ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
85

Selles osas märkis Euroopa Kohus, et ükski liikmesriigi õigusakt, mis on vastu võetud pärast seda kindlaksmääratud kuupäeva, ei jää iseenesest selle asjaolu tõttu automaatselt asjakohase ühenduse õigusaktiga kehtestatud erandkorra kohaldamisalast välja (eespool viidatud kohtuotsus Holböck, punkt 41). Kui liikmesriigi õigusnormid muudavad olemasolevate erandite kohaldamisala ja pärast kuuenda direktiivi jõustumist seda vähendavad ning seeläbi lähenevad selle direktiivi eesmärgile, tuleb asuda seisukohale, et sellised õigusnormid on hõlmatud kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teises lõigus sätestatud erandiga ega riku selle direktiivi artikli 17 lõiget 2 (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 22, ja eespool viidatud kohtuotsus Metropol ja Stadler, punkt 45).
Euroopa Kohtu (teine koda) 23. aprilli 2009. aasta otsus – komisjon vs. Belgia

(kohtuasi C‑287/07)

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Riigihange – Direktiiv 2004/17/EÜ – Vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektori hankemenetlused – Ebaõige või mittetäielik ülevõtmine – Ettenähtud tähtaja jooksul üle võtmata jätmine

1. Institutsioonide aktid – Direktiivid – Rakendamine liikmesriikide poolt (EÜ artikkel 249) (vt punktid 67–69)

2. Institutsioonide aktid – Direktiivid – Rakendamine liikmesriikide poolt – Selge ja täpse ülevõtmise vajadus (EÜ artikkel 249) (vt punkt 98)

3. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Põhjendatuse kontrollimine Euroopa Kohtu poolt – Arvesse võetav olukord – Olukord põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul (EÜ artikkel 226) (vt punkt 187)

Ese

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Kõikide niisuguste õigus- ja haldusnormide ettenähtud tähtaja jooksul vastu võtmata jätmine, mis on vajalikud, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused (ELT L 134, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 19).

Resolutsioon

1. Kuna Belgia Kuningriik

– ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et võtta täielikult ja nõuetekohaselt üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/17/EÜ (millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused) artikli 1 lõike 2 punkt b, punkti c teine lõik ja punkt d ning lõike 13 teine lõik, artikli 14 lõige 4, artikli 17 lõike 10 punktid a ja c, artikli 34 lõige 8, artikli 36 lõige 2, artikli 39 lõige 2, artikli 45 lõige 1 ja lõike 3 punktid a ja c, artikli 48 lõiked 1–4 ja lõike 6 punkt c, artikli 49 lõike 2 teine taane ja lõiked 3–5, artikli 50 lõike 1 esimese lõigu punkt c, artikli 52 lõige 1, artikli 57 lõike 1 teise lõigu punktid d ja e ja lõike 3 esimene lause ning artikli 65 lõige 2, ja

– on jätnud ettenähtud tähtaja jooksul vastu võtmata vajalikud õigus- ja haldusnormid direktiivi 2004/17 artikli 9, artikli 34 lõike 2, artikli 52 lõike 3 ja artikli 57 lõike 3 teise lause täitmiseks,

siis on Belgia Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
50

Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse põhiosas kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Hispaania Kuningriigilt.
137

Kreeka Vabariik väidab, et rikkumise raskuse kindlaksmääramine on otseselt seotud tagastatava abi summaga, kuna vastavast summast sõltuvad ühenduse õiguse rikkumise tagajärjed avalikele huvidele ja erahuvidele. On ilmne, et mida väiksem on abisumma, seda vähem on lennutranspordisektoris vaba konkurentsi kahjustatud. Järelikult, kuna Esimese Astme Kohus on otsustanud, et vaidlusaluses otsuses nimetatud teatud summade maksmine on kooskõlas ühenduse õigusega, on liikmesriigi kohustuste rikkumise raskus väiksem.
75

Põhikohtuasjas tuleb BSE testide kohta, mille tegemine on otsuse 2000/764 artikli 1 lõigete 1 ja 2 kohaldamisel kohtuslik, märkida, et kuigi neid teste tehakse tapmise korral, tahetakse nende testidega saada kinnitust, et teatud riskigruppi kuuluvad veised on sellesse haigusesse nakatunud ja et nende liha ei ole ette nähtud inimtoiduks. Seega, kuna need lõivud, mis liikmesriik võib seesuguste testide rahastamiseks kehtestada, on osa episootiliste haiguste tõrjest, kuuluvad need direktiivi 85/73 artikli 5 lõike 4 teise lõigu kohaldamisalasse.
30

