ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Liikmesriigi kohus EÜ artikli 234 tähenduses – Mõiste

(EÜ artikkel 234)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Registreerimisest keeldumine või kehtetuks tunnistamine – Kaubamärgi tühistamise põhjused – Kaubamärgid, mis võivad avalikkust eksitada

(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 3 lõike 1 punkt g ja artikli 12 lõike 2 punkt b)

Summary

1. Et hinnata, kas organ kujutab endast kohut EÜ artikli 234 tähenduses – küsimus, mis kuulub üksnes ühenduse õiguse valdkonda –, tuleb arvesse võtta järgmisi asjaolusid kogumis: organi õiguslik alus, alalisus, otsuste kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine organi poolt ning tema sõltumatus. Nendele kriteeriumidele vastab Lord Chancellor’i poolt Inglise kaubamärgiseaduse kohaselt määratud isik, kes on pädev lahendama kaubamärgiregistri otsuste peale esitatud kaebusi. Tegemist on alalise organiga, kes kaubamärgiseaduse alusel ja vastavalt 2000. aasta kaubamärgimääruses sätestatud menetlusnormidele lahendab õigusküsimusi. Pealegi on menetlus võistlev, määratud isiku otsused kohustusliku jõuga ning üldjuhul lõplikud, kui erandkorras ei esitata nende suhtes seaduslikkuse kontrolli taotlust. Oma volituste teostamisel on määratud isikul samad sõltumatuse tagatised mis kohtunikel.

(vt punktid 19, 23 ja 24)

2. Sellise kaubamärgi registreerimisest, mis kattub seda kaubamärki kandvaid kaupu loonud ja neid esimesena valmistanud isiku nimega, ei saa ainult selle asjaolu tõttu keelduda ja seda ei saa tühistada põhjendusel, et see võib direktiivi 89/104 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõike 1 punkti g ja artikli 12 lõike 2 punkti b tähenduses avalikkust eksitada, eelkõige juhul, kui selle kaubamärgiga, mis varem oli registreeritud teistsugusel graafilisel kujul, seotud maineväärtus on üle antud koos selle kaubamärgiga tähistatud kaupu valmistava ettevõttega.

Viidatud sätetes nimetatud registreerimisest keeldumise juhud ja tühistamise tingimused eeldavad, et leitakse, et esineb tegelik eksitamine või piisavalt tõsine tarbija eksitamise oht. Mis puudutab isikunimega kattuvat kaubamärki, siis kuigi kõnealust kaubamärki kandva kauba ostmisel võib keskmist tarbijat mõjutada ettekujutus, et kõnealune isik on selle loomisel osalenud, tagab nimetatud kauba omadused ja kvaliteedi kaubamärgi omanikuks olev ettevõtja.

Siseriiklik kohus peab seevastu uurima, kas tegemist ei ole sellega, et kaubamärgi registreerimise taotluse esitanud ettevõtja soovib kaubamärgi esitlemisel panna tarbijaid uskuma, et isik, kelle nimi kattub kaubamärgiga, on jätkuvalt nimetatud kaubamärki kandvate kaupade looja või et ta osaleb nende loomisel. Sellisel juhul oleks tegemist käiguga, mida võiks pidada pettuseks, kuid mida ei saa käsitleda eksitamisena direktiivi 89/104 artikli 3 tähenduses, ning mis seetõttu kaubamärki ennast ei mõjuta, ega mõjuta seega ka selle registreerimise võimalust.

(vt punktid 47–48, 50–51, 53 ning resolutiivosa punktid 1 ja 2)
Keywords

Summary



Keywords

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Piim ja piimatooted – Importimise kord ja tariifikvootide avamine

Summary

Määruse nr 2535/2001, millega kehtestatakse määruse nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses piima ja piimatoodete impordi korra kohaldamise ning tariifikvootide avamisega, artikli 35 lõige 2 on kehtetu, kuna selle kohaselt saab Uus‑Meremaa või vähendatud tollimaksumääraga impordilitsentsi taotlusi esitada ainult Ühendkuningriigi pädevatele ametiasutustele. Ühendkuningriigis asuvate Uus-Meremaa või importijate olukord on võrreldav muus liikmesriigis asuvate importijate omaga. Sätestades, et viimane peab impordilitsentsi taotluse esitama muus kui oma asukohaliikmesriigis, viib määruse nr 2535/2001 artikli 35 lõige 2 erineva kohtlemiseni kõnealuste potentsiaalsete importijate ja Ühendkuningriigis asuvate importijate vahel.

