Kohtuasi T-329/01

Archer Daniels Midland Co.

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Konkurents – Kartellikokkulepped – Naatriumglükonaat – EÜ artikkel 81 – Trahv – Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Koostööteatis – Proportsionaalsuse põhimõte – Võrdne kohtlemine – Tagasiulatuva jõu puudumine – Põhjendamiskohustus – Kaitseõigus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Ühenduse õigus – Õiguse üldpõhimõtted – Karistusõiguse sätete tagasiulatuva jõu puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03)

2. Konkurents – Trahvid – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

3. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi hoiatav mõju

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Tegelik mõju turule

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 1 A esimene lõik)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 kolmas taane)

10. Konkurents – Trahvid – Samast kokkulepete kogumist tulenevate erinevate faktide eest määratud ühenduse karistuste kumuleerimine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(EÜ artikli 8 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, peatüki B punkt b ja peatükk C)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Haldusmenetluse ajal iga ettevõtja koostöö ulatuse hindamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 96/C 207/04, peatükid B, C ja D)

14. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll

(EÜ artikkel 229)

1. Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 7 põhiõigusena kinnitatud karistusseaduste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb konkurentsinormide rikkumise eest trahvide määramisel järgida. See põhimõte nõuab, et kohaldatud karistused ei või olla raskemad teo toimepanemise ajal ettenähtutest.

Selliste suuniste vastuvõtmine, millega muudetakse komisjoni üldist konkurentsipoliitikat trahvide valdkonnas, võib põhimõtteliselt kuuluda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse.

Esiteks võivad need suunised tekitada õiguslikke tagajärgi. Nimetatud õiguslikud tagajärjed ei teki suuniste enda normatiivsusest, vaid nende vastuvõtmisest ja avaldamisest komisjoni poolt. Suuniste vastuvõtmine ja avaldamine piirab komisjoni kaalutlusõigust ja komisjon ei saa nimetatud normidest kõrvale kalduda ilma, et teda olenevalt olukorrast karistataks selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine, õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindlus.

Teiseks kuuluvad suunised kui konkurentsipoliitika vahend nii nagu rikkumist ette nägeva normi uus kohtulik tõlgenduski tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse, nagu tuleneb Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 7 lõiget 1 puudutavast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mille kohaselt on rikkumist ette nägeva normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine viimati mainitud sättega vastuolus. Mainitud kohtupraktika kohaselt on sellise juhtumiga tegu siis, kui kohtuliku tõlgenduse tulemus ei ole rikkumise toimepanemise hetkel mõistlikult ootuspärane, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust. Samast praktikast tuleneb siiski, et ootuspärasuse mõiste ulatus sõltub suurel määral asjaomase teksti sisust, hõlmatavast ainevaldkonnast ning normi adressaatide arvust ja nende isikutest. Seega ei ole seaduse ootuspärasusega vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et juhtumi asjaoludel piisava mõistlikkusega hinnata kindla teo tagajärgi. See on nii eelkõige kutseala esindajatega, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust üles näitama. Neilt võib ka oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel.

Tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kindlaksmääramisel tuleb kindlaks teha, kas suunistega määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sisse viidud muudatus oli asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane. Suuniste peamine uuendus seisneb selles, et arvutamise lähtekohaks võetakse nimetatud suunistes sätestatud vahemiku põhjal arvutatav põhisumma, kusjuures see vahemik väljendab erinevaid rikkumise raskusastmeid, kuid ei oma sellisena mingit seost asjaomase käibega. See meetod tugineb seega sisuliselt trahvide tariifide määramisele, olgu see siis kui tahes suhteline ja paindlik.

Järgmiseks, asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks, vaid vastupidi – ühenduse konkurentsinormide tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.

Sellest tuleneb, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid või et kasutatakse sama trahvide arvutamise meetodit.

Järelikult peavad nimetatud ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon võib igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid, võrreldes minevikus kohaldatuga. See on nii mitte üksnes siis, kui komisjon tõstab trahvisummade taset üksikutes otsustes trahve määrates, vaid ka siis, kui trahvisummasid tõstetakse arutatavale asjale selliseid üldise ulatusega käitumisreegleid nagu suunised kohaldades.

(vt punktid 38–46)

2. Asjaolu, et komisjon kasutas ettevõtjale määratud trahvi summa arvutamiseks suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätestatud meetodit, ei tähenda nende ettevõtjate diskrimineerivat kohtlemist, kes panid samas ajavahemikus toime ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisi, kuid kes tulenevalt rikkumise avastamise kuupäevast või neid puudutavast haldusmenetlusest endast mõisteti süüdi enne suuniste vastuvõtmist ja avaldamist.

(vt punkt 53)

3. Konkurentsiõiguse rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete elementide põhjal, nagu eelkõige juhtumile iseloomulikud asjaolud ja kontekst, ning ilma et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama.

Samamoodi võivad rikkumise raskusastme hindamise kriteeriumideks vastavalt olukorrale olla rikkumise esemeks oleva kauba hulk ja väärtus ning samuti ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus ja seega mõju, mida ettevõtja võis asjaomasel turul rakendada. Esiteks järeldub sellest, et trahvisumma kindlaksmääramise eesmärgil on lubatud arvestada sama hästi nii ettevõtja kogukäivet, mis viitab – kas või ligikaudselt ja mittetäiuslikult – tema suurusele ja majanduslikule võimsusele, kui ka kõnealuste ettevõtjate turuosa asjaomasel turul, mis annab aimu rikkumise ulatusest. Teiseks tuleneb sellest, et ei ühele ega teisele nendest numbritest ei tohi omistada tähtsust, mis oleks teiste hindamiskriteeriumidega võrreldes ebaproportsionaalne, ja järelikult ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibe põhjal arvutades.

Igal juhul ei piisa trahvi ebaproportsionaalse laadi tõendamiseks asjaolust, et ettevõtjale määratud trahv ületab tema käibe, mis tal tekkis Euroopa majanduspiirkonnas kartellikokkuleppe esemeks oleva toote müügist ajavahemikus, kui ta selles kokkuleppes osales, või koguni ületab selle käibe oluliselt.

(vt punktid 76, 77 ja 80)

4. Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt määratakse trahvisumma rikkumise raskusastme ja kestuse alusel. Lisaks määrab komisjon vastavalt suunistele määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta lähtesumma rikkumise raskusastme põhjal, võttes arvesse rikkumise laadi, tegelikku mõju turule ja geograafilise turu suurust.

Seega ei kohusta see õiguslik raamistik kui selline komisjoni võtma arvesse kaubaturu piiratust.

Siiski on komisjon kohustatud rikkumise raskusastme hindamisel arvestama suure hulga selliste teguritega, mille laad ja tähtsus erinevad sõltuvalt asjaomase rikkumise liigist ja selle erilistest asjaoludest. Ei saa välistada, et nende rikkumise raskusastmest tunnistust andvate tegurite hulgas võib olenevalt olukorrast esineda ka asjaomase kaubaturu suurus.

Seega, kuigi turu suurus võib olla üks teguritest, mida peab rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtma, erineb selle tähtsus sõltuvalt asjaomase rikkumise erilistest asjaoludest.

(vt punktid 99–102)

5. Hoiatamine on üks peamistest kaalutlustest, millest komisjon konkurentsiõiguse rikkumise eest määratud trahvi summade kindlaksmääramisel peab juhinduma.

Kui trahv tuleks kindlaks määrata selliselt, et see piirduks vaid kartellikokkuleppest saadud kasu olematuks muutmisega, ei oleks tal hoiatavat mõju. Mõistlik on eeldada, et ettevõtjad võtavad oma finantsarvutustes ja oma tegevuses arvesse mitte üksnes rikkumise eest määratavate trahvide taset, vaid ka kartellikokkuleppe avastamise ohu taset. Peale selle, kui vähendada trahvi ülesannet üksnes selleni, et see muudaks olematuks saadud tulu või kasu, ei võetaks EÜ artikli 81 lõiget 1 silmas pidades piisavalt arvesse asjaomase tegevuse rikkuvat laadi. Käsitledes trahvi üksnes hüvitisena tekitatud kahju eest, jäetaks lisaks hoiatavale mõjule, mis puudutab ainult tulevikus toimuvat tegevust, tähelepanuta sellise meetme repressiivne iseloom tegelikult toime pandud rikkumise suhtes.

Sellise ettevõtja puhul, kes on esindatud mitmel turul ja kellel on iseäranis suur finantsiline suutlikkus, ei piisa trahvi hoiatava mõju tagamiseks sellest, kui arvestada asjaomasel turul tekkinud käivet. Mida suurem on ettevõtja ja mida rohkem on tal ülemaailmseid vahendeid, mis võimaldavad tal turul sõltumatult tegutseda, seda enam peab ta olema teadlik oma rolli olulisusest konkurentsi tõrgeteta toimimise osas turul. Järelikult tuleb trahvisumma kindlaksmääramisel selle hoiatava mõju tagamiseks arvestada rikkumises süüdi mõistetud ettevõtja majanduslikku võimsust puudutavaid faktilisi asjaolusid.

(vt punktid 140–142)

6. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1A esimese lõigu kohaselt võtab komisjon rikkumise raskusastme alusel trahvi arvutamisel arvesse rikkumise tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta. See kartellikokkuleppe mõõdetav mõju tuleb lugeda piisavalt tõendatuks, kui komisjon suudab esitada konkreetseid ja usaldusväärseid kaudseid tõendeid, mis viitavad mõistliku tõenäosusega sellele, et kartellikokkuleppel oli mõju turule.

Kartellikokkuleppe poolt turule avaldatava mõju hindamine eeldab tingimata oletuste tegemist. Selle raames peab komisjon eelkõige uurima, milline oleks olnud asjaomase toote hind ilma kartellikokkuleppeta. Hindade tegeliku kujunemise põhjuste uurimisel on ohtlik spekuleerida iga osa rolli üle. Arvesse tuleb võtta objektiivset asjaolu, et hinnakokkuleppega loobusid osalised nimelt oma vabadusest konkureerida hindadega. Sellise mõju hindamine, mis tuleneb muudest teguritest kui see kartellikokkuleppe poolte vabatahtlik loobumine, põhineb kahtlemata mõistlikul ja täpselt määramatul tõenäosusel.

Seega, võtmata punkti 1A esimese lõigu kriteeriumilt tema kasulikku mõju, ei saa komisjonile ette heita, et ta tugines konkurentsivastase eesmärgiga kartellikokkuleppe – nagu seda on hinnakokkulepe või kvoote puudutav kokkulepe – tegelikule mõjule asjaomasele turule, jättes selle mõju tegeliku suuruse määramata või selles osas arvulise hinnangu esitamata.

(vt punktid 174–178)

7. Konkurentsi valdkonnas rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel tuleb eelkõige arvesse võtta süüks pandud tegevuse õiguslikku ja majanduslikku konteksti. Hinnates rikkumise tegelikku mõju turule, peab komisjon viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid eksisteerinud ilma rikkumiseta.

Esiteks tähendab see, et hinnakartellide puhul tuleb mõistliku tõenäosuse astmega tuvastada, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel pooltel ka tegelikkuses saavutada kõrgemat hinnataset kui see, mis oleks olnud valdav kartellikokkuleppe puudumisel. Teiseks tuleneb sellest, et komisjon peab hinnangu andmisel võtma arvesse asjaomase turu kõiki objektiivseid tingimusi, arvestades kehtivat majanduslikku ja võimalusel ka õiguslikku konteksti. Vajaduse korral tuleb arvesse võtta „objektiivsete majanduslike tegurite” olemasolu, mis näitavad, et „vaba konkurentsi tingimustes” ei oleks hinnatase olnud identne sellega, mis ta tegelikult oli.

(vt punktid 191 ja 192)

8. Keelatud kokkulepete eest karistamisel ei oma kartelli poolt turule avaldatava mõju hindamisel tähtsust ettevõtja tegelik käitumine, kuna arvesse tuleb võtta mõju, mis tuleneb sellest rikkumisest tervikuna, milles ta osales.

(vt punkt 204)

9. Komisjon peab trahvisumma määramiseks konkurentsieeskirjade rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtma mitte üksnes konkreetse juhtumi asjaolusid, vaid ka rikkumise konteksti, ja tagama, et tema tegevusel oleks hoiatav laad. Tegelikult võimaldab ainult nende asjaolude arvessevõtmine tagada komisjoni tegevusele täieliku tõhususe, et säilitada kahjustamata konkurentsi ühisturul.

Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kolmandas taandes sisalduva sätte puhtalt tekstiline analüüs võib jätta mulje, et ainuüksi rikkujapoolne rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub, kujutab endast üldist ja reservatsioonideta kergendavat asjaolu. Nimetatud sätte selline tõlgendamine vähendaks tõhusa konkurentsi säilitamist võimaldavate sätete kasulikku mõju, kuna ta nõrgendaks nii võimalikku karistust EÜ artikli 81 rikkumise eest kui ka sellise karistuse hoiatavat mõju.

