ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas direktiivi 2007/66 (1) artikli 2d lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et kui avaliku sektori hankija — enne väljakuulutamiseta valitud kindla ettevõtjaga otselepingu sõlmimist — on avaldanud Euroopa Liidu Teatajas eelneva avalikustamisteate ja on oodanud lepingu sõlmimisega vähemalt kümme päeva, siis on automaatselt — alati ja igal juhul — välistatud, et liikmesriigi kohus tunnistab lepingu tühiseks, kuigi ilmneb selliste õigusnormide rikkumine, mis lubavad teatud tingimustel sõlmida lepingu ilma hankemenetlust korraldamata?
9.

Kui küsimustele 1–3 vastatakse jaatavalt ja kuuendale küsimusele eitavalt, siis kas Euroopa Liidu esmase ja/või teisese õiguse tõlgendamisest nähtub, et otsest või kaudset vanuselist diskrimineerimist kujutab endast selline üleminekuseadus, mille kohaselt nende olemasolevate kohtunike palk, kes on üleminekuajaks jõudnud teatavasse vanusesse, tõuseb teatavast palgajärgust alates kiiremini kui sellistel olemasolevatel kohtunikel, kes on üleminekutähtpäeval nooremad?
4.

Kas direktiivi 2006/112 artiklis 242 sätestatud nõue pidada piisavalt üksikasjalikku raamatupidamisarvestust tähendab mahaarvamisõiguse kasutamise kontrollimist silmas pidades, et järgida tuleb ka liikmesriigi asjaomaseid raamatupidamisalaseid õigusakte, mis näevad ette vastavuse liidu õiguse osaks olevate rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega, või tähendab see vaid nõuet pidada kõnealuses direktiivis ettenähtud käibemaksuarvestust ja koostada asjaomased dokumendid: arved, käibedeklaratsioonid ja koondaruanded? Kui õige peaks olema teine variant, tuleks vastata ka järgmisele küsimusele: Kas arvestades direktiivi 2006/112 artikli 226 esimese lõigu punktis 6 sisalduvat nõuet, mille kohaselt tuleb arvetel näidata „osutatud teenuste ulatus ja laad”, saab teha järelduse, et arved või nendega seoses koostatud dokumendid peavad teenuste puhul sisaldama andmeid teenuse tegeliku osutamise kohta — objektiivseid asjaolusid, mida saab kontrollida ja mis tõendavad nii seda, et teenus on tegelikult osutatud, kui ka seda, et teenuse on osutanud arvel näidatud teenuseosutaja?
2.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 52 lõikest 1, kui tõlgendada seda koosmõjus harta artiklis 6 sätestatud piirangutega ja artikli 45 lõikega 1 ja vastavalt liidu õiguses sätestatud põhimõttele, mille kohaselt füüsilise isiku vaba eneseteostamise õigust kaitstakse omavoliliste ja ebaproportsionaalsete riivete eest, tuleneb, et liikmesriigi õigusnormi nagu põhikohtuasjas kõne all olevat Zakon za ministerstvoto na vatreshnite raboti artikli 63 lõike 1 punkti 5, mille kohaselt on politseil õigus liikmesriigi kodanikku kuni 24 tundi kinni pidada, kui tema isikut ei ole võimalik seaduses sätestatud korras tuvastada, saab kohaldada, mistõttu kinnipidamine on lubatud, kui on täidetud järgmised tingimused: A. politsei otsustab meetme võtmise üle kaaltulusõigust kasutades, kui isikut ei ole võimalik isikut tõendava dokumendi kaudu, teise isiku abil, kelle isik on tuvastatud, või muul lubataval moel tuvastada; B. õigusnorm ei näe ette isiku tuvastamise vajalikkuse hindamist; samuti ei ole ette nähtud isiku käitumise hindamist ega küsimuse lahendamist, kas konkreetseid asjaolusid arvesse võttes oli seadusega politseile antud pädevuse kasutamine vajalik; C. isiku tuvastamine ei ole tingimata piiratud olukordadega, kus isiku tuvastamise meetmete kasutamine on seadusega ette lubatud; isiku tuvastamine on võimalik ka lihtsalt infosüsteemiga tutvumise abil või muul lubatud moel, mis ei ole isiku tuvastamise meede; D. õigusnormi õiguspärase kohaldamise kohtulik kontroll toimub üksnes selles normis ette nähtud tingimuste pinnal, kuna pädevuse kasutatakse kaalutlusõiguse raames?
1.

