ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (apellatsioonikoda)

18. juuni 2008





Kohtuasi T‑164/07 P





Asa Sundholm

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud – Karjääriarengu aruanne – 2003. aasta hindamine – Kaitseõigused – Vastuvõetamatu apellatsioonkaebus – Põhjendamatu apellatsioonkaebus

Ese: Apellatsioonikaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu 1. märtsi 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas F‑30/05: Sundholm vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) nimetatud kohtuotsuse tühistamise nõudes.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista komisjoni kohtukulud välja Asa Sundholmilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.





Kokkuvõte





1. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne – Kaitseõigused – Ulatus

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Esimest korda apellatsioonkaebuse raames esitatud väide – Vastuvõetamatus

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 51)





1. Komisjoni kehtestatud hindamissüsteemi raames ei loeta kaitseõiguste tagamise põhimõtte rikkumiseks seda, kui edasikaebuse hindaja konsulteerib hindaja või hinnatava ametniku töökaaslastega, ilma et kuulaks ära ametniku seisukoha, kuna sel viisil saadud informatsioon ei erine sellest, mis oli aluseks hindaja ja aruande kinnitaja varem formuleeritud hinnangule, või – kui see on asjakohane – edasikaebuse hindaja ei kavatse saadud informatsiooni ametniku vastu kasutada.

(vt punktid 28 ja 29)

Viited: Esimese Astme Kohtu 20. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑308/04: Ianniello vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 73)

2. Kui Esimese Astme Kohtus väidetakse, et Avaliku Teenistuse Kohtu mingi järeldus on ekslik, tuginedes faktilisele eeldusele, mis ei vasta eeldusele, mille alusel kohus pidi seisukoha võtma, tähendab see uuele väitele tuginemist, mis laiendab vaidluse eset ja mida ei saa esimest korda esitada alles apellatsioonistaadiumis. Apellatsioonimenetluses piirdub kohtu pädevus esimeses kohtuastmes arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega.

(vt punktid 41 ja 42)

Viited: Euroopa Kohtu 1. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑266/05 P: Sison vs. nõukogu (EKL 2007, lk I‑1233, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika)
8

Vastulausete osakond rahuldas vastulause 22. juuni 2006. aasta otsusega, jättis registreerimistaotluse tervikuna rahuldamata ning mõistis menetluskulud välja hagejalt. Vastulausete osakond leidis, et kuna taotletav kaubamärk on varasema ühenduse kujutismärgi sarnane ning kuna nende kaubamärkidega tähistatud kaubad on identsed, siis on tõenäoline, et Euroopa Liidu avalikkus võib need omavahel segi ajada. Peale selle ei pidanud vastulausete osakond vajalikuks kontrollida, kas varasemaid kaubamärke, millele vastulause esitaja tugineb, on ühenduses määruse nr 40/94 artiklite 15 ja 50 tähenduses tegelikult kasutatud, kuna vastulausete osakonna otsus põhines üksnes varasemal ühenduse kujutismärgil, mis oli registreeritud vähem kui viie aasta eest ega vastanud seega nimetatud tingimusele.
Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 12. märtsi 2008. aasta otsus – Suez vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (Delivering the essentials of life)

(kohtuasi T-128/07)

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse sõnamärgi „Delivering the essentials of life” taotlus – Absoluutne keeldumispõhjus – Eristusvõime puudumine – Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt b

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kaubamärgid, millel puudub eristusvõime (Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõike 1 punkt b) (vt punktid 27–29)

Ese

Hagi, mis esitati Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 2. veebruari 2007. aasta otsuse peale (asi R 811/2006‑1), mis puudutab sõnamärgi „Delivering the essentials of life” ühenduse kaubamärgina registreerimise taotlust.

