ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Selles osas, juhul kui kohaldatavad siseriiklikud õigusnormid näevad ette võimaluse, et äriühingu õigusvõime säilib pärast likvideerimismenetluse lõpetamist ning kolmas isik esitab äriühingu vastu viimase tegevusest tuleneva võlanõude, on selle võlanõude rahuldamise nõue vastuvõetav vaatamata sellele, et nimetatud äriühing on äriregistrist kustutatud.

Sellise vahekohtuklausli lisamine lepingusse, mis võimaldab liidul esitada tema ja kolmanda isiku vahelise kohtuvaidluse lahendamiseks liidu kohtule, ei ole vastuolus ELTL artiklis 272 sätestatud nõudega, mille kohaselt selline klausel peab sisalduma liidu poolt või nimel sõlmitud lepingus. Nimelt võib lepingut kolmanda isiku kasuks pidada ühelt poolt liidu nimel sõlmitud lepinguks. Teiselt poolt tuleb küll ELTL artiklis 272 kehtestatud nimetatud nõuet tõlgendada nii, et selle kohaselt ei või liidu kohtu pädevus teatud lepinguga seonduva kohtuvaidluse lahendamiseks tekkida liidu tahte vastaselt. Aga sellisele vahekohtuklauslile, milles on kokku lepitud üksnes liidu kasuks, ei ole võimalik tugineda liidu tahte vastaselt.

Lisaks sellele, kuna vahekohtuklausel on lepingulist laadi, ei takista miski sellise klausli olemasolu hindamist liikmesriikide õiguskordades kehtivate lepinguõiguse üldpõhimõtetega arvestades. Nimelt, ja isegi kui üks sellistest põhimõtetest määrab, et leping on siduv üksnes lepingupooltele, ei takista see põhimõte kahel lepingupoolel lepingu kolmanda isiku kasuks vahendusel anda teatud õigust kolmandale isikule. Lepinguõiguse üldpõhimõtetest tuleneb selles osas, et lepingu kolmanda isiku kasuks olemasolu võib tuleneda võlausaldaja ja võlgniku vahelisest sõnaselgest kokkuleppest anda kolmandale isikule teatav õigus. Sellise lepingu kolmanda isiku kasuks olemasolu võib tuletada ka lepingu eesmärgist või kohtuasja asjaoludest.

Pealegi võivad lepingu kolmanda isiku kasuks võlausaldaja ja võlgnik teatud tingimustel tühistada või muuta asjaomast õigust ette nägevat lepingutingimust. Kuid lepinguõiguse üldpõhimõtete kohaselt ei ole see enam võimalik siis, kui kolmas isik, kelle kasuks leping sõlmiti, on võlgnikku või võlausaldajat teavitanud oma soovist asjaomast õigust kasutada.

(vt punktid 134, 135, 138 ja 144)
Nimelt ei ole kontrolli ulatus, mille apellatsioonikoda on kohustatud kaebuse esemeks oleva otsuse suhtes teostama, põhimõtteliselt kindlaks määratud kaebuse esitanud poole väljatoodud väidetega. Seda enam ei saa apellatsioonikoja kontrolli ulatust piirata asjaolu, et teatavad apellatsioonikoja menetluses kaitsmisel esitatud väited ei ole täpsed.

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 62 lõike 1 esimese lause kohaselt teeb apellatsioonikoda pärast kaebuse põhjendatuse kontrollimist kaebuse kohta otsuse. Kaebuse põhjendatuse kontrollimise kohustus hõlmab kasutamise käigus suurenenud eristusvõime arvesse võtmist, kui selline argument esitatakse. Ei ole välistatud, et hageja poolt Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) menetluses kasutamise käigus suurenenud eristusvõime kohta esitatud argumentide ja tõendite põhjendatuse kontrollimise tulemusel oleks apellatsioonikoda jõudnud otsusele, mille sisu erineb vaidlustatud otsuse omast. Seetõttu rikkus apellatsioonikoda sellist kontrolli teostamata jättes, mis oleks pidanud kaasa tooma vaidlustatud otsuse tühistamise, olulisi menetlusnorme.