Kas teenused, mis on ostetud väljastpoolt ja mida kolmandas riigis asuv äriühingu emaettevõtja osutab liikmesriigis asuvale filiaalile nii, et teenuste ostmisega seotud kulud tasub filiaal, on maksustatavad tehingud, kui filiaal kuulub liikmesriigis asuvasse käibemaksugruppi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 108/14

IDT Biologika GmbH 4. jaanuari 2013. aasta apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 25. oktoobri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-503/10: IDT Biologika GmbH versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-6/13 P)

2013/C 108/29

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: IDT Biologika GmbH (esindajad: advokaadid R. Gross ja T. Kroupa)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 25. oktoobri 2012. aasta otsus, mis toimetati hagejale/apellandile kätte telefaksi teel 26. oktoobril 2012;

— tühistada Euroopa Liidu delegatsiooni Serbia Vabariigis 1. septembri 2010. aasta otsus, millega lükati tagasi IDT Biologika GmbH tehtud pakkumus 1. hankeosa suhtes hankemenetluse (viide EuropeAid/129809/C/SUP/RS) raames, mis korraldati marutaudi vaktsiini tarnimiseks Serbia Vabariigi põllumajandus-, metsandus- ja veevarustusministeeriumile, ning otsustati sõlmida hankeleping „Biovet a.s.” juhtimise all tegutsevate erinevate firmade ühendusega;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus apellandi hagi õigusnormi rikkudes rahuldamata.

Vaidlusaluse hankemenetluse raames kostja Euroopa Komisjoni poolt vastu võetud kaalutlusotsus sisaldab nii sisulisi kui ka tehnilisi vigu.

Eelkõige leidis Üldkohus vääralt, et Bioveta a.s. esitas hankemenetluse raames pakutud toote turvalisuse kohta tõendid, milleks on vastavate siseriiklike ametiasutuste load, ning eraldi ei ole vaja läbi viia teste primaatidel nimetatud toote virulentsuse puudumise tõendamiseks inimestel.

Lisaks ei ole Bioveta a.s. tõendanud, et tema vaktsiin ei põhine esialgsel viiruse tüvel, vaid muteerunud viiruse tüvel SAD-Bern.
d)

Kui vastus küsimuse c) mõlemale alternatiivile on eitav, siis kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta art-ga 20 koosmõjus Euroopa Liidu Toimimise Lepingu art 28 lg-ga 1 ja art-ga 31 on kooskõlas, kui Nõukogu määrusega nr 2913/92 kehtestatud ühenduse tolliseadustiku art 66 koosmõjus Komisjoni määruse nr 2454/93 art-ga 251 ja ülejäänud tollideklaratsiooni hilisemaid muudatusi puudutavate menetlussätetega ei võimalda deklaratsiooni peale kauba vabastamist taotluse alusel kehtetuks tunnistada ja kaubasaaja kannet parandada olukorras, kus õige kaubasaaja kande korral oleks tulnud Nõukogu määruse nr 661/2008 art 3 lg-s 1 ettenähtud maksuvabastust kohaldada?
1.

