ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Rumeenia) 14. septembril 2021 – AA versus Banca S

(Kohtuasi C-566/21)

(2022/C 2/25)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Apellant – kostja esimeses astmes: S

Vastustaja – hageja esimeses astmes: AA

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1), nagu Euroopa Kohus on seda oma praktikas tõlgendanud, artikli 6 lõige 1 võimaldab muuta tingimust nii, et puhtalt müüja või teenuse osutaja tahtest sõltuv õigus konverteerida laenulepingu valuuta on tegelikult müüja või teenuse osutaja kohustus, kui see muudatus on täielikult tarbija huvides ja tarbijale ei tulene mingit kasu sellest, et ebaõiglane tingimus lepingust pelgalt välja jäetakse?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993 L 95, lk 29, ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
1.

Kas liidu õigusest, eelkõige [ELL] artikli 4 lõikest 3, ELTL artikli 288 kolmandast lõigust ja artikli 260 lõikest 1 tuleneb, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta (1) siseturul (edaspidi „teenuste direktiiv“) artikli 15 lõikel 1, lõike 2 punktil g ja lõikel 3 on eraõiguslike isikute vahel pooleliolevas kohtumenetluses vahetu õigusmõju selliselt, et viidatud direktiiviga vastuolus olev saksa 1996. aasta arhitekti- ja inseneriteenuste tasu määruse 2002. aasta redaktsiooni (Verordnung über die Honorare für Architekten und Ingenieurleistungen von 1996 in der Fassung von 2002; edaspidi „HOAI 2002“) § 4 säte, mille kohaselt on arhitektide ja inseneride projekteerimis- ja järelevalveteenuste tasu suhtes viidatud määruses kehtestatud miinimummäärad – välja arvatud teatud erijuhtudel – siduvad ning miinimummäärast väiksema tasu kokkulepe arhitektide või inseneridega sõlmitud lepingutes on kehtetu, ei ole enam kohaldatav, ja seda ka siis, kui tegemist on 2004. aastal, seega enne teenuste direktiivi vastuvõtmist sõlmitud arhitektilepingust tulenevate tasunõuetega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 15. oktoobril 2021 – NN versus Regione Lombardia

(Kohtuasi C-636/21)

(2022/C 2/29)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: NN

Vastustaja: Regione Lombardia

Eelotsuse küsimus

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid (nagu need, mis on sätestatud põllumajandus-, toidu- ja metsandusministri 15. jaanuari 2020. aasta dekreedis (Decreto Ministeriale del 15 gennaio 2020 del Ministro delle politiche agricole alimentari e forestali)), mida mõistetakse ja kohaldatakse nii, et linnugripist põhjustatud kahju hüvitamise meetmetest saavad abi ainult ettevõtjad, kes ei ole taotluse esitamise ajaks tegevust lõpetanud, on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 (1) artikliga 220 ning komisjoni 2. augusti 2019. aasta rakendusmäärusega (EL) 2019/1323 (2) vastuolus?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671).

(2) Komisjoni 2. augusti 2019. aasta rakendusmäärus (EL) 2019/1323 muna- ja kodulinnulihasektori erakorraliste turutoetusmeetmete kohta Itaalias (ELT 2019, L 206, lk 12).
II.

Kas direktiiv 2011/92/EL nõuab – arvestades eelkõige selle III lisa lõike 2 punkti c alapunktis viii sisalduvat ettekirjutust, mille kohaselt tuleb otsuse tegemisel selle kohta, kas II lisas loetletud projektide keskkonnamõju on vaja hinnata, silmas pidada ka „ajaloolise, kultuurilise või arheoloogilise väärtusega maastikke ja kohti“ –, et alade puhul, millel on eriline ajalooline, kultuuriline, linnaehituslik või arheoloogiline tähtsus – nagu UNESCO maailmapärandi nimekirja kantud objektid –, tuleb kehtestada madalamad künnised või lihtsamini täidetavad tingimused (kui need, mida on nimetatud esimeses küsimuses)?
—

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 4 lõiget 1 ja artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui teise äriühingu tööle võetud töötaja väidab, et ühe liikmesriigi territooriumil asuv äriühing on tema kaastööandja, ja esitab viimase vastu hagi selle riigi kohtutesse, ei pea see kohus selleks, et teha kindlaks, kas nende kahe äriühingu vastu esitatud nõuete kohta otsuse tegemine kuulub tema alluvusse, hindama eelnevalt seda, kas tegemist on kaastööandjaga?
1.

