ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
34

Eeltoodut arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 1346/2000 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle liikmesriigi kohtud, mille territooriumil algatati äriühingu vara suhtes maksejõuetusmenetlus, on pädevad arutama pankrotihalduri poolt selle äriühingu juhatuse liikme vastu esitatud hagi, nagu on arutamisel põhikohtuasjas, nõudega hüvitada äriühingule väljamaksed, mis on tehtud pärast äriühingu maksejõuetuks muutumist või sellise seisundi tekkimist, kus äriühingu vara ei kata tema kohustusi, kui juhatuse liikme elukoht ei ole mõnes muus liikmesriigis, vaid Lugano II konventsiooni osalisriigis, nagu see on põhikohtuasjas.
37

Komisjon palub Euroopa Kohtul arvestada rikkumise raskuse ja kestusega ning vajadusega tagada karistuse hoiatav mõju. Seoses rikkumise raskusega soovitab komisjon arvesse võtta rikutud õigusnormide tähtsust ja rikkumise tagajärgede kahjulikkust keskkonnale ja inimeste tervisele. Ta märgib, et ebaseaduslike prügilate arvu vähendamisel saavutatud edu on kergendav asjaolu, kuid rõhutab, et jätkuv ebakindlus seoses kohtuotsuse komisjon vs. Kreeka (EU:C:2005:592) täieliku täitmisega kujutab endast raskendavat asjaolu. Seetõttu on komisjoni hinnangul käesoleva asja asjaolusid arvestades kohane kohaldada raskuskoefitsienti 9 skaalal 1–20. Sellega seoses tuletab ta viitega kohtuotsusele komisjon vs. Belgia (C‑2/90, EU:C:1992:310, punkt 30) meelde, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et jäätmed on oma olemuselt erilist laadi, mis tähendab, et nende kuhjumine, isegi enne kui need muutuvad tervisele ohtlikuks, kujutab endast – võttes eelkõige arvesse iga maakonna või piirkonna piiratud võimet neid vastu võtta – ohtu keskkonnale.
9

Direktiivi 2004/83 II peatükis „Rahvusvahelise kaitse taotluse hindamine” asuv artikkel 4 määratleb faktide ja asjaolude hindamise tingimused ja sätestab järgmist: „1. Liikmesriigid võivad lugeda taotleja kohuseks esitada niipea kui võimalik kõik elemendid, mis on vajalikud rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks. Koostöös taotlejaga on liikmesriigi kohus hinnata taotluse asjaomaseid elemente. 2. Lõikes 1 osutatud elemendid koosnevad taotleja avaldustest ning kõigist taotleja käsutuses olevatest dokumentidest taotleja vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, identiteedi, kodakondsus(t)e, varasema elukoha riigi/riikide ja koha/kohtade, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, isikutunnistustest ja reisidokumentidest, ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjustest. 3. Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamine peab toimuma individuaalsetel alustel ning selle käigus arvestatakse järgmist: a) kõik asjaomased faktid, mis on seotud päritoluriigiga taotluse asjus otsuse langetamise ajal; sealhulgas päritoluriigi õigusnormid ja nende kohaldamise viis; b) taotleja esitatud asjaomased avaldused ja dokumendid, sealhulgas teave selle kohta, kas taotlejale on saanud või võib saada osaks tagakiusamine või tõsine kahju; c) taotleja individuaalne positsioon ja isiklikud asjaolud, sealhulgas sellised tegurid nagu taust, sugu ja vanus, et hinnata, kas taotleja suhtes toime pandud või võimalikud aktid annavad taotleja isiklikest asjaoludest lähtudes välja tagakiusamise või tõsise kahju mõõdu; d) kas taotleja tegevus pärast päritoluriigist lahkumist seondus rahvusvahelise kaitse taotlemiseks vajalike tingimuste loomise ainu‑ või põhieesmärgiga, et hinnata, kas kõnealune tegevus põhjustab nimetatud riiki tagasipöördumisel taotleja tagakiusamise või talle tõsise kahju tekitamise; e) kas on võimalik mõistlikult eeldada, et taotleja annab ennast teise riigi kaitse alla, mille kodakondsust ta saab tõendada. [...] 5. Kui liikmesriigid kohaldavad põhimõtet, mille kohaselt on taotleja kohustatud põhjendama rahvusvahelise kaitse taotlust ja kui taotleja väidete aspekte ei toeta dokumentaalsed või muud tõendid, ei vaja need aspektid kinnitamist, kui on täidetud järgmised tingimused: a) taotleja on teinud tõsiseid jõupingutusi oma taotluse põhjendamiseks; b) esitatud on kõik taotleja käsutuses olevad asjaomased elemendid ja antud rahuldav selgitus muude asjaomaste elementide võimaliku puudumise kohta; c) taotleja väited on osutunud sidusateks ja usutavateks ning need ei ole vastuolus taotleja juhtumiga seotud olemasoleva konkreetse ja üldise teabega; d) taotleja on taotlenud rahvusvahelist kaitset nii vara kui võimalik, välja arvatud juhul kui taotleja suudab esitada hea põhjuse miks ta seda ei teinud; ja e) taotleja üldine usaldusväärsus on kindlaks tehtud.”
51