Erinevalt teistest kergendavatest asjaoludest ei ole see asjaolu omane rikkuja subjektiivsele eripärale ega ka konkreetse juhtumi asjaoludele, kuna see tuleneb peamiselt komisjoni välisest sekkumisest. Nii ei saa komisjoni sekkumise tagajärjel rikkumise lihtsalt lõpetamist samastada rikkuja enda iseseisva algatusega, vaid see on üksnes sellele sekkumisele vastav sobiv ja normaalne reaktsioon. Lisaks hindab see asjaolu üksnes seda, et rikkuja on tulnud tagasi seadusliku tegevuse juurde ning see ei tee veel komisjoni uurimise läbiviimist hõlpsamaks. Lõpuks ei saa selle asjaolu väidetavat kergendavat laadi õigustada üksnes rikkumise lõpetamise õhutamisega. Sellega seoses kujutab pärast komisjoni esimest sekkumist rikkumise jätkamise käsitlemine raskendava asjaoluna endast juba õigustatult rikkumise lõpetamise õhutamist, mis ei vähenda karistust ega selle karistuse hoiatavat mõju.

Asjaolu, mille kohaselt rikkumine lõpetatakse kohe, kui komisjon sekkub, tunnustamine kergendava asjaoluna kahjustab seega õigustamatult EÜ artikli 81 lõike 1 kasulikku mõju, vähendades nii karistust kui ka selle karistuse hoiatavat mõju. Seega ei saa komisjon võtta endale kohustust käsitleda kergendava asjaoluna rikkumise lihtsat lõpetamist kohe, kui ta on sekkunud. Seetõttu tuleb suuniste punkti 3 kolmandas taandes esinevat sätet tõlgendada kitsalt, et see ei oleks vastuolus EÜ artikli 81 lõike 1 kasuliku mõjuga ja nii, et üksnes konkreetse juhtumi asjaolud, milles toimub rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub, võivad õigustada selle viimati nimetatud asjaolu arvestamist kergendava asjaoluna.

Kui on toimunud eriti raske rikkumine, mille esemeks on hindade kindlaksmääramine ja turgude jagamine ja mille asjaomased ettevõtjad panid toime tahtlikult, siis ei saa lõpetamist lugeda kergendavaks asjaoluks, kui selle lõpetamise tingis komisjoni sekkumine.

(vt punktid 276–282)

10. Ne bis in idem põhimõte keelab ühte ja sama isikut karistada rohkem kui üks kord ühe ja sama õigusvastase teo eest, et kaitsta sama õigushüve. Selle põhimõtte kohaldamisel on kolm kumulatiivset tingimust: asjaolude samasus, õigusrikkuja samasus ja kaitstava õigushüve samasus.

Seega ei saa seda põhimõtet kohaldada olukorras, kus kahe süüdimõistmise aluseks olevad faktid tulenevad samast kokkulepete kogumist, ent erinevad üksteisest oma eseme ja territoriaalse asukoha poolest. See on nii, kui karistused puudutavad erinevaid turge käsitlevaid kartellikokkuleppeid. See on nii ka siis, kui territoriaalsuse põhimõtte alusel ei ole konflikti komisjoni ja nende kolmandate riikide pädevuse vahel kehtestada trahve ettevõtjatele, kes rikuvad Euroopa majanduspiirkonna ja nende kolmandate riikide konkurentsieeskirju.

(vt punktid 290–292)

11. Kuigi on oluline, et ettevõtja võtaks kasutusele meetmeid takistamaks ühenduse konkurentsiõiguse edasiste rikkumiste toimepanemist tema töötajate poolt, ei muuda see asjaolu midagi tuvastatud rikkumise olemasolus. Seega ei ole komisjon kohustatud seda elementi kergendava asjaoluna arvesse võtma, eriti kuna käesolevas asjas on tegu EÜ artikli 81 lõike 1 ilmse rikkumisega.

Kuigi suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta nähakse vastupidise olukorra puhul ette, et komisjon võib raskendava asjaoluna arvesse võtta seda, et ettevõtja on juba toime pannud sama tüüpi rikkumise või rikkumised, ei tähenda see, et kui kõnealune rikkumine on asjaomase ettevõtja esimene seda tüüpi rikkumine, tuleks seda ettevõtjat kergendava asjaolu alusel soodsamalt kohelda.

(vt punktid 299 ja 300)

12. Selleks et ettevõtja trahvi võiks trahvide määramata jätmist või vähendamist kartellide puhul käsitleva teatise peatüki C alusel oluliselt vähendada, näeb nimetatud teatise peatükk B, millele peatükk C viitab, lõikes b ette, et see ettevõtja esitaks kartelli olemasolu tõendavaid määrava tähtsusega tõendeid esimesena. Selle tingimuse täitmiseks ei nõua nimetatud teatis, et komisjoni salajasest kartellist teavitanud ettevõtja esitaks kõik määrava tähtsusega tõendid vastuväiteteatise koostamiseks või veel vähem rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmiseks.

(vt punktid 319–321)

13. Et mitte sattuda vastuollu võrdse kohtlemise põhimõttega, tuleb teatist trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide puhul kohaldada nii, et trahvide vähendamise osas peab komisjon kohtlema ühtviisi kõiki ettevõtjaid, kes edastavad komisjonile samas menetlusstaadiumis ja analoogses olukorras võrreldavaid andmeid neile etteheidetud asjaolude kohta. Ettevõtjate erinevaks kohtlemiseks ei anna alust see, kui üks nendest ettevõtjatest tunnistas asjaolusid esimesena, vastates komisjoni poolt samas menetlusstaadiumis esitatud küsimustele.

Samas kehtib see vaid juhul, kui ettevõtjate koostöö ei kuulunud koostööteatise peatükkide B ja C alla.

Erinevalt nendest peatükkidest B ja C ei näe peatükk D ette asjaomaste ettevõtjate erinevat kohtlemist tulenevalt sellest, millises järjekorras need komisjoniga koostööd tegid.

(vt punktid 338, 339, 341)

14. Vastuväiteteatises peab olema piisavalt selgelt sõnastatud kas või kokkuvõtlik ülevaade etteheidetest, et huvitatud isikud saaksid teada, millist käitumist komisjon neile ette heidab. Üksnes selle tingimuse täitmisel vastab vastuväiteteatis temale ühenduse määrustega pandud ülesandele anda kogu vajalik teave ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, et need saaksid end tõhusalt kaitsta enne, kui komisjon võtab vastu lõpliku otsuse.

Komisjon täidab oma kohustust pidada kinni ettevõtjate õigusest olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises otse, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele tuleb trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt asjaolusid enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise vastu.

Sellest tuleneb, et trahvisumma kindlaksmääramise osas tagatakse asjaomaste ettevõtjate kaitseõigus komisjoni ees võimalusega esitada märkusi rikkumise kestuse, raskusastme ja konkurentsivastase laadi ootuspärasuse osas

(vt punktid 359, 361, 362)

15. Kuna nende väidete uurimise raames, mille ettevõtja esitas talle ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi määrava komisjoni otsuse seaduslikkuse suhtes, ei ilmnenud mingit õigusvastasust, ei saa Esimese Astme Kohus oma täielikku pädevust kasutada selle trahvi summa vähendamiseks.

(vt punkt 382)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda)

27. september 2006( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Naatriumglükonaat – EÜ artikkel 81 – Trahv – Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Koostööteatis – Proportsionaalsuse põhimõte – Võrdne kohtlemine – Tagasiulatuva jõu puudumine – Põhjendamiskohustus – Kaitseõigus

Kohtuasjas T‑329/01,

Archer Daniels Midland Co., asukoht Decatur, Illinois (Ameerika Ühendriigid), esindajad: advokaat C. O. Lenz, solicitor S. L. Martin Alegi, solicitor M. Garcia ja solicitor E. Batchelor,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: A. Whelan, A. Bouquet ja W. Wils,

kostja,

mille esemeks on esimese võimalusena nõue tühistada komisjoni 2. oktoobri 2001. aasta otsuse K(2001) 2931 (lõplik), mis on tehtud EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/E‑1/36.756 – Naatriumglükonaat), artikkel 1 hagejat puudutavas osas või vähemalt osas, milles märgitakse, et ta osales rikkumises pärast 4. oktoobrit 1994, ja artikkel 3 hagejat puudutavas osas, ning teise võimalusena nõue tühistada või vähendada hagejale selle otsusega määratud trahvi,

EUROOPA ÜHENDUSTE

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),

koosseisus: koja esimees J. Azizi ja kohtunikud M. Jaeger ja F. Dehousse,

kohtusekretär: ametnik I. Natsinas,

arvestades kirjalikus menetluses ja 18. veebruari 2004. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Menetluse aluseks olevad asjaolud

1 Äriühing Archer Daniels Midland Co. (edaspidi „ADM”) on emaettevõtja ettevõtjate kontsernis, mis tegutseb teravilja ja õliseemnete töötlemise sektoris. Ta alustas tegevust naatriumglükonaadi turul 1990. aastal.

2 Naatriumglükonaat kuulub kelaativate ainete hulka, mis on tööstusprotsessi käigus metalliioone siduvad tooted. Nende protsesside hulka kuuluvad näiteks tööstuslik puhastamine (pudelite või tööriistade puhastamine), pindade töötlus (roostetõrje, rasvade eemaldamine, alumiiniumi graveerimine) ja vee töötlemine. Kelaativaid aineid kasutatakse toiduainete­, kosmeetika­, ravimi-, paberi­ ja betoonitööstuses ning muudes tööstustes. Naatriumglükonaati müüakse kogu maailmas ja maailma turgudel on konkureerivad ettevõtjad olemas.

3 1995. aastal müüdi naatriumglükonaati maailmas kokku umbes 58,7 miljoni euro eest, sellest umbes 19,6 miljoni euro eest Euroopa Majandusühenduses (EMÜ). Vaidluse asjaolude asetleidmise ajal oli peaaegu kogu ülemaailmne naatriumglükonaadi tootmine viie ettevõtja käes, kellest esimene oli Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (edaspidi „Fujisawa”), teine Jungbunzlauer AG (edaspidi „Jungbunzlauer”), kolmas Roquette Frères SA (edaspidi „Roquette”), neljas Glucona vof (edaspidi „Glucona ”), mida kuni detsembrini 1995 kontrollisid ühiselt Akzo Nobel NV (edaspidi „Akzo”) 100% osalusega tütarettevõtja Akzo Chemie BV ja Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (edaspidi „Avebe”), ning viies oli ADM.

4 Ameerika Ühendriikide Justiitsministeerium teavitas 1997. aasta märtsis komisjoni sellest, et lüsiini ja sidrunhappe turul korraldatud uurimise tulemusena oli algatatud uurimine ka seoses naatriumglükonaadi turuga. Oktoobris ja detsembris 1997 ning veebruaris 1998 teatati komisjonile, et Akzo, Avebe, Glucona, Roquette ja Fujisawa olid möönnud endi osalust kartellikokkuleppes, mis seisnes naatriumglükonaadi hindade kindlaksmääramises ja nimetatud toote müügikoguste jagamises Ameerika Ühendriikide turul ja mujal. Pärast seda, kui ettevõtjad jõudsid Ameerika Ühendriikide Justiitsministeeriumiga kokkuleppele, määrasid Ühendriikide ametivõimud neile ning ADM-ile trahvid. Naatriumglükonaadi turul esinenud kartellikokkuleppe eest ADM-ile määratud trahv oli hõlmatud 100 miljoni Ameerika dollari (dollar) suuruse kogutrahviga, mis maksti lüsiini ja sidrunhappe juhtumite raames.

5 18. veebruaril 1998 saatis komisjon nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204, ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), artikli 11 alusel informatsiooninõuded peamistele naatriumglükonaadi tootjatele, importijatele, eksportijatele ja ostjatele Euroopas. ADM-ile seda nõuet ei saadetud.

6 Pärast informatsiooninõude saamist võttis Fujisawa komisjoniga ühendust ja teatas, et on eespool kirjeldatud uurimise käigus Ühendriikide ametiasutustega koostööd teinud ja soovib seda teha ka komisjoniga vastavalt komisjoni 18. juuli 1996. aasta teatisele, mis käsitleb trahvide määramata jätmist või vähendamist kartellide puhul (C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”). Pärast 1. aprillil 1998 koos komisjoniga peetud nõupidamist esitas Fujisawa 12. mail 1998 kirjaliku avalduse ja toimiku, mis sisaldas kokkuvõtet kartelliga seonduvast ja mitmeid dokumente.

7 16. ja 17. septembril 1998 viis komisjon määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 alusel Avebe, Glucona, Jungbunzlauer ja Roquette’i ruumides läbi uurimise.

8 10. novembril 1998 saatis komisjon ADM­ile informatsiooninõude. ADM teatas 26. novembril 1998 oma kavatsusest komisjoniga koostööd teha. 11. detsembril 1998 toimunud nõupidamisel esitas ADM „koostöö raames oma esimese panuse”. Seejärel esitati 21. jaanuaril 1999 ettevõtja avaldus ja asjakohased dokumendid.

