ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

Neil asjaoludel otsustas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) (tsiviilasjade osakond)) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas otsus nr 377/2013 rikub liidus kehtivat võrdse kohtlemise üldpõhimõtet, niivõrd kui selles otsuses on [direktiiviga 2003/87] kehtestatud saastekvootide tagastamisega seotud nõuete kohaldamine edasi lükatud seoses lendudega [EMP] riikide ja peaaegu kõikide EMP‑väliste riikide vahel, kuid ei ole kohaldamise edasilükkamist laiendatud lendudele EMP riikide ja Šveitsi vahel? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis milline õiguskaitsevahend tuleb võimaldada Swiss Internationali olukorras olevale kaebajale, kes on tagastanud saastekvoodid lendudelt, mis toimusid 2012. aasta jooksul EMP riikide ja Šveitsi vahel, et ennistada kaebaja olukord, milles ta oleks olnud, kui lende EMP riikide ja Šveitsi vahel ei oleks edasilükkamise kohaldamisalast välja jäetud? Eelkõige: a) Kas registrisse tuleb teha parandus nii, et selles kajastuks väiksem kogus saastekvoote, mille niisugune kaebaja olnuks kohustatud tagastama, kui Šveitsi suunduvad või sealt lahkuvad lennud oleksid kuulunud edasilükkamise kohaldamisalasse? b) Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis millise meetme (kui üldse) peab siseriiklik pädev asutus ja/või siseriiklik kohus võtma tagamaks, et tagastatud täiendavad saastekvoodid antakse niisugusele kaebajale tagasi? c) Kas niisugusel kaebajal on õigus nõuda Euroopa Parlamendilt ja nõukogult ELTL artikli 340 alusel hüvitist kahju eest, mis talle on tekitatud seetõttu, et ta pidi otsuse nr 377/2013 tagajärjel tagastama täiendavaid saastekvoote? d) Kas kaebajale tuleb anda mingil muul kujul hüvitist ja kui, siis millist?“
90

Kuigi asjaolu, et finantssektoris tegutsevate tegevusloaga ühistute osakute tagatisskeem, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on seostatav riigiga ning et viimane koondab riigi vahendeid, ei ole sellisena vaidlustatud, leiavad Arco kontserni äriühingud ja Belgia valitsus siiski, et kolm muud tingimust, mis võimaldavad nimetatud tagatisskeemi kvalifitseerida „riigiabiks“, ei ole täidetud. Nad ei nõustu sellega, et nimetatud skeem annab Arco kontserni äriühingutele valikulise eelise, et see mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust ja kahjustab konkurentsi. Niisiis tuleb selleks, et teha kindlaks, kas komisjonil oli oma 3. juuli 2014. aasta otsuses põhjendatud alus kvalifitseerida see skeem riigiabiks, analüüsida, kas kolm nimetatud tingimust on täidetud.
3

