ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
HB 3. oktoobril 2016 esitatud apellatsioonkaebus Avaliku Teenistuse Kohtu 21. juuli 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas F-125/15: HB versus komisjon

(Kohtuasi T-706/16 P)

(2016/C 454/52)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: HB (Schweich, Saksamaa) (esindajad: advokaadid S. Orlandi ja T. Martin)

Teine menetluspool: Euroopa Komisjon

Nõuded

Apellant palub Üldkohtul:

— tühistada Avaliku Teenistuse Kohtu otsus kohtuasjas F-125/15: HB vs. komisjon; tehes kohtuasjas ise otsuse

— tühistada otsus jätta apellant 2014. aasta edutamise raames edutamata;

— mõista komisjonilt apellandi kasuks välja 15 000 eurot mittevaralise kahju eest;

— mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant kolm väidet, et Avaliku Teenistuse Kohus on rikkunud mitmeid õigusnorme.

Esiteks leiab apellant, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus õigusnormi, kui ta asus seisukohale, et ametisse nimetav asutus tegelikult teostas teenete võrdlevat hindamist, see tähendab objektiivsel ja võrdsel alusel hindamist, samas kui ametisse nimetav asutus piirdus apellandi 2013. aasta teenete arvestamata jätmisega, kuna 2013. aasta hindamisaruanne hinnangut ei sisaldanud, ilma et ametisse nimetav asutus oleks püüdnud leida võrreldavaid teabeallikaid või teavet.

Teiseks on apellant seisukohal, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et 2013. aasta hindamisaruandes hinnangu puudumine on apellandile süüks pandav ning et see, et ta ei vaidlustanud seda personalieeskirjades ette nähtud tähtaja jooksul, takistab ametisse nimetaval asutusel apellandi teenete hindamist nimetatud aastal.

Kolmandaks rikkus Avaliku Teenistuse Kohus apellandi arvates õigusnormi, leides et apellant ei tõendanud asjaolusid, mis lubaksid eeldada soo alusel diskrimineerimist, samas kui viimase hindamisaruanne ei sisalda mingit sisulist hinnangut, ja seda üksnes seetõttu, et ta põhjendatult puudus pikka aega rasedus- ja sünnituspuhkuse ja tema raseduse tüsistustega seotud haiguspuhkuse tõttu.
1.

Esimene väide, et on tehtud ilmne viga neljast kriteeriumist kolme hindamisel, kuna tagatist loeti riigiabiks. Sellega seoses kinnitab ta, et komisjon tegi vea, kui ta järeldas, et Valencia FC oli rahalistes raskustes, tuginedes infokildudele ja jättes arvestamata jalgpalliklubide spetsiifilise ärimudeli, tuginedes mängijate raamatupidamisväärtusele, mitte aga nende tegelikule turuväärtusele, ja jättes analüüsimata elujõulisuse kava, mis igal hetkel tugines realistlikel eeldustel. Teiseks tegi komisjon vea, kuna ta järeldas, et tagatis hõlmas enam kui 80 % laenuvõimalustest; ja kolmandaks eksis komisjon, kui ta hindas üldise intressimäära arvutamisel laenuvõimaluste turuväärtust.
3.

Kolmas väide, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel on EKP rikkunud õigusnorme seoses eelkõige järgmiste asjaoludega: — finantsvõimenduse puudumine Banque Postale’i koondatud säästuhoiuste valdkonnas; — väidetav maksete tasumata jätmise risk Caisse des dépôts et consignations’i ja Prantsuse riigi poolt; — väidetav tegevusrisk Banque Postale’i koondatud säästuhoiuste kogumisel.
1.

Esimene väide, et on rikutud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013, ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT L 347, lk 549), artikli 41 lõike 2 punkti b. See väide koosneb kahest osast. — Väite esimese osa kohaselt on Prantsusmaa ametiasutused pärast komisjoniga konsulteerimist koostatud tegevuskavas, millele on vaidlustatud otsuses viidatud, toodud selged arengunäitajad täiel määral saavutanud. — Väite teise osa kohaselt põhineb vaidlustatud otsus asjaoludel, mida ei olnud tegevuskavas ette nähtud.
4.

