ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
78.

Nende põhjenduste lugemisel näib mulle, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused, kas vaidlusalune maks on Euratomi asutamislepingu sätetega kooskõlas, on seletatavad selle, toodete, st tuumkütuse suhtes kohaldatava maksu laadi ja nimetusega siseriiklikus õiguses. See maks, mis arvutatakse tuumkütuse koguse põhjal, on tegelikult siiski hübriidmaks. See nõutakse sisse hetkel, mil seda kütteainet kasutatakse elektrienergia tootmiseks, mis on ainus maksustatav otstarve. ( 45 ) Maksu peab tasuma tuumaelektrijaama käitaja, kelle kanda jääb ka selle majanduslik koormus. Samal ajal on maksustatav tuumkütus tuumaelektrijaamades möödapääsmatu, sest asendustoodet ei ole. Teiste sõnadega on elektrijaama käitajal valida kas kasutada maksustatavat toodet või oma tegevus lõpetada. Selles mõttes sarnaneb vaidlusalune maks oma toime poolest enam maksuga, mida kohaldatakse tuumaelektrijaamade käitajate majandustegevuse suhtes, kui tõelise toote suhtes kohaldatava maksuga. Sellest vaatevinklist tekitab vaidlusalune maks minu arvates vähem kahtlusi, kas see on Euratomi asutamislepingu viidatud sätetega kooskõlas.
26.

KPN ja Mobistar teevad ettepaneku vastata küsimusele, et universaalteenuse direktiiv ja eeskätt selle artiklid 9, 13 ja 32 on harta artikliga 20 kooskõlas, ning väidavad selle suhtes, et telefoniteenuste ja mobiiltelefoniteenuste osutamise erinev kohtlemine seisneb selles, et telefoniteenuste osutamise kohustusega kaasneda võivaid ebaõiglaseid kulusid on võimalik kompenseerida üldiste maksutulude või sektoripõhise rahastamismehhanismi kaudu, samas kui mobiiltelefoniteenuste ja/või Interneti-ühenduse teenuste osutamisega kaasnevaid kulusid on võimalik kompenseerida ainult riiklikest vahenditest. Arvestades selle erinevuse piiratud laadiga, ei ole KPN ja Mobistsar veendunud, et on tegelikult tegemist erineva kohtlemisega harta artikli 20 tähenduses, ja märgivad kokkuvõttes, et vastupidi telefoniteenustele ei saa mobiiltelefoniteenuste kättesaadavuse puhul rääkida sotsiaalsest tõrjutusest ega seega universaalteenuse kohustuse vajalikkusest. Lisaks väidavad nad, et Interneti-ühenduse teenuste osutamiseks sotsiaaltariifide sektoripõhine rahastamismehhanism on sideettevõtjatele väga koormav ning mõjub negatiivselt siseturu toimimisele ja tarbijatele.
29.

Käesoleval juhul ei ole oluline ka see, kuivõrd võib saastekvootide omandamist maksustada üldiste maksudega, sest Tšehhi saastekvootide kinkemaks ei ole olemuselt üldine, vaid selle eesmärk on maksustada just nimelt need saastekvoodid, mis eraldatakse elektrienergia tootmiseks kütuse põletamise teel – välja arvatud elektri ja sooja koostootmine. Kõnesolev maks ei kehti nimelt muude tegevusalade (näiteks terasetootmise) raames eraldatud kvootide suhtes.
71.

Olgu lisatud, et viis, kuidas Euroopa Kohus on puhkeaja mõistet määratlenud, võimaldab kergesti jätta kõrvale Iirimaa esitatud seisukoha. Väljendi kohta „hüvituseks antavad võrdväärse pikkusega puhkeajad” direktiivi 93/104 artikli 17 lõigete 2 ja 3 tähenduses täpsustas Euroopa Kohus nimelt, et need ajad peavad olema sellised, et nende vältel „ei ole töötajal oma tööandja suhtes mingeid kohustusi, mis võiks teda takistada vabalt ja katkematult pühendumast oma isiklikele huvidele, et neutraliseerida töö mõju tema ohutusele ja tervisele. Samuti peavad need puhkeajad järgnema vahetult tööajale, mida need peaksid hüvitama, et vältida töötaja väsimist või kurnatust järjestikuste tööperioodide tõttu”. ( 34 ) Euroopa Kohus täpsustas samuti, et selleks, „et end korralikult välja puhata, peab töötajal olema võimalus viibida väljaspool oma töökeskkonda määratud arvu tundide jooksul, mis peavad olema nii järjestikused kui ka tööajale vahetult järgnema, et võimaldada asjaomasel isikul lõõgastuda ja üle saada tema töökohustuste täitmisega vältimatult kaasnevast väsimusest.” ( 35 )
79.