Direktiivi 2007/66, millega muudetakse direktiivi 89/665, põhjendustes 3, 4, 6, 8, 18, 25 ja 27 on märgitud: „(3) Huvitatud isikutega konsulteerimisest ja Euroopa Kohtu praktikast on ilmnenud liikmesriikides kehtiva läbivaatamise korra teatavad nõrgad küljed. Nende nõrkade külgede tõttu ei ole [eelkõige direktiivis 89/665] sätestatud mehhanismidega võimalik alati tagada ühenduse õigusaktide järgimist, eelkõige selle aja jooksul, mil rikkumisi on võimalik veel parandada. […] (4) Üks täheldatud nõrkus on eelkõige tähtaja puudumine, mis võimaldaks tõhusat läbivaatamist lepingu sõlmimisotsuse tegemise ja asjaomase lepingu sõlmimise vahel. See viib mõnikord lepingu väga kiire allkirjastamiseni telliva asutuse või ostja poolt, kes soovib, et vaidlustatud lepingu sõlmimisotsust ei oleks võimalik enam muuta. Et kõrvaldada see puudus, mis on tõsiseks takistuseks asjaomaste pakkujate – st nende, keda ei ole veel lõplikult välistatud – tõhusale õiguskaitsele, tuleks ette näha minimaalne ooteaeg, mille jooksul lepingu sõlmimine on peatatud […] […] (6) Ooteaeg peaks andma asjaomastele pakkujatele piisavalt aega, et tutvuda lepingu sõlmimisotsusega ja hinnata, kas läbivaatamismenetluse algatamine on kohane. Lepingu sõlmimisotsusest teatamisel tuleks asjaomastele pakkujatele edastada asjakohane teave, mis on nende jaoks oluline tõhusa läbivaatamise taotlemisel. […] […] (8) […] Ooteaeg ei ole samuti vajalik, kui ainus asjaomane pakkuja on ühtlasi pakkuja, kellega leping sõlmitakse, ja puuduvad asjaomased kandidaadid. Sellisel juhul puudub pakkumismenetluses teine isik, kes oleks huvitatud teate saamisest ja tõhusat läbivaatamist võimaldava ooteaja kasutamisest. […] (18) Ära hoidmaks tõsiseid rikkumisi seoses ooteaja kohustuse ja automaatse peatamisega, mis on tõhusa läbivaatamise eeltingimused, tuleks kohaldada tõhusaid karistusi. Ooteaja või automaatse peatamise nõudeid rikkudes sõlmitud lepingud tuleks seetõttu tunnistada põhimõtteliselt tühiseks, kui nendega kaasneb [eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114)] selline rikkumine, mis mõjutab läbivaatamist taotleva pakkuja väljavaateid lepingu sõlmimiseks. […] (25) Lisaks sellele tuleb tellivate asutuste ja ostjate otsuste hilisema õiguskindluse tagamiseks kehtestada piisav minimaalne ajavahemik selliste läbivaatamisnõuete aegumiseks, mille eesmärk on tõendada lepingu kehtetust. […] (27) […] Õiguskindlusest tulenevatel põhjustel on lepingu tühiseks tunnistamine võimalik piiratud ajavahemiku jooksul. Sellistest tähtaegadest tuleks kinni pidada.“
17

See kohus leiab, et põhikohtuasja lahend sõltub sellest, kas Interservice’il kui printsipaalil vastavalt tolliseadustiku artiklile 203 tekkinud tollivõla aluseks on S. Horváthi ebaseaduslik käitumine ja temapoolne kelmus. Kúria täpsustab, et kui S. Horváth asjaomase kauba vastu võttis, teadis ta, et see liigub ühenduse välitransiidiprotseduuri alusel, kuid ei veendunud enne selle Viinist Rooma vedamist, et IGAZ Trans või Friedler Spedition on selle tõepoolest esitanud sihttolliasutusele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ka, et põhikohtuasja menetluses ei selgunud, kas kostja teadis, et kaup on ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viidud.
22

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tema menetluses oleva kohtuvaidluse iseärasus on see, et see ei vasta ühelegi juhtumile, mida Euroopa Kohtu praktikas on juba käsitletud seoses määruse nr 44/2001 artikli 5 punktiga 3. Nimelt on algatatud menetluse eesmärk lõpetada Prantsusmaal asuvale ja internetimüügi veebisaiti käitavale volitatud turustajale väidetava kahju tekitamine, mis tuleneb asjaolust, et rikutakse valikturustuslepingus ette nähtud keeldu müüa tooteid edasi väljaspool valikturustusvõrku, kuhu turustaja kuulub, ja turul tehakse müügipakkumisi erinevatel Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel.
70