Määruse nr 2535/2001 artiklid 25 ja 32 koostoimes sama määruse III, IV ja XII lisaga on kehtetud, kuna nad võimaldavad diskrimineerimist Uus-Meremaa või vähendatud tollimaksumääraga impordilitsentside väljastamisel. Lubades Uus‑Meremaa ametiasutustel väljastada impordilitsentside väljastamiseks vajalikke IMA 1 (Inward Monitoring Arrangement) sertifikaate, samas kui ekspordimonopoli kehtestav Uus-Meremaa seadus veel kehtis, ei ole komisjon võtnud vajalikke meetmeid, et takistada diskrimineerimist impordilitsentside väljastamisel, kuigi niisugune kohustus pandi talle sõnaselgelt määruse nr 1255/1999 piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta artikli 29 lõike 2 alusel.

(vt punktid 34, 35, 42, 57, 58, resolutiivosa punktid 1 ja 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjatevahelised kokkulepped – Mõiste

(EÜ artikli 81 lõige 1)

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 225; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 58)

Summary

1. Selleks et esineks kokkulepe EÜ artikli 81 tähenduses, piisab, kui näiliselt ühepoolne tegu või käitumine on vähemalt kahe poole ühise tahte väljendus, kusjuures vorm, milles see ühine tahe väljendub, ei ole iseenesest määrav. Vastupidine lahendus tähendaks konkurentsieeskirjade rikkumise tõendamise kohustuse ümberpööramist ja süütuse presumptsiooni põhimõtte rikkumist.

Mootorsõidukite tootja poolt oma lepingulistele edasimüüjatele saadetud üleskutse ei kujuta mitte ühepoolset tegu, vaid kokkulepet EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, kui see leiab aset kestvate ärisuhete raames, mida reguleerib eelnevalt sõlmitud üldleping. Siiski ei tulene sellest, et mootorsõidukite tootja poolt oma edasimüüjatele saadetud iga üleskutse kujutab endast kokkulepet EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses ning see ei vabasta komisjoni kohustusest tõendada edasimüügilepingu poolte ühise tahte olemasolu igal konkreetsel juhul eraldi.

Poolte tahe võib tuleneda nii asjaomase edasimüügilepingu tingimustest kui ka poolte käitumisest ja iseäranis edasimüüjate võimalikust vaikimisi nõustumisest mootorsõidukite tootja võetud meetmega.

Seetõttu tuleb iga juhtumit eraldi uurida ja selle raames on edasimüügilepingu tingimuste kooskõla või vastuolu konkurentsieeskirjadega tingimata määrav, sest ei saa kohe välistada võimalust, et üleskutset, mis on vastuolus konkurentsieeskirjadega, võib käsitleda sellisena, mida lubavad edasimüügilepingu näiliselt neutraalsed tingimused.

(vt punktid 35–39, 43–46)

2. EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust tuleneb, et ainult Esimese Astme Kohus on pädev ühelt poolt tuvastama fakte, välja arvatud juhul, kui tema järelduste oluline ebatäpsus nähtub talle esitatud toimikumaterjalidest, ja teiselt poolt neid fakte hindama. Kui Esimese Astme Kohus on tuvastanud või hinnanud fakte, on Euroopa Kohus nimetatud EÜ artikli 225 kohaselt pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja õiguslikke järeldusi, mida Esimese Astme Kohus on nendest teinud.