Kõigist eespool toodud kaalutlustest ilmneb, et ELTL artiklit 107 tuleb tõlgendada nii, et niisuguse siseriikliku õigusnormi, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis põllumajandusstruktuuri parendamise eesmärgil keelab riigi asutatud üksusel avalikul enampakkumisel põllumajandusmaad müüa kõrgeimat hinda pakkunud isikule, kui parim pakkumus erineb maatüki väärtusest oluliselt, saab jätta riigiabiks kvalifitseerimata vaid juhul, kui see väärtus on turuväärtusele võimalikult lähedane, mis tähendab eelkõige, et selle üksuse antavas hinnangus võetakse arvesse avalikul enampakkumisel pakutud hindasid. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas niisugune norm vastab nendele nõuetele ja kas normi konkreetne kohaldamine võib tuua kaasa turuväärtusest kõrvale kalduva hinna kindlaksmääramise, ning teha sellest järeldused.
61.

Eespool punktis 56 kasutatud juhatuse liikme määratluse alusel olen seisukohal, et selleks, et isikut saaks juhatuse liikmeks lugeda, ei ole vaja, et tema töökohast tulenev vastutus hõlmaks kogu krediidiasutuse tegevust. Selleks, et isikul oleks võimalik krediidiasutuse juhtimisele märkimisväärset mõju avaldada, võib minu arvates piisata sellest, kui see isik vastutab asutuse ühe tegevusvaldkonna eest, millel peab olema aga märkimisväärne tähtsus asutuse kogu tegevuse seisukohast. Niisiis on ilmne, et võimalus avaldada krediidiasutuse juhtimisele märkimisväärset mõju oleneb kõne all oleva tegevusvaldkonna laadist ja tähtsusest. Seda, kas liikmesriigi kohtu menetluses olevas asjas kõne all olevat tegevusvaldkonda puudutav vastutus võimaldab töökohta täitval isikul asutuse juhtimisele märkimisväärset mõju avaldada või mitte, tuleb in concreto kindlaks teha sellel kohtul. Selles suhtes olen seisukohal, et vastutus krediidiasutuse rahvusvaheliste tehingute ja muude oluliste finantstehingute alase tegevuse juhtimise, struktureerimise, planeerimise, kooskõlastamise ja järelevalve eest võimaldab üldiselt avaldada asutuse juhtimisele märkimisväärset mõju, kui just kõnealuse juhtumi konkreetsete asjaolude üksikasjalikul analüüsil ei selgu vastupidine.
23.

Kriteeriumid, mille põhjal analüüsida seda, kas esineb mõni direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punktis c ette nähtud registreerimisest keeldumise põhjus või määruse nr 207/2009 ( 10 ) artikli 7 lõike 1 punktis c ette nähtud samasugune põhjus, on Euroopa Kohtu ja Üldkohtu praktikas sedastatud juba ammu, lähtudes üldisest huvist, millel see keeldumise põhjus rajaneb, nimelt huvist takistada seda, et nendes õigusnormides osutatud märke või tähiseid on nende kaubamärgina registreerimise tõttu õigus kasutada ainult ühel ettevõtjal. ( 11 ) Näiteks on leitud, et seda, kas tähis on kirjeldav, saab hinnata ainult nii, et esiteks võetakse arvesse asjaomaseid kaupu või teenuseid ning teiseks seda, kuidas sihtrühmaks olev üldsus, mis koosneb nende kaupade või teenuste tarbijast, seda tähist tajub. ( 12 ) On ka täpsustatud, et eespool viidatud õigusnormides peetakse silmas märke ja tähiseid, mis võivad sihtrühmaks oleva üldsuse seisukohast tavakasutuse korral tähistada kas otse või mõnda põhiomadust nimetades kaupa või teenust, mille registreerimist taotletakse, ( 13 ) ning seetõttu eeldab tähise kuulumine viidatud sätetes sisalduva keelu kohaldamisalasse seda, et sellel on kõnealuste kaupade või teenustega piisavalt otsene ja konkreetne seos, mis võimaldab asjaomasel sihtrühmal kohe ja ilma järele mõtlemata tajuda, et tegemist on kõnealuste kaupade või teenuste kategooria kirjelduse või ühe nende omadusega. ( 14 ) Ehkki Euroopa Liidu kohus on neid kriteeriume kohaldanud sageli rangelt, ( 15 ) saab tähise registreerimisest selle kirjeldavuse tõttu siiski keelduda üksnes juhul, kui on mõistlik eeldada, et asjaomane üldsus peaks seda tõesti üheks nende kaupade või teenuste „omadustest”, mille registreerimist taotletakse, st „omaduseks, mida asjaomane üldsus tunneb kergesti ära”. ( 16 )
71.

Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt. 1. Sellise käitise käitajale, mille puhul võib eeldada toote püsivat kuivainesisaldust, tuleb direktiivi 1999/13/EÜ lenduvate orgaaniliste ühendite heitkoguste piiramise kohta IIB lisa punkti 2 esimese lõigu alapunktis i sätestatud ajakavast kõrvale kaldudes põhimõtteliselt anda ajapikendust tema heitkoguste vähendamise kava rakendamiseks, kui vähese lahustisisaldusega või lahustivabad asendajad on alles väljatöötamisel. 2. Heitkoguste vähendamise kava rakendamiseks ajapikenduse andmisel direktiivi 1999/13/EÜ IIB lisa punkti 2 esimese lõigu alapunkti i tähenduses on nõutav pädeva ametiasutuse luba, mis on antud käitaja taotluse alusel, ja tõend selle kohta, et ajapikenduse andmise tingimused on täidetud. 3. Ajapikenduse andmine vastavalt direktiivi 1999/13 IIB lisa punkti 2 esimese lõigu alapunktile i seab eelduseks, et asendaja on tõepoolest väljatöötamisel, mille kohta võib suure tõenäosusega oletada, et see võimaldab mõne aasta jooksul piirata käitise heitkoguseid rohkem kui sama suurte kulutustega seotud alternatiivsed meetodid või samas ulatuses, aga väiksemate kulutustega kui alternatiivsed meetodid. Täiendavad heitkogused ajapikenduse perioodil peavad olema proportsionaalsed võrreldes asendaja võimaldatava heitkoguste vähendamisega ja kulutuste kokkuhoiuga.
42.

D. G. Kieback väidab selles kontekstis, et tema isikliku eluasemega seotud hüpoteeklaenu intress, mis tasuti 1. jaanuari ja 31. märtsi vaheliselt ajalt, ei kuulu maha arvamisele Saksamaal (kus puudus piisav maksustatav tulu) ega Ühendriikides (kuna ta ei elanud seal nimetatud kolmel kuul). Eeldades, et see on tõsi, tuleneksid need tagajärjed pelgalt maksustamispädevuste paralleelsest kasutamisest eri riikide poolt. Seetõttu ei saa neil olla mõju eelmises punktis esitatud järeldustele. ( 35 ) Samal põhjusel ei oleks tulemus teistsugune, kui Ühendriigid ei oleks võimaldanud isikliku eluasemega seotud hüpoteeklaenu intressi mahaarvamist või kui sellisest mahaarvamisest oleks tulenenud seal väiksem maksusoodustus kui Madalmaades.
47.

Selles küsimuses meenutab komisjon, et ta ei vaidlusta võimalust kasutada tööjõukulude puhul keskmisi määrasid, vaid pigem niisuguste kulude arvessevõtmist, mis ei ole tegelikud kas sellepärast, et töötasud ei vasta kasutatavate töötajate spetsialiseerumisele, või seetõttu, et tootmistunnid ei ole tegelikud, vaid fiktiivsed. Ta rõhutab aga, et arvessevõetud koostisosade õigsus kujutab endast hea halduse üldpõhimõtet ja igal juhul tingimust, mis peab olema täidetud, et kulud hüvitataks liidu eelarvest ning mis toetuslepingu puhul seisneb tegelike tundide ja kulude registreerimise nõudes. Hilisem keskmise määra kasutamine – mida ANKO nagunii ei teinud – on täiesti eraldi küsimus, mis ei võimalda siiski arvesse võtta mittespetsialiseerunud töötajate fiktiivseid tunde või kvalifikatsioone, mida seega ei eksisteeri.
114.

