Kohus, 15. september 1998, kohtuasi T‑23/96: De Persio vs. komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑483 ja II‑1413, punkt 111); Esimese Astme Kohus, 7. veebruar 2007, liidetud kohtuasjad T‑118/04 ja T‑134/04: Caló vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 68 ja 71).

8. Võimu kuritarvitamise mõiste viitab haldusorgani poolt võimu kasutamisele muul eesmärgil kui sellel, milleks see talle anti. Otsus võib olla tehtud võimu kuritarvitades üksnes siis, kui objektiivsete, asjakohaste ja üheselt mõistetavate asjaolude alusel ilmneb, et otsusega püüti saavutada väidetust erinevaid eesmärke.

Sellega seoses ei piisa üksnes sellest, kui viidata oma väidete põhjenduseks teatud asjaoludele, vaid peab esitama ka piisavalt täpsed, objektiivsed ja ühtelangevad tõendid, mis nende väidete tõepärasust või vähemalt tõenäosust toetaksid; selliste tõendite puudumisel ei saa asjassepuutuva institutsiooni väidete sisulist õigsust vaidlustada.

(vt punktid 172 ja 173)

Viited: Esimese Astme Kohus, 5. juuli 2000, kohtuasi T‑111/99: Samper vs. parlament (EKL AT 2000, lk I‑A‑135 ja II‑611, punkt 64); Esimese Astme Kohus, 19. september 2001, kohtuasi T‑152/00: E vs. komisjon (EKL AT 2001, lk I‑A‑179 ja II‑813, punkt 69); eespool viidatud kohtuasi Cwik vs. komisjon, punktid 179 ja 180; Esimese Astme Kohus, 2. detsember 2008, kohtuasi T‑471/04: Karatzoglou vs. AER (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 49 ja 50).

9. Vabandatavat eksimust tuleb tõlgendada kitsalt ning pidada nimelt ainult eriliseks asjaoluks, mille puhul eelkõige asjaomase institutsiooni käitumine on üksi või määravas ulatuses ajanud segadusse heauskse õigussubjekti, kes on piisavalt täitnud teadlikult isikult üldjuhul nõutavat hoolsuskohustust. Võttes arvesse seda, mis kujutab endast erandit kaebuse ja hagi esitamise tähtaegade eiramise tõttu vastuvõetamatuse karistusest, siis vabandatava eksimuse peab välja tooma ja tõendama pool, kes kavatseb seda kasutada, ning kohus omal algatusel seda viga ei tuvasta.

Lisaks ei ole isegi siis, kui vabandatava eksimuse tõttu tähtaeg on säilinud ning seetõttu on kaebus või hagi vastuvõetav hoolimata sellest, et personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 või artikli 91 lõikes 3 kehtestatud tähtaegadest ei ole kinni peetud, vabandatava eksimuse tagajärg see, et see vabastab hageja personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 kehtestatud kohtueelsest menetlusest, mis on personalieeskirjade artikli 91 lõike 2 kohaselt hagi vastuvõetavuse sõnaselge tingimus, ning võimaldab otse esitada hagi Avaliku Teenistuse Kohtusse.

(vt punktid 204–206)

Viited: Euroopa Kohus, 15. detsember 1994, kohtuasi C‑195/91 P: Bayer vs. komisjon (EKL 1994, lk I‑5619, punkt 26); Euroopa Kohus, 15. mai 2003, kohtuasi C‑193/01 P: Pitsiorlas vs. nõukogu ja EKP (EKL 2003, lk I‑4837, punkt 24); Esimese Astme Kohus, 16. märts 1993, liidetud kohtuasjad T‑33/89 ja T‑74/89: Blackman vs. parlament (EKL 1993, lk II‑249, punktid 32 ja 33); Esimese Astme Kohus, 11. november 2008, kohtuasi T‑390/07 P: Speiser vs. parlament (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 33).