KOHTUJURISTI ETTEPANEK

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

esitatud 5. juunil 2018 ( 1 )

Kohtuasi C‑234/17

XC,

YB,

ZA

Järgmise isiku osavõtul:

Generalprokuratur

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus))

Eelotsusetaotlus – Liidu õiguse põhimõtted – Menetlusautonoomia – Tõhususe ja võrdväärsuse põhimõtted – Õiguskaitsevahend, mis EIÕK rikkumise korral võimaldab saavutada jõustunud kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise – Kohustus laiendada seda õiguskaitsevahendit liidu õiguse rikkumistele – Puudumine – Liidu põhiõiguste harta artikkel 50 – Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikkel 54 – Ne bis in idem’i põhimõte

I. Sissejuhatus

1. Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus) on esitanud 23. jaanuari 2017. aasta otsusega Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, milles ta palub tõlgendada liidu õigust ning täpsemalt võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.

2. XC‑d, YB‑d ja ZA‑d (edaspidi „asjaomased isikud“) kahtlustatakse maksudest kõrvalehoidumises ja muudes kuritegudes Šveitsi territooriumil. Sankt Galleni (Šveits) prokuratuur esitas Schengenis (Luksemburg) 19. juunil 1990 allkirjastatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel sõlmitud 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta nende ühispiiridel rakendamise konventsiooni ( 2 ) (edaspidi „Schengeni rakenduskonventsioon“) artikli 50 lõike 1 alusel Feldkirchi (Austria) prokuratuurile mitu õigusabitaotlust, milles palus asjaomased isikud kahtlustatavana ära kuulata.

3. Pärast Austrias läbi viidud kriminaalmenetluse lõppu esitasid asjaomased isikud eelotsusetaotluse esitanud kohtule taotluse uuendada jõustunud kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetlus Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) või mõne selle lisaprotokolli rikkumise korral. See õiguskaitsevahend nähti Austria õiguses ette, et teha võimalikuks nende Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste täitmine, millega tuvastatakse EIÕK rikkumine.

4. Asjaomased isikud viitasid oma taotluste raames eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud ne bis in idem’i põhimõtte rikkumisele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega sisuliselt selgitada, kas liidu õigust ning eelkõige võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et see kohustab riigisisest kohut hindama niisuguse taotluse esitamise korral, kas liidu õigust – konkreetselt harta artikliga 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõigust – on rikutud, kuigi riigisiseses õiguses on niisugune kontroll ette nähtud ainult EIÕK rikkumiste puhuks.

5. Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata sellele küsimusele eitavalt seetõttu, et on olemas „konstitutsiooniline raamistik“ ( 3 ), mille Euroopa Kohus on välja arendanud ja mis tagab liidu õiguse tõhususe juba enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist – raamistik, millega võrdväärset EIÕK‑l ei ole.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

6. Schengeni rakenduskonventsioon sõlmiti eesmärgiga tagada Schengenis 14. juunil 1985 allkirjastatud Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahelise lepingu kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta nende ühispiiridel ( 4 ) rakendamine.

7. Schengeni rakenduskonventsiooni III jaotise 2. peatükis „Vastastikune õigusabi kriminaalasjades“ paikneva artikli 50 lõikes 1 on nähtud ette: „Konventsiooniosalised kohustuvad võimaldama üksteisele kooskõlas artiklis 48 nimetatud konventsiooni ja lepinguga vastastikust õigusabi aktsiisi, käibe- ja tollimaksu käsitlevate õigus- ja haldusnormide rikkumise puhul. […]“

8. Schengeni rakenduskonventsiooni III jaotise 3. peatükis „Ne bis in idem põhimõtte rakendamine“ asuvas artiklis 54 on sätestatud: „Isikut, kelle suhtes üks konventsiooniosaline on langetanud lõpliku kohtuotsuse, ei või teine konventsiooniosaline sama teo eest vastutusele võtta, tingimusel et kui isikule on karistus määratud, on ta selle ära kandnud või kannab seda või seda ei saa otsuse langetanud konventsiooniosalise õiguse alusel enam täitmisele pöörata.“

B. Austria õigus

9. 1. märtsil 1997 lisati Austria kriminaalmenetluse seadustikku (Strafprozessordnung) § 363a. Viidatud säte on sõnastatud järgmiselt: „(1) Kui Euroopa Inimõiguste Kohus tuvastab oma otsuses, et kriminaalkohtu otsus või määrus rikub [EIÕK‑d] või selle protokolli, siis tuleb menetlus teistmisavalduse alusel uuendada, kui ei saa välistada, et rikkumisel võis puudutatud isiku jaoks olla kahjulik mõju kriminaalkohtu lahendi sisule. (2) Kõik teistmisavaldused lahendab Oberster Gerichtshof [Austria kõrgeim kohus]. Teistmisavalduse võivad esitada puudutatud isik ja peaprokurör (Generalprokurator) […]. Teistmisavaldus esitatakse Oberster Gerichtshofile. Puudutatud isiku taotluse korral kuulatakse ära peaprokurör, peaprokuröri taotluse korral kuulatakse ära puudutatud isik […].“

III. Põhikohtuasi

10. Sankt Galleni kantoni (Šveits) prokuratuur viis XC, YB ja teiste isikute suhtes läbi kohtueelset menetlust Šveitsi käibemaksuseaduse (Mehrwertsteuergesetz) artikli 96 lõike 1 punkti b alusel seoses maksudest kõrvalehoidumise ja muude kuritegude kahtlustusega. Nimetatud isikuid kahtlustatakse valeandmete esitamises Šveitsi maksuametile, millest tulenevalt tagastati neile käibemaks kogusummas 835374,17 Šveitsi franki (CHF) (ligikaudu 698327,41 eurot).

11. Sankt Galleni prokuratuur esitas uurimismenetluses õigusabitaotluse Feldkirch’i (Austria) prokuratuurile.

12. Pärast selles menetluses esitatud vastuväiteid ja kaebust andis Oberlandesgericht Innsbruck (Innsbrucki kõrgeim piirkondlik kohus, Austria) määruskaebuse lahendamisel teise kohtuastmena 15. märtsi 2013. aasta määruse, millega tunnistas YB kahtlustatavana ülekuulamise kantoni uurimisosakonna jaoks (Kantonales Untersuchungsamt, Šveits) õigusabitaotluse täitmise eesmärgil lubatavaks. Seda tehes lükkas ta tagasi vastuväited, mille olid Schengeni rakenduskonventsiooni artiklile 54 ning menetluse peatamisele 2011. ja 2012. aastal tuginedes esitanud Heilbronn’i prokuratuur (Saksamaa) ja Liechtensteini Fürstliches Landgericht (Liechtensteini Vürstiriigi esimese astme kohus). Sellega seoses rõhutati sõnaselgelt ka kauba eksporti ja 835374,17 Šveitsi frangi (ligikaudu 698327,41 eurot) suuruse käibemaksusumma tagastamist käsitlevat süüdistust.

