Kohtuasi T-321/05

AstraZeneca AB ja AstraZeneca plc

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Maohaavandiravimite turg – EÜ artikli 82 rikkumise tuvastamise otsus – Turu määratlemine – Märkimisväärne konkurentsisurve – Ravimite täiendava kaitse tunnistuste korra ja ravimite turuleviimise korra kuritarvitamine – Eksitavad avaldused – Turuleviimise lubade tühistamine – Geneeriliste ravimite turuleviimise ja paralleelimpordi takistused – Trahvid

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Menetlus – Konfidentsiaalsena käsitlemise taotlus – Kriteeriumid

2. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Asjaomane turg – Piiritlemine – Tähendus

(EÜ artikkel 82; komisjoni teadaanne 97/C 372/03, punktid 2 ja 7)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Otsus, mille tegemisel on vaja anda keerukaid majanduslikke või tehnilisi hinnanguid – Kohtulik kontroll – Piirid

(EÜ artiklid 81 ja 82)

4. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Asjaomane turg – Piiritlemine – Kriteeriumid – Farmaatsiatooted

(EÜ artikkel 82)

5. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Asjaomane turg – Piiritlemine – Kriteeriumid – Farmaatsiatooted

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendid, mida tuleb koguda

(EÜ artiklid 81 ja 82)

7. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artiklid 81, 82 ja 253)

8. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Asjaomane turg – Piiritlemine – Kriteeriumid – Toodete asendatavus nõudluse poolel – Uue toote turuleviimine

(EÜ artikkel 82; komisjoni teadaanne 97/C 372/03, punktid 15–19)

9. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Asjaomane turg – Piiritlemine – Kriteeriumid – Tootele avaldatud konkurentsisurve tuvastamine

(EÜ artikkel 82; komisjoni teadaanne 97/C 372/03, punkt 3)

10. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Määratlemine väga suure turuosa kaudu – Ravimiettevõtja

(EÜ artikkel 82)

11. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Olemasolu – Kaudsed tõendid – Tegelik hinnatase – Ravimiettevõtja – Sotsiaalkindlustussüsteemide poolt ravimihindade kinnimaksmise mõju

(EÜ artikkel 82)

12. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Mõiste – Põhjusliku seose vajalikkus turgu valitseva seisundi ja selle kuritarvitamise vahel – Puudumine

(EÜ artikkel 82)

13. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Olemasolu – Kaudsed tõendid – Intellektuaalomandiõiguste olemasolu ja kasutamine

(EÜ artikkel 82)

14. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Olemasolu – Kaudsed tõendid – Ravimiettevõtja – Esimene turule siseneja – Ettevõtja rahaline võimsus

(EÜ artikkel 82)

15. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine – Andmed, mis võimaldavad ainuõiguse andmist – Kuritarvitav laad – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikkel 82)

16. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine – Andmed, mis võimaldavad ainuõiguse andmist – Kuritarvitav laad – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikkel 82)

17. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Mõiste – Kuritarvitava tegevuse rakendamise algus – Ravimiettevõtja – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine

(EÜ artikkel 82)

18. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine – Andmed, mis võimaldavad ainuõiguse andmist – Kuritarvitav laad – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikkel 82)

19. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Turgu valitseva seisundi puudumise korral toimuva tegevuse konkurentsivastane mõju – Asjakohasuse puudumine

(EÜ artikkel 82)

20. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Tõend – Tõendamiskoormis – Süütuse presumptsioon

(EL artikkel 6 lõige 2; EÜ artikkel 82)

21. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Turgu valitsevas seisundis ettevõtja kohustused – Ravimiettevõtja – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine – Andmed, mis võimaldavad ainuõiguse andmist

(EÜ artikkel 82)

22. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine – Andmed, mis võimaldavad ainuõiguse andmist – Kuritarvitav laad – Ravimiettevõtja

(EÜ artikkel 82)

23. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Farmaatsiatoodete turuleviimise lubade tühistamine – Tühistamine, mis takistab geneeriliste ravimite tootjatel kasutada lühimenetlust

(EÜ artikkel 82; nõukogu direktiiv 65/65, artikli 4 kolmanda lõigu punkti 8 teise lõigu alapunkt a) iii)

24. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Mõiste – Õigusnormides kehtestatud menetluste kasutamine nii, et see aeglustab konkurentide sisenemist turule – Kuritarvitav laad – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikkel 82)

25. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Mõiste – Kuritarvitava tegevuse kooskõla teiste õigusnormidega – Asjakohasuse puudumine

(EÜ artikkel 82)

26. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Farmaatsiatoodete turuleviimise lubade tühistamine – Tühistamine, mis takistab geneeriliste ravimite tootjatel kasutada lühimenetlust – Olulisi seadmeid käsitleva kohtupraktika kohaldamatus

(EÜ artikkel 82)

27. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Objektiivne põhjendus – Tõendamiskoormis

(EÜ artikkel 82)

28. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Turgu valitsevas seisundis ettevõtja kohustused – Ravimiettevõtja – Ainult toodete omadustel põhinev konkurents – Ulatus

29. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Süüks arvamine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus

(EÜ artikkel 82)

30. Menetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded

(Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõige 1)

31. Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Üks ja vältav rikkumine – Kvalifitseerimine – Kriteeriumid

(EÜ artikkel 82)

32. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Ravimiettevõtja – Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine, mis võimaldab ainuõiguse andmist – Farmaatsiatoodete turuleviimise lubade tühistamine

(EÜ artikkel 82)

33. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise eesmärk ja mõju

(EÜ artiklid 81 ja 82)

1. Konkurentsi valdkonnas tehtud komisjoni otsuse peale esitatud tühistamishagi raames võib Üldkohus rahuldada hageja esitatud konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse sellise teabe kohta, mis ei esine vaidlustatud otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis, mis on avaldatud konkurentsi peadirektoraadi võrgulehel ja on seetõttu avalikkusele kättesaadav. Seevastu tuleb jätta rahuldamata konfidentsiaalsena käsitlemise taotlus ulatuses, milles see puudutab vaidlustatud otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis esinevaid andmeid. Nimelt on need andmed igal juhul kaotanud oma võimaliku konfidentsiaalsuse, kuna nad on avalikkusele kättesaadavad.

(vt punkt 25)

2. EÜ artikli 82 kohaldamise raames määratletakse asjaomane turg selleks, et luua raamid, mille piires hinnata küsimust, kas käsitletud ettevõtja suudab arvestatavas ulatuses tegutseda sõltumatult oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest.

Nimelt tuleb ettevõtja seisundi – võimaliku valitseva seisundi – kontrollimiseks konkurentsi võimalikkust hinnata just selle turu seisukohast, mis hõlmab kõiki tooteid, mis oma iseloomulike tunnuste tõttu on eriti sobivad pidevat nõudlust rahuldama ja mis on teiste toodete või teenustega minimaalselt asendatavad, kusjuures konkurentsi võimalikkust tuleb hinnata ka arvestades konkurentsitingimusi ning nõudluse ja pakkumise struktuuri. Asjaomane tooteturg hõlmab seega kõiki neid tooteid või teenuseid, mis tarbijate seisukohast on oma iseloomulike tunnuste, hindade ja otstarbekohase kasutuse põhjal omavahel asendatavad.

(vt punktid 30 ja 31)

3. Ehkki üldiselt kontrollib ühenduste kohus igakülgselt, kas konkurentsieeskirjade kohaldamise tingimused on täidetud või mitte, peab see kohus komisjoni antud keerukate majanduslike hinnangute kontrollimisel siiski piirduma menetlusnormide järgimise ja põhjendamiskohustuse täitmise, faktiliste asjaolude sisulise õigsuse ning selle kontrollimisega, et asjaolude hindamisel ei oleks tehtud ilmselget kaalutlusviga ega tegemist ei oleks võimu kuritarvitamisega.

Samuti, kuivõrd komisjoni otsus tuleneb keerukatest tehnilistest hinnangutest, saab neid põhimõtteliselt vaid piiratud ulatuses kohtulikult kontrollida, mis tähendab, et ühenduste kohus ei saa asendada faktilistele asjaoludele komisjoni antud hinnangut enda omaga.

Kuigi ühenduste kohus tunnustab komisjoni kaalutlusruumi majanduslikes või tehnilistes küsimustes, ei tähenda see, et see kohus peab hoiduma kontrollimast, kuidas komisjon majandus- või tehnilisi andmeid on tõlgendanud. Nimelt peab ühenduste kohus poolte argumente järgides kontrollima nii esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldatavust ja sidusust kui ka seda, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud.

(vt punktid 32 ja 33)

4. Farmaatsiavaldkonnas turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kohta algatatud menetluse raames võib komisjon asjaomase turu määratluse tarvis lähtuda oma hinnangus asjaomase farmaatsiatoote suuremast tõhususest, teistest farmaatsiatoodetest erinevast ravialasest kasutusest, selle toote müügi kasvu ja teiste toodete müügi langust või paigalejäämist iseloomustavast ebasümmeetrilisest asendusliikumisest ja hinnateguritest, mis tulenesid kehtivatest õigusnormidest.

Mis puudutab asjaomase turu piiritlemise tarvis ravialast kasutust, siis ravimite toimeviiside erinevusi tuleb arvesse võtta, kui need tingivad erineva ravialase kasutuse, ning jätta arvestamata, kui asjaomastel ravimitel on sarnane ravialane kasutus.

Mis puudutab hinnategureid, siis ravimisektori konkurentsimehhanisme kirjeldavad eripärad ei võta hindadega seotud teguritelt tähtsust konkurentsisurve hindamisel, kuna neid tegureid tuleb siiski hinnata nende õiges kontekstis. Nimelt vastavad ravimisektoris konkurentsisuhted neile mehhanismidele, mis erinevad nendest mehhanismidest, mis reguleerivad tavaliselt esinevaid konkurentsisuhteid niisugustel turgudel, kus puudub selline normirohkus. Sellega seoses ei saa komisjon kinnitada, et üldjuhul on ettevõtja suutlikkus säilitada oma hinnad hüvitamise määrast kõrgemal tasemel, kus nõudlus näib olevat elastsem, iseenesest tõend märkimisväärse konkurentsisurve puudumise kohta, uurimata seda, mis määral riikliku ravikindlustuse süsteem hüvitab võimalike asendustoodete hinnad. Lisaks ei võta asjaolu, et ravimeid määravad arstid juhinduvad peamiselt toodete ravialasest kasutusest, siiski hindadele tuginevatelt elementidelt nende tähtsust, kuna viimased võivad tõendada ka käsitletud toodetele avaldatavat konkurentsisurvet.

Eespool viidatud asjaolud on asjassepuutuvate ja küllaldaste asjaolude kogum, et põhistada järeldust, et teised farmaatsiatooted ei avaldanud vaadeldud ajavahemikus märkimisväärset konkurentsisurvet asjaomasele tootele. Selles olukorras ei ole komisjon teinud ilmset kaalutlusviga, järeldades et asjaomane tooteturg hõlmas üksnes seda farmaatsiatoodet.

(vt punktid 61, 153, 182, 183, 203 ja 219–222)

5. Farmaatsiavaldkonnas turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kohta algatatud menetluse raames võib komisjon asjaomase turu määratluse tarvis õigustatult järeldada, et samade haiguste raviks mõeldud kahe farmaatsiatoote erinev ravialane kasutus on asjaolu, mis toetab järeldust, et asjaomane turg koosneb üksnes ühest nendest toodetest.

Asjaolul, et kahte farmaatsiatoodet määrati samade haiguste raviks või et mõlemad olid esmajärjekorras määratavad ravimid, on vaid piiratud tähtsus, kuna see ei võimalda kindlaks määrata, kas kahe farmaatsiatoote erinevat ravialast kasutust silmas pidades (ühte kasutati eelkõige samade haiguste tõsisemate vormide ja teist kergemate vormide raviks) avaldasid ühed teistele märkimisväärset konkurentsisurvet.

(vt punktid 69 ja 71–73)

6. Konkurentsieeskirjade rikkumise kohta algatatud menetluse raames peab komisjon oma hinnangus tuginema kogu asjakohasele teabele, mida konkreetsel juhul tuleb arvesse võtta. See tähendab eelkõige, et komisjon peab eriti tähelepanelikult analüüsima asjassepuutuvaid argumente ja tõendeid, mida seotud ettevõtjad haldusmenetluse käigus esitavad. Sellest ei saa siiski järeldada, et komisjon peab tuginema üksnes tõenditele, mille ta on ise läbi viidud uurimiste käigus saanud. Ta võib nimelt tugineda haldusmenetluse käigus poolte esitatud tõenditele, kui need tõendid on usaldusväärsed ja asjassepuutuvad, ning tema ülesanne on vajaduse korral neid täiendada muude tõenditega, kui haldusmenetluse käigus poolte esitatud tõendid osutuvad ebapiisavaks või puudulikuks.

(vt punktid 78 ja 79)

7. Konkurentsieeskirjade rikkumise kohta algatatud menetluse raames on komisjonil kohustus esitada põhjused, miks ta ei kasuta mingis uuringus esitatud teatud andmeid, üksnes ulatuses, kus haldusmenetluse pooled on selle menetluse käigus esitanud argumente, mis nendele andmetele konkreetselt tuginevad, tingimusel, et need andmed osutusid asjassepuutuvaks. Igal juhul ei saa nõuda komisjonilt, et ta esitaks süstemaatiliselt need põhjused, miks ta ei kasuta mingi uuringu teatud andmeid või jätab need kõrvale, kuna piisab, kui ta põhjendab oma otsust sellega, et märgib õiguslikud ja faktilised asjaolud, millest sõltub meetme õiguslik põhjendus ja otsuse vastuvõtmiseni viinud kaalutlused. See järeldus kehtib veelgi enam, kuna komisjonil ei ole kohustust käsitleda haldusmenetluse käigus ühe poole esitatud kõiki fakti- ja õigusküsimusi.