Tarnijaid aga ei koormaks ebaproportsionaalselt ka see, kui ka aine nimetus tuleks teatada vaid eeldusel, et tarnijale on see teave kättesaadav. REACH-määruse artikli 33 sõnastus ei takista sellist tõlgendamist. Pigem võib nimetuse teatamist mõista toote ohutu kasutamise kohta teabe esitamise alajuhuna. Sellist teavet on aga nõutav esitada vaid siis, kui see on olemas. Prantsuskeelse versiooni artikkel 33 toetab just nimelt sellist tõlgendust, selle asemel et nõuda aine nimetuse teatamist ka juhul, kui teave selle kohta puudub.
33.

Tuleb siiski meeles pidada, et Euroopa Kohtu otsused, millega OUG 50/2008 alusel kehtestatud tasu tunnistati liidu õigusega vastuolus olevaks ning mis on – nagu märgitud eespool punktis 26 – kohaldatavad ka seaduses nr 343/2006 ette nähtud tasu suhtes, käsitlesid just nimelt kasutatud sõiduautosid. Nimetatud otsustes sedastas Euroopa Kohus nimelt, et ELTL artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sättega on vastuolus, kui liikmesriik kehtestab tasu, mida kohaldatakse mootorsõidukitele nende esmasel registreerimisel asjaomases liikmesriigis, juhul kui nimetatud maksumeedet rakendatakse nii, et sellega pärsitakse teistest liikmesriikidest ostetud kasutatud sõiduautode kasutuselevõtmist kõnealuses liikmesriigis, kuid ei pärsita siseriiklikul turul olevate sama vanade ja sama kulumisastmega kasutatud sõiduautode ostmist. ( 26 ) Uue sõiduauto olukord on sellest vaatepunktist erinev, sest uus sõiduauto registreeritakse loogiliselt alati esmaselt ( 27 ) olenemata sellest, kas see toodeti riigis, kus see registreeritakse, või imporditi. Tasul, mis makstakse selles liikmesriigis esmaregistreerimisel, ei ole seega uute sõidukitega võrreldes samasugust diskrimineerivat mõju, mis tal on kasutatud sõidukitele.
77.

Tõlgi abi võib tegelikkuses esineda mitmes vormis, sõltudes läbiviidava menetluse eripärast. Abi võib mõistagi olla suuline, kui tõlk on füüsiliselt kohal ja tõlgib süüdistatava sõnu või talle adresseeritud juttu sünkroonis. See võib esineda ka viibetena, kui näiteks isikul on kuulmis‑ või kõnehäire ja ta ei saa ennast suuliselt väljendada. Direktiivi artikli 2 lõikes 6 on ette nähtud ka juhuks, kui tõlgi füüsiline kohalviibimine ei ole vajalik, niisuguse kommunikatsioonitehnoloogia kasutamine nagu videokonverents, telefon või Internet. On ka mõeldav, et keeleabi esineb tõlgitud või kakskeelse kaebuse plangi vormis, nagu soovitab komisjon. ( 15 ) Niisiis võib süüdimõistvale otsusele endale, kui see asjaomasele isikule kätte toimetatakse või saadetakse ‐ ning mille puhul ei vaidle keegi, et see peab olema tõlgitud ja et selleks on olemas selge õiguslik alus ‐, lisada trükitud vormi selle isiku emakeeles, mis viimasel tuleb ainult täita, kui ta leiab, et peab seda tegema, ning saata tagasi selle kohtu aadressile, millele edasikaebus tuleb esitada.
99.

