Kohtuasi C-177/05

María Cristina Guerrero Pecino

versus

Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

(Juzgado de lo Social Único de Algeciras’e eelotsusetaotlus)

Eelotsusetaotlus – Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik – Sotsiaalpoliitika – Töötajate kaitse tööandja maksejõuetuse korral – Direktiiv 80/987/EMÜ (muudetud direktiiviga 2002/74/EÜ) – Lepitusmenetluses kokkulepitud hüvitis – Garantiiasutuste poolt tagatud väljamaksed – Väljamaksmine kohtuotsuse alusel

Määruse kokkuvõte

1. Eelotsuse küsimused – Vastus, mille võib selgelt tuletada kohtupraktikast – Kodukorra artikli 104 lõike 3 kohaldamine

(Euroopa Kohtu kodukord, artikli 104 lõige 3)

2. Sotsiaalpoliitika – Õigusaktide ühtlustamine – Töötajate kaitse tööandja maksejõuetuse korral – Direktiiv 80/987 – Kohaldamisala – Töötasu mõiste – Siseriiklik õigusakt, mis hõlmab kohtu- või haldusorgani otsusega tunnustatud ebaseadusliku vallandamise hüvitisi ja mis välistab kohtuliku lepitusmenetluse käigus kinnitatud hüvitised – Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine – Siseriikliku kohtu kohustused ja pädevus

(Nõukogu direktiiv 80/987, muudetud direktiiviga 2002/74, artikli 3 lõige 1)

EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (neljas koda)

13. detsember 2005( )

Eelotsusetaotlus – Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik – Sotsiaalpoliitika – Töötajate kaitse tööandja maksejõuetuse korral – Direktiiv 80/987/EMÜ (muudetud direktiiviga 2002/74/EÜ) – Lepitusmenetluses kokkulepitud hüvitis – Garantiiasutuste poolt tagatud väljamaksed – Väljamaksmine kohtuotsuse alusel

Kohtuasjas C‑177/05,

mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Juzgado de lo Social Único de Algeciras’e (Hispaania) poolt 30. märtsi 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. aprillil 2005, menetluses

María Cristina Guerrero Pecino

versus

Fondo de Garantía Salarial (Fogasa),

EUROOPA KOHUS (neljas koda),

koosseisus: koja esimees K. Schiemann, kohtunikud N. Colneric (ettekandja) ja E. Juhász,

kohtujurist: A. Tizzano,

kohtusekretär: R. Grass,

leides, et asja võib lahendada põhistatud määrusega vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 104 lõike 3 esimesele lõigule,

olles ära kuulanud kohtujuristi,

on andnud järgmise

määruse

1 Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivi 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/74/EÜ (EÜT L 270, lk 10; ELT eriväljaanne 05/04, lk 261; edaspidi „direktiiv”), tõlgendamist.

2 Eelotsusetaotlus esitati kohtuvaidluses M. C. Guerrero Pecino ja Fondo Garantía Salarial (palga garantiifond, edaspidi „Fogasa”) vahel seoses viimase keeldumisega maksta nimetatud isikule fondi täiendava vastutuse alusel hüvitist tema ebaseadusliku vallandamise eest, ehkki M. C. Guerrero Pecino ja tema tööandja olid selle hüvitise maksmise kohtuliku lepitusmenetluse raames sõlmitud kokkuleppes ette näinud.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid

3 Direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud: „[k]äesolevat direktiivi kohaldatakse töötajate nõuete suhtes, mis tekivad töölepingutest või töösuhetest ja esitatakse tööandjate vastu, kes on maksejõuetud artikli 2 lõike 1 tähenduses”.

4 Selle direktiivi artikli 2 lõikes 2 on täpsustatud, et see ei piira siseriiklikke õigusakte mõistete „töötaja”, „tööandja”, „töötasu”, „vahetult tekkiv õigus” ja „tulevikus tekkiv õigus” määratluse osas.

5 Sama direktiivi artikli 3 esimeses lõigus on sätestatud:

„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et garantiiasutused tagavad vastavalt artiklile 4 töötajate töölepingutest või töösuhetest tulenevate rahuldamata nõuete väljamaksmise, sealhulgas lahkumistoetuse töösuhte lõpetamise korral, kui siseriiklikud õigusaktid seda ette näevad”.

6 Direktiivi artikli 4 kohaselt on liikmesriikidel võimalus piirata sama direktiivi artiklis 3 nimetatud garantiiasutuste vastutust, täpsustades ajavahemiku pikkuse, mille eest garantiiasutus peab maksma rahuldamata nõudeid või kehtestades garantiiasutuse maksete ülemmäärad.

