ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Kas direktiivi 2002/58/EÜ artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada Euroopa Kohtu asjas C-207/16 tehtud 2. oktoobri 2018. a otsuse punktides 55-57 väljendatud proportsionaalsuse põhimõttest lähtudes nii, et kui esimeses küsimuses viidatud andmete hulk, millele riigiasutustel on juurdepääs, ei ole suur (nii andme liikide kui ka ajalise ulatuse mõttes), on sellega kaasnev põhiõiguste riive õigustatav üldiselt kuritegude ennetamise, uurimise, avastamise ja menetlemise eesmärgiga ning mida rohkematele andmetele on riigiasutustel juurdepääs, seda raskemad peavad olema kuriteod, mille vastu võitlemine on riive eesmärgiks?
C 54/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Prantsusmaa) 3. detsembril 2018 – LC, MD versus easyJet Airline Co. Ltd

(Kohtuasi C-756/18)

(2019/C 54/15)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: LC, MD

Kostja: easyJet Airline Co. Ltd

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (1) (edaspidi „määrus nr 261/2004“), artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et määruse sätetele tuginemiseks peavad reisijad tõendama oma ilmumist registreerimisele?

Kas jaatava vastuse korral on määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punktiga a vastuolus, kui lihtsalt eeldada, et reisija registreerimisele ilmumise tingimust peetakse täidetuks juhul, kui reisijal on olemas tegutseva lennuettevõtja tunnustatud ja registreeritud broneering artikli 2 punkti g tähenduses?

(1) ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10.
—

liidumaa, kelle suhtes on tehtud jõustunud kohtuotsus, on nii kohtutes kui ka avalikult kuulutanud, et ta ei täida kohustusi, mille on kohus määranud seoses õhukvaliteedi kavaga, kusjuures sellise avalduse on muu hulgas esitanud liidumaa kõrgeim poliitiline ametiisik liidumaa parlamendi ees,
1.

Kas hinnates küsimust, kas kaubamärgi kasutamise viisi ja ulatuse põhjal on tegemist selle tegeliku kasutamisega direktiivi 2008/95/EÜ (1) artikli 12 lõike 1 tähenduses, tuleb olukorras, kus kaubamärk on registreeritud laia valiku kaupade jaoks – käesoleval juhul maismaasõidukid, eelkõige autod ja nende varuosad –, aga tegelikult kasutatakse seda ainult teatud turulõigu jaoks – käesoleval juhul: kallihinnalised luksussportautod ja nende varuosad –, lähtuda registreeringus märgitud kaupade koguturust või võib lähtuda konkreetsest turulõigust? Kas juhul, kui kasutamine konkreetse turulõigu jaoks on piisav, tuleb kaubamärgi tühisuse tõttu selle registrist kustutamise menetluses säilitada kaubamärgist tulenevad õigused selles turulõigus?
1.

Kas nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1), eelkõige põhjenduste 12, 21 ja 23, artikli 2 punkti b, artikli 6 lõike 1, artikli 7 lõike 2 ja artikli 8 kohaselt on lubatud, kohaldades menetlusautonoomia põhimõtet koostoimes samaväärsuse ja tõhususe põhimõttega, kasutada kohtulike vahendite kogumit, mis koosneb hagist, mida aegumine ei puuduta ja mille eesmärk on tuvastada tarbijalepingutes sisalduvad teatavad ebaõiglased tingimused, ning isiklikust ja varalisest hagist, mida aegumine puudutab, ja millega järgitakse direktiivi eesmärki kõrvaldada kõigi kohustuste mõju, mis tekkisid ja täideti tingimuste alusel, mille ebaõiglus tarbija suhtes on tuvastatud?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ (1) tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja/või kohtupraktika, mille kohaselt ei ole töötajal, kellega sõlmitud töölepingu ülesütlemine on tühiseks tunnistatud ja kes on seejärel kohtuotsusega tööle ennistatud, õigust tasustatud põhipuhkusele ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni?
C 54/15

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal d’instance Épinal (Prantsusmaa) 13. detsembril 2018 – Cofidis versus YP

(Kohtuasi C-782/18)