Kohtuasja andmed

Ühenduse kaubamärgi taotleja: Suez Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk „Delivering the essentials of life” kaupadele ja teenustele klassides 1, 9, 11, 16, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41 ja 42 – taotlus nr 4 102 497 Läbivaataja otsus: registreerimisest keelduda Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata





Resolutiivosa

1. Jätta hagi rahuldamata.
37

Hageja tuletab meelde, et küsimust, kas institutsioonidel on õigus muuta ettevõtja staatuse kindlaksmääramist lähtuvalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktist c, on käsitletud Esimese Astme Kohtu 14. novembri 2006. aasta otsuses kohtuasjas T-138/02: Nanjing Metalink vs. nõukogu (EKL 2006, lk II-4347). Hageja märgib, et selles kohtuotsuses otsustas Esimese Astme Kohus, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c viimase lause ratio legis on säilitada turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse kindlaksmääramise objektiivsus ja vältida, et see küsimus lahendataks sõltuvalt mõjust, mida see avaldab dumpingumarginaali arvutamisele. Seega otsustati, et nimetatud sättega on vastuolus see, kui institutsioonid hindavad ümber teavet, mis neil oli olemas juba turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse esialgsel kindlaksmääramisel. Väidetavalt on Esimese Astme Kohus siiski leidnud, et institutsioonid võivad turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatusest ilma jätta juhul, kui pärast faktilise olukorra muutust või uute asjaolude esinemist ilmneb, et asjassepuutuv ettevõtja ei vasta selle staatuse kohaldamise kriteeriumidele.
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (apellatsioonkaebuste koda)

12. september 2007

Kohtuasi T-20/07 P

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Eleni Chatziioannidou

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud – Pensionid – Pensioniõigusliku staaži arvutamist puudutava komisjoni otsuse tühistamine esimeses kohtuastmes – Siseriiklike pensioniõiguste ülekandmine

Ese: Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (esimene koda) 14. novembri 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas F‑100/05: Chatziioannidou vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), milles taotletakse selle otsuse tühistamist.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Kokkuvõte

Ametnikud – Pension – Enne ühenduste teenistusse asumist omandatud pensioniõigus – Ülekandmine ühenduse skeemi

(Personalieeskirjad, VIII lisa artikli 11 lõige 2; nõukogu määrus nr 1103/97, artiklid 1 ja 3 ja määrus nr 974/98, artikkel 14)

Kuna määruse nr 1103/97 (teatavate euro kasutuselevõtuga seotud sätete kohta) artikli 1 kohaselt kohaldatakse seda määrust ka õigus‑ ja haldusnormidele ning haldusaktidele, ei saa seda seega tõlgendada nii, et sellega piiratakse lepingute järjepidevuse põhimõtte kohaldamist. Seevastu nähakse seal ette eurole ülemineku neutraalsuse nõue – mida väljendab eelkõige lepinguõiguse valdkonnas lepingute järjepidevuse põhimõte –, mida kohaldatakse kõikidele selle määruse kohaldamisalasse kuuluvatele õiguslikele vahenditele. Määruse nr 1103/97 artiklist 3 tuleneb iseäranis, et euro kasutuselevõtt ei muuda mingil viisil eelkõige selle määrusega ette nähtud õigus‑ ja haldusnorme ning et neid kohaldatakse muutmata kujul nii olukordadele, mida need normid reguleerisid enne euro kasutuselevõttu, kui ka olukordadele, mida need normid reguleerivad pärast euro kasutuselevõttu. Sellest tulenevalt ei eelda määrus nr 1103/97 mingi lepingulise või lepinguvälise suhte olemasolu enne euro jõustumist, et järjepidevuse põhimõtet saaks kohaldada olukordades, mida reguleerivad selles artiklis osutatud õiguslikud vahendid.

Järelikult, kui seadusandja või asjassepuutuvad ametiasutused kavatsevad muuta määruse nr 1103/97 artikli 3 kohaldamisalasse kuuluva õigusliku vahendi tingimusi või vabastada õigusliku vahendi kohase kohustuse täitmisest, tuleb ette näha selle õigusliku vahendi sõnaselge muudatus. Sellest tulenevalt oleks komisjon vastavalt määrusele nr 1103/97 pidanud pärast euro kasutuselevõttu kohaldama kõnealuse valuuta kasutusele võtnud liikmesriikides omandatud pensioniõiguste ülekandmise taotlustele muutmata kujul mehhanismi, mille kohaselt arvutatakse staažilisa konverteerimise teel ajakohastatud vääringu alusel ning mis on kehtestatud personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 üldiste rakendussätetega, mille komisjon on vastu võtnud. Kui ta aga kavatses anda neile sätetele teistsuguse ulatuse, oleks ta pidanud neid norme muutma.

