Määrusest nr 207/2009 ELi kaubamärgi kohta ja eriti selle IV jaotisest, mis käsitleb ELi kaubamärgi registreerimiskorda, tuleneb, et Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametil on niisuguse kaubamärgi registreerimise ja registreerimise vastulausete osas ainupädevus. Nimelt tuleb rõhutada, et EUIPO on ainus liidu seadusandjalt registreerimistaotluste kontrollimise ning seetõttu ELi kaubamärgi registreerimise lubamise või keelamise õigused saanud instants. Sätete puudumisel, mis näeksid ette, et EUIPO instantsid peaksid oma pädevuste teostamisel ELi kaubamärgi registreerimisel või selle registreerimise vastulause puhul olema seotud ELi kaubamärkide kohtu lõpliku otsusega, näib olevat EUIPO-l selles valdkonnas ainupädevus.

Selleks et tagada nii õiguse ja õigussuhete stabiilsus kui ka korrakohane õigusemõistmine, on nimelt oluline, et kohtulahendeid, mis on jõustunud peale olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks ette nähtud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada. Selles suhtes, kuigi määrus nr 207/2009 ei defineeri sõnaselgelt mõistet „kohtuotsuse seadusjõud“, tuleneb eriti sama määruse artikli 56 lõikest 3 ja artikli 100 lõikest 2, et selleks, et liikmesriigi kohtu või EUIPO lõplikel otsustel oleks seadusjõud ja et need saaksid olla sellisele kohtule või EUIPO‑le kohustuslikud, peavad neis toimuvatel paralleelsetel menetlustel olema samad pooled, sama ese ning sama alus.

Mis puutub rikkumise tuvastamise menetlusse ELi kaubamärkide kohtuna tegutsevas siseriiklikus kohtus ja ELi kaubamärgi registreerimise vastulausemenetlusse EUIPOs, siis tuleb nentida, et nendel menetlustel on erinev ese.

Esiteks, mis puutub kaubamärgi ELi kaubamärgina registreerimisse, siis tulenevalt määruse nr 207/2009 artiklist 6 on see suunatud ELi kaubamärgi omandamisele. Seega on registreerimise vastulause eesmärk tõkestada kõnealuse kaubamärgi omandamine registreerimise taotleja poolt. Selles osas, vastavalt sama määruse artikli 42 lõikele 5, lükatakse registreerimise vastulause uurimise tulemusel tagasi kaubamärgi registreerimise taotlus kõigi või mõne kauba ja teenuse osas, millele seda kaubamärki taotletakse, või lükatakse tagasi vastulause.

Teiseks, mis puutub rikkumise tuvastamise nõudesse, mis on esitatud ELi kaubamärkide kohtuna tegutsevas siseriiklikus kohtus, siis niisuguse menetluse käigus on varasema ELi kaubamärgi omaniku eesmärk, et kohus keelaks kasutada kaubamärki, mis tekitab varasema ELi kaubamärgiga segiajamise tõenäosuse. ELi kaubamärgi omanik püüab seeläbi panna rikkuja ainuõiguste rikkumise eest vastutama.

Lisaks tuleb eristada nõude esemed rikkumise, tühistamise ja registreerimise asjades, mis tulenevad määrusest nr 207/2009 selles tähenduses, et varasema ELi kaubamärgi omaniku võimalus esitada kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise hagi hilisema ELi kaubamärgi omaniku vastu ei muuda mõttetuks EUIPO‑le kehtetuks tunnistamise taotluse esitamist ega ka eelneva kontrolli mehhanisme, mis on kasutatavad ELi kaubamärkide registreerimise menetluses. Võttes arvesse EUIPO instantside ainupädevust ELi kaubamärgi registreerimine heaks kiita või sellest keelduda, on EUIPOs toimuvatel ELi kaubamärgi registreerimise või vastulausemenetlustel tingimata täiesti erinev ese kui siseriiklikes kohtutes toimuvatel menetlustel, seda ka sel juhul, kui selline kohus tegutseb ELi kaubamärkide kohtuna.

(vt punktid 50–53, 56, 58, 61–63)