ET Euroopa Liidu Teataja C 223/19

Philippe Guigard'i 22. mail 2008. aastal esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) 11. märtsi 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-301/05: Guigard versus komisjon

(Kohtuasi C-214/08 P)

(2008/C 223/31)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Philippe Guigard (esindajad: advokaadid S. Rodrigues ja C. Bernard-Glanz)

Teine menetluspool: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;

— tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 11. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas T-301/05;

— rahuldada apellandi esimeses kohtuastmes esitatud tühistamise ja kahju hüvitamise nõuded;

— mõista kõik tühistamishagi ja apellatsioonkaebusega seonduvad kohtukulud välja kostjalt esimeses kohtuastmes.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab apellatsioonkaebuse põhjenduseks põhiliselt kolm väidet.

Esimeses väites, mis koosneb kahest osast, leiab apellant kõigepealt, et Esimese Astme Kohus on Lomé IV konventsiooni (1) valesti tõlgendanud.

Esiteks seisneb viga selles, et Esimese Astme Kohus leidis, et Lomé konventsiooni artikli 313 lõike 2 punkti k kohaselt on siseriikliku eelarvevahendite käsutaja ülesanne otsustada tehnilise abi konsultantide ja asjatundjate värbamise üle, võtmata arvesse nimetatud konventsiooniga komisjonile antud eelarvekontrolli ja fondide haldamise pädevust ning viimati nimetatud institutsiooni kohustust pakkuda siseriiklikule eelarvevahendite käsutajale lepinguläbirääkimiste raames tehnilist tuge.

Teiseks seisneb Esimese Astme Kohtu tehtud viga selles, et ta otsustas, et siseriikliku eelarvevahendite käsutaja poolt komisjonile esitatud taotlus eesmärgiga kiita heaks apellandi töölepingu uuendamise otsus peab sisaldama sõnaselget viidet Lomé konventsiooni artiklile 314 selleks, et hakkaks kulgema selles sättes ette nähtud kolmekümnepäevane tähtaeg, kuigi sellest artiklist niisugust nõuet ei tulene. Apellandi arvates oleks Esimese Astme Kohus pidanud tuvastama — kui ta oleks eespool viidatud artiklit õigesti tõlgendanud — et komisjon ei ole nimetatud tähtajast kinni pidanud.

Teises väites leiab apellant seejärel, et edasikaevatud kohtuotsuses esineb selle põhjenduse osas ilmne vastuolu, kuna Esimese Astme Kohus otsustas seoses Lomé konventsiooni artikli 317 punkti a rikkumisest tuleneva väitega esiteks, et selle väitega on hilinetud ja teiseks, et see väide vastab sisuliselt sama konventsiooni artikli 313 lõike 2 punktist k rikkumisest tulenevale väitele. Apellandi arvates ei saa sama väidet üheaegselt tagasi lükata vastuvõetamatuse ja põhjendamatuse tõttu.

Kolmandas väites leiab apellant lõpuks, et Esimese Astme Kohus on eiranud apellandi kaitseõigust esiteks selles osas, et ta ei võtnud arvesse kõiki apellandi poolt kohtuistungil esitatud argumente ja teiseks on ta moonutanud tema hoolitsemise, hea halduse ja õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisest tuleneva väite ulatust.

(1) 15. detsembril 1989 Lomés alla kirjutatud neljas Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani (AKV) piirkonna riikide ja Euroopa Majandusühenduse vahel sõlmitud konventsioon, (heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 25. veebruari 1991. aasta otsusega 91/400/ESTÜ, EMÜ, mis puudutab neljanda AKV–EMÜ konventsiooni sõlmimist, EÜT L 229, lk 1), nagu seda on muudetud 4. novembril 1995 Mauritiusel alla kirjutatud kokkuleppega (EÜT 1998, L 156, lk 3).