13. XC ja YB esitasid selle otsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule menetluse uuendamise taotluse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tühistas 17. septembri 2013. aasta määrusega Landesgericht Feldkirch’i (Feldkirchi esimese astme kohus, Austria) 31. detsembri 2012. aasta määruse ja Oberlandesgericht Innsbrucki (Innsbrucki kõrgeim piirkondlik kohus) 15. märtsi 2013. aasta määruse osas, mis ei käsitlenud õigusabitaotlust seoses kahtlustusega kuritegudes, millega põhjustati kahju Šveitsi maksuametile. Tühistatud osas keelduti õigusabitaotluse täitmisest. Õigusabitaotluse selle osa kohta, mida kohtulahendite tühistamine ei hõlmanud, täpsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma lahendi põhjendustes, et „prokuratuur peab edastama täitmiseks teistmisavaldusega vaidlustamata ülekuulamistaotluse seoses kahtlustusega kuritegudes, millega põhjustati kahju Šveitsi maksuametile“.

14. Feldkirchi prokuratuur jätkas vastastikuse õigusabi menetlust osas, mis puudutas kahtlustusi kuritegudes, millega põhjustati kahju Šveitsi maksuametil. Seejuures esitas Sankt Galleni kantoni prokuratuur taotluse viia läbi täiendavaid ülekuulamisi, kusjuures viimane taotlus puudutas kahtlustatavana ka ZA‑d. XC ja YB esitasid seejärel vastuväited, mille Landesgericht Feldkirch (Feldkirchi esimese astme kohus) jättis rahuldamata seadusjõule tuginedes. Edasiste kohtumääruste peale esitatud määruskaebused jäeti samuti rahuldamata.

15. Oberlandesgericht Innsbruck (Innsbrucki kõrgeim piirkondlik kohus) jättis 9. oktoobri 2015. aasta määrusega rahuldamata puudutatud isikute määruskaebused Landesgericht Feldkirchi (Feldkirchi esimese astme kohus) 13. augusti 2015. aasta määruse peale. Ta põhjendas seda nii, et ka 23. aprilli 2015. aasta õigusabitaotlus on esitatud seoses kahtlustusega kuritegudes, millega põhjustati kahju Šveitsi maksuametile. Määruskaebust lahendav kohus ei leidnud kinnitust väitele, et ZA ülekuulamine võiks rikkuda Schengeni rakenduskonventsiooni artiklit 54.

16. Oberlandesgericht Innsbruck (Innsbrucki kõrgeim piirkondlik kohus) lahendas 9. oktoobri 2015. aasta määrusega kohtuasja teise ja viimase astme kohtuna. Viidatud määrus on seega jõustunud.

17. Selle määruse peale esitasid asjaomased isikud 18. aprillil 2016 eelotsusetaotluse esitanud kohtule teistmisavalduse, milles palusid menetluse uuendada. Asjaomased isikud väidavad, et Sankt Galleni prokuratuuri õigusabitaotluse täitmisega rikuti EIÕK artiklit 6, EIÕK protokolli nr 7 artiklit 4, harta artiklit 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artiklit 54. Nad nõuavad esimese võimalusena, et eelotsusetaotluse esitanud kohus annaks korralduse kriminaalmenetlus uuendada ja tunnistaks õigusabitaotluse vastuvõetamatuks.

IV. Eelotsuse küsimus

18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et EIÕK on Austrias põhiseaduse tasandi õigusakt. See kohus meenutab, et Euroopa Inimõiguste Kohtu poole võib väitega, et on rikutud EIÕK‑d, pöörduda alles siis, kui riigisisesed õiguskaitsevahendid on ammendatud. Seepärast võimaldab kriminaalmenetluse seadustiku § 363a selleks, et viia ellu Euroopa Inimõiguste Kohtu otsused, millega tuvastatakse, et kriminaalasjas tehtud jõustunud otsusega on rikutud EIÕK‑d, esitada kriminaalmenetluse uuendamise taotluse.

19. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis 1. augusti 2007. aasta põhimõttelise tähtsusega otsuses ka, et kriminaalmenetluse selle sätte alusel uuendamise eeltingimus ei ole see, et Euroopa Inimõiguste Kohus on tuvastanud, et EIÕK‑d on rikutud. Kriminaalmenetluse uuendamise teistmisavalduse alusel võib tuua kaasa ka see, kui kohus ise tuvastab EIÕK rikkumise madalama astme kriminaalkohtu otsuses või määruses.

20. Seega on Austria kriminaalmenetluse raames võimalik esitada Austria õigusnormide alusel, millega on kodifitseeritud põhiõigused, EIÕK rikkumise peale kriminaalmenetluse seadustiku §‑i 363a alusel teistmisavaldus otse eelotsusetaotluse esitanud kohtule ka ilma Euroopa Inimõiguste Kohtu sellekohase otsuseta. Pärast eespool viidatud kohtuotsuse kuulutamist on kirjeldatud võimalust üha sagedamini kasutatud.

21. Selles olukorras tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas on olemas kohustus, mis tuleneb võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetest niisugusena, nagu Euroopa Kohtus on neid tõlgendanud, ning mille tõttu peab ta laiendama kriminaalmenetluse uuendamise menetlust harta ja muude liidu õigusnormide väidetavatele rikkumistele.

22. Selles olukorras otsustas Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas liidu õigust, eelkõige ELL artikli 4 lõiget 3 koostoimes sellest tulenevate võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega tuleb tõlgendada nii, et [riigisisene kohus] peab puudutatud isiku teistmisavalduse alusel kontrollima kriminaalkohtu jõustunud lahendit liidu õiguse (käesolevas asjas […] harta artikkel 50 ja Schengeni [rakendus]konventsiooni artikkel 54) väidetava rikkumise aspektist, kui riigisisene õigus […] näeb sellise kontrolli ette ainult [EIÕK] väidetava rikkumise korral?“

V. Menetlus Euroopa Kohtus

23. Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 4. mail 2017.

24. Kirjalikke seisukohti esitasid Austria ja Ungari valitsus ning Euroopa Komisjon.

25. Kohtuistungile, mis toimus 20. märtsil 2018, ilmusid oma suuliste seisukohtade esitamiseks Austria ja Ungari valitsus ning komisjon.

VI. Õiguslik analüüs

26. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega selgitada, kas liidu õigust – ning täpsemalt võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid – tuleb tõlgendada nii, et see kohustab riigisisest kohut laiendama liidu õiguse rikkumistele ning konkreetsemalt harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumisele riigisisest õiguskaitsevahendit, mis EIÕK rikkumise korral võimaldab saavutada jõustunud riigisisese otsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise.