(vt punktid 34 ja 41–43)

Viited: 22. veebruar 1989, liidetud kohtuasjad 92/87 ja 93/87: komisjon vs. Prantsusmaa ja Ühendkuningriik (EKL 1989, lk 405, punktid 22−24).
Ükski määruse nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks, säte ei anna komisjonile õigust algatada uuesti juba lõpetatud ametlikku uurimismenetlust ja teha uut otsust, ilma et lõpetamise otsust oleks tühistatud või tagasi võetud.

Vastab küll tõele, et määrus nr 659/1999 ei keela otsesõnu sellist uuesti algatamist. Sellegipoolest oleks see vastuolus õiguskindluse põhimõttega ning selle määruse mõttega, kuna vastavalt määruse põhjendusele 3 oli selle vastuvõtmise üks eesmärke suurendada õiguskindlust, ning põhjenduses 9 märgitakse, et ametlik uurimismenetlus lõpetatakse „lõpliku“ otsusega.

Selline uuesti algatamine tähendaks ühest küljest seda, et õiguskorras eksisteerivad samal ajal kaks kokkusobimatut otsust. Teisest küljest, kui komisjonil lubatakse uuesti algatada juba lõpetatud ametlik uurimismenetlus ja teha uus otsus ilma, et ta eelnevalt tühistaks või võtaks tagasi menetluse lõpetamise otsuse, võimaldataks komisjonil igal ajal selle otsuse juurde naasta, takistades uurimismenetlusest puudutatud pooltel mingigi kindluse tekkimist oma õigusliku olukorra osas.

Seetõttu tuleb ametliku uurimismenetluse lõpetamise otsuse tühistamist liidu kohtu poolt – kui puudub selle otsuse kehtetuks tunnistamine või tagasivõtmine – lugeda formaalseks, vajalikuks ja eelnevaks tingimuseks selle menetluse uuesti algatamisele. Vastasel juhul oleksid ametliku uurimismenetluse pooled ebakindlas olukorras seoses uuesti algatamise otsuse laadiga, mis on kokkusobimatu vajadusega suurendada õiguskindlust, mis on määruse nr 659/1999 vastuvõtmise üks põhjuseid.

(vt punktid 50–52 ja 62)
176

Mis puudutab nende spetsiifiliste ja konkreetsete põhjuste esitamist, millele tuginedes asus nõukogu pärast uut läbivaatamist seisukohale, et hageja rahaliste vahendite külmutamine on jätkuvalt põhjendatud, ja mis on rahaliste vahendite külmutamise kohta tehtavate hilisemate otsuste vastuvõtmisel kõnealuse institutsiooni põhjendamiskohustuse põhisisu (eespool punktis 1 viidatud OMPI kohtuotsus, punktid 143 ja 144), siis eespool punktides 28 ja 29 esitatud faktidest nähtub, et nõukogu märkis teises teates, et põhjendused, millest lähtudes hageja vaidlusalusesse loetellu edasi jäeti ja millest oli huvitatud isikule varem esimese teatega teatatud, on jätkuvalt aktuaalsed. Ülevaade põhjendustest, mis on lisatud teisele teatele, on pealegi identne esimesele teatele lisatuga. Mis puudutab POAC-i otsust, siis nõukogu märkis teises teates üksnes seda, et Home Secretary oli püüdnud seda apellatsioonimenetluses vaidlustada (the Counsil notes that the UK Home Secretary has sought to bring an appeal).
58

Mis puudutab repliigis viidet ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohta esitatud selgitustele, siis tuleb märkida, et kuigi on tõsi, et see säte taotleb sama eesmärki kui ühenduse tolliseadustiku artikkel 239, ei kattu need kaks sätet. Õigupoolest on esimese artikli eesmärk kitsam kui teisel, kuivõrd selle eesmärk on üksnes kaitsta vastutava isiku õiguspärast ootust kõikide nende asjaolude põhjendatuse osas, mis mängivad rolli järelarvestuskande tegemise või tegematajätmise otsuse puhul. Seevastu kujutab ühenduse tolliseadustiku artikkel 239 endast õigluse üldklauslit (vt selle kohta seoses asjassepuutuval ajavahemikul kehtinud vastavate sätetega Euroopa Kohtu 14. mai 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-153/94 ja C-204/94: Faroe Seafood jt, EKL 1996, lk I-2465, punkt 87; Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas T-42/96: Eyckeler & Malt vs. komisjon, EKL 1998, lk II-401, punktid 136–139).
9