Neil asjaoludel otsustas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kui ettevõtja kasutab enda kaupade või teenuste reklaamis konkurendile kuuluvat registreeritud kaubamärki selleks, et võrrelda enda turustatavate kaupade omadusi (ja eelkõige lõhna) konkurendi poolt selle kaubamärgi all turustatavate kaupade omadustega (ja eelkõige lõhnaga) nii, et see ei põhjusta segiajamist ega ohusta muul viisil kaubamärgi peamist ülesannet tagada päritolu, siis kas selline kasutamine on hõlmatud direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktiga a või b? 2. Kui ettevõtja kasutab kaubandustegevuse käigus (eelkõige võrdlusnimekirjas) üldtuntud registreeritud kaubamärki selleks, et osutada enda kauba teatavale omadusele (eelkõige selle lõhnale) nii, et: a) see ei põhjusta mingisugust segiajamise tõenäosust ja b) see ei mõjuta üldtuntud registreeritud kaubamärgiga tähistatud kaupade müüki ja c) see ei ohusta registreeritud kaubamärgi peamist ülesannet tagada päritolu ega kahjusta kaubamärgi mainet selle kuvandit halvustades, nõrgendades või mis tahes muul viisil ja d) sellel on määrav tähtsus ettevõtja kauba müügi edendamisel, siis kas selline kasutamine on hõlmatud direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktiga a? 3. Mida tähendab väljend „ebaõiglaselt ära kasutama” [direktiivi 84/450] artikli 3a punkti g kontekstis ja kas ettevõtja kasutab ebaõiglaselt ära üldtuntud kaubamärgi tuntust eelkõige siis, kui ta võrdlusnimekirjas võrdleb oma toodet üldtuntud kaubamärgiga tähistatud tootega? 4. Mida tähendab väljend „esitama kaupa või teenuseid, mis imiteerivad või kopeerivad kaupa või teenuseid” kõnealuse direktiivi artikli 3a punkti h kontekstis, ja kas see puudutab olukorda, kus pool segiajamise tõenäosust põhjustamata ja kedagi eksitamata üksnes esitab tõese väite, et tema kaubal on samasugune oluline omadus (lõhn) nagu üldtuntud kaubal, mis on kaitstud kaubamärgiga? 5. Kui ettevõtja kasutab tähist, mis on sarnane maineka registreeritud kaubamärgiga ja see tähis ei ole kaubamärgiga sarnane segiajamist põhjustaval määral, nii et a) registreeritud kaubamärgi peamist ülesannet tagada päritolu ei nõrgendata ega ohustata, b) registreeritud kaubamärki või selle mainet ei halvustata ega hägustata ning selline oht puudub, c) kaubamärgi omaniku läbimüük ei vähene ja d) kaubamärgi omanikku ei jäeta ilma oma kaubamärgi müügi edendamise, säilitamise ja võimendamise tulemist, e) kuid ettevõtja saab ärilisi eeliseid oma tähise kasutamisest selle tõttu, et see tähis on sarnane registreeritud kaubamärgiga, kas siis on tegemist registreeritud kaubamärgi maine „ebaõiglaselt ära kasutamisega” [direktiivi 89/104] artikli 5 lõike 2 tähenduses?”
1.

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, mida on muudetud nõukogu 16. detsembri 1991. aasta direktiiviga 91/680/EMÜ, artikli 21 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada selliselt, et käibemaks tuleb selle sätte kohaselt tasuda liikmesriigis, mille käibemaks on märgitud arvele või seda asendavale dokumendile, isegi kui asjaomane tegevus ei ole selles liikmesriigis maksustatav. Arvestades asjaomaseid asjaolusid kogumis, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne tuvastada, millise liikmesriigi käibemaksule vastab kõnealusele arvele märgitud käibemaks. Selles suhtes võib olla määrav arvele märgitud maksumäär, summa vääring, arve koostamise keel, asjaomase arve sisu ja kontekst, arve väljastaja ja teenuse saaja asukohad, samuti viimaste käitumine.
20