Neljanda väite kohaselt on tehtud viga valikulisuse hindamisel, mis on vajalik vaidlusaluse korra kvalifitseerimiseks riigiabina ELTL artikli 107 lõike 1 ja määruse nr 2015/1589 artikli 1 punkti a tähenduses, samuti on tehtud hindamisviga vaidlusaluse korra mehhanismide analüüsimisel.
1.

Esimene väide, et apellantide esimese väite tagasilükkamisel põhjendamatuse tõttu on rikutud õigusnormi. Apellandid väidavad, et Avaliku Teenistuse Kohus on teinud seoses nende esimese väitega neli peamist viga: — esiteks asus Avaliku Teenistuse Kohus kehtiva kohtupraktikaga vastuolus seisukohale, et ta ei pea kontrollima ametisse nimetava asutuse tegevust, kui ametisse nimetav asutus kinnitab, et ta on oma õiguslikest kohustustest kinni pidanud; — teiseks tegi Avaliku Teenistuse Kohus vea, kui ta lükkas tõendina tagasi ühise järelevalvekomitee raporti ja ei arvestanud tõhusalt sellega, et ametisse nimetava asutuse kasutatud teabeallikates leiti tõendatult, et olukorrad ei ole võrreldavad; — kolmandaks ignoreeris Avaliku Teenistuse Kohus valesti ja põhjendamata apellantide esitatud argumenti ja tõendeid ametisse nimetava asutuse grammatilise hindamismetoodika matemaatilise kontrollimise kohta ning kogu nende esimese väite esimest osa; — neljandaks tegi Avaliku Teenistuse Kohus vea, kui ta eeldas, et tõhusa teenete võrdleva hindamise puudumine ei saa viia edutamisotsuse tühistamiseni.
1.

Esimene väide, et apellandi esimese väite tagasilükkamisel põhjendamatuse tõttu on rikutud õigusnormi. Apellant väidab, et Avaliku Teenistuse Kohus on teinud seoses tema esimese väitega neli peamist viga: — esiteks asus Avaliku Teenistuse Kohus kehtiva kohtupraktikaga vastuolus seisukohale, et ta ei pea kontrollima ametisse nimetava asutuse tegevust, kui ametisse nimetav asutus kinnitab, et ta on oma õiguslikest kohustustest kinni pidanud; — teiseks tegi Avaliku Teenistuse Kohus vea, kui ta lükkas tõendina tagasi ühise järelevalvekomitee raporti ja ei arvestanud tõhusalt sellega, et ametisse nimetava asutuse kasutatud teabeallikates leiti tõendatult, et olukorrad ei ole võrreldavad; — kolmandaks ignoreeris Avaliku Teenistuse Kohus valesti ja põhjendamata apellandi esitatud argumenti ja tõendeid ametisse nimetava asutuse grammatilise hindamismetoodika matemaatilise kontrollimise kohta ning kogu tema esimese väite esimest osa; — neljandaks tegi Avaliku Teenistuse Kohus vea, kui ta eeldas, et tõhusa teenete võrdleva hindamise puudumine ei saa viia edutamisotsuse tühistamiseni.
—

Hageja väidab, et vaidlustatud meede on vastutasu Arfea poolt avaliku teenuse kohustuse täitmise eest ja et see on võetud Itaalia kohtute jõustunud otsuste täimiseks ning et tegemist ei ole „riigiabiga“ EL toimimise lepingu viidatud sätte tähenduses.
4.

Neljas väide, et on rikutud mõistliku aja, hea usu ja hea halduse põhimõtet selles osas, milles kostja väidetud faktilised asjaolud hageja suhtes ulatuvad aastatesse 2001 ja 2003, ehk et need asjaolud on aset leidnud 14 ja 12 aastat enne vaidlustatud otsust.
—

Esimene väide, et komisjon on rikkunud ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna ta on rikkunud materiaalõigusnorme ja teinud ilmselge hindamisvea, kui ta tõlgendas ja kohaldas võrdlusraamistikku selle hindamisel, kas APA annab valikulise eelise.
2.

Teine väide, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet. Hageja on seisukohal, et kui eeldada, et ettepanek lükati tagasi vormivigade tõttu, tuleb vaidlustatud akt tühistada, sest see on vastuolus liidu õiguses tunnustatud proportsionaalsuse ja hea halduse põhimõtetega.
4.