(vt punkt 49)
Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Informatsiooninõue – Komisjoni pädevus

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 11)

2. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine rikkumises süüdistatava ettevõtja koostöö eest

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 96/C 207/04, peatükk D, punkt 2)

Summary

1. Määrus nr 17 ei tunnusta mingit õigust ettevõtjal, kelle suhtes teostatakse selle määrusel alusel uurimist, uurimise teostamisest kõrvale hoida. See ettevõtja on vastupidi kohustatud aktiivselt koostööd tegema, mis tähendab, et ta annab komisjoni valdusesse kogu uurimise esemesse puutuva informatsiooni.

Küsimuse kohta, kas see kohustus laieneb ka informatsiooninõuetele, mille alusel võib tuvastada informatsiooni esitava ettevõtja konkurentsieeskirjade rikkumise, on tuvastatud, et määruse nr 17 artikli 11 lõigete 2 ja 5 tõhususe säilitamiseks võib komisjon kohustada ettevõtjat talle esitama kogu vajaliku teabe asjaolude kohta, mis talle teada võivad olla, ja edastama komisjonile tema nõudmisel ja vastavalt vajadusele ettevõtja valduses olevad asjakohased dokumendid, isegi kui nende alusel on tuvastatav selle või mõne muu ettevõtja konkurentsivastane tegevus.

Koostöö kohustuse tõttu ei ole ettevõtjal lubatud jätta vastamata dokumentide esitamise nõuetele põhjusel, et seda tehes oleks ta sunnitud tunnistama iseenda vastu.

Kuigi on selge, et kaitseõigus peab olema tagatud, on puudutatud ettevõtjal kas haldusmenetluse käigus või menetluses ühenduse kohtus võimalik väita, et tema edastatud dokumentidel on erinev tähendus võrreldes sellega, mis komisjon on neile andnud.

(vt punktid 40, 41, 48, 49)

2. Sellise koostööteatise alusel, mis puudutab trahvide määramata jätmist või nende summa vähendamist kartelliasjades, saab trahvisumma vähendamine peamiselt olla õigustatud üksnes siis, kui esitatud informatsioon ja üldisemalt asjaomase ettevõtja käitumine näitavad tema tõelist koostöötahet.

Sellist koostöötahet ülesnäitavaks ei saa pidada ettevõtja tegutsemisviisi, kes olenemata sellest, et ta ei olnud kohustatud komisjoni küsimusele vastama, andis komisjonile siiski ebatäieliku ja eksitava vastuse.

(vt punktid 68 ja 69)
Keywords

Summary



Keywords

Euroopa ühenduste omavahendid – Impordi- või eksporditollimaksu tollivormistusjärgne sissenõudmine või vähendamine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 220 lõike 2 punkt b; Komisjoni määrus nr 2454/93, artikkel 871)

Summary

Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud komisjoni määrusega nr 1677/98, artiklit 871 tuleb tõlgendada nõnda, et tasumata jäänud tollimaksu sissenõudmise menetluse või tollimaksu vähendamise menetluse puhul ei ole liikmesriigi toll kohustatud esitama juhtu komisjonile lahendamiseks siis, kui kahtlused, kas ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimused käivad konkreetse juhu kohta, on hajunud, isegi kui toll on juba teatanud oma kavatsusest pöörduda komisjoni poole, või siis, kui kahtlused puudutavad järelarvestuskande tegemist tollimaksu kohta, mis on jäänud tasumata, kuna importija jättis heauskselt deklareerimata täiendavad tasud, mis oleksid pidanud sisalduma imporditud kauba tolliväärtuses.

(vt punkt 46 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Kapitali suurendamise kaudne maksustamine

(Nõukogu direktiiv 69/335, artikli 10 punkt c)

2. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Kapitali suurendamise kaudne maksustamine

(Nõukogu direktiiv 69/335, artikli 12 lõike 1 punkt b ja lõige 2)

Summary

1. Kahe juriidilise isiku ühinemise tõttu kinnistusraamatu kande parandamise eest võetav maks kuulub põhimõtteliselt direktiivi 69/335 kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta artikli 10 punktis c sätestatud keelu alla võtta lisaks kapitalimaksule makse majandustegevusele eelneva registreerimise või mis tahes muu formaalsuse eest, mida tulunduslik juriidiline isik võib olla sunnitud täitma oma õigusliku vormi tõttu.