9 Komisjon saatis 2. märtsil 1999 üksikasjalikud informatsiooninõuded Gluconale, Roquette’ile ja Jungbunzlauerile. Nimetatud ettevõtjad andsid 14., 19. ja 20. aprilli 1999. aasta kirjades teada oma soovist komisjoniga koostööd teha ja esitasid talle teatavat informatsiooni kartelli kohta. Komisjon saatis 25. oktoobril 1999 ADM­ile, Fujisawale, Gluconale, Roquette’ile ja Jungbunzlauerile täiendavad informatsiooninõuded.

10 17. mail 2000 saatis komisjon talle esitatud informatsiooni põhjal vastuväiteteatise ADM-ile ja teistele ettevõtjatele, kes olid EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõike 1 rikkumisega seotud. ADM ja kõik teised asjaomased ettevõtjad esitasid komisjoni teatisele vastuseks oma kirjalikud märkused. Ükski nendest ei taotlenud enda ärakuulamist ega vaidlustanud komisjoni vastuväiteteatises kirjeldatud asjaolude sisulist õigsust.

11 Komisjon saatis 11. mail 2001 ADM-ile ja teistele asjaomastele ettevõtjatele täiendavad informatsiooninõuded.

12 2. oktoobril 2001 võttis komisjon vastu otsuse K(2001) 2931 (lõplik), mis on tehtud EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/E‑1/36.756 – Naatriumglükonaat; edaspidi „otsus”). Otsus tehti ADM-ile kirja teel teatavaks 12. oktoobril 2001.

13 Otsus sisaldab eelkõige järgmisi sätteid :

„Artikkel 1

[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] ja [Roquette] on rikkunud EÜ artikli 81 lõiget 1 ja alates 1. jaanuarist 1994 EMP lepingu artikli 53 lõiget 1, osaledes vältavas keelatud kokkuleppes ja/või kooskõlastatud tegevuses naatriumglükonaadi sektoris.

Rikkumine kestis:

– [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] ja [Roquette’i] puhul veebruarist 1987 kuni juunini 1995;

– [Jungbunzlaueri] puhul maist 1988 kuni juunini 1995;

– [ADM­i] puhul juunist 1991 kuni juunini 1995.

[…]

Artikkel 3

Artiklis 1 nimetatud rikkumiste eest on määratud järgmised trahvid:

a) [Akzo] 9 miljonit eurot,

b) [ADM] 10,13 miljonit eurot,

c) [Avebe] 3,6 miljonit eurot,

d) [Fujisawa] 3,6 miljonit eurot,

e) [Jungbunzlauer] 20,4 miljonit eurot,

f) [Roquette] 10,8 miljonit eurot

[…]”

14 Otsuses võttis komisjon trahvisumma määramisel aluseks suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) ja koostööteatise

15 Esiteks määras komisjon rikkumise raskusastme ning kestuse põhjal kindlaks trahvi põhisumma.

16 Rikkumise raskusastme osas leidis komisjon kõigepealt, et asjaomased ettevõtjad on toime pannud väga raske rikkumise, arvestades selle laadi, tegelikku mõju naatriumglükonaadi turule EMP-s ja asjaomase geograafilise turu suurust (otsuse põhjendus 371).

17 Seejärel leidis komisjon, et on vaja võtta arvesse tegelikku majanduslikku suutlikkust konkurentsi kahjustada ja määrata niisugune trahvimäär, mis tagaks piisava hoiatava mõju. Seetõttu liigitas komisjon ettevõtjad kahte kategooriasse, tuginedes asjaomaste ettevõtjate naatriumglükonaadi müügi ülemaailmsele käibele aastal 1995 – rikkumise perioodi viimane aasta –, mille kohta ettevõtjad olid pärast komisjonilt informatsiooninõuete saamist andmed esitanud ja mille põhjal komisjon arvutas välja nende ettevõtjate vastavad turuosad. Esimesse kategooriasse liigitas ta ettevõtjad, kelle turuosad olid tema valduses oleva teabe kohaselt naatriumglükonaadi ülemaailmsel turul üle 20%, nimelt Fujisawa (35,54%), Jungbunzlauer (24,75%) ja Roquette (20,96%). Nendele ettevõtjatele määras komisjon trahvi lähtesummaks 10 miljonit eurot. Teise kategooriasse liigitas komisjon ettevõtjad, kelle turuosad olid tema valduses oleva teabe kohaselt naatriumglükonaadi ülemaailmsel turul alla 10%, nimelt Glucona (ligikaudu 9,5%) ja ADM (9,35%). Nendele ettevõtjatele määras komisjon trahvi lähtesummaks 5 miljonit eurot, st Akzole ja Avebele, kes ühiselt omasid osalust Gluconas, 2,5 miljonit eurot kummalegi (otsuse põhjendus 385).

18 Selleks et ühelt poolt tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju ja teiselt poolt võtta arvesse asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on õigus- ja majandusteadmised ning vastavad infrastruktuurid, mis võimaldavad neil paremini oma rikkumise olemust ja sellest konkurentsiõiguse seisukohalt tulenevaid tagajärgi hinnata, korrigeeris komisjon lähtesummat. Selle tulemusena kohaldas komisjon asjaomaste ettevõtjate suurust ja kõiki ressursse arvestades ADM-ile ja Akzole määratud lähtesummadele koefitsienti 2,5 ja seega tõstis selle lähtesumma ADM-i puhul 12,5 miljoni euroni ja Akzo puhul 6,25 miljoni euroni (otsuse põhjendus 388).

19 Mis puudutab iga ettevõtja poolt toime pandud rikkumise kestust, suurendati selliselt määratletud lähtesummat 10% võrra aasta kohta, st Fujisawa, Akzo, Avebe ja Roquette’i lähtesummat suurendati 80%, Jungbunzlaueri lähtesummat 70% ja ADM-i lähtesummat 35% (otsuse põhjendused 389–392).

20 Seega kehtestas komisjon trahvide põhisummaks ADM-ile 16,88 miljonit eurot. Akzo, Avebe, Fujisawa, Jungbunzlaueri ja Roquette’i põhisummaks määrati vastavalt 11,25, 4,5, 18, 17 ja 18 miljonit eurot (otsuse 396. põhjendus).

21 Teiseks suurendati Jungbunzlauerile määratud trahvi põhisummat raskendavate asjaolude tõttu 50% võrra, kuna nimetatud ettevõtjal oli kartellis juhtiv roll (otsuse põhjendus 403).

22 Kolmandaks uuris komisjon teatud ettevõtjate, sh ADM-i esitatud argumente, mille kohaselt nende puhul tuli arvesse võtta kergendavaid asjaolusid, ja lükkas need argumendid tagasi (otsuse põhjendused 404–410).

23 Neljandaks nõustus komisjon vastavalt koostööteatise B osale selle trahvisumma, mis Fujisawale oleks määratud koostöö puudumisel, „väga suure vähendamisega” (80%). Peale selle leidis komisjon, et ADM ei täitnud oma trahvisumma „väga suureks vähendamiseks” koostööteatise C osas ette nähtud tingimusi. Lõpuks vähendas komisjon koostööteatise D osa alusel „märkimisväärselt” (40%) ADM­i ja Roquette’i trahvisummat ning 20% Akzo, Avebe ja Jungbunzlaueri trahvisummat (otsuse põhjendused 418, 423, 426 ja 427).

Menetlus ja poolte nõuded

24 Esimese Astme Kohtu kantseleisse 21. detsembril 2001 jõudnud hagiavaldusega esitas ADM käesoleva hagi.

25 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (kolmas koda) avada suulise menetluse ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames esitas pooltele kirjalikult küsimused, millele nad vastasid ettenähtud tähtajal.

26 Poolte kohtukõned kuulati ära 18. veebruari 2004. aasta kohtuistungil.

27 ADM palus 21. juuli 2006. aasta kirjas Esimese Astme Kohtul võtta arvesse uus väide, mis tugineb suunistele määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT C 210, lk 2, edaspidi „2006. aasta suunised”), kuna need suunised kujutavad endast Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 tähenduses faktilist ja õiguslikku asjaolu, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Arvestades korrakohase õigusemõistmise põhimõtet, palus Esimese Astme Kohus komisjonil võtta seisukohta ADM-i taotluse kohta. Komisjon vastas 11. augusti 2006. aasta kirjas, et tema arvates ei tule ADM-i taotlust rahuldada.

28 ADM palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada otsuse artikkel 1 teda puudutavas osas või vähemalt osas, milles leitakse, et ta osales mingis rikkumises pärast 4. oktoobrit 1994;

– tühistada artikkel 3 teda puudutavas osas;

– teise võimalusena tühistada või vähendada oluliselt talle määratud trahvi summat;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

29 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja ADM-ilt.

Õiguslik käsitlus

30 ADM-i väited, mis kõik käsitlevad talle määratud trahvisumma kindlaksmääramist, puudutavad esiteks suuniste kohaldatavust käesolevas asjas, teiseks rikkumise raskusastet, kolmandaks rikkumise kestust, neljandaks kergendavate asjaolude olemasolu, viiendaks tema koostööd haldusmenetluse käigus ja kuuendaks kaitseõiguse järgimist.

A – Suuniste kohaldatavus

1. Õiguskindluse ja karistuste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtete rikkumine

a) Poolte argumendid

31 ADM väidab, et suunistes kehtestatud trahvide arvutamise meetod erineb radikaalselt komisjoni varasemast praktikast selles valdkonnas, mis seisnes, nagu komisjon otsuses (põhjendus 395) tunnistas, trahvisumma kindlaksmääramises lähtuvalt teatavast põhimäärast, mis kujutas endast teatavat protsenti müügist ühenduse asjaomasel turul. Seevastu kehtestatakse suunistes kindlaksmääratud trahv, näiteks 20 miljonit eurot väga raskete rikkumiste puhul, sõltumata asjaomase toote müügikogusest.

32 ADM märgib, et käesolevas kohtuasjas käsitlusel oleva ajavahemiku käigus (1991. aastast kuni 1994. aastani või 1991. aastast kuni 1995. aastani) määras komisjon selle väljakujunenud praktika alusel trahve, mille summa oli üldiselt 2‑9% asjaomase toote käibest ühenduse turul. Seevastu viis suunistele järgnenud uus poliitika selliste trahvideni, mille summa oli 43–153 korda kõrgem sellest summast, mis oleks määratud varasema praktika alusel.

33 ADM tunnistab, et komisjonil on kaalutlusõigus trahve tõsta, kui konkurentsipoliitika tingib suurema hoiatava mõjuga trahvide määramise. Siiski ületab komisjon selle kaalutlusõiguse piire sellise trahvi määramisega, mille summa on 43–153 korda kõrgem varasema praktika alusel kehtestatud trahvidest. Vastupidi komisjoni väidetele kinnitab seda ka Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑16/99: Lögstör Rör vs. komisjon (EKL 2002, lk II‑1633, punkt 237). Ta rõhutab ühest küljest, et selles kohtuotsuses tunnistas Esimese Astme Kohus komisjoni võimalust tõsta trahvide taset määruses nr 17 märgitud piires tingimusel, et see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks. Komisjon ei esitanud aga ei oma otsustes ega avaldustes õigustusi või tõendeid selle kohta, et selle poliitika elluviimine tingib sellise trahvi määramise, mis on 43–153 korda kõrgem varasema praktika uurimise käigus ilmnenud trahvidest. Teisest küljest märgib ta, et viidatud kohtuotsuse aluseks olnud juhtumis ning kõigis teistes kaugküttetorude kartellikokkulepet puudutavates asjades, välja arvatud äriühingut ABB puudutavas asjas, määras komisjon trahvid, mis olid võrreldaval tasemel komisjoni varasema praktika kohaldamise ajal määratud trahvidega. Ta väidab, et nimetatud kartellikokkuleppes osalenud ettevõtjatele määrati trahvid, mis kujutasid endast 3–14% asjaomasest müügist, ning isegi ABB-le määratud trahv oli vaid 44% tema käibest asjaomases sektoris.

34 ADM leiab, et puudutatud ettevõtjad peavad saama tegutseda ootuspärastes tingimustes. Nagu on selgitatud ka suunistes (1. lõik), peab komisjon trahvisummade kindlaksmääramisel järgima ühtset ja mittediskrimineerivat poliitikat. ADM leiab, et õiguskindluse puudumine trahvide kindlaksmääramisel on vastuolus trahvi hoiatava laadi elluviimise ideega. Et trahvi individuaalne hoiatav mõju oleks tõhus, on hädavajalik, et ettevõtjad eelnevalt teaksid kohaldatavaid karistusi. Ta märgib, et üldine amnestia või tõhus leebuspoliitika nõuavad seda, et koostööst keeldumise korral oleksid kohaldatavad karistused selgelt eelnevalt määratletud. Ühtlasi ei ole mõistlik säilitada pidevat ebakindlust konkurentsieeskirjade rikkumise korral määrata võidavate trahvide taseme kohta, eeskätt nende rikkumiste uurimiseks kuluva aja tõttu. Seetõttu nõuab õiguskindluse põhimõte, et komisjoni lähenemist määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 järgsete trahvide arvutamisel peab olema piisava kindlusastmega ette nähtav.