Seejärel esitas Generics Licensing Authority keelduva otsuse peale hagi High Court of Justice’i (England & Wales) Queen’s Bench Divisionile (Administrative Court), kes otsustas menetluse peatada ja pöörduda Euroopa Kohtu poole järgmiste eelotsuse küsimustega: „1. Kui määruse nr 2309/93 lisa reguleerimisalast välja jääv ravim on liikmesriigi (Austria Vabariik) turule viidud siseriikliku müügiloa andmise menetluse kohaselt enne selle liikmesriigi ühinemist [EMP] või Euroopa Ühendusega ja: — see liikmesriik on pärast seda ühinenud [EMP-ga] ja seejärel ka Euroopa Ühendusega ning ühinemistingimuste ühe osana on siseriiklikku õigusesse üle võtnud direktiivi 65/65 (nüüd direktiiv 2001/83) [inimtervishoius kasutatavate ravimite] müügiloa andmist puudutavad sätted, kusjuures üleminekusätteid selles osas ei kohaldatud; — kõnealune toode on jäänud liikmesriigi turule veel mõneks aastaks pärast [EMP] ja Euroopa Ühendusega ühinemist; — pärast selle liikmesriigi ühinemist [EMP] ja Euroopa Ühendusega on kõnealuse ravimi müügiluba uue näidustuse lisamisega muudetud ning nimetatud muudatust pidasid selle liikmesriigi ametiasutused ühenduse õigusnormidega kooskõlas olevaks; — kõnealuse ravimi toimikut ei ole pärast selle liikmesriigi ühinemist [EMP] ja Euroopa Ühendusega direktiivi 65/65 (nüüd direktiiv 2001/83) kohaselt ajakohastatud; ja — sama toimeainet sisaldav ravim on pärast seda saanud müügiloa vastavalt direktiivi 2001/83 artiklile 6 ning see on viidud Euroopa Ühenduses turule, siis kas see ravim on direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 1 tähenduses „originaalravim, millel on või on olnud luba artikli 6 alusel […] liikmesriigi[s]”, ja kui see on nii, siis milline/millised mainitud asjaolu/asjaolud on selles osas määravaks? 2. Kui võrdlusliikmesriigi pädev ametiasutus on müügiloa taotluse, mis on esitatud direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 1 alusel, selle direktiivi kohase detsentraliseeritud menetluse raames vääralt tagasi lükanud selle tõttu, et esimeses küsimuses viidatud ravim ei olnud „originaalravim” [nimetatud] artikli 10 lõike 1 tähenduses, siis milliseid juhtnööre – kui üldse – peab [Euroopa Kohus] vajalikuks anda seoses asjaoludega, mida siseriiklik kohus peaks arvesse võtma, kui tal tuleb otsustada, kas ühenduse õiguse rikkumine on piisavalt selge [5. märtsi 1996. aasta] otsuse [liidetud kohtuasjades C-46/93 ja C-48/93 (EKL 1996, lk I-1029)] Brasserie du Pêcheur ja Factortame tähenduses?”
22

Alpha vaidlustas Keskusverolautakunta otsuse eelotsusetaotluse esitanud kohtus. Leides, et tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks on vaja tõlgendada ühenduse õigust, otsustas Korkein hallinto-oikeus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas EÜ artikleid 43 ja 48 ning EÜ artikleid 56 ja 58 tuleb tõlgendada nii, et nende artiklitega tagatud põhivabaduste rakendamiseks tuleb Soome õiguse alusel asutatud aktsiaseltsi või investeerimisfondi pidada sarnaseks Luksemburgi õiguse alusel asutatud SICAV-iga […] vaatamata sellele, et Soome õiguses puudub SICAV-ile […] täpselt vastav äriühingu vorm, ja võttes samas arvesse seda, et SICAV-it […], mis on Luksemburgi õiguse alusel asutatud äriühing, ei mainita nende äriühingute nimekirjas, millele on viidatud direktiivi [90/435] artikli 2 punktis a – viimati nimetatud direktiivile vastab käesolevas asjas Soomes kohaldatav tulumaksuõigus –, ning arvestades samuti seda, et SICAV […] on Luksemburgi Suurhertsogiriigi siseriikliku maksuõiguse kohaselt tulumaksust vabastatud? Kas neil asjaoludel on EÜ asutamislepingu viidatud artiklitega vastuolus see, et Soomes dividendidelt kinnipeetavast tulumaksust ei ole vabastatud dividende saav SICAV-liiki äriühing, mille asukoht on Luksemburgis?”
29