(vt punkt 81)

8. Komisjoni teatise asjaomase turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguses punktide 15–19 kohaselt hindab komisjon nõudluse asendatavust teoreetilise lähenemise teel, mis seisneb kõnealuse turu määratluse aluseks oleva toote suhtelise hinna väikese (5–10%), kuid püsiva tõusu oletamises ja hindamises, kas asjaomase toote monopoolne pakkuja saaks sellist hüpoteetilist tõusu kasumlikult kohaldada. Kui selle majandusliku testi alusel piisab asendamisest – kuna müük selle tagajärjel väheneb –, et võtta selliselt hinnatõusult igasugune mõte, siis tuleb asendustooteid lugeda asjaomasele tootele märkimisväärset konkurentsisurvet avaldavaks. Mis puudutab uue toote turuleviimise konkreetset olukorda, siis ei ole harv, et olemasolevat toodet kas või osaliselt asendava sellise toote müügi areng võtab natuke aega ja seega kasvab see müük järk-järgult.

Kohaldades seda teoreetilist raamistikku, et määrata kindlaks, kas olemasolev toode avaldab märkimisväärset konkurentsisurvet uuele tootele, tuleb küsida, kas uue toote müügi järkjärgulist kasvu aja jooksul arvesse võttes viiks uue toote hinna väike tõus nõudluse ümbersuunamiseni olemasoleva toote suunas, nii et hinnatõus ei ole kasumlik, võrreldes tuluga, mis oleks saadud ilma viidatud hinnatõusuta. Uue toote müügi kasvu järkjärgulisus ei kao tingimata olukorras, kui see hinnatõus on kasumlik ja kui selle tagajärjel järeldatakse, et olemasolev toode ei avalda uuele tootele märkimisväärset konkurentsisurvet.

Järelikult võib komisjon järeldada, et üldjuhul ei piisa olemasolevat toodet asendava uue toote müügi kasvu järkjärgulisusest iseenesest, et järeldada, et olemasolev toode avaldab märkimisväärset konkurentsisurvet uuele tootele.

(vt punktid 87–90)

9. Turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kohta algatatud menetluse raames seisneb turu määratlemine üksnes selles, et tuvastada märkimisväärne konkurentsisurve asjaomasele tootele kõnealusel perioodil, ning järelikult ei ole vaja uurida, millist konkurentsisurvet avaldas see toode teistele toodetele. Kõnealuse turu mõiste erineb muus kontekstis sageli kasutatud turgude mõistetest, näiteks territoorium, kus ettevõtjad oma tooteid müüvad, või üldisemalt tööstusharu või valdkond, kuhu ettevõtjad kuuluvad. Seega ei võimalda asjaolu, et üks toode oli teise toote esimeseks konkurentsisihiks, järeldada, et esimene avaldas märkimisväärset konkurentsisurvet teisele.

Asjaolu, et selle konkurentsisurve puudumise või nõrkuse tingis õiguslik raamistik, mis määratleb toodetevahelise konkurentsisuhte korra ja ulatuse, milles see suhe toimub, ei mõjuta asjakohasust, mida turu määratlemise raames tuleb omistada järeldusele, et seda konkurentsisurvet ei esinenud või see ei olnud märkimisväärne. Nimelt, kui on tõendatud, et teatud tootegrupi suhtes puudub märkimisväärne konkurentsisurve teiste toodete poolt, nii et seda gruppi võib lugeda asjaomaseks tooteturuks, siis nende tegurite liik või laad, mis eemaldavad sellelt tootegrupilt igasuguse märkimisväärse konkurentsisurve, omab vaid piiratud tähtsust, kuna sellise konkurentsisurve puudumise tuvastamine võimaldab järeldada, et selliselt määratletud turgu valitseva seisundiga ettevõtja võib mõjutada tarbijate huve sellel turul, takistades kuritarvitava tegevusega tõhusa konkurentsi säilitamist.

(vt punktid 97, 174 ja 175)

10. Ettevõtja seisundit farmaatsiatoote turul võib kindlaks määrata rea tegurite põhjal, näiteks intellektuaalomandi ja muude seadusega antud õiguste tähtsust, esimesena turule tulija positsiooniga seotud eeliseid, hinna kui konkurentsiparameetri asjassepuutuvust, monopsoonsete ostjate olemasolu ning reguleeritud hinnasüsteemide asjassepuutuvust ja uurimis- ning arendustöö investeeringute, reklaamtegevuse ja finantsvahendite asjassepuutuvust arvesse võttes. Komisjon ei saa siiski tähelepanuta jätta seda, kui oluline on asjaolu, et sellel ettevõtjal olid üldiselt väga suured turuosad kõigis kõnealustes riikides terve käsitletud perioodi jooksul.

Samuti ei sea asjaolu, et innovatsioon on ravimisektori konkurentsis keskne parameeter, kahtluse alla selle ettevõtja väga kõrgetele turuosadele (mida nende kontekstis on hinnatud) omistatud tähtsust.

(vt punktid 244, 245 ja 254)

11. Ravimitoodete turgusid iseloomustavad tervishoiusüsteemid näivad tugevdavat ravimiettevõtjate turuvõimu, kuna sotsiaalkindlustussüsteemid maksavad ravimid täielikult või suures osas kinni, mis muudab nõudluse suures osas jäigaks. Olukord on selline eriti siis, kui ravimiettevõtja, kes esimesena pakub olemasolevate toodetega võrreldes ravialase lisandväärtusega uut toodet, võib kokku leppida kõrgema hüvitamise määra sellest, mis hiljem „järgnevatele” toodetele kehtestatakse. Nimelt on esimesena turule siseneja positsiooniga ettevõtjatele sotsiaalkindlustussüsteemide tehtavad hüvitised esiteks suhteliselt kõrgemad, võrreldes „järgnevate” toodetega, ja teiseks võimaldavad need hüvitised ravimiettevõtjal kehtestada oma hind kõrgel tasemel, kartmata, et patsiendid ja arstid muu odavama toote poole pöörduvad.

Ei oma tähendust, et sotsiaalkindlustussüsteemid on teinud võimalikuks või soodustanud ravimiettevõtja suutlikkuse säilitada eriti suuri turuosasid palju kõrgemate hindadega, sest see asjaolu ei mõjuta järeldust, et see ettevõtja suudab säilitada kõrgemad tulud kui tema konkurendid, ilma et ravimitoodete turu teised osalised, st patsiendid, ravimeid määravad arstid, riiklikud sotsiaalkindlustussüsteemid ja tema konkurendid suudaksid seda eelispositsiooni kõigutada perioodi jooksul, mille komisjon võttis turgu valitseva seisundi kindlaksmääramisel arvesse.

Kuna ametiasutuste otsused hüvitamise määrade või maksimumhindade kohta mõjutavad hindasid, ei ole need turu tavaliste tingimuste tulemus. Seega ei saa sellises kontekstis määratud hinna puhul tõhusalt väita, et see on konkureerival tasemel, kuna see määrati kindlaks ilma konkurentsimehhanismideta, mis võimaldaksid sellise konkureeriva hinnani jõuda.

(vt punktid 262, 263 ja 265)

12. Järeldus turuvõimu kohta – st ettevõtja suutlikkuse kohta tegutseda arvestatavas ulatuses oma konkurentidest, klientidest ja lõpuks ka tarbijatest sõltumatult, kuivõrd ta suudab eeskätt säilitada hinnad kõrgel, hoides samas enda käes palju suuremad turuosad kui tema konkurentidel – ei sõltu ettevõtja suutlikkusest kasutada seda turuvõimu nii, et takistada tõhusat konkurentsi. Konkurentsi kaotamise või vähendamise praktika valdkonnas ei pea teatav tegevus, et seda saaks lugeda turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks, tingimata tulenema või olema tingitud ettevõtja majanduslikust võimsusest, kuna turgu valitseva seisundi ja selle kuritarvitamise vahel ei pea olema põhjuslikku seost.

(vt punkt 267)

13. Intellektuaalomandi õigusi ei saa lugeda ebaoluliseks turgu valitseva seisundi kindlaksmääramisel. Nimelt, kuigi pelk intellektuaalomandi õiguste omamine ei saa sellist seisundit anda, võib see siiski teatud olukordades luua turgu valitseva seisundi, andes eelkõige ettevõtjale võimaluse takistada turul tõhusa konkurentsi olemasolu. Intellektuaalomandi õiguste valdamine ja kasutamine võivad – nagu ka käesolevas asjas – olla asjassepuutuv kaudne tõend turgu valitsevast seisundist.

Ei saa nõustuda argumendiga, et intellektuaalomandi õiguste ja nende (isegi mitte kuritarvitava) kasutamise arvestamine turgu valitseva seisundi olemasolu kindlaksmääramiseks võib kaotada igasuguse ajendi luua uuenduslikke tooteid. Innovatsiooni tasustatakse nimelt igal juhul ainuõigusega, mis on intellektuaalomandi õigusega selle loojale antud.

Lisaks ei ole turgu valitsev seisund iseenesest keelatud, keelatud on üksnes selle kuritarvitamine. Sellega seoses ei saa olukorras, kus leitakse, et intellektuaalomandi õiguse omanikul on turgu valitsev seisund, selle õiguse mitte-kuritarvitavat kasutamist lugeda ebapiisavaks ajendiks innovatsioonile.

Intellektuaalomandi õigustega antud tugeva kaitse olemasolu ei pea selleks, et see võiks olla asjassepuutuv tegur, välistama igasuguse konkurentsi turul.

(vt punktid 270, 273 ja 274)

14. Komisjon võib põhistada oma hinnangu ravimiettevõtja turgu valitseva seisundi kohta rea asjaoludega, millest esimeste hulgas on tema väga suured turuosad tema konkurentidega võrreldes. Seejärel, võttes esiteks arvesse ravimitoodete turgude eripärasid, mida iseloomustab ravimeid määravate arstide „inerts”, ja teiseks suurenevaid raskusi, mida ravimiettevõtjad turule sisenemisel peavad ületama, kuna sellel turul juba kohalolevate konkurentide ja toodete arv on suur, siis võib komisjon järeldada, et esimesena turule saabuja positsioon kujutab endast märgatavat konkurentsieelist. Asjaolu, et geneerilised tooted suutsid kahjustada ravimiettevõtja turgu valitsevat seisundit, ei sea kahtluse alla seda, et tema seisund kui esimesena turule siseneja annab talle märgatavaid konkurentsieeliseid.

Lisaks, ehkki järeldus ravimiettevõtja rahalisest ülimuslikkusest, võrreldes tema konkurentidega, ning uurimis- ja arendustööle ning müügivõimule suunatud rahaliste ja inimressursside ülimuslikkusest üksi ei ole piisav, et põhjendada järeldust, et sellel ettevõtjal on kõnealusel perioodil turgu valitsev seisund asjaomasel turul, on need siiski rida asjassepuutuvaid kaudseid tõendeid, mis võimaldavad väita, et viidatud ettevõtjal on rohkem vahendeid kui tema konkurentidel, mis tugevdasid tema seisundit turul nende konkurentidega võrreldes.

(vt punktid 278, 280, 285 ja 286)

15. Ametiasutustele eksitavate andmete esitamine, mis võib neid ametiasutusi eksitusse viia ja järelikult võimaldada ainuõiguse andmist, millele sellel ettevõtjal õigust ei ole või millele tal on õigus lühemaks perioodiks, on tegevus, mida ei kasutata toodete omadustel põhineva konkurentsi korral ja mis võib konkurentsi eriti piirata. Selline tegevus ei vasta turgu valitseva seisundiga ettevõtja spetsiifilisele kohustusele hoiduda ühisturul tõhusat ja moonutamata konkurentsi kahjustamast tegevusega, mida ei kasutata toodete omadustel põhineva konkurentsi korral.

Kuritarvitamise mõiste objektiivsest laadist ilmneb, et ametiasutustele edastatud avalduste eksitavat laadi tuleb hinnata objektiivsete elementide põhjal ja et turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tuvastamiseks ei ole vaja tõendada, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegutses ettekavatsetult ja halvas usus. Ainuõiguste alusetuks saamiseks ametiasutustele esitatud avalduste eksitavat laadi tuleb hinnata in concreto ja hindamine erineb iga juhtumi konkreetsetest asjaoludest lähtuvalt. Eelkõige tuleb uurida, kas kõnealuse tegevuse toimepanemise kontekstist lähtuvalt võis see tegevus viia ametiasutused nii kaugele, et need alusetult tekitasid seadusest tulenevaid takistusi konkurentsile, näiteks omistades õigusvastaselt ettevõtjale ainuõigused. Sellega seoses võib ametiasutuste piiratud kaalutlusruum või asjaolu, et puudub kohustus kontrollida neile edastatud andmete täpsust või tõelevastavust, olla asjassepuutuvad elemendid, mida tuleb arvesse võtta, kui määratakse kindlaks, kas kõnealune tegevus võib viia selleni, et seadusest tulenevaid takistusi konkurentsile suurendatakse.

Lisaks, kuivõrd turgu valitseva seisundiga ettevõtjale antakse õigusvastane ainuõigus pärast temapoolset viga ametiasutustega toimunud suhtluses, siis tema spetsiifiline kohustus hoiduda ühisturul tõhusat ja moonutamata konkurentsi kahjustamast tegevusega, mida ei kasutata toodete omadustel põhineva konkurentsi korral, paneb talle vähemalt kohustuse teavitada ametiasutusi sellest veast, et need saaksid viidatud rikkumised kõrvaldada.

Kuigi turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tuvastamiseks ei ole vaja tõendada, et tegevus, mis oma laadilt eksitas ametiasutusi, oli ettekavatsetud, on see tegevus siiski asjassepuutuv element, mida komisjon võib olukorrast olenevalt arvesse võtta. Asjaolu, et turgu valitseva seisundi kuritarvitamise mõistel on objektiivne sisu ning see ei tähenda kavatsust kahju tekitada, ei vii järelduseni, et kavatsus kasutada tegevust, mida ei kasutata toodete omadustel põhineva konkurentsi korral, on igal juhul asjassepuutumatu, sest seda võib alati arvesse võtta toetamaks järeldust, et kõnealune ettevõtja on toime pannud turgu valitseva seisundi kuritarvitamise, kuigi selline järeldus peab esmalt tuginema objektiivsele tuvastamisele, et kuritarvitav tegevus tegelikult ellu viidi.

Asjaolu, et teatud ametiasutused ei lasknud end eksitada ning tuvastasid ainuõiguste taotluste toetuseks esitatud andmete ebatäpsused või et konkurendid saavutasid pärast ainuõiguste õigusvastast andmist nende tühistamised, ei ole piisav, et järeldada, et eksitavad avaldused ei olnud mingil juhul tulemuslikud. Nimelt, kui on tõendatud, et tegevus on objektiivselt konkurentsi piirav, siis ei saa selle kuritarvitav laad sõltuda kolmandate isikute reaktsioonide ettearvamatusest.