Parandamine on formaalsus, mida juriidiline isik on sunnitud täitma oma õigusliku vormi tõttu, kuna see tõendab kinnisasjade üleminekut ühelt juriidiliselt isikult teisele, mis on nende ühinemise otsene tagajärg. Kuigi ei ilmne, et kinnistusraamatu kande parandamine oleks mis tahes majandustegevusele eelnev formaalsus kitsas tähenduses, on see siiski tingimuseks selle tegevuse teostamisele ja jätkamisele, sest juriidilise isiku poolt ühinemise teel kinnisasjade omandamine nõuab kinnistusraamatu kande parandamist.

(vt punktid 23–25, 27 ja 29 ning resolutiivosa punkt 1)

2. Kahe juriidilise isiku ühinemise tõttu kinnistusraamatu kande parandamise eest võetav maks, mis arvutatakse üldiste ja objektiivsete kriteeriumide alusel, st tehinguväärtuse alusel, on objektiivselt seotud ühe juriidilise isiku kinnisasjade omandi üleminekuga teisele juriidilisele isikule ja seda võib seega direktiivi kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta artikli 10 punktis c toodud erandi kohaselt käsitleda tehingumaksuna, mis on lubatud selle direktiivi artikli 12 lõike 1 punktiga b, tingimusel et see ei ületa neid makse, mida maksustavas liikmesriigis kohaldatakse samade tehingute suhtes kooskõlas direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 2 sätetega.

Liikmesriigi kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas see tingimus on täidetud.

(vt punktid 34–36 ja 45 ning resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise hagi – Hagiavaldus – Etteheidete ja väidete esitamine – Vorminõuded

(EÜ artikkel 226; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 21; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 38 lõike 1 punkt c)

2. Isikute vaba liikumine – Teenuste osutamise vabadus – Piirangud

(EÜ artikkel 49)

3. Isikute vaba liikumine – Teenuste osutamise vabadus – Piirangud

(EÜ artikkel 49)

Summary

1. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 ning kodukorra artikli 38 lõike 1 punkti c kohaselt on komisjon kohustatud EÜ artikli 226 alusel esitatud hagis esitatud nõuetes ära märkima etteheited, mille osas Euroopa Kohtult seisukohta oodatakse. Nõuded peavad olema esitatud ühemõtteliselt, et Euroopa Kohus ei saaks otsustamisel tegutseda ultra petita või jätta etteheite kohta seisukoht võtmata.

(vt punkt 24)

2. Liikmesriik rikub EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, nähes mõnes teises liikmesriigis registreeritud artistide vahendajatele litsentsi väljastamise jaoks tingimusena ette vajaduse artistide palkamise järele, kuivõrd ei ole esitanud ühtegi põhjendust, mis võiks sellist takistust õigustada.

(vt punktid 29, 55 ja resolutiivosa)

3. Liikmesriik rikub EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, kehtestades tasulise töösuhte eelduse artistide suhtes, keda tunnustatakse teenuseosutajatena nende päritoluliikmesriigis, kus nad tavaliselt analoogseid teenuseid osutavad – eeldus, mis toob ühtlasi kaasa töötajate suhtes kehtiva sotsiaalkindlustussüsteemi ja iga-aastase tasulise puhkuse skeemi kohaldamise.

Teenuseosutajate sotsiaalne kaitse võib põhimõtteliselt kujutada endast ülekaalukast avalikust huvist tulenevat põhjust, mis võib olla õigustuseks teenuste osutamise vabaduse suhtes kehtestatud piirangule. Sellegipoolest kuulub teenuseosutajate sotsiaalkindlustuse valdkonnas kehtivate õigusaktidega seonduv problemaatika ühenduse õiguse reguleerimisalasse, mille alusel kehtib kõnealuste artistide suhtes nende asukohaliikmesriigi sotsiaalkindlustus, mistõttu kõnealusel liikmesriigil ei ole alust nende suhtes riigi enda sotsiaalkindlustussüsteemi kehtestada. Teenuseosutajate õigust tasulisele puhkusele on raske füüsilisest isikust ettevõtjana töötamisega kokku sobitada.

