EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

26. märts 2015

Panagiotis Stamoulis

versus

Euroopa Parlament

„Avalik teenistus — Parlamendiliikmete registreeritud assistendid — Abitaotlus — Psühholoogiline ahistamine”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega P. Stamoulis palub tühistada Euroopa Parlamendi vaikimisi tehtud otsuse, millega jäeti rahuldamata tema 13. veebruari 2013. aasta abitaotlus; tühistada 18. detsembri 2013. aasta otsus 26. augustil 2013 esitatud kaebuse rahuldamata jätmise kohta ning mõista parlamendilt tema kasuks välja 7500 euro suurune summa varalise kahju eest ja 50 000 euro suurune summa mittevaralise kahju eest.

Otsus:

Tühistada Euroopa Parlamendi vaikimisi tehtud otsus jätta rahuldamata P. Stamoulise 13. veebruari 2013. aasta abitaotlus. Tühistada Euroopa Parlamendi 18. detsembri 2013. aasta otsus jätta rahuldamata P. Stamoulise 26. augusti 2013. aasta kaebus. Mõista Euroopa Parlamendilt P. Stamoulise kasuks välja 45785,29 eurot. Jätta Euroopa Parlamendi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja P. Stamoulise kohtukulud.

Kokkuvõte

Kui ahistaja on Euroopa Parlamendi liige, siis kohaldatakse ametnike personalieeskirjade artiklist 12a tulenevaid õigusi. Kuigi personalieeskirjade artikli 12a lõiget 1 kohaldatakse tõesti üksnes ametnike suhtes, on ka tõsi, et selle artikli lõikes 2 on viidatud ametnikule, kes on olnud psühholoogilise ahistamise ohver, täpsustamata kuidagi, kes on ahistaja. Sellest järeldub, et selle artikli lõige 1 kui niisugune ei keela parlamendil võtta meetmeid, kui ahistamise oletatav toimepanija on selle institutsiooni liige. (vt punkt 36) Viide: Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, CH vs. parlament, F‑129/12, EU:F:2013:203, punkt 51.

Euroopa Parlamendi sise-eeskirjade kohaselt, mis käsitlevad töökohal ahistamist ja selle ärahoidmisega tegelevat nõuandekomiteed, on nõuandekomiteel siis, kui institutsiooni ametnik või teenistuja on tema poole pöördunud, eripädevus personalieeskirjade artikli 12a sätete juhtumispõhisel rakendamisel, kusjuures tema ülesanne on nende sise-eeskirjade artikli 5 järgi ennekõike hoida ära igasugune ahistamine ja/või teha sellele lõpp, olles samade sise-eeskirjade artikli 7 kohaselt oma töös „täiesti sõltumatu, iseseisev ja konfidentsiaalne”. Sise-eeskirjade artiklitest 10 ja 11 tuleneb ennekõike, et ahistamise nõuandekomitee poole pöördumine institutsiooni ametniku või teenistuja poolt ei nõua mingite selliste algsete tõendite esitamist, mis võimaldaks ahistamist tõendada, ning see-eest juhul, kui komitee poole on pöördutud, peab ta talle antud ülesandeid täitma ilma, et nende ülesannete täitmine sõltuks ametisse nimetava asutuse ükskõik millisest otsusest, kui just antud komitee ise ei pöördu sellega seoses ametisse nimetava asutuse poole eelkõige vastavalt sise-eeskirjade artiklile 14. Seega rikutakse ilmselgelt sise-eeskirju, kui esiteks loobutakse nõuandekomitee pädevusest seetõttu, et väidetav ahistaja oli parlamendi registreeritud assistendi vastutav parlamendiliige, samas kui selline pädevuse välistamine ei ole sise-eeskirjades üldse ette nähtud, ning teiseks jätab parlament rahuldamata asjaomase isiku kaebuse, kinnitades, et tema poolt sise-eeskirjade artikli 9 alusel komitees esitatud ahistamise süüdistused ei olnud algsete tõenditega kuidagi tõendatud, samas kui nendes sise-eeskirjades ei ole kuskil esitatud sellist vastuvõetavuse tingimust ahistamise nõuandekomitee poolt taotluse läbivaatamiseks. Sellest tuleneb samuti, et kohaldades personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 kolmandat lauset, võrdub ahistamise nõuandekomitee poolt vastuse puudumine teenistuja taotlusele vaikimisi tehtud rahuldamata jätmise otsusega teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse poolt. Ei sise-eeskirjade eesmärk ega sisu ei saa õigustada tõlgendust, mille kohaselt ahistamise nõuandekomiteel ei ole pädevust kuulata ära parlamendi registreeritud assistenti, kui viimane leiab, et teda on psühholoogiliselt ahistatud, ja analüüsida viimati nimetatud isiku poolt sellega seoses esitatud abitaotlust. Lisaks tuleb märkida, et teistsugune tõlgendus toob kaasa selle, et personalieeskirjade artiklilt 12a võetakse igasugune kasulik mõju ja kaotatakse selle sättega parlamendi registreeritud assistentide tagatud kaitse sellise psühholoogilise ahistamise vastu, mis võib neile parlamendiliikme poolt osaks saada. Selline tulemus on ilmselgelt aga vastuolus selle personalieeskirjade sätte eesmärgi ja ulatusega ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 1, milles on sõnaselgelt sätestatud, et igal töötajal on õigus töötingimustele, mis on tema tervise, ohutuse ja väärikuse kohased. (vt punktid 40–43, 46 ja 47) Viide: Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus, CH vs. parlament, EU:F:2013:203, punkt 59.