Neljas väide, et kuna Euroopa Komisjon järeldas, et Hiinast pärit dumpinguhinnaga impordi tõttu on liidu tootmisharu kandnud olulist kahju, siis on komisjon rikkunud määruse (EL) 2016/1036 artikli 3 lõiget 2 ja artikli 3 lõiget 6 (ning teise võimalusena artikli 6 lõiget 7).
ET Euroopa Liidu Teataja C 462/33

13. oktoobril 2016 esitatud hagi – VFP versus komisjon

(Kohtuasi T-726/16)

(2016/C 462/43)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Vlaamse Federatie van Persverkopers VZW (VFP) (Antwerpen, Belgia) (esindajad: advokaadid P. de Bandt, J. Dewispelaere ja J. Probst)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada hagi vastuvõetavaks;

— tühistada Euroopa Komisjoni 3. juuni 2016. aasta otsus riigiabi SA.42366 (2016/N) – Belgia – Riigi toetus bpost’ile avaliku teenuse osutamise eest aastatel 2016-2020 (1);

— saata kohtuasi täiendavaks uurimiseks ja uue otsuse tegemiseks tagasi komisjonile;

— mõista hageja kohtukulud välja komisjonilt; ning

— teha õigusemõistmise huvides muid või täiendavaid toiminguid.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjendamiseks esitab hageja üheainsa väite, mille kohaselt Euroopa Komisjon rikkus tema menetluslikke õigusi, kui ta võttis vastu vaidlustatud otsuse, mitte ei algatanud ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlikku menetlust.

Hageja selgitab oma väites, et kuna komisjonil tekkis tõsiseid raskusi, mis puudutab üldist majandushuvi pakkuva ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise teenuse eest makstava toetuse võimalikku kokkusobivust siseturuga, siis oli tal õigusnormidest tulenev kohustus võtta vastu otsus ametliku uurimismenetluse algatamiseks. Hageja üks väide on jagatud neljaks alaosaks. Konkreetsemalt on väidetud, et tõsiste raskuste olemasolu nähtub ühtelangevate tõendite kogumist, mis puudutab: (i) esialgse uurimise kestust ja abi andmise erilisi asjaolusid (väite esimene alaosa); (ii) asjaolu, et analüüs, mille komisjon tegi tunnustatud ajalehtede ja ajakirjade kättetoimetamise üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks kvalifitseerimise kohta, oli puudulik (väite teine alaosa); (iii) tõsiasja, et analüüs, mille komisjon tegi üldist majandushuvi pakkuvast ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise teenusest kasu saajate kohta, oli puudulik (väite kolmas alaosa); ning (iv) asjaolu, et komisjoni analüüs konkurentsi moonutamise ja kaubanduse arendamise kohta oli puudulik ja ebapiisav (väite neljas alaosa).

(1) ELT C 341, lk 5.
1.

Esimene väide puudutab teist ajavahemikku, mil hageja töötas abiteenistujana, ning selle väite kohaselt on vaidlustatud otsus tehtud olematul õiguslikul alusel, sest ei komisjoni 7. aprilli 2004. aasta järeldus 229/04, Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade VIII lisa artikli 4 lõige 1 ega kohtupraktika ei näe ette institutsiooni vahetamist käsitlevat tingimust. Seetõttu on see vaidlustatud akti osa õigusvastane ja tuleb tühistada.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsus, millega ei antud luba tutvuda soovitud teabega EKP nõukogu otsustes, tuleb tühistada põhjusel, et vaidlustatud otsuses on rikutud põhjendamiskohustust.
1.

Esimene väide, et dumpinguvastase alusmääruse (EL) 2016/1036 artikli 10 lõike 4 punktis c sätestatud importija „teadlikkuse“ tingimuse tõlgendamine ja kohaldamine on vale ja õigusvastane. — esimene osa, et dumpinguvastase alusmääruse (EL) 2016/1036 artikli 10 lõike 4 punktis c sätestatud importija „teadlikkuse“ tingimusele määruses (EL) 2016/1329 („vaidlustatud määrus“) antud tõlgendus on vale ja õigusvastane. — teine osa, et dumpinguvastase alusmääruse (EL) 2016/1036 artikli 10 lõike 4 punktist c, võttes arvesse EL-i õiguse ja WTO dumpinguvastase lepingu väljakujunenud tõlgendamispraktikat, nähtub, et selleks et teha kindlaks, kas selline tingimus on täidetud, peab komisjon hindama importija tegelikku teadlikkust.
2.