(2019/C 54/19)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal d’instance Épinal

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Cofidis

Kostja: YP

Eelotsuse küsimused

Kas kaitse, mille Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiiv 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, (1) tarbijatele tagab, ei võimalda kehtestada riigisisest õigusnormi, mis keelab hagi puhul, mille müüja või teenuseosutaja on esitanud tarbija vastu ja mis põhineb nendevahelisel lepingul, riigisisesel kohtul viieaastase aegumistähtaja möödumisel, mida hakatakse arvestama alates lepingu sõlmimisest, tuvastada omal algatusel või tarbija esitatud vastuväite tulemusena, et on rikutud selle direktiivi artiklis 8 sätestatud õigusnorme, mis käsitlevad kohustust kontrollida tarbija maksevõimet, õigusnorme, mis käsitlevad selle direktiivi artiklis 10 jj ette nähtud teavet, mis peab olema laenulepingutes selgelt ja lühidalt ära toodud, ning üldisemalt kõiki selles direktiivis ette nähtud tarbijakaitsenorme, ning reageerida tuvastatud rikkumisele?

(1) ELT L 133, lk 66.
C 54/9

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rēzeknes tiesa (Läti) 28. novembril 2018 – Elme Messer Metalurgs versus Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

(Kohtuasi C-743/18)

(2019/C 54/12)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rēzeknes tiesa

Põhikohtuasja pooled

Hageja: SIA Elme Messer Metalurgs

Kostja: Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu määruse nr 1083/2006 (1) artikli 2 punkti 7 tuleb tõlgendada nii, et olukorda, kus toetusesaaja ei suuda saavutada asjaomasel ajavahemikul ette nähtud käibe taset põhjusel, et sel ajal tema ainsa partneri äritegevus peatati või äripartner muutus maksejõuetuks, tuleb pidada ettevõtja (toetusesaaja) teoks või tegevusetuseks, millel on või oleks Euroopa Liidu üldeelarvet kahjustav mõju?

(1) Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT 2006, L 210, lk 25).
—

Kas sel ajal kohaldatava 13. novembri 2007. aasta direktiivi 2007/64/EÜ (2) artikliga 45, mis on nüüd üle võetud 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2366 (3) artiklis 55, ning 23. juuli 2014. aasta direktiivi 2014/92/EL (4) artiklitega 9-14, mis käsitlevad pangakontode liikuvuse soodustamist ning maksekonto sulgemise tasu, on vastuolus see, et selle konto sulgemine, mille krediidisaaja avas krediidiandja juures, et sinna laekuks tema tulu, vastusooritusena krediidilepingu raames kokku lepitud individuaalse soodustuse eest, toob juhul, kui see sulgemine toimub enne selles lepingus määratud ajavahemiku lõppemist, kaasa selle soodustuse kaotamise, sealjuures enam kui aasta pärast konto avamist, ning teiseks, kas nende samade sätetega on vastuolus see, et kõnealune ajavahemik võib kesta kuni kümme aastat või kogu krediidilepingu kestusaja?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Łodzi (Poola) 3. septembril 2018 – Miasto Łowicz versus Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

(Kohtuasi C-558/18)

(2019/C 44/11)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Łodzi

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Miasto Łowicz

Vastustaja: Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellest sättest liikmesriikidele tuleneva kohustusega võtta piisavad meetmed, et tagada tulemuslik õiguskaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades, on vastuolus õigusnormid, mis oluliselt suurendavad riski, et rikutakse kohtunike sõltumatu distsiplinaarmenetluse tagatist Poolas, kuna nende normidega:

1) poliitiliselt mõjutatakse distsiplinaarmenetluse läbiviimist,

2) luuakse risk, et distsiplinaarmeetmete süsteemi kasutatakse kohtulahendite sisu poliitiliseks kontrollimiseks, ning
4.