Käesolevas asjas on see nii. Selleks, et õigustada käibemaksu väljajätmist finantshuvide kaitse konventsiooni kohaldamisalast, viitab nõukogu oma seletuskirjas ainuüksi asjaolule, et käibemaks „ei kuulu omavahendite hulka, mis kogutakse otseselt [liidu] jaoks.” ( 58 ) Just seda kaalutlust ei ole siiski finantshuvide kaitse konventsiooni tekstis kajastatud ja see ei saa õigustada konventsiooni kohaldamisala kitsendavat tõlgendust.
76.

Lisaks tuleneb samast kohtupraktikast, et liikmesriik on kohustatud kohaldama võrdse kohtlemise põhimõtet ka oma kodanike suhtes, kes on kasutanud liikumisvabadust. Selle kohtupraktikaga kokkulangevalt viitas Euroopa Kohus kohtuotsuses Ettwein muu hulgas kokkuleppe I lisa artikli 9 lõikele 2, et kehtestada põhimõte, mille kohaselt ei või kokkuleppeosalised keelduda maksumaksjale maksusoodustuse andmisest üksnes põhjusel, et tema alaline elukoht on teise kokkuleppeosalise territooriumil ( 35 ). See kohtupraktika ei ole käesolevas asjas siiski kohaldatav, kuna kõne all ei ole maksusoodustuse andmine Saksamaal Saksa kodanikust töötajale, kes elab Šveitsis, kuid töötab Saksamaal, vaid käesolev asi puudutab Šveitsi soodsamate maksustamistingimuste kohaldamist tulenevalt elukohast Šveitsis võrreldes Saksa kodanikust töötaja/maksumaksjaga, kes elab Saksamaal ja kellel on seal tulumaksukohustus.
66.

Eelnevast tulenevalt teen ettepaneku, et Euroopa Kohus vastaks Tribunale di Milano (Itaalia) esitatud eelotsusetaotlusele järgmiselt: Siseriiklik õigusnorm, millega nähakse ette kohustus kinnitada välisriikides töödeldud nahktoodetele päritoluriigile viitav märgistus, milles on nende toodete kirjeldamiseks asjassepuutuva liikmesriigi keeles või keeltes kasutatud termineid nagu „nahk”, „kvaliteetnahk” või „karusnahk” (või nende tuletisi või sünonüüme), on tehniline eeskiri Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, artikli 1 punkti 11 tähenduses. Selle vastuvõtmine direktiivi artikli 9 lõikes 1 ette nähtud edasilükkamise ajavahemikku rikkudes kujutab endast olulist menetlusviga, mille tõttu ei saa seda kohaldada. Selline õigusnorm on igal juhul diskrimineeriv meede, mille toime on samaväärne liikmesriikidevahelise koguselise impordipiiranguga, mis on ELTL artikliga 34 keelatud ega kuulu ühegi artiklis 36 loetletud erandi kohaldamisalasse. Seega ei saa seda eraõiguslike isikute vahelises tsiviilmenetluses kohaldada. Viimaks, osas, milles selline õigusnorm on kohaldatav jalatsitele, mille puhul on täidetud märgistamisnõuded, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. märtsi 1994. aasta direktiivis 94/11/EÜ tarbijale müügiks ette nähtud jalatsite peamistes osistes kasutatavate materjalide märgistamist käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta, on see vastuolus eelkõige selle direktiivi artiklitega 3 ja 5. Direktiivi 94/11/EÜ I lisa
66.

See täpsustus on minu arvates käesolevas asjas oluline, sest asjaomaste kokkulepete sisu ja objektiivsete eesmärkide analüüsi järel selgub, et need on oma laadilt konkurentsi jaoks sedavõrd kahjulikud, et tuleb nentida, et need sisaldavad a priori„eesmärgil põhinevat” piirangut ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses.
58.

Kui Euroopa Kohus peaks seevastu olema arvamusel, et Üldkohus ei rikkunud Nakajima kohtupraktika kohaldamisel õigusnormi, siis on kolmanda väite käsitlemine vajalik. Selles mõttes piisab viitest, et juhul kui Nakajima kohtupraktika kohaldamine viib teisese õiguse akti õigusvastasuse tuvastamiseni, vastab see just nimelt liidu seadusandja avaldatud tahtele. Seega ei saa asuda seisukohale, et selle kohtupraktikaga omistasid liidu kohtud endale seadusandliku pädevuse, mida neil ei ole.
67.