Kas tuleb kohaldada kriteeriumit, mis on määratletud kohtuasjas Minister for Justice and Equality (Kohtusüsteemi puudused) (1)25. juulil 2018 tehtud kohtuotsuses ja mida on kinnitatud kohtuasjas Openbaar Ministerie (Vahistamismääruse teinud õigusasutuse sõltumatus) (C-354/20 PPU ja C-412/20 PPU, EU:C:2020:1033) 17. detsembril 2020 tehtud kohtuotsuses, kui esineb reaalne oht, et asjaomase isiku üle mõistab õigust kohus, mida ei ole seaduse alusel moodustatud?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: milliseid aspekte tuleb arvesse võtta, et kindlaks määrata, kas sellise liidu kodaniku viibimine vastuvõtvas liikmesriigis katkestab vastuvõtvast liikmesriigist kahe järjestikuse aasta pikkuse eemalviibimise ajavahemiku? Kas seejuures võib oluline olla asjaolu, et asjaomane liidu kodanik on viinud oma huvide keskme üle teise liikmesriiki?
C 24/11

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Warszawie (Poola) 21. juulil 2021 – J.K., B.K. versus riigi osalusega ettevõte X

(Kohtuasi C-452/21)

(2022/C 24/15)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Warszawie

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: J.K., B.K.

Kostja: Riigi osalusega ettevõte X

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artikli 191 lõikeid 1 ja 2, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 7, 17 ja 37 tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra (1) hindamise ja kontrollimisega, artikli 1 lõikest 1 ning artiklitest 2, 8 ja 9 lähtuvalt tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigus[normi] – 27. aprilli 2001. aasta keskkonnakaitse seaduse (Prawo ochrony środowiska) artikli 129 lõike 4, milles nähakse kinnisvara kasutamise viisi piiramisega seotud nõuete esitamiseks ette kolmeaastane tähtaeg – niisugune tõlgendus, mis takistab lennuvälja käitamisega seotud piiratud kasutusega alaga hõlmatud kinnisvara omanikel saada hüvitist kinnisvara väärtuse vähenemise eest ja hoone heliisolatsiooni uuendamise kulude hüvitamist, nagu käesoleval juhul?

(1) ELT 2002, L 189, lk 12.
2.

Kas naistevastasele soolisele vägivallale tuginemisel on olukorras, kus tagakiusamise põhjusena tuleb vastavalt direktiivi 2011/95 artikli 10 lõike 1 punktile d kindlaks määrata kuuluvus teatavasse sotsiaalsesse rühma, oluline üksnes tagakiusamise ohvri bioloogiline või sotsiaalne sugu (vägivald, mis on suunatud naise vastu põhjusel, et tegemist on naisega), kas tagakiusamise konkreetsed vormid/aktid/toimingud, mis on mitteammendavalt loetletud põhjenduses 30, võivad olla otsustavad „rühma ühiskonnas nähtavuse“ aspektist, see tähendab võivad olenevalt päritolumaa olukorrast olla seda rühma eristav tunnus, või võivad need aktid hõlmata vaid direktiivi 2011/95 artikli 9 lõike 1 punktis a või f nimetatud tagakiusamistoiminguid?
2.

Kas seejuures on vahet sellel, — kas ühisettevõte on ajutine või mitteajutine (kestus)ettevõte, — et koostööd tegevad isikud on ise ettevõtjad, — et koostööd tegevatel isikutel on oma ettevõte, mis on ühisettevõttega võrreldav või tegutseb igatahes samal turul, — et ühisettevõte ei ole juriidiline isik, — et ühisettevõttel võib olla siiski (osanike varast) eraldiseisev vara, millega (ühisettevõte vastutab), — kas ühisettevõtetel on Euroopa ühtses hankedokumendis olevatele küsimustele vastamisel liikmesriigi õiguse kohaselt õigus esindada koostööd tegevaid isikuid, — et liikmesriigi õiguse kohaselt võtavad täisühingu osanikud enda kanda hankelepingust tulenevad kohustused ning vastutavad solidaarvõlgnikena nende kohustuste täitmise eest (ja seega mitte täisühing ise)?
1.