Kuna apellatsioonikoda jättis eksides kasutamise käigus suurenenud eristusvõime kohta esitatud argumendid ja tõendid hindamata, ei saa Üldkohus neid argumente ja tõendeid vaidlustatud otsuse tühistamise hagi arutades hinnata. Sellise nõude lahendamise raames ei saa Üldkohus õiguspärasuse kontrolli teostades asendada ühtlustamisameti otsust enda omaga faktiliste asjaolude hinnangu osas, mille viimane on jätnud tegemata. Tühistamishagi raames tuleb Üldkohtul siis, kui ta leiab, et apellatsioonikoja otsus, mille peale on talle hagi esitatud, on õigusvastane, see otsus tühistada. Nimetatud kohus ei või kaebust tagasi lükata, asendades vaidlusaluse otsuse vastu võtnud ühtlustamisameti pädeva üksuse otsuse põhjenduse enda omaga.

(vt punktid 81 ja 83)
Kohtuasjad T-537/10 ja T-538/10

Ursula Adamowski

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Kehtetuks tunnistamise menetlus — Ühenduse sõnamärk Fagumit ja ühenduse kujutismärk FAGUMIT — Varasem siseriiklik kujutismärk FAGUMIT — Suhteline kehtetuks tunnistamise põhjus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 3 ja artikli 165 lõike 4 punkt b”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (teine koda), 29. november 2012

Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 165 lõike 4 punkt b eesmärk on välistada võimalus, et enne 1. maid 2004 registreeritud, taotletud või omandatud ühenduse kaubamärk vaidlustatakse üksnes seetõttu, et teatud liikmesriigid ühinevad liiduga, kui seda võimalust ei olnud enne kõnealust ühinemist. Kõnealuse sätte eesmärk ei ole seega takistada kaubamärgi omanikku esitamast pärast 1. maid 2004 sellist kehtetuks tunnistamise taotlust, mida tal oli õigus esitada juba enne seda kuupäeva, nagu nimetatud määruse artikli 53 lõike 1 punkti b kohane taotlus. (vt punkt 18)

Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 53 lõike 1 punktis b sätestatud kehtetuks tunnistamise põhjusele saab tugineda selle määruse artikli 8 lõikes 3 nimetatud kaubamärgi omanik isegi siis, kui see kaubamärk on registreeritud riigis, mis ei ole liidu liikmesriik. Nimelt ei viita vastupidi määruse nr 207/2009 artikli 8 lõigetele 1, 2, 4 ja 5 selle artikli lõige 3 liikmesriikides registreeritud kaubamärkidele ega kaubamärkidele, mille registreeringud kehtivad sellistes liikmesriikides. Lisaks tuleb märkida, et kui kaubamärgi registreerimine ühes liikmesriigis oleks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 kohaldamise tingimus, siis kattuks see säte sama artikli lõigetega 1 ja 5. (vt punkt 19)
Nimelt on need õigusnormid hästi toimiv süsteem, mille kohaselt on tootjaorganisatsioonid abikõlblikud töötlemistegevuste puhul, mida teostavad ka töötlejad, kes ei kuulu tootjaorganisatsiooni, ja seda isegi kui neid tegevusi tuleb pidada tegevusteks, mis „ei ole tegelikult” töötlemistegevused. Pealegi ei jäta määruse nr 1580/2007 artikli 52 lõige 2a ega rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 50 lõige 3 liikmesriikidele seoses turustatud toodangu väärtuse arvutamiseks kindla määra kohaldamisel kaalutlusõigust. Sama kehtib rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 60 lõike 7 puhul.

Määruse nr 1580/2007, millega kehtestatakse määruste nr 2200/96, nr 2201/96 ja nr 1182/2007 rakenduseeskirjad puu- ja köögiviljasektoris, artikli 52 lõige 2a ning rakendusmääruse nr 543/2011, millega kehtestatakse määruse nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu- ja köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga, artikli 50 lõige 3 ja artikli 60 lõige 7 puudutavad tootjaorganisatsioone ja nende liikmeid otseselt, kuna nende konkurentsiseisundi mõjutamine tuleneb otseselt konkreetsetest kindlatest määradest, mis on kehtestatud määruse nr 1580/2007 artikli 52 lõikega 2a ja rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 50 lõikega 3, ning sellest, et viimati nimetatud määruse artikli 60 lõike 7 kohaselt on töötlemisega seotud investeeringud ja tegevused liidupoolse rahastamise osas abikõlblikud.