7 Vastavalt sama direktiivi artikli 10 punktile a: „direktiiv ei piira liikmesriikide õigust [...] võtta vajalikke meetmeid kuritarvituste vältimiseks.”

Hispaania õigusnormid

8 24. märtsi 1995. aasta kuningliku seadusandliku dekreedi 1/1995, millega kiidetakse heaks töötajate põhimääruse muudetud tekst (Estatuto de los Trabajadores, BOE nr 75, 29.3.1995, lk 9654), artikli 33 lõigetes 1 ja 2, mis kehtivad 19. detsembri 1997. aasta seaduse 60/1997 (BOE nr 304, 20.12.1997, lk 37453, edaspidi „töötajate põhimäärus”) redaktsioonis, on sätestatud:

„1. Palga garantiifond, töö- ja sotsiaalkindlustusministeeriumi juures asuv juriidilisest isikust iseseisev asutus, kellel on teovõime oma eesmärkide täitmiseks, maksab ettevõtjate maksejõuetuse, maksete peatamise, pankroti või tervendamismenetluse korral töötajatele väljamaksmisele kuuluva palga.

Eelmise lõigu tähenduses loetakse palgaks sellisena lepitusaktis või kohtuotsuses artikli 26 lõikes 1 märgitud alustel tunnustatud summat ning täiendavat hüvitist salarios de tramitación’i [palk menetluse ajal] alusel, mis on pädeva kohtu poolt olukorrast sõltuvalt otsustatud, tingimusel et fond ei maksa ühelgi alusel ühiselt või eraldi suuremat summat kui kutsealadevahelise kahekordse miinimumpäevapalga korrutis maksmata palga päevadega maksimaalselt 120 päeva ulatuses.

2. Palga garantiifond maksab töötajatele eelmises lõikes märgitud juhtudel kooskõlas käesoleva seaduse artiklitega 50, 51 ja artikli 52 punktiga c kohtu- või haldusorgani otsusega tunnustatud hüvitist vallandamise või lepingu lõppemise tõttu ühe aastapalga ülemmääras, tingimusel et arvutuse aluseks olev päevapalk ei ületa kutsealadevahelist kahekordset miinimumpäevapalka.

Käesoleva seaduse artikli 50 alusel vallandamise või töölepingu lõppemise korral arvutatakse palga garantiifondi poolt makstav hüvitise summa 25 päeva alusel iga töötatud aasta eest ning see ei või ületada eelmises lõikes märgitud ülempiiri.”

9 Töötajate põhimääruse artikli 56 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:

„1. Kui vallandamine kuulutatakse ebaseaduslikuks, võib tööandja viie päeva jooksul kohtuotsuse kättetoimetamisest otsustada, kas töötaja tööle ennistada, makstes talle käesoleva lõike punktis b sätestatud salarios de tramitación’i, või maksta talle järgmised kohtuotsuses kindlaksmääratavad summad:

a) 45 päevapalka iga töötatud aasta eest ning vähem kui aastase perioodi eest proportsionaalselt kuni 42 kuupalgani;

b) makstav palk alates vallandamise kuupäevast kuni vallandamise ebaseaduslikuks tunnistanud kohtuotsuse kättetoimetamiseni või kuni hetkeni, millal töötaja leidis uue töö, kui see tööleasumine toimus enne kohtuotsuse kuulutamist, ja kui tööandja esitab tõendid makstud summade kohta, et salarios de tramitación’i nende võrra vähendada.

Tööandja peab maksma töötaja eest sotsiaalkindlustusmakseid eespool punktis b märgitud palgale vastava perioodi eest.”

10 7. aprilli 1995. aasta kuningliku seadusandliku dekreedi 2/1995, millega kiidetakse heaks töömenetluse seaduse muudetud tekst (Ley de Procedimiento laboral, BOE nr 86, 11.4.1995, lk 10695, edaspidi „LPL”), artikkel 84 näeb ette, et pärast sama dekreedi artikli 63 alusel haldusorganis toimuva esialgse lepitusmenetluse ebaõnnestumist tuleb pädevas kohtuorganis läbida uus lepitusmenetlus.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus

11 Põhikohtuasja hageja M. C. Guerrero Pecino oli äriühingu Camisas Leica SL (edaspidi „Camisas Leica”) töötaja ajavahemikul 9. juulist 1990 kuni 27. detsembrini 2001, mil nimetatud äriühing ta vallandas.

12 Eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimunud menetluse raames kirjutasid M. C. Guerrero Pecino ja Camisas Leica 13. mail 2002 alla lepituskokkuleppele, milles viimane tunnistas põhikohtuasja hageja vallandamise ebaseaduslikkust ja valis sõnaselgelt hagejale hüvitamise vastavalt kohaldatavatele sätetele, st makstes hüvitist, mis võrdub 45 päevapalgaga iga töötatud aasta eest ja salarios de tramitación’i.