Mis puutub vastandatud tähistesse, siis võttis apellatsioonikoda menetlusökonoomia kaalutlustel ühelt poolt arvesse varasemat sõnamärki BECKER ning teiselt poolt taotletavat sõnamärki Barbara Becker. Apellatsioonikoda leidis, et vastandatud tähiste visuaalne ja foneetiline sarnasus on märgatav ainult teataval määral, ning see sarnasus tuleneb taotletava kaubamärgi alguses esitatud teisest osast – eesnimest Barbara. Kontseptuaalsest küljest leidis apellatsioonikoda, et vastandatud tähised on Saksamaal ja Euroopa Liidu teistes riikides selgesti eristatavad. Apellatsioonikoda märkis, et perekonnanimi Becker ei ole taotletava kaubamärgi eristav ja domineeriv osa, kuna asjaomane avalikkus tajub taotletavat kaubamärki – Barbara Becker – pigem tervikuna kui sõnade „Barbara” ja „Becker” kombinatsioonina. Apellatsioonikoda märkis ka seda, et Barbara Becker on üks Saksamaal tuntud kuulsus, samas kui nimi Becker on levinud ja tavaline perekonnanimi. Seetõttu järeldas apellatsioonikoda, et asjaomaste tähiste vahelised erinevused on segiajamise tõenäosuse välistamiseks piisavalt suured.
49

Ühtlustamisamet väidab, et vastupidi hageja väidetele õigustati määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b kohaldatavust eraldi. Kontrollija viitas sellele, et tähis FUN teavitab tarbijat üksnes sellest, et kaubad on äärmiselt meeltlahutavad, ning et seetõttu ei saa see täita kaubamärgi põhiülesannet ning sellel puudub eristusvõime. Apellatsioonikoda leidis, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt b oli kohaldatav juba ainuüksi seetõttu, et oli kohaldatav sama määruse artikli 7 lõike 1 punkt c. Lisaks sellele tegi apellatsioonikoda otsuse hageja ühe argumendi osas, mis käsitles pigem määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b, märkides, et sõna „fun” puhul on tegemist pigem banaalse sõnaga ning see kuulub inglise keele põhisõnavarasse.
28

Kuigi on õige, et segiajamise tõenäosuse igakülgsel hindamisel arvesse võetavate asjaomaste tegurite – eriti asjaomaste kaubamärkide ja nendega tähistatavate kaupade ja teenuste – vastastikuse sõltuvuse põhimõtte kohaselt võib tähistatavate kaupade või teenuste vähese sarnasuse kompenseerida kaubamärkide suur sarnasus ja vastupidi (Euroopa Kohtu 15. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-171/06 P: T.I.M.E. ART vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 35), on Euroopa Kohus leidnud, et segiajamise tõenäosus määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses eeldab samal ajal nii taotletava ja varasema kaubamärgi identsust või sarnasust kui ka seda, et registreerimistaotluses nimetatud kaubad või teenused ja need kaubad või teenused, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud, on identsed või sarnased. Tegemist on kumulatiivsete tingimustega (. aasta otsus kohtuasjas C-106/03 P: Vedial vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-9573, punkt 51, ja . aasta otsus kohtuasjas C-234/06 P: Il Ponte Finanziaria vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I-7333, punkt 48).
Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 26. novembri 2008. aasta otsus – New Look vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (NEW LOOK)

(kohtuasi T-435/07)

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse sõnamärgi NEW LOOK taotlus – Absoluutne keeldumispõhjus – Kasutamise käigus omandatud eristusvõime puudumine – Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 7 lõige 3

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kaubamärgid, millel puudub eristusvõime (nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõige 3) (vt punktid 18, 23–26)

Ese

Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 3. septembri 2007. aasta (asi R 670/2007‑2) otsuse peale, mis puudutab sõnalise tähise NEW LOOK registreerimist ühenduse kaubamärgina.