35 ADM lisab, et Ameerika Ühendriikide Sentencing Commission’i suuniste käsiraamatust (punkt 1B1.11(b)(1), edaspidi „Ühendriikide suunised”) ja föderaalse apellatsioonikohtu kohtupraktikast (kohtuotsus Unites States vs. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)) ilmneb, et Ameerika Ühendriikide konstitutsiooni ex post facto reegel keelab trahvide alaste suuniste kohaldamise tagasiulatuva jõuga, kui selle tagajärjel määratakse raskem karistus, kui rikkumise toimepanemise hetkel oli ette nähtud.

36 Seetõttu leiab ADM, et suunistes kehtestatud uue poliitika kohaldamine tagasiulatuvalt sellisele rikkumisele, mis nagu käesolevas asjas toimus enne nende suuniste avaldamist, ja selle tagajärjel ADM-ile oluliselt kõrgema trahvi määramine, võrreldes varasema praktika trahvide tasemega, ja seda kõike ilma, et see eemaldumine varasemast praktikast oleks vajalik konkurentsiõiguse valdkonna poliitika järgimise tagamiseks, rikub õiguskindluse põhimõtet ja on ebaseaduslik.

37 Komisjon palub väide tagasi lükata.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

38 Esimese Astme Kohus meenutab esiteks, et 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7 põhiõigusena kinnitatud karistusseaduste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb konkurentsinormide rikkumise eest trahvide määramisel järgida ja mis nõuab, et kohaldatud karistused ei või olla raskemad teo toimepanemise ajal ettenähtutest (Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri vs. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 202; Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑23/99: LR AF 1998 vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1705, punktid 218–221, ja 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑224/00: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑2597, punkt 39).

39 Seejärel leiab Esimese Astme Kohus, et selliste suuniste vastuvõtmine, millega muudetakse komisjoni üldist konkurentsipoliitikat trahvide valdkonnas, võib põhimõtteliselt kuuluda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse.

40 Esiteks võivad need suunised tekitada õiguslikke tagajärgi. Nimetatud õiguslikud tagajärjed ei teki suuniste enda normatiivsusest, vaid nende vastuvõtmisest ja avaldamisest komisjoni poolt. Suuniste vastuvõtmine ja avaldamine piirab komisjoni kaalutlusõigust ja komisjon ei saa nimetatud normidest kõrvale kalduda ilma, et teda olenevalt olukorrast karistataks selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine, õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindlus (vt selle kohta eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 209–212).

41 Teiseks kuuluvad suunised kui konkurentsipoliitika vahend nii nagu rikkumist ette nägeva normi uus kohtulik tõlgenduski tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse, nagu tuleneb Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 7 lõiget 1 puudutavast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast (vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 22. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas S.W. ja C.R. vs. Ühendkuningriik, A‑seeria, nr 335‑B ja 335‑C, § 34–36 ja 32–34: 15. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas Cantoni vs. Prantsusmaa, Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 1996‑V, § 29–32, ja 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas Coëme jt vs. Belgia, Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 2000‑VII, § 145), mille kohaselt on rikkumist ette nägeva normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine viimati mainitud sättega vastuolus. Mainitud kohtupraktika kohaselt on sellise juhtumiga tegu siis, kui kohtuliku tõlgenduse tulemus ei ole rikkumise toimepanemise hetkel mõistlikult ootuspärane, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust. Samas tuleb täpsustada, et samast praktikast tuleneb ka, et ootuspärasuse mõiste ulatus sõltub suurel määral asjaomase teksti sisust, hõlmatavast ainevaldkonnast ning normi adressaatide arvust ja nende isikutest. Seega ei ole seaduse ootuspärasusega vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et juhtumi asjaoludel piisava mõistlikkusega hinnata kindla teo tagajärgi. Vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Cantoni vs. Prantsusmaa (§ 35) on see nii eelkõige kutseala esindajatega, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust üles näitama. Neilt võib ka oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel (eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 215–223).

42 Eelnevat arvesse võttes tuleb kindlaks teha, kas suunistega sisse viidud muudatus oli asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane.

43 Sellega seoses tuleb sedastada, et suuniste peamine uuendus seisneb selles, et arvutamise lähtekohaks võetakse nimetatud suunistes sätestatud vahemiku põhjal arvutatav põhisumma, kusjuures see vahemik väljendab erinevaid rikkumise raskusastmeid, kuid ei oma sellisena mingit seost asjaomase käibega. See meetod tugineb seega sisuliselt trahvide tariifide määramisele, olgu see siis kui tahes suhteline ja paindlik (eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 225).

44 Järgmiseks tuleb meenutada asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks, vaid vastupidi – ühenduse konkurentsinormide tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele (vt selle kohta eespool punktis 38 viidatud Euroopa Kohtu otsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 227, 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique diffusion française jt vs. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 109, ja 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑196/99 P: Aristrain vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑11005, punkt 81; Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑12/89: Solvay vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑907, punkt 309, ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑304/94: Europa Carton vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑869, punkt 89; eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 56).

45 Sellest tuleneb, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid või et kasutatakse sama trahvide arvutamise meetodit (eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 228).

46 Järelikult peavad nimetatud ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon võib igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid, võrreldes minevikus kohaldatuga. See on nii mitte üksnes siis, kui komisjon tõstab trahvisummade taset üksikutes otsustes trahve määrates, vaid ka siis, kui trahvisummasid tõstetakse arutatavale asjale selliseid üldise ulatusega käitumisreegleid nagu suunised kohaldades (eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 229 ja 230).

47 Seega, ilma et see mõjutaks allpool punktides 99 jj esitatud asjaolusid, on ADM eksinud, väites sisuliselt, et trahvide taseme tõstmine komisjoni poolt kartellikokkuleppe kontekstis on konkurentsipoliitika elluviimise tagamise eesmärgiga ilmselgelt ebaproportsionaalne.

48 Ka ADM-i poolt esile toodud asjaolu – eeldusel, et see on leidnud tõendamist –, et uue poliitika kohaldamine tõi kaasa trahvid, mille summad olid 43–153 korda suuremad trahvisummadest, mis olid määratud varasema praktika põhjal, ei tähenda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte rikkumist. Võttes eelkõige arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 41 viidatud kohtupraktikat, siis pidi ADM‑ile olema mõistlikult ettenähtav, et komisjon võib konkurentsipoliitika elluviimise raames trahvide üldist taset igal ajal muuta. Seega pidi ADM asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal olema võimeline sellist tõusu – eeldusel, et see on leidnud tõendamist – mõistlikult ette nägema.

49 Lõpuks, mis puudutab ADM-i seisukohta, et trahvide hoitava mõju tagamiseks on hädavajalik, et ettevõtjad teaksid ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste eest kohaldatavate trahvide taset ette, siis piisab, kui rõhutada, et trahvide hoiatav laad ei eelda mingil juhul seda, et ettevõtjad teaksid antud konkurentsivastase tegevuse eest kohaldatava trahvi täpset taset ette.

50 Seetõttu tuleb väide õiguskindluse ja karistuste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtete rikkumise kohta tagasi lükata.

2. Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine

a) Poolte argumendid

51 ADM väidab, et suuniste kohaldamine rikub võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna selle tagajärjel koheldakse konkurentsiõiguse rikkumise toime pannud ettevõtjaid erinevalt mitte rikkumise kuupäeva alusel, vaid komisjoni otsuse vastuvõtmise kuupäeva alusel, mille komisjon on meelevaldselt kindlaks määranud. Näitena märgib ADM, et komisjoni 14. mai 1997. aasta otsuses 97/624/EÜ EÜ artikli [82] kohaldamise menetluse kohta (IV/34.621, 35.059/F‑3 – Irish Sugar plc) (EÜT L 258, lk 1) ja komisjoni 29. märtsi 1994. aasta otsuses 94/210/EÜ EÜ artiklite [81] ja [82] kohaldamise menetluse kohta (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) (EÜT L 104, lk 34) käsitletud ettevõtjatele määrati trahv, mis oli vastavalt 6,8% ja 5% asjaomasel turul toimunud müügist, kuigi kõnealused rikkumised toimusid samal ajal naatriumglükonaadi kartelliga.

52 Komisjon palub see väide tagasi lükata.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

53 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt suunistes esitatud meetodi kasutamine trahvisumma arvutamiseks ei tähenda nende ettevõtjate diskrimineerivat kohtlemist, kes panid samas ajavahemikus toime ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisi, kuid kes tulenevalt rikkumise avastamise kuupäevast või neid puudutavast haldusmenetlusest endast mõisteti süüdi enne suuniste vastuvõtmist ja avaldamist (vt selle kohta eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punktid 69–73; Esimese Astme Kohtu 12. juuli 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑202/98, T‑204/98 ja T‑207/98: Tate & Lyle jt vs. komisjon, EKL 2001, lk II‑2035, punktid 118 ja 119).

54 Seetõttu tuleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist käsitlev väide eelmises punktis viidatud kohtuotsustes esitatud põhjustel tagasi lükata.

B – Rikkumise raskusaste

1. Sissejuhatus

55 ADM märgib, et komisjon ei hinnanud trahvisumma arvutamisel rikkumise raskusastet õigesti. Selle kohta esitatud väited puudutavad esiteks asjaomase toote müügist tekkinud käibe arvestamata jätmist või ebapiisavat arvestamist, teiseks naatriumglükonaadi turu piiratud ulatuse arvestamata jätmist või ebapiisavat arvestamist, kolmandaks trahvi hoiatava mõju vajaduse kahekordset arvesse võtmist, neljandaks suurenduskoefitsiendi kohaldamist lähtesumma suhtes ja viiendaks kartellikokkuleppe tegelikku mõju turule.

56 Enne, kui otsustada antud kontekstis esitatud erinevate väidete põhjendatuse üle, tuleb anda lühiülevaade meetodist, mida komisjon antud asjas rikkumise raskusastme hindamisel ja arvesse võtmisel järgis, nagu see nähtub otsuse põhjendustest.

57 Otsusest nähtub, et komisjon leidis rikkumise raskusastme hindamiseks kõigepealt, et asjaomased pooled panid toime väga raske rikkumise, võttes arvesse selle laadi, tegelikku mõju naatriumglükonaadi turule ja asjaomase geograafilise turu ulatust, mis mõjutas tervet EMP-d (otsuse põhjendused 334–371).

58 Seejärel leidis komisjon, et asjaomaste poolte suhtes tuleb rakendada „erinevat kohtlemist, et võtta arvesse rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada konkurentsile olulist kahju ja […] määrata trahvi tase nii, et see tagaks selle piisava hoiatava mõju”. Selle raames märkis komisjon, et ta võttis arvesse iga ettevõtja kaalu ja seega tema õigusvastase tegevuse tegelikku mõju konkurentsile (otsuse põhjendused 378 ja 379).

59 Nende elementide hindamiseks pidas komisjon õigeks tugineda asjaomaste poolte käibele, mis tekkis naatriumglükonaadi ülemaailmsest müügist rikkumise perioodi viimasel aastal ehk 1995. aastal. Sellest lähtuvalt leidis komisjon, et „kuna [naatriumglükonaadi] […] turg on ülemaailmne, siis need arvandmed and[sid] kõige parema arusaama osalevate ettevõtjate suutlikkusest põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele ühisturul ja/või EMP-s” (otsuse põhjendus 381). Komisjon lisas, et tema arvates kinnitas seda meetodit asjaolu, et tegemist oli ülemaailmse kartellikokkuleppega, mille eesmärk oli eelkõige jagada turge maailma tasandil ning kaotada teatud EMP turu osadelt konkurents. Lisaks leidis komisjon, et kartellikokkuleppe iga osalise kogukäive andis aimu tema panusest terve kartelli tõhusasse toimimisse või vastupidi selle ebastabiilsusesse, mis oleks tekkinud siis, kui nimetatud osaline ei oleks kartellikokkuleppes osalenud (otsuse põhjendus 381).

60 Selle põhjal otsustas komisjon määratleda kaks ettevõtjate kategooriat, esimeses kategoorias „kolm peamist naatriumglükonaadi tootjat, kelle osad maailmaturul olid enam kui 20%”, ja teises kategoorias ettevõtjad, „kelle turuosad olid maailma naatriumglükonaadi turul oluliselt väiksemad (vähem kui 10%)” (otsuse põhjendus 382). Nii määras komisjon 10 miljonit eurot lähtesummaks esimese kategooria ettevõtjatele Fujisawa, Jungbunzlauer ja Roquette, kelle turuosad olid vastavalt 36, 25 ja 21% ja 5 miljonit eurot lähtesummaks teise kategooria ettevõtjatele Glucona ja ADM, kelle kummagi turuosad olid ligi 9%. Kuna Glucona oli Akzo ja Avebe ühisomandis, määras komisjon kummalegi neile äriühingule põhisummaks 2,5 miljonit eurot (otsuse põhjendus 385).

