Kohtuasi C-147/12

ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB

versus

Frank Koot ja Evergreen Investments BV

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hovrätten för Nedre Norrland)

„Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Pädev kohus — Valikuline kohtualluvus „lepingutega seotud asjades” ja „lepinguvälise kahju puhul””

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 18. juuli 2013

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Küsimus, mis on esitatud niisuguses kontekstis, et tarviliku vastuse andmine on välistatud – Küsimused, mis on esitatud ilma piisavalt täpse faktilise ja õigusliku raamistiku kirjelduseta – Vastuvõetamatus

Vt otsuse tekst. (vt punktid 24–26)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 28 ja 29)

Mõiste lepinguväline kahju määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 3 tähenduses hõlmab kõiki hagisid, mille eesmärk on kindlaks teha kostja vastutus ja mis ei ole lepingutega seotud asjad selle määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a tähenduses. Selle kohta olgu märgitud ühelt poolt, et mõistet lepingutega seotud asjad nimetatud määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a tähenduses ei saa mõista nii, et sellega peetakse silmas olukorda, kus pool ei ole võtnud vabatahtlikult teise poole ees mingit kohustust. Nimetatud artikli 5 punkti 1 alapunktis a lepingutega seotud asjades ette nähtud valikulise kohtualluvuse eeskirja kohaldamine eeldab järelikult selle juriidilise kohustuse kindlakstegemist, mille isik on endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja millel põhineb hageja hagi. Teiselt poolt tekib lepinguväline vastutus üksnes juhul, kui kahju ja kahju aluseks oleva sündmuse vahel esineb põhjuslik seos. (vt punktid 32–34)

Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punktis 3 sätestatud mõistet „lepinguväline kahju” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab niisuguseid hagisid, mille on esitanud aktsiaseltsi võlausaldaja ja millega soovitakse panna vastutust selle äriühingu võlgade eest ühelt poolt selle äriühingu juhatuse liikmele ja teiselt poolt selle äriühingu aktsionärile, kuna nad lasksid nimetatud äriühingul oma tegevust jätkata hoolimata asjaolust, et äriühing oli alakapitaliseeritud ja kohustatud alustama likvideerimismenetlust. Selles osas ei saa nõustuda tõlgendusega, mille kohaselt peab nende hagide kvalifitseerimine olema kooskõlas äriühingu võlgade kvalifitseerimisega sõltuvalt olukorrast kas lepingulise või lepinguvälisena. Sellega kaasneks nimelt nende kohtute paljusus, kellele alluks nende hagide lahendamine, milles tõstatatakse asjassepuutuva äriühingu juhatuse liikme või aktsionäri üks ja seesama rikkumine sõltuvalt äriühingu erinevate võlgade – mis võivad olla niisuguste hagide aluseks – olemusest. Niisuguses olukorras on aga läheduse eesmärgiga, mida järgivad määruse nr 44/2001 artikli 5 punktides 1 ja 3 sätestatud valikulise kohtualluvuse eeskirjad, mis põhinevad lepingu või kahju põhjustanud sündmuse toimumise koha ja asja menetleva kohtu vahelisel eriti tihedal seosel, vastuolus see, et selle kohtu kindlaksmääramine, kellele konkreetne vaidlus allub, sõltub asjassepuutuva äriühingu võlgade olemusest. Sellises olukorras ei mõjuta asjaolu, et algne võlausaldaja on asjassepuutuva nõude loovutanud kolmandale isikule, kõnealuse määruse artikli 5 punkti 3 alusel kohtualluvuse kindlakstegemist. (vt punktid 38, 41, 42, 59 ja resolutsiooni punktid 1 ja 3)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 44–47)