Tšehhi valitsus leiab kõigepealt, et määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et samuti tuleb pidada pahauskseks sellise taotleja tegutsemist, kes registreerib kaubamärgi selleks, et takistada konkurendil identse või sarnase tähise edasist kasutamist juhul, kui ta registreerimistaotluse esitamise ajal teab, või peab teadma, et konkurent on omandanud maineväärtuse („wertvollen Besitzstand”), kasutades sellist tähist identsete või segiaetavalt sarnaste kaupade või teenuste jaoks. Tšehhi valitsus lisab, et pahausksust ei välista asjaolu, et taotleja kasutatav tähis on juba muutunud üldtuntuks.
4

Direktiivi 2001/23 artikkel 5 näeb ette: „1. Kui liikmesriigid ei näe ette teisiti, ei kohaldata artikleid 3 ja 4 ettevõtte, äriühingu või ettevõtte või äriühingu osa ülemineku suhtes, kui võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks, mis toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla pädeva asutuse määratud pankrotihaldur). 2. Kui artikleid 3 ja 4 kohaldatakse maksejõuetusmenetluse raames toimuva ülemineku suhtes (sõltumata sellest, kas menetlus on algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks või mitte), tingimusel et menetlus toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla siseriiklike õigusaktide kohaselt määratud pankrotihaldur), võib liikmesriik ette näha, et: a) olenemata artikli 3 lõikest 1 ei lähe mis tahes töölepingust või töösuhtest tulenevad võõrandaja võlad, mis tuleb välja maksta enne üleminekut või enne maksejõuetusmenetluse algatamist, üle omandajale, tingimusel et selline menetlus toob liikmesriikide õigusaktide kohaselt kaasa kaitse, mis on vähemalt võrdne sellisteks olukordadeks ettenähtud kaitsega, mis on sätestatud nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivis 80/987/EMÜ (töötajate kaitset nende tööandja maksejõuetuse puhul käsitlevate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta) [(EÜT L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217), mida on muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1994, C 241, lk 21, ja EÜT 1995, L 1, lk 1)]; ja/või et b) omandaja, võõrandaja või võõrandaja funktsioone täitev isik või täitvad isikud ühelt poolt ja töötajate usaldusisikud teiselt poolt võivad kehtiva õiguse või tava kohaselt lubatud määral otsustada muuta töövõimaluste kaitseks töötajate töötingimusi, tagades ettevõtja, äriühingu või nende osa tegevuse jätkumise. 3. Liikmesriik võib kohaldada lõike 2 punkti b kõikide üleminekute suhtes, kus võõrandaja on siseriikliku õiguse kohaselt määratletud tõsises majanduslikus kriisiolukorras, kui olukorda on sedastanud pädev asutus ja selle üle on seatud kohtujärelevalve, tingimusel et 17. juulil 1998 sellised sätted siseriiklikes õigusaktides juba kehtisid. […]”.
50

Järelikult ei saa nõustuda Madalmaade Kuningriigi argumendiga, mille kohaselt on seetõttu, et ühenduse liikmesriikides asukohta omavad äriühingud ühelt poolt ning Islandi ja Norra äriühingud teiselt poolt on erinevates olukordades, õigustatud nõue, et Islandi ja Norra äriühingutel peab olema Madalmaade dividende maksvas äriühingus suurem osalus, selleks et nad saaksid sarnaselt ühenduse liikmesriikide äriühingutega Madalmaade äriühingutelt saadavatelt dividendidelt maksuvabastust.
7