27. Kõigepealt meenutan, et harta artikkel 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikkel 54 puudutavad põhiõigust, mille kohaselt ei tohi kedagi uuesti kohtu alla anda ega karistada kuriteo eest, milles ta on juba lõplikult õigeks või süüdi mõistetud, ehk ne bis in idem’i põhimõtet.

28. Kõik Euroopa Kohtule seisukohti esitanud pooled arvavad, et sellele küsimusele tuleb vastata eitavalt. Ka mulle tundub nii tagapool esitatud põhjustel.

29. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb vastavasisuliste liidu õigusnormide puudumise korral kehtestada liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt iga liikmesriigi sisemises õiguskorras menetlusnormid isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse tagamiseks, sealhulgas õigusnormid, mis viivad ellu kohtuotsuse seadusjõu põhimõtet. Need õigusnormid ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadseid riigisiseseid olukordi reguleerivad õigusnormid (võrdväärsuse põhimõte) ega tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist tegelikult võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte). ( 5 )

30. Käsitletaval juhul on selge, et ei ole olemas liidu õigusnormi, mis reguleeriks niisugust õiguskaitsevahendit nagu see, mille tõttu tekkis vaidlus põhikohtuasjas, st õiguskaitsevahendit, mis võimaldab asjaomastel isikutel väita, et kriminaalasjas tehtud jõustunud otsusega on rikutud põhiõigust – antud juhul EIÕK‑ga tagatud põhiõigust –, ja saavutada – kui see nii on – vaidlusaluse kriminaalmenetluse uuendamine.

31. Järelikult – ja eespool viidatud kohtupraktika kohaselt – tuleb analüüsida, kas see, kui niisugust õiguskaitsevahendit kasutatakse EIÕK rikkumiste korral, laiendamata seda liidu õiguse rikkumistele, kahjustab võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid niisugusena, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus. Ma analüüsin neid kahte aspekti eraldi tagapool jagudes B ja C.

32. Kõigepealt esitan põhjused, miks arvan, et vastuvõetamatuse vastuväide, mille on esitanud Austria valitsus, tuleb tagasi lükata (jagu A).

A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus

33. Austria valitsus esitas käesoleva eelotsusetaotluse peale vastuvõetamatuse vastuväite. Selle valitsuse arvates on kaheldav, kas põhikohtuasja aluseks olevad õiguslikud olukorrad kuuluvad liidu õiguse kohaldamisalasse, sest kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a ei ole ette nähtud mitte õiguskaitsevahendit liidu õiguse rikkumiste, vaid just EIÕK rikkumiste puhuks.

34. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt lähtutakse eeldusest, et asjakohased on liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda talle esitatud küsimustele vastus, millest on kasu. ( 6 )

35. Austria valitsuse esimese argumendi kohta meenutan, et Schengeni rakenduskonventsioon oli algul riikidevaheline leping, mis oli sõlmitud väljaspool Euroopa Liidu raamistikku. Amsterdami lepinguga integreeriti siiski Schengeni acquis sellesse raamistikku. ( 7 ) Seega – ja nagu õigesti märkis kohtujurist Kokott kohtuasjas E ( 8 ) – sai Schengeni rakenduskonventsioonist liidu õiguse lahutamatu osa, mida Schengeni alas osalevad liikmesriigid peavad järgima.

36. Järelikult, kui liikmesriigi ametiasutused rahuldavad Schengeni rakenduskonventsiooni alusel esitatud õigusabitaotluse – nagu põhikohtuasjas –, tuleb asuda seisukohale, et nad viivad ellu liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses. Niisugust tõlgendust kinnitab kohtuotsus M, milles Euroopa Kohus täpsustas, et Schengeni rakenduskonventsiooni artikli 54 tõlgendamisel tuleb lähtuda harta artiklist 50, ( 9 ) ja kohtuotsus Spasic, milles Euroopa Kohus analüüsis, kas Schengeni rakenduskonventsiooni artikkel 54 on õiguspärane, lähtudes harta artiklist 50. ( 10 )

37. Lisaks väidab Austria valitsus, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole näidanud ära täpseid põhjuseid, miks tal liidu õiguse tõlgendamise küsimus tekkis ja miks ta peab vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus. Teise argumendi kohta leian, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on selgelt väljendanud kahtlust, kas on olemas kohustus laiendada kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a ette nähtud õiguskaitsevahendit liidu õiguse rikkumistele ning konkreetselt harta või Schengeni rakenduskonventsiooniga tagatud põhiõiguste rikkumistele.

38. Lisan, et see küsimus võib pakkuda põhikohtuasja lahendamise seisukohast huvi, sest hartaga võib selle artikli 53 kohaselt tagada ulatuslikuma kaitse, kui on nähtud ette EIÕK‑s. Nii on see aga tõesti ne bis in idem’i põhimõtte puhul, millele põhikohtuasjas tuginetakse. Nagu on märgitud selgitustes põhiõiguste harta kohta, ( 11 ) siis kuigi EIÕK protokolli nr 7 artikli 4 lõikes 1 sätestatud ne bis in idem’i põhimõtte ulatus on piiratud iga riigi territooriumiga eraldi, ( 12 ) laiendab harta artikkel 50 seda liidu territooriumile kui tervikule. ( 13 ) Samamoodi nagu harta artikli 50 puhul moodustub ka Schengeni rakenduskonventsiooni artikli 54 territoriaalne ulatus kõikide Schengeni alas osalevate liikmesriikide territooriumist, mida loetakse üheks tervikuks.

39. Eelneva põhjal tundub mulle, et vaevalt saab vastu vaielda, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.

B. Liidu õiguse tõhususe põhimõtte rikkumise puudumine

40. Et hinnata, kas esineb liidu õiguse tõhususe põhimõtte rikkumine, tuleb teha kindlaks, kas võimatus vaidlustada kriminaalasjas tehtud jõustunud otsus nii, et tuginetakse liidu õiguse rikkumisele, konkreetselt harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumisele, muudab liidu õiguskorraga tagatud õiguste kasutamise praktikas võimatuks või ülemäära raskeks käesoleva ettepaneku punktis 29 viidatud kohtupraktika tähenduses.

41. Minu arvates tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et liidu õiguse tõhususe põhimõte ei eelda – v.a erandjuhul – seda, et liidu õigusega vastuolus olevate riigisiseste kohtuotsuste seadusjõu peab saama kahtluse alla seada, eelkõige eraldi õiguskaitsevahendi loomisega. See kohtupraktika on seletatav konstitutsioonilise raamistikuga, mille Euroopa Kohus on välja arendanud ja mis tagab liidu õiguse tõhususe juba enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist (1. jagu).

42. Euroopa Kohus on küll riigisiseste kohtuotsuste seadusjõu järgimise põhimõttesse suhtunud nüansseeritumalt juhul, kui õigussubjektil ei olnud võimalik tugineda õigustele, mis on talle liidu õigusega antud. See nüanss ei ole siiski asjakohane põhikohtuasja asjaoludel (2. jagu).