Järelikult on komisjon EÜ artiklit 82 õigesti kohaldanud, kui ta leidis, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja poolt ametiasutustele objektiivselt eksitavate avalduste esitamine, mis võib neid ametiasutusi viia täiendava kaitse tunnistuste andmiseni, millele sellel ettevõtjal õigust ei ole või millele tal on õigus lühemaks perioodiks, ja seega piirata või kaotada konkurentsi, on turgu valitseva seisundi kuritarvitamine.

(vt punktid 355–361)

16. Kui ametiasutus annab intellektuaalomandi õiguse, siis eeldatakse tavaliselt, et see õigus on kehtiv ning õiguse omamine ettevõtja poolt õiguspärane. Ettevõtja poolt pelk ainuõiguse omamine tähendab tavaliselt, et konkurendid hoitakse eemal, kuna viimased peavad järgima avalike normide alusel seda ainuõigust. Seega ei saa nõustuda argumendiga, et turgu valitseva seisundi kuritarvitamise olemasolu tunnistamine eeldab, et eksitavate avalduste alusel saadud ainuõigust oleks ellu viidud.

Lisaks on ainuõiguse õigusvastane omandamine turgu valitseva seisundi kuritarvitamine mitte ainult siis, kui selle tulemusel konkurents täielikult kaotatakse. Asjaolu, et kõnealune tegevus käsitleb intellektuaalomandi õiguse omandamist, ei õigusta sellist tingimust.

Samuti, kui tegevus langeb konkurentsieeskirjade kohaldamisalasse, kohaldatakse neid sõltumata sellest, kas sellele tegevusele võib kohaldada ka muid eeskirju, olgu siis siseriiklikke või mitte, millel on erinevad eesmärgid. Samuti ei saa patendisüsteemile omaste kaitsevahendite olemasolu muuta konkurentsiõiguses sätestatud keeldude kohaldamise tingimusi ning eelkõige nõuda sellise tegevuse tekitatud konkurentsivastase mõju tõendamist.

(vt punktid 362, 364 ja 366)

17. Patendivolinikele edastatud juhiseid täiendava kaitse tunnistuse taotluste esitamiseks ei saa samastada patendiametitele esitatud täiendava kaitse tunnistuse taotlustega. Komisjon rikub seega õigusnormi, kui ta leiab, et farmaatsiatoote turul turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja poolt selle seisundi kuritarvitamine algab siis, kui patendivolinikele edastati juhised täiendava kaitse tunnistuste taotluste esitamiseks patendiametitele. Avalduste väidetava eksitava laadi oodatav tulemus – st täiendava kaitse tunnistuse andmine – võib saabuda alles hetkel, kui täiendava kaitse tunnistuse taotlused patendiametitele esitatakse, mitte aga hetkel, kui vaid vahendajatena tegutsevad patendivolinikud need juhised taotluste kohta kätte saavad.

(vt punktid 370 ja 372)

18. Turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks ei pea tegevus sugugi konkurentsi vahetult mõjutama. Sellises olukorras, kus kõnealust tegevust, kui see osutub tõendatuks, ei saa mingil juhul lugeda selliseks, mida kasutatakse ettevõtja tulemustel põhineva normaalse toodete konkurentsi korral, piisab tõendamisest, et sellise tegevuse majanduslikku või õiguslikku konteksti arvestades võib see tegevus konkurentsi piirata. Seega võib kõnealuse tegevuse suutlikkus konkurentsi piirata olla kaudne, kui on õiguslikult piisavalt tõendatud, et see suudab ka tegelikult konkurentsi piirata.

Lisaks eeldab konkurente välistada sooviv tegevus sageli kolmandate isikute kaastööd, olgu need isikud siis ametiasutused või teised turul osalejad, sest selline tegevus võib praktikas harva omada vahetut mõju konkurentide konkurentsiseisundile. Seega sõltub konkurentide välistamise strateegia edu – mis seisneb õigusnormidest tulenevate turuletuleku tõkete loomises, omandades õigusvastaselt ainuõigusi – tingimata ametiasutuste reaktsioonist või siseriiklike kohtute omast, kui konkurendid on algatanud menetlused, et neid õigusi tühistada. Siiski on avaldused, millega soovitakse õigusvastaselt saada ainuõigusi, mõeldud turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks üksnes siis, kui on tõendatud, et need oma objektiivses kontekstis võivad tõepoolest viia ametiasutused nii kaugele, et nad annavad taotletud ainuõiguse.

Asjaolu, et kuritarvitava tegevuse mõju konkurentsile oli tunda alles mitu aastat hiljem, ei kõrvalda kõnealuselt tegevuselt, kui see osutub tõendatuks, selle kuritarvitavat laadi.

(vt punktid 376, 377 ja 380)

19. Asjaolu, et ettevõtjal ei ole enam turgu valitsevat seisundit hetkel, kui tema kuritarvitav tegevus mõju avaldas, ei muuda neile tegudele omistatud õiguslikku kvalifikatsiooni, kuna teod pandi toime hetkel, kui ta oli turgu valitsevas seisundis ja tal oli spetsiifiline kohustus hoiduda oma tegevusega ühisturul tõhusat ja moonutamata konkurentsi kahjustamast.

(vt punkt 379)

20. Endast EÜ artikli 82 rikkumist kujutavate asjaolude tõendamise kohustus lasub komisjonil. Seetõttu peab ta tuvastama tõendid, mis suudavad tõendada endast rikkumist kujutavate asjaolude olemasolu.

Sellega seoses eelistatakse kohtu kahtluse korral ettevõtjat, kes on rikkumise tuvastanud otsuse adressaat. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud asjaomase rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti hagi puhul, milles nõutakse trahvi määrava otsuse tühistamist.

Viimati nimetatud olukorras tuleb arvesse võtta süütuse presumptsiooni põhimõtet, nagu see tuleneb muu hulgas Eurooa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikest 2 ning mis on üks neist põhiõigustest, mis Euroopa Kohtu praktika kohaselt – ja mida kinnitab ka Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2 – on ühenduse õiguse üldpõhimõtted. Kui arvestatakse asjaomaste rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskusastet, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatega seotud konkurentsieeskirjade rikkumiste suhtes, mille tagajärjeks võib olla trahvide või karistusmaksete määramine.

Seega tuleb komisjonil esitada täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, et tõendada rikkumise olemasolu. Siiski ei pea komisjon esitama selliseid tõendeid rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui kaudsete tõendite kogum, millele institutsioon tugineb ja mille erinevad osad võivad üksteist vastastikku toetada, vastab tervikuna hinnatult neile nõuetele.

(vt punktid 474–477 ja 839)

21. Asendades patendiametitele täiendava kaitse tunnistuste saamiseks edastatud avaldustes mitmete riikide turuleviimise tehniliste lubade väljastamise kuupäevad nendes riikides ravimite hindade avaldamise kuupäevadega, ei saanud turgu valitsevas seisundis olev ettevõtja mõistlikult ignoreerida asjaolu, et kuna ta ei avalikustanud aktiivselt oma tõlgendust valdkonnas kehtivate tekstide kohta, mis oli aluseks edastatud kuupäevade valikule, võivad need avaldused patendiameteid eksitada. Niisiis, ilma et komisjon peaks tõendama selle ettevõtja pahausksust või täiesti pettuslikku tahtlust, piisab märkimisest, et selline tegevus, mida iseloomustab ilmne läbipaistvuse puudumine, on vastuolus turgu valitsevas seisundis oleva ettevõtja spetsiifilise kohustusega hoiduda oma tegevusega ühisturul tõhusat ja moonutamata konkurentsi kahjustamast.

(vt punktid 491 ja 493)

22. Ravimiettevõtja, kes aastaid järgis pidevat ja lineaarset tegevust, mida iseloomustas erinevate riikide patendiametitele eksitavate avalduste tegemine, et saada täiendava kaitse tunnistusi, millele tal kas ei olnud õigust või millele tal oli õigus lühemaks perioodiks, kuritarvitab oma turgu valitsevat seisundit. Sellised eksitavad avaldused on tegevus, mida ei kasutata toodete omadustel põhineva konkurentsi korral. Selline tegevus hoiab nõuetevastaselt geneeriliste ravimite tootjaid turult eemal, kasutades täiendava kaitse tunnistuste omandamist viisil, mis rikub nende aluseks olevat õiguslikku raamistikku.

(vt punktid 598, 608 ja 609)

23. Geneerilise ravimi turuleviimise loa taotluse käsitlemiseks ravimeid käsitleva direktiivi 65/65 artikli 4 kolmanda lõigu punkti 8 alapunktis a) iii sätestatud lühimenetluse alusel on vaja, et algravimi turuleviimise luba veel kehtiks kõnealuses liikmesriigis taotluse esitamise kuupäeval. Lühimenetlust ei ole võimalik kasutada pärast algravimi turuleviimise loa tühistamist.

Ettevõtja poolt algse turuleviimise loa saamiseks teostatud farmakoloogiliste ja toksikoloogiliste testide ja kliiniliste uuringute tulemustega seotud andmed on selle ettevõtja poolt ravimi turuleviimiseks tehtud investeeringu tulemus. Selline investeering iseloomustab toodete tunnustel põhinevat konkurentsi, millest tarbijad kasu saavad.

Direktiiv 65/65 tunnistas huvi kaitsta sellist investeeringut, nähes ette kõnealuste andmete omanikule ainuõigusperioodi nende kasutamiseks. Siiski ei anna direktiivi 65/65 artikli 4 kolmanda lõigu punkti 8 alapunkt a) iii pärast selle ainuõigusperioodi lõppu algupärase ravimpreparaadi omanikule ainuõigust kasutada toimikusse esitatud farmakoloogiliste ja toksikoloogiliste testide ja kliiniliste uuringute tulemusi ja võimaldab olemuslikult sarnaste ravimite tootjatel ära kasutada nende andmete olemasolu, et saada lühimenetluse teel turuleviimise luba.

Selles olukorras ei saa pärast ainuõigusperioodi lõppemist niisuguse tegevuse aluseks – mille eesmärk on takistada geneeriliste ravimite tootjatel kasutada oma õigust algtoote turuleviimiseks esitatud farmakoloogiliste ja toksikoloogiliste testide ja kliiniliste uuringute tulemusi ära kasutada – kuidagi olla toodete omadustel põhineva konkurentsiga seotud investeeringute õiguspärane kaitse, kuna ettevõtjal ei ole nimelt enam direktiivi 65/65 alusel ainuõigust kasutada nende farmakoloogiliste ja toksikoloogiliste testide ja kliiniliste uuringute tulemusi.

Ettevõtja poolt turuleviimise lubade tühistamise eesmärk on üksnes takistada olemuslikult sarnaste ravimite turuleviimist, mis võis kasutada lühimenetlust, ja seega takistada või aeglustada geneeriliste toodete turuleviimist. Samuti, vastavalt siseriiklike ametiasutuste suhtumisele sellisesse toote turuleviimise loa tühistamisse, millel puudus seos rahvatervisega, võib niisugune tühistamine takistada ka paralleelimporti.

Asjaolu, et ettevõtjal on õigus taotleda tema toodetud ravimite turuleviimise lubade tühistamist, ei suuda eemaldada seda tegevust EÜ artikliga 82 sätestatud keelualast.

Asjaolu, et õiguslik raamistik võimaldab alternatiivset viisi turuleviimise loa saamiseks, ei kõrvalda turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegevuse kuritarvitavat laadi, kui objektiivselt käsitletuna on selle tegevuse ainuke eesmärk muuta seadusandja poolt direktiivi 65/65 artikli 4 kolmanda lõigu punkti 8 alapunktis a) iii sätestatud lühimenetlus kättesaamatuks ja seega hoida geneeriliste ravimite tootjad turult võimalikult kaua eemal ning tõsta nende turuletuleku tõkete ületamise kulusid.

Lõpuks asjaolu, et konkurentidele turule sisenemisel põhjustatud viivitust ei hinnata täpselt, ei mõjuta kaalutlust, et kõnealune tegevus võis piirata konkurentsi, kuna on tõendatud, et selle tühistamise tagajärjel oli võimatu kasutada lühimenetlust.

(vt punktid 669, 670, 674–677, 812, 829 ja 831)

24. Kuigi turgu valitsev seisund ei võta sellise seisundiga ettevõtjalt õigust kaitsta oma vastavaid ärihuve, kui need on ohus, ei saa ta kasutada õigusnormides kehtestatud menetlusi nii, et see takistab või muudab raskemaks konkurentide turule sisenemise, kui puuduvad põhjused, mis on seotud toodete omadusel põhinevas konkurentsis osaleva ettevõtja seaduslike huvidega, või kui puuduvad objektiivsed õigustused.

Kui tegevuse puhul, mis seisneb õigusnormidest tulenevate menetluste kasutamises, ilma et selleks oleks mingit alust toote omadustel põhinevas konkurentsis, on selle majanduslikku ja õigusnormide konteksti arvestades tõendatud, et see võib piirata konkurentsi, siis piisab sellest, et lugeda seda turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks.

(vt punkt 672, 817, 824 ja 845)

25. EÜ artikli 82 tähenduses kuritarvitava tegevuse õigusvastasus ei oma seost selle kooskõlaga või vastuoluga teiste õigusnormidega. Valdavas osas seisneb turgu valitseva seisundi kuritarvitamine tegevuses, mis on muuseas muude õigusharude kui konkurentsiõiguse seisukohast seaduslikud.

(vt punkt 677)

26. „Olulisi seadmeid” käsitlev kohtupraktika puudutab sisuliselt asjaolusid, kus turgu valitseva seisundiga ettevõtja keeldumine tarnida, kasutades eelkõige oma omandiõigust, võib endast kujutada turgu valitseva seisundi kuritarvitamist. See kohtupraktika puudutab eelkõige olukorda, kus ainuõiguse vaba kasutamine, mis on antud investeeringu või uuenduse loomise eest, võib ühisturul kahjustamata konkurentsi huvides olla piiratud.