Selles osas on Euroopa Kohus otsuse komisjon vs. Itaalia (EU:C:2007:250) punktis 37 selgitanud, et kuigi direktiivi 75/442 artikli 4 esimene lõik ei täpsusta nende meetmete konkreetset sisu, mida tuleb rakendada, et tagada jäätmete taaskasutamine või kõrvaldamine viisil, mis ei sea ohtu inimeste tervist ning mille käigus ei kasutata keskkonda ohustavaid protsesse ja menetlusi, on see siiski saavutatava eesmärgi osas liikmesriikidele siduv, jättes neile samas kaalutlusõiguse meetmete vajalikkuse hindamiseks (vt selle kohta ka kohtuotsused komisjon vs. Iirimaa, EU:C:2005:250, punkt 168; komisjon vs. Portugal, C‑37/09, EU:C:2010:331, punkt 35, ja komisjon vs. Kreeka, C‑600/12, EU:C:2014:2086, punkt 51). Seega asjaolust, et üks konkreetne olukord ei vasta nimetatud direktiivi artikli 4 esimeses lõigus sätestatud eesmärkidele, ei ole põhimõtteliselt võimalik otseselt tuletada, et asjassepuutuv liikmesriik on tingimata rikkunud sellest sättest tulenevaid kohustusi. Siiski on Euroopa Kohus juba tuvastanud, et keskkonnaseisundi märkimisväärne halvenemine pikema perioodi vältel, kui pädevad ametivõimud ei sekku, võib üldjuhul tähendada, et liikmesriik on ületanud talle selle sättega antud hindamisruumi (vt selle kohta ka eelkõige kohtuotsused komisjon vs. Iirimaa, EU:C:2005:250, punkt 169; komisjon vs. Portugal, EU:C:2010:331, punkt 36, ja komisjon vs. Kreeka, EU:C:2014:2086, punkt 52).
2.

Määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui täiendava kaitse tunnistus väljastatakse toimeainele, mille ravitoime ei ole ravimi müügiloa sõnastuses näidustustena nimetatud. Määruse nr 469/2009 artikli 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kovalentse sideme abil polüsahhariidi antigeenile konjugeeritud kandjavalku võib määratleda „toimeainena” selle sätte tähenduses üksnes siis, kui on tõendatud, et sellel valgul on iseseisev farmakoloogiline, immunoloogiline või ainevahetuslik toime, mis on ravimi müügiloa sõnastuses näidustustena nimetatud, mida eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb põhikohtuasja kõiki asjaolusid arvestades kindlaks teha.
40