Kas direktiivi 2000/78 artikleid 2, 9 ja 11 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 21 ja 47 tuleb mõista nii, et liikmesriigi viimase astme kohtu kohtunike vanuselise diskrimineerimise korral, mis seisneb pensionile jäämise ea (pensioniea) alandamises seniselt 70 aastalt 65 aastale, on selline kohus – lahendades mis tahes kohtuasja kohtukoosseisus, kuhu kuulub kohtunik, keda puudutavad sellises diskrimineerivate riigisiseste normidega kaasnevad tagajärjed ja kes ei ole väljendanud soovi uut pensioniiga kasutada – kohtukoosseisu küsimust eelnevalt lahendades kohustatud loobuma selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamisest, mis on vastuolus direktiiviga 2000/78 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 21, ning jätkama kohtuasjade lahendamist sellise kohtuniku osalusel, kui see on ainuke tõhus viis tagada kohtuniku liidu õigusest tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse?
2.

Juhul kui kohtunikud määratakse ametisse lahendama kohtuasju organisatsioonilises üksuses, mis on liikmesriigi õiguse kohaselt pädev arutama õiguskaitsevahendit, siis kas ELTL artikli 267 kolmandat lõiku koostoimes ELL artikli 19 lõikega 1 ja artikliga 2 ning põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi viimase astme kohtukolleegium, mis on loodud täiesti uue organina ning mis on pädev arutama liikmesriigi kohtu kohtuniku kohtuasja esimeses ja teises astmes ning milles saavad otsuseid teha vaid kohtunikud, kelle on valinud liikmesriigi institutsioon, mis peab kaitsma kohtute sõltumatust (Krajowa Rada Sądownictwa (kohtute nõukoda)), mille puhul, võttes arvesse selle ülesehituslikku mudelit ja toimimisviisi, ei ole tagatud sõltumatus seadusandlikust ja täidesaatvast võimust, on sõltumatu ja iseseisev kohus Euroopa Liidu õiguse tähenduses?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Warszawie (Poola) 5. septembril 2018 – Kriminaalasi järgmiste isikute suhtes: VX, WW, XV

(Kohtuasi C-563/18)

(2019/C 44/12)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Warszawie

Põhikohtuasja pooled

VX, WW, XV

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellest sättest liikmesriikidele tuleneva kohustusega võtta piisavad meetmed, et tagada tulemuslik õiguskaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades, on vastuolus õigusnormid, millega likvideeritakse kohtunike sõltumatu distsiplinaarmenetluse tagatised Poolas, kuna nende normidega poliitiliselt mõjutatakse distsiplinaarmenetluse läbiviimist ja luuakse risk, et distsiplinaarmeetmete süsteemi kasutatakse kohtulahendite sisu poliitiliseks kontrollimiseks?
1.

Kas ELTL artikli 267 kolmandat lõiku koostoimes ELL artikli 19 lõikega 1 ja artikliga 2 ning põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi viimase astme kohtukolleegium, mis on loodud täiesti uue organina ning mis on pädev arutama eelotsusetaotluse esitanud liikmesriigi kohtu kohtuniku asja ja milles saavad otsuseid teha vaid kohtunikud, kelle on valinud liikmesriigi institutsioon, mis peab kaitsma kohtute sõltumatust (Krajowa Rada Sądownictwa (kohtute nõukoda)), mille puhul, võttes arvesse selle ülesehituslikku mudelit ja toimimisviisi, ei ole tagatud sõltumatus seadusandlikust ja täidesaatvast võimust, on sõltumatu ja iseseisev kohus Euroopa Liidu õiguse tähenduses?
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, kas tuleks arvestada, et rahastamisvahendeid, mida need üksused saavad avalik-õiguslikelt organisatsioonidelt, kes on nad asutanud, ei või mingil juhul kvalifitseerida tasuks käibemaksuga maksustatavate teenuste eest?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Nürnberg (Saksamaa) 9. novembril 2018 – Geld-für-Flug GmbH versus Ryanair DAC

(Kohtuasi C-701/18)

(2019/C 72/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Nürnberg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Geld-für-Flug GmbH

Kostja: Ryanair DAC

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja tüüptingimustes sisalduv tingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud ja mille kohaselt tuleb lennu broneerinud tarbijaga elektroonilise sidevahendi kaudu sõlmitud lepingu suhtes kohaldada lennuettevõtja asukohariigi õigust, mis ei ole identne lennu broneerinud tarbija hariliku viibimiskoha riigi õigusega, on ebaõiglane, kuivõrd see eksitab tarbijat, jättes teda teavitamata sellest, et mõne muu õiguse valik on vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) (2) artikli 5 lõike 2 teisele lõigule piiratud ja valida ei või mis tahes õigust, vaid ainult sellise õiguse, mida on nimetatud Rooma I määruse artikli 5 lõike 2 teises lõigus?