61 Lõpuks, et tagada esiteks trahvile piisavalt hoiatav mõju ja võtta teiseks arvesse asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on olemas õigus- ja majandusteadmised ning infrastruktuurid, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest, kohandas komisjon seda lähtesummat. Võttes arvesse asjaomaste ettevõtjate suuruse ja koguvahendid, rakendas komisjon ADM-i ja Akzo lähtesummadele koefitsienti 2,5, mis tõstis rikkumise raskusastme alusel kindlaks määratud trahvisumma ADM-i puhul 12,5 miljonit euroni ja Akzo puhul 6,25 miljoni euroni (otsuse põhjendus 388).

2. Asjaomase toote müügist tekkinud käibe arvestamata jätmine või ebapiisav arvestamine

a) Poolte argumendid

62 ADM heidab komisjonile ette seda, et trahvi põhisumma arvutamisel ei arvestanud ta asjaomase toote müügist tekkinud käivet või arvestas seda ebapiisavalt.

63 Ühest küljest väidab ADM, et Esimese Astme Kohtu praktikast ilmneb, et asjaomase toote müügist tekkinud käive on oluline element trahvide arvutamisel (Esimese Astme Kohtu 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑77/92: Parker Pen vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑549, punktid 92–95; 8. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑24/93–T‑26/93 ja T‑28/93: Compagnie maritime belge transports jt vs. komisjon, EKL 1996, lk II‑1201, punkt 233; 21. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑229/94: Deutsche Bahn vs. komisjon, EKL 1997, lk II‑1689, punkt 127 ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑327/94: SCA Holding vs. komisjon, EKL 1998, lk II-1373, punkt 176).

64 ADM on seisukohal, et EMP-s asjaomase toote müügist tekkinud käive on sobiv alus, et hinnata konkurentsikahjustusi asjaomasel ühenduse kaubaturul ning kartellikokkuleppes osalejate suhtelist tähtsust kõnealuste toodete osas. Seda järeldust kinnitab Esimese Astme Kohtu praktika (eespool punktis 44 viidatud Esimese Astme Kohtu otsus Europa Carton vs. komisjon, punkt 126 ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑309/94: KNP BT vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1007, punkt 108, mida Euroopa Kohus on kinnitanud apellatsioonimenetluses 16. novembri 2000. aasta otsusega kohtuasjas C‑248/98: KNP BT vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9641).

65 Lisaks sellele märgib ADM, et Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt vs. komisjon (EKL 2002, lk II‑1487, punkt 442) kinnitab, et ettevõtja kogusuuruse ebaproportsionaalne arvestamine trahvi määramisel on õigusvastane.

66 Samamoodi väidab ADM, et oma varasemate aastate otsuste tegemise praktikas sarnastes juhtumites (komisjoni 13. juuli 1994. aasta otsus 94/601/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/C/33.833 – Papp) (EÜT L 243, lk 1); komisjoni 30. novembri 1994. aasta otsus 94/815/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/33.126 ja 33.322 – Tsement) (EÜT L 343, lk 1); komisjoni 23. aprilli 1986. aasta otsus 86/398/EMÜ EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/31.149 – Polüpropüleen) (EÜT L 230, lk 1); komisjoni 2. augusti 1989. aasta otsus 89/515/EMÜ EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/31.553 – Õmblustega terasvõrk) (EÜT L 260, lk 1), ja komisjoni 16. veebruari 1994. aasta otsus 94/215/ESTÜ ESTÜ asutamislepingu artikli 65 kohaldamise menetluse kohta, mis puudutab Euroopa prussitootjate kokkuleppeid ja kooskõlastatud tegevust (EÜT L 116, lk 1)) tugines komisjongi asjaomase toote müügimahule ühenduse turul, nagu ta seda ka otsuses muu hulgas on tunnistanud (otsuse põhjendus 395). Ta märgib, et tuginedes nendes otsustes sellele arvutamise kriteeriumile, määras komisjon trahvid, mille summa jäi 2 ja 9% vahele käibest, mis tekkis asjaomase toote müügist asjaomaste poolte poolt. ADM rõhutab, et kui komisjon oleks ka käesolevas asjas seda arvutamise kriteeriumit järginud, oleks ta määranud ADM-ile trahvi, mille summa oleks jäänud 66 000 ja 236 000 euro vahele. Seevastu, sellest arvutamise kriteeriumist mitte juhindudes määras komisjon käesolevas asjas trahvid, mille summa on 43 kuni 153 korda suurem kui trahvidel, mis oleks määratud sellel alusel.

67 ADM leiab, et komisjoni lähenemisviisi tulemusel karistatakse väikese kaubandusliku väärtusega nišitoodet samal viisil kui kartellikokkulepet sellise toote kohta, millel on kõrge ja majanduslikult märkimisväärne kaubanduslik väärtus. Ta leiab, et komisjon ei võtnud üheski trahvi arvutamise etapis piisavalt arvesse naatriumglükonaadi müügist saadud väikest käivet.

68 ADM lisab, et isegi kui arvestada käivet, mille ta sai naatriumglükonaadi müügist EMP-s terve kartellikokkuleppe kestuse vältel ja mitte üksnes ühe aasta jooksul, on komisjoni määratud trahv endiselt ilmselgelt ebaproportsionaalne. Tegelikult oli käive, mille ta sai naatriumglükonaadi müügist EMP-s 1991. aasta juunist kuni 1995. aasta juunini (komisjoni väidetud kartellikokkuleppe kestus), üksnes 7,83 miljonit eurot ja seega kujutab trahv sellest summast 216%. 1991. aasta juunist kuni 1994. aasta oktoobrini (terve periood, mille vältel ADM leiab, et ta kartellikokkuleppes osales) oli käive, mille ta sai naatriumglükonaadist EMP‑s, ligi 5,96 miljonit eurot ning määratud trahv kujutab sellest summast 283%. Sõltumata sellest, kui pikk oli täpselt osalemisperiood kartellikokkuleppes, mis arvesse tuleb, ületab trahv enam kui 200% kogumüügist terve perioodi vältel, kui ADM kartellikokkuleppes osales. Tegelikult tuleneks Ühendriikide ametiasutuste järgitud meetodi, millele komisjon viitab, kohaldamisest 32 aastat kestnud kartellikokkuleppele trahv, mis vastaks 644%-le iga-aastasest müügist.

69 Seetõttu leiab ADM, et komisjon ei eiranud mitte ainult kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid, vaid rikkus ka proportsionaalsuse põhimõtet.

70 Teiseks leiab ADM, et suunised sätestavad, et „on vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele, eeskätt tarbijatele” ja et lisaks sellele näevad need kartellide puhul ette võimaliku kaalutegurite kasutamise, et võtta arvesse „rikkumise tegelikku mõju igale konkureerivale ettevõtjale”.

71 ADM leiab, et konkurentsi või muude turuosaliste majanduslikku mõjutamist saab hinnata üksnes seoses asjaomase toote müügisummaga. Ainult neid müüginumbreid arvesse võttes on võimalik hinnata tarbijatele või konkurentsile tekitatava potentsiaalse kahju ulatust konkurentsivastase kasu või muu õigusvastase kasu valguses.

72 Seega leiab ADM, et jättes asjaomase toote müügist tuleneva käibe arvestamata, ei kohaldanud komisjon oma enda suuniseid õigesti.

73 Lõpuks märgib ADM, et jättes esitamata konkreetsed põhjendused, miks ta otsustas ADM poolt asjaomasel kaubaturul EMP-s teostatud müüki mitte arvestada, rikkus komisjon põhjendamiskohustust.

74 Komisjon palub esitatud väited tagasi lükata.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

75 ADM toob välja esiteks proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise ja teiseks suuniste rikkumise ning kolmandaks põhjendamiskohustuse rikkumise.

Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

76 Nii nagu see nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, tuleb rikkumiste raskusaste tuvastada mitmete elementide põhjal, näiteks eelkõige juhtumile iseloomulikud asjaolud ja kontekst, ning ilma, et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama (Euroopa Kohtu 25. märtsi 1996. aasta määrus kohtuasjas C‑137/95 P: SPO jt vs. komisjon, EKL 1996, lk I‑1611, punkt 54; Euroopa Kohtu 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑219/95 P: Ferriere Nord vs. komisjon, EKL 1997, lk I‑4411, punkt 33; eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 443).

77 Samamoodi tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et rikkumise raskusastme hindamise kriteeriumideks võivad vastavalt olukorrale olla rikkumise esemeks oleva kauba hulk ja väärtus ning samuti ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus ja seega mõju, mida ettevõtja võis asjaomasel turul rakendada. Esiteks järeldub sellest, et trahvisumma kindlaksmääramise eesmärgil on lubatud arvestada sama hästi nii ettevõtja kogukäivet, mis viitab – kas või ligikaudselt ja mittetäiuslikult – tema suurusele ja majanduslikule võimsusele, kui ka kõnealuste ettevõtjate turuosa asjaomasel turul, mis annab aimu rikkumise ulatusest. Teiseks tuleneb sellest, et ei ühele ega teisele nendest numbritest ei tohi omistada tähtsust, mis oleks teiste hindamiskriteeriumidega võrreldes ebaproportsionaalne, ja järelikult ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibe põhjal arvutades (vt selle kohta eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punktid 120 ja 121; eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus Parker Pen vs. komisjon, punkt 94; eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus SCA Holding vs. komisjon, punkt 176; eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 188, ja eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 444)

78 Sellest tuleneb, et kuigi ei saa eitada, nii nagu seda väidab ADM, et asjaomase toote käive võib olla sobiv alus hindamaks konkurentsikahjustusi asjaomasel kaubaturul ühenduses ning kartellikokkuleppe poolte suhtelist tähtsust seoses kõnealuste toodetega, on siiski tõsi, et see kriteerium ei ole ainus, mille põhjal komisjon rikkumise raskusastet määrama peab.

79 Järelikult, vastupidi ADM-i väidetule, tähendaks see pigem omistada sellele asjasolule ebaproportsionaalset tähtsust, kui et piirata selle kohaldamist üksnes määratud trahvi ja asjaomase toote käibe vahelise seose hinnangule, et selle proportsionaalsust hinnata, nagu ADM näib välja pakkuvat.

80 Igal juhul ei piisa trahvi ebaproportsionaalse laadi tõendamiseks ainsast ADM-i viidatud asjaolust, et määratud trahv ületab tema käibe, mis tal tekkis EMP-s selle toote müügist kartellikokkuleppega seotud ajavahemikus, või koguni ületab selle käibe oluliselt. Tegelikult tuleb trahvi taseme proportsionaalsust hinnata kõikide kriteeriumide alusel, mida komisjon rikkumise raskusastme hindamisel arvesse peab võtma, st rikkumise enda laad, selle tegelik mõju asjaomasele turule ja geograafilise turu ulatus. Otsuse põhjendatust osade nende kriteeriumide suhtes uuritakse ADM-i argumente järgides allpool.

81 Seetõttu tuleb tagasi lükata väide, mis käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, kuna määratud trahv ületab ADM-i käibe, mis tekkis asjaomase toote müügist EMP-s kartellikokkuleppe perioodil.

Suuniste rikkumine

82 Nagu Esimese Astme Kohtul on juba olnud võimalus sedastada, ei sätesta suunised, kas trahvide summa tuleb arvutada kogukäibe alusel või käibe alusel, mis ettevõtjatel tekkis asjaomasel turul. Samas ei ole nendega ka vastuolus see, kui viidatud käibeid trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võetakse, et kinni pidada ühenduse õiguse üldpõhimõtetest ja kui asjaolud seda nõuavad (vt selle kohta eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 vs. komisjon, punkt 283, mida on apellatsioonimenetluses kinnitatud eespool punktis 38 viidatud kohtuotsusega Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 258, ja eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 187).

83 Järelikult ei näe suunised ette, et asjaomaste ettevõtjate käibed – olgu siis kas kogukäive või asjaomase toote müügist tekkinud käive – kujutavad endast trahvide arvutamise lähtepunkti, ega veel vähem seda, et need on ainukesed asjakohased kriteeriumid, mille põhjal rikkumise raskusastet määrata.

84 Seevastu võib komisjon seda teiste hulgas olulise kriteeriumina arvesse võtta. Selline on olukord eelkõige siis, kui komisjon vastavalt suuniste punkti 1 A kolmandale kuni kuuendale lõigule kohandab summat, et tagada trahvide piisavalt hoiatav tase. Selle raames võtab komisjon arvesse rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele ja vajadust tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju (punkti 1 A neljas lõik) ning kasutab kindlaksmääratud summade suhtes kaalutegureid, et võtta arvesse konkreetse juhtumi kaalu ja seega iga ettevõtja rikkuva tegevuse tegelikku mõju konkurentsile, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt (punkti 1 A kuues lõik).

85 Eeskätt väitis komisjon oma avaldustes, et ta peab puudutatud ettevõtjate erineva kohtlemise raames iga ettevõtja ebaseadusliku käitumise tegeliku mõju hindamisel konkurentsile arvesse võtma kõnealuse toote müügist tekkinud käivet.