Kas võttes arvesse õiguste kuritarvitamise keelu üldpõhimõtet ja EL lepingu artikli 4 lõiget 2, mis puudutab rahvusliku identiteedi austamist, tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/5/EÜ, millega hõlbustatakse alalist tegutsemist advokaadi kutsealal muus liikmesriigis kui see, kus omandati kutsekvalifikatsioon (1), artiklit 3 tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriigi ametiasutusi kandma selles riigis tegutsevate teistest liikmesriikidest pärit advokaatide registrisse Itaalia kodanikke, kes on liidu õigust kuritarvitanud, ning keelab liikmesriigi tava, mis lubab neil ametiasutustel jätta selles riigis tegutsevate teistest liikmesriikidest pärit advokaatide registrisse kandmise taotlused rahuldamata, kui objektiivsed asjaolud annavad põhjust pidada seda taotlust liidu õiguse kuritarvitamiseks, piiramata proportsionaalsuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte austamist ja taotleja õigust esitada kohtule kaebus, kui on rikutud asutamisvabadust, seega piiramata kohtulikku kontrolli ametiasutuse tegevuse üle?
Teine väide: Üldkohus rikkus samuti määruse nr 4253/88 artikli 24 lõiget 2 koostoimes volituste andmise põhimõttega (ELL artikli 5 lõige 2 ja ELTL artikkel 7), kuna kohus leidis valesti, et komisjon on pädev tegema finantskorrektsioone ekstrapoleerimise kujul (teise väite esimene osa). Isegi kui määruse nr 4253/88 artikli 24 lõikest 2 on võimalik tuletada, et komisjon on pädev ekstrapoleerimise teel summasid vähendama, on Üldkohus siiski rikkunud õigusnormi, kui ta kinnitas ekstrapoleerimise läbiviimise korra. Esiteks ei tohtinud komisjon talle etteheidetud vigu kvalifitseerida süsteemseteks kogu rakenduskava osas ning ega ekstrapoleerida selleks arvutatud veamäära kogu kava suhtes. Teiseks ei tohtinud komisjon kasutada seda uurimistehnikat, mida ta kasutas, selleks et ekstrapoleerimise teel vähendada kogu kava osas summasid (teise väite teine osa). Lõpuks kuna komisjon ekstrapoleeris mittetüüpilisi vigu ja tegi kindlasummalisi korrektsioone, vähendas komisjon rakenduskavas ebaproportsionaalselt rahalist osalust (teise väite kolmas osa).
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (1), artikli 2 punktide 15, 16, 22, 34 ja 35, artikli 3 lõigete 4 ja 9, artikli 6 lõigete 1–3, artikli 7 lõigete 1 ja 3, artikli 9 ning artikli 14 ja artikli 17–23, artiklite 10 ja 11, artikli 16, artikli 26 lõike 2 punkti c teise ja järgnevate lausete ning punkti d kolmanda ja neljanda lause, artikli 26 lõike 3, artikli 27 lõike 2, artikli 29, artikli 31, artikli 36, artikli 42 lõigete 1–4, artikli 43 lõigete 1, 4 ja 8, artikli 44 ning I lisa punktide 1 ja 2 täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Poola Vabariik rikkunud selle direktiivi artikli 54 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
1.

Kas Euroopa Liidu õigusega, täpsemalt kolmanda elukindlustuse direktiivi (1) artikli 31 lõikega 3 on vastuolus see, kui elukindlustusseltsil on Madalmaades kehtivate avatud ja/või kirjutamata õigusnormide alusel nagu mõistlikkuse ja õigluse põhimõte, mis kehtivad lepingueelses ja lepingulises suhtes elukindlustusseltsi ja võimaliku kindlustusvõtja vahel, ja/või üldise ja/või erilise vastutuskohustuse alusel kohustus anda kindlustusvõtjatele rohkem teavet kindlustuse kulude ja riskipreemiate kohta, kui seda nõudsid 1999. aastal Madalmaade õigusnormid, millega kolmas elukindlustuse direktiiv üle võeti (eelkõige RIAV [Regeling Informatieverstrekking aan verzekeringnemers] 1998 artikli 2 lõike 2 punktid q ja r)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský soud v Ostravě (Tšehhi Vabariik) 30. jaanuaril 2013 — Strojírny Prostějov, a.s. versus Odvolací finanční ředitelství

(Kohtuasi C-53/13)

2013/C 141/18

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Krajský soud v Ostravě

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Strojírny Prostějov, a.s.