Eeltoodud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele järgnevalt: Käibemaksudirektiivi artiklit 168 tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslasel on õigus arvata maha sisendkäibemaks, mis on makstud seoses kapitalikaupade tootmise või soetamisega, kui need kaubad on otseselt mõeldud selleks, et üldsus saaks neid tasuta kasutada, kuid mida kasutatakse vahendina, mille abil meelitada külastajaid paika, kus maksukohustuslane plaanib oma majandustegevuse käigus tarnida kaupu ja/või osutada teenuseid.
34.

Ta läheb veelgi kaugemale oma kohtuotsuses McB ( 16 ), sest ta kontrollib, kas see, kuidas ta määrust nr 2201/2003 just tõlgendas, on harta artikliga 24 on vastuolus ( 17 ). Selles kohtuotsuses märkis Euroopa Kohus, et selle määruse põhjendusest 33 ilmneb lisaks, et määruses tunnustatakse põhiõigusi ja peetakse kinni harta põhimõtetest ning eeskätt püütakse tagada harta artiklis 24 sätestatud lapse põhiõiguste austamist. Seega ei saa nimetatud määruse sätteid tõlgendada viisil, mis eiraks seda lapse põhiõigust säilitada regulaarsed isiklikud suhted oma mõlema vanemaga, mille austamine on vaieldamatult põimunud esikohale seatavate lapse huvidega ( 18 ). Kohus järeldab sellest, et neil asjaoludel tuleb veel kontrollida, kas harta artikliga 24, mille järgimise Euroopa Kohus tagab, on vastuolus määruse nr 2201/2003 tõlgendus, mis on esitatud nimetatud kohtuotsuse punktis 44 ( 19 ).
82.

Seepärast on kohtupraktika seadnud maksusoodustuste valikulisuse tuvastamiseks konkreetsed tingimused. Vastavalt sellele on lõpuks otsustav, kas maksusoodustuse tingimused on liikmesriigi maksusüsteemi kriteeriumide kohaselt kohaldatavad ilma diskrimineerimiseta. ( 47 ) Selleks tuleb esiteks kindlaks teha asjaomases liikmesriigis kehtivad üldised ehk „tavapärased” maksuõigusnormid. Teiseks tuleb selle üldkohaldatava või „tavapärase” maksustamiskorra alusel hinnata ja tuvastada, kas kõnealuse maksumeetmega antav soodustus on valikuline, tõendades, et see meede kujutab endast erandit üldkohaldatavast korrast, kuna see eristab ettevõtjaid, kes asjassepuutuva liikmesriigi maksusüsteemiga taotletavat eesmärki arvestades on faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras. ( 48 ) Isegi kui need tingimused on täidetud, võib soodustus olla aga põhjendatud selle süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega, millesse see kuulub, eelkõige kui maksuõigusnorm tuleneb otseselt selle liikmesriigi maksusüsteemi aluspõhimõtetest või suunistest. ( 49 )
Juba 1980. aastate alguses kavatses komisjon esitada esimese ettepaneku nõukogu direktiivi kohta, mis käsitleb lapsehoolduspuhkust ja perepuhkust, ( 24 ) kuid seda ei võetud siiski vastu. Ka 1984. aastal esitatud muudetud ettepanek ( 25 ) ei leidnud piisavalt toetust. Õigusajalooliselt ja teleoloogiliselt pakuvad need viimaks vastu võtmata jäetud ettepanekud siiski huvi. Nii nägi 24. novembri 1983. aasta ettepaneku artikkel 4 sõnaselgelt ette lapsehoolduspuhkuse andmise, et vanem saaks koju jääda ja olla „ainus või peamine” lapse eest hoolitseja. 1984. aasta muudetud ettepaneku artikli 4 lõige 2 nägi lisaks ette, et lapsehoolduspuhkust „ei anta üheaegselt mõlemale vanemale”. Käesolevas asjas kõnealune raamkokkulepe sellist piirangut ei sisalda. See ei sätesta aga ka sõnaselget keeldu, mille kohaselt ei või liikmesriigid reguleerida kahe töötava vanema õigust lapsehoolduspuhkusele nii, et nad ei saa kogu oma lapsehoolduspuhkust üheaegselt kasutada. See, kas sellekohased siseriiklikud õigusnormid on direktiiviga 96/34 vastuolus, võib jääda lahtiseks, kuna Kreeka avaliku teenistuse seadustiku artikli 53 lõike 3 kolmas lause ei puuduta kahe töötava vanema õiguste ajalist jaotust, vaid seda, et ühele töötavale vanemale ei anta üldse lapsehoolduspuhkust, kuna tema abikaasa ei tööta. See säte on vastuolus liidu seadusandja taotletud ja raamkokkuleppes nimetatud eesmärgiga tagada vanematele individuaalne õigus lapsehoolduspuhkusele.
99.