86 Nagu ilmneb otsuse põhjendustest 378–382 ja vastupidi ADM-i väidetele võttis komisjon selles kontekstis nõuetekohaselt arvesse asjaomaste poolte käivet asjaomase toote müügist. Nagu juba märgiti eespool punktides 58 ja 60, tugines komisjon puudutatud ettevõtjate erinevaks kohtlemiseks nende ettevõtjate käivetele, mis tekkis naatriumglükonaadi ülemaailmsest müügist rikkumise perioodi viimasel aastal ehk aastal 1995.

87 Käesolevas asjas on tegemist ülemaailmse kartelliga, mis koondab ettevõtjaid, kes omavad asjaomasel kaubaturul maailma tasandil väga suurt osa. Lisaks sellele hõlmab kartell hindade kindlaksmääramist ja turu jagamist müügikvootide määramise teel. Sellisel juhul võib komisjon asjaomaste poolte erineva kohtlemise raames õiguspäraselt tugineda selle kartellikokkuleppe poolte käibele naatriumglükonaadi müügist maailmaturul. Kuna erineva kohtlemise eesmärk on hinnata rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada oma rikkuva tegevusega konkurentsile kahju ja seega võtta arvesse nende konkreetset osatähtsust kartellis, siis ei ületanud komisjon oma ulatuslikku kaalutlusruumi, kui leidis, et kartellikokkuleppe poolte vastav maailmaturu osa on sobiv suunav lähtepunkt.

88 Järelikult tuleb suuniste rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

Põhjendamiskohustuse rikkumine

89 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutavatest põhjendustest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma süüstava akti vastuvõtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja pädev kohus saaks teostada kontrolli. Põhjendamisnõude hindamisel tuleb lähtuda konkreetse juhtumi asjaoludest, eelkõige akti sisust, esitatud põhjenduste laadist ja akti adressaatide ning teiste otseselt ja isiklikult puudutatud asjaomaste isikute huvist saada selgitusi. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleksid ära toodud kõik asjakohased faktid ja õiguslikud küsimused, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata, lähtudes mitte üksnes sõnastusest, vaid ka kontekstist ja kõnealust küsimust reguleerivate õigusnormide kogumist (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63, ja 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑301/96: Saksamaa vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑9919, punkt 87).

90 Mitmele ettevõtjale ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahve määrava otsuse osas tuleb põhjendamiskohustuse ulatus kindlaks määrata iseäranis sellist asjaolu silmas pidades, et rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete kriteeriumide põhjal, näiteks eelkõige juhtumi iseäralikud asjaolud ja kontekst, ning ilma, et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama (eespool punktis 76 viidatud määrus SPO jt vs. komisjon, punkt 54).

91 Käesolevas asjas ei arvutanud komisjon trahvisummat asjaomase toote käibe põhjal EMP‑s. Vastupidi ADM-i väitele ei olnud komisjon kohustatud ühele ettevõtjale määratava trahvi summat arvutama lähtuvalt selle ettevõtja asjaomase toote käibest EMP‑s (vt eespool punktid 86 ja 87). Seega ei saa komisjonile ka ette heita asjaolu, et ta ei märkinud põhjendusi, miks ta määratava trahvi summa arvutamisel seda tegurit ei kasutanud.

92 Järelikult tuleb põhjendamiskohustuse rikkumisele tuginev väide samuti tagasi lükata.

3. Asjaomasekaubaturu piiratud suuruse arvestamata jätmine või ebapiisav arvestamine

a) Poolte argumendid

93 ADM leiab, et vastupidi sellele, mida komisjon otsuse põhjenduses 377 kinnitab, ei võtnud komisjon trahvisumma arvutamisel arvesse või vähemalt ei võtnud nõuetekohaselt arvesse asjaomase kaubaturu piiratust.

94 Esiteks märgib ADM, et komisjon kehtestas kõigi ettevõtjate lähtesummaks 40 miljonit eurot, millest 5 miljonit eurot ADM-ile üksi (otsuse põhjendus 385). 40 miljonit eurot kujutab endast enam kui 200% naatriumglükonaadi müügist EMP-s 1995. aastal. Ta väidab lisaks, et komisjoni kehtestatud lõplik trahv vastas enne koostöö alusel vähendamist 438%-le ja pärast seda vähendamist 294%-le naatriumglükonaadi müügist EMP-s 1995. aastal (otsuse põhjendused 396 ja 440).

95 Teiseks, võrreldes komisjoni poolt talle käesolevas asjas määratud trahvi nende trahvidega, mis määrati Tsinkfosfaadi juhtumis, komisjoni 11. detsembri 2001. aasta otsus 2003/437/EÜ, mis on tehtud EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/E‑1/37.027 – Tsinkfosfaat) (EÜT 2003, L 153, lk 1), leiab ADM, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet. Ta märgib, et kuigi need kaks juhtumit on osaliselt samast ajajärgust ning võrreldavad mitte üksnes asjaomaste turgude suuruse, vaid ka rikkumise kestuse ja raskusastme osas, võttis komisjon arvesse tsinkfosfaadi turu piiratust Euroopas ja kehtestas selles teises juhtumis kogutrahviks 11,95 miljonit eurot (st 75% asjaomase toote ülemaailmsest müügist), võrreldes naatriumglükonaadi juhtumis määratud 40 miljoni euro suuruse kogutrahviga (mis kujutab endast enam kui 200% asjaomase toote müügist EMP-s). Lisaks märgib ADM, et Tsinkfosfaadi juhtumis määrati lähtesummaks 3 miljonit eurot sellistele ettevõtjatele, kelle turuosa oli enam kui 20%, ning 0,75 miljonit eurot sellele ettevõtjale, kelle turuosa oli oluliselt väiksem. Ta meenutab, et naatriumglükonaadi juhtumis kehtestas komisjon trahvi arvutamise lähtesummaks 10 miljonit eurot nendele ettevõtjatele, kelle turuosa oli enam kui 20% ja 5 miljonit eurot nendele ettevõtjatele, kelle turuosad olid oluliselt väiksemad.

96 Kolmandaks märgib ADM, et otsuses on selles punktis samuti rikutud põhjendamiskohustust, kuna tema arvates esineb vastuolu ühest küljest otsuse põhjenduse 377 ja teisest küljest põhjenduste 394 ja 395 vahel. ADM märgib, et komisjon kinnitab põhjenduses 377, et ta võttis arvesse asjaomase toote pealt saadud käivet, samas aga põhjendustes 394 ja 395 lükkab komisjon tagasi ADM-i esitatud argumendid selle kohta, et seda käivet võetaks arvesse.

97 Komisjon palub esitatud väited tagasi lükata. Mis puudutab käesoleva asja võrdlust Tsinkfosfaadi juhtumiga, siis väidab komisjon, et esiteks vähendati selles teises juhtumis esialgselt arvutatud trahve poole võrra vastavalt määruse nr 17 artiklis 15 ette nähtud kogukäibe 10% ülempiirile ja teiseks ei võtnud komisjon arvesse ühtegi raskendavat asjaolu. Lisaks õigustab nende kahe juhtumi erinevat käsitlemist komisjoni kaalutlusruum käesolevas valdkonnas.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

98 ADM viitab esiteks proportsionaalsuse põhimõtte, teiseks võrdse kohtlemise põhimõtte ja kolmandaks põhjendamiskohustuse rikkumisele.

Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

99 Tuleb meenutada, et määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt määratakse trahvisumma rikkumise raskusastme ja kestuse alusel. Lisaks määrab komisjon vastavalt suunistele lähtesumma rikkumise raskusastme põhjal, võttes arvesse rikkumise laadi, tegelikku mõju turule ja geograafilise turu suurust.

100 Seega ei kohusta see õiguslik raamistik kui selline komisjoni võtma arvesse kaubaturu piiratust.

101 Siiski on komisjon kohtupraktika kohaselt kohustatud rikkumise raskusastme hindamisel arvestama suure hulga selliste teguritega, mille laad ja tähtsus erinevad sõltuvalt asjaomase rikkumise liigist ja selle erilistest asjaoludest (eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punkt 120). Ei saa välistada, et nende rikkumise raskusastmest tunnistust andvate tegurite hulgas võib olenevalt olukorrast esineda ka asjaomase kaubaturu suurus.

102 Seega, kuigi turu suurus võib olla üks teguritest, mida peab rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtma, erineb selle tähtsus sõltuvalt asjaomase rikkumise erilistest asjaoludest.

103 Käesolevas asjas puudutab rikkumine eeskätt kartellikokkulepet hindade kohta, mis oma laadilt on väga raske. Lisaks varustavad kartellikokkuleppe osalised koos enam kui 90% maailmaturust ja 95% Euroopa turust (otsuse põhjendus 9). Lõpuks näib, et naatriumglükonaat on mitmes väga erinevas lõpptootes kasutatav tooraine, mis seega mõjutab mitut turgu (otsuse põhjendused 6 ja 8). Selles kontekstis on turu piiratusel, kui see osutub tõendatuks, väike tähtsus, võrreldes kõigi teiste asjaoludega, mis annavad tunnistust rikkumise raskusastme kohta.

104 Igal juhul tuleb arvesse võtta, et komisjoni arvates tuli rikkumist lugeda suuniste tähenduses väga raskeks ning suuniste järgi võib komisjon selliste rikkumiste puhul ette näha „võimaliku” lähtesummana vähemalt 20 miljonit eurot. Siiski ilmneb käesolevas asjas otsuse põhjendusest 385, et komisjon võttis esimese kategooria ettevõtjate lähtesummaks üksnes 10 miljonit eurot ja teise kategooria ettevõtjate lähtesummaks 5 miljonit eurot, mis kujutab endast üksnes poolt või koguni veerandit sellest summast, mida ta suuniste kohaselt võis väga raskete rikkumiste puhul ette näha.

105 See lähtesumma kindlaksmääramine kinnitab, et komisjon võttis arvesse eeskätt asjaomase kaubaturu piiratust, nagu ta seda märkis otsuse põhjenduses 377.

106 Järelikult tuleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine

107 Tuleb meenutada, et kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikaga on võrdse kohtlemise põhimõtet rikutud vaid siis, kui võrreldavaid olukordi koheldakse erinevalt või erinevaid olukordi ühetaoliselt, välja arvatud kui selline kohtlemine on objektiivselt õigustatud (Euroopa Kohtu 13. detsembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 106/83: Sermide, EKL 1984, lk 4209, punkt 28 ja Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑311/94: BPB de Eendracht vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1129, punkt 309).

108 Ühtlasi tuleb meenutada, et komisjoni otsuste tegemise praktika ei ole kasutatav trahvide õigusliku alusena konkurentsi alal, sest õiguslik alus on määratletud määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2, mida täiendavad suunised (vt selle kohta eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 209–213 ja viidatud kohtupraktika).

109 Lisaks kuulub trahvisummade arvutamine komisjoni avara kaalutlusõiguse alla, nii et ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon teatud summad kindlaks määraks (vt selle kohta eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 171 ja 172 ja viidatud kohtupraktika).

110 Lõpuks tuleb meenutada, et ainuüksi asjaolu, et komisjon oma varasemas otsuste tegemise praktikas pidas teatud käitumise eest sobivaks teatud summas trahvi, ei tähenda, et ta peaks hilisemas otsuses sama hinnangu andma (vt eeskätt analoogiline Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑7/89: Hercules Chemicals vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1711, punkt 357; 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑347/94: Mayr-Melnhof vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1751, punkt 368, ja eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 vs. komisjon, punktid 234 ja 337).

111 Seega tuleb käesolevas asjas sedastada, et ADM-i lihtne viide Tsinkfosfaadi otsusele on iseendas ainetu, kuna komisjonil ei olnud kohustust käesolevat juhtumit samal viisil hinnata.

112 Mis puudutab võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist käesolevas asjas, siis tuleb rõhutada, et komisjoni teised otsused trahvide valdkonnas on üksnes juhendlikud, seda enam, kuna nende teiste otsuste asjaolusid puudutavad andmed, näiteks turud, tooted, riigid, ettevõtjad ja kõnealused perioodid ei ole identsed vaidlustatud otsuse omadega (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑67/01: JCB Service vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑49, punkt 187).

113 Käesolevas asjas tuleb prima facie sedastada, et otsuse esemeks oleva kartellikokkuleppe asjaolud erinevad Tsinkfosfaadi otsuse asjaoludest. Kartellikokkulepe tsinkfosfaadi turul ulatus üksnes EMP territooriumile, samas oli aga naatriumglükonaadi kartellikokkulepe ülemaailmne. Lisaks, vastupidi käesolevale juhtumile ühendas tsinkfosfaadi turul tegutsenud kartell üksnes piiratud suurusega ettevõtjaid. Nii oli Tsinkfosfaadi otsusest puudutatud ettevõtjate ülemaailmne käive 2000. aastal 7,09 ja 278,8 miljoni euro vahel, samas aga oli käesolevast otsusest puudutatud ettevõtjate maailmakäive 2000. aastal 314 miljoni ja 14,003 miljardi euro vahel, sh oli ADM-i käive 13,936 miljardit eurot.