Vastustaja: Odvolací finanční ředitelství

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 56 ja 57 on vastuolus selliste siseriiklike õigusnormide kohaldamine, mis panevad — juhul, kui ettevõtja, kes annab teisele ettevõtjale töötajaid kasutada (kasutada andja), asukoht on teise liikmesriigi territooriumil — töötajaid kasutavale ettevõtjale kohustuse pidada nende töötajate puhul kinni tulumaks ning kanda see riigieelarvesse, samas kui olukorras, kus kasutada andja asukoht on Tšehhi Vabariigi territooriumil, lasub selline kohustus kasutada andjal?
ET Euroopa Liidu Teataja C 147/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Aosta (Itaalia) 30. jaanuaril 2013 — Rocco Papalia versus Comune di Aosta

(Kohtuasi C-50/13)

2013/C 147/06

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale ordinario di Aosta

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Rocco Papalia

Kostja: Comune di Aosta

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 1999/70/EÜ (1) (artikkel 1 ja direktiivile lisatud raamkokkuleppe klausel 5 ning mis tahes muu seotud õigusnorm) tuleb mõista nii, et see annab ametiasutuse poolt, vaatamata sellele, et eespool viidatud ühenduse õigusaktis selleks nõutavad tingimused ei ole täidetud, tähtajalise lepinguga tööle võetud töötajale õiguse kahju hüvitamisele vaid siis, kui ta tõendab kahju tegelikkust, st kui ta suudab tõendada, kasvõi kaudselt, kuid siiski täpselt, et ta pidi loobuma teistest, parematest töövõimalustest?

(1) Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368).
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/10

Eelotsusetaotlus, mille on 29. jaanuaril 2013 esitanud Úřad průmyslového vlastnictví (Tšehhi Vabariik) — MF 7 a.s. versus MAFRA a.s.

(Kohtuasi C-49/13)

2013/C 141/16

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Úřad průmyslového vlastnictví

Põhikohtuasja pooled

Taotluse esitaja: MF 7 a.s.

Vastustaja: MAFRA a.s.

Eelotsuse küsimused

1. Kas direktiivi [2008/95/EÜ] (1) artikli 3 lõike 2 punkti d tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgitaotluse esitaja heausksuse hindamisel võib arvesse võtta ainult asjaolusid, mis ilmnesid enne kaubamärgitaotluse esitamise kuupäeva või selle ajal, või võib ka pärast taotluse esitamist aset leidnud asjaoludele tugineda selleks, et tõendada taotluse esitaja heausksust?

2. Kas liidetud kohtuasjades C-414/99–C-416/99 (2) tehtud otsust tuleb kohaldada üldiselt kõigile kohtuasjadele, milles analüüsitakse, kas kaubamärgiomanik on nõustunud tegevusega, mille tagajärg võib olla tema ainuõiguste nõrgenemine või piirang?

3. Kas hilisema kaubamärgi taotleja heausksust saab tuletada sellest, et varasema kaubamärgi omanik on temaga sõlminud kokkuleppeid, mille alusel omanik nõustus sellise perioodilise trükise avaldamisega, mille nimetus oli sarnane hilisema kaubamärgi taotleja taotletud kaubamärgiga, nõustus nende trükiste registreerimisega hilisema kaubamärgi taotleja poolt ning pakkus talle abi nende avaldamisel, samas kui asjaomaste kokkulepetega intellektuaalomandi õigusi sõnaselgelt ei reguleeritud?

4. Juhul kui pärast kaubamärgitaotluse esitamist aset leidnud asjaolusid võib kaubamärgi taotleja heausksuse hindamisel samuti arvesse võtta, siis kas alternatiivselt on võimalik tuletada tema heausksust sellest, et varasema kaubamärgi omanik teadlikult talus vaidlustatud kaubamärgi olemasolu vähemalt kümne aasta vältel?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (kodifitseeritud versioon), ELT L 299, 8.11.2008, lk 25.

(2) EKL 2001, lk I-08691.
ET Euroopa Liidu Teataja C 108/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 29. jaanuaril 2013 — Martin Grund versus Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

(Kohtuasi C-47/13)

2013/C 108/34

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Martin Grund

Vastustaja: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

Kolmas isik: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Eelotsuse küsimus

Kas põllumajanduslik maa on püsirohumaa määruse nr 796/2004 (1) artikli 2 punkti 2 tähenduses, kui seda kasutatakse hetkel ja kasutati vähemalt viie viimase aasta jooksul rohu või muude rohttaimede looduslikuks kasvatamiseks, aga seda on kõnealusel ajavahemikul küntud ja sinna on seni kasvanud rohttaime (käesolevas asjas ristikusegu) asemele külvatud muu rohttaim (käesolevas asjas heintaimed) või on sellisel juhul tegemist viljavaheldusega, mis välistab püsirohumaa tekke?