„Olulisi seadmeid” käsitlevat kohtupraktikat ei kohaldata turgu valitsevas seisundis olevale ravimiettevõtjale, kes laseb tühistada tema toodetud ravimite turuleviimise load nii, et oleks võimatu kohaldada ravimeid käsitleva direktiivi 65/65 artikli 4 kolmanda lõigu punkti 8 alapunktis a) iii sätestatud lühimenetlust, piirates niisiis farmakoloogilistest ja toksikoloogilistest testidest ja kliinilistest uuringutest saadud andmete kasutamist. Nimelt ei seisne selline tegevus keeldumises võimaldada juurdepääsu farmakoloogiliste ja toksikoloogiliste testide ja kliiniliste uuringute tulemustele, ning ettevõtja ei saa igal juhul oma väidetava omandiõiguse alusel vaidlustada seda, et siseriiklikud ametiasutused tuginevad lühimenetluse raames kõnealustele andmetele. Lisaks ei ole asjaolu, et lühimenetlust ei saa enam kasutada pärast algravimi turuleviimise loa tühistamist, tingitud murest tagada algravimi tootjale tema esitatud andmete ainuõiguslikkus, vaid murest tagada rahvatervise kaitse, mis on direktiivi 65/65 keskne eesmärk.

(vt punktid 679, 682 ja 683)

27. Kuigi komisjonil on kohustus võtta arvesse võimalikku objektiivset õigustust tegevusele, mis võib osutuda turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks, siis peab kõnealune ettevõtja selle objektiivse õigustuse esitama juba haldusmenetluse ajal ning esitama sellega seotud tõendid. Olukord on selline eelkõige siis, kui kõnealune ettevõtja on ainuke, kes teab seda objektiivset õigustust või on loomulikult paremas olukorras kui komisjon selle olemasolu ja tõelevastavuse tõendamiseks.

Kuna ühenduse akti õiguspärasust tuleb hinnata seda informatsiooni arvesse võttes, mis oli institutsiooni käsutuses otsuse tegemise momendil, siis ei saa ühenduste kohtus tugineda asjaoludele, mida ei esitatud haldusmenetluses.

(vt punktid 686 ja 687)

28. Strateegia väljatöötamine – isegi kui seda teeb turgu valitseva seisundiga ravimiettevõtja –, mille eesmärk on piirata oma müügi vähenemist ja suuta konkureerida geneeriliste toodetega, on õiguspärane ja kuulub tavapärase konkurentsi juurde, kuna käsitletud tegevus ei erine nendest toimingutest, mis on osa toodete omadustel põhinevast konkurentsist, mis võib tarbijatele kasu tuua.

Siiski ei muuda asjaolu, et turgu valitseva seisundiga ettevõtjal ei ole kohustust kaitsta konkurentide huve, EÜ artikliga 82 kooskõlas olevaks sellist tegevust, mille ainuke eesmärk on konkurente välistada. Nimelt ei õigusta turgu valitseva seisundiga ettevõtja pelk tahe säilitada tema enda kaubanduslikke huve ja kaitsta end geneeriliste toodete konkurentsi eest sellist tegevust, mis ei kuulu toodete omadustel põhineva konkurentsi hulka.

(vt punktid 804 ja 816)

29. Ühenduse konkurentsiõiguse kohaselt kujutavad ühte kontserni kuuluvad erinevad äriühingud endast ühte majanduslikku üksust ja seega ühte ettevõtjat, kui need äriühingud ei määra oma tegevust turul kindlaks iseseisvalt.

Selleks et teatud tegevust saaks EÜ artikli 82 tähenduses turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks lugeda, ei pea see olema ellu viidud kontserni juhtkonna tasandil välja töötatud strateegia alusel.

Endast kontserni kujutavasse majandusüksusse kuuluva äriühingu poolt ellu viidud tegevus võib samuti rikkuda EÜ artiklit 82.

Lisaks, kui tütarettevõtja 100-protsendiline osalus kuulub emaettevõtjale, siis ei ole vaja uurida, kas emaettevõtja võib tegelikult määravalt mõjutada oma tütarettevõtja poliitikat, kuna viimane järgib igal juhul nende samade kontserni struktuuri organite poliitikat, kes kujundavad ka emaettevõtja poliitikat.

(vt punktid 818–820)

30. Kui hagiavalduses ja repliigis esitatud argumentide keskmes palub hageja Üldkohtul vähendada trahvisummat, mida komisjon talle konkurentsieeskirjade rikkumise eest määras, jättes nõuete tasandil ametlikult selle vähendamise mainimata, siis selline tegematajätmine ei välista siiski seda, et Üldkohus kasutab oma täispädevust trahvide alal. Nimelt on isegi ametliku nõude puudumisel kohtul õigus ülemäärast trahvisummat vähendada, sest see ei tooks kaasa ultra petita mõju, vaid oleks vastupidi hagi osaline rahuldamine.

(vt punkt 884)

31. Ühe ja vältava rikkumise mõiste hõlmab kõiki tegusid, mis kuuluvad ühtsesse plaani nende identse eesmärgi tõttu, mis rikub konkurentsitingimusi ühisturul. Selleks et kvalifitseerida erinevad tegevused üheks ja vältavaks rikkumiseks, tuleb kontrollida, kas need on omavahel täiendavad, st et igaüks neist on mõeldud tegelema ühe või mitme tavapärasest konkurentsist tuleneva tagajärjega ja aitab vastastikuse toime kaudu kaasa ühtses plaanis seatud eesmärkide saavutamisele. Selles osas tuleb arvestada kõiki asjaolusid, mis võimaldavad seda seost tuvastada või kahtluse alla seada, näiteks kõnealuste tegevuste kohaldamise periood, sisu (sealhulgas kasutatud meetodid) ja vastastikusest seosest tulenevalt eesmärk.

Üheks ja vältavaks rikkumiseks on ravimiettevõtja tegevus, mis on aja jooksul püsiv, tuleneb selle keskorganite välja töötatud strateegiast ja mida iseloomustab mitme riigi patendiametitele eksitavate avalduste tegemine, et saada täiendava kaitse tunnistusi, millele tal kas ei olnud õigust või millele tal oli õigus lühemaks perioodiks.

(vt punktid 892 ja 893)

32. Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine, mis puudutas ettevõtja poolt tahtlikult eksitavate avalduste esitamist, et saada ainuõigusi, millele tal ei ole õigust või millele tal on õigus lühemaks ajaks, ja mille eesmärk oli hoida konkurendid turult eemal, on ilmselgelt raske rikkumine. Asjaolu, et sellist kuritarvitust varem ei olnud toimunud, ei saa seda järeldust kahtluse alla seada, kuna selline tegevus on ilmselgelt vastuolus toote omadustel põhineva konkurentsiga. Lisaks ei vabasta ettevõtjat tema vastutusest asjaolu, et sarnaste omadustega tegevust ei ole komisjoni varasemates otsustes uuritud.

Raskeks rikkumiseks on ka turgu valitseva seisundi kuritarvitamine, mis seisneb selles, et ravimiettevõtja laseb tühistada oma toodetud ravimite turuleviimise load ja mille eesmärk on luua takistusi geneeriliste ravimite turuleviimisele mitmes riigis ja paralleelimpordile teistes riikides, üritades seega ühisturgu osadeks jaotada.

(vt punkt 901)

33. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest kehtestatud trahvisumma kindlaksmääramise raames võivad tegevuse eesmärgiga seonduvad asjaolud trahvisumma kindlaksmääramisel omada suuremat tähtsust kui tegevuse mõjuga seonduvad asjaolud.

(vt punktid 902 ja 911)

ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda laiendatud koosseisus)

1. juuli 2010( )

Konkurents – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Maohaavandiravimite turg – EÜ artikli 82 rikkumise tuvastamise otsus – Turu määratlemine – Märkimisväärne konkurentsisurve – Ravimite täiendava kaitse tunnistuste korra ja ravimite turuleviimise korra kuritarvitamine – Eksitavad avaldused – Turuleviimise lubade tühistamine – Geneeriliste ravimite turuleviimise ja paralleelimpordi takistused – Trahvid

Kohtuasjas T‑321/05,

AstraZeneca AB, asukoht Södertälje (Rootsi),

AstraZeneca plc, asukoht London (Suurbritannia),

esindajad: M. Brealey, QC, barrister M. Hoskins, barrister D. Jowell, solicitor F. Murphy, solicitor G. Sproul, solicitor I. MacCallum ja solicitor C. Brown; seejärel M. Brealey, M. Hoskins, D. Jowell, F. Murphy ja C. Brown, ning hiljem M. Brealey, M. Hoskins, D. Jowell ja F. Murphy,

hagejad,

keda toetab

European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA), asukoht Genf (Šveits), esindaja: avocat M. Van Kerckhove,

menetlusse astuja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier ja A. Whelan, ning hiljem Castillo de la Torre, Gippini Fournier ja J. Bourke,

kostja,

mille ese on nõue tühistada komisjoni 15. juuni 2005. aasta otsus K(2005) 1757 (lõplik) [EÜ] artikli 82 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/A.37.507/F3 – AstraZeneca),

ÜLDKOHUS (kuues koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: koja esimees A. W. H. Meij (ettekandja), kohtunikud V. Vadapalas, N. Wahl, L. Truchot ja S. Frimodt Nielsen,

kohtusekretär: ametnik C. Kristensen,

arvestades kirjalikus menetluses ja 26. ning 27. novembri 2008. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Astra AB oli Rootsi õiguse alusel asutatud äriühing, mille asukoht oli Södertäljes (Rootsi) ja mis oli ravimikontserni eesotsas, kuhu kuulusid muu hulgas AB Hässle ja Astra Hässle AB, mis olid Astra AB 100‑protsendilise osalusega tütarettevõtjad, mille asukoht on Mölndal’is (Rootsi). Astra ja Zeneca Group plc ühinemise tagajärjel 6. aprillil 1999 tekkis AstraZeneca plc, käeolevas kohtuasjas teine hageja, kes on Londonis (Ühendkuningriik) asuv valdusettevõtja. Selle ühinemise järel võttis Astra, kelle 100‑protsendiline osalus kuulub AstraZeneca plc‑le, endale nimeks AstraZeneca AB, käesolevas kohtuasjas esimene hageja, ning hakkas tegelema uurimise ja arendustöö, marketingi ning tootmisega. Astra kontserni kuulunud äriühinguid ning käesoleval hetkel AstraZeneca plc kontserni kuuluvaid äriühinguid nimetatakse edaspidi „AZ”. Kui aga AstraZeneca plc-le ja AstraZeneca AB-le viidatakse kui käesoleva menetluse pooltele, nimetatakse neid edaspidi koos „hagejateks”.

2 AZ on ravimikontsern, mis tegutseb maailma tasandil uuenduslike toodete leiutamise, arendamise ja turustamise valdkonnas. Selle tegevus keskendub teatud ravimivaldkondadele, mille hulgas on eelkõige seedeelundite haigused. Sellega seoses on üks peamisi AZ poolt turustatud tooteid tuntud nime all Losec, mis on kaubamärk, mida kasutatakse suuremal osal Euroopa turgudest selle omeprasoolil põhineva toote tähistamiseks.

3 12. mail 1999 esitasid Generics (UK) Ltd ja Scandinavian Pharmaceuticals Generics AB (edaspidi „kaebuse esitajad”) kaebuse vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artiklile 3 Astra peale seoses AZ tegevusega, millega takistati neil viia teatud Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) turgudele omeprasooli geneerilisi variante.

4 9. veebruari 2000. aasta otsusega, mis võeti vastu määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 alusel, kohustas komisjon AZ-d alluma uurimistele tema Londonis ja Södertäljes asuvates ruumides. 2002. ja 2003. aastal vastas AZ ka kolmele määruse nr 17 artikli 11 järgsele informatsiooninõudele.

5 Komisjon võttis 25. juulil 2003 vastu menetluse alustamise otsuse. 29. juulil 2003 edastas komisjon AZ-le vastuväiteteatise, millele AZ vastas 3. detsembril 2003. 29. jaanuaril 2004 toimus koosolek, et arutada mõningaid tõendeid, mis AZ oli esitanud vastuses vastuväiteteatisele. AZ esitas ka erinevaid dokumente, sh 27. jaanuari ja 11. veebruari 2004. aasta märkused, et vastata küsimustele, mis komisjon viidatud koosoleku käigus esitas. AZ esitas 13. veebruaril 2004 komisjonile tõendeid teise väidetava kuritarvituse kohta.

6 Ärakuulamine toimus 16. ja 17. veebruaril 2004. Komisjon esitas 26. veebruaril 2004 AZ-le määruse nr 17 artikli 11 järgse informatsiooninõude seoses turgu valitseva seisundi küsimusega. AZ vastas sellele 12. märtsil 2004. Komisjon andis 23. novembril 2004 AZ-le võimaluse esitada oma märkused nende faktiliste asjaolude ja kaalutluste kohta, mis ei olnud esitatud vastuväiteteatises. AZ esitas oma seisukoha nende asjaolude kohta 21. jaanuari 2005. aasta kirjas.

7 Komisjon võttis 15. juunil 2005 vastu otsuse [EÜ] artikli 82 ja EMP lepingu artikli 54 kohaldamise kohta (juhtum COMP/A.37.507/F3 – AstraZeneca) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), milles ta tuvastas, et AstraZeneca AB ja AstraZeneca plc olid toime pannud kaks turgu valitseva seisundi kuritarvitamist, rikkudes nii EÜ artiklit 82 ja EMP lepingu artiklit 54.

8 Esimene süüks pandud tegevus seisnes reas väidetavalt eksitavates avaldustes, mis olid esitatud Saksamaa, Belgia, Taani, Norra, Madalmaade ja Ühendkuningriigi patendiametitele ning Saksamaa ja Norra kohtutele (vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1). Teine süüks pandud tegevus seisnes taotlustes tühistada Loseci kapslite turuleviimise load Taanis, Norras ja Rootsis, koostoimes Loseci kapslite turult eemaldamisega ning Losec MUPS-i tablettide turuleviimisega nendes kolmes riigis (vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2).

9 Komisjon määras hagejatele solidaarselt 46 miljoni euro suuruse trahvi ning AstraZeneca AB-le 14 miljoni euro suuruse trahvi (vaidlustatud otsuse artikkel 2).