13 Tuginedes sama kohtu poolt 5. märtsil 2003 tema taotluse alusel Camisas Leica suhtes tehtud ajutise maksejõuetuse otsusele, taotles M. C. Guerrero Pecino Fogasalt talle hüvitise maksmist, mis vastab tema endise tööandja poolt maksmata jäänud nimetatud hüvitise ja salarios de tramitación’i summale.

14 Fogasa nõustus maksma põhikohtuasja hagejale 3338,88 euro suuruse summa salarios de tramitación’i alusel, kuid leidis, et M. C. Guerrero Pecinol ei olnud õigust saada 8622,42 euro suurust summat, mida ta taotles vallandamishüvitise alusel, kuna seda ei olnud kohtuotsuse või muu kohtuliku otsusega tunnustatud.

15 M. C. Guerrero Pecino vaidlustas Juzgado de lo Social Único de Algeciras’es Fogasa otsuse keelduda talle nimetatud vallandamishüvitist maksmast.

16 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et direktiiv 2002/74, millega muudeti direktiivi 80/987, kehtis juba siis, kui ta tuvastas Camisas Leica maksejõuetuse.

17 Nimetatud kohus tõdeb, et on vaieldamatu, et Hispaania siseriiklik õigus näeb töötajate põhimääruse artikli 33 lõikes 2 ette, et Fogasa maksab töösuhte lõpetamisest tulenevalt maksmisele kuuluvat hüvitist, kuid ainult „kohtu- või haldusorgani otsusega tunnustatud hüvitist töötajatele vallandamise […] tõttu.” Tribunal Supremo on selle kohtu väitel tõlgendanud viidatud artikli kõnealust sätet nii, et see ei hõlma töötajate põhimääruse alusel toimunud kohtuliku lepituse kohaselt makstavaid vallandamishüvitisi.

18 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas vaatamata kõnealuse sätte sõnastusele leidub põhjendatud argumente, mille alusel võiks ühenduse õigusega kooskõlas oleva tõlgenduse kohaselt lisada nimetatud sätte kohaldamisalasse ka vallandamishüvitised, mida tuleb töötajale töösuhte lõpetamise tõttu lepituskokkuleppe alusel maksta.

19 Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Social Único de Algeciras kohtumenetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:

„Kas töötajate põhimääruse artikli 33 lõike 2 kohane erinev kohtlemine ja sellele sättele Tribunal Supremo poolt antud tõlgendus on, võttes arvesse võrdsuse ja mittediskrimineerimise üldpõhimõtet, objektiivselt põhjendatud ja sellest tulenevalt jääb töötajale kohtuliku lepituse alusel makstav vallandamishüvitis [direktiivi] kohaldamisalast välja;

või, vastupidiselt sellele, võttes arvesse võrdsuse ja mittediskrimineerimise üldpõhimõtet, ei ole töötajate põhimääruse artikli 33 lõike 2 kohane erinev kohtlemine ja sellele sättele Tribunal Supremo poolt antud tõlgendus objektiivselt põhjendatud ja sellest tulenevalt kuulub töötajale kohtuliku lepituse alusel makstav vallandamishüvitis [direktiivi] kohaldamisalasse?”

Eelotsuse küsimus

20 Et vastuse esitatud küsimusele võib selgelt tuletada Euroopa Kohtu praktikast, eelkõige 16. detsembri 2004. aasta otsusest kohtuasjas C‑520/03: Olaso Valero (EKL 2004, lk I‑12065), võib Euroopa Kohus vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 104 lõike 3 esimesele lõigule lahendada asja põhistatud määrusega.

21 Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas ühenduse õigusega on vastuolus kohtuliku lepitamise alusel töötajale makstavate vallandamishüvitiste erinev kohtlemine võrreldes sellega, mis saab osaks kohtu- või haldusorgani otsuse alusel talle makstavatele vallandamishüvitistele.

22 Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega tõlgendada direktiivi 2002/74. Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt direktiivi artiklile 3 jõustus see direktiivi Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval, nimelt 8. oktoobril 2002, ning et direktiivi artikli 2 lõike 1 esimese lõigu kohaselt „[jõustavad liikmesriigid] käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid” enne 8. oktoobrit 2005. Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 teise lõigu alusel „kohaldavad [liikmesriigid] esimeses lõigus nimetatud sätteid tööandja igasuguse maksejõuetuse suhtes, mis on tekkinud pärast nende sätete jõustumist.”

23 Järgnevad põhjendused on asjakohased vaid juhul, kui direktiiv 2002/74 oli asjaomasel kuupäeval juba siseriiklikusse õigusesse üle võetud; kas see nii oli, peab kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus. Kui direktiiv ei olnud veel üle võetud, siis tuleb põhikohtuasi lahendada vastavalt eespool viidatud Olaso Valero kohtuotsusele.