Kuid põhikohtuasjas ei ole vaidlust selles, et bussiradade loata kasutamine on õigusrikkumine, mille eest võidakse trahv määrata ja et pädevad ametiasutused ei ole kehtestanud ühtegi meedet, mis võimaldaks nende trahvide maksmist vältida. Lisaks tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 37 tehtud järeldusest, et asjaolu, et mustad taksod võivad kasutada bussiradasid, ilma et neile trahv määrataks, ei tulene sellest, et ametiasutused on loobunud maksmisele kuuluvate trahvide sissenõudmisest, vaid taksodele antud loast neid radu kasutada.
71

Nii et isegi kui eeldada, et kohtuotsuses Kahveci ja Inan (EU:C:2012:180) sedastatud põhimõtted, millele on viidatud käesoleva otsuse punktis 68, on ülekantavad käesolevale kohtuasjale ja seega põhikohtuasja vastustajatele, kes on saanud vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, säilitades ühtlasi Türgi kodakondsuse, ja kes võiksid saada kõnealust lisahüvitist, jääb siiski alles elukohanõue, mis siseriiklike õigusnormide kohaselt on niisuguse hüvitise saamise tingimus ja see jääb nende suhtes kohaldatavaks.
2.

Direktiivi 2008/48 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada esiteks nii, et sellega ei ole vastuolus, kui tarbija krediidivõimelisust hinnatakse vaid tarbija esitatud teabe alusel, tingimusel et see teave on piisav ja tarbija avaldatud andmetele on lisatud asjakohased tõendid, ning teiseks nii, et see ei pane krediidiandjale kohustust süstemaatiliselt kontrollida tarbija esitatud teabe tõelevastavust.
60

Kuna vastustajad väidavad, et kohtuotsuses ETI jt (EU:C:2007:775, punktid 50 ja 51) jättis Euroopa Kohus, kes küll võttis teadmiseks struktuurilise seose olemasolu kahe asjassepuutuva üksuse vahel, ehk asjaolu, et need kuulusid samale avalik-õiguslikule asutusele, siseriikliku kohtu ülesandeks kontrollida, kas need üksused olid selle asutuse „kontrolli” all, siis piisab, kui märkida, et on normaalne, et eelotsuse asjas, kus faktiliste asjaolude hindamine on siseriikliku kohtu ülesanne, jättis Euroopa Kohus selle kohtu kontrollida, millised olid suhted selles juhtumis käsitletavate üksuste vahel, millest kaks olid avalik-õiguslikud organid.
16

Sama dekreedi artikli 34 lõige 1 määratleb isikud, kellel on õigus osaleda hankemenetlustes ja see on sõnastatud järgmiselt: „Ilma et see piiraks sõnaselgelt sätestatud piirangute kohaldamist, on hankemenetlustes osalemise õigus järgmistel isikutel: a) iseseisvad äritegevuses osalejad, sealhulgas käsitöölised, äriühingud ning isikuühingud ja ühistud; b) tootmis- ja tööühistute konsortsiumid […] ja käsitööliste konsortsiumid […]; c) püsivad konsortsiumid, mis on vastavalt artiklile 36 loodud muu hulgas ühinenud ettevõtjatena codice civile italiano (tsiviilseadustik) artikli 2615ter tähenduses füüsilisest isikust ettevõtjate (sealhulgas käsitöölised), äriühingute või tootmis- ja tööühistute poolt; d) ajutised konkurentide konsortsiumid, mille liikmete hulka kuuluvad punktides a, b ja c viidatud subjektid) […]; e) tsiviilseadustiku artiklis 2602 ette nähtud tavalised konkurentide konsortsiumid, mille liikmete hulka kuuluvad käesoleva lõike punktides a, b ja c viidatud subjektid, sealhulgas sellised, mille õiguslikuks vormiks on äriühing […]; e bis) võrgustikulepinguga liitunud äriühendused 10. veebruari 2009. aasta dekreetseaduse nr 5 artikli 3 lõike 4ter tähenduses […]; f) isikud, kes on asutanud Euroopa majandushuviühingu (EMHÜ) 23. juuli 1991. aasta seadusandliku dekreedi nr 240 tähenduses […]; fbis artikli 3 lõike 22 tähenduses ettevõtjad, kes on asutatud teistes liikmesriikides ja vastavalt asjaomases riigis kehtivale õigusele”.
10