Tühistamishagi puhul eeldab tingimus, mille järgi peab selline vaidlustatud otsus, nagu on ette nähtud ELTL artikli 263 neljandas lõigus, puudutama füüsilist või juriidilist isikut otseselt, et Euroopa Liidu vaidlustatud meede avaldab otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale ega jäta meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.

Ühise turukorralduse puhul on määrus nr 1580/2007, millega kehtestatakse määruste nr 2200/96, nr 2201/96 ja nr 1182/2007 rakenduseeskirjad puu- ja köögiviljasektoris, ja rakendusmäärus nr 543/2011, millega kehtestatakse määruse nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu- ja köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga, õigusaktid ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, kuna need ei ole ei seadusandlikud aktid, nagu need on määratletud ELTL artikli 289 lõikes 3, ega üksikaktid. Lisaks tuleb määruse nr 1580/2007 artikli 52 lõiget 2a ja rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 50 lõiget 3 käsitleda sellisena, et need ei sisalda rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.

Nimelt, kuigi on tõsi, et nende õigusnormide alusel liidu abi maksmine toimub siseriiklike ametiasutuste kaudu, on siiski selge, et vahendid, mille alusel need ametiasutused kõnealuseid makseid teevad, ei kohaldu hagejate organisatsioonide suhtes, ei ole neile adresseeritud ning neid ei ole nendest teavitatud. Lisaks teostab iga makseasutus oma ülesandeid vastavalt asjaomases liikmesriigis kohaldatavatele eeskirjadele, milles ei ole tingimata ette nähtud selliste õigusaktide vastuvõtmist, mida on võimalik siseriiklikes kohtutes vaidlustada.

(vt punktid 42 ja 43)
Seda, kas ehitustööde riigihangete valdkonnas on tegemist on ehitustööga direktiivi 93/37, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord, artikli 1 punkti c tähenduses, tuleb hinnata lähtuvalt asjaomaste riigihangete esemeks olevate tööde tulemuse majanduslikust ja tehnilisest ülesandest. Selleks, et erinevate tööde tulemuse saaks kvalifitseerida ehitustööks nimetatud sätte tähenduses, piisab, kui need tööd täidavad sama majanduslikku või tehnilist ülesannet. Majandusliku ja tehnilise identsuse tuvastamine on seega alternatiivne, mitte kumulatiivne. Riigihangete üheaegne alustamine, hanketeadete sarnasus, hangete toimumise geograafilise koha ühtsus ja üheainsa hankija olemasolu on viited, mis räägivad selle kasuks, et erinevad ehitustööde riigihanked vastavad tegelikkuses ühele ainsale ehitustööle.

Seetõttu on projekti puhul, mis näeb ette üheainsa kanalisatsioonivõrgustiku ehitamise, mis on ühendatud ühe ja sama keskhoidlaga, nii et selle projekti erinevad lõigud üheskoos on mõeldud täitma ühte ja sama majanduslikku ja tehnilist ülesannet ehk varustama joogiveega ühte ja sama elupiirkonda ühest ja samast varustuspunktist, tegemist üheainsa ehitustööga. Tööde puhul, mille ülesanne on avaliku hüve loomine teataval geograafilisel alal, ei takista asjaolu, et asjassepuutuv kanalisatsioonivõrk on mõeldud vee tarnimiseks paljudesse asulatesse, samuti järeldamast, et tervikuna võetuna täidab see ühte ja sama majanduslikku ja tehnilist ülesannet. Viimaseks on ka niisugused asjaolud nagu kahe hanke ilmselge ajaline lähedus, samale piirkonnale viitamine mõlemas hankes ja nende hangete läbiviimine sama hankija poolt täiendavad, kuigi mitte määravad viited, mis õigustavad üheainsa ehitustöö olemasolu tuvastamist.

