ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Neil asjaoludel otsustas Cour administrative (Luksemburgi kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2011/16 artikli 20 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et taotluse esitanud liikmesriigi asutuse teabevahetustaotlus, milles on kindlaks määratud maksumaksjad, keda teabevahetuse taotlus puudutab, üksnes sel alusel, et nad on juriidilise isiku aktsionärid või tegelikud kasusaajad, ilma et taotluse esitanud asutus oleks kõnealuseid maksumaksjaid enne nimeliselt ja individuaalselt identifitseerinud, on kooskõlas identifitseerimisnõuetega, mis on kõnealuses sättes ette nähtud? 2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tuleb sama direktiivi artikli 1 lõiget 1 ja artiklit 5 tõlgendada nii, et eeldatava olulisuse reegli järgimine tähendab seda, et taotluse esitanud liikmesriigi asutus võib selleks, et tõendada, et tema päring ei ole sihipäratu olenemata sellest, et asjaomaseid maksumaksjaid ei ole individuaalselt identifitseeritud, tugineda selgetele ja piisavatele selgitustele, et ta viib läbi sihipärast uurimist piiratud isikute rühma suhtes, mitte pelgalt üldist maksujärelevalve menetlust, ning et kõnealuse uurimise läbiviimine on põhjendatav konkreetse õigusliku kohustuse täitmata jätmise kahtlustega? 3. Kas [harta] artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui – puudutatud isik, kellele taotluse saanud liikmesriigi pädev asutus on määranud rahalise sanktsiooni selle eest, et ta ei ole täitnud haldusotsust, milles kohustati teda esitama teavet liikmesriikide maksuhaldurite vahelise teabevahetuse raames direktiivi 2011/16 alusel ja mille peale ta ise ei saa esitada kaebust taotluse saanud liikmesriigi õiguse alusel, vaidlustas kõnealuse otsuse õiguspärasuse kõrvalnõudena kohtumenetluses, milles ta vaidlustas rahalise sanktsiooni, ja – ta on saanud tutvuda direktiivi 2011/16 artikli 20 lõikes 2 ette nähtud minimaalse teabega alles kohtumenetluses, mis algatati viimati nimetatud sanktsiooni vaidlustamiseks tema poolt esitatud kaebuse alusel, tuleb talle pärast teavet väljastama kohustava otsuse ja sellega seoses trahvi määramise otsuse õiguspärasuse lõplikku tunnustamist tema kõrvalnõude lahendamise käigus anda trahvi maksmiseks täiendav tähtaeg, et ta saaks pärast pädeva kohtu poolt lõplikult kinnitatud eeldatava olulisusega seotud asjaoludega tutvumist täita teavet väljastama kohustavat otsust?“
48

Ta leiab lisaks, et Üldkohus märkis õigustatult esiteks, et nendes sätetes ette nähtud allkirja eesmärk on eeskätt võimaldada kolmandatel isikutel veenduda, et neile teatavaks tehtud aktid on tõepoolest vastu võtnud asjaomane institutsioon, ning et teiseks on olulise menetlusnormi rikkumisega tegemist juba siis, kui akt ei ole kinnitatud. Kolmanda isiku seisukohast ei ole sellel, kuidas toimus menetlus nõukogus, mingit tähtsust; ainsana on oluline see, et teda puudutav akt – nii selle põhjendused kui ka resolutsioon – on kinnitatud. Käesolevas kohtuasjas ei ole Hamasile edastatud vaidlusaluste aktide põhjendused allkirjastatud ning neil ei ole märgitud isegi mitte kuupäeva, mis võimaldaksid kindaks teha, et tegemist on nõukogu aktidega, ning välja selgitada, millal need vastu võeti. Lisaks ei ole nõukogu väitnud, et tal oli asjaomaseid põhjendusi võimatu kinnitada. Nõukogu argumendid selle menetluse käigu kohta jäävad Hamasi sõnul seega edutuks ja on põhjendamata; samamoodi ei ole mingit tähtsust asjaolul, et Hamasile edastatud põhjendused vastavad neile, mille nõukogu vastu võttis.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. oktoobri 2010. aasta direktiivi 2010/64/EL õiguse kohta suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike võtma konkreetseid meetmeid tagamaks, et pakutava suulise ja kirjaliku tõlke kvaliteet on piisav selleks, et kahtlustatav või süüdistatav mõistaks talle esitatud süüdistust ja et liikmesriigi kohtud saaksid seda tõlget kontrollida.