Teine väide, et on rikutud personalieeskirjade artiklit 42c, personaliteadet nr 71/15, mis käsitleb teabe andmist personalieeskirjade artikli 42c rakendamise kohta, ning et põhjendused, mille tulemusel on hageja puhkusele saadetud, on faktiliselt ja õiguslikult ilmselgelt ebatäpsed ja nõuetevastased.
3.

Kolmas väide, mis on esitatud kolmanda võimalusena, et oletatavat abi on valesti arvutatud.
1.

Esimene väide, mille kohaselt vaidlusalune otsus on võetud vastu volitusi ületades. Hageja väidab, et Euroopa Keskpank (EKP) on pädev üksnes kontrollima niisuguste tingimuste täidetust – konkreetse rakendamise eesmärgil, ilma neid võimendamata ega nende asjakohasust hindamata –, mis on nõutud, et krediidiasutuse suhtes saaks kohaldada finantsvõimenduse määra arvutamisel erandit eeskirjadest, mille komisjon on vastavalt tal olevale ainupädevusele selleks lõplikul ja täpsel kujul ette näinud delegeeritud määruses, mis on mõeldud arvesse võtma Euroopa Liidu pangandus- ja finantsmaastiku erisusi.
1.

Esimene väide, et rikutud on Euroopa Parlamendi kodukorra artiklit 166, Euroopa Liidu kodanike sõna- ja väljendusvabadust, arvestades erilist asjaolu, et vaidlusaluse avalduse tegi Euroopa Parlamendi liige oma ametiülesannete täitmisel Euroopa Liidu institutsiooni ruumides, ning Euroopa Liidu institutsioonide aktide põhjendamise põhimõtet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 6/52

1. novembril 2016 esitatud hagi – Pilla versus komisjon ja EACEA

(Kohtuasi T-784/16)

(2017/C 006/65)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Rinaldo Pilla (Venafro, Itaalia) (esindaja: advokaat A. Silvestri)

Kostja: Euroopa Komisjon; Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Rakendusamet

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— peatada pooleliolev valikumenetlus ja tühistada tervikuna Euroopa Komisjoni hariduse ja kultuuri peadirektoraadi 2. septembri 2016. aasta otsus Ref. Ares 2016 4930111, millega Rinaldo Pilla jäeti rahastamisprojektist kõrvale, kuna sellega on seadust jämedalt rikutud, ja teise võimalusena tühistada valik täielikult, kuna see on seaduse rikkumise tõttu õigusvastane;

— juhul kui kohus peaks hagiavalduse nõuetest hoolimata Rinaldo Pilla taotluse sobivuse siiski tuvastamata jätma, mõista kostjatelt hageja kasuks välja hüvitis võimaluse kaotamisest tingitud kahju eest, mis on tekitatud alusetu ja põhistamata jäetud kõrvalejätmisega Euroopa rahastamisprojektist, esimese võimalusena summas 1 050 000,00 eurot ja teise võimalusena summas 400 000,00 eurot.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas asjas on esitatud hagi otsuse peale jätta hageja välja ELi rahastamisvahendite saajateks valitavate isikute hulgast (Call for proposals EAC/S05/2016, Support for a preparatory action to create en EU Festival Award and an EU Festival Label in the field of Culture: EFFE (Europe for Festivals – Festivals for Europe)).

Hagi põhjenduseks esitab hageja kaks väidet.