Nagu ka kohtujurist on oma ettepaneku punktis 56 märkinud, tuleneb direktiivi 2001/42 artikli 2 punkti a esimeses taandes ja artikli 3 lõikes 3 kasutatud sarnasest sõnastusest ja ka süstemaatilisest seosest, et mõistel „kohalik tasand“ on nendes kahes sättes sama tähendus, see tähendab et kohaliku tasandi all on mõeldud asjaomase liikmesriigi haldustasandit.
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) artikli 2 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline kollektiivleping, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt kohaldatakse töötajale, kelle õpingute aega võetakse tema palgajärkudesse liigitamisel arvesse, palgaastmestiku esimesest palgajärgust teise palgajärku tõusmise tähtaja pikendamist, kuna tähtaja pikendamist kohaldatakse kõikidele töötajatele, kelle õpingute aega on arvesse võetud, sealhulgas tagasiulatuvalt nendele, kes on juba kõrgematesse palgajärkudesse tõusnud.
68

Sellega seoses tuleb meenutada, et otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus sätestatud õiguste järkjärgulise omandamise süsteem taotleb kahte eesmärki. Enne kui esialgne kolmeaastane periood on lõppenud, on nimetatud sätte eesmärk võimaldada võõrtöötaja pereliikmetel viimase juures elada, et soodustada sel viisil perekonna taasühinemise kaudu vastuvõtvasse liikmesriiki seaduslikult integreerunud Türgi päritolu töötaja töötamist ja elamist. Sama sätte teine eesmärk on tugevdada Türgi päritolu võõrtöötaja perekonna jätkusuutlikku lõimumist vastuvõtvasse liikmesriiki, andes asjaomasele pereliikmele pärast kolme aastat seaduslikku elamist võimaluse ise tööturule siseneda. Selliselt taotletav peamine eesmärk on tugevdada nimetatud pereliikme positsiooni, kes on selleks ajaks vastuvõtvasse liikmesriiki juba seaduslikult integreerunud, andes talle kõnealuses riigis vahendid oma vajaduste rahuldamiseks ja endale seega võõrtöötajast sõltumatu olukorra loomiseks (kohtuotsus, 19.7.2012, Dülger, C‑451/11, EU:C:2012:504, punktid 38–40 ja seal viidatud kohtupraktika).
84

Teiseks väidavad Maxcom ja komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused on vastuolulised. Esmalt toob Maxcom välja, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 98 ja 99 esitatud järelduste vastu kõnelevad teist väidet puudutavad Üldkohtu järeldused, eelkõige nimetatud kohtuotsuse punktides 131 ja 135 toodud kaalutlused, milles Üldkohus märkis kõigepealt, et City Cycle’i esitatud teave on puudulik, ning lükkas siis tagasi kriitika, et nõukogu rikkus alusmääruse artiklit 18, proportsionaalsuse põhimõtet ja põhjendamiskohustust seoses tuvastusega, et City Cycle ei teinud koostööd. Teisena märgib komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse punktist 97 ilmneb, et tõendid, mille City Cycle esitas, ei kinnita, et ta oli tõepoolest Sri Lanka päritolu eksportija või et ta vastab alusmääruse artikli 13 lõikes 2 kehtestatud kriteeriumidele. Komisjonil tekib sellega seoses küsimus, kuidas saavad need tõendid, kui need kinnitavad, et City Cycle tegeleb kõrvalehoidmisega kokkupanemise abil, mitte tõendada, et ta on seotud ka lähetamisega. Kolmandana heidab komisjon Üldkohtule ette seda, et viimane esiteks kinnitas, et nõukogul puudusid mis tahes tõendid City Cycle’i lähetamisega seotuse kohta, ning teiseks seda, et väga suur hulk kättesaadavaid andmeid võimaldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 131 järeldada, et City Cycle tegeles kõrvalehoidmisega.
70