Direktiivi 2010/64 artikli 2 lõiget 5 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, artikli 4 lõiget 5 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb lähtuvalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 48 lõikest 2 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus isiku suhtes tagaseljaotsuse tegemine, kui ebapiisava suulise tõlke tõttu ei ole seda isikut talle arusaadavas keeles teavitatud tema vastu esitatud süüdistusest või kui on võimatu kindlaks teha, milline oli pakutud suulise tõlke kvaliteet, ja seega tuvastada, et isikut teavitati tema vastu esitatud süüdistusest talle arusaadavas keeles.
17

Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et kohtunike lähetamist käsitlevad normid annavad justiitsministrile, kes on ühtlasi peaprokurör, kellele alluvad eelkõige üldprokurörid, võimaluse märkimisväärselt mõjutada kriminaalkohtu koosseisu. Nimelt lähetab justiitsminister kohtuniku kõrgema astme kohtusse kriteeriumide alusel, mis ei ole ametlikult teada, ning lähetamisotsust ei saa kohtulikult kontrollida ja justiitsminister võib lähetuse mis tahes ajal lõpetada, ilma et sellise lõpetamise suhtes kehtiksid seaduses ette kindlaks määratud kriteeriumid ning ilma et seda tuleks põhjendada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab lisaks, et ei ole kindel, kas niisugust lõpetamist on võimalik kohtulikult kontrollida. Kohtunikke, kes on lähetatud sellistesse kohtukoosseisudesse nagu põhikohtuasju lahendavad kohtukoosseisud, saab justiitsminister aga kirjeldatud asjaolude tõttu mõjutada kahel viisil. Ühelt poolt võib ta kõrgema astme kohtusse kohtunikku lähetades „premeerida“ teda seni täidetud ametikohal tehtud toimingute eest või isegi väljendada teatavaid ootusi selle kohta, milliseid otsuseid peaks see kohtunik edaspidi tegema, mistõttu on see lähetus edutamise aseaine. Teiselt poolt võib ta lähetuse lõpetamisega „karistada“ lähetatud kohtunikku selle eest, et ta on teinud otsuse, mida justiitsminister heaks ei kiida, ning eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab seejuures eelkõige suurenenud praegust ohtu, et selline karistus järgneb siis, kui asjaomane kohtunik on otsustanud esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse või jätta liidu õigusega vastuolus oleva Poola õiguse kohaldamata. Niisugune süsteem motiveerib lähetatud kohtunikke seega tegema otsuseid justiitsministri tahte kohaselt, isegi kui tahet ei ole otseselt väljendatud, mis lõppkokkuvõttes mõjutab negatiivselt süüdistatava õigust õiglasele kohtumõistmisele, sest see õigus on üks tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte väljendusi.
131

Teiselt poolt muudab oht, et asjaomast isikut võidakse kriminaalkorras karistada ainuüksi põhjusel, et talle ei saanud olla teadmata, et varjupaigataotlus on määratud ebaõnnestumisele, ebakindlaks mis tahes sellise abi õiguspärasuse, mille eesmärk on võimaldada varjupaigamenetluse nende kahe olulise etapi läbiviimist, milleks on varjupaigataotluse tegemine ja ametlik esitamine. See on nii seda enam, et karistusseadustiku § 353/A lõike 1 punktis a on selle süüteo eest ette nähtud eriti range karistus, kuivõrd tegemist on vabadusekaotusliku karistusega.
137