Ehkki selle kontrollimine, kas need tingimused on täidetud – on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne –, tekib mul siiski küsimus, kas siseriiklik meede, milles on üheainsa käibemaksuüksuse moodustamiseks nõutud nii tihedaid sidemeid isikute vahel, ei ületa seda, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks. Kui jätta kõrvale teatava liikmesriigi eripärad – millele ei ole siiski käesolevas menetluses Euroopa Kohtus viidatud –, siis üldisest vaatevinklist on raske mõista, miks on eespool nimetatud eesmärkide tõttu vaja, et käibemaksugrupi liikmete vahel valitseks hierarhiline suhe, et tihedate rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete tingimus oleks täidetud. Kuigi käibemaksugrupi liikmete niisugune hierarhia on kahtlemata piisav tingimus nende eesmärkide saavutamiseks ja selleks, et kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 4 teises lõigus sätestatud tingimus oleks täidetud, kahtlen siiski, kas see on rangelt vajalik.
15.

Kohus määras ekspertiisi, millest ilmneb, et Biovet kasutab nimelt etanooli 70% vesilahust oma ruumide, masinate ja seadmete desinfitseerimiseks. Eksperdiarvamuse kohaselt on desinfektsiooni eesmärk pärast pesemist alles jäänud mikroorganismide ja eriti patogeensete mikroorganismide hävitamine, kuna ravimites bakterite sisaldusele esitatavate nõuete kohaselt ei tohi ravimid baktereid sisaldada. Eksperdiarvamusest selgub, et Bioveti tegevus on kooskõlas ravimite hea tootmistava nõuetega. Lisaks on 70% etanool teiste toodetega võrreldes eelistatud desinfektsioonivahend eriti ravimite valmistamisel, kuna see on toksikoloogilises mõttes kõige vähem kahjulik ja sellega desinfitseerimine on kiirem kui teiste vahenditega.
81.

Sel eesmärgil ei ole siiski tarvis mahukat analüüsi allahindluse konkreetse mõju kohta konkurentsile, see tähendab, et ei ole vaja kontrollida, kas väljatõrjuv mõju on tegelikult tekkinud. ( 52 ) Seda seetõttu, et EÜ artiklis 82 sätestatud keeld hõlmab ka turgu valitsevate ettevõtjate käitumist, millel võib olla potentsiaalselt konkurentsivastane mõju. ( 53 ) Isegi juhul, kui Post Danmarki kinnitus, et vaidluse esemeks oleval hinnaalanduste süsteemil ei olnud lõppkokkuvõttes põhjuslikku seost Bring Citymaili Taani turult lahkumisega, peaks olema õige, ei välista see kuritarvitava käitumise tuvastamist EÜ artikli 82 tähenduses.
49.

Olukord on siiski teistsugune, kui kaalutlustes arvestatakse ka riigihankeõiguses pakutava õiguskaitse eripärasid. Nagu juba eespool märgitud, rõhutab direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 kolmas lõik selgesti vajadust vaadata otsused läbi „võimalikult kiiresti”. Õiguskindlus tuleb luua nii kiiresti, kui on võimalik. Seega ei ole kahtlust, et riigihanke vaidlustuste puhul – ka selliste vaidlustuste puhul, mis on suunatud kahju hüvitamise nõude esitamisele – kehtestatakse lühemad tähtajad, kui kehtivad üldiste siseriiklike õigusnormide alusel kahju hüvitamise nõuete esitamise puhul. ( 22 )