1. Põhimõte: riigisiseste kohtuotsuste seadusjõu järgimine

43. Euroopa Kohus on tõhususe põhimõtte kohta juba mitu korda meenutanud, et iga juhtumit, mille puhul kerkib küsimus, kas mingi riigisisene menetlusnorm muudab liidu õiguse kohaldamise võimatuks või ülemäära raskeks, tuleb analüüsida, võttes arvesse selle sätte kohta menetluses tervikuna, menetluse käiku ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes. Seda silmas pidades tuleb vajaduse korral arvesse võtta riigisisese õigussüsteemi aluseks olevaid põhimõtteid, nagu kaitseõiguste tagamine, õiguskindluse põhimõte ja menetluse nõuetekohane läbiviimine. ( 14 )

44. Euroopa Kohus on siiski ka mitu korda rõhutanud, kui tähtis seadusjõu põhimõte nii liidu õiguskorras kui ka riigisisestes õiguskordades on. Selleks et tagada nii õiguse ja õigussuhete stabiilsus kui ka korrakohane õigusemõistmine, on nimelt oluline, et kohtulahendeid, mis on jõustunud pärast olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada. ( 15 )

45. Ei saa aga eitada, et nende kahe põhimõtte vahel on pisut hõõrumist. Võimatus vaidlustada jõustunud riigisisene kohtuotsus, mille puhul on muidu selge, et see on liidu õigusega vastuolus, vähendab praktikas paratamatult liidu õiguse tõhusust.

46. Niisugune tagajärg ei tähenda iseenesest, et rikutakse liidu õiguse tõhususe põhimõtet sellisena, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus. Nimelt ei kohusta liidu õigus väljakujunenud kohtupraktika kohaselt liikmesriigi kohut jätma kohaldamata riigisiseseid menetlusnorme, mis omistavad kohtulahendile seadusjõu, ja seda isegi siis, kui see võimaldab heastada liidu õiguse rikkumise. ( 16 )

47. Euroopa Kohus on liidu õiguse tõhususe põhimõtte igasuguse rikkumise eelkõige välistanud olukordades, kus kohtuotsuse seadusjõu põhimõte takistab riigisisesel kohtul analüüsida vahekohtuotsuste õiguspärasust, lähtudes ELTL artiklist 101 ( 17 ) või liidu õigusnormidest, mis käsitlevad ebaõiglasi tingimusi tarbijalepingutes. ( 18 ) Ka on Euroopa Kohus nõustunud, et seadusjõu põhimõte takistab riigisisesel kohtul analüüsida kohtuotsuste õiguspärasust, lähtudes liidu õigusnormidest, mis käsitlevad riigisiseste kohtute rahvusvahelist kohtualluvust ( 19 ) või ehitustööde riigihankeid, ( 20 ) või ka lähtudes ELTL artiklist 110. ( 21 )

48. Seega üldiselt ei kohusta liidu õiguse tõhususe põhimõte liikmesriike riigisiseste kohtuotsuste seadusjõudu vaidlustama, eelkõige niisuguse konkreetse õiguskaitsevahendi loomisega, nagu on nähtud ette kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a EIÕK rikkumiste puhuks.

49. Minu arvates on see kohtupraktika seletatav konstitutsioonilise raamistikuga, mis annab liidu õigusele suure osa tema eripärast ( 22 ) ja tagab liidu õiguse tõhususe juba enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist.

50. Esiteks võivad liidu õiguse imperatiivsed sätted tekitada õigussubjektidele otse õigusi. ( 23 ) See vahetu õigusmõju põhimõte tähendab, et liidu õigus ei puuduta mitte üksnes riikidevahelisi suhteid, vaid annab isikutele õigusi, millele nad võivad tugineda riigi ükskõik millises asutuses ja eelkõige riigi igas kohtus.

51. Põhikohtuasjas käsitletava põhiõiguse kohta rõhutas Euroopa Kohus hiljuti kohtuotsuses Garlsson Real Estate jt ( 24 ), et harta artikliga 50 tagatud ne bis in idem’i põhimõte annab isikutele õiguse, mis on vahetult kohaldatav.

52. Teiseks paneb liidu õiguse ülimuslikkuse põhimõte igale riigisisesele kohtule kohustuse tagada selle õiguse vahetult kohaldatavate sätete täielik toime, jättes vajaduse korral omal algatusel kohaldamata kõik liidu õigusega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid, isegi need, mis on sellest hilisemad, ilma et oleks vaja taotleda või oodata selle eelnevat kõrvaldamist seadusandlikul teel või mis tahes muul põhiseaduslikul viisil. ( 25 )

53. Vahetust õigusmõjust koos liidu õiguse ülimuslikkusega tuleneb, et iga Austria kohus, kelle poole vaidluse lahendamiseks põhikohtuasjas pöörduti, pidi parandama ükskõik missuguse ne bis in idem’i põhimõtte rikkumise niisugusena, nagu see on tagatud harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54. Selles küsimuses on eelotsusetaotluse esitanud kohus sõnaselgelt tõdenud, et kriminaalmenetluse seadustik pakub asjaomastele isikutele mitut õiguskaitsevahendit, et tugineda kriminaalmenetluses neile liidu õiguskorraga antud õigustele, sh õigus, mis tuleneb harta artiklist 50. Lisaks ilmneb faktiliste asjaolude kirjeldusest, mille see kohus on esitanud, et asjaomastel isikutel oli tõesti võimalus esitada nende suhtes algatatud kriminaalmenetluses mitu kaebust, viidates eelkõige niisuguste liidu õigusnormide rikkumisele nagu Schengeni rakenduskonventsiooni artikkel 54. ( 26 )

54. Kolmandaks tuleneb ELTL artikli 267 teisest lõigust niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, et liikmesriigi kohtutel on asja saatmiseks Euroopa Kohtusse kõige ulatuslikumad volitused, kui nad leiavad, et nende lahendada olevas asjas on tekkinud küsimusi, mis puudutavad liidu õigusnormi tõlgendamist või selle kehtivuse hindamist ning mille kohta nad peavad seisukoha võtma. ( 27 ) Seega võib iga riigisisene kohus enne, kui ta lahendab tema menetluses oleva vaidluse, pöörduda Euroopa Kohtu poole, et saada liidu õiguse siduv tõlgendus. ELTL artikli 267 kolmanda lõigu kohaselt muutub see võimalus isegi kohustuseks – v.a „selge akti“ korral ( 28 ) –, kui niisugune küsimus kerkib üles poolelioleva kohtuasja käigus liikmesriigi kohtus, mille otsuste peale ei saa riigisisese õiguse järgi edasi kaevata. ( 29 )

55. Minu arvates tagab see konstitutsiooniline raamistik üldjuhul igale normaalselt hoolsale inimesele võimaluse kasutada talle liidu õiguskorraga antud õigusi juba enne, kui tehakse kohtuotsus, mis omandab seadusjõu. Nii tagab see raamistik liidu õiguse tõhususe, ilma et oleks vaja ette näha õiguskaitsevahendit, mis võimaldab seada kahtluse alla jõustunud riigisiseseid kohtuotsuseid.

