Kohtuasi C‑532/17

Wolfgang Wirth jt

versus

Thomson Airways Ltd.

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Hamburg)

Eelotsusetaotlus – Transport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Artikli 2 punkt b – Kohaldamisala – Mõiste „tegutsev lennuettevõtja“ – Leping lennuki rentimiseks koos meeskonnaga (wet lease)

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kolmas koda) 4. juuli 2018. aasta otsus

Transport – Õhutransport – Määrus nr 261/2004 – Hüvitis ja abi reisijatele – Tegutsev lennuettevõtja – Mõiste – Lennuettevõtja, kes on andnud niinimetatud wet lease tüüpi rendilepingu alusel teisele lennuettevõtjale rendile lennuki koos meeskonnaga – Väljajätmine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artikli 2 punkt b)

Mõistet „tegutsev lennuettevõtja“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, ja eelkõige selle artikli 2 punkti b tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma sellist lennuettevõtjat nagu põhikohtuasjas kõne all olev lennuettevõtja – kes annab niinimetatud wet lease tüüpi rendilepingu alusel teisele lennuettevõtjale rendile lennuki koos meeskonnaga, kuid kellel puudub operatiivne vastutus lendude eest – ka juhul, kui reisijale väljastatud lennule istekoha broneerimise kinnitusel on märgitud, et lennu teostab see esimene lennuettevõtja.

Siinkohal tuleb märkida, et määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b kohaselt tähistab mõiste „tegutsev lennuettevõtja“ lennuettevõtjat, „kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu“. Selleks et lennuettevõtjat võiks määratleda „tegutseva lennuettevõtjana“, peab selle definitsiooni järgi olema niisiis täidetud kaks kumulatiivset tingimust, milleks on esiteks asjakohase lennu teostamine ja teiseks reisijaga sõlmitud lepingu olemasolu. Mis puudutab esimest tingimust, siis selles on keskse elemendina rõhutatud mõistet „lend“. Samas on Euroopa Kohus selle mõiste kohta varem sedastanud, et lend „koosneb sisuliselt ühest õhuveotoimingust, olles niiviisi selle veoliigi „ühikuks“, mida teostab lennuettevõtja, kes määrab oma marsruudi“ (10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Emirates Airlines, C‑173/07, EU:C:2008:400, punkt 40, 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Sousa Rodríguez jt, C‑83/10, EU:C:2011:652, punkt 27, ja 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus Mennens, C‑255/15, EU:C:2016:472, punkt 20).

Eelnevast järeldub, et tegutseva lennuettevõtjana on käsitatav lennuettevõtja, kes seoses oma majandustegevusega reisijateveo valdkonnas otsustab teostada konkreetse lennu, määrates muu hulgas kindlaks marsruudi, ning teeb huvitatutele lennutransporditeenuse pakkumise. Nimelt viitab sellise otsuse vastuvõtmine, et see lennuettevõtja võtab vastutuse asjaomase lennu teostamise, sealhulgas ka selle võimaliku tühistamise või pikaajalise hilinemise eest sihtkohta. Käesoleval juhul puudub vaidlus selles, et Thomson Airways tegevus piirdus põhikohtuasjas kõne all oleva lennu teostamiseks lennuki ja meeskonna rendile andmisega, samas kui selle lennu teostamise ja marsruudi oli otsustanud TUIFly. Sellistel asjaoludel, ilma et oleks vaja uurida määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis b ette nähtud teist kumulatiivset tingimust, tuleb tõdeda, et selline lennuettevõtja nagu Thomson Airways põhikohtuasjas, kes annab teisele lennuettevõtjale rendile lennuki ja meeskonna, ei saa ühelgi juhul käsitada „tegutseva lennuettevõtjana“ määruse nr 261/2004, eelkõige selle artikli 2 punkti b tähenduses.

(vt punktid 17–22 ja 26 ning resolutsioon)