(1) Komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid (ELT L 141, lk 18; ELT eriväljaanne 3/44, lk 234).
1.

Kas ühenduse õigusega on või ei ole vastuolus tõlgendus, mille kohaselt juhul, kui hankemenetluses osalev äriühing on jätnud oma osalemistaotluses deklareerimata, et tema tehnilise direktori suhtes pole algatatud seadusandliku dekreedi nr 163/2006 artikli 38 lõike 1 punktis b nimetatud menetlusi ning teda pole mõistetud süüdi sama lõike punktis c nimetatud süütegudes, peab hankija selle äriühingu hankemenetlusest kõrvaldama, isegi kui viimane on esitanud piisavalt tõendeid, et kõnealust isikut nimetati tehniliseks direktoriks üksnes tehnilise vea tõttu?
2.

Kas direktiivi 95/46/EÜ (2) artikli 13 lõike 1 punkte c ja d tuleb tõlgendada selliselt, et on võimalik välistada või piirata füüsilise isiku, kelle andmeid direktiivi 2006/24/EÜ tähenduses säilitatakse, õigust tutvuda üldkasutatavate sideteenuste pakkuja või üldkasutatava sidevõrgu käitaja andmetega enda kohta direktiivi 95/46/EÜ artikli 12 punkti a alusel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 101/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 28. jaanuaril 2013 — Nordea Bank Danmark A/S versus Skatteministeriet (Ministry of Taxation)

(Kohtuasi C-48/13)

2013/C 101/24

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Nordea Bank Danmark A/S

Vastustaja: Skatteministeriet (Ministry of Taxation)

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artiklit 49 koosmõjus artikliga 54 (varem EÜ artikkel 43 koosmõjus artikliga 48) ja EMP lepingu artiklit 31 koosmõjus artikliga 34 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil, kes lubab selles liikmesriigis asuval äriühingul arvata jooksvalt maha teises liikmesriigis asuva püsiva tegevuskoha kahjumi, ei ole õigust teha selle äriühingu püsiva tegevuskoha kahjumi osas (mida tulevikus saadava tuluga ei tasaarveldata) täielikku tagasiarvestust juhul, kui püsiv tegevuskoht suletakse, kui osa püsiva tegevuskoha tegevusest antakse üle sellisele kontserni kuuluvale seotud äriühingule, kelle asukoht on samas liikmesriigis nagu püsiva tegevuskoha asukoht ja olukorras, kus eeldatavalt on kõik võimalused selle kahjumi arvesse võtmiseks ammendatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 123/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 28. jaanuaril 2013 — Hauptzollamt Krefeld versus Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

(Kohtuasi C-44/13)

2013/C 123/15

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Vastustaja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Hauptzollamt Krefeld

Kaebaja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ (1), millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 2 lõike 3 alusel tuleb muude energiatoodete maksustamisel peale nende, mille maksustamistase on sätestatud viidatud direktiivis, kohaldada aktsiisimäära, mis on ette nähtud siseriiklikus õiguses energiatoote kasutamise korral kütteainena, juhul kui asjaomast muud energiatoodet kasutatakse kütteainena? Või kui asjaomane muu energiatoode on kütteainena kasutamise korral samaväärne teatava energiatootega, kas siis võib sellele energiatootele kohaldada siseriiklikus õiguses ette nähtud aktsiisimäära isegi juhul, kui tegemist on ühtse määraga, olenemata sellest, kas energiatoode on mõeldud kasutamiseks mootorikütusena või kütteainena?

(1) ELT L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405.
1.

Kas määruse (EÜ) 44/2001 (edaspidi „määrus nr 44/2001”) (1) artikli 5 punkti 3 sõnastust „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda” tuleb tootja vastutuse puhul tõlgendada selliselt, et 1.1. kahju tekitanud sündmuse toimumise koht (Handlungsort) on tootja asukoht; 1.2. kahju tekitanud sündmuse toimumise koht (Handlungsort) on toote turule laskmise koht; 1.3. kahju tekitanud sündmuse toimumise koht (Handlungsort) on koht, kust kasutaja toote ostis?
1.