56. Lisan, et seda konstitutsioonilist raamistikku täiendab liikmesriikide kohustus näha ette õiguskaitsevahend, mis võimaldab kohaldada riigi vastutust liidu õiguse rikkumise eest riigisisese jõustunud kohtuotsusega. ( 30 ) Vastupidi eespool kirjeldatud kolmele konstitutsioonilisele põhimõttele tekib see kohustus pärast seda, kui riigisisene kohtuotsus on jõustunud. Euroopa Kohus on selles küsimuses täpsustanud, et seadusjõu põhimõte ei ole vastuolus põhimõttega, mille kohaselt vastutab riik viimase kohtuastmena otsuse tegeva kohtu otsuse eest. ( 31 )

57. Eelnevast tuleneb, et võimatus vaidlustada kriminaalasjas tehtud jõustunud otsust põhikohtuasja asjaoludel nii, et tuginetakse liidu õiguse rikkumisele, konkreetselt harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumisele, ei kujuta endast liidu õiguse tõhususe põhimõtte rikkumist.

2. Erand: riigisiseste kohtuotsuste seadusjõu kahtluse alla seadmine, kui õigussubjektil ei olnud võimalust tugineda liidu õigusega antud õigustele

58. Pean siiski vajalikuks rõhutada, et Euroopa Kohus on sedastanud riigisiseste kohtuotsuste seadusjõu järgimisest erandi juhuks, kui see põhimõte viib selle riigisisese menetluse puutumatuseni, mille mõned struktuurilised omadused muudavad liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamise võimatuks või liiga raskeks.

59. Selles küsimuses on Euroopa Kohus muu hulgas otsustanud, et tõhususe põhimõttega ei ole kooskõlas riigisisene õigusnorm, mille kohaselt on konkreetses kohtuasjas jõustunud kohtuotsus, kui selle põhiküsimus on teiste kohtuasjadega ühine, maksuvaidlustes siduv. Niisugune norm tooks kaasa selle, et peale sunnitakse erga omnes esimeses kohtuotsuses valitud tõlgendus – eelkõige mis puudutab kuritarvituslikku praktikat käibemaksu alal –, ilma parandamisvõimaluseta liidu õiguse eksliku tõlgenduse korral. ( 32 )

60. Ühes teises kohtuasjas täpsustas Euroopa Kohus, et liidu õiguse tõhususe põhimõte ei võimalda ka kohaldada riigisisest õigusnormi, mis takistab riigisisesel kohtul tegemast kõiki järeldusi ELTL artikli 108 lõike 3 kolmandas lauses sätestatud riigiabi rakendamise keelu rikkumisest riigisisese jõustunud kohtuotsuse olemasolu tõttu, millega tuvastati, et põhikohtuasjas käsitletavad lepingud jäävad kehtima, analüüsimata siiski küsimust, kas nendega kehtestatakse riigiabi. Käsitletaval juhul oleks see norm kaasa toonud selle, et takistatakse igasugust kontrolli selle üle, kas eespool nimetatud keeldu on järgitud. ( 33 )

61. Täpsustan siiski, et lihtsalt hoolsuse puudumisest liidu õigusega antud õiguste kasutamisel ei piisa, et seada riigisiseste kohtuotsuste seadusjõud kahtluse alla. ( 34 ) Teiste sõnadega puudutab selle põhimõtte kahtluse alla seadmine liidu õiguse tõhususe kaitsmiseks ainult menetlusi, mille teatavad struktuurilised omadused muudavad liidu õigusega antud õiguste kasutamise võimatuks või ülemäära raskeks.

62. Käsitletaval juhul ei võimalda miski Euroopa Kohtule esitatud toimikus oletada, et põhikohtuasjas on see nii. ( 35 )

63. Eelneva põhjal arvan, et liidu õiguse tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta riigisisest kohut laiendama liidu õiguse rikkumistele, eelkõige harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumistele riigisisest õiguskaitsevahendit, mis võimaldab saavutada EIÕK rikkumise korral jõustunud riigisisese kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise, kui õigussubjektil oli võimalus kaitsta talle liidu õigusega antud õigusi selle menetluse jooksul.

C. Võrdväärsuse põhimõtte rikkumise puudumine

64. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastamiseks tuleb veel teha kindlaks, kas see, kui luuakse õiguskaitsevahend, mis EIÕK rikkumise korral võimaldab saavutada jõustunud kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise, ilma et seda õiguskaitsevahendit laiendataks liidu õiguse rikkumistele, eelkõige harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud õiguse rikkumistele, kujutab endast võrdväärsuse põhimõtte rikkumist.

65. Võrdväärsuse põhimõte nõuab käesoleva ettepaneku punktis 29 meenutatud kohtupraktika kohaselt, et menetlusnormid õiguskaitsevahendite puhul, mille eesmärk on tagada nende õiguste kaitse, mis on õigussubjektidel liidu õiguse alusel, ei oleks ebasoodsamad kui menetlusnormid sarnaste riigisiseste õiguskaitsevahendite puhul.

66. Järgmistel põhjustel leian, et võrdväärsuse põhimõte ei kohusta liikmesriike laiendama niisugust õiguskaitsevahendit nagu põhikohtuasjas käsitletav liidu õigusele.

67. Esiteks ei kujuta EIÕK‑l põhinev õiguskaitsevahend endast „sarnast riigisisest õiguskaitsevahendit“ eespool viidatud kohtupraktika tähenduses, sest see ei puuduta riigisiseste õigusnormide rikkumist. Hoolimata staatusest, mis EIÕK‑le riigisisese õiguskorra normide hierarhias on omistatud, ( 36 ) puudutab väljend „riigisisene õigus“ minu arvates ainult õigusnorme, mida asjaomase liikmesriigi institutsioonid saavad muuta või kehtetuks tunnistada. Teiste sõnadega puudutab väljend „riigisisene õigus“ eranditult õigusnorme, mille allikas on asjaomase liikmesriigi õiguskord. EIÕK ilmselgelt ei sisalda niisuguseid norme, nagu ka ükski teine rahvusvahelise õiguse allikas.