(vt punktid 67–69, 74, 76, 77, 80 ja 81)
Kohtuasi T‑411/10

(avaldatud väljavõtetena)

Laufen Austria AG

versus

Euroopa Komisjon

„Konkurents — Keelatud kokkulepped — Vannitoa seadmete ja sisustuse Belgia, Saksamaa, Prantsusmaa, Itaalia, Madalmaade ja Austria turg — ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus — Hinnatõusude kooskõlastamine ja tundliku äriteabe vahetamine — Rikkumise süükspanemine — Trahvid — 2006. aasta suunised trahvide arvutamise meetodi kohta — Rikkumise raskus — Koefitsiendid — Kergendavad asjaolud — Majanduskriis — Hulgimüüjate avaldatud surve — 2002. aasta koostööteatis — Trahvisumma vähendamine — Oluline lisaväärtus”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (neljas koda), 16. september 2013

Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi vähendamine vastutasuna süüdistatavaettevõtja koostöö eest – Tingimused – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Nende tütarettevõtjate koostöö eraldi hindamine

(ELTL artikli 101 lõike 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punktid20 ja 21)

Konkurentsivaldkonnas määratles komisjon teatises, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, tingimused, mille korral ettevõtjad, kes temaga kartellikokkuleppe asjus algatatud uurimise käigus koostööd teevad, trahvist vabastatakse või nende trahvisummat, mida nad vastasel juhul peaksid maksma, vähendatakse. Koostööteatise alusel võib vähendada ettevõtja trahvi, kes seda taotleb ja kes esitab komisjonile kahtlustatava rikkumise kohta tõendid, millel on oluline lisaväärtus. Järelikult saab põhimõtteliselt sellel alusel vähendada vaid trahvi vähendamise taotluse esitanud ettevõtja ja olenevalt olukorrast nende üksuste trahvisummat, kelle nimel see taotlus on esitatud ja kes komisjoniga koostööd teevad.

Komisjon ei ole kohustatud laiendama sõsarettevõtjale esimesele tütarettevõtjale võimaldatud trahvisumma vähendamist, kes esitas taotluse koostööteatise alusel, ainult seetõttu, et nad moodustavad ühise emaettevõtjaga ühe ettevõtja liidu õiguse tähenduses. Nimelt, erinevalt emaettevõtja vastutusest, mis on juhul, kui ta ei ole keelatud kokkuleppes tegelikult osalenud, puhtalt tuletatud, kõrval- ja tütarettevõtja vastutusest sõltuv vastutus, ei saa ühe tütarettevõtja vastutus tuleneda sõsarettevõtja vastutusest, kuna see vastutus tuleneb tema enda keelatud kokkuleppes osalemisest.

Neil asjaoludel, ainult juhul, kui esiteks trahvi vähendamise taotlus on esitatud sõsarettevõtja nimel ja teiseks on viimati nimetatu komisjoniga tegelikkuses koostööd teinud, saab selle sõsarettevõtja trahvisummat vähendada samasse ettevõtjasse kuuluva teise tütarettevõtja taotlusel. See olukord on seega erinev sellest, kui emaettevõtja esitab enda ja oma tütarettevõtjate nimel trahvi vähendamise taotluse, kuna sellises olukorras on kõikidel liidu õiguse tähenduses ettevõtjasse kuuluvatel äriühingutel kohustus komisjoniga koostööd teha.

(vt punktid 222, 226–229)
ELTL artikkel 277 väljendab üldpõhimõtet, mis tagab igale menetlusosalisele õiguse vaidlustada nendele adresseeritud või neid otseselt ja isiklikult puudutava otsuse tühistamiseks institutsioonide selliste varasemate aktide kehtivus, mis – isegi kui need ei ole määruse kujul – on vaidlusaluse otsuse õiguslikuks aluseks, kui menetlusosalistel ei olnud õigust esitada otse ELTL artikli 263 alusel hagi aktide vastu, mis toovad nende suhtes kaasa õiguslikke tagajärgi, ilma et neil oleks olnud võimalus taotleda nende tühistamist. Kuna ELTL artikli 277 eesmärk ei ole võimaldada poolel vaidlustada mis tahes üldakti kehtivust mis tahes hagi puhul, siis üldakt, mille õigusvastasust väidetakse, peab olema hagi esemeks olevale juhtumile otseselt või kaudselt kohaldatav ning vaidlustatud üksikotsuse ja kõnealuse üldakti vahel peab olema otsene õiguslik seos.