Kas ELTL artikkel 34, kui võtta arvesse ELTL artiklit 36, välistab audiovisuaalprogrammide seaduse § 5 esimese lõigu sellise tõlgenduse, mille kohaselt peavad audiovisuaalprogrammide salvestised olema audiovisuaalprogrammide seaduse alusel klassifitseeritud ning selle seadusel põhinevale klassifikatsioonile vastav vanusepiirangu märgis peab sisalduma tooteinfos juba selles etapis, kui audiovisuaalprogrammide salvestised on netipoes müügil, kuigi audiovisuaalprogrammide salvestised on klassifitseeritud ja märgistatud teises liikmesriigis ja neid ei ole veel Soome toimetatud? Kas küsimusele vastamisel omab tähtsust see, et audiovisuaalprogrammide seaduses puudub säte, mis näeks ette klassifitseerimisest ja märgistamisest erandi tegemise võimaluse juhul, kui audiovisuaalprogrammi salvestise ostja täisealisus on kindlaks tehtud, ja see, et eelnimetatud uuesti klassifitseerimise ja märgistamise nõuet kohaldatakse audiovisuaalprogrammi salvestise netipoes müümise korral vaid siis, kui programmi pakkuja on ühing või ettevõtja, kes on asutatud Soomes või kellel on Soomes püsiv tegevuskoht, või füüsiline isik, kes on Soome kodanik või kelle alaline elukoht on Soomes, või on otsus programmi pakkumise kohta tehtud Soomes?
2.

Kas ELL artiklit 2 ja artikli 19 lõiget 1 tuleb põhiõiguste harta artiklist 47 lähtudes tõlgendada nii, et olukorras, kui kohtukoosseisu kuulub isik, kes on ametisse nimetatud punktis 1 kirjeldatud tingimustel: a) on nende sätetega vastuolus nende liikmesriigi õigusnormide kohaldamine, millega antakse sellise isiku ametisse nimetamise seaduslikkuse kontrollimine Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) sellise kolleegiumi ainupädevusse, mis koosneb ainult punktis 1 kirjeldatud tingimustel kohtuniku ametisse nimetatud isikutest, ja milles samal ajal nähakse ette, et kohtuniku ametisse nimetamisega seotud kaebused tuleb jätta läbi vaatamata, võttes arvesse institutsioonilist ja süsteemset konteksti; b) nõuavad need sätted liidu õiguse tõhususe tagamiseks liikmesriigi õiguse sellist tõlgendamist, mis võimaldab kohtul omal algatusel taandada selline isik kohtuasja arutamisest, tuginedes analoogia põhjal kohaldatavatele erapooletu kohtuniku [iudex inhabilis] menetlusest taandamise sätetele; c) nõuavad need sätted, et liikmesriigi kohus eiraks liidu õiguse kohaldamise ja effet utile’i saavutamise nimel liikmesriigi konstitutsioonikohtu otsust, kui see otsus tunnistab liikmesriigi õigusega vastuolus olevaks sellise kohtuniku ametist tagandamise taotluse, kelle ametisse nimetamine ei olnud seaduspärane ning kes ei vasta nõuetele, mida Euroopa Liit esitab sõltumatuse ja erapooletuse valdkonnas ELL artikli 19 lõike 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tähenduses seaduse alusel moodustatud kohtule; d) nõuavad need sätted, et liikmesriigi kohus eiraks liidu õiguse kohaldamise ja effet utile’i saavutamise nimel liikmesriigi konstitutsioonikohtu otsust, kui see kohtuotsus on vastuolus Euroopa Liidu Kohtu ajutiste meetmete kohaldamise määrusega, mis nõuab selliste liikmesriigi õigusnormide kohaldamise peatamist, mis takistavad liikmesriigi kohtutel kontrollida, kas täidetud on nõuded, mida Euroopa Liit esitab sõltumatuse ja erapooletuse valdkonnas ELL artikli 19 lõike 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tähenduses seaduse alusel moodustatud kohtule.
Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi 3. juunil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 24. märtsi 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-282/19: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi versus EUIPO

(Kohtuasi C-345/21 P)

(2022/C 24/14)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (esindajad: S. Malynicz, BL, barrister S. Baran, solicitor V. Marsland)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

Euroopa Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) otsustas 23. novembri 2021. aasta määrusega jätta apellatsioonkaebuse menetlusse võtmata ja jätta Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi kohtukulud tema enda kanda.
3.

Kas kirjeldatud tõlgenduse kohaselt on asjaolu, et äriühing on registreeritud riigisiseses õiguses määratletud sotsiaalteenuste osutajaks, piisav, et eeldada, et äriühing on asjaomases liikmesriigis „heategevana tunnustatud organisatsioon“?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône (Prantsusmaa) 29. oktoobril 2021 – Procureur de la République versus K.B., F.S.