Nende argumentidega vaidlustavad Maxcom, nõukogu ja komisjon Üldkohtu põhistuskäigu, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 95–105. Üldkohus otsustas neis punktides, et nõukogu kaudsed tõendid ei olnud piisavad, järeldamaks vaidlusaluse määruse põhjenduses 62, et Chin Hauril ei olnud liitu suunatud ekspordi mahu põhjendamiseks piisavat tootmisvõimsust ning et seetõttu tegeles apellant lähetamisega. See järeldus põhineb kahel tuvastatud asjaolul. Esiteks analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 96–102 üksikasjalikult nõukogu käsutuses olnud kaudseid tõendeid ning tuvastas selle tulemusel, et need tõendid ei kinnita lähetamisega tegelemist. Teiseks märkis Üldkohus kohtuotsuse punktis 103, et nõukogu on oma põhistuskäigu rajanud samuti asjaolule, et Chin Haur ei esitanud tõendeid selle kohta, et ta on tõepoolest Indoneesia tootja või et ta vastab algmääruse artikli 13 lõikes 2 ette nähtud kriteeriumidele. Ent Üldkohtu sõnul ei saa sellest järeldusest tuletada, et Chin Haur tegeles lähetamisega.
74

Seega tuleb tõdeda, et muud Prantsuse Vabariigi argumendid ei saa vaidlustatud kohtuotsust kahtluse alla seada ning need tuleb tagasi lükata kui alusetud. Samuti on see argumendiga, milles ta leiab, et Üldkohus moonutas tema argumentatsiooni, leides, et ta oli väitnud, et määruse nr 1975/2006 artiklid 10 ja 14 ei kehtestanud kohustust kohapealseid kontrolle läbi viia, samas kui tema oli seisukohal, et need sätted ei kehtestanud kohustust selliste kontrollide käigus loomi loendada. Tagasi tuleb lükata ka argument, milles ta kinnitab, et vastupidi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 toodule ei ole ta väitnud, et halduskontrollide täielikkus muutis loomade loendamise kohapeal üleliigseks.
17

Neil asjaoludel otsustas Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas direktiivi 2004/48 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et autori varaliste õiguste omajal, kelle õigusi on rikutud, on võimalik nõuda talle tekitatud kahju hüvitamist üldpõhimõtete alusel või nõuda niisuguse summa maksmist, mille suurus vastab kahekordsele või autoriõiguse süülise rikkumise korral kolmekordsele nõuetekohasele tasule, ilma et oleks vaja tõendada kahju ning põhjuslikku seost autoriõiguse rikkumise esemeks oleva asjaolu ja tekkinud kahju vahel, samas kui direktiivi 2004/48 artikkel 13 näeb ette, et kohus teeb otsuse kahjutasu kohta, lähtudes artikli 13 lõike 1 punktis a nimetatud aspektidest, ja et kohus saab asjakohastel juhtudel üksnes alternatiivina määrata kindlasummalise kahjutasu direktiivi artikli 13 lõike 1 punktis b nimetatud tegureid arvestades? Kas direktiivi 2004/48 artikli 13 alusel on kannatanud osapoole nõudmisel võimalik määrata kindlasummaline kahjutasu, mille suurus on ette teada ja mis vastab kahekordsele või kolmekordsele nõuetekohasele tasule, arvestades, et direktiivi põhjendus 26 täpsustab, et direktiivi eesmärk ei ole kehtestada karistuslikke kahjuhüvitisi?“
70

Veel on oluline tõdeda, et kuigi liidu seadusandja täpsustas raamotsuse artikli 23 lõikes 5 sõnaselgelt, et kui artikli 23 lõigetes 2–4 osutatud tähtaegade möödumisel on tagaotsitav ikka veel vahi all, tuleb ta vabastada, siis ei andnud seadusandja nende tähtaegade möödumisele mingeid muid tagajärgi ega näinud sugugi ette, et see võtaks asjaomastelt ametiasutustelt võimaluse leppida raamotsuse artikli 23 lõike 1 kohaselt kokku üleandmispäev või et see vabastaks vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohustusest Euroopa vahistamismäärus täita (vt analoogia alusel kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punkt 38).
17