68. See tõlgendus on kooskõlas võrdväärsuse põhimõtte eesmärgiga, milleks on hoida ära liikmesriigipoolne menetluslik protektsionism, mis seisneb selles, et riigisisesed õigusnormid on liidu õiguse suhtes eelisseisundis. Kohtuotsuses Târşia täpsustas Euroopa Kohus, et võrdväärsuse põhimõte nõuab riigisisese õiguse rikkumisel ja liidu õiguse rikkumisel põhinevate sarnaste õiguskaitsevahendite võrdset kohtlemist. ( 37 )

69. See, kui EIÕK‑le, st rahvusvaheliste õigusnormide kogumile antakse eelisseisund, ei saa aga olla diskrimineeriv kohtlemine selle kohtupraktika tähenduses. Teiste sõnadega ei kujuta EIÕK‑le antud staatus seoses võrdväärsuse põhimõtte kohaldamisega endast asjakohast lähtepunkti võrdlemisel. Selle staatuse arvessevõtmine viiks selleni, et võrdväärsuse põhimõte muudetaks „kõige eelistatuma õigusnormi“ tingimuseks, mille kohaselt tuleks liikmesriigi poolt ette nähtud – ükskõik kas riigisiseste või rahvusvahelise õiguse normide – soodsaimat menetluslikku kohtlemist automaatselt laiendada liidu õigusele.

70. Teiseks, isegi eeldusel, et EIÕK‑l põhinev õiguskaitsevahend tuleb samastada riigisisese õiguskaitsevahendiga, tuleks veel arvesse võtta seda, et põhikohtuasja asjaoludel ei rikutud võrdväärsuse põhimõtet, sest EIÕK‑l põhinev õiguskaitsevahend ei ole „sarnane“ liidu õigusel põhineva õiguskaitsevahendiga.

71. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohustab võrdväärsuse põhimõte liidu õiguse rikkumisel põhinevat õiguskaitsevahendit ja „sarnast“ riigisisesel õigusel põhinevat õiguskaitsevahendit võrdselt käsitama. ( 38 ) Järelikult ei saa seda põhimõtet tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriiki laiendama oma soodsaimat riigisisest regulatsiooni kõikidele õiguskaitsevahenditele teatavas õigusvaldkonnas ( 39 ) või ka kõikidele liidu õiguse rikkumisel põhinevatele õiguskaitsevahenditele. ( 40 )

72. Selle kohtupraktika kohaselt tuleb asjaomaste nõuete sarnasuse hindamisel võtta arvesse nende eset, alust ja olulisi tunnuseid, arvestades vajaduse korral asjaomaste õigusnormide sarnasust sellest seisukohast, milline on nende roll kogu menetluses tervikuna, ning selle menetluse käigu ja õigusnormide eripära vaatevinklist. ( 41 )

73. EIÕK‑l ja liidu õigusel põhinevaid õiguskaitsevahendeid ei saa aga pidada samalaadseks, eelkõige mis puudutab nende õigusnormide rolli riigisiseses menetluses eespool viidatud väljakujunenud kohtupraktika tähenduses.

74. Nagu ma juba eespool rõhutasin, iseloomustab liidu õigust konstitutsiooniline raamistik, mis kohustab liikmesriike tagama liidu õiguse tõhususe juba enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist. ( 42 )

75. Seevastu Euroopa Inimõiguste Kohtule esitatud kaebuse vastuvõetavus sõltub EIÕK artikli 35 lõike 1 järgi sellest, kas riigisisesed õiguskaitsevahendid on ammendatud. See nõue tähendab paratamatult, et Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus, millega tuvastatakse EIÕK rikkumine, on võimalik alles pärast niisuguse riigisisese kohtu otsust, kes teeb otsuse viimase kohtuastmena ja kelle otsusel peaks olema seadusjõud. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutas, kehtestati karistusseadustiku §‑s 363a ette nähtud õiguskaitsevahend just selle elluviimiseks.

76. Minu arvates eeldab see objektiivne erinevus liidu õiguse ja EIÕK vahel, et riigisiseseid õiguskaitsevahendeid, mis rajanevad vastavalt nendel kahel õigusnormide kogumil ja puudutavad riigisiseste jõustunud kohtuotsuste õiguspärasust, ei saa pidada sarnaseks.

77. Nende Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste tõhusus, millega tuvastatakse EIÕK rikkumine, sõltub eeldatavasti asjaomase liikmesriigi tegevusest pärast riigisiseste õiguskaitsevahendite ammendamist, eelkõige sellest, kas luuakse õiguskaitsevahend, mis võimaldab teostada niisugust jõustunud kohtuotsuste kontrolli, nagu on nähtud ette kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a.

78. Seevastu liidu õiguse ja eelkõige Euroopa Kohtu otsuste tõhusus ei eelda niisuguse õiguskaitsevahendi loomist, sest konstitutsiooniline raamistik, mis koosneb vahetust õigusmõjust, ülimuslikkusest ja eelotsusetaotlusest, tagab selle tõhususe juba enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist.

79. Selles küsimuses tuleb märkida – nagu rõhutas Euroopa Kohus arvamuses 2/13 –, et liidu kohtusüsteemi alustalaks on eelotsusemenetlus, mille eesmärk on Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise dialoogi loomise teel tagada liidu õiguse tõlgendamise ühtsus, mis tagab omakorda ka selle järjepidevuse, täieliku õigusmõju ja autonoomsuse ning lõpuks ka aluslepingutega kehtestatud õiguse ainuomase olemuse. ( 43 )

80. Rõhutan, et EIÕK protokolli nr 16 (edaspidi „protokoll nr 16“) jõustumine 1. augustil 2018 pärast seda, kui Prantsuse Vabariik selle 12. aprillil ratifitseeris, ( 44 ) ei lükka ümber seda tõdemust, et sarnasus puudub. Esiteks ei kuulu Austria Vabariik selle protokolli allkirjastanud riikide hulka. ( 45 )

81. Teiseks leian igal juhul, et isegi selle allkirjastanud riikide osas ei suuda protokoll nr 16 EIÕK tõhusust enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist tõsta samasugusele tasemele nagu liidu õiguse tõhusus.

82. Protokollis nr 16 on küll ette nähtud võimalus esitada Euroopa Inimõiguste Kohtule taotlusi nõuandvate arvamuste saamiseks põhimõttelistes küsimustes, mis puudutavad EIÕK‑s või selle protokollides sätestatud õiguste ja vabaduste tõlgendamist ja kohaldamist. Selle võimaluse ja ELTL artiklis 267 ette nähtud võimaluse vahel on siiski kolm olulist erinevust. Esiteks on see võimalus selle protokolli artikli 1 kohaselt mõeldud konventsiooniosaliste „kõrgeimatele kohtutele“. Teiseks filtreerib Euroopa Inimõiguste Kohus neid taotlusi selle protokolli artikli 2 kohaselt. Kolmandaks on sama protokolli nr 16 artiklis 5 täpsustatud, et nii esitatud nõuandvad arvamused ei ole siduvad.

83. Eelneva põhjal leian, et liidu õigusel ja EIÕK‑l põhinevaid riigisiseseid õiguskaitsevahendeid, mis puudutavad riigisiseste jõustunud kohtuotsuste õiguspärasust, ei saa pidada sarnaseks. Järelikult ei saa võrdväärsuse põhimõttest tuleneda mingit kohustust laiendada liidu õigusele õiguskaitsevahendit, nagu on ette nähtud kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a, mis näeb ette jõustunud kohtuotsuste kontrolli EIÕK‑st lähtudes.