Kõigepealt tuleb tagasi lükata komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide, mis puudutab teise väite teise osa raames AW esitatud argumente, kuna need argumendid on piisavalt selged ja nendega palutakse tuvastada, et rikutud on õigusnormi, mis on tingitud sellest, et Üldkohus piiras asjaolusid, mida võeti arvesse eraettevõtja põhimõtte alusel hinnangu andmisel, et rikutud on liidu õiguse esimust, et eiratud tõendite hindamist reguleerivaid norme, et põhjendused on asendatud ning et vaidlustatud kohtuotsust on ebapiisavalt põhjendatud.
109

Vastupidi EDW väidetule ei sea niisugust järeldust kahtluse alla ka komisjoni dokument „Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020“ (korduma kippuvad küsimused lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamise kohta Euroopa Liidus pärast 2020. aastat). Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 95–97 märkis, tuleb lisaks asjaolule, et sellel dokumendil ei ole mingit siduvat jõudu ja et see puudutab põhikohtuasjas kõne all olevast hilisemat kauplemisperioodi, tõdeda, et kuna viimati nimetatud dokument viitab delegeeritud määruse nr 2019/331 VII lisa punktile 7.1, siis tuleb seda tõlgendada nii, et ka selles leitakse, et soojusenergia kasutamine absorptsioonjahutusprotsessi kaudu jahutamiseks – nagu jahutamine EDW jahutusseadmetes – on soojust tarbiv protsess.
54

Kõigepealt tuleb meenutada, et põhikohtuasi puudutab Manpower Liti ja tema viie endise töötaja vahelist vaidlust, kuna EIGE on selles kohtuasjas üksnes menetlusse astuja. Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et Vilniaus miesto apylinkės teismase (Vilniuse linna esimese astme kohus) tuvastatud faktiliste asjaolude kohaselt täitsid põhikohtuasja vastustajad vähemalt osaliselt EIGEs töötavate lepinguliste töötajate ülesandeid, mistõttu leidis see kohus ühelt poolt, et neid saab võrrelda nende lepinguliste töötajatega, ja teiselt poolt, et tööseadustiku artikli 75 lõike 2 alusel, millega võeti Leedu õigusesse üle direktiivi 2008/104 artikli 5 lõige 1, tuli nende suhtes kohaldada töötasutingimusi, mida kohaldatakse nendele lepingulistele töötajatele.
70

See leping kinnitab taaskord lähedusel, pikaajalistel ühistel väärtustel ja Euroopa identiteedil põhinevaid eesõiguslikke suhteid liidu, selle liikmesriikide ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) riikide vahel. EMP lepingu ühte peamist eesmärki, milleks on liidu territooriumil loodud siseturu laiendamine EFTA riikidele, tuleb mõista neid eelistatud suhteid silmas pidades. Sellest lähtuvalt on nimetatud lepingu mitme sätte eesmärk tagada, et lepingut tõlgendataks kogu EMPs võimalikult ühetaoliselt. Euroopa Kohtu ülesanne on selle raames tagada, et neid EMP lepingu sätteid, mis on sisult identsed EL toimimise lepingu omadega, tõlgendataks liikmesriikides ühetaoliselt (vt selle kohta 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Ruska Federacija, C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
9

Direktiivi artikkel 14 sätestab: „1. Liikmesriigid tagavad, et Euroopa uurimismääruses märgitud uurimistoimingute suhtes kohaldatakse õiguskaitsevahendeid, mis on samaväärsed õiguskaitsevahenditega, mida kasutatakse sarnases riigisiseses asjas. 2. Euroopa uurimismääruse koostamise sisulisi põhjusi võib vaidlustada üksnes taotleva riigi kohtus, ilma et see piiraks põhiõiguste tagamist täitjariigis. 3. Kui see ei kahjusta artikli 19 lõikes 1 sätestatud uurimise konfidentsiaalsust, võtavad taotlev asutus või ametiisik ja määrust täitev asutus või ametiisik sobivad meetmed tagamaks, et antakse teavet võimaluse kohta kasutada riigisiseses õiguses ette nähtud õiguskaitsevahendeid niipea, kui need muutuvad kohaldatavaks, ja õigeaegselt, et õiguskaitsevahendeid oleks tegelikult võimalik kasutada. 4. Liikmesriigid tagavad, et õiguskaitsevahendite kasutamiseks ettenähtud tähtajad on samad nendega, mis on ette nähtud sarnases riigisiseses asjas, ning et tähtaegu kohaldatakse viisil, mis tagab asjaomastele isikutele võimaluse õiguskaitsevahendeid tegelikult kasutada. […].“
95