24 Direktiivi kohaldamisala on määratletud selle artiklis 1. Direktiivi artikli 1 lõike 1 lugemisel koos artikli 3 lõikega 1 ilmneb, et sellega peetakse silmas töölepingutest või töösuhetest tulenevaid töötajate rahuldamata nõudeid, sealhulgas lahkumistoetust töösuhte lõpetamise korral, kui siseriiklikud õigusaktid seda ette näevad.

25 Seega määravad siseriiklikud õigusaktid kindlaks selle, mis hüvitised direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad. Hispaania õiguse kohaselt aga, nii nagu seda tõlgendab Tribunal Supremo, maksab Fogasa tööandja maksejõuetuse korral vaid neid vallandamishüvitisi, mida on tunnustatud kohtu- või haldusorgani otsusega.

26 Euroopa Kohus on siiski sedastanud, et siseriikliku õigusega garantiiasutuse poolt makstavaid hüvitisi määratledes tuleb järgida põhiõigusi, sealhulgas eelkõige võrdsuse ja mittediskrimineerimise üldpõhimõtet. Selle põhimõtte kohaselt ei tohi võrreldavaid olukordi erinevalt käsitleda, välja arvatud siis, kui erinev käsitlus on objektiivselt põhjendatud (eespool viidatud Olaso Valero kohtuotsus, punkt 34).

27 Euroopa Kohus on ka tõdenud, et ebaseaduslikult vallandatud töötajad on võrreldavas olukorras niivõrd, kuivõrd neil on õigus hüvitisele ennistamata jätmise korral (eespool viidatud Olaso Valero kohtuotsus, punkt 35).

28 Kaaludes, kas neile töötajatele Hispaania õiguse alusel osaks saav erinev kohtlemine võib olla objektiivselt põhjendatud, leidis Euroopa Kohus, et kohtuasja C‑442/00: Rodríguez Caballero, milles tehti otsus 12. detsembril 2002 (EKL 2002, lk I‑11915), ega eespool viidatud Olaso Valero kohtuasja toimikus ei leidu asjaolusid, mis õigustaksid sellistele ebaseadusliku vallandamise korral makstavatele hüvitistele, mis on tunnustatud kohtu- või haldusorgani otsusega, vastavate nõuete ning ebaseadusliku vallandamise korral makstavatele hüvitistele, mis on tunnustatud lepitusmenetluses, vastavate nõuete vahelist erinevat kohtlemist (eespool viidatud Olaso Valero kohtuotsus, punktid 36 ja 37).

29 Käesolevas kohtuasjas tuletas eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt meelde Tribunal Supremo kohtupraktikat, kuid ei esitanud ühtegi uut argumenti, mida Euroopa Kohus ei ole veel saanud analüüsida.

30 Seetõttu tuleb esitatud küsimusele vastata, et kui asjaomase siseriikliku õiguse kohaselt makstavaid ebaseadusliku vallandamise hüvitisi, mis on tunnustatud kohtu- või haldusorgani otsusega, tuleb siseriikliku õiguse alusel käsitleda töösuhte lõpetamise korral makstava lahkumistoetusena, mis on hõlmatud direktiivi artikli 3 lõikega 1, siis tuleb sellise kohtuliku lepitusmenetluse käigus nagu põhikohtuasjas kinnitatud samalaadsed hüvitised lugeda samuti lahkumistoetuseks nimetatud sätte tähenduses. Siseriiklik kohus peab jätma kohaldamata siseriikliku õigusnormi, mis rikub võrdsuse põhimõtet välistades viimati nimetatud hüvitiste hõlmatuse mõistega „lahkumistoetus” nimetatud õigusnormi tähenduses.

Kohtukulud

31 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Kui asjaomase siseriikliku õiguse kohaselt makstavaid ebaseadusliku vallandamise hüvitisi, mis on tunnustatud kohtu- või haldusorgani otsusega, tuleb siseriikliku õiguse alusel käsitleda töösuhte lõpetamise korral makstava lahkumistoetusena, mis on hõlmatud nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivi 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/74/EÜ) artikli 3 lõikega 1, siis tuleb sellise kohtuliku lepitusmenetluse käigus nagu põhikohtuasjas kinnitatud samalaadsed hüvitised lugeda samuti lahkumistoetuseks nimetatud sätte tähenduses. Siseriiklik kohus peab jätma kohaldamata siseriikliku õigusnormi, mis rikub võrdsuse põhimõtet välistades viimati nimetatud hüvitiste hõlmatuse mõistega „lahkumistoetus” nimetatud õigusnormi tähenduses.

Allkirjad