Mis puudutab elamisõigust, siis on direktiivi 2004/38 artiklis 6 ja artikli 7 lõigetes 1 ja 2 sätestatud: „Artikkel 6 Kuni kolmekuuline elamisõigus 1. Liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kuni kolm kuud, ilma et nad peaksid täitma muid tingimusi või formaalsusi peale nõude omada kehtivat isikutunnistust või passi. 2. Lõike 1 sätteid kohaldatakse ka nende liidu kodanikuga kaasas olevate või ühinevate pereliikmete suhtes, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kellel on kehtiv pass. Artikkel 7 Üle kolmekuuline elamisõigus 1. Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui: a) nad tegutsevad vastuvõtvas liikmesriigis töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena või b) neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või c) — nad on kantud mõne sellise era‑ või avalik-õigusliku õppeasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida rahastatakse selle riigi õigusaktide või haldustavade põhjal, ja nende peamiseks eesmärgiks on õpingud, sealhulgas tööalane koolitus, ning — neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus ja nad kinnitavad asjaomasele liikmesriigi asutusele avalduses või mõnes muus enda valitud dokumendis, et neil on enda ja oma pereliikmete jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, või d) nad on punktides a, b või c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmed, kes on temaga kaasas või ühinevad temaga. 2. Lõikes 1 ette nähtud elamisõigus laieneb ka pereliikmetele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kes on liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis kaasas või ühinevad temaga, kui kõnealune liidu kodanik vastab lõike 1 punktides a, b või c nimetatud tingimustele.”
3

Määruse nr 4/2009 põhjendused 4, 9, 11, 15, 23, 44 ja 45 on sõnastatud järgmiselt: „(4) 15. ja 16. oktoobri 1999 Tampere kohtumisel kutsus Euroopa Ülemkogu nõukogu ja komisjoni üles kehtestama ühised erimenetluseeskirjad, et lihtsustada ja kiirendada piiriüleste vaidluste lahendamist muu hulgas elatisnõuete puhul. Samuti kutsus Euroopa Ülemkogu üles kaotama vahemeetmeid, mis on vajalikud teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse, eelkõige elatisnõuet käsitleva kohtuotsuse tunnustamiseks ja täitmiseks taotluse saanud riigis. […] (9) Ülalpidamist saama õigustatud isikul peaks olema võimalik saada hõlpsasti liikmesriigis kohtuotsus, mis oleks teises liikmesriigis automaatselt täidetav, ilma et selleks oleks vaja teha mingeid lisatoiminguid. […] (11) Käesoleva määruse reguleerimisala peaks hõlmama kõiki ülalpidamiskohustusi, mis tekivad pere‑, sugulus‑, abielu‑ või hõimlussuhetest, et tagada kõigi ülalpidamist saama õigustatud isikute võrdne kohtlemine. Mõistet „ülalpidamiskohustus” tuleks käesoleva määruse kohaldamisel tõlgendada iseseisva mõistena. […] (15) Et kaitsta ülalpidamist saama õigustatud isikute huve ja edendada Euroopa Liidus tõrgeteta õigusemõistmist, tuleks [nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusest (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42)] tulenevaid kohtualluvuseeskirju kohandada. Asjaolu, et kostja alaline elukoht on kolmandas riigis, ei tohiks oma olemuselt välistada ühenduse kohtualluvuseeskirjade kohaldamist ning nüüdsest ei tohiks enam kavandada ühtegi viitamist siseriiklikule õigusele. Seega tuleks käesoleva määrusega kindlaks määrata, millal võib liikmesriigi kohus teostada pädevust muudel juhtudel. […] (23) Et piirata käesoleva määrusega hõlmatud menetluste kulusid, tuleks võimalikult palju kasutada tänapäevast sidetehnoloogiat, eelkõige poolte ärakuulamisel. […] (44) Käesoleva määrusega tuleks muuta määrust […] nr 44/2001, asendades selle määruse ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavad sätted. Kui käesoleva määruse üleminekusätetest ei tulene teisiti, peaksid liikmesriigid alates käesoleva määruse kohaldamiskuupäevast kohaldama ülalpidamiskohustuste osas määruse […] nr 44/2001 sätete asemel käesoleva määruse kohtualluvust, kohtuotsuste tunnustamist, täidetavust ja täitmist ning õigusabi käsitlevaid sätteid. (45) Kuna käesoleva määruse eesmärke, nimelt kehtestada rida meetmeid, mis võimaldavad piiriülestel juhtudel Euroopa Liidus elatisnõudeid tõhusalt sisse nõuda ja sellest tulenevalt soodustada isikute vaba liikumist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning määruse ulatuse ja toime tõttu on seda parem saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas [ELL] artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.”
58