Menetlus ja poolte nõuded

10 Hagejad esitasid käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 25. augustil 2005.

11 Generics (UK) ja Merck NM AB esitasid 7. detsembril 2005 Üldkohtu kantseleisse avalduse menetlusse astumiseks komisjoni nõuete toetuseks.

12 European Federation of Pharmaceutical Industries Associations (EFPIA, Euroopa ravimitööstuse ühenduste liit) esitas 15. detsembril 2005 Üldkohtu kantseleisse avalduse menetlusse astumiseks hagejate nõuete toetuseks.

13 Hagejad esitasid 10. veebruaril 2006 konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse menetlusse astujate suhtes. Keegi ei esitanud vastuväiteid sellele konfidentsiaalsena käsitlemise taotlusele.

14 Üldkohtu teise koja esimehe 4. juuli ja 29. novembri 2006. aasta määrustega lubati vastavalt EFPIA-l hagejate nõuete toetuseks menetlusse astuda ning Generics (UK)-l ja Merck NM-il komisjoni nõuete toetuseks menetlusse astuda.

15 Generics (UK) ja Merck NM loobusid 26. jaanuaril 2007 menetlusse astuja seisukohtade esitamisest.

16 Generics (UK) ja Merck NM loobusid 24. novembril 2008 Üldkohtu kantseleisse saabunud kirjas komisjoni nõuete toetuseks menetlusse astumisest.

17 Üldkohtu kuuenda koja esimehe 17. detsembri 2008. aasta määrusega kustutati Generics (UK) ja Merck NM kohtuasjast kui komisjoni nõuete toetuseks menetlusse astujad.

18 Üldkohus (kuues koda laiendatud koosseisus) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal alustada suulist menetlust ja palus oma kodukorra artikli 64 alusel menetluse pooltel vastata reale küsimustele. Menetluse pooled täitsid selle nõude ettenähtud tähtaja jooksul.

19 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 26. ja 27. novembri 2008. aasta kohtuistungil.

20 Hagejad paluvad Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

21 EFPIA palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

22 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus

23 Oma hagiga seavad hagejad kahtluse alla vaidlustatud otsuse õiguspärasuse seoses asjaomase turu määratluse, turgu valitseva seisundi hinnangu, turgu valitseva seisundi esimese ja teise kuritarvitamise ning määratud trahvide summadega. Üldkohus uurib järjest hagejate esitatud väiteid iga nimetatud küsimuse juures.

24 Esmalt tuleb märkida, et hagejad esitasid konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse suure hulga teabe kohta, mis puudutab eelkõige dokumentaalseid tõendeid sellise tegevuse kohta, mis komisjoni sõnul kujutas endast turgu valitseva seisundi kuritarvitamist.

25 Üldkohus rahuldab konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse ulatuses, milles kõnealune teave ei esine vaidlustatud otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis, mis on avaldatud komisjoni konkurentsi peadirektoraadi võrgulehel ja mis on seetõttu avalikkusele kättesaadav. Seevastu tuleb jätta rahuldamata konfidentsiaalsena käsitlemise taotlus ulatuses, milles see puudutab vaidlustatud otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis esinevaid andmeid. Nimelt on need andmed igal juhul kaotanud oma võimaliku konfidentsiaalsuse, kuna nad on avalikkusele kättesaadavad (vt selle kohta Üldkohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑99/04: AC-Treuhand vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑1501, punkt 19).

26 Seejärel tuleb märkida, et kohtuistungil väljendasid hagejad kahtlusi seoses sellega, et komisjon kasutas ühte 24. novembril 2008 esitatud dokumenti, mis sisaldas esiteks graafikuid, kus komisjoni sõnul korrati vaidlustatud otsusele lisatud tabelites esitatud andmeid, ja teiseks väljavõtteid hagiavaldusest ja menetlusdokumentide lisadest, mille pooled kirjaliku menetluse käigus esitasid.

27 Sellega seoses tuleb märkida, et komisjoni poolt paar päeva enne kohtuistungit esitatud dokumendis on peamiselt selline teave, mis juba toimikus esineb. See puudutab nimetatud dokumendi lehekülgedel 2–8, 10–16 ja 18–24 esitatud graafikuid, milles korratakse vaidlustatud otsusele lisatud tabelites esitatud andmeid, ning ka väljavõtteid hagiavaldusest ja dokumendis viidatud menetlusdokumentide lisadest. Viis, kuidas komisjon viidatud dokumenti kohtuistungil kasutas, kujutab endast eelnevalt Üldkohtu kirjalikus menetluses arendatud argumentide suulist esitamist. Seetõttu tuleb hagejate reservatsioonid nende punktide kohta tagasi lükata. See ei kehti aga eespool viidatud dokumendi lehekülgedel 26–32 esitatud graafikute suhtes, milles on esitatud andmed protsentides väljendatud hinnaerinevustest, mis ei ole esitatud vaidlustatud otsuse lisa tabelites 24–30, millele graafikutes on viidatud. Kuna need graafikud sisaldavad rohkem andmeid kui seal viidatud tabelid, siis tuleb komisjoni esitatud dokument selles punktis vastuvõetamatuks tunnistada ning Üldkohus ei võta neid andmeid oma hinnangus arvesse.

A – Asjaomane tooteturg

28 Vaidlustatud otsuses järeldas komisjon sisuliselt, et antihistamiinid (edaspidi „H2 antagonistid”) ei avaldanud märkimisväärset konkurentsisurvet prootonpumba inhibiitoritele (edaspidi „PPI”) ja et seega koosnes asjaomane tooteturg üksnes viimastest. Komisjon tugines selles järelduses reale kaalutlustele, mis võtsid arvesse konkurentsi eripärasid ravimisektoris ning käsitlesid peamiselt toodete erilisi omadusi, nende ravikasutust, PPI müügi pidevat kasvu H2 antagonistide arvel, hinnategureid ning Saksamaal ja Ühendkuningriigis toimunud nn „loomulikke” sündmusi.

29 Hagejad vaidlevad vastu sellele, kuidas komisjon asjaomast turgu määratles, ning esitavad sellega seoses kaks väidet. Esimene väide käsitleb ilmset hindamisviga, mis on tehtud seoses sellega, kas PPI-de kasutuse progresseeruv kasv H2 antagonistide arvel on asjakohane. Teine väide käsitleb erinevaid ebakõlasid ning kaalutlusvigu.

1. Sissejuhatavad märkused

30 Kõigepealt tuleb meenutada – nagu ilmneb eelkõige komisjoni teatise asjaomase turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguses (EÜT 1997, C 372, lk 5; ELT eriväljaanne 08/01, lk 155, edaspidi „turu mõiste teatis”) punktist 2 –, et asjaomane turg määratletakse EÜ artikli 82 kohaldamise raames selleks, et luua raamid, mille piires hinnata küsimust, kas käsitletud ettevõtja suudab arvestatavas ulatuses tegutseda sõltumatult oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest (vt selle kohta Euroopa Kohtu 9. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 322/81: Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin vs. komisjon, EKL 1983, lk 3461, punkt 37).

31 Nimelt ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ettevõtja seisundi – võimaliku valitseva seisundi – kontrollimiseks tuleb konkurentsi võimalikkust hinnata just selle turu seisukohast, mis hõlmab kõiki tooteid, mis oma iseloomulike tunnuste tähenduses on eriti sobivad pidevat nõudlust rahuldama ja mis on teiste toodete või teenustega minimaalselt asendatavad, kusjuures konkurentsi võimalikkust tuleb hinnata ka arvestades konkurentsitingimusi ning nõudluse ja pakkumise struktuuri (eespool punktis 30 viidatud kohtuotsus Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin vs. komisjon, punkt 37; Üldkohtu 21. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑229/94: Deutsche Bahn vs. komisjon, EKL 1997, lk II‑1689, punkt 54; ja 17. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑219/99: British Airways vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑5917, punkt 91). Ka turu mõiste teatise punktist 7 ilmneb, et asjaomane tooteturg hõlmab seega kõiki neid tooteid või teenuseid, mis tarbijate seisukohast on oma iseloomulike tunnuste, hindade ja otstarbekohase kasutuse põhjal omavahel asendatavad.

32 Seejärel tuleb rõhutada, et väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et ehkki üldiselt kontrollib ühenduste kohus igakülgselt, kas konkurentsieeskirjade kohaldamise tingimused on täidetud või mitte, peab ühenduste kohus komisjoni antud keerukate majanduslike hinnangute kontrollimisel siiski piirduma menetlusnormide järgimise ja põhjendamiskohustuse täitmise, faktiliste asjaolude sisulise õigsuse ning selle kontrollimisega, et asjaolude hindamisel ei oleks tehtud ilmselget kaalutlusviga ega tegemist ei oleks võimu kuritarvitamisega. Samuti, kuivõrd komisjoni otsus tuleneb keerukatest tehnilistest hinnangutest, saab neid põhimõtteliselt vaid piiratud ulatuses kohtulikult kontrollida, mis tähendab, et ühenduste kohus ei saa asendada faktilistele asjaoludele komisjoni antud hinnangut enda omaga (vt Üldkohtu 17. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑201/04: Microsoft vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑3601, punktid 87 ja 88 ning seal viidatud kohtupraktika).

33 Kuigi ühenduste kohus tunnustab komisjoni kaalutlusruumi majanduslikes või tehnilistes küsimustes, ei tähenda see, et ühenduste kohus peab hoiduma kontrollimast, kuidas komisjon majandus- või tehnilisi andmeid on tõlgendanud. Nimelt peab ühenduste kohus poolte esitatud argumente järgides kontrollima nii esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldatavust ja sidusust kui ka seda, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud (vt selle kohta seoses ettevõtjate ühinemise kontrolliga Euroopa Kohtu 15. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑12/03 P: komisjon vs. Tetra Laval, EKL 2005, lk I‑987, punkt 39; vt selle kohta samuti eespool punktis 32 viidatud kohtuotsus Microsoft vs. komisjon, punkt 89).

2. Esimene väide, mis käsitleb ilmset hindamisviga, mis on tehtud seoses sellega, kas PPI-de kasutuse järkjärguline kasv H2 antagonistide arvel on asjakohane

a) Hagejate ja EFPIA argumendid

34 Hagejad ja EFPIA märgivad, et konkurentsil on ravimisektoris rida eripärasid. Hagejad väidavad esiteks, et kõnealuste liikmesriikide ravimiturge iseloomustab hindade ja hüvitiste avalik reguleerimine. Peale selle ei ole tarbija (patsient) nendel turgudel sama isik kui otsustaja (arst) ega ka enamikul ajast maksja (siseriiklik kindlustusasutus või ravivaldkonnas tegutsev eraõiguslik kindlustusettevõtja). Kuna arstid ega patsiendid ei kata suuremat osa retseptiravimitega seotud kuludest, siis on üldiselt arstid ravimeid välja kirjutades vaid piiratud ulatuses tundlikud nende hindade suhtes. Kõnealusel perioodil juhindusid ravimeid määravad arstid peamiselt ravimite raviomadustest ja tõhususest, mitte aga niiväga nende hinnast. Lisaks on praegused arengud retseptiravimite tarbimises võtmetegur, et hinnata seda, kas ravimid on osa samast tooteturust. Lõpuks on arstide poolt retseptide väljakirjutamisele iseloomulik teatav „inerts”. EFPIA lisab, et ravimisektoris toimub konkurents peamiselt uuenduste, mitte aga hinna tasandil. Seega rõhutab ta intellektuaalomandi kaitse tähtsust, et julgustada uuendusteks vajalikke investeeringuid.

35 Hagejate sõnul ei ole kahtlust, et PPI-d on raviomadustelt H2 antagonistidest paremad. Seda raviomaduste paremust on teadlased tunnistanud alates 1990-ndate aastate algusest. Siiski ei tunnistanud ravimeid määravad arstid seda kohe. PPI-de kasutamise kasv kõnealusel perioodil oli järkjärguline ning toimus H2 antagonistide arvel. Seega on PPI-del ja H2 antagonistidel sarnased ravialased kasutused ning neid kirjutati välja täiesti identsetel meditsiinilistel põhjustel.

36 Hagejad ja EFPIA kinnitavad, et H2 antagonistid avaldasid tingimata märkimisväärset konkurentsisurvet Losecile, sest Loseci müük kasvas H2 antagonistide arvel järk-järgult. Seega vaidlevad nad vastu sellele, et PPI-d ja H2 antagonistid kuulusid alates 1993. aastast erinevatele tooteturgudele.

37 Selle väite kinnituseks viitavad hagejad esiteks IMS Health’i poolt koostatud aruandele, mis käsitles PPI-de ja H2 antagonistide kasutust mao ülihappesusega seotud haiguste ravis peamistel Euroopa turgudel ajavahemikus 1990–2000. Selles aruandes järeldati, et PPI-de kasutamise kasv oli toimunud progressiivselt ja et kõnealuse perioodi lõpus tõi teatud oluline mikrodiagnostika kaasa suuremas osas riikidest H2 antagonistide arvestatava määramise (20% või enam). Lisaks ei olnud üheski riigis H2 antagoniste täiesti asendatud PPI-dega. Jättes kõrvale Rootsi, siis isegi kõige raskemate mao ülihappesusega seotud haiguste – näiteks mao- või kaksteistsõrmiku haavandid – mikrodiagnostika korral määrati arvestatavale osale patsientidest (10% või enam) H2 antagoniste. Rootsis said PPI-sid kõik patsiendid, kellel diagnoositi maohaavand.

38 Samas tähenduses rõhutab EFPIA samuti, et PPI-de turvalisust ja kõrvalmõju käsitleva kartuse tõttu olid PPI-d H2 antagoniste asendanud järk-järgult ja üksnes osaliselt, ning märgib, et vaidlustatud otsuses ei ole ühtegi tõendit toetamaks komisjoni väidet, et teadus- ja kliinilised uuringud, mis tehti Loseci turuleviimise ja asjaomase perioodi alguse vahel, näitasid Loseci tõhusust olemasolevate ravimeetoditega võrreldes.

39 Teiseks tõendavad nelja sõltumatu meditsiinieksperdi – kelle erialaks on mao ülihappesusega seotud seedeelundite haigused – avaldused, et retsepte väljastavate arstide poolt Loseci omaksvõttu takistasid eelkõige nende kõhklused kirjutada PPI-sid välja seetõttu, et neid loeti oluliselt tugevamateks ravimiteks kui H2 antagoniste, mis tekitas teatud umbusalduse nende võimaliku kõrvalmõju suhtes. Need ütlused kinnitavad, et arstid võtsid PPI-d omaks vaid järk-järgult.