Direktiivi artikkel 44 „Muudatused raamlepingu tingimustes“ sätestab: „1. Ettepanekud raamlepingu tingimuste ning artiklis 42 sätestatud teabe ja tingimuste muutmiseks teeb makseteenuse pakkuja artikli 41 lõikes 1 ette nähtud korras hiljemalt kaks kuud enne muudatuste kavandatavat kohaldamisaega. Vajaduse korral vastavalt artikli 42 lõike 6 punktile a peab makseteenuse pakkuja makseteenuse kasutajat teavitama sellest, et makseteenuse kasutaja loetakse nende muudatustega nõustunuks, kui ta ei ole makseteenuse pakkujale teatanud enne muudatuste jõustumise kavandatud kuupäeva, et ta ei ole nendega nõus. Sellisel juhul täpsustab makseteenuse pakkuja, et makseteenuse kasutajal on õigus raamleping enne muudatuste kohaldamise kavandatud kuupäeva viivitamata ja tasuta lõpetada. 2. Intressimäärade või vahetuskursside muudatusi võib kohaldada viivitamata ja ette teatamata, tingimusel et selline õigus on raamlepingus kokku lepitud ning muudatused tuginevad alusintressimäärale või aluskursile, mis on kokku lepitud kooskõlas [artikliga 42]. Makseteenuse kasutajat teavitatakse igast intressimäära muudatusest esimesel võimalusel vastavalt artikli 41 lõikes 1 sätestatud korrale, välja arvatud juhul, kui osapooled on kokku leppinud erineva teabe esitamise või kättesaadavaks tegemise viisi või sageduse. Makseteenuse kasutajatele kasulikumaid intressimäärade ja vahetuskursside muudatusi võib siiski kohaldada ette teatamata. […]“
Kuigi raamotsuse 2008/909 artikli 28 lõike 2 sõnastus ei ole ühemõtteline, räägib selles sättes tehtud viide „lõplik kohtuotsus“ pigem niisuguse tõlgenduse kasuks, mille kohaselt on selle sättega mõeldud kriminaalmenetluses tehtud viimast lahendit, millega süüdimõistetu lõplikult süüdi mõistetakse. Seda tõlgendust kinnitab raamotsuse artikli 1 punktis a sätestatud termini „kohtuotsus“ määratlus. Asjaolu, et nii see artikkel kui ka artikli 28 lõige 2 näevad ette, et kõnealune kohtuotsus on „jõustunud“, rõhutab, et viimati nimetatud sätte kohaldamisel on eriti tähtis asjaolu, et see kohtuotsus ei ole enam vaidlustatav, ja järelikult on tähtis see kuupäev, mil kohtuotsus sellise staatuse sai.
39

Sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb selleks, et hinnata juriidilisest isikust tööandja poolse pettuse või ilmse hooletuse esinemist, lähtuda mitte üksnes tööandjast endast, vaid arvesse tuleb võtta ka selle töötaja või nende töötajate tegevust, kes täites küll oma tööandja antud ülesannet, mille raames nad tegutsesid oma vastavate töökohustuste osas oma tööandja nimel ja arvel, tõid kauba ebaseaduslikult liidu tolliterritooriumile.
68

Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et määruse nr 178/2002 artikleid 6 ja 7 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised nagu põhikohtuasjas vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad valmistada, töödelda või turule viia aminohappeid sisaldavat toidulisandit, kui siseriiklik ametiasutus, kellel on selles suhtes kaalutluspädevus, ei tee selleks erandit, ning kui need õigusnormid põhinevad vaid teatavaid aminohappeid puudutaval riskianalüüsil, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. Nimetatud artikleid tuleb igal juhul tõlgendada nii, et nendega on sellised siseriiklikud õigusnormid vastuolus, kui need õigusnormid näevad ette, et neis sätestatud keelust võib teha vaid ajutisi erandeid ka juhul, kui aine ohutus on tuvastatud.
21