Pärast seda, kui Üldkohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktis 114 korranud tingimusi, mis peavad olema täidetud, et isik saaks tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, tõdes Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 116, et käesoleval juhul nõustusid OLAFi teenistujad pärast seda, kui Vialto oli keeldunud täitmast nende nõudmisi andmete kogumiseks, tegema erandi OLAFi suunistes ette nähtud korrast andmete hankimise ja töötlemise koha ning selleks kasutatava andmekandja osas. Lisaks kordas Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 117, et OLAFil on määruse nr 2185/96 artikli 7 lõike 1 alusel õigus saada juurdepääs andmetele, millele Vialto keeldus talle juurdepääsu andmast. Üldkohus järeldas sellest sama kohtuotsuse punktis 118, et Vialto ei saa tugineda sellele, et on piisavalt selgelt rikutud tema õiguspärast ootust, et praktikat kohaldatakse temale soodsal viisil erandit tehes, olgugi et ta oli keeldunud täitmast OLAFi teenistujate määruse nr 2185/96 artikli 7 lõike 1 kohaseid nõudmisi.
45

Asjaolu, et kõnealune kutseõpe ei toimu mitte töötaja tavapärases töökohas, vaid koolitusteenust osutava ettevõtja ruumides, ei muuda lisaks kuidagi seda, et seetõttu – nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 41 viidatud kohtupraktikast – on töötaja kohustatud olema tööandja määratud kohas füüsiliselt kohal ja järelikult ei takista see vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 40 viidatud kohtupraktikale kvalifitseerimast kõnealuseid kutseõppeperioode „tööajaks“ direktiivi 2003/88 tähenduses.
16

Direktiivi 2011/24 artikkel 9 „Piiriüleste tervishoiuteenustega seotud haldusmenetlused“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Kindlustajaliikmesriik tagab, et haldusmenetlused, mis on seotud tervishoiuteenuste kasutamisega teises liikmesriigis ja teises liikmesriigis saadud tervishoiuteenuste kulude hüvitamisega, põhinevad objektiivsetel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumitel, mis on seatud eesmärgi saavutamise seisukohast vajalikud ja proportsionaalsed. 2. Lõikes 1 osutatud haldusmenetlused on hõlpsasti kättesaadavad ning selliseid menetlusi käsitlev teave tehakse sobival tasandil avalikult kättesaadavaks. Selliste menetluste kaudu on võimalik tagada, et taotlusi käsitletakse objektiivselt ja erapooletult. 3. Liikmesriigid kehtestavad mõistlikud tähtajad, mille jooksul tuleb piiriüleste tervishoiuteenuste taotlused läbi vaadata, ja teevad need tähtajad eelnevalt teatavaks. Piiriülese tervishoiuteenuse taotluse läbivaatamisel võtavad liikmesriigid arvesse järgmist: a) konkreetset terviseseisundit, b) kiireloomulisust ja juhtumi eripära. 4. Liikmesriigid tagavad, et teises liikmesriigis piiriüleste tervishoiuteenuste kasutamisega ja teises liikmesriigis osutatud tervishoiuteenuste kulude hüvitamisega seotud individuaalsed otsused on nõuetekohaselt põhjendatud ja neid on võimalik iga üksikjuhtumi korral läbi vaadata ning kohtus vaidlustada, hõlmates ka ajutiste meetmete võtmist. 5. Käesolev direktiiv ei piira liikmesriikide õigust pakkuda patsientidele vabatahtlikku eelneva teavitamise süsteemi, mille kohaselt patsient saab sellise teavitamise vastuseks kirjaliku kinnituse, kus on näidatud esialgse hinnangu alusel hüvitatav summa. Selles esialgses hinnangus võetakse arvesse patsiendi kliinilist juhtumit ja täpsustatakse eeldatavad meditsiinilised protseduurid. Liikmesriigid võivad otsustada kohaldada määruses [nr 883/2004] sätestatud pädevate asutuste vahelisi rahalise hüvitamise mehhanisme. Kui kindlustajaliikmesriik selliseid mehhanisme ei kohalda, tagab ta, et patsiendid saavad hüvitise ilma põhjendamatu viivituseta.“
54