Nimetatud artikkel 89h tuleneb 30. juuni 2004. aasta konkurentsiseaduse ning muude määruse (EÜ) nr 1/2003 ja määruse nr 139/2004 rakendamist puudutavate seaduste muutmise seadusest (wet tot wijziging van de Mededingingswet en van enige andere wetten in verband met de implementatie van EG-verordeningen 1/2003 en 139/2004) (Stb. 2004, nr 345). Eelotsusetaotlusest nähtub, et selle seaduse seletuskiri (Kamerstukken II, istungjärk 2003–2004, 29276, nr 3) sisaldab järgmist: „2.5 Koostöö siseriiklike kohtutega Komisjoni ja siseriiklike kohtute vaheline koostöö on reguleeritud [määruse nr 1/2003] artiklis 15 ja põhjenduses 21. […] Selle artikli lõige 3 näeb muu hulgas ette, et komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused võivad esitada kirjalikke ja suulisi märkusi asja kohtuliku menetlemise käigus (amicus curiae). Nende märkuste puhul on tegemist arvamusega ja nende eesmärk on lihtsustada konkurentsieeskirjade ühetaolist kohaldamist. Selleks on komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused kohustatud järgima Madalmaade menetluseeskirju. Nimelt on kahe poole vahelises menetluses kohus passiivne ja just tema määrab menetluse käigu. Pealegi ei ole komisjoni arvamus kohtule siduv (põhjendus 21). Seega ei ole kohtu sõltumatus kahtluse alla seatud. Komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused peavad austama poolte õigusi ja tagama, et konfidentsiaalsed äriandmed jääksid konfidentsiaalseks. Lõpetuseks on siseriiklikul kohtul vastavalt määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõikele 1 õigus komisjonilt paluda, et ta edastaks talle teavet või oma arvamuse. […] 3.4 Koostöö NMa peadirektori, komisjoni ja kohtute vahel Määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõike 3 kohaselt võivad konkurentsiõiguse kohaldamiseks pädevad siseriiklikud asutused ja komisjon omal algatusel esitada siseriiklikele kohtutele kirjalikke märkusi EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamise kohta ning kohtu loal ka suulisi märkusi. Lisaks näeb määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõige 1 ette, et liikmesriigi kohus võib EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamise kohta paluda komisjonil esitada teavet või arvamusi […] […] Määruse artiklit 15 rakendatakse halduskohtus konkurentsiseaduse ([konkurentsiseaduse muutmise seaduse] artikkel I G osa artiklid 89h, 89i ja 89j) kohaldamise teel ning tsiviilkohtus tsiviilkoodeksi (Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering) (artikkel III) kohaldamise teel.”
57

Seoses apellandi väitega, et kaubamärgi eristusvõime hindamine keeldumispõhjuste uurimise päeval on täpselt kooskõlas määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 3 sõnastusega, piisab, kui märkida, et peale selle, et nimetatud artikkel on samuti kooskõlas tõlgendusega, et eristusvõime peab olema omandatud enne registreerimistaotluse esitamist, käsitleb see artikkel hüvitist, mida võib kolmandatelt isikutelt välja mõista asjaolude tõttu, mis on ilmnenud pärast kaubamärgi taotluse avaldamist, kuid toimunud enne selle registreerimist. Seega ei ole apellant endiselt selgitanud, kuidas küsimus ühenduse kaubamärgist tulenevate õiguste toimest kolmandate isikute suhtes võib mõjutada seda, kas registreerimistaotluse esitamise ajal on kaubamärgil eristusvõime.
74

Võib märkida, et majandustegevuses osalejal lasub käsitletaval juhul siiski teatud risk, mis seisneb selles, et kindlustatud ei pruugi soovida tema pakutavaid tooteid või osutatavaid teenuseid. Siiski on see risk piiratud. Majandustegevuses osaleja on tegelikult vabastatud riskist, mis on seotud tema hüvitise sissenõudmisega ja temaga individuaalselt lepingu sõlminud isiku maksejõuetusega, kuna riiklik haigekassa on juriidiliselt tema ainus hüvitamiseks kohustatud isik. Teisalt, vaatamata sellele, et ta peab teenuse osutamiseks olema piisavalt varustatud, ei pea ta tegema eelnevalt, enne kindlustatuga individuaalselt lepingu sõlmimist olulisi kulutusi. Lisaks on teada nende kindlustatute arv, kes kannatavad nn „diabeetilise jala” sündroomi all, mistõttu on võimalik teha mõistlik teenuse kasutamise prognoos.
5

Kuuenda direktiivi X jaotisse „Maksuvabastus” kuuluva artikli 13 B osas on sätestatud: „Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad: […] b) kinnisvara liising [mõiste „liising” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „üürileandmine”] ja rendileandmine, v.a: 1. liikmesriikide õigusaktides määratletud majutamine hotellisektoris või sama ülesandega sektorites, sh majutamine puhkelaagrites või kämpinguna kasutamiseks ettenähtud paikades; 2. ruumide ja maatükkide rendileandmine sõidukite parkimiseks; 3. alaliselt paigaldatud seadmete ja masinate rendileandmine; 4. seifide rendileandmine. Liikmesriigid võivad käesoleva maksuvabastuse kohaldamisalas teha lisaerandeid”.
54

Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 1257/1999 artikli 24 lõikega 1 ning artikli 37 lõikega 4 ja artikliga 39 ei ole vastuolus see, kui eelarvevahendite ebapiisavuse korral kitsendab liikmesriik maaelu arengu toetuse saajate ringi selliselt, et sinna kuuluvad üksnes põllumajandustootjad, kellele on juba eelmisel eelarveaastal tehtud toetuse määramise otsus.
68

Oluline on siiski täpsustada, et nõudes hankijatelt vajaliku teabe edastamist „kohe”, on ühenduse seadusandja seadnud sellega hoolsuskohustuse, mida tuleb hinnata pigem kui kohustust teha tulemuse saavutamiseks kõik võimalik, mitte kui kohustust saavutada teatud tulemus. Niisiis tuleb iga kord uurida vaidlusaluse lepingu konkreetseid tunnuseid ja eelkõige lepingu keerulisust, otsustamaks selle üle, kas asjaomane hankija on või ei ole seda teavet vajaliku hoolsusega edastanud. Asjaolu, et see teatamine toimus enne kandidatuuri või pakkumuse tagasilükkamise otsuse vaidlustamiseks ette nähtud tähtaja möödumist, mis näitab, et pakkujal oli võimalik kasutada õiguskaitsevahendit kontrollimaks kohtu kaudu nimetatud otsuse õiguspärasust, on üksnes kaudne tõend aitamaks otsustada, kas hankija on järginud hoolsuskohustust direktiivi 93/38 artikli 41 lõike 4 kohaselt, ega kujuta iseenesest piisavat tõendit selle kohustuse järgimise kohta.
65

Itaalia valitsus väidab, et kolmas küsimus on vastuvõetamatu, sest siseriikliku kohtu menetluses olev kohtuasi ei puuduta kollektiivkaubamärke. Nimetatud valitsus väidab, et Emilia-Romagna maakond, kes määras GSI-le põhikohtuasjas vaatluse all oleva karistuse, ei ole kaubamärgi omanik ega väida ka, et GSI oleks rikkunud mingit kollektiivkaubamärki. Lisaks väitis Itaalia valitsus kohtuistungil, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuseks oli üksnes see, kas GSI kasutatud märgistus „Salame tipo Felino” võis olla tarbijat olulisel määral eksitav asjaomase toote tegeliku päritolu osas. Hoolimata kollektiivkaubamärgi „Salame Felino” omanikuks olevate kohalike tootjate ühenduse sekkumisest menetlusse ei ole väidet, et on rikutud kollektiivkaubamärki, eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevas kohtuasjas esitatud.
92

Teiseks leiab komisjon ühelt poolt seoses EÜ artikliga 12, et tagasimaksmise kohustus on selle artikliga vastuolus olev varjatud diskrimineerimine, sest see mõjutab põhiliselt välismaalasi. Niisugune hinnang põhineb tõdemusel, et Saksamaal töö lõppedes on peamiselt välismaalastest töötajad need, kes on sunnitud sellest liikmesriigist lahkuma, samas kui see, et asjaomase liikmesriigi kodanikud otsustavad pensioniea välisriigis mööda saata, on väga harv juhus. Teiselt poolt on rikutud ka EÜ artiklit 18. Tagasimaksmise kohustus veenab Euroopa Liidu kodanikke olenemata nende kodakondsusest – sealhulgas Saksa kodanikke – mitte asuma elama teise liikmesriiki.
114

Tuleb märkida, nagu kinnitas ka komisjon, et küsimus ei ole selles, kas komisjon on tuvastanud, et kontrollitud tapamajades ei uimastatud loomi täielikult või kas ta on viidanud konkreetsetele juhtumitele, kus seda ei tehtud. Komisjoni ülesanne on tuvastada, kas uimastamise ja surmamise tööriistu kasutatakse kiirelt ja tõhusalt, et vältida – vastavalt direktiivile 93/119 – loomadele kannatuste põhjustamist. Lisaks tuleb rõhutada, et kuigi veterinaaridele õppeseminaride korraldamine on positiivne meede, peab siiski tõdema, et üksnes selle meetme kohaldamine ei taga nende ühenduse õigusnormide järgimist, mis käsitlevad loomade kaitset tapmisel.