114 Igal juhul, isegi kui kõik sobiva trahvisumma arvutamiseks asjakohased asjaolud Tsinkfosfaadi otsuses oleksid võrreldavad käesoleva juhtumi omadega, leiab Esimese Astme Kohus oma täieliku pädevuse alusel, et komisjoni kehtestatud põhisumma ADM-i rikkumise eest käesolevas asjas on sobiv, arvestades komisjoni poolt otsuses esile toodud asjaolusid ja osale nendest asjaoludest käesolevas kohtuotsuses antud hinnangut.

115 Seetõttu ei saa ADM kehtivalt tugineda komisjoni otsusele Tsinkfosfaadi juhtumis, et tõendada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist käesolevas asjas.

Põhjendamiskohustuse rikkumine

116 Mis puudutab ADM-i viidatud vastuolu ühelt poolt otsuse põhjenduse 377 ja teiselt poolt otsuse põhjenduste 394 ja 395 vahel, tuleb märkida, et komisjon märkis otsuse põhjenduses 377, et ta võttis lähetesummade kindlaksmääramisel arvesse naatriumglükonaadi turu piiratust. Vastupidi ADM-i väidetele ei läinud komisjon selle asjaoluga vastuollu, kui ta otsuse põhjenduses 395 lükkas tagasi ADM-i argumendid, mis käsitlesid sisuliselt seda, et komisjon oleks pidanud trahvi kindlaks määrama lähtuvalt ettevõtjate käibest asjaomasel turul. Esiteks ei tähenda asjaolu, et teatud osalistel, sh ADM, oli asjaomasel turul väike käive, tingimata seda, et see turg oleks olnud piiratud. Teiseks, nagu juba märgiti eespool punktis 104, võttes lähtesummaks üksnes 10 miljonit eurot, kuigi tegu oli laadilt väga raske rikkumisega, võttis komisjon arvesse turu piiratust. Seega ei ole otsuse nendes punktides vastuolu.

117 Seetõttu tuleb ka põhjendamiskohustuse rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

4. Trahvi hoiatava mõju kahekordne arvestamine

a) Poolte argumendid

118 ADM leiab, et komisjon võttis trahvi hoiatavat laadi trahvisumma arvutamiseks kaks korda arvesse, esiteks kartellikokkuleppe osaliste rolli määratlemiseks lähtesumma arvutamise käigus (otsuse põhjendused 378, 382 ja 385) ja teiseks 250% võrra suurendades, et võtta arvesse tema suurust ja koguvahendeid (otsuse põhjendused 386–388). Igal juhul, kui komisjoni poolt Esimese Astme Kohtule esitatud argumendid olid ka õiged, on otsuse selles punktis rikutud põhjendamiskohustust.

119 Komisjon vaidleb vastu sellele, et ta on trahvi hoiatavad laadi kahekordselt arvestanud. Ta leiab vastupidi, et ta on läbinud kaks erinevat ja järjestikust etappi, mis tuginevad erinevatele kriteeriumidele, et määrata kindlaks trahv piisavalt hoiataval tasemel (otsuse põhjendused 378 ja 380). Lisaks leiab komisjon, et ta on otsust selles punktis piisavalt põhjendanud.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

120 ADM viitab seega esiteks suuniste ja teiseks põhjendamiskohustuse rikkumisele.

Suuniste rikkumine

121 Nagu ADM õigustatult märgib, viitas komisjon vajadusele kehtestada trahvid hoiataval tasemel, kui ta kohaldas kartellikokkuleppes osalejatele erinevat kohtlemist nende turuosast lähtuvalt, asetades seega ADM-i nende ettevõtjate kategooriasse, kelle turuosa oli väiksem kui 10% (otsuse põhjendused 378, 382 ja 385). Samuti viitas komisjon sellele asjaolule, kui ta kohaldas kartellikokkuleppe teatud osalistele koefitsienti 2,5, et võtta arvesse nende suurust ja koguvahendeid (otsuse põhjendused 386–388).

122 Siiski määratles komisjon esiteks trahvi lähtesumma kehtestamiseks lähtuvalt rikkumise raskusastmest rikkumise kui sellise, võttes arvesse objektiivseid asjaolusid, nagu rikkumise laad, selle mõju turule ja selle turu geograafiline ulatus. Teiseks võttis komisjon arvesse subjektiivseid asjaolusid, nagu ettevõtja suurus ja tema koguvahendid. Eeskätt oma analüüsi selle teise poole raames soovis komisjon tagada trahvi hoiatavat taset.

123 Nagu komisjon õigustatult väidab, isegi kui tema analüüsi teises osas viitas ta sellele eesmärgile kaks korda, teostas ta tegelikult vaid ühe arvutuse, mille ta jagas kahte osasse ja mille eesmärk oli kehtestada kartellikokkuleppe igale osalisele trahv sellisel tasemel, et nende eripära arvestades oleks hoiatamise eesmärk saavutatud kõiki rikkumise raskusastme objektiivseid ja subjektiivseid asjaolusid silmas pidades.

124 Seega, vastupidi ADM-i väidetele ei võtnud komisjon trahvi hoiatavat elementi „kaks korda arvesse”.

125 Seetõttu tuleb suuniste rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

Põhjendamiskohustuse rikkumine

126 Tuleb sedastada, et ADM ei esitanud ühtegi konkreetset argumenti oma väite toetuseks ja piirdus komisjonile etteheidete tegemisega, et viimane ei esitanud põhjendusi selle kohta, miks ta oli trahvi hoiatavat elementi kaks korda arvesse võtnud.

127 Igal juhul on eespool punktides 121–125 juba sedastatud, et komisjon ei võtnud trahvi hoiatavat elementi kaks korda arvesse. Seetõttu ei ole vaja esitada eraldi põhjendusi selles küsimuses.

128 Seetõttu tuleb tagasi lükata ka põhjendamiskohustuse rikkumisele tuginev väide.

5. Koefitsiendi kohaldamine lähtesummale

a) Poolte argumendid

129 ADM leiab, et koefitsiendi 2,5 kohaldamine lähtesumma suhtes kujutab endast ilmselgelt ebaproportsionaalset meedet, mis põhineb muu hulgas ekslikul põhjendusel ja rikub võrdse kohtlemise põhimõtet.

130 Esiteks väidab ADM, et võttes arvesse seda, et ettevõtjad on ratsionaalsed majandusüksused, on selleks, et trahvil oleks tegelik hoiatav laad, üksnes vajalik, et trahvi tase oleks määratud selliselt, et selle summa ületaks rikkumisest saadud kasu. Ta leiab, et kui ettevõtjad mõistavad, et karistusega seonduv kahju muudab kartellikokkuleppe kasu olematuks, on trahvil juba hoiatav mõju. Sellist lähenemist kinnitab eespool punktis 44 viidatud Euroopa Kohtu otsus Musique diffusion française jt vs. komisjon (punkt 108). See vastab ka suuniste ettekirjutusele (punkti 1 A neljas lõik) hinnata hoiatavat mõju seoses asjaomases kartellikokkuleppes osalejate suutlikkusega põhjustada kahju tarbijatele ja seega nõudele, et kohase hoiatava mõju kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta õigusvastasest kartellikokkuleppest saadud kogu kasu. Selline lähenemine on ka muude ühenduse eeskirjade ühine nimetaja.

131 Isegi kui nõustuda, et võimalike tulude taset mitteületav trahv on ebapiisav, seisneks trahvile piisava hoiatava mõju tagamise mõistlik alus selles, kui hinnata kartellikokkuleppest saadud tulu lähtuvalt puudutatud toote müügi protsendist, suurendades seda, et arvesse võtta eksimuse määra. Sellist mõistlikku lähenemist kasutatakse Ühendriikides. Euroopa Kohus (eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punkt 108) ja Esimese Astme Kohus (eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 456) on oma kohtupraktikas tunnustanud seose olemasolu trahvi hoiatava mõju ning kartellist saada võidava tulu vahel.

132 ADM ei ole vastu sellele, et kogukäivet võib trahvi arvutamisel arvesse võtta. Samas aga toob sellele määramatu tähtsuse omistamine kaasa ebaproportsionaalse trahvi. Komisjon kaitseb kohaldatud suurendamist üksnes võrdlusega, tuginedes ADM-i käibele. Ükski mõistlik selgitus ei õigusta seda, et trahvi suurendamine hoiatava mõju eesmärgil keskendus tema kogukäibele. Komisjoni valitud lähenemisviis ei selgita mingil moel, miks oli vaja muuta olematuks kasu, mida ADM sai toodete müügist, mis ei omanud kõnealuse rikkumisega mingit seost, eesmärgiga hoiatada asjaomaseid pooli tegevuse jätkamise eest naatriumglükonaati puudutavas kartellikokkuleppes.

133 Teiseks väidab ADM oma repliigis teise võimalusena, et isegi kui Esimese Astme Kohus peaks leidma, et vastupidi eespool esitatud nõuetele oli trahvi hoiatav suurendamine õigustatud ADM-i suurust ja koguvahendeid silmas pidades, ei oleks komisjon siiski tema arvates tohtinud trahvi hoiatava laadi suurendamisele 7,5 miljoni euro võrra lisada veel trahvi suurendamist 35% võrra, et võtta arvesse rikkumise kestust. Sellist suurendamist saab loogiliselt õigustada vaid siis, kui trahvi hoiatava laadiga suurendamine tugineb tulule, mida kartellist võidi saada. Mida pikem on tema sõnul kartelli kestus, seda suurem on sellest saada võidav tulu ja seega on sobilik trahvi suurendamine, et arvesse võtta kartellikokkuleppe kestust. Trahvi korrektne arvutamise meetod oleks olnud üksnes põhisummale 5 miljonit eurot suurendamise kohaldamine. Komisjon näis ka ise seda tulemust taotlevat, kuna otsuse põhjenduses 392 märkis ta, et „raskusastme alusel kindlaks määratud lähtesummat (põhjendus 385) [suurendati] seega 35% võrra”. Siiski viidatakse otsuse põhjenduses 385 üksnes esialgsele lähtepunktile 5 miljonit eurot.

134 Kolmandaks leiab ADM, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, võttes trahvi lähtesumma suurendamisel arvesse, et suurtel ettevõtjatel on olemas õigus- ja majandusteadmised ning infrastruktuurid, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest (otsuse põhjendus 386).

135 Tema sõnul on kõik rikkumisega seotud ettevõtjad rahvusvahelised kontsernid, kelle maailmakäibed on üle 300 miljoni euro ja kellel on seega juurdepääs sisemistele ning välistele õigusteadmistele, mis võimaldavad neil kindlaks määrata ebaseadusliku kartellikokkuleppe sõlmimise riske ning hinnata rikkumise tagajärgi.

136 Lisaks on otsus selles küsimuses ebapiisavalt põhjendatud.

137 Komisjon leiab, et argument trahvi täiendava suurendamise kohta 35% võrra, et võtta arvesse rikkumise kestust, on uus argument, mis tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata kooskõlas Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõikega 2. Lisaks palub komisjon tagasi lükata kõik teised esitatud väited.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

138 ADM viitab seega esiteks proportsionaalsuse põhimõtte, teiseks võrdse kohtlemise põhimõtte ja kolmandaks põhjendamiskohustuse rikkumisele.

Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

139 Selle väite raames esitab ADM kaks erinevat etteheidet.

140 Esiteks väidab ADM sisuliselt, et arvestades asjaolu, et ettevõtjad on ratsionaalsed majandusüksused, on trahvi tõhusa hoiatava laadi tagamiseks üksnes vaja, et see määrataks tasemele, mille arvutatud summa ületab rikkumisest saadud kasu. Sellega seoses tuleb meenutada, et hoiatamine on üks peamistest kaalutlustest, millest komisjon trahvisummade kindlaksmääramisel peab juhinduma (Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punkt 173, ja 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 49/69: BASF vs. komisjon, EKL 1972, lk 713, punkt 38 ning eespool punktis 90 viidatud kohtupraktika).

141 Kui trahv tuleks kindlaks määrata selliselt, et see piirduks vaid kartellikokkuleppest saadud kasu olematuks muutmisega, ei oleks tal hoiatavat mõju. Mõistlik on eeldada, et ettevõtjad võtavad oma finantsarvutustes ja oma tegevuses arvesse mitte üksnes rikkumise eest määratavate trahvide taset, vaid ka kartellikokkuleppe avastamise ohu taset. Peale selle, kui vähendada trahvi ülesannet üksnes selleni, et see muudaks olematuks saadud tulu või kasu, ei võetaks EÜ artikli 81 lõiget 1 silmas pidades piisavalt arvesse asjaomase tegevuse rikkuvat laadi. Käsitledes trahvi üksnes hüvitisena tekitatud kahju eest, jäetaks lisaks hoiatavale mõjule, mis puudutab ainult tulevikus toimuvat tegevust, tähelepanuta sellise meetme repressiivne iseloom tegelikult toime pandud rikkumise suhtes. Seega õigustavad nii trahvi hoiatav kui ka repressiivne laad seda, et komisjon võiks kehtestada trahvi, mis juhtumi asjaolusid silmas pidades võib koguni märkimisväärselt ületada asjaomase ettevõtja poolt saadud tulu.