(Kohtuasi C-660/21)

(2022/C 24/27)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Procureur de la République

Vastustajad: K.B., F.S.

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi 22. mai 2012. aasta direktiivi (1) artiklit 3 (õigus saada teavet õiguste kohta) ja artiklit 4 (õiguste deklaratsioon vahistamise korral) ning Euroopa Parlamendi 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (2) artiklit 7 (õigus vaikida) koos Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 48 (süütuse presumptsioon ja kaitseõigus) tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi kohtule ette nähtud keeld kontrollida omal algatusel kõnealuste direktiividega sätestatud kaitseõiguste rikkumist, ja eelkõige see, et liikmesriigi kohtul on keelatud menetluse tühistamise eesmärgil omal algatusel kontrollida isiku kinnipidamise hetkel vaikimise õigusest teavitamise kohustuse rikkumist või seda, et vaikimise õigusest teavitati hilinemisega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiiv 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1).
1.

Kas määruse (EÜ) nr 561/2006 (1) artikli 2 lõike 1 punktis a kasutatud mõistet „kaupade autovedu“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab vedu sõidukiga, mille kogumass on üle 3,5 tonni ja mille peamine otstarve on pakkuda eraviisiliseks kasutamiseks ajutist eluruumi?
1.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) artikli 2 punkti b ja direktiivi põhjendusi tuleks tõlgendada nii, et need ei takista hõlmata mõiste „tarbija“ all majandustegevusega tegelevat isikut, kes on sõlminud ühiselt sellise tegevusega mittetegeleva laenuvõtjaga välisvaluutaga indekseeritud laenulepingu, kui laen oli mõeldud osaliselt kasutamiseks ühe laenuvõtja majandustegevuse eesmärkidel ja osaliselt tema majandustegevusega mitteseotud eesmärkidel, seejuures mitte nii, et majandustegevusega seotud osa oleks niivõrd marginaalne, et mängiks kõnealuse lepingu kontekstis vaid tähtsusetut rolli ning majandustegevuse väline osa oleks domineeriv?
MKB Multifunds BV 5. novembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 6. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-277/20: MKB Multifunds versus komisjon

(Kohtuasi C-665/21 P)

(2022/C 11/26)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: MKB Multifunds BV (esindajad: advokaadid J.M.M. van de Hel, R. Rampersad)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Madalmaade Kuningriik

Apellandi nõuded

MKB Multifunds palub Euroopa Kohtul,

— tunnistada MKB Multifunds‘i apellatsioonkaebus põhjendatuks ja vastuvõetavaks;

— tühistada Üldkohtu määrus,

— asendada Üldkohtu määrus Euroopa Kohtu otsusega ja tühistada komisjoni otsus,

— mõista MKB Multifunds’i kantud kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus leidis vääralt, et MKB Multifunds’i nõuded on vastuvõetamatud. Üldkohus rikkus oma hinnangus õigusnormi. MKB Multifunds esitab apellatsioonkaebuse põhjenduseks järgmised väited:

Esimene väide, et Üldkohus rikkus oma määruse punktides 36 ja 38 õigusnormi sellega, et ei kohaldanud protokolli nr 3 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta ega ELTL artiklit 51. Üldkohtu hinnangul ei olnud MKB Multifunds’i enda avaldustel mingit tõenduslikku väärtust, kuna need „on ainult avaldused“. Üldkohus ei ole põhjendanud, miks MKB Multifunds’i avaldused usaldusväärsed ei ole. Järelikult on määrus ebapiisavalt põhjendatud.

Teine väide, et vaidlustatud määruse punktis 30 tõlgendas Üldkohus vääralt määruse 2015/1589 (1) artikli 1 punkti h tähenduses mõistet „huvitatud pool“. Üldkohus tõlgenduse kohaselt peab MKB Multifunds tõendama, et ta tegelikult fondifondide sektoris tegutses, st et ta oli otseselt DVI-ga konkurentsis ja kandis konkreetseid tagajärgi. See ei ole kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikaga, mille kohaselt on ettevõtja huvitatud pool, kui i) ta on (potentsiaalne) konkurent, kes ei tegutse samal turul, ja ii) ebaseaduslik abi võib tema huve kahjustada. Üldkohus kohaldas õigusnormi rikkudes liiga rangeid kriteeriume ja ei tunnistanud, et MKB Multifunds oli vähemalt DVI potentsiaalne konkurent ning et MKB Multifunds oli piisavalt tõendanud, et ebaseadusliku abi andmine kahjustab tema huve.