40 Kolmandaks viitavad hagejad Lexecon’i aruandele, mille kohaselt arstidel ja patsientidel oli puudulik teave uute ravimite omaduste kohta ning nad õppisid neid omadusi tundma aeglaselt oma isiklike kogemuste või avaldatud meditsiiniliste dokumentide põhjal. Sellest tuleneb seega, et üldiselt võtab oluliste turuosade omandamine uute ravimite müügiga aega. Lisaks on esimesena turule tulevatel ettevõtjatel konkurentsieelis.

41 Hagejad vaidlevad vastu sellele, et arstide poolt retseptide väljastamist iseloomustav „inerts” on konkurentsiväline tegur, olles nende sõnul asjakohane tegur konkurentsi analüüsimisel ravimiturgudel, nagu komisjon seda on ka tunnistanud vaidlustatud otsuse põhjenduses 362. Nad märgivad, et arsti „inerts” sõltub eelkõige olemasoleva ravimi kvaliteedist, uue toote eelistest ja sellest, kui kiirelt arste teavitatakse selle uue toote olemasolust. EFPIA märgib sellega seoses, et kui retsepte kirjutavad arstid on rahul olemasolevate raviviisidega, mida nende patsiendid saavad, ja kui patsientide tervislik seisund stabiliseerub nende tõttu, siis hakkavad nad uut ravimit kasutama väga ettevaatlikult, välja arvatud siis, kui kliinilised andmed ei tõenda veenvalt kliiniliste eeliste olemasolu. Kuna hagejate sõnul kujutab „inerts” seega ühte peamistest takistustest, mida uus turuletulija peab ületama, siis on võrdlevad kliinilised uuringud, reklaamtegevus ja arstide külastamine olulised konkurentsi osad, mida uue ravimi tootja peab kasutama.

42 EFPIA lisab, et hagejad võtsid ette rea töid, mis viisid kokkulangevate järeldusteni, et ravimite määramise tava „inertsi” ületamiseks kulus palju aega ning H2 antagonistid avaldasid PPI-dele ajavahemikus 1993–2000 pidevat konkurentsisurvet. Ta väidab, et komisjon ei ole esitanud vastupidist tõendit selle kohta, et H2 antagonistid ei avaldanud enam alates 1993. aastast PPI-dele konkurentsisurvet nii, et viimased kujutasid endast eraldi tooteturgu.

43 Neljandaks näitavad kõnealusest ajavahemikust pärinevad AZ strateegilised sisedokumendid, et H2 antagonistide nõudlus oli elastne ja et need ravimid olid peamine konkurentsisiht, mida AZ taotles Loseciga. Asjaolu, et PPI-de kasutamine järk-järgult kasvas H2 antagonistide arvel ja et AZ jaoks oli konkurentsialane väljakutse see, et Losec võtaks üle H2 antagonistide turuosad, näitavad, et kõnealuse ajavahemiku jooksul olid Losec ja H2 antagonistid asendatavad tooted, mis omavahel konkureerisid. Seda teesi kinnitab asjaolu, et isegi kõnealuse ajavahemiku lõpus määrati H2 antagoniste suures koguses tervest olulise mikrodiagnostika hulgast.

44 Viiendaks märgivad hagejad, et komisjon ei ole järjekindel, tunnistades „inertsi” asjakohasust turgu valitseva seisundi hindamisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 542), lükates tagasi aga selle asjakohasuse turu määratlemise raames, kuna tegu olevat välise teguriga (vaidlustatud otsuse põhjendus 467). Nende sõnul ei kaitse „inerts” mitte üksnes H2 antagoniste konkurentsi eest, vaid kujutab endast ka konkurentsisurvet PPI-dele. Nad vaidlevad ka vastu sellele, et kui „inertsist” on kord üle saadud, siis ei ole see enam oluline tegur arsti otsustusprotsessis ja see ei võimalda H2 antagonistide PPI-dega asendamise protsessi ümber pöörata. Lisaks, kui komisjon märgib, et „inerts” kaitses H2 antagoniste kiirema languse eest, tunnistab ta vaikimisi ka selle piiravat rolli ravimite määramisele kõnealusel ajavahemikul. Hagejad märgivad ühtlasi, et komisjon rõhutas vaidlustatud otsuse põhjendustes 541–543 ja 551 eeliseid, mis on ravimisektoris esimesena turule sisenejal ja mis tulenevad kinnistunud toote omamisest.

45 Nende arvates ei saa ka arvesse võtta komisjoni argumente, et esiteks ei asendanud arvestatav osa PPI-de müüki varasemat H2 antagonistide müüki ja teiseks määrasid arstid H2 antagoniste või PPI-sid lähtuvalt ravi soovitud kergendamisest või süvendamisest, kuna neid ei ole esitatud vaidlustatud otsuses ning need on esimest korda esitatud alles Üldkohtu menetluses. Mis puudutab esimest nendest kahest argumendist, siis lisavad nad, et vaidlustatud otsus seda ei kinnita – selle põhjendustes 381–385 ning 37–47 ei ole analüüsi ajavahemiku 1993–2000 ravimite määramise tegeliku praktika kohta – ja et see läheb lahku isegi vaidlustatud otsuse põhjendusest 386. Lisaks lükkavad selle argumendi ümber ka IMS Health’i uuringu järeldused. Mis puudutab teist argumenti, siis märgivad hagejad, et komisjon ei viinud läbi uuringuid arstide ravimite määramise tegelikust praktikast ning viitavad vastuväiteteatisele antud vastusele.

46 Lisaks heidab EFPIA komisjonile ette, et ta läks vastuollu Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsusega kohtuasjas T‑168/01: GlaxoSmithKline Services vs. komisjon (EKL 2006, lk II‑2969, punkt 276), jättes kontrollimata arvesse võetud tõendite laadi ja tähenduse ning tehes järeldusi dokumentide kohta, mis tema uurimiste käigus esitati, viimata läbi iseseisvat analüüsi. Mis puudutab nimelt komisjoni uurimist ravimite määramise praktika kohta, siis oli see institutsioon valivalt võtnud hagejate esitatud IMS Health’i aruandest andmeid, lükkamata tagasi selles aruandes esinevaid muid andmeid, millest ilmnes, et H2 antagonistid avaldasid PPI-dele konkurentsisurvet. EFPIA märgib, et vaidlustatud otsuses mainitud ainuke tõend, mida ei olnud hagejad esitanud, tuleneb korrelatsiooniuuringust, mille esitasid kaebuse esitajad ja mille metodoloogilisi puudusi oli ka komisjoni ise tunnistanud.

47 EFPIA leiab, et ei piisa tõendamisest, et PPI-de müük absoluutväärtuses on oluliselt kasvanud, samas kui H2 antagonistide oma on kahanenud või jäänud paigale, et järeldada, et viimased ei avalda enam PPI-dele konkurentsisurvet. Ta täpsustab sellega seoses, et H2 antagonistide müügikogus Saksamaal ja Ühendkuningriigis oli vastavalt 1997. ja 1998. aastal kõrgem kui PPI-de oma ning moodustas veel 2000. aastal 40% nende kahe ravimi kogumüügist nendes riikides. Lisaks ei tähenda asjaolu, et Loseci müük vähenes, võrreldes selle geneeriliste variantidega ning teiste PPI-dega, seda, et H2 antagonistid ei avaldanud konkurentsisurvet PPI‑dele kõnealuse perioodi jooksul.

48 Eelnevat silmas pidades leiavad hagejad ja EFPIA seega, et ekslik on komisjoni järeldus, et PPI-d ja H2 antagonistid kuuluvad alates 1993. aastast erinevatele tooteturgudele.

b) Komisjoni argumendid

49 Komisjon märgib kõigepealt, et hagejad keskenduvad üksnes ravimite määramise praktikale, käsitlemata vaidlustatud otsuse seda osa, mis puudutas küsimust, miks H2 antagonistid ei avaldanud kõnealuse perioodi jooksul märkimisväärset konkurentsisurvet Losecile ja eelkõige selle hinna kindlaksmääramisele. Komisjoni sõnul ei saa niivõrd ebatäielik tühistamisväide olla tulemuslik.

50 Seejärel esitab komisjon kolm täpsustust hagejate väidete kohta. Esiteks märgib ta, et uurimine ei puuduta küsimust, kas selline uuenduslik toode nagu Losec kujutab endast iseseisvat tooteturgu hetkel, kui see turule viiakse, ega ka küsimust, kas Losecil oli eraldiseisvalt PPI-de tooteturul turgu valitsev seisund pisut aega pärast selle turuleviimist. Losec viidi turule 1980-ndate aastate lõpus, st neli kuni viis aastat enne turu määratluse lähtepunktiks võetud aastat (1993). Loseci turuleviimise ja kõnealuse perioodi vahepeal oli läbi viidud uuringuid Loseci tõhususest teiste olemasolevate ravimitega võrreldes ning need uuringud olid arstidele edastatud. Nii näitas PPI-de suur müük 1993. ja 1994. aastal, et kõnealuse perioodi alguseks oli PPI-de ravialane paremus juba arstidele teatavaks tehtud ja et „inerts” oli suures osas ületatud.

51 Teiseks märgib komisjon, et PPI-de ja H2 antagonistide kombineeritud müük kasvas kõnealustes riikides oluliselt – 1993. aastal oli see 644 miljonit Ameerika (USA) dollarit ning 1999. aastal juba 1,43 miljardit USA dollarit. IMS Health’i andmetest ilmneb, et see kasv oli peamiselt PPI-dest tingitud. Neid kasutati selliste haiguste raviks, milleks H2 antagoniste ei olnud varem peetud sobivaks või tõhusaks. H2 antagonistide müügil oli tendents absoluutväärtuses väheneda, enne kui see stabiliseerus või kergelt tõusis, võrreldes 1993. aasta tasemega, ning langes siis arvestatavalt alates 1997. aastast. Komisjoni sõnul oli H2 antagonistide müügi ajutine stabiliseerumine ja tõus langenud kokku nende ravimite osalise ümberorienteerumisega sellistele ravivaldkondadele, kus PPI-d konkureerisid nendega vähem. Nimelt reageerisid H2 antagonistide tootjad PPI-delt tulenevale ohule nii, et nad suunasid oma tooted üle seedeelundite kergemate haiguste raviks ja muutsid koguni vabamüügis olevateks ravimiteks. Kombineeritud müügi oluline kasv käsitletud perioodil, mis on peamiselt tingitud PPI-dest, viib tingimata järelduseni, et PPI-d ei asendanud üksnes H2 antagonistide müüki. Seda kinnitavad vaidlustatud otsuse põhjendused 382 ja 386, milles märgitakse, et PPI‑sid loeti ainsaks tõhusaks raviks terve rea haiguste puhul. Komisjon täpsustab siiski, et ta ei väida, et PPI-de müügi kasv sellel perioodil toimus üksnes H2 antagonistide arvel.

52 Lisaks määrasid arstid neid kahte ravimit üksteise järel sama ravi erinevates etappides, sõltuvalt ravi soovitud kergendamisest või tõhustamisest. Järelikult ei saa PPI-sid ja H2 antagoniste lugeda asendustoodeteks, vaid ravimite hierarhiasse kuuluvateks toodeteks. Komisjon märgib sellega seoses, et hagejad ei vaidle vastu sellele, et PPI-de ravialane paremus H2 antagonistide ees tähendab, et need kaks toodet vastavad erinevat liiki nõudlusele. Arstide olemasolevates retseptides on hulgaliselt tõendeid sellest, et PPI-d on järk-järgult laienenud kõigile kõnealustele haigustele (vaidlustatud otsuse põhjendused 380–399). Komisjon lisab, et ei ole vaja arvuliselt väljendada ravi tõhustamise ja kergendamise strateegiate sagedust, kuna need selgitavad vaid osaliselt müügi enneolematut kasvu, mis tähendab tingimata seda, et PPI-sid kirjutati välja ka juhtudel, kus H2 antagoniste varem ei kasutatud.

53 Vastuseks EFPIA argumentidele märgib komisjon, et PPI-de ilmne ravialane paremus H2 antagonistide ees ületab taseme, mille võiks omistada lihtsalt paremale tootele samas ravikategoorias. Lisaks ilmneb AZ 1996. aasta aruandes esitatud selgitustest ja avaldatud trükistest (vaidlustatud otsuse põhjendused 37 ja 38), et ta leidis juba 1970-ndate aastate lõpus, et omeprasool oli parem ravim. Komisjon väidab, et Üldkohus on möönnud, et kaks toodet, millel on sarnased ülesanded ja ebasümmeetriline asendatavus – kuna nendevahelist seost iseloomustab üleminek ühelt teisele –, ei kuulu samale tooteturule, isegi kui üleminek ei ole kõnealuse perioodi lõpuks täielikult toimunud (Üldkohtu 30. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑340/03: France Télécom vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑107, punktid 88 ja 89).

54 Komisjon vaidleb ka vastu EFPIA kinnitusele, et ta ei olnud analüüsinud tegureid, mis määrasid arstide ravimite väljakirjutamise praktikat. Komisjon rõhutab, et vaidlustatud otsuses tugineb ta IMS Health’i andmetele ravimite määramise kohta nii iga riigi tervikandmete vormis kui ka sellises vormis, kus retseptid tuuakse välja erinevate haiguste kaupa. Ta tuvastas kõnealusel perioodil ravimite määramise skeemid ning need ravitegurid, mis ravimi valikut mõjutasid (vaidlustatud otsuse põhjendused 386–399).

55 Kolmandaks juhib komisjon tähelepanu kolmele asjaolule tarbimisarengutes, mis on tema analüüsis määravad. Esiteks ei väljenda H2 antagonistide või PPI-de iga-aastase müügi protsent, võrreldes nende toodete kombineeritud müügiga, PPI-de poolt domineeritud turu kasvu ega ka H2 antagonistide ümberpaigutumist. Teiseks oli PPI-de müügi absoluutväärtuse suurenemine 1991. ja 2000. aasta vahel muljetavaldav. Kolmandaks aitas arstide „inerts” kaasa turul toimunud protsessi järkjärgulisusele.