Kas juhul, kui maksukohustuslastel ei lubata kohaldada ühist maksukohustuslast puudutavaid Madalmaade õigusnorme Madalmaades asuvate teise astme tütarettevõtja/maksukohustuslase 2 tegevusele ja varale, on tegemist EÜ artiklis 43 koosmõjus artikliga 48 sätestatud asutamisvabaduse piiranguga? Kas siin juures ja pidades silmas ühist maksukohustuslast puudutavate Madalmaade õigusnormide eesmärke (…), on teise astme tütarettevõtja/maksukohustuslase 2 olukord objektiivselt sarnane (i) sellise Madalmaades asuvae äriühingu olukorraga, kes on Madalmaades asuva vaheastme valdusühingu tütarettevõtja, kui valdusühing ei ole kasutanud võimalust võtta end koos Madalmaades asuva emaettevõtjaga ühise maksukohustuslasena arvele, mistõttu teise astme tütarettevõtjal ei ole nii nagu maksukohustuslasel 2 võimalik moodustada ainult emaettevõtja emaettevõtjaga ühist maksukohustuslast, või on olukord võrreldav pigem (ii) sellise Madalmaades asuva teise astme tütarettevõtjaga, kes on kasutanud koos Madalmaades asuva emaettevõtjaga või vaheastme valdusühinguga võimalust võtta end ühise maksukohustuslasena arvele koos Madalmaades asuva emaettevõtja või emaettevõtja emaettevõtjaga, ning kelle tegevus ja vara — erinevalt maksukohustuslase 2 tegevusest ja varast — konsolideeritakse maksualaselt (…)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy w Białymstoku (Poola) 25. jaanuaril 2013 — Małgorzata Nierodzik versus Samodzielny Publiczny Psychiatryczny Zakład Opieki Zdrowotnej im. dr Stanisława Deresza w Choroszczy

(Kohtuasi C-38/13)

2013/C 141/15

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy w Białymstoku

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Małgorzata Nierodzik

Kostja: Samodzielny Publiczny Psychiatryczny Zakład Opieki Zdrowotnej im. dr Stanisława Deresza w Choroszczy

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (1), artiklit 1, direktiivi 1999/70/EÜ lisa klauslit 1 ja direktiivi 1999/70/EÜ lisa klauslit 4 ning ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mis näeb ette töölepingu liigi alusel diskrimineerimise keelu, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt määratakse üle 6-kuulise kestusega tähtajaliste töölepingute ülesütlemisest etteteatamise tähtaegade pikkus teistsuguste põhimõtete alusel (mis on tähtajaliste töölepingute alusel töötavate töötajate seisukohast vähem soodsad) kui tähtajatute töölepingute ülesütlemisest etteteatamise tähtaegade pikkus, ja kas nendega on konkreetselt vastuolus liikmesriigi õigusnorm (26. juuni 1974. aasta Kodeks pracy (tööseadustik) artikkel 33; 1988. aasta Dziennik Ustaw, number 21, järjekorranumber 94, hilisemate muudatustega), mis näeb üle 6-kuulise kestusega tähtajaliste töölepingute ülesütlemiseks ette kindla kahenädalase etteteatamistähtaja, mis ei olene töötaja töösuhte kestusest, samal ajal kui tähtajatute töölepingute ülesütlemise korral sõltub etteteatamistähtaeg töötajate töösuhte kestusest, ulatudes kahest nädalast kuni kolme kuuni ([tööseadustiku] artikli 36 § 1)?

(1) EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368.
1.

Kas 1992. aasta määruse nr 2081 (1) artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et see välistab, et tootjate ühing võiks tugineda ainuõigusele kasutada ühenduses geograafilist päritolunimetust, mida kasutatakse liikmesriigi territooriumil, et tähistada teatavat tüüpi salaamit, kui ta ei ole eelnevalt saanud sellelt liikmesriigilt õiguslikult siduvat akti, milles on sätestatud geograafilise tootmispiirkonna piirid, tootmist reguleeriv normistik ning võimalikud nõuded, mida tootja peab täitma, et tal oleks õigus seda nimetust kasutada?