Ei ole nõutav, et põhjendustes oleks täpselt ära toodud kõik asjakohased faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad ELTL artikli 296 ja harta artikli 41 lõike 2 punkti c nõuetele, tuleb hinnata mitte ainult akti sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades. Esiteks on huve kahjustav akt seega piisavalt põhjendatud, kui see on tehtud huvitatud isikule teadaolevas kontekstis, mis võimaldab tal tema suhtes võetud meetme ulatust mõista. Teiseks peab akti põhjenduste täpsuse aste olema proportsioonis materiaalsete võimaluste ja tehniliste tingimuste või tähtaegadega, millest kinni pidades see tuleb teha. Eelkõige ei saa reeglina seisneda vara külmutamise meetme põhjendused ainult üldises ja stereotüüpses formuleeringus. Kui eespool toodud kaalutlustest ei tulene teisiti, peab sellise meetme puhul, vastupidi, olema ära näidatud spetsiifilised ja konkreetsed põhjused, mille tõttu nõukogu leiab, et asjaomased õigusnormid on huvitatud isiku suhtes kohaldatavad.

ELTL artikliga 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktiga c nõutavad põhjendused peavad vastama asjaomase akti laadile ja selle vastuvõtmise kontekstile. Need peavad selgelt ja ühemõtteliselt näitama akti vastu võtnud institutsiooni kaalutlusi, nii et huvitatud isik võiks tutvuda võetud meetme põhjendustega ning pädev kohus saaks teostada kontrolli. Põhjendamise nõuet hinnates tuleb arvestada juhtumi asjaolusid.

Piiravatest meetmetest tingitud ebameeldivused ei ole taotletavate eesmärkidega võrreldes ülemäärased, võttes arvesse esiteks asjaolu, et need meetmed on oma olemuselt ajutised ja tagasipööratavad ega kahjusta seetõttu omandiõiguse „olemust“, ning teiseks, et neist võib teha erandi asjaomaste isikute põhivajaduste, kohtukulude või erakorraliste kulutuste katteks.

Mis puudutab kolmandaks hageja omandiõigusesse sekkumise proportsionaalsust, siis nõuab proportsionaalsuse põhimõte kui liidu õiguse üldpõhimõte, et liidu institutsioonide aktid ei ületaks selle piire, mis on sobiv ja vajalik asjaomaste õigusnormidega taotletavate eesmärkide saavutamiseks. Kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb seega valida kõige vähem piirav meede, ning põhjustatud ebameeldivused ei tohi olla seatud eesmärkidega võrreldes ülemäärased.

Esiteks peab piirang olema ette nähtud seadusega. Teisisõnu peab meetmel olema seaduslik alus. Teiseks peab piirang vastama liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvale eesmärgile. Nende eesmärkide hulgas on ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames taotletavad eesmärgid, mis on esitatud ELL artikli 21 lõikes 2. Kolmandaks ei tohi piirang olla ülemäärane. Ühelt poolt peab piirang olema taotletava eesmärgi seisukohast vajalik ning proportsionaalne. Teiseks ei tohi riivata asjaomase õiguse või vabaduse „olemust“, see tähendab selle sisu.

Otsuse 2014/119 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas artikli 1 lõikes 1 esitatud loetellu kandmise kriteerium (mida on täpsustatud otsusega 2015/143) sätestab, et piiravaid meetmeid võetakse isikute suhtes, kes on „tuvastatud“ riigivara seadusvastase omastamise eest „vastutavana“ – sealhulgas isikud, „kelle suhtes Ukraina ametiasutused on algatanud uurimise“ Ukraina riigile kuuluvate vahendite või vara seadusvastase omastamisega seoses. Seda kriteeriumi tuleb tõlgendada nii, et sellega ei peeta abstraktselt silmas kõiki riigile kuuluvate vahendite seadusvastase omastamise juhtumeid, vaid selliseid riigile kuuluvate vahendite või vara seadusvastase omastamise juhtumeid, mis võivad kahjustada õigusriigi järgimist Ukrainas.

Ehkki nõukogul on ulatuslik kaalutlusõigus seoses üldiste kriteeriumidega, mida peab piiravate meetmete vastuvõtmisel arvestama, nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda või jätta isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis on selle isiku jaoks üksikotsus, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab kõnesoleva otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates väidetud asjaolude kontrollimist, mistõttu kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste abstraktse tõepärasuse hindamisega, vaid käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse põhjendamiseks küllaldaseks, on piisavalt täpselt ja konkreetselt tõendatud.

Nagu ilmneb otsuse 2014/119 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas põhjendustest 1 ja 2, on see otsus võetud vastu Ukraina ametiasutuste toetamise liidu poliitika üldisemas raamistikus, mille eesmärk on soodustada Ukraina poliitika stabiliseerumist. Niisiis vastab see ühise välis- ja julgeolekupoliitika eesmärkidele, mis on eelkõige määratletud ELL artikli 21 lõike 2 punktis b, mille kohaselt liit viib ellu rahvusvahelist koostööd, et tugevdada ja toetada demokraatiat, õigusriiki, inimõigusi ja rahvusvahelise õiguse põhimõtteid.

Vastab tõele, et nõukogu ei saa igal juhul kinnitada Ukraina ametiasutuste järeldusi. Selline tegevus ei oleks kooskõlas hea halduse põhimõttega ega üldisemalt liidu institutsioonide kohustusega järgida liidu õiguse kohaldamise raames põhiõigusi, nagu on märgitud ELL artikli 6 lõike 1 esimeses lõigus koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 lõikega 1. Siiski peab nõukogu juhtumi asjaolusid arvestades hindama vajadust viia läbi täiendavaid kontrolle, eelkõige paluda Ukraina ametiasutustelt täiendavate tõendite esitamist, kui juba esitatud tõendid osutuvad ebapiisavaks või vastuoluliseks. Nimelt ei saa välistada, et nõukogule kas Ukraina ametiasutuste endi poolt või mingil muul viisil edastatud asjaolud panevad selle institutsiooni kahtlema nende ametiasutuste poolt juba edastatud tõendite piisavuses. Seoses asjaomastele isikutele antava õigusega esitada märkused nende põhjenduste kohta, mida nõukogu kavatseb kasutada, et jätta nende nimi kõnealusesse loetellu, võivad need isikud pealegi esitada selliseid tõendeid või koguni õigustavaid tõendeid, mis muudaksid vajalikuks selle, et nõukogu viib läbi täiendavad kontrollid. Ehkki nõukogu ei saa asendada Ukraina õiguskaitseasutuste hinnangut kriminaalmenetluse põhjendatuse kohta enda omaga, ei saa siiski välistada, et eelkõige hageja märkusi silmas pidades võib sellel institutsioonil olla kohustus küsida Ukraina ametiasutustelt selgitusi menetluse aluseks olevate asjaolude kohta.

Kui nõukogu silmnähtavalt poliitiline valik, mis seisneb koostöös Ukraina uute ametivõimudega – mida nõukogu loeb usaldusväärseks –, et võimaldada neil eelkõige saada tagasi riigile kuuluvad vahendid, mida võidi seadusevastaselt omastada, „et tugevdada õigusriigi […] põhimõtteid“ Ukrainas, oleks allutatud tingimusele, et vaatamata asjaolule, et see riik on Euroopa Nõukogu liige ja on ratifitseerinud Euroopa inimõiguste konventsiooni, peab Ukraina riik tagama vahetult pärast režiimi muudatust põhiõiguste kaitse taseme, mis vastab liidus ja selle liikmesriikides pakutavale, siis kahjustataks sisuliselt nõukogu ulatuslikku kaalutlusruumi, mis tal on, et määratleda üldised kriteeriumid, mis piiritlevad nende isikute ringi, kelle suhtes võib võtta piiravaid meetmeid, et toetada neid uusi ametivõime.

Selle ulatusliku kaalutlusõiguse teostamisel peab nõukogul seega olema vabadus otsustada, et pärast režiimi muudatust väärivad Ukraina ametiasutused toetust, kuivõrd nad parandavad demokraatiat ja õigusriigi põhimõtete järgimist Ukrainas, võrreldes seal varem valitsenud olukorraga; ja et üks võimalusi õigusriigi tugevdamiseks ja toetamiseks on külmutada nende isikute vara, kes on tuvastatud Ukraina riigivara seadusvastase omastamise eest vastutavana, kusjuures see mõiste hõlmab pärast 2015. aasta jaanuari akte ka isikuid, kelle suhtes Ukraina ametiasutused on algatanud uurimise seoses riigile kuuluvate vahendite seadusvastase omastamisega või sellele kaasa aitamisega, ja seoses ametiseisundi kuritarvitamisega sellele tegevusele kaasa aitamisega.

Seega, üksnes juhul kui nõukogu poliitiline otsus toetada uut Ukraina režiimi, sealhulgas kõnealustest piiravatest meetmetest tuleneva koostöö vormis, osutuks ilmselgelt ekslikuks, eelkõige seetõttu, et selles riigis rikutakse pärast režiimi muudatust süstemaatiliselt põhiõigusi, võib võimalik kooskõla puudumine Ukraina põhiõiguste kaitse ja liidus eksisteeriva põhiõiguste kaitse vahel avaldada mõju nende meetmete hageja suhtes säilitamise õiguspärasusele.

(vt punktid 173–175)