56 Mis puudutab ravimite väljakirjutamist iseloomustavat „inertsi”, siis väidab komisjon, et see on turuväline tegur, millel puudub seos toodete omadustel põhineva konkurentsiga ja mis iseseisvalt koormab uue toote nõudlust. Nii ei saa arstide „inertsi” lugeda H2 antagonistide poolseks konkurentsisurveks, mis on sarnane varasemast mainest või reklaamist tingitud lojaalsusega kaubamärgile. Komisjoni sõnul oli H2 antagonistide tootjatel vähe vahendeid, et seda „inertsi” tuntavalt suurendada. Lisaks ei ole tõendeid, et olles kord üle saanud „inertsi” mõjust, oli H2 antagonistidel piisavalt eeliseid, et pöörata ümber ühesuunalist asendusprotsessi.

57 Mis puudutab hagejate argumenti, et komisjon läks endaga vastuollu, kui ta leidis, et „inerts” on turgu valitseva seisundi kindlaksmääramisel asjakohane tegur, siis väidab komisjon, et „inerts” võib leevendada uute toodete poolt avaldatud survet olemasolevale ettevõtjale, luues oletatavalt valitseva tootega konkureerivatele toodetele takistuse turule tulekul ja seal levimisel. Ta meenutab sellega seoses, et turu määratluse eesmärk on käesolevas asjas uurida PPI-dele – mitte aga H2 antagonistele – avaldatud konkurentsisurvet. Ka väidab komisjon, et igal juhul tugineb turu määratlus kõigi asjakohaste tegurite koondhinnangule ning seda ei saa kahtluse alla seada olukorras – millele ta vastu vaidleb –, kus „inertsi” võib lugeda spetsiifiliselt H2 antagonistidele omistatavaks konkurentsieeliseks.

58 Mis puudutab PPI-dele avaldatud konkurentsisurvet, siis märgib komisjon, et tarbimisstatistikast ilmneb, et „inerts” ei takistanud sugugi PPI-de kasvu ega võimaldanud H2 antagonistidel pöörata ümber protsessi, milles neid PPI-dega asendatakse. Ta järeldab sellest, et „inerts” kaitses H2 antagonistide müüki veelgi kiirema languse eest. Lisaks asjaolu, et PPI-de tootjatel õnnestus kokku leppida ja rakendada kõrgemaid hindasid kui H2 antagonistide hinnad, näitab, et riiklikud tervishoiusüsteemid olid nõustunud sellega, et PPI-d kujutasid endast uuendust, mis ei olnud H2 antagonistidega võrreldav.

59 Komisjon täpsustab, et ta ei väida, et PPI-d kuuluvad alates 1993. aastast erinevale turule kui H2 antagonistid. Lisaks ei välistanud ta ka vaidlustatud otsuse põhjenduses 504, et enne seda kuupäeva oli eksisteerinud eraldiseisev PPI-de turg. Ta märgib siiski, et ei olnud mõtet uurida varasemaid aastaid, kuna kuritarvitamine oli alanud 1993. aastal.

60 Komisjon leiab, et hagejate teesi toetuseks viidatud tõendid käsitlevad vaidlustamata faktilisi eeldusi ega saa neid aidata. Nii tõendab IMS Health’i aruanne H2 antagonistide järkjärgulist asendamist PPI-dega, mida vaidlustatud otsuses arvesse võeti. AZ meditsiiniekspertide ütlused selgitavad kõige enam „inertsi” fenomeni päritolu, mitte aga seda, kuidas H2 antagonistid avaldasid konkurentsisurvet PPI-dele. Lexeconi aruandes ei viidata olulisele ajale, mis möödus Loseci esmase turuleviimise ja 1993. aasta vahel, ega ka sellele, et laialdaselt tunnistatakse, et PPI-d on paremad kui H2 antagonistid. Selles ei selgitata ka, kuidas võis „inerts” olla tingitud H2 antagonistide konkurentsisurvest PPI‑dele. Lõpuks puudutavad AZ sisedokumendid H2 antagonistide elastsuse kohta vaidlustamata fakti. Need dokumendid ei tõenda siiski seda, et H2 antagonistid avaldasid märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele.

c) Üldkohtu hinnang

61 Pooltevaheline vaidlus asjaomase tooteturu määratluse kohta keskendub sellele, milline on konkurentsialane suhe kahe farmaatsiatoote – PPI-d ja H2 antagonistid – vahel; see vaidlus tuleb kõigepealt kokkuvõtlikult esitada.

62 Vaidlustatud otsuse põhjendusest 34 ilmneb, et histamiinretseptorite antagonistid (tuntud ka nimetuste all „antihistamiinid” või „H2 antagonistid”) ja PPI-d on ülihappesusega seotud gastrointestinaalsete haiguste raviks kasutatavad farmaatsiatooted, mis takistavad proaktiivselt maomahlade sekretsiooni. Nimelt pumpab hapet makku spetsiifiline ensüüm „prootonpump” parietaalrakkudes, mis asuvad mao seintel. Kui H2 antagonistid blokeerivad üksnes prootonpumbastimulaatoreid, st parietaalrakkudes asuvaid histamiiniretseptoreid, siis PPI-d toimivad prootonpumba enda suhtes. Vaidlustatud otsuses järeldas komisjon seega, et H2 antagonistidel oli üksnes kaudne toime prootonpumbale, samas kui PPI-d suutsid otseselt prootonpumbale mõju avaldada.

63 Seejärel tuleb märkida, et vaidlust ei ole selles, et PPI-del on oluliselt suurem ravijõud kui H2 antagonistidel. Pooled on üksmeelel ka selles, et PPI-de müük on oluliselt kasvanud ja H2 antagonistide müük märgatavalt vähenenud. Nimelt, nagu märkis komisjon, ilmneb vaidlustatud otsuse lisa tabelitest 9–15, et PPI-de ja H2 antagonistide kombineeritud müük väärtuses mõõdetuna kasvas Saksamaal, Belgias, Taanis, Norras, Madalmaades, Ühendkuningriigis ja Rootsis oluliselt 1991. ja 2000. aasta vahel ja et PPI-de müügi tõus oli peamiselt selle kasvu taga. Samal perioodil kahanes H2 antagonistide müük väärtuses mõõdetuna märgatavalt. Samuti ilmneb selle lisa tabelitest 17–23, et PPI-del ja H2 antagonistidel põhinevate ravikuuride kombineeritud arv nendes riikides kasvas märgatavalt aastate 1991 ja 1999/2000 vahel. Selle arengu piires suurenes PPI-del põhinevate ravikuuride arv tugevalt ning H2 antagonistidel põhinevate ravikuuride arv riigiti kas vähenes oluliselt või jäi samaks. Nendes tabelites esitatud andmete õigsust ei ole vaidlustatud.

64 Esimene väide käsitleb peamiselt ilmset hindamisviga, mis on tehtud seoses sellega, kas PPI-de kasutuse järkjärguline kasv H2 antagonistide arvel on asjakohane. Sisuliselt on selle raames esitatud argumendid kahes osas. Esiteks, kuigi H2 antagonistid olid vähese ravitoimega, kujutasid need endast PPI-de terapeutilisi asendajaid ning neid müüdi ka veel kõnealuse ajavahemiku (1991–2000) lõpus suures koguses selliste seedeelundite haiguste raviks, mis olid identsed nende haigustega, milleks kirjutati välja ka PPI-sid. Teiseks, kuna PPI‑de müük kasvas H2 antagonistide arvel järk-järgult, avaldasid viimased tingimata märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele.

65 Neid argumente arvestades tuleb uurida vaidlustatud otsuse õiguspärasust esiteks seoses PPI-de ja H2 antagonistide raviotstarbega ning seejärel teiseks seoses sellega, kui asjakohane on H2 antagonistide PPI-dega asendamise järkjärgulisus hinnangule H2 antagonistide võimaliku konkurentsisurve kohta PPI-dele.

PPI-de ja H2 antagonistide erinev raviotstarve

66 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 381–386 järeldas komisjon, et PPI-de ravialane paremus H2 antagonistide ees rääkis selle kasuks, et esineb üksnes PPI-dest koosnev tooteturg. Nii tõi komisjon välja, et esineb oluline patsientide hulk, kellel on ülihappesusega seotud seedeelundite haigused ja kelle jaoks on sobiv ravivahend vaid PPI-d. Komisjoni sõnul on arstid üha rohkem hakanud PPI-sid lugema tõhusamaks ja sobivamaks lahenduseks.

67 Vaidlustamaks komisjoni järeldust, et PPI-de ravialane paremus on asjaolu, mis kinnitab turu määratlust, kuhu kuuluvad vaid PPI-d, väidavad hagejad, et PPI-sid ja H2 antagoniste kasutatakse samaks raviotstarbeks, kuna viimaseid kirjutati välja suures osas samade haiguste korral kui PPI-sid. Hagejad tuginevad sellega seoses meditsiiniekspertide kirjalikele avaldustele, mis nad esitasid haldusmenetluse ajal vastusena vastuväiteteatisele.

68 Üldkohus uuris meditsiiniekspertide avaldusi, millele ta tähelepanu juhiti, ning tõi välja selle, et need langevad kokku järgmistes asjaoludes:

– H2 antagonistid ja PPI-d kuuluvad järjestikuse ravi alla, mille eesmärk on kaotada happesust;

– meditsiinitöötajad on PPI-de turuleviimisest alates lugenud neid tugevamateks ravimiteks kui H2 antagoniste;

– kahtlustati, et PPI-del on kantserogeenne mõju, ning arstid määrasid neid vähehaaval; eriarstid olid nõus PPI-sid välja kirjutama enne perearste, kes olid sellega seoses väga ettevaatlikud;

– H2 antagonistide ja PPI-de määramine toimub ravi tõhustamise (step up) või kergendamise (step down) raames; step down lähenemine, mida arstid üldiselt eelistasid, seisnes selles, et ravi alguses määrati piisav kogus PPI-sid, et sümptomid kontrolli alla saada, ja seejärel määrati leebemad ravimid, näiteks H2 antagonistid või muud tooted (näiteks antatsiidid); step up lähenemine seisnes selles, et kõigepealt määrati suhteliselt kergeid tooteid (H2 antagonistid või muud tooted) ja seejärel PPI-d, kui esimesena määratud tooted ei olnud haiguse raviks piisavad;

– PPI-de kõrge hind võis teatud riikides, sh Saksamaa, olla asjassepuutuv tegur PPI-de väljakirjutamisel ning valikul step up või step down lähenemiste vahel;

– üldiselt määrati kõigepealt PPI-sid selleks, et ravida seedeelundite haiguste tõsisemaid vorme; nende kasutus näib siiski olevat laienenud haiguste leebematele vormidele.

69 Meditsiiniekspertide avaldustest ilmneb, et PPI-sid ja H2 antagoniste määrati 1991. ja 2000. aasta vahel samade haiguste raviks. Siiski ilmneb nendest samuti, et üldiselt määrati PPI-sid haiguste tõsisemate vormide raviks, H2 antagoniste rohkem aga kergemate vormide raviks või kui haigus ei olnud sama raskusastmega.

70 Oma avaldustes rõhutasid meditsiinieksperdid mõnikord, et H2 antagonistid ja PPI-d olid alternatiivsed esimesed ravimid, lähtuvalt valikust step up või step down lähenemise vahel. Siiski ei muuda asjaolu, et PPI-sid määrati kas ravi alguses või hiljem – lähtuvalt sellest, kas oli valitud step down või step up lähenemine –, järeldust, et PPI-sid ja H2 antagoniste määrati erinevates olukordades astmelise ravi korral.

71 Asjaolul, et H2 antagoniste määrati samade haiguste raviks kui PPI-sid või et H2 antagonistid olid sama võrra kui PPI-d esmajärjekorras määratavad ravimid, on vaid piiratud tähtsus, kuna see ei võimalda kindlaks määrata, kas PPI-de ravialast kasutust silmas pidades (neid kasutati eelkõige haiguste tõsisemate vormide raviks) avaldasid H2 antagonistid neile märkimisväärset konkurentsisurvet. Eespool märgitud avaldustest lähtub üheselt, et kui oli vaja juba teatud raskusastmeni jõudnud sümptomeid kontrolli alla saada, siis asendati H2 antagonistid PPI-dega, sõltumata ravi algusest (kui oli valitud step down lähenemine) või ravi lõpust (kui oli valitud step up lähenemine).

72 Nii ilmneb haldusmenetluse käigus hagejate esitatud meditsiiniekspertide avaldustest, et kuigi PPI-sid ja H2 antagoniste määrati samade haiguste raviks, oli nende kasutus olnud erinev. Kui PPI-sid määrati peamiselt ülihappesusega seotud seedeelundite haiguste raskete vormide raviks, siis H2 antagoniste määrati nende haiguste mitte nii raskete või kergete vormide raviks. Lisaks tuleb märkida, nagu tegi ka komisjon kohtuistungi käigus, et seda asjaolu rõhutasid hagejad ise oma vastuses vastuväiteteatisele (vastuväiteteatise vastuse punkti 4.41 alapunkt ii b).

73 Seega järeldas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 389 õigustatult, et hagejate poolt haldusmenetluse käigus väidetud asjaolu, mille kohaselt PPI-sid kasutati üldiselt üksnes haiguste raskemate vormide raviks, toetas järeldust tooteturust, mis koosnes üksnes PPI-dest.

74 Hagejad ei saa väita, et PPI-de ja H2 antagonistide erinev kasutus lähtuvalt ravi tõhustamisest või kergendamisest on uus asjaolu, mida ei saa vaidlustatud otsuse õiguspärasuse kontrolli staadiumis arvesse võtta. Nimelt ilmneb vaidlustatud otsusest, et komisjon võttis arvesse nende toodete erineva raviotstarbe just vastusena hagejate poolt esitatud argumentidele, nagu see ilmneb vaidlustatud otsuse põhjendustest 389, 490 ja 502.

75 Sellega seoses tuleb ka märkida, et AZ sisedokumentide põhjal järeldas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 384 ja 490, et esimene turustatud PPI – Losec – tingis H2 antagonistide tootjate ümbersuundumise nende haiguste kergemate vormide ravile, milleks traditsiooniliselt oli kasutatud antatsiide ja alginaate, ning isegi sellele, et teha nende tooted kättesaadavaks ilma retseptita.