Komisjoni teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, punktides 8–27 on komisjon näinud ühelt pool üldiselt ja abstraktselt ette tingimused, mida ettevõtjad peavad täitma, et ELTL artikli 101 rikkumiste eest määratud trahve täielikult või osaliselt vähendataks, ning teiselt poolt, et nimetatud teatis tekitab ettevõtjatel õiguspäraseid ootusi. Kuigi on tõsi, et komisjon ei võta konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamise otsust vastu koostööteatise alusel, kuna niisuguse otsuse alus on määruse nr 1/2003 artikkel 7, võib niisuguse otsuse ja koostööteatise näol üldakti vahel siiski olla otsene õiguslik seos. See on nii eelkõige juhul, kui komisjon saab koostööteatise raames konkurentide esitatud trahvisumma vähendamise taotluste alusel teavet, mis võimaldab ta kontrollid läbi viia ning koguda tõendeid, mille tulemusel ta oma otsuse vastu võtab.

Arvestades, et ettevõtjal ei ole võimalik paluda koostööteatise kui üldakti tühistamist, võib selle suhtes esitada õigusvastasuse vastuväite.

(vt punktid 48–52)
Seda järeldust ei lükka ümber asjaolu, et väidetavalt ei osalenud õigusvastases tegevuses samad ettevõtjad. Nimelt ei ole see samasus rikkumise kui sellise olemasolu eeldus, vaid üks kaudne tõend teiste hulgas, mida komisjon üldise plaani või eraldiseisvate rikkumiste olemasolu kindlakstegemisel peab arvesse võtma. Lisaks ei välista ühe rikkumise olemasolu see, et asjaomased ettevõtjad tarnivad eri turgudele kuuluvad tooteid, mis ei ole üksteisega asendatavad. Nimelt eeldab niisuguse rikkumise olemasolu tuvastamine juba oma määratluselt seda, et konkurentsivastane tegevus puudutab eri tooteid või territooriume. Sama kehtib ka asjaolu suhtes, et õigusvastane tegevus sai alguse eri kuupäevadel olenevalt asjassepuutuvatest liikmesriikidest ja tootealamrühmadest, kuna kõnealuseid tooteid puudutavad õigusvastased tegevused kattusid mitmel juhul esemeliselt, geograafiliselt ja ajaliselt.

Komisjon ei riku õigusnormi, kui ta tuvastab ühe rikkumise esinemise, tehes kindlaks asjaomaste ettevõtjate järgitava üldise plaani kui plaani, mille ainus eesmärk on võimaldada üksteist täiendava kolme tootealamrühma tootjatel kooskõlastada sama kolmetasandilise turustussüsteemi raames nende hindade tõuse, mida nad võtavad hulgimüüjatelt, kes on nende ühised kliendid ja kellel on oluline läbirääkimisjõud.

Mis puudutab ühe rikkumise olemasolu tuvastamist, siis on komisjoni ülesanne tõendada, et kõnealused kokkulepped või kooskõlastatud tegevus, mis küll puudutavad eri kaupu, teenuseid või territooriume, kuuluvad üldisesse plaani, mille asjaomased ettevõtjad on tahtlikult ellu viinud ühise konkurentsivastase eesmärgi saavutamiseks. Täiendavad seosed kokkulepete või kooskõlastatud tegevuse vahel on objektiivsed tõendid üldise plaani olemasolust. Komisjon peab hindama kõiki faktilisi asjaolusid, mis võimaldavad üldist plaani tuvastada või kahtluse alla seada.

Konkurentsivaldkonnas on seoses järeldusega ettevõtja osalemise kohta ühes rikkumises komisjoni ülesanne tõendada, et kõnealune ettevõtja nõustus oma käitumisega panustama kõigi osavõtjate ühisesse eesmärki ja et ta oli teadlik kavandatavast õigusvastasest tegevusest või teiste ettevõtjate poolt sellise tegevuse elluviimisest samal eesmärgil, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma. Komisjonil on õigus võtta ettevõtja vastutusele kõikides konkurentsivastastes tegevustes, mis moodustavad ühe rikkumise, ning järelikult rikkumise kui terviku eest, ainult siis, kui on tõendatud, et ettevõtja osales otse kõigis neis tegevustes või kui ta osales ainult ühes osas neist, kuid ta oli teadlik kogu muust kavandatavast õigusvastasest tegevusest või teiste kartellis osalejate poolt sellise tegevuse elluviimisest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma.

Komisjon ei riku õigusnormi, kui ta asub seisukohale, et pelk asjaolu, et iga osaleja võib etendada tema erijuhtumile kohast rolli, ei välista, et ta vastutab rikkumise eest tervikuna, kuna see ettevõtja oli teadlik teiste osaliste õigusvastasest tegevusest või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja et ta oli valmis seda riski võtma.