142 Sellise ettevõtja puhul, kes nagu ADM-gi on esindatud mitmel turul ja kellel on iseäranis suur finantsiline suutlikkus, ei piisa trahvi hoiatava mõju tagamiseks sellest, kui arvestada asjaomasel turul tekkinud käivet. Mida suurem on ettevõtja ja mida rohkem on tal ülemaailmseid vahendeid, mis võimaldavad tal turul sõltumatult tegutseda, seda enam peab ta olema teadlik oma rolli olulisusest konkurentsi tõrgeteta toimimise osas turul. Järelikult tuleb trahvisumma kindlaksmääramisel selle hoiatava mõju tagamiseks arvestada rikkumises süüdi mõistetud ettevõtja majanduslikku võimsust puudutavaid faktilisi asjaolusid.

143 Lisaks, nagu komisjon märkis, ilma et ADM sellele oleks vastu vaielnud, on ADM-i trahvisumma pärast koefitsiendi 2,5 kohaldamist üksnes väike osa ehk 0,0538% tema aastasest kogukäibest ja seda ei saa ka sellest seisukohast lugeda ebaproportsionaalseks.

144 Teiseks väidab ADM oma repliigis, et komisjon ei võinud mingil juhul 7,5 miljoni euro suurusele summale, mis juba sisaldas hoiatava mõju alusel suurendamist, lisada trahvi suurendamist 35% võrra, mis peab rikkumise kestust arvesse võtma. Sellega seoses tuleb esiteks meenutada, et kodukorra artikli 48 lõike 2 alusel ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Seevastu tuleb vastuvõetavaks lugeda varem hagiavalduses otseselt või kaudselt esitatud väidet laiendav väide, mis on selle varemesitatuga tihedalt seotud. Sarnane lahendus kehtib ka väite toetuseks esitatud argumendi suhtes (Esimese Astme Kohtu 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑231/99: Joynson vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑2085, punkt 156).

145 Käesolevas asjas viitas ADM oma hagiavalduses koefitsiendi 2,5 ülemäärasele laadile, leides sisuliselt, et see ületas selle, mis oli vajalik trahvi hoiatava taseme tagamiseks. Repliigis väidab ADM teise võimalusena seoses selle viimase argumendiga, et igal juhul oleks komisjon pidanud kohaldama trahvi 35% võrra suurendamist kartellikokkuleppe kestuse tõttu mitte sellele summale, mis saadi pärast koefitsiendi 2,5 kohaldamist, vaid sellele summale, mis määrati kindlaks enne selle koefitsiendi kohaldamist. Sellega esitab ADM argumendi, mis on tihedalt seotud hagiavalduses esitatud argumendiga, teostades seega lihtsalt varem esitatud väite laiendamise. Seetõttu tuleb seda argumenti sisuliselt uurida.

146 Mis puudutab ADM-i esitatud etteheite põhjendatust, siis kohaldas komisjon õigustatult rikkumise raskusastmel põhinevat koefitsienti põhisummale, mida oli juba koefitsiendi 2,5 võrra suurendatud. Sellega seoses, nagu kohus on juba leidnud (vt eespool punktid 140–143), on koefitsient 2,5 hoiatustegur, mis tagab esiteks trahvi piisavalt hoiatava laadi seoses puudutatud ettevõtja omadustega. Miski ei takistanud komisjonil suurendada seejärel saadud summat teise teguri võrra, mis võtab arvesse rikkuva tegevuse omadusi. Tegelikult, mida rohkem ettevõtjaid on valmis väga raskeid rikkumisi toime panema, seda enam on vajadus hoiatava mõju järele.

147 Mis puudutab otsuse põhjenduses 392 tehtud viidet põhjendusele 385, siis tunnistas komisjon Esimese Astme Kohtu ees, et tegu on veaga. Siiski ei mõjuta see viga otsuse seaduslikkust, kuna viisist, kuidas kestusega seonduv suurendamine arvutati, ning viitest rikkumise raskusastme alusel arvutatud lähtesummale – mis hõlmab koefitsiendi 2,5 tõttu suurendamist –, ilmneb selgelt, et komisjon pidas tegelikult silmas rikkumise raskusastme põhjal kindlaks määratud põhisummat pärast seda kohandust. See ilmneb ka komisjoni analüüsi loogilisest järgnevusest, kui ta võttis otsuse põhjendustes 378–388 järk-järgult arvesse erinevate ettevõtjatega seotud konkreetseid asjaolusid. Seetõttu on ilmne, et põhjenduse 392 viide käsitles tegelikult mitte üksnes põhjendust 385, vaid põhjendusi 385–388. Selles kontekstis tuleb ka arvestada, et suunistes täpsustatakse sellega seoses, et rikkumise kestuse arvesse võtmisel peab viima „trahvisumma suurene[miseni]” (punkti 1 B, teine lõik).

148 Seetõttu heitis ADM komisjonile ekslikult ette, et see lisas suurendamisele hoiatamise eesmärgil trahvi täiendava 35%-lise suurendamise, mis pidi arvesse võtma rikkumise kestust.

149 Seetõttu tuleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine

150 ADM väidab, et rikkumisega seotud ettevõtjad kuulusid kõik rahvusvahelistesse kontsernidesse, kellel kõigil oli juurdepääs sisemistele ning välistele õigusteadmistele, mis võimaldas neil kindlaks määrata ebaseadusliku kartellikokkuleppe sõlmimise riske ning hinnata rikkumise tagajärgi.

151 Sellega seoses tuleb märkida, et komisjon pidas küll otsuses silmas kahte põhjust, miks kartellikokkuleppe teatud liikmete, nende hulgas ADM, trahvi lähtesummale kohaldada koefitsienti 2,5. Komisjon viitas esiteks vajadusele tagada trahvile piisavalt hoiatav mõju ja teiseks vajadusele võtta arvesse asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on olemas õigus- ja majandusteadmised ning infrastruktuurid, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest (otsuse põhjendus 386).

152 Siiski ilmneb otsuse põhjendusest 388, et komisjon otsustas ADM-ile koefitsienti 2,5 kohaldada põhiliselt selleks, et tagada trahvi hoiatav mõju. Nagu eespool punktides 139–143 juba märgiti, võttis komisjon õigustatult arvesse vajadust tagada trahvile piisavalt hoiatav mõju ning leidis, nagu otsuse põhjenduses 387 märgitakse, et asjaomase turu suhtelise tähtsuse alusel arvutatud lähtesummat tuleb suurendada, et võtta arvesse puudutatud ettevõtjate suurust ja koguvahendeid. Arvestades, et ADM ja Akzo kummagi ülemaailmne käive aastal 2000 oli ligi 14 miljardit eurot, samas kui kartellikokkuleppe teiste osaliste käive oli üksnes 300 miljoni ja 3 miljardi vahel, siis ei saa vastu vaielda sellele, et komisjon võis õigustatult selle eesmärgi silmas pidamiseks eristada kartellikokkuleppe osaliste kahte kategooriat, lähtuvalt nende suurusest ja koguvahenditest, ning suurendada ADM-i ja Akzo trahvi põhisummat koefitsiendiga 2,5.

153 Mis puudutab asjaomaste ettevõtjate õigus- ja majandusteadmisi ning infrastruktuure, siis leiab Esimese Astme Kohus, et neid võib trahvi suurendamise eesmärgil arvesse võtta. Käesolevas asjas ei vaidle ADM vastu sellele, et tal on need õigus- ja majandusteadmised ning infrastruktuurid. Sellise ettevõtja puhul nagu ADM, kelle maailmakäive 2000. aastal oli ligi 14 miljardit eurot, võib lugeda, et tal on need teadmised ja infrastruktuurid olemas. Seetõttu luges komisjon õigustatult need teadmised ja infrastruktuurid olemasolevaks, et ADM-i trahvi põhisummat suurendada. Seda hinnangut ei saa kahtluse alla seada ADM-i argument, et teise kategooria ettevõtjatel on samuti õigus- ja majandusteadmised ning infrastruktuurid, mis samuti õigustavad nende trahvi suurendamist. Isegi kui see asjaolu oleks tõendatud ja komisjon oleks eksinud, kui ta ei võtnud teise kategooria ettevõtjate suhtes seda asjaolu arvesse, ei saaks ADM mingil juhul sellele viidata, et temale määratud trahvi suurendamist vähendada.

154 Seetõttu tuleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

Põhjendamiskohustuse rikkumine

155 Esitamata selle kohta argumente väidab ADM, et otsus on ebapiisavalt põhjendatud koefitsiendi 2,5 kohaldamise küsimuses. Sellega seoses tuleb märkida, et otsuse põhjenduses 386 esitas komisjon need kaks põhjust koefitsiendi kohaldamiseks, mis on juba märgitud eespool punktis 151. Seejärel selgitas komisjon otsuse põhjenduses 387, et sama otsuse põhjenduses 48 esitatud arvandmete tõttu tuleb kartellikokkuleppe liikmed kahte kategooriasse jagada. Lõpuks märkis komisjon otsuse põhjenduses 388, et ta pidas koefitsiendi 2,5 kohaldamist sobivaks, et tagada trahvi hoiatavat mõju.

156 Mis puudutab ADM-i suhtes kohaldatud koefitsiendi olulisust, võis komisjon tugineda üksnes ettevõtja suurusele, mida oli võimalik ligikaudselt tuletada ADM‑i kogukäibest, ja rõhutada vajadust tagada trahvi hoiatavat mõju. Komisjon ei pea vastavalt põhjendamiskohustusele esitama arvandmeid, mis puudutavad antud valiku aluseks olevat arvutusmeetodit (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑291/98 P: Sarrió vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9991, punkt 80).

157 Seega põhjendas komisjon otsust selles osas piisavalt ja põhjendamiskohustuse rikkumisele tuginev väide tuleb samuti tagasi lükata.

6. Kartellikokkuleppe tegelikku mõju turule puudutavate hindamisvigade olemasolu

a) Sissejuhatus

158 Esiteks peab meenutama, et rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete kriteeriumide põhjal (vt eespool punkt 76). Selles kontekstis võib kartellikokkuleppe tegelikku mõju asjaomasele turule võtta arvesse kui ühte asjassepuutuvat kriteeriumi.

159 Suunistes (punkti 1 A esimene lõik) märkis komisjon, et rikkumise raskusastme hindamisel võtab ta lisaks rikkumise enda laadile ja asjaomase geograafilise turu suurusele arvesse rikkumise „tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta”.

160 Käesolevas asjas tuleneb otsuse põhjendustest 334–388, et komisjon määras trahvisumma, mis määrati kindlaks rikkumise raskusastme alusel, võttes arvesse need kolm kriteeriumi. Eeskätt leidis komisjon selles kontekstis, et kartellikokkuleppel oli naatriumglükonaadi turule „tegelik mõju” (otsuse põhjendus 371).

161 ADM on selles osas seisukohal, et komisjon tegi kartellikokkuleppe tegeliku mõju hindamisel asjaomasele turule mitmeid hindamisvigu. ADM leiab, et need vead mõjutavad trahvisummade arvutamist.

b) Asjaolu, et komisjon valis eksliku lähenemisviisi tõendamaks, et kartellikokkuleppel oli turule tegelik mõju

Poolte argumendid

162 ADM leiab, et komisjon ei esitanud tõendeid kartellikokkuleppe tegelikust mõjust naatriumglükonaadi turule ja seda eeskätt, kuna tema lähenemisviisis selle tõendamiseks esinesid vead.

163 ADM-i sõnul piirdus komisjon esiteks sedastamisega, et kartellikokkulepe oli tegelikult ellu viidud, ja tuletas sellest asjaolust, et kartellikokkuleppel pidi ühtlasi olema tegelik mõju turule. ADM rõhutab, nagu ilmneb suuniste punkti 1 A esimesest lõigust ja nagu komisjon ise otsuse põhjenduses 341 tunnistas, et kartellikokkuleppe elluviimist ei saa segi ajada selle kokkuleppe tegeliku mõjuga asjaomasele turule.

164 Ühtlasi leiab ADM, et komisjon ei saanud õiguspäraselt tugineda kartellikokkuleppe suhteliselt pikale kestusele, et järeldada selle kokkuleppe tegelikku mõju asjaomasele turule. ADM-i sõnul ei ole komisjon nii toimides esitanud ühtegi tõendit tegeliku mõju olemasolust, vaid viitas ebaseaduslikult üksnes oletusele selle kohta.

165 Mis puudutab lõpuks naatriumglükonaadi hindade kujunemist, siis leiab ADM, et komisjon ei esitanud tõendeid, nagu ta oleks pidanud vastavalt suuniste punkti 1 A esimesele lõigule esitama, selle kohta, et rikkumise mõju sellele kujunemisele sai „mõõta”. Seevastu tugines komisjon ADM-i sõnul üksnes kontrolli käigus Roquette’i äriruumidest saadud graafikule ning komisjoni sellest graafikust tuletatud järelduste vastandamisel ADM-i põhistatud argumentidega märkis komisjon, et need „argumendid […] ei tõenda[nud] veenvalt, et kartellikokkuleppe elluviimine ei