Liidetud kohtuasjad C‑93/13 P ja C‑123/13 P

Euroopa Komisjon

versus

Versalis SpA

ja

Eni SpA

ja

Versalis SpA

ja

Eni SpA

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Konkurents — Kartellid — Kloropreenkautšuki turg — Tootmisüksuste õigusjärglus — Rikkumise süüks panemine — Trahvid — Korduvus — Täielik pädevus”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 5. märts 2015

Vt otsuse tekst. (vt punktid 40–43 ja 90)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 52, 53 ja 57–59)

Nagu ilmneb 2006. aasta suuniste määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktist 28, esineb korduvus raskendava asjaoluna olukorras, kus pärast seda, kui komisjon või pädev riiklik konkurentsiasutus on avastanud EÜ artikli 81 või 82 rikkumise ettevõtja poolt, jätkub samasugune või analoogne rikkumine või pannakse toime uus rikkumine. Just komisjon peab nii vastuväiteteatises kui ka otsuses tõendama, et korduvuse tingimused on täidetud. Kui komisjon määrab äriühingule liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi ja kohaldab trahvi arvutamisel kordajat, võtmaks arvesse asjaolu, et sama äriühing on juba varem konkurentsieeskirjade rikkumises osalenud, on ta kohustatud mainitud trahvi määravas otsuses esitama ülevaate, mis võimaldab liidu kohtutel ja sellel äriühingul mõista, millises rollis ja millises ulatuses ta varasemas rikkumises on osalenud. Nimelt kui komisjon leiab, et mainitud äriühing kuulus varasemat rikkumist käsitleva otsuse adressaadiks olevasse ettevõtjasse, peab komisjon seda väidet õiguslikult piisavalt põhjendama. (vt punktid 87 ja 98)

Korduvuse raskendava asjaoluna emaettevõtja suhtes tuvastamiseks ei ole nõutav, et viimane oleks osalenud varasemas menetluses, milles võeti vastu vastuväiteteatis ja otsus. Siinkohal on oluline eelkõige see, et varem on tuvastatud esimene rikkumine, mis on tingitud selle tütarettevõtja tegevusest, kellega teises rikkumises osalev emaettevõtja moodustas juba esimese rikkumise ajal ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses. Eesmärk karistada konkurentsieeskirjadega vastuolus oleva tegevuse eest ja hoitavate karistuste abil hoida ära sellise tegevuse kordumine oleks ohus, kui ettevõtja, kelle hulka kuulub esimese rikkumisega seotud tütarettevõtja, oleks suuteline muutma korduvuse eest karistamise võimatuks või iseäranis keeruliseks ning järelikult vältima karistamist sellega, et ta muudab oma õiguslikku struktuuri, asutades uusi tütarettevõtjaid, kelle suhtes ei saadud menetlust läbi viia seoses esimese rikkumisega, kuid kes osalesid uue rikkumise toimepanemises. (vt punktid 91 ja 92)

Kui komisjon kavatseb konkurentsiõigusrikkumise süüks panna juriidilisele isikule ja viidata tema puhul korduvusele, peab vastuväiteteatis sisaldama kõiki andmeid, mis võimaldavad juriidilisel isikul end kaitsta. Täpsemalt: kui viimane on emaettevõtja, kelle suhtes võetakse raskendava asjaoluna arvesse korduvust, sest komisjon tuvastas ühe tema tütarettevõtja puhul konkurentsivastase tegevuse, aga kuna selle korduvuse puhul ei olnud emaettevõtja enne vastuväiteteatist esimese rikkumise tuvastanud otsuse adressaat, peab viimasele saadetud vastuväiteteatis sisaldama andmeid, mis tõendavad, et korduvuse tingimused on täidetud, ja eelkõige kinnitavad, et see juriidiline isik moodustas esimese rikkumise ajal ühe ettevõtja koos äriühinguga, kelle puhul esimene rikkumine tuvastati. Selles osas lasub komisjonil kohustus tõendada, et teises rikkumises osalenud juriidiline isik mõjutas juba esimese rikkumise ajal otsustavalt esimeses rikkumises osalenud tütarettevõtjat. Peale selle ei ole ajavahemiku tõttu, mis jääb konkurentsieeskirjade esimese ja teise rikkumise vahele, üldjuhul keelatud tugineda raskendava asjaoluna korduvusele juriidilise isiku puhul, keda esimese rikkumise raames ei uuritud. Siiski peab komisjon, kui ta hindab ettevõtja kalduvust rikkuda konkurentsieeskirju, arvesse võtma kahe rikkumise vahel olnud aega. Lisaks, kui Euroopa Liidu Kohus kontrollib, kas järgitud on kaitseõiguste tagamise põhimõtet, peab kohus arvesse võtma kõiki üksikjuhtumi asjaolusid, eelkõige võimalikke tõendamisraskusi, mis tekivad esimesest rikkumisest kulunud aja tõttu, või ettevõtja struktuurilist arengut või ka konkurentsiasjades kohaldatavate õigusnormide arengut. (vt punktid 96 ja 97)