Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Elektroonilised sidevõrgud ja -teenused – Õiguslik raamistik – Universaalteenus ja kasutajate õigused – Direktiivid 2002/21 ja 2002/22 – Riigi reguleeriv asutus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, artikli 2 punkt g, artiklid 3 ja 4, ning direktiiv 2002/22, artikli 2 esimene lõik)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Universaalteenus ja kasutajate õigused – Direktiiv 2002/22 – Universaalteenuse osutamise kohustused, kaasa arvatud sotsiaalsed kohustused – Kulude väljaarvutamine – Ebaõiglane koorem

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/22, põhjendus 21)

3. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Universaalteenus ja kasutajate õigused – Direktiiv 2002/22 – Universaalteenuse osutamise kohustused, kaasa arvatud sotsiaalsed kohustused – Kulude väljaarvutamine – Ebaõiglane koorem

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/22, artikli 12 lõige 1 ja IV lisa)

4. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Universaalteenus ja kasutajate õigused – Direktiiv 2002/22 – Universaalteenuse osutamise kohustused, kaasa arvatud sotsiaalsed kohustused – Kulude väljaarvutamine – Ebaõiglane koorem

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/22, artikli 13 lõige 1)

Summary

1. Direktiiviga 2002/22 (universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul) iseenesest ei ole põhimõtteliselt vastuolus see, kui liikmesriigi seadusandja tegutseb reguleeriva asutusena direktiivi 2002/21/EÜ (elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta) tähenduses, kui ta nende ülesannete täitmisel vastab viidatud direktiivides ette nähtud pädevuse, sõltumatuse, erapooletuse ja läbipaistvuse nõuetele ja kui neid ülesandeid täites tehtud otsuseid saab edasi kaevata asjaomastest pooltest sõltumatule organile – seda asjaolu peab kontrollima siseriiklik kohus.

(vt punktid 30, 31, 53, resolutsiooni punkt 1)

2. Direktiivi 2002/22 (universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul) põhjendusest 21 ilmneb, et ühenduse seadusandja on soovinud siduda universaalteenuse osutamise kohustusega ettevõtjal kaasnevate võivate netokulude katmise ülemäärase koormuse olemasoluga sellel ettevõtjal. Leides, et universaalteenuse osutamise netokulu ei too kõigi ettevõtjate jaoks tingimata kaasa ülemäärast koormat, on ühenduse seadusandja selles kontekstis soovinud välistada võimaluse, et kogu universaalteenuse osutamisega kaasnev netokulu tooks automaatselt kaasa õiguse hüvitisele. Neil tingimustel on ebaõiglane koorem, mille olemasolu riigi reguleeriv asutus peab enne hüvitise määramist tuvastama, koorem, mis asjaomase ettevõtja jaoks on tema koorma kandmise võimet arvestades ülemäärane, arvestades kõiki teda iseloomustavaid asjaolusid, nagu tema seadmete tase, majanduslik ja finantsolukord ning tema turuosa.

(vt punkt 42)

3. Direktiivi 2002/22 (universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul) artikliga 12 ei ole vastuolus see, kui riigi reguleeriv asutus hindab üldiselt ning niisuguse universaalteenust pakkuva ettevõtja netokulude arvestuse alusel, kes varem ainsana seda teenust osutas, et universaalteenuse osutamine võib universaalteenust osutama määratud ettevõtjate jaoks olla ebaõiglane koorem.

Ei direktiivi 2002/22 artikli 12 lõikest 1, sama direktiivi IV lisast ega selle direktiivi ühestki teisest sättest ei tulene, et ühenduse seadusandja oleks soovinud ise kehtestada tingimused, mille esinemisel peaksid nimetatud asutused eelnevalt leidma, et kõnealuse teenuse osutamine võib endast kujutada sellist ebaõiglast koormat.

(vt punktid 36, 53, resolutsiooni punkt 2)

4. Direktiivi 2002/22 (universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul) artikliga 13 on vastuolus see, kui riigi reguleeriv asutus tuvastab üldiselt ning niisuguse universaalteenust pakkuva ettevõtja netokulude arvestuse alusel, kes varem ainsana seda teenust osutas, et universaalteenust osutama määratud ettevõtjatel lasub universaalteenuse osutamise tõttu ka tegelikult ebaõiglane koorem, ilma et ta nende kriteeriumide alusel konkreetselt kontrolliks iga asjaomase ettevõtja olukorda.

Kui riigi reguleeriv asutus tuvastab, et ühel või mitmel universaalteenust osutama määratud ettevõtjal lasub ebaõiglane koorem ja kui see või need ettevõtja(d) taotlevad kompensatsiooni, on liikmesriigi ülesanne võtta kasutusele sellekohased mehhanismid vastavalt direktiivi 2002/22 artikli 13 lõike 1 punktile a, millest muu hulgas tuleneb, et see kompensatsioon peab olema seotud netokuludega, arvutatuna vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 12.

(vt punktid 44, 53, resolutsiooni punkt 3)