Kohtuasja asjaolud

Ühenduse kaubamärgi taotleja: New Look Ltd Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk NEW LOOK kaupadele ja teenustele klassides 3, 9, 14, 16, 18, 25, 26 ja 35 – taotlus nr 2932606 Kontrollija otsus: keelduda registreerimisest Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata





Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (apellatsioonikoda)

20. oktoober 2008

Kohtuasi T‑278/07 P

Luigi Marcuccio

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud – Sotsiaalkindlustus – Tööõnnetus – Personalieeskirjade artikli 73 kohaldamise menetluse lõpetamise otsus – Isikut kahjustava meetme puudumine – Põhjendamatu apellatsioonkaebus

Ese: Apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (esimene koda) 11. mai 2007. aasta määruse peale kohtuasjas F‑2/06: Marcuccio vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) nimetatud kohtumääruse tühistamiseks.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista komisjoni käesoleva kohtuastme kohtukulud välja Luigi Marcucciolt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Rahuldamata jätmine – Faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine

(EÜ artikkel 225 A)

2. Menetlus – Põhistatud määrusega tehtud otsus – Menetlust korraldavate meetmete kasutamine – Meetmed, mis ei takista sellekohase määruse andmist

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artiklid 64 ja 111; nõukogu otsus 2004/752, artikli 3 lõige 4)

1. Apellatsioonkaebuses võib tugineda üksnes väidetele, mis puudutavad õigusnormide rikkumist, mitte aga faktiliste asjaolude hindamist. Ainult Avaliku Teenistuse Kohus on pädev ühelt poolt faktilisi asjaolusid tuvastama, välja arvatud juhul, kui tema poolt tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimikumaterjalidest, ja teiselt poolt neid faktilisi asjaolusid hindama. Kui aga Avaliku Teenistuse Kohus on faktilisi asjaolusid tuvastanud või hinnanud, on Esimese Astme Kohus vastavalt EÜ artiklile 225 A pädev kontrollima nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni ja Avaliku Teenistuse Kohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi.

(vt punkt 20)

Viited: Euroopa Kohus, 27. november 2001, kohtuasi C‑270/99 P: Z vs. parlament (EKL 2001, lk I‑9197, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika)

2. Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete – näiteks katse lahendada kohtuvaidlus kompromissiga – kasutamine ei ole iseenesest takistuseks sama kodukorra artikli 111 alusel põhistatud määruse tegemisele, kui nimetatud sättes toodud tingimused on täidetud.

(vt punktid 41 ja 42)

Viited: Euroopa Kohus, 19. jaanuar 2006, kohtuasi C‑547/03 P: AIT vs. komisjon (EKL 2006, lk I‑845, punkt 30)
103

Selle väitega ei saa nõustuda. Esiteks ei saa eespool viidatud 15. mai 1997. aasta kohtuotsuse TWD vs. komisjon ja . aasta kohtuotsuse TWD vs. komisjon sõnastusest lähtuvalt järeldada, et Euroopa Kohus ja Esimese Astme Kohus on soovinud kehtestada uut tingimust riigiabi ühisturuga kokkusobivuse tuvastamiseks, mis erineb EÜ artikli 87 lõikes 3 sätestatud kriteeriumidest. Vastupidi, mõlemad kohtud on selgelt väljendanud seisukohta, et järelduseni uue abi koosmõju puudumise kohta vaadelduna koos varasema ebaseaduslikult antud tagastamata abiga peab komisjon jõudma abi ühisturuga kokkusobivuse hindamiseks läbiviidava üldise analüüsi käigus, ning seega ei kujuta see endast enamat kui ühte komisjoni poolt nimetatud õigusnormi kohaldamisel arvesse võetavat tõendit. Esimese Astme Kohus on . aasta kohtuotsuse TWD vs. komisjon punktis 56 leidnud, et komisjon peab riigiabi ühisturuga kokkusobivuse analüüsimisel võtma arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, sealhulgas vajadusel ka varasemas otsuses hinnangu saanud asjaolusid ning kohustusi, mida see otsus liikmesriigile võib panna. Esimese Astme Kohus järeldas sellest, et komisjon on pädev võtma arvesse esiteks varasemate ja uute abimeetmete võimalikku koosmõju ja teiseks asjaolu, et varasemat abi, mis on ebaseaduslikuks tunnistatud, ei ole tagastatud. Euroopa Kohus lisas eespool viidatud . aasta kohtuotsuse TWD vs. komisjon punktis 26, et komisjonil on EÜ artikli 87 lõike 3 – mis on vaidlusaluste otsuste puhul kohaldatav – rakendamisel ulatuslik kaalutlusõigus, mille kasutamine hõlmab majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid, mida tuleb teostada ühenduse kontekstis.
62