Kolmas väide, et määruse punktides 53–55 tõlgendas Üldkohus ELTL artikli 263 lõike 4 tähenduses mõistet „puudutab otseselt“ liiga kitsalt. Järelikult ei võtnud Üldkohus arvesse asjaolu, et MKB Multifunds oli esitanud konkreetsed argumendid, mis näitasid, et komisjoni otsus puudutas teda teatud isiklike omaduste või eriliste asjaolude tõttu, mis eristasid teda kõigist teistest isikutest.

(1) Nõukogu 13. juuli 2015. aasta määrus (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (ELT 2015, L 248, lk 9).
B.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav (ei ole vastuolus), esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus järgmised küsimused: - B.1 Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47 koostoimes artiklitega 7 ja 38, direktiiviga 93/13/EMÜ ebaõiglaste lepingutingimuste kohta, direktiiviga 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta ja Euroopa Liidu õiguse tõhususe põhimõttega on vastuolus kohtupraktika, mis põhimõtteliselt ei peata pandiõiguse realiseerimist niisuguse kinnisvara eraenampakkumise teel, mis on tarbijate või muude isikute elukoht, ning samas ei võta arvesse tarbija kohustuste rikkumise kaalu võrreldes laenu suuruse ja selle maksetähtajaga, ka juhul, kui on olemas muid võimalusi laenuandja nõude rahuldamiseks kohtulikus täitemenetluses, kus eelisjärjekorras ei minda pandiõigusega koormatud eluruumi müügi teed? - B.2 Kas direktiivi 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tarbijate kaitsmine ebaausate kaubandustavade eest tarbijatele laenu andmisel hõlmab kõiki laenuandja nõuete tasumise viise, sealhulgas uue laenu võtmist eelmisest laenust tulenevate kohustuste katmiseks? - B.3 Kas direktiivi 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta tuleb tõlgendada nii, et ebaausaks kaubandustavaks loetakse ka sellise laenuandja käitumine, kes annab korduvalt laene tarbijale, kes ei ole võimeline laene tagasi maksma, ja selle tulemusena tekib niisuguste laenude ahel, mida laenuandja tarbijale faktiliselt välja ei maksa, vaid peab need kinni eelmiste laenude ja laenu kogukulude katmiseks? - B.4 Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (3) (edaspidi „direktiiv 2008/48/EMÜ tarbijakrediidi kohta“), artikli 2 lõike 2 punkti a koostoimes selle direktiivi põhjendusega 10 tuleb tõlgendada nii, et see ei välista kõnealuse direktiivi kohaldamist isegi laenu puhul, millel on kõik tarbijakrediidi omadused, kui laenu eesmärk ei ole kokku lepitud ja kui peale väikese osa on laenuandja kogu laenusumma määranud eelmiste tarbijalaenude katmiseks ja tagatisena on kokku lepitud kinnisvara pandiõigus? - B.5 Kas Euroopa Kohtu 21. aprilli 2016. aasta otsust Radlinger ja Radlingerová, C-377/14, EU:C:2016:283, tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav tarbijalaenulepingule ka juhul, kui selle lepingu kohaselt on osa antud laenust mõeldud laenuandja kulude katmiseks?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Szegedi Törvényszék (Ungari) 4. oktoobril 2021 – Napfény-Toll Kft. versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Kohtuasi C-615/21)

(2022/C 11/24)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Szegedi Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Napfény-Toll Kft.

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Eelotsuse küsimus

Kas õiguskindluse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet, mis on osa ühenduse õigusest, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui sellised liikmesriigi õigusnormid nagu maksukorraldust käsitleva 2003. aasta XCII seaduse (az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény, edaspidi „endine maksukorralduse seadus“) § 164 lõige 5 ja sellel põhinev praktika, mis ei jäta kohtule mingit kaalutlusruumi, näevad ette, et käibemaksu valdkonnas peatub maksuhalduril maksusumma määramise aegumine kõigi kohtulike kontrollide ajaks, olenemata korduvate maksumenetluste arvust, ja nende peatumiste kestus kumuleerub mitme järjestikuse kohtuliku kontrolli puhul piiramatult ka siis, kui kohus tuvastab otsuse kohta, mille maksuhaldur on teinud varasemast kohtulahendist tulenenud uuendatud menetluses, et maksuhaldur on jätnud selles varasemas kohtulahendis antud suunised täitmata, teisisõnu: uus kohtumenetlus toimub maksuhalduri enda süül?