1. Esimene väide: seadust on jämedalt rikutud, mis puudutab Euroopa Komisjoni 6. mai 2013. aasta soovituste 2003/361/EÜ lisa I osa ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT 2013 L 347, lk 320), artikli 2 punkti 28 ning nõukogu 17. detsembri 2013. aasta prognoosi, samuti 2016. aasta stabiilsusseaduse artikli 1 lõiget 821. — Hagiavalduse esimest väidet põhjendades väidab hageja, et vaba elukutse esindaja, isegi kui ta ei ole astunud ühtegi kutseorganisatsiooni, on struktuurifondide kasutamisel võrdsustatud ettevõtjaga, olenemata tema õiguslikust vormist. Vabade elukutsete esindajad võivad saada fondi vahendeid teadusuuringuteks ning innovatsiooniks kultuuri ja tööstuse valdkonnas. Hageja väitel ei ole vaidlustatud otsuses arvesse võetud 2016. aasta stabiilsusseadust, millega on üle võetud EL 2013. aasta soovitused ja kus on lõplikult selgeks tehtud, et vabade elukutsete esindajad on ettevõtjatega võrdsustatud. Hagejat, kes on vaba elukutse esindaja ja vaba elukutse esindajana käibemaksukohustuslasena registreeritud, tuleb pidada sobivaks pakkujaks.
3.

Kolmas väide, et vaidlustatud otsus rikub proportsionaalsuse põhimõtet, kuna esiteks rikub see Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse üldpõhimõtet ja teiseks ei vasta see konkreetsetele nõuetele, mis kaasnevad proportsionaalsuse põhimõttega usaldatavuse järelevalve valdkonnas ja mille kohaselt tuleb usaldatavusnõuded kohandada panga ärimudeli ja riskidega, mis sellega kaasnevad finantseerimissektorile ja majandusele.
2.

Teine väide, mille kohaselt kostja väidetavalt rikkus mitut õigusnormi. Hageja on seisukohal, et isegi kui eeldada, et EKP oli pädev vaidlusalust otsust vastu võtma, ei ole see otsus kehtiv, sest see rikub mitut õigusnormi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2016. aasta määruses (EL) nr 575/2013, krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT 2013, L 176, lk 1; edaspidi määrus nro575/2013“) ja läheb vastuollu Euroopa Liidu seadusandja tahtega, kuna EKP tõlgendas kõnesolevaid norme valesti ja võttis vastu otsuse, mis: — on vastuolus finantsvõimenduse määra reguleerivate eeskirjade eesmärgi ja sihtidega, kuivõrd sellega eiratakse mitte üksnes finantsvõimenduse määra reguleerivate eeskirjade eesmärki ennast, vaid ka seadusandja tahet, mida viimane väljendas määruse nr 575/2013 artikli 429 lõike 14 vastuvõtmisega; — muudab alusnormi, kuna võtab arvesse kaht uut tingimust, mis ei ole kõnesoleva sättega reguleeritud; — võtab määruse nr 575/2013 artikli 429 lõikelt 14 kasuliku mõju.
ET Euroopa Liidu Teataja C 6/46

31. oktoobril 2016 esitatud hagi – PY versus EUCAP Sahel Niger

(Kohtuasi T-763/16)

(2017/C 006/58)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: PY (Souffelweyersheim, Prantsusmaa) (esindajad: advokaadid S. Rodrigues ja A. Tymen)

Kostja: EUCAP Sahel Niger (Niamey, Niger)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada käesolev hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

sellest tulenevalt:

— tuvastada missiooni vastutus ELTL artikli 340 tähenduses;

— mõista hageja varalise kahju eest välja hüvitis;

— mõista hageja mittevaralise kahju eest välja hüvitis, mis on hinnatud summale 70 000 eurot;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, mille kohaselt on missioon EUCAP Sahel Niger (edaspidi „missioon“) rikkunud lepingulisi kohustusi, millest tuleneb tema lepinguline vastutus ELTL artikli 340 tähenduses.

Hageja, kes on endine missiooni töötaja, väidab, et missioon on lepingut rikkunud seoses töökohal toimuva ahistamise suhtes läbiviidava sisejuurdluse ja kannatanute kaitsega. Missiooni tegevusetus ja see, et ta ei alustanud sisejuurdlust, jätkus ahistamine, millest hageja oli teatanud, ning muutus hullemaks ja kahjustas raskelt tema tervist, mille tõttu tuli ta kiirkorras repatrieerida. Hageja ei saanudki enam kuni tema lepingu lõppemiseni tööle asuda.

Seetõttu nõuab hageja oma mittevaralise kahju hüvitamist, mis tekkis sellest, et ta oli sunnitud vaatamata sellele, et ta oli ahistamisest teatanud, taluma seda mitme kuu jooksul, mida missioon oleks saanud vältida, sellest, et tal ei olnud võimalik töötada, sellest, tema tervis halvenes, ning eelkõige sellest, et tema depressiivne seisund kestab sellest ajast alates. Ta nõuab ka varalise kahju hüvitamist, mis tuleneb töötasu kaotamisest alates 30.-st töövõimetuspäevast ja võimaluse kaotusest, et tema töölepingut uuendatakse.
3.