76 Hagejate väidetud asjaolu – tuginedes sellega seoses IMS Health’i aruandele –, et veel kõnealuse perioodi lõpus kirjutati suuremas osas riikidest peamiste seedeelundite haiguste korral välja arvestatav osa H2 antagoniste, ei lükka ümber järeldust, et H2 antagonistidel ja PPI-del oli erinev ravialane kasutusotstarve. Samuti kinnitab väide, et H2 antagoniste määrati väheses osas (IMS Health’i aruanne väidab 10%) nende seisundite raskete vormide raviks, hagejate endi esitatud asjaoludest tulenevat järeldust, et ülihappesusega seotud seedeelundite seisundite rasked vormid tingisid valdavas enamuses PPI-de määramise.

77 Hagejad ja EFPIA väidavad veel, et komisjon ei viinud läbi uuringuid arstide tegeliku ravimite määramise praktika kohta ja et komisjon oli IMS Health’i aruandest valikuliselt võtnud andmeid, lükkamata ümber selles aruandes esinevaid muid andmeid.

78 Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon peab oma hinnangus tuginema kogu asjakohasele teabele, mida konkreetsel juhul tuleb arvesse võtta (vt selle kohta eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Tetra Laval, punkt 39). See tähendab eelkõige, et komisjon peab eriti tähelepanelikult analüüsima asjassepuutuvaid argumente ja tõendeid, mida seotud ettevõtjad haldusmenetluse käigus esitavad (vt selle kohta ja analoogia alusel eespool punktis 46 viidatud kohtuotsus GlaxoSmithKline Services vs. komisjon, punkt 276).

79 Sellest ei saa siiski järeldada, et komisjon peab tuginema üksnes tõenditele, mille ta on ise läbi viidud uurimiste käigus saanud. Komisjon võib nimelt tugineda haldusmenetluse käigus poolte esitatud tõenditele, kui need tõendid on usaldusväärsed ja asjassepuutuvad, ning tema ülesanne on vajaduse korral neid täiendada muude tõenditega, kui haldusmenetluse käigus poolte esitatud tõendid osutuvad ebapiisavaks või puudulikuks.

80 Käesolevas asjas on küll tõsi, et komisjon ei viinud ise läbi uurimisi PPI-de ja H2 antagonistide ravialase kasutuse kohta meditsiiniringkondade poolt, kuid siiski esitasid hagejad mitu meditsiiniekspertide avaldust, mis – nagu märgiti eespool punktides 68 ja 69 – sisaldasid kokkulangevaid tõendeid ning kinnitasid ka AZ sisedokumentides esinenud asjassepuutuvaid andmeid, millele vaidlustatud otsuse põhjenduses 502 viidatakse. Järelikult tuleb märkida, et komisjon võis selles küsimuses võtta neid andmeid arvesse ise uurimisi läbi viimata.

81 Seejärel, mis puudutab IMS Health’i aruandes esinevate andmete väidetavat valikulist kasutamist ja seal esinevate muude andmete ümberlükkamata jätmist, ja kuna EFPIA üritab selle argumendiga välja tuua vaidlustatud otsuse ebapiisavat põhjendust, siis tuleb märkida, et komisjoni kohustus esitada põhjused, miks ta ei kasuta mingis uuringus esitatud teatud andmeid, esineb üksnes ulatuses, kus haldusmenetluse pooled on selle menetluse käigus esitanud argumente, mis nendele andmetele konkreetselt tuginevad, tingimusel, et need andmed osutusid asjassepuutuvaks. Igal juhul ei saa nõuda komisjonilt, et ta esitaks süstemaatiliselt need põhjused, miks ta ei kasuta mingi uuringu teatud andmeid või jätab need kõrvale, kuna piisab, kui ta põhjendab oma otsust sellega, et märgib õiguslikud ja faktilised asjaolud, millest sõltub meetme õiguslik põhjendus ja otsuse vastuvõtmiseni viinud kaalutlused. See järeldus kehtib veelgi enam, kuna väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et komisjonil ei ole kohustust käsitleda huvitatud isiku poolt haldusmenetluse käigus esitatud kõiki fakti- ja õigusküsimusi (Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 43/82 ja 63/82: VBVB ja VBBB vs. komisjon, EKL 1984, lk 19, punkt 22; 17. novembri 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 142/84 ja 156/84: BAT ja Reynolds vs. komisjon, EKL 1987, lk 4487, punkt 72, ja Üldkohtu 19. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑2/93: Air France vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑323, punkt 92).

82 Lisaks, kuivõrd EFPIA heidab komisjonile ette, et viimane ei võtnud arvesse IMS Health’i aruande teatud osasid, siis tuleb märkida, et EFPIA ei täpsusta, milliste osadega on tegu, kuna pelk viide IMS Health’i aruande üldistele järeldustele on sellega seoses ilmselgelt ebapiisav, et tuvastada mingitki komisjoni ilmset kaalutlusviga.

H2 antagonistide PPI-dega asendumise järkjärgulisuse asjassepuutuvus

83 Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlust ei ole selles, et arstide tegevust iseloomustanud „inerts” määrata ravimeid on tingitud nende ettevaatlikkusest PPI-de suhtes, kuna nad kahtlustasid, et sellel ravimil võib olla kõrvalmõju. Nagu hagejad ka mainivad, siis ilmneb Lexeconi aruandest, et arstidel on üldiselt vaja aega, et õppida uut ravimit tundma ja nõustuda seda välja kirjutama. Ühtlasi ilmneb hagejate esitatud meditsiiniekspertide avaldustest, et ravimeid välja kirjutavad arstid kahtlustasid, et PPI-del on kantserogeenne mõju.

84 Seejärel tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse lisa tabelitest 17–23 ilmneb, et PPI‑del põhinevate ravikuuride arv kasvas järk-järgult vahemikus 1991 ja 2000 ning ületas H2 antagonistel põhinevate ravikuuride arvu Rootsis 1994. aastal, Norras ja Belgias 1996. aastal, Saksamaal ja Taanis 1997. aastal ning Madalmaades ja Ühendkuningriigis 1998. aastal. Lisaks ilmneb vaidlustatud otsuse lisa tabelitest 9–15, et PPI-de müük väärtuseliselt kasvas samuti järk-järgult ning ületas H2 antagonistide müügi Rootsis 1992. aastal, Belgias 1994. aastal, Taanis, Norras, Madalmaades ja Ühendkuningriigis 1995. aastal ning Saksamaal 1996. aastal.

85 Kas H2 antagonistid avaldasid kõnealusel perioodil märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele, on keeruline küsimus, millele – nagu on märgitud turu mõiste teatise punktis 25 – saab vastata rea kaudsete tõendite põhjal, mis on koostatud erinevate ja sageli empiiriliste hinnanguelementide pinnalt, kusjuures komisjon peab arvesse võtma kogu kättesaadavat teavet, mis omab tähtsust. Käesolevas asjas viitavad hagejad ilmsele kaalutlusveale, mille komisjon tegi, kuna ta keskendus käesoleva väite raames vaid ühele osale analüüsist, mille ta viis läbi asjaomase turu määratlemiseks – st et PPI-de müügi järkjärguline kasv H2 antagonistide arvel kujutas endast määravat asjaolu, mis näitas, et kõnealusel perioodil avaldasid H2 antagonistid tingimata märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele.

86 Hagejate argumentide põhjendatuse hindamiseks nii üldjuhul kui ka käesolevas konkreetses olukorras tuleb need asetada komisjoni poolt turu mõiste teatises vastu võetud teoreetilisse raami, et määrata kindlaks konkurentsisurve, millega seoses ta analüüsib igal konkreetsel juhul erinevaid olemasolevaid hinnanguelemente.

87 Turu mõiste teatise punktides 15–19 märgib komisjon, et nõudluse asendatavust tuleb hinnata teoreetilise lähenemise teel, mis seisneb kõnealuse turu määratluse aluseks oleva toote suhtelise hinna väikese (5–10%), kuid püsiva tõusu oletamises ja hindamises, kas asjaomase toote monopoolne pakkuja saaks sellist hüpoteetilist tõusu kasumlikult kohaldada. Turu mõiste teatise punktis 17 esitatu kohaselt, kui selle majandusliku testi alusel piisab asendamisest – kuna müük selle tagajärjel väheneb –, et võtta selliselt hinnatõusult igasugune mõte, siis tuleb asendustooteid lugeda asjaomasele tootele märkimisväärset konkurentsisurvet avaldavaks.

88 Mis puudutab uue toote turuleviimise konkreetset olukorda ja nagu ilmneb eelkõige komisjoni teatise, millega kehtestatakse suunised EÜ […] artikli 81 kohaldatavuse kohta horisontaalkoostöö kokkulepete suhtes (EÜT 2001, C 3, lk 2; ELT eriväljaanne 08/02, lk 25), punktist 45, siis ei ole harv, et olemasolevat toodet kas või osaliselt asendava uue toote müügi areng võtab natuke aega ja seega kasvab see müük järk-järgult.

89 Kohaldades eespool punktis 87 meenutatud teoreetilist raamistikku, millega seoses komisjon soovib hinnata tema käsutuses olevaid tõendeid, et määrata kindlaks, kas olemasolev toode avaldab märkimisväärset konkurentsisurvet uuele tootele, tuleb küsida, kas uue toote müügi järkjärgulist kasvu aja jooksul arvesse võttes viiks uue toote hinna väike tõus nõudluse ümbersuunamiseni olemasoleva toote suunas, nii et hinnatõus ei ole kasumlik, võrreldes tuluga, mis oleks saadud ilma viidatud hinnatõusuta. Tuleb esile tuua, et uue toote müügi kasvu järkjärgulisus ei kao tingimata olukorras, kui see hinnatõus on kasumlik ja kui selle tagajärjel järeldatakse, et olemasolev toode ei avalda uuele tootele märkimisväärset konkurentsisurvet.

90 Järelikult tuleb märkida, et komisjon võis järeldada, et üldjuhul ei piisa olemasolevat toodet asendava uue toote müügi kasvu järkjärgulisusest iseenesest, et järeldada, et olemasolev toode avaldab märkimisväärset konkurentsisurvet uuele tootele.

91 Kuigi see järeldus tugineb arutluskäigule, milles kasutatakse majanduslikku lähenemist, mis tugineb suhteliste hindade kõikumise korral nõudluse reaktsiooni vaatlusele, kohaldatakse seda ka käesolevas asjas ning seda ei muuda kehtetuks hagejate viidatud üksikasjad, mis iseloomustavad farmaatsiatoodete turgu, täpsemalt seda, et ravimeid määravad arstid ja patsiendid on vaid piiratud osas tundlikud hindade kõikumisele. Nimelt, sõltumata eespool punktis 87 viidatud teoreetilise lähenemise konkreetsest kohaldatavusest ravimiturule, ning ilma et selles küsimuses tuleks seisukoht võtta, siis väidetav asjaolu, et ravimeid määravad arstid ja patsiendid ei ole suhteliste hindade kõikumisele tundlikud, ei mõjuta selle kaalutluse põhjendatust, mille kohaselt üldjuhul ei piisa olemasolevat toodet asendava uue toote müügi kasvu järkjärgulisest laadist, järeldamaks, et olemasolev toode avaldab tingimata märkimisväärset konkurentsisurvet uuele tootele.

92 Käesolevas asjas ei ole vaidlust selles, et PPI-de müük kasvas järk-järgult, kuna arstid suhtusid ettevaatlikult ravimisse, mille kõiki omadusi nad veel ei tundnud, ning kuna nad kartsid selle võimalikku kõrvalmõju. Siiski ei ole hagejad esitanud ühtegi tõendit, mis võimaldaks järeldada, et see PPI-de müügi järkjärguline kasv oli tingitud H2 antagonistide poolsest märkimisväärsest konkurentsisurvest. Hagejad piirduvad sellega, et esitavad eelduse, et PPI-de müügi kasvu järkjärgulise laadi ning H2 antagonistide poolse konkurentsisurve vahel on põhjuslik seos.

93 Nagu eespool märgiti, ei saa selline eeldus põhimõtteliselt eksisteerida. Lisaks ei võimalda ükski käesolevale asjale omane tõend järeldada, et selline põhjuslik seos siinses juhtumis esineb. Nimelt ei esita hagejad ühtegi tõendit, mis näitaks, et arstide ettevaatlikkus või nende kartus PPI-de suhtes mõjutasid H2 antagonistide suutlikkust avaldada märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele ja järelikult PPI-sid turustavate ettevõtjate suutlikkust tegutseda sõltumatult H2 antagonistidest.

94 Sellega seoses tuleb rõhutada, et vaidlust ei ole küsimuses, et ravimeid määravate arstide „inertsi” tase mõjutas otseselt PPI-de ja H2 antagonistide tekitatud sissetulekut, kuna see „inerts” aeglustas PPI-de müüki ja järelikult ka H2 antagonistide PPI-dega asendamise protsessi. Siiski ei tõenda see fakt üksi, et H2 antagonistid avaldasid märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele.

95 Kohtuistungil väitsid hagejad, et ei saa järeldada, et H2 antagonistid ei avaldanud märkimisväärset konkurentsisurvet PPI-dele 1993. aastal, kuna PPI-d sisenesid alles väga ettevaatlikult H2 antagonistide turule, nagu seda tõendavad ka PPI-de veel tagasihoidlik müük ning H2 antagonistide oluliselt suurem müük Saksamaal, Belgias, Taanis, Norras, Madalmaades ja Ühendkuningriigis.

96 Sellegipoolest tuleb märkida, et kuigi PPI-de müük oli 1993. aastal oluliselt väiksem kui H2 antagonistide müük, ei saa sellest järeldada, et H2 antagonistid ei avaldanud kõnealusel aastal PPI-dele märkimisväärset konkurentsisurvet. Samuti ei suuda ka asjaolu, et PPI-de müük ületas teatud hetkel H2 antagonistide müügi, iseenesest tõendada, et H2 antagonistid ei avaldanud enam märkimisväärset konkurentsisurvet PPI‑dele tollel kindlal hetkel. Järeldus, et esineb ebasümmeetriline asendamine, kus PPI-de müük kasvab ning H2 antagonistide müük väheneb või jääb paigale, koos järeldusega, et H2 antagonistid orienteeruvad ümber haiguste kergemate vormide ravile, mida traditsiooniliselt raviti antatsiidide