Seega on niisugusel juhul tegemist pigem sellega, et maksukohustuslasel ei ole võimalik tugineda kuuendas direktiivis ette nähtud õigusele, mille andmise objektiivsed tingimused ei ole täidetud kas seetõttu, et maksukohustuslane ise on teinud pettusega seotud tehingu, või on pettusega seotud tehinguahel tervikuna, milles ta osales, nagu on selgitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50.
10

GATT 1994 XXVIII artikli lõiked 1, 3 ja 5 näevad seega ette: „1. Iga kolmeaastase perioodi esimesel päeval, kusjuures esimene periood algab 1. jaanuaril 1958 […], võib lepinguosaline (käesolevas artiklis edaspidi nimetatud „taotlev lepinguosaline”), pidades läbirääkimisi ja jõudes kokkuleppele lepinguosalisega, kellega on kontsessiooni suhtes algselt läbirääkimisi peetud, ning mis tahes muu lepinguosalisega, kelle kohta lepinguosalised on otsustanud, et tal on oluline tarnimishuvi (kahte eelmisse rühma kuuluvaid lepinguosalisi koos taotleva lepinguosalisega nimetatakse käesolevas artiklis edaspidi „esmahuvitatud lepinguosalisteks”), ning vastavalt konsulteerimisele mis tahes muu lepinguosalisega, kelle kohta lepinguosalised on otsustanud, et tal on selle kontsessiooni suhtes oluline huvi, käesolevale kokkuleppele lisatud asjakohases loendis sisalduvat kontsessiooni muuta või selle tühistada. [...] 3. a) Kui esmahuvitatud lepinguosalised ei suuda jõuda kokkuleppele enne 1. jaanuari 1958 või enne käesoleva artikli lõikes 1 ette nähtud perioodi möödumist, on kõnesoleva kontsessiooni muutmise või tühistamise ettepaneku teinud lepinguosalisel siiski õigus niiviisi toimida. Kui selline meede võetakse, peab lepinguosalisel, kellega on selle kontsessiooni suhtes algselt läbirääkimisi peetud, lepinguosalisel, kelle kohta on lõike 1 alusel otsustatud, et tal on oluline tarnimishuvi, ning lepinguosalisel, kelle kohta on lõike 1 alusel otsustatud, et tal on oluline huvi, olema õigus tühistada hiljemalt kuus kuud pärast sellise meetme võtmist ja kolmekümne päeva möödumisel päevast, mil lepinguosalised on saanud teate sellise tühistamise kohta, sisuliselt samaväärseid kontsessioone, mille suhtes on algselt peetud läbirääkimisi taotleva lepinguosalisega. b) Kui esmahuvitatud lepinguosalised jõuavad kokkuleppele, kuid see ei rahulda teist lepinguosalist, kelle kohta on lõike 1 alusel otsustatud, et tal on oluline huvi, on kõnealusel teisel lepinguosalisel õigus tühistada hiljemalt kuus kuud pärast selle kokkuleppe alusel meetme võtmist ja kolmekümne päeva möödumisel päevast, mil lepinguosalised on saanud teate sellise tühistamise kohta, sisuliselt samaväärseid kontsessioone, mille suhtes on algselt peetud läbirääkimisi taotleva lepinguosalisega. [...] 5. Enne 1. jaanuari 1958 ja enne lõikes 1 ette nähtud iga perioodi lõppu võib lepinguosaline sellest lepinguosalistele teatades jätta endale õiguse muuta asjakohast loendit järgmise perioodi kestel kooskõlas lõigetes 1 kuni 3 sisalduvate menetlustega. Kui lepinguosaline selle õiguse valib, peab teistel lepinguosalistel olema õigus sama perioodi kestel kooskõlas samade menetlustega muuta või tühistada kontsessioone, mille suhtes on algselt peetud läbirääkimisi selle lepinguosalisega.”
58