84. Sarnasuse puudumist ei sea kahtluse alla asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus võib kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a ette nähtud õiguskaitsevahendi raames ise EIÕK rikkumise tuvastada, ootamata Euroopa Inimõiguste Kohtu otsust. ( 46 ) See võimalus tugevdab küll EIÕK tõhususe taset, võimaldades õigussubjektil ilma Euroopa Inimõiguste Kohtusse pöördumata saavutada jõustunud kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise. EIÕK ja Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste tõhusus ei ole sellegipoolest tagatud enne riigisiseste kohtuotsuste jõustumist – vastupidi liidu õiguse tõhususele ja eelkõige Euroopa Kohtu otsustele.

85. Samas tuleb märkida, et asjaolu, et puudub kohustus laiendada niisugust õiguskaitsevahendit liidu õiguse rikkumistele, ei tähenda minu arvates keeldu seda teha. Iga liikmesriik võib oma menetlusautonoomiat kasutades ( 47 ) vabalt ette näha õiguskaitsevahendi, mis võimaldab seada kahtluse alla riigisiseseid jõustunud kohtuotsuseid, millega on rikutud liidu õigust.

86. Põhikohtuasja asjaoludel võib eelotsusetaotluse esitanud kohus kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 363a ette nähtud õiguskaitsevahendi raames liidu õigust kohaldada. Selles küsimuses ilmneb Austria valitsuse kirjalikest ja suulistest seisukohtadest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastas selle menetluse raames tehtud kohtuotsuses Schengeni rakenduskonventsiooni artikli 54 rikkumise.

87. Täpsustan siiski, et niisuguse võimaluse kasutamine ei too kaasa seda, et tekib kohustus selle õiguskaitsevahendi raames liidu õigust edasi kohaldada, vähemalt lähtudes liidu õigusest ja eeskätt võrdväärsuse põhimõttest. See asjaolu ei saa väärata eespool toodud arutluskäiku, mille kohaselt ei saa õiguskaitsevahendeid, mis põhinevad vastavalt liidu õigusel ja EIÕK‑l, pidada sarnaseks.

88. Eelneva põhjal olen seisukohal, et võrdväärsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta riigisisest kohut laiendama liidu õiguse rikkumistele, eelkõige harta artikli 50 ja Schengeni rakenduskonventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumistele riigisisest õiguskaitsevahendit, mis EIÕK rikkumise korral võimaldab saavutada jõustunud riigisisese kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise.

VII. Ettepanek

89. Eelneva põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim kohus) eelotsuse küsimusele järgmiselt: Liidu õigust ning eelkõige võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et need ei kohusta riigisisest kohut laiendama liidu õiguse rikkumistele, eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 50 ning Schengenis (Luksemburg) 19. juunil 1990 allkirjastatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel sõlmitud 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta nende ühispiiridel rakendamise konventsiooni artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumistele riigisisest õiguskaitsevahendit, mis Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni või mõne selle lisaprotokolli rikkumise korral võimaldab saavutada jõustunud riigisisese kohtuotsusega lõpetatud kriminaalmenetluse uuendamise, kui õigussubjektil oli võimalus kaitsta talle liidu õigusega antud õigusi selle menetluse jooksul.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) EÜT 2000, L 239, lk 19; ELT eriväljaanne 19/02, lk 3.

( 3 ) Seda väljendit kasutas Euroopa Kohus 18. detsembri 2014. aasta arvamuses 2/13 (liidu ühinemine EIÕKga) (EU:C:2014:2454, punktid 158 ja 177).

( 4 ) EÜT 2000, L 239, lk 19; ELT eriväljaanne 19/02, lk 3.

( 5 ) Vt 16. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, punktid 21 ja 22), 26. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 24), 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 24), 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 27) ning 18. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, punkt 40).

( 6 ) Vt eelkõige 7. detsembri 2017. aasta kohtuotsus López Pastuzano (C‑636/16, EU:C:2017:949, punkt 19) ning 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus F. Hoffmann-La Roche jt (C‑179/16, EU:C:2018:25, punkt 45).

( 7 ) Vt EL lepingule ja EL toimimise lepingule lisatud protokoll nr 19 Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’ kohta.

( 8 ) Kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas E (C‑240/17, EU:C:2017:963, punkt 82).

( 9 ) 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus (C‑398/12, EU:C:2014:1057, punkt 35). Vt ka 29. juuni 2016. aasta kohtuotsus Kossowski (C‑486/14, EU:C:2016:483, punkt 31).

( 10 ) 27. mai 2014. aasta kohtuotsus (C‑129/14 PPU, EU:C:2014:586, punktid 51–74).

( 11 ) ELT 2007, C 303, lk 17.

( 12 ) „Mitte kellegi üle ei või sama riigi jurisdiktsiooni alusel teistkordselt kohut mõista ning kedagi ei või kriminaalkorras karistada teo eest, mille eest ta on juba selle riigi seaduse alusel ja kriminaalprotsessuaalses korras lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.“ Vt ka EIK 20. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Krombach vs. Prantsusmaa, ECLI:CE:ECHR:2018:0220DEC006752114, punktid 34–41.

( 13 )

( 14 ) Vt eelkõige 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 27), 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punkt 39), 14. juuni 2012. aasta kohtuotsus Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, punkt 49), 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 36), 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, punkt 41) ning 18. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, punkt 43).

( 15 ) Vt eelkõige 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, punkt 38), 16. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, punkt 20), 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 22), 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punktid 35 ja 36), 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, punkt 58), 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 28) ning 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, punkt 38).

( 16 ) Vt eelkõige 1. juuni 1999. aasta kohtuotsus Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punkt 47), 16. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, punkt 21), 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 23), 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punkt 37), 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, punkt 59), 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 29) ning 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, punkt 39).

( 17 ) 1. juuni 1999. aasta kohtuotsus Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punktid 43–48).

( 18 ) 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punktid 39–48).

( 19 ) 16. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, punktid 19–24).

( 20 ) 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, punktid 58–61).

( 21 ) 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punktid 36–41).

( 22 ) Vt eelkõige 18. detsembri 2014. aasta arvamus 2/13 (liidu ühinemine EIÕK‑ga) (EU:C:2014:2454, punkt 166): „[N]agu Euroopa Kohus on korduvalt märkinud, iseloomustab liidu õigust asjaolu, et see on loodud aluslepingute kui iseseisva õigusallika alusel, selle ülimuslikkus liikmesriikide õiguse suhtes […] ning liikmesriikide ja nende kodanike suhtes kohaldatavate paljude sätete vahetu õigusmõju […]“. Vt ka 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 33).