Maksuhaldur väidab eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et arvestades Euroopa Kohtu 16. septembri 2008. aasta otsust Isle of Wight Council jt (C‑288/07, EU:C:2008:505), tuleks käibemaksudirektiivi artikli 13 lõike 1 teist lõiku tõlgendada nii, et konkurentsimoonutuste esinemist eeldatakse ka siis, kui asjaomased tegevusalad ei ole omavahel konkureerivad. Maksuhaldur väidab, et kui tegemist on ühe ja sama tegevusalaga, esineb praktikas ümberlükkamatu eeldus, et kui üht käsitatakse maksustatavana ja teist mitte, on see vastuolus neutraalse maksustamise põhimõttega ja see põhjustab olulist konkurentsi moonutamist.
47

Kolmandaks vastab tõele see, et kuigi kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi peamine eesmärk on märkimisväärselt vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid, on üks alameesmärkidest siseturu terviklikkuse ja konkurentsitingimuste säilitamine (vt selle kohta kohtuotsused, 29.3.2012, komisjon vs. Eesti, C‑505/09 P, EU:C:2012:179, punkt 79, ja 22.6.2016, DK Recycling und Roheisen vs. komisjon, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, punktid 49 ja 50). Kuid nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 49, esineb objektiivne erinevus kasvuhoonegaase atmosfääri laskva käitaja ja niisuguse käitaja vahel, kes väldib selliseid heiteid nii, et osa tekkinud süsinikdioksiidist muundatakse keemiliselt uueks, stabiilseks kemikaaliks, milles süsinikdioksiid on seotud. Seega kui kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemis kaasneb sellise erinevusega tagajärg, et teisena nimetatud käitaja võib endale jätta rohkem lubatud heitkoguse ühikuid kui esimene käitaja, siis ei saa seda ainuüksi seetõttu pidada nende kahe käitaja vahelist konkurentsi moonutavaks.
38

Selles kontekstis ning arvestades, et ühelt poolt ei välista tolliseadustiku artikli 236 lõige 1 ega artikkel 241 intresside arvestamist põhikohtuasjas kõne all olevaga sarnases olukorras ja et teiselt poolt maksti kõnealused dumpinguvastased tollimaksud tagasi seetõttu, et Euroopa Kohus tühistas määruse, mille alusel need maksud olid sisse nõutud, ja seega seetõttu, et nende sissenõudmine ei olnud liidu õigusega kooskõlas – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, tuleb asuda seisukohale, et nende tollimaksude summale, mille pädev siseriiklik tolliasutus asjaomasele ettevõttele tagasi maksis, tuleb lisada vastavad intressid.
12

Direktiivi 2006/112 artikkel 318 sätestab: „1. Liikmesriigid võivad maksu kogumise menetluse lihtsustamiseks ette näha pärast käibemaksukomiteega konsulteerimist, et teatavate tehingute või teatavat liiki maksukohustuslike edasimüüjate puhul määratakse kasuminormi maksustamise korra alusel toimuvate kaubatarnete maksustatav väärtus kindlaks igaks maksustamisperioodiks, mille kohta maksukohustuslik edasimüüja peab esitama artiklis 250 nimetatud käibedeklaratsiooni. Esimeses lõigus nimetatud võimaluse kasutamisel on nende kaubatarnete maksustatav väärtus, mille suhtes kohaldatakse sama käibemaksumäära, maksukohustusliku edasimüüja kogukasuminormi ja selle kasuminormiga seotud käibemaksu summa vahe. 2. Kogukasuminorm võrdub järgmiste summade vahega: a) kasuminormi maksustamise korra alusel maksustamisperioodil maksukohustusliku edasimüüja teostatud kaubatarnete kogusumma; see on müügihindade kogusumma; b) artiklis 314 nimetatud selliste kaubaostude kogusumma, mis maksukohustuslik edasimüüja on maksustamisperioodil sooritanud; see on ostuhindade kogusumma. 3. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lõikes 1 nimetatud maksukohustuslikud edasimüüjad ei saaks põhjendamatut kasu ega kannaks põhjendamatut kahju.“
28