Lisaks ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktides 53–55 tehtud järeldustest, et erinevalt kohtuotsuse Ühendkuningriik vs. nõukogu (EU:C:2013:589) punktis 56 EMP lepingu kohta sedastatust ei inkorporeeritud määrust nr 1408/71 EMÜ‑Türgi lepingusse ja selle lisaprotokolli, et laiendada selles määruses sisaldunud sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise sätteid Türgile. Samuti – vastupidi kohtuotsuse Ühendkuningriik vs. nõukogu (EU:C:2014:97) punktides 57 ja 58 EÜ‑Šveitsi isikute vaba liikumise lepingu kohta järeldatule – näib, et EMÜ‑Türgi lepingu pooled ei kavatsenud kohaldada omavahel määrusi nr 1408/71 ja nr 574/72 täies ulatuses ja et Türgit ei saa nende määruste kohaldamisel samastada liikmesriigiga.
15

Keskkonna- ja territooriumi- ning merekaitseministri 17. detsembri 2009. aasta dekreedi artikli 1 lõigetes 1 ja 4 on sätestatud: „1. Jäätmete jälgitavuse kontrollisüsteemi, edaspidi ka Sistri, mida haldab keskkonnakaitsega tegelev karabinjeerikomando (Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente), rakendatakse: a) käesoleva dekreedi jõustumisest 180‑ndal päeval ohtlike jäätmete esmaste tekitajate suhtes – sh […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 212 lõikes 8 nimetatute suhtes –, kellel on üle 50 töötaja, sellesama […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 184 lõike 3 punktides c, d ja g nimetatud mitteohtlike jäätmete esmastest tekitajatest ettevõtjate ja asutuste suhtes, kellel on üle 50 töötaja, edasimüüjate ja vahendajate suhtes, teatud tüüpi jäätmete taaskasutamiseks ja ringlussevõtuks asutatud konsortsiumide suhtes, mis korraldavad selliste jäätmete käitlemist konsortsiumi liikmete eest, ja […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 212 lõikes 5 nimetatud ettevõtjate suhtes, kes koguvad ja veavad erijäätmeid, ettevõtjate ja asutuste suhtes, kes teevad jäätmete taaskasutus- ja kõrvaldamistoiminguid, ja käesoleva dekreedi artikli 5 lõikes 10 nimetatud isikute suhtes, b) käesoleva dekreedi jõustumisest 210‑ndal päeval ettevõtjate ja asutuste suhtes, kes on ohtlike jäätmete esmased tekitajad – sh need, keda on nimetatud […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 212 lõikes 8 –, kellel on kuni 50 töötajat, ja sellesama […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 184 lõike 3 punktides c, d ja g nimetatud mitteohtlike jäätmete esmaste tekitajate suhtes, kellel on 11–50 töötajat. [...] 4. […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 184 lõike 3 punktides c, d ja g nimetatud mitteohtlike jäätmete esmastest tekitajatest ettevõtjad ja asutused, kellel on maksimaalselt kümme töötajat, […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 212 lõikes 8 nimetatud ettevõtjad, kes oma mitteohtlikke jäätmeid koguvad ja veavad, tsiviilseadustiku artiklis 2135 nimetatud põllumajandusettevõtjad, kes toodavad mitteohtlikke jäätmeid, ning ettevõtjad ja asutused, kes on muudest kui […] seadusandliku dekreedi [nr 152/2006] artikli 184 lõike 3 punktides c, d ja g nimetatud tegevustest tekkinud mitteohtlike jäätmete esmased tekitajad, võivad Sistriga vabatahtlikult liituda alates lõike 1 punktis b nimetatud kuupäevast.”
3

Direktiivi 98/44 põhjendused 1–3, 16, 37–39, 42 ja 43 on sõnastatud järgmiselt: „arvestades, et: (1) biotehnoloogia ja geenitehnika etendavad paljudes tööstusvaldkondades järjest tähtsamat osa ja biotehnoloogialeiutiste kaitse on ühenduse tööstuslikule arengule kindlasti elutähtis; (2) eriti geenitehnika valdkonnas nõuab uurimis- ja arendustegevus arvestataval määral suure riskiteguriga investeeringuid, mille tasuvuse saab tagada ainult piisav õiguskaitse; (3) tulemuslik ja ühtlustatud kaitse kõigis liikmesriikides on eriti oluline biotehnoloogia valdkonda tehtavate investeeringute soodustamiseks ja jätkuvuse tagamiseks; [...] (16) patendiõigust tuleks kohaldada nii, et järgitaks isikuväärikust ja -puutumatust kaitsvaid põhimõtteid; oluline on maksma panna põhimõte, et inimorganismi selle ükskõik millises kujunemis- või arenguastmes, sealhulgas looterakke, samuti selle elemendi või produkti, kaasa arvatud inimgeeni nukleotiidjärjestuse või osalise nukleotiidjärjestuse lihtsat avastamist ei saa patentida; need põhimõtted on kooskõlas patendiõigusele omaste patentsuskriteeriumidega, mille kohaselt pelgalt avastust ei saa patentida; [...] (37) käesolevas direktiivis tuleb rõhutada ka põhimõtet, mille kohaselt leiutised ei ole patenditavad, kui nende kaubanduslik kasutus rikub avalikku korda või moraali; (38) käesoleva direktiivi regulatiivosa peaks sisaldama ka patentsusest välistatud leiutiste näidisloetelu, et anda siseriiklikele kohtutele ja patendiametitele üldine juhend avalikule korrale ja moraalile viitamise tõlgendamiseks; ilmselt ei saa eeldada, et see loetelu oleks ammendav; loomulikult ei ole patenditav ka inimväärikust rikkuvate meetodite kasutamine, nagu inimeste ja loomade loote- või totipotentsetest rakkudest kimääride tootmine; (39) avalik kord ja moraal vastavad eelkõige liikmesriigis tunnustatud eetika- või moraalipõhimõtetele, mille järgimine on eriti oluline biotehnoloogia valdkonnas, silmas pidades selle valdkonna leiutiste ulatust ja neile omast seotust elusainega; niisugused eetika- või moraalipõhimõtted täiendavad patendiõiguse kohast standardset õiguslikku kontrolli, hoolimata sellest, missugusesse tehnilisse valdkonda leiutis kuulub; [...] (42) peale selle tuleb patentsusest välja jätta inimese embrüote kasutamine tööstuslikel või kaubanduslikel eesmärkidel; igal juhul ei mõjuta niisugune väljajätmine terapeutilise või diagnostilise eesmärgiga leiutisi, mida kohaldatakse inimese embrüo puhul ja mis on sellele kasulikud; (43) vastavalt Euroopa Liidu lepingu artikli F lõikele 2 austab liit põhiõigusi kui ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, nagu need on tagatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga, mis on alla kirjutatud Roomas 4. novembril 1950, ning nagu need tulenevad liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest [...]”.