(1) EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288.

(2) ELT 2008, L 177, lk 6.
1.

Kas liidu õigusnormi, mis on sätestatud nõukogu 25. oktoobri 2004. aasta raamotsuse 2004/757/JSK, millega kehtestatakse miinimumeeskirjad ebaseadusliku uimastiäri kuriteokoosseisu ja karistuste kohta (1), artikli 4 lõike 2 punktis a koostoimes artikli 2 lõike 1 punktiga c tuleb mõista nii, et see õigusnorm ei takista tõlgendada liikmesriigi kohtul mõistet „märkimisväärne uimastikogus“ juhtumipõhiselt antava individuaalse hinnanguga, ja et see tõlgendamine ei nõua mingite objektiivsete kriteeriumite kasutamist – eelkõige ei nõua see tuvastamist, et süüdistatav omab uimasteid raamotsuse artikli 4 lõike 2 punktis a nimetatud tegude toimepanemiseks ehk uimastite tootmiseks, pakkumiseks, müügiks pakkumiseks, turustamiseks, vahendamiseks, kättetoimetamiseks mis tahes tingimustel?
4.

Üldkohus on õigusnormi rikkunud, sedastades ekslikult, et VEB omandiõigust on järgitud. See kujutab endast ka võrdsuse põhimõtte rikkumist.
2.

Eelkõige, kas sellise keeldumise aluseks võib olla järeldus, et hoolimata sellest, et kinni on peetud otsuse teinud riigis kehtivast kättetoimetamise korrast ja otsuse edasikaebamise tähtaegadest, mis on sätestatud nõukogu raamotsuse 2005/214/JSK artikli 1 punkti a alapunktides ii ja iii, ei olnud otsust täidesaatvas riigis elavale poolele kohtueelse menetluse etapis tagatud tegelik ja tõhus võimalus kaitsta oma õigusi, sest tal puudus piisav aeg sobival viisil reageerida karistuse määramise teatele?
—

Fumus persecutionis Puudub õigusasutuste kontroll selle üle, kas assotsiatsioon on toetaja või mitte; Üldkohus oleks seda arvesse pidanud võtma ainuüksi 29. juuli 1881. aasta seaduse lugemisel. Üldkohtul oli võimalik kontrollida Fédération des Maisons des Potes’i kollokviumi kutse sõnastuse analüüsiga seda, et see assotsiatsioon on toetaja ning Front National’i ja Jean-François Jalkh’i poliitiline vastane. Tegemist on fumus persecutionis’e selge juhtumiga.
2.

Kas määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et kohus peab tõstatama või võib tõstatada omal algatusel vastuväite, et rahvusvaheline kohtualluvus selleks, et teha otsus „abielulahutuse ja alaealise lapse kohta“, ei kuulu Rumeenia kohtutele, kui [Euroopa Liidu] teises liikmesriigis (käsitletaval juhul Itaalias) elavad pooled ei ole leppinud kohtualluvuses kokku (mille tulemusena jäetakse hagi läbi vaatamata, sest see ei allu Rumeenia kohtutele), kusjuures need sätted on ülimuslikud õigusnormide suhtes, mis on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Codul del procedură civilă) artikli 915 lõikes 2 ja mille kohaselt võib esitada vastuväite, et erandlik territoriaalne kohtualluvus ei kuulu Judecătoria Rădăuţile (Rădăuţi esimese astme kohus) (mille tulemusena allub asi Judecătoria Sectorului 5 Bucureştile (Bukaresti 5. sektori esimese astme kohus) ning otsus asjas tehakse sisulistes küsimustes), eelkõige seepärast, et need sätted on vähem soodsad võrreldes riigisisese õigusnormiga (tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Codul de procedură civilă) artikli 915 lõige 2)?
1.