Kolmas väide koosneb neljast osast ja väidetakse, et üksikotsused on ebaseaduslikud. — Väite esimeses osas väidetakse, et on rikutud omandatud õigusi, õiguspärast ootust, õiguskindluse põhimõtet ning hea halduse põhimõtet selles osas, milles kõik hagejad otsustasid asjaomasesse riiki lähetusse minnes kaasa võtta oma perekonna, lähtudes eeldusest, et õppekulud hüvitatakse 100 %. — Väite teises osas väidetakse, et on rikutud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid, kuna täiendav hüvitamise skeem, mis on kohustuslikult piiratud 10 000 euroga ja mis on kehtestatud selliselt ilma, et oleks arvesse võetud konkreetset olukorda igas delegatsioonis, tähendaks seda, et erinevaid olukordi koheldakse samasuguselt. — Väite kolmandas osas väidetakse, et on rikutud laste õigusi, õigust perekonnaelule ja õigust haridusele selles osas, milles Euroopa välisteenistus paneb teatavate ametnike või teenistujate majapidamistele suure rahalise koorma, nii et nende perekonnad peavad seetõttu otsustama kas seda kanda, selleks et anda oma lastele samasugust haridust, kui saavad nende kolleegide lapsed, või minna neist erinevat teed ja pakkuda oma lastele sellist haridust väiksemate kuludega mõnes Euroopa Liidu riigis. — Väite neljandas osas väidetakse, et iga vastuvõetud otsuse puhul ei ole toimunud tegelikku huvide kaalumist ega ole järgitud proportsionaalsuse põhimõtet eelkõige selles osas, milles vastustaja ei ole tõendanud, et hagejate põhiõiguste rikkumine on põhjendatud edendatava eesmärgiga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 475/21

25. oktoobril 2016 esitatud hagi – Stips versus komisjon

(Kohtuasi T-740/16)

(2016/C 475/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Adolf Stips (Besozzo, Itaalia) (esindajad: advokaadid S. Orlandi ja T. Martin)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— mõista Euroopa Komisjonilt välja hüvitis hagejale tekitatud kahju eest, mis on seotud 2013. aasta ümberliigitamise menetluse hilinenult korraldamisega;

— mõista kohtukulud igal juhul välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe väite, et talle on tekitatud kahju ning see on eranditult sellest tulenev, et komisjon rikkus põhiõiguste harta artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõtet. Hageja väidab esiteks, et ümberliigitatud teenistujate nimekirja ei koostanud komisjon mõistliku aja jooksul ehk enne 31. detsembrit 2013. Ta lisab teiseks, et talle väidetavalt tekitatud varaline kahju on tegelik ja mõõdetav ning kolmandaks, et komisjoni ametialase eksimuse ja talle tekitatud kahju vahel on põhjuslik seos.
ET Euroopa Liidu Teataja C 475/23

31. oktoobril 2016 esitatud hagi – La Rocca versus EUIPO (Take your time Pay After)

(Kohtuasi T-755/16)

(2016/C 475/34)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Alessandro La Rocca (Anzio, Itaalia) (esindajad: advokaadid A. Perani ja J. Graffer)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusalune kaubamärk: sõnalisi osi „Take your time Pay After“ sisaldav ELi kujutismärk – registreerimistaotlus nr 14 396 031

Vaidlustatud otsus: EUIPO esimese apellatsioonikoja 4. augusti 2016. aasta otsus asjas R 406/2016-1

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tuvastada, et on rikutud ja vääralt kohaldatud kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti b ja lõiget 2;

— tuvastada, et on rikutud kaubamärgimääruse artiklit 75;

— tühistada sellest tulenevalt EUIPO esimese apellatsioonikoja 4. augusti 2016. aasta otsus asjas R 406/2016-1, mis tehti teatavaks 31. augustil 2016, ja

— mõista käesoleva menetluse kulud välja EUIPO-lt.

Väited

— Määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b ja lõike 2 rikkumine;