Lisaks, kuigi põhikohtuasjas kõne all oleva muudatuse tagajärjel muutus Itaalia seadusandja poolt abi määramisel asjakohasteks peetud kahele parameetrile – nimelt iga asjaomase ettevõtja tegelik tootmisajalugu ja tootmisvõimsus – omistatud tähtsus, jäävad need kaks kriteeriumi oluliseks ning need on põhikohtuasjades kõne all oleva abikava versiooni raames nüüd isegi võrdses seisus, nii et võttes arvesse ka asjaolu, et aktsiisimäär jäi samaks, ei saa kõnealune muudatus seada kahtluse alla komisjoni 2008. aasta heakskiitva otsuse põhjenduses 45 esitatud järeldust, et ainult osale iga abisaaja ettevõtja toodangust kehtib kõnealuse abikava alusel soodusaktsiisimäär.
75

Mis puudutab teisena parlamendi argumente, et Üldkohus oleks pidanud distsiplinaarmenetluses toime pandud rikkumiste tagajärgede hindamisel võtma arvesse selliseid faktilisi asjaolusid nagu UZile süükspandud rikkumiste raskus, kaebajate arv ja asjaolu, et UZi advokaat oli menetluse kõigis etappides kohal, siis tuleb märkida, et need argumendid on vastuvõetamatud, kuna parlament soovib tegelikult, et Euroopa Kohus hindaks uuesti faktilisi asjaolusid, ilma et ta oleks väitnud, et Üldkohus on faktilisi asjaolusid moonutatud. Ent nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 46 viidatud kohtupraktikast ilmneb, ei allu selline hinnangu andmine apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu kontrollile.
32

Pealegi, kuigi ei saa eitada, et teadmised, mis edastatakse sõidu- ja purjetamisõppe raames, on olulised ja seda eelkõige ohuolukordades toimetulemiseks ja üldisemalt, et tagada inimeste turvalisus ja kehaline puutumatus, leidis Euroopa Kohus oma 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses A & G Fahrschul-Akademie (C‑449/17, EU:C:2019:202) ja 7. oktoobri 2019. aasta määruses Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C‑47/19, ei avaldata, EU:C:2019:840), et need koolitused ei kuulu mõiste „kooli- või ülikooliharidus“ alla direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktide i ja j tähenduses.
17