Eelnimetatud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2004/48 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellisele olukorrale nagu põhikohtuasjas käsitletav, kus hageja taotleb pärast sellise hagi kohta tehtud kohtuotsuse jõustumist, mis päädis intellektuaalomandi õiguste rikkumise tuvastamisega, eraldiseisvas menetluses teavet asjaomaseid õigusi rikkuvate kaupade või teenuste päritolu ja levitamisvõrgustike kohta.
51

Tuleb siiski rõhutada, et asjaolu, et sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis piiravad maksuvähendusest kasusaamise üksnes ühe tööstussektoriga, ei ole vastuolus direktiivi 2003/96 artikli 17 lõikega 1, nagu tuleneb sama direktiivi artikli 26 lõikest 2, ilma et see välistaks küsimust, kas need õigusnormid kujutavad endast riigiabi. Siiski ei ole see küsimus, nagu ka eelotsusetaotluse esitanud kohus on sõnaselgelt avaldanud, käesoleva eelotsusetaotluse objekt.
153

Olgu meenutatud, et esiteks on ainult Üldkohus pädev tuvastama ja hindama fakte ning põhimõtteliselt uurima tõendeid, millele ta faktide tuvastamisel tugineb. Nimelt, kui vastavad tõendid on kogutud nõuetekohaselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskohustust ja tõendite kogumist puudutavaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. See hinnang ei ole seega iseenesest õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks kontrollida, välja arvatud juhul, kui tegemist on tõendite moonutamisega (vt eelkõige kohtuotsused, 30.5.2013, Quinn Barlo jt vs. komisjon, C‑70/12 P, ei avaldata, EU:C:2013:351, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16.6.2016, Evonik Degussa ja AlzChem vs. komisjon,C‑155/14 P, EU:C:2016:446, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks peab niisugune moonutamine selgelt nähtuma toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hinnata (kohtuotsus, 16.6.2016, Evonik Degussa ja AlzChem vs. komisjon,C‑155/14 P, EU:C:2016:446, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
59

Sellega seoses on oluline märkida, et käesolev kohtuasi erineb nii mitmestki aspektist teistest kohtuasjadest, mida Euroopa Kohus on praeguseni menetlenud ÜKP valdkonnas. Esiteks ei ole kõnealust kahte kalaliiki võimalik palja silmaga eristada pärast seda, kui kalade pea on eemaldatud ja nad on külmutatud. Teiseks on liidu seadusandja käsutuses olnud teaduslikes nõuannetes viidatud võimalusele, et peamiselt ainult ühe liikmesriigi, st Hispaania Kuningriigi registreeritud põhja-pikksaba suuremahuline püük oli tegelikult kalju-tömppeakala püük, mis registreeriti ekslikult põhja-pikksaba püügina. Lõpetuseks ei töötanud nõukogu välja uut lubatud kogupüüki põhja-pikksaba kohta ega eraldanud seega uusi kalapüügivõimalusi, vaid piirdus üksnes 2015. ja 2016. aasta jaoks nende kahe liigi kohta ühise lubatud kalapüügi kehtestamisega.
32

Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esitatud küsimustele tuleb vastata, et direktiivi 2011/83 artiklis 21 viidatud mõistet „põhitariif“ tuleb tõlgendada nii, et tasu kõne eest, mis on seotud sõlmitud lepinguga ja mis on tehtud kaupleja hallatud abitelefoniliinile, ei tohi olla suurem tavalisele geograafilisele laua‑ või mobiiltelefoninumbrile helistamise tasust. Kui sellest piirangust on kinni peetud, ei oma tähtsust asjaolu, kas kaupleja teenib mittegeograafilist abitelefoniliini kasutades kasumit või mitte.