Kohtuasi C‑77/11

Euroopa Liidu Nõukogu

versus

Euroopa Parlament

„Tühistamishagi — Liidu 2011. aasta üldeelarve lõplik vastuvõtmine — Parlamendi presidendi akt, millega lõplik vastuvõtmine on kinnitatud — ELTL artikli 314 lõige 9 — Liidu aastaeelarve kinnitamine parlamendi ja nõukogu poolt — ELTL artikli 314 esimene lõik — Institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõte — Volituste andmise põhimõte — Lojaalse koostöö kohustus — Oluliste menetlusnormide järgimine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 17. september 2013

Euroopa Liidu eelarve – Eelarvemenetlus – Eelarve lõpliku vastuvõtmise tuvastamine parlamendi presidendi poolt – Nõukogu kaasallkirja vajalikkus – Puudumine

(ELL artikli 14 lõige 1 ja artikli 16 lõige 1; ELTL artiklid 263, 288, artikli 289 lõige 2, artikli 296 esimene lõik ning artikli 314 esimene lõik ja lõige 9)

ELTL artiklis 314 sätestatud eelarvemenetlus lõpeb aktiga, mis on vastu võetud lõike 9 alusel ja millega parlamendi president kui selle institutsiooni organ pärast menetluse õiguspärasuse kontrolli tuvastab, et eelarve on lõplikult vastu võetud. See akt tähistab liidu eelarve vastuvõtmise menetluse viimast etappi ja annab eelarvele siduva õigusjõu. Kuigi selles osas ELTL artikli 314 esimene lõik tõepoolest tuletab meelde, et vastavalt ELL artikli 14 lõikele 1 ja artikli 16 lõikele 1 täidavad eelarve kinnitaja ülesandeid parlament ja nõukogu koos, ei näe ükski ELTL artikli 314 säte ette, et eelarvemenetluse lõpus võetakse vastu akt, millele kirjutavad ühiselt alla parlamendi president ja nõukogu eesistuja.

Pealegi ei kuulu ELTL artikli 296 esimene lõik ELTL artikliga 314 ette nähtud eelarvemenetluses kohaldamisele. Kuigi akt võetakse ELTL artikli 314 lõike 9 alusel vastu seadusandliku erimenetluse tulemusena, ei anta seda nimelt eelarve olemusest tulenevalt seadusandliku akti vormis ELTL artiklis 288 ja artikli 289 lõikes 2 sätestatud kitsamas tähenduses, kuid see on igal juhul vaidlustatav akt ELTL artikli 263 tähenduses, kuna see annab liidu eelarvele siduva õigusjõu.

(vt punktid 50, 54–56, 60 ja 63)

Kohtuasi C‑77/11

Euroopa Liidu Nõukogu

versus

Euroopa Parlament

„Tühistamishagi — Liidu 2011. aasta üldeelarve lõplik vastuvõtmine — Parlamendi presidendi akt, millega lõplik vastuvõtmine on kinnitatud — ELTL artikli 314 lõige 9 — Liidu aastaeelarve kinnitamine parlamendi ja nõukogu poolt — ELTL artikli 314 esimene lõik — Institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõte — Volituste andmise põhimõte — Lojaalse koostöö kohustus — Oluliste menetlusnormide järgimine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 17. september 2013

Euroopa Liidu eelarve — Eelarvemenetlus — Eelarve lõpliku vastuvõtmise tuvastamine parlamendi presidendi poolt — Nõukogu kaasallkirja vajalikkus — Puudumine

(ELL artikli 14 lõige 1 ja artikli 16 lõige 1; ELTL artiklid 263, 288, artikli 289 lõige 2, artikli 296 esimene lõik ning artikli 314 esimene lõik ja lõige 9)

ELTL artiklis 314 sätestatud eelarvemenetlus lõpeb aktiga, mis on vastu võetud lõike 9 alusel ja millega parlamendi president kui selle institutsiooni organ pärast menetluse õiguspärasuse kontrolli tuvastab, et eelarve on lõplikult vastu võetud. See akt tähistab liidu eelarve vastuvõtmise menetluse viimast etappi ja annab eelarvele siduva õigusjõu. Kuigi selles osas ELTL artikli 314 esimene lõik tõepoolest tuletab meelde, et vastavalt ELL artikli 14 lõikele 1 ja artikli 16 lõikele 1 täidavad eelarve kinnitaja ülesandeid parlament ja nõukogu koos, ei näe ükski ELTL artikli 314 säte ette, et eelarvemenetluse lõpus võetakse vastu akt, millele kirjutavad ühiselt alla parlamendi president ja nõukogu eesistuja.

Pealegi ei kuulu ELTL artikli 296 esimene lõik ELTL artikliga 314 ette nähtud eelarvemenetluses kohaldamisele. Kuigi akt võetakse ELTL artikli 314 lõike 9 alusel vastu seadusandliku erimenetluse tulemusena, ei anta seda nimelt eelarve olemusest tulenevalt seadusandliku akti vormis ELTL artiklis 288 ja artikli 289 lõikes 2 sätestatud kitsamas tähenduses, kuid see on igal juhul vaidlustatav akt ELTL artikli 263 tähenduses, kuna see annab liidu eelarvele siduva õigusjõu.

(vt punktid 50, 54–56, 60 ja 63)