Kas sellistel asjaoludel nagu käesolevas kohtuvaidluses, kus füüsiline isik tegeleb majandustegevusega, mis seisneb vabakutselisena töötamises ja kinnisasja üürileandmises, saades sellest kestvat tulu, on Euroopa Liidu Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1) (avaldatud Euroopa Liidu Teatajas (ELT), L 347, 11.12.2006), artikli 288 [lõike 1] punkti 4 kohaselt nõutav kindla kutsealase tegevuse tuvastamine, mis on põhitegevusala, et kontrollida, kas üürileandmist võib pidada selle abitehinguks, ning kui vastus on jaatav, siis milliste kriteeriumide alusel saab kindlaks teha põhitegevusala, või tuleb [eespool viidatud sätteid] tõlgendada nii, et kogu kutsealane tegevus, mis moodustab sellise füüsilise isiku majandustegevuse, on „põhitegevusala“?
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 8 ja 52 ning direktiivi 95/46/EÜ (1) üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 7 punkti f tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline riiklik õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, nimelt seaduse nr 677/2001 artikli 5 lõige 2 ja ANSPDCP (Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal, isikuandmete töötlemise riiklik järelevalveasutus) otsuse nr 52/2012 artikkel 6, milles on ette nähtud võimalus kasutada videovalvet inimeste, vara ja väärtuste turvalisuse ja kaitse tagamiseks ning õigustatud huvi korral ilma asjaomase isiku nõusolekuta?
—

Olemasolev õiguspraktika Vastupidi Üldkohtu kinnitusele on olemas parlamendi väljakujunenud õiguspraktika, „mille kohaselt jäetakse rahuldamata parlamendiliikme puutumatuse äravõtmise taotlused, mille aluseks on asjaolud, mis on seotud parlamendiliikmete poliitilise tegevusega“; see oleks pidanud viima Üldkohtu parlamendiliikme puutumatuse äravõtmise küsimuses teistsugusele järeldusele.
3.

Kas direktiivi 2006/112 sätteid, eriti selle artikleid 24, 28, 167 ja artikli 168 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kuna maksukohustuslasest ostja kulud, mille ta on kandnud kinnisasjade registrisse esmakande tegemisel kinnisasjade kohta, mis on talle müüdud ja millele ostjal on võlaõiguslepingust tulenev omandiõiguse tulevase üleandmisega seotud väljanõudeõigus müüjate suhtes, kes ei ole kinnistusraamatusse kandnud oma omandiõigust nendele kinnisasjadele, tuleb kvalifitseerida müüjatele teenuse osutamisena olukorras, kus müüja ja ostja on omavahel kokku leppinud, et kinnisasjade hind ei sisalda kinnistusraamatuga seotud tehingute väärtust?
C 54/6

ET

16. novembril 2018 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-718/18)

(2019/C 54/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Noll-Ehlers, O. Beynet)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

1. tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivist 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (1), ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivist 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (2), sest ta ei ole nõuetekohaselt üle võtnud — direktiivi 2009/72/EÜ artikli 2 punkti 21 ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 2 punkti 20; — direktiivide 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ artikli 19 lõiget 3 koostoimes artikli 19 lõikega 8; — direktiivide 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ artikli 19 lõiget 5; — direktiivi 2009/72/EÜ artikli 37 lõike 1 punkti a ja lõike 6 punkte a ja b ning direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41 lõike 1 punkti a ja lõike 6 punkte a ja b;

2. mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi puudutab elektrienergia ja maagaasi siseturgu käsitlevate direktiivide 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ puudulikku ülevõtmist Saksa õigusesse energiamajanduse seadusega (Energiewirtschaftsgesetz, edaspidi EnWG). Komisjoni hinnangul on ülevõtmine EnWG-ga olnud puudulik neljas punktis. Esiteks on mõiste „vertikaalselt integreeritud ettevõtja“ määratlus – mis määrab kindlaks, millistele ettevõtjatele laienevad direktiivide eraldamiseeskirjad – võetud Saksa õigusesse üle vaid piiratult. Teiseks ei ole täielikult üle võetud vertikaalselt integreeritud ettevõtjas ametikoha vahetusega seotud järelemõtlemisaegu puudutavaid eeskirju. Kolmandaks on vaid osaliselt üle võetud eeskirjad, mis keelavad teatud osalused vertikaalselt integreeritud ettevõtjas või sellest rahalise kasu saamise. Neljandaks rikub EnWG-s ette nähtud pädevuse jaotus direktiivides sätestatud riiklike reguleerivate asutuste ainupädevust.

Komisjoni hinnangul tähendab see, et rikutud on direktiivi 2009/72/EÜ artikli 2 punkti 21 ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 2 punkti 20, direktiivide 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ artikli 19 lõiget 3 koostoimes artikli 19 lõikega 8, direktiivide 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ artikli 19 lõiget 5 ning direktiivi 2009/72/EÜ artikli 37 lõike 1 punkti a ja lõike 6 punkte a ja b ning direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41 lõike 1 punkti a ja lõike 6 punkte a ja b.

(1) ELT 2009, L 211, lk 55.

(2) ELT 2009, L 211, lk 94.
—

Kas selleks, et hinnata, kas kuju on tehnilise tulemuse saavutamiseks vajalik, tuleb arvesse võtta järgmisi kriteeriume: — kas on olemas teisi võimalikke kujusid, mis võimaldavad saavutada sama tehnilise tulemuse; — kuju tõhusus selle tulemuse saavutamiseks; — väidetava rikkuja soov saavutada see tulemus; — tehnikale, mis võimaldab saavutada taotletud tehnilise tulemuse, sellise varasema patendi olemasolu, mille kehtivus on nüüdseks lõppenud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský súd Trnava (Slovakkia) 21. septembril 2018 – DHL Logistics (Slovacchia), spol. s r.o. versus Finančné riaditeľstvo SR

(Kohtuasi C-810/18)

(2019/C 82/17)

Kohtumenetluse keel: slovaki

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Krajský súd Trnava

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: DHL Logistics (Slovacchia), spol. s r.o..

Vastustaja: Finančné riaditeľstvo SR

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 (1) tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas sätestatud kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 8525 80 91 tuleb nimetatud määruse 2011. aastal avaldatud selgitavatest märkustest (2) (komisjoni teatis 2011/C 137/01) tulenevatel tingimustel tõlgendada nii, et sellesse alamrubriiki võib klassifitseerida ka sellised digivideokaamerad, mida käsitletakse põhikohtuasjas, kuigi need võimaldavad videopilte filmida ja salvestada ainult alla 800×600 pikslise ja täpsemalt 720×576 pikslise lahutusvõimega, arvestades, et nende teine funktsioon – liikumatute piltide pildistamine ja salvestamine – on piiratud 1 600×1 200 pikslise (1,92 megapikslit) liikumatute piltide lahutusvõimega?

(1) EÜT 1987, L 256, lk 1.

(2) ELT 2011, C 137, lk 1.
1.

Kas Euroopa õigusega on kooskõlas ettevõtte tulumaksu seadustiku artikli 23 lõike 1 punkt c (2013. aastal kehtivas redaktsioonis), kui seda tõlgendada nii, et pärast asjaomast vastupidi ühinemist ei saa viivist ja muid finantskulusid, mis tulenevad laenudest, mis on võetud kolmandatelt isikutelt või aktsionäridelt (kulud, mille ühendatav äriühing võiks maha arvata, kui ühinemist ei oleks toimunud) ühendava tütarettevõtja kapitali omandamiseks ja mis on ühinemise toimel üle läinud, enam maksustamisel ühendava äriühingu maksustatavast summast maha arvata; eeskätt selles mõttes, kas see, et finantskulusid ei saa maha arvata, võib takistada või piirata nõukogu direktiivis 2009/133/EÜ (1) ette nähtud koondumistehinguid, rikkudes selle direktiivi põhimõtteid ja eesmärke, ning rikkudes samuti selle artiklit 4?