Pensioniamet esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Sąd Najwyższyle (Poola kõrgeim kohus). Nimetatud amet põhjendab oma kassatsioonkaebust esiteks sellega, et kohtuotsus Tomaszewska puudutas määruse nr 1408/71 artikli 45 lõike 1 – mis vastab määruse nr 883/2004 artiklile 6 – tõlgendamist, mitte aga määruse nr 1408/71 artikli 46 lõiget 2, mis vastab põhikohtuasjas kõne all oleva määruse nr 883/2004 artikli 52 lõikele 1. Teiseks on see kohtuotsus kohaldatav üksnes faktilistele asjaoludele, mis on analoogilised selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasja faktiliste asjaoludega. Kolmandaks tooks kohtuotsuses Tomaszewska esitatud määruse nr 1408/71 artikli 45 tõlgendus põhikohtuasjas kaasa selle, et Poola Vabariigi õigusaktide alusel täitunud sissemakseta kindlustusperioode võetaks arvesse suuremas ulatuses, kui see on ette nähtud Poola õiguses, mille tulemusel suurendatakse Poola sotsiaalkindlustussüsteemi osa kindlustatule tasutavas hüvitises. Neljandaks nähtub sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjoni 16. detsembri 2010. aasta otsuse nr H6, mis käsitleb teatavate põhimõtete kohaldamist perioodide liitmise osas määruse nr 883/2004 artikli 6 alusel (ELT 2011, C 45, lk 5), punktist 2, et vastuvõttev liikmesriik liidab teiste liikmesriikide edastatud kindlustusperioodid nende väärtust küsimärgi alla seadmata, mistõttu Poola sotsiaalkindlustusasutust ei saa kohustada võtma liikmesriigi kindlustusperioode arvesse suuremas ulatuses, kui näeb ette riigisisene õigus.
Teiseks, mis puudutab üksteise järel KRSi seaduse artiklit 44 mõjutanud seadusemuudatusi, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kritiseerib ja millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktides 28 ja 29, siis tuleb rõhutada, et pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist on Euroopa Kohus kohtuotsuse A.B. jt resolutsioonis otsustanud, et ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus õigusnormid, millega muudetakse kehtivat riigisisest õigust ja mille kohaselt:

– ühelt poolt, vaatamata sellele, et sellise kohtu nagu Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale kandideerija esitas kaebuse niisuguse organi nagu KRS otsuse peale mitte toetada tema kandidatuuri, vaid tegi vabariigi presidendile ettepaneku nimetada ametisse teised kandidaadid, on see otsus jõustunud osas, milles tehakse ettepanek ametisse nimetada need teised kandidaadid, mistõttu ei takista see kaebus vabariigi presidendil ametisse nimetada viimati nimetatuid ning otsuse võimalik tühistamine osas, milles ei tehtud ettepanekut hageja ametisse nimetamiseks, ei too kaasa viimase olukorra uut hindamist, selleks et olenevalt olukorrast ta sellele ametikohale nimetada, ning

– teiselt poolt ei saa sellist kaebust rajada väitele, et nõuetekohaselt ei ole hinnatud, kas kandidaadid vastasid kriteeriumidele, mida võeti arvesse otsuse tegemisel ametisse nimetamise ettepaneku kohta,

kui ilmneb – mida Euroopa Kohus palus hinnata selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõigi asjasse puutuvate asjaolude põhjal –, et need sätted võivad õigussubjektides tekitada põhjendatud kahtlusi selle suhtes, kas kohtunikud, kelle nimetas KRSi otsuste alusel ametisse vabariigi president, on väljaspool väliste tegurite, eelkõige seadusandliku ja täidesaatva võimu otsese või kaudse mõju haardeulatust ja kas nad on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalsed, ning seega viia selleni, et kõnealused kohtunikud ei näi enam sõltumatud või erapooletud, ning see võib nõrgendada usaldust, mida kohtud peavad õigussubjektidele demokraatlikus ühiskonnas ja õigusriigis sisendama.
89

Mis puudutab küsimust, kas – nagu väidab komisjon – Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et määruse nr 659/1999 artikli 6 lõike 1 esimeses lauses sätestatud kohustus esitada menetluse algatamise otsuses kokkuvõtlikult faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis on asjakohased ametlikus uurimismenetluses selle kohta, kas abimeede on siseturuga kokkusobiv, on oma olemuselt oluline vorminõue ELTL artikli 263 teise lõigu tähenduses, nagu on kohustus algatada vastav menetlus ELTL artikli 108 lõike 2 alusel, siis on oluline kõigepealt meelde tuletada, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et ELTL artikli 108 lõikest 2 ning määruse nr 659/1999 artikli 1 punktist h tuleneb, et kui komisjon otsustab algatada abikava käsitleva ametliku uurimismenetluse, peab ta andma huvitatud isikutele, sealhulgas asjaomastele ettevõtjatele, võimaluse esitada märkusi ning selline kohustus on oma olemuselt „oluline vorminõue“ (vt 11. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Freistaat Sachsen, C‑334/07 P, EU:C:2008:709, punkt 55). Nimetatud olemus tuleneb asjaolust, et niisugune kohustus on oluline menetlustingimus, mis on olemuslikult seotud dokumendi koostaja tahte korrektse väljakujunemise või väljendamisega.
427

Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 53–57, on OLAFi‑JRC meetod välja töötatud riskianalüüsi vahendina, mida liikmesriikide toll võib kasutada sellise impordi väljaselgitamiseks, mille puhul esineb suur alahindamise oht ja mille puhul tuleb seetõttu kontrollida deklareeritud tolliväärtusi. See seisneb selles, et KNi 495 asjasse puutuvast kaheksakohalisest kaubakoodist, mis kuuluvad gruppidesse 61–64, arvutatakse igaühe puhul välja korrigeeritud keskmine hind ja minimaalne aktsepteeritav hind, milleks on ühtselt kinnitatud 50% korrigeeritud keskmisest hinnast. Need hinnad on tuletatud andmekogust Comext asjaomaste toodete impordihindade põhjal, mis on saadud kõikide liikmesriikide esitatud andmetest, ja seega on need kindlaks määratud liidu tasandil. Minimaalne aktsepteeritav hind on riskiprofiil või ‑lävend, mille abil on võimalik välja selgitada import, mis võib olla alahinnatud ja mille deklareeritud tolliväärtusi tuleb seega enne asjaomase kauba tollivormistust kontrollida.
120

Selleks on EL toimimise lepinguga, eelkõige ELTL artikliga 108 antud komisjonile – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 109 ja 110 – pädevus teha kindlaks, kas meede kujutab endast „riigiabi“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, ning seega on talle antud pädevus tagada, et liikmesriigid ei rakendaks selles sättes ette nähtud tingimustele vastavaid meetmeid või et nad rakendaksid neid alles siis, kui need on tunnistatud siseturuga kokkusobivaks.
29

Komisjon esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kuus väidet: esimene, et Üldkohus leidis ekslikult, et ta oli kohustatud analüüsima hinna allalöömist turusegmendi kaupa; teine, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et toote kontrollnumbrite meetod ei olnud kohane, et võtta arvesse turusegmente; kolmas, et Üldkohus on vääralt tõlgendanud põhjendamiskohustust ja moonutanud tõendeid; neljas, et vääralt on tõlgendatud alusmääruse artikli 3 lõikeid 2 ja 3; viies, et on rikutud nimetatud määruse artiklit 17, ning kuues, et on rikutud õigusnormi, kuna Üldkohtu kohtulik kontroll oli liiga intensiivne, kui ta uuris hinna allalöömise analüüsi, mille komisjon läbi viis.
70

Sellega seoses otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84, et komisjonil ei ole kavandatud kodanikualgatuse registreerimisel ulatuslikku kaalutlusõigust, kuna määruse nr 211/2011 artikli 4 lõikes 2 on sätestatud, et komisjon „registreerib“ niisuguse kavandatud kodanikualgatuse, kui selle määruse artikli 4 lõike 2 punktides a–d sätestatud tingimused on täidetud, see tähendab muu hulgas siis, kui kavandatud kodanikualgatus ei jää ilmselgelt välja komisjoni volituste ulatusest, mille kohaselt ta on pädev esitama liidu õigusakti ettepaneku aluslepingute rakendamiseks. Kui aga esmane analüüs näitab selgelt, et viimati nimetatud tingimus ei ole täidetud, „keeldub“ komisjon kavandatud kodanikualgatuse registreerimisest, nagu see on ette nähtud määruse nr 211/2011 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus.