ET Euroopa Liidu Teataja C 327/11

Lafarge SA poolt 22. septembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) 8. juuli 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-54/03: Lafarge SA versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-413/08 P)

(2008/C 327/19)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Lafarge SA (esindajad: advokaadid A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche ja H. Kanellopoulos)

Teised menetluspooled: Euroopa Ühenduste Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T-54/03, rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja tühistada sellest tulenevalt EÜ artikli 229, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 ja nõukogu määruse nr 17/62 (1) artikli 17 (nüüd nõukogu määruse nr 1/2003 (2) artikkel 31) alusel Euroopa Komisjoni 27. novembri 2002. aasta otsus nr 2005/471/EÜ (3) apellatsioonkaebuse esitajale trahvi määramise osas;

— teise võimalusena tühistada osaliselt Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T-54/03, rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja vähendada sellest tulenevalt komisjoni poolt apellatsioonkaebuse esitajale 27. novembri 2002. aasta otsusega nr 2005/471/EÜ määratud trahvi summat;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab apellatsioonkaebuse toetuseks kuus väidet.

Apellatsioonkaebuse esitanud äriühing väidab esimese väite raames esimese võimalusena, et Esimese Astme Kohus on oma hinnangus moonutanud fakte osas, milles ta asus seisukohale, et komisjon võis rikkumiste olemasolu tõendamisel õigustatult tugineda viitele väidetavale ülemaailmsele ebaseaduslikule teabevahetusele, mille tagajärjeks on konkurentsi piiramine ja kuivkrohvplaatide turu stabiliseerumine.

Teise väitega väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus on rikkunud tõendamiskoormist puudutavaid eeskirju, süütuse presumptsiooni põhimõtet ja sellega kaasnevat in dubio pro reo põhimõtet seeläbi, et asus seisukohale, et komisjon on tõendanud apellatsioonkaebuse esitaja osalemise ühtse, ulatusliku ja kestva rikkumise toimepanemises, samas kui puuduvad tõendid, millega võiks tõendada kõnesoleva rikkumine toimimist ja kestust.

Apellatsioonkaebuse esitaja väidab kolmanda väitega, et Esimese Astme Kohus on rikkunud põhjendamiskohustust ja võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna toetas komisjoni seisukohta, tunnistades piisavaks rea tõendeid, mis tõendasid rikkumise toimepanemist apellatsioonkaebuse esitaja poolt, samas kui needsamad tõendid oli tunnistatud ebapiisavaks, et tõendada sama rikkumise toimepanemist konkureeriva äriühingu poolt.

Neljanda väitega väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus on rikkunud proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid seeläbi, et ei kontrollinud määratud trahvi puhul selle esialgset summat, mille määras kindaks komisjon ilma, et oleks arvesse võtnud Lafarge käivet ja turuosi võrrelduna konkurentide käibe ja turuosadega.

Viienda väitega heidab apellatsioonkaebuse esitaja Esimese Astme Kohtule ette mitmete õigusnormide rikkumist ning puudujääke põhjendamiskohustuse täitmisel, kuna nimetatud kohus asus seiskohale, et komisjon võis apellatsioonkaebuse esitajale määratud trahvi põhjendatult suurendada korduva rikkumise tõttu, kuigi samas puuduvad nii õiguslik alus kui lõplik süüdimõistev kohtuotsus, mis võiksid niisugust suurendamist õigustada. Seega on Esimese Astme Kohus rikkunud nii seaduse alusel karistuste määramist kui üldpõhimõtet kui ka õiguskindluse ja korrakohase õigusmõistmise põhimõtteid.

Apellatsioonkaebuse esitaja väidab kuuenda ja viimase väitega, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kui asus seisukohale, et komisjon võis õigustatult trahvi esialgset summat suurendada hoiatava mõju eesmärgil, kuigi selleks, et hinnata, kas trahvi suurendamine hoiatava mõju eesmärgil on asjakohane või mitte, oleks ta pidanud lähtuma trahvi lõppsummast.

(1) Nõukogu 7. veebruari 1962. aasta määrus nr 17/62, esimene määrus asutamislepignu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3).

(2) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).

(3) Komisjoni 27. oktoobri 2002. aasta otsus (juhtum COMP/E-1/37.152 — Kuivkrohvplaat) (ELT 2005, L 166, lk 8).