(vt punktid 24–26, 28 ja 29)
Sõnastus, mida liidu seadusandja on kasutanud otsuse 2010/413, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks ühine seisukoht 2007/140, artikli 20 lõike 1 punktis b, määruse nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, artikli 7 lõikes 2, määruse nr 961/2010, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 423/2007, artikli 16 lõike 2 punktis a ja määruse nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 961/2010 artikli 23 lõike 2 punktis a, viitab sellele, et piiravate meetmete võtmine isiku või üksuse suhtes tema poolt tuumarelvade leviku toetamise tõttu eeldab, et ta on tõepoolest tegutsenud viisil, mis vastab kõnealusele kriteeriumile. Ainuüksi ohust, et asjaomane isik või üksus võib tulevikus tuumarelvade levikut toetada, seevastu ei piisa. Lisaks ei saa piiravate meetmete võtmine ja jõussejätmine õiguspäraselt tugineda eeldusele, mida ei ole kohaldatavates õigusnormides ette nähtud ja mis ei vasta nende normide eesmärgile. Kui nõukogu leiab, et kohaldatavad õigusnormid ei võimalda tal tuumarelvade leviku vastu võitlemiseks piisavalt tõhusalt sekkuda, on tal võimalik neid norme seadusandjana kohandada – alludes seejuures liidu kohtu teostatavale õiguspärasuse kontrollile –, et laiendada nende võimalike olukordade ringi, milles piiravad meetmed võib võtta.

Seevastu soov tagada piiravate meetmete võimalikult ulatuslik ennetav toime ei saa kaasa tuua seda, et kehtivaid õigusnorme tõlgendatakse vastupidi selle selgele sõnastusele. Järelikult, isegi kui näib põhjendatud asuda seisukohale, et asjaolu, et üksus oli seotud juhtumitega, mis puudutasid sõjalise varustuse vedamist ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis ette nähtud keeldu rikkudes, suurendab ohtu, et ta osaleb ka juhtumites, mis puudutavad tuumarelvade levikuga seotud varustuse vedu, ei õigusta see hetkel kehtivate kohaldatavate õigusnormide alusel tema suhtes piiravate meetmete võtmist ega jõussejätmist.

(vt punktid 48, 57, 59, 62 ja 64–66)
Konkurentsivaldkonnas võib ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumine tuleneda mitte ainult kokkulepetest või kooskõlastatud tegevusest, mis on eraldiseisvad ja mida tuleb karistada kui eraldiseisvaid rikkumisi, vaid ka mitmest kokkuleppest või kooskõlastatud tegevusest, mis on omavahel seotud, mistõttu tuleb neid pidada ühe rikkumise koostisosadeks. Ühe rikkumise olemasolu tuvastamiseks on komisjoni ülesanne tõendada, et kokkulepped või kooskõlastatud tegevus, mis küll puudutavad eri kaupu, teenuseid või territooriume, kuuluvad ühtsesse plaani, mille asjaomased ettevõtjad on tahtlikult ellu viinud ühise konkurentsivastase eesmärgi saavutamiseks.

Selle hindamisel, kas kõnealune õigusvastane tegevus kujutas endast mitut rikkumist või ühte rikkumist, tuleb uurida mitte seda, kas kõnealune tegevus puudutas ühele ja samale turule kuuluvaid tooteid, vaid seda, kas ettevõtjad ise pidasid seda tegevust niisugusesse ühtsesse plaani kuuluvaks.

Komisjon ei riku õigusnormi, kui tuvastab, et kolm asjaomast tootealamrühma on ühe rikkumise esemeks, kuigi need kuuluvad eri kaubaturgudele.

Järeldus, mille kohaselt ei kuulu asjaomased tootealamrühmad ühele ja samale kaubaturule, kuna need ei ole üksteisega asendatavad pakkumuse ega nõudluse seisukohast ning need erinevad tehnoloogilisest, kaubanduslikust ja esteetilisest seisukohast, ei sea kahtluse alla faktilisi asjaolusid, mille alusel komisjon leidis, et kõnealuseid tegevusi tuli pidada osaks ühest rikkumisest, arvestades nende tegevuste omavahelist seotust ja elluviidud ühtse plaani olemasolu.

(vt punktid 25, 26, 30, 31 ja 36)