Vaidlusaluse otsuse põhjenduse 16 kohta väidab Saksamaa Liitvabariik esiteks, et komisjon ei selgita, miks on aktsepteeritav kõrvalekalle „ülespoole” võrreldes rahastamiskavas ettenähtud kuludega, ent kõrvalekalle „allapoole” on oluline muudatus määruse nr 4253/88 artikli 24 mõttes. Tuleb märkida, et komisjon osutab vaidlusaluse otsuse põhjendustes 12 ja 15, et igasugune kõrvalekalle nii üles- kui ka allapoole on oluline muudatus. Seejärel märgib komisjon selle otsuse põhjenduses 16, et kõrvalekaldeid ülespoole võib aktsepteerida tingimusel, et nende ulatus on piiratud (20% asjassepuutuvale meetmele ettenähtud summast) ning et need kompenseeritakse alaprogrammi/prioriteetse suuna sisese vastava langusega nii, et „alaprogrammile eraldatav summa […] ei tõuse”. Neil kaalutlustel tuleb sedastada, et komisjon ei leidnud, et kõrvalekalded „ülespoole” on alati lubatud ja „allapoole” mitte, ja seega ei saanud vaidlusalune otsus vastavasisulist põhjendust sisaldada.
57

Samuti ei täienda nimetatud kaubad ja teenused üksteist. Selles osas tuleb meenutada, et üksteist täiendavad kaubad on omavahel tihedalt seotud kaubad, nii et üks on teise kasutamiseks möödapääsmatult vajalik või oluline, mistõttu tarbijad võivad arvata, et neid kaupu valmistab või teenuseid osutab üks ja seesama ettevõtja (Esimese Astme Kohtu 1. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas T-169/03: Sergio Rossi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Sissi Rossi (SISSI ROSSI), EKL 2005, lk II-685, punkt 60; . aasta otsus kohtuasjas T-31/04: Eurodrive Services and Distribution vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Gómez Frías (euroMASTER), EKL 2006, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 35, ja . aasta otsus kohtuasjas T-420/03: El Corte Inglés vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Abril Sánchez ja Ricote Saugar (Boomerang TV), EKL 2008, lk II-837, punkt 98).
243

Tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt ei pea otsus olema ilmtingimata vastuväiteteatise täpne koopia (Euroopa Kohtu 29. oktoobri 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/78–215/78 ja 218/78: van Landewyck jt vs. komisjon, EKL 1980, lk 3125, punkt 68). Komisjonil peab olema võimalus võtta otsuses arvesse asjassepuutuvate ettevõtjate vastuseid vastuväiteteatisele. Komisjonil on õigus mitte üksnes asjassepuutuvate ettevõtjate argumentidega nõustuda või need tagasi lükata, vaid tal on ka õigus analüüsida nende esitatud faktilisi asjaolusid, et loobuda alusetuks osutunud vastuväidetest või kohandada või täiendada vastuväidete põhjenduseks esitatud argumentatsiooni nii faktiliste kui ka õiguslike asjaoludega (eespool punktis 225 viidatud Euroopa Kohtu kohtuotsus ACF Chemiefarma vs. komisjon, punkt 92; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu . aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 437 ja 438). Ainult juhul, kui lõplikus otsuses pannakse asjassepuutuvale ettevõtjale süüks rikkumine, mis erineb vastuväiteteatises viidatud rikkumisest või tuginetakse erinevatele asjaoludele, saab järeldada, et kaitseõigusi on rikutud (eespool punktis 225 viidatud kohtuotsus ACF Chemiefarma vs. komisjon, punkt 94; vt selle kohta ka eespool punktis 225 viidatud kohtuotsus CB ja Europay vs. komisjon, punktid 49–52). Sellega ei ole tegemist sellisel juhul nagu käesolevas asjas, kus väidetavad erinevused vastuväiteteatise ja lõpliku otsuse vahel ei puuduta muud tegevust kui see, mille suhtes asjassepuutuv ettevõtja sai juba oma arvamust avaldada ja mis seega ei ole käsitletav uue vastuväitena (vt selle kohta kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, punkt 103).