( 23 ) Määrus võib juba oma laadi ja otstarbe tõttu liidu õigusallikate süsteemis anda eraõiguslikele isikutele õigusi, mida riigisisesed kohtud peavad kaitsma (vt eelkõige 14. detsembri 1971. aasta kohtuotsus Politi (43/71, EU:C:1971:122, punkt 9) ning 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Muñoz ja Superior Fruiticola (C‑253/00, EU:C:2002:497, punkt 27)). Esmase õiguse sätted, millega on kehtestatud täpsed ja tingimusteta kohustused, ei eelda selleks, et neid saaks kohaldada, liidu või liikmesriikide asutuste mingit hilisemat sekkumist, vaid tekitavad õigussubjektidele otse õigusi (vt eelkõige 5. veebruari 1963. aasta kohtuotsus van Gend & Loos (26/62, EU:C:1963:1, lk 24 ja 25) ning 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Garlsson Real Estate jt (C‑537/16, EU:C:2018:193, punkt 65)). Eraõiguslikud isikud võivad kõigil juhtudel, kui direktiivi sätted on nende sätete sisu silmas pidades tingimusteta ja piisavalt täpsed, neile riigisiseses kohtus riigi vastu tugineda nii juhul, kui viimane on jätnud direktiivi riigisisesesse õigusesse ette nähtud tähtajal üle võtmata, kui ka juhul, kui direktiiv on üle võetud ebaõigesti (vt eelkõige 4. detsembri 1974. aasta kohtuotsus van Duyn (41/74, EU:C:1974:133, punktid 11–15) ja 15. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, punkt 31)).

( 24 ) 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus (C‑537/16, EU:C:2018:193, punktid 64–68).

( 25 ) Vt eelkõige 15. juuli 1964. aasta kohtuotsus Costa (6/64, EU:C:1964:66, lk 1158–1160), 9. märtsi 1978. aasta kohtuotsus Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, punktid 21 ja 24), 22. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus IN. CO. GE.’90 jt (C‑10/97–C‑22/97, EU:C:1998:498, punktid 20 ja 21), 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus A (C‑112/13, EU:C:2014:2195, punktid 36 ja 37) ning 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus SEGRO ja Horváth (C‑52/16 ja C‑113/16, EU:C:2018:157, punkt 46).

( 26 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 12–16. Selles küsimuses rõhutan, et miski kohtutoimikus ei võimalda kahtlustada, et rikutud on ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikliga 47 tagatud põhiõigust tõhusale kohtulikule kaitsele (vt 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punktid 34–36)). Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole muide esitanud Euroopa Kohtule niisugust küsimust. Igaks juhuks rõhutan, et Euroopa Kohus ei ole – eelkõige käesolevas jaos viidatud arvukates kohtuotsustes – kunagi tõlgendanud selle põhiõiguse ulatust nii, et see eeldab võimalust seada riigisisese kohtuotsuse seadusjõu liidu õiguse rikkumise tõttu kahtluse alla.

( 27 ) Vt eelkõige 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus A (C‑112/13, EU:C:2014:2195, punkt 35) ja 5. aprilli 2016. aasta kohtuotsus PFE (C‑689/13, EU:C:2016:199, punktid 31–36).

( 28 ) Vt eelkõige 6. oktoobri 1982. aasta kohtuotsus Cilfit jt (283/81, EU:C:1982:335, punktid 16–21) ning 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, punktid 47–53).

( 29 ) Kui seda kohustust ei järgita, võib see kaasa tuua liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi: vt selle kohta hagi, mille esitas komisjon kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa (C‑416/17).

( 30 ) Vt eelkõige 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, punktid 34–36) ning 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 40).

( 31 ) 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, punkt 40).

( 32 ) 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, punktid 26–32).

( 33 ) 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, punktid 42–46).

( 34 ) 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsuses Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punktid 47 ja 48), mis puudutas jõustunud vahekohtuotsuse sundtäitmise taotlust, otsustas Euroopa Kohus, et tõhususe põhimõte ei eelda, et kohus, kelle poole on pöördutud, tuvastaks omal algatusel, et vahekohtuklausel on ebaõiglane, kui tarbija ei esitanud selle otsuse peale tühistamishagi. Seevastu kohus, kellel palutakse vahekohtuotsus tühistada, on kohustatud tühistama vahekohtulepingu, mis sisaldab ebaõiglast tingimust, ja seda isegi siis, kui tarbija ei tuginenud sellele tühisusele vahekohtumenetluses, vaid teeb seda alles tühistamishagis (26. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punktid 30–39)). Tõhususe põhimõte nõuab ka, et kohus, kelle poole on pöördutud maksekäsu täitmise nõudes, võiks hinnata omal algatusel, kas vaidlusaluse nõudeni viinud lepingus on ebaõiglane tingimus, kui asutus, kellele maksekäsuavaldus esitatakse, ei ole pädev seda hindama (18. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, punktid 50–55)).

( 35 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 53.

( 36 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustas, et EIÕK on Austrias põhiseaduse tasandi õigusakt. Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.

( 37 ) 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 34).

( 38 ) 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punktid 27 ja 32).

( 39 ) Vt eelkõige 29. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, punkt 45), 26. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus Transportes Urbanos y Servicios Generales (C‑118/08, EU:C:2010:39, punkt 34), 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, punkt 27) ning 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Littlewoods Retail jt (C‑591/10, EU:C:2012:478, punkt 31).

( 40 ) Vt selle kohta 15. septembri 1998. aasta kohtuotsus Edis (C‑231/96, EU:C:1998:401, punktid 36 ja 37), 15. septembri 1998. aasta kohtuotsus Spac (C‑260/96, EU:C:1998:402, punktid 20 ja 21), 17. novembri 1998. aasta kohtuotsus Aprile (C‑228/96, EU:C:1998:544, punktid 20 ja 21) ning 9. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Dilexport (C‑343/96, EU:C:1999:59, punktid 27 ja 28).

( 41 ) 29. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, punktid 45 ja 46) ning 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Littlewoods Retail jt (C‑591/10, EU:C:2012:478, punkt 31).

( 42 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 49–55.

( 43 ) Vt 18. detsembri 2014. aasta arvamus 2/13 (liidu ühinemine EIÕKga) (EU:C:2014:2454, punkt 176) ning 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 37).

( 44 ) Vt EIK 12. aprilli 2018. aasta pressiteade 143 (2018) „La France ratifie le [protocole no 16] et déclenche son entrée en vigueur“ [„Prantsusmaa ratifitseerib [protokolli nr 16] ja alustab selle jõustamist“, mis on kättesaadav aadressil http://hudoc.echr.coe.int/eng-press?i=003-6057606-7791962.

( 45 ) Protokolli nr 16 allkirjastamise ja ratifitseerimise seisu saab näha aadressilt https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list/-/conventions/treaty/214/signatures?p_auth=SjCbMEEd.

( 46 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 19 ja 20.

( 47 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 29.