Pealegi ei saa kõnealust meedet õigustada ka võitlusega varjatud töösuhete vastu, kuivõrd asjaolu, et mitmesuguste ürituste korraldajad palkavad artiste tavaliselt ajutiselt ja lühikesteks ajavahemikeks, ei ole iseenesest piisav alus varjatud töösuhete tõendamiseks. Seda toetab asjaolu, et kõnealuseid artiste tunnustatakse teenuseosutajatena nende asukohariigis, kus nad tavaliselt analoogseid teenuseid osutavad.

(vt punktid 45, 47–49, 51, 52, 55 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Institutsioonide aktid – Direktiivid – Vahetu õigusmõju – Ulatus

(EÜ artikli 249 kolmas lõik)

2. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksukohustuslased

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 4 lõike 5 teine lõik)

Summary

1. Üksikisikud võivad asjaomase liikmesriigi vastu siseriiklikku kohtusse pöördumisel tugineda direktiivi sätetele, mis näivad sisu poolest olevat tingimusteta ja piisavalt täpsed, kõikidel juhtudel, kui direktiivi täielik kohaldamine ei ole tõhusalt tagatud, st mitte ainult selle direktiivi ülevõtmata jätmise või nõuetekohaselt ülevõtmata jätmise korral, vaid ka siis, kui meetmeid, mis selle direktiivi nõuetekohaselt üle võtavad, ei kohaldata nii, et saavutatakse sellega ettenähtud eesmärk.

(vt punkt 29)

2. Eraõiguslik isik, kes konkureerib avalik-õigusliku organisatsiooniga ning kes väidab, et sellele organisatsioonile jäetakse maksukohustus kohaldamata või sellele kohaldub liiga madal maksukoormus tegevuse puhul, mida teostatakse ametivõimuna, võib siseriiklikus kohtus toimuvas eraõigusliku isiku ja siseriikliku maksuhalduri vahelises vaidluses tugineda nõukogu kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 4 lõike 5 teisele lõigule. Kuna need organisatsioonid ja tegevused, mille puhul jäetakse maksukohustus kohaldamata, on selgelt määratletud kuuenda direktiivi artikli 4 lõikes 5, siis vastab see säte vahetu õigusmõju tingimustele.

(vt punktid 30, 32 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Direktiiv 95/46 – Kohaldamisala

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 95/46, artikli 3 lõige 2; komisjoni otsus 2004/535)

2. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Euroopa Ühenduse ja Ühendriikide vaheline leping lennureisijate reisijaregistrite töötlemise ja edastamise kohta Ühendriikide Tolli- ja Piirivalvebüroole

(EÜ artikkel 95; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 95/46, artikli 3 lõige 2 ja artikkel 25; nõukogu otsus 2004/496)

Summary

1. Komisjoni otsus 2004/535 Ameerika Ühendriikide Tolli- ja Piirivalveametile edastatavates reisijaregistrites sisalduvate lennureisijate isikuandmete piisava kaitse kohta puudutab isikuandmete töötlemist, mille esemeks on riigi julgeolek ja riigi toimingud kriminaalõiguse valdkonnas, mis ei kuulu direktiivi 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 3 lõike 2 esimese taande kohaselt selle kohaldamisalasse.

Asjaolu, et eraõiguslikud ettevõtjad kogusid isikuandmeid kommertseesmärgil ning et just nemad korraldavad nende edastamist kolmandasse riiki, ei muuda seda järeldust, kuna edastamine toimub sellises ametivõimude poolt loodud raamistikus, mille eesmärk on tagada riigi julgeolek, ja kuna see ei ole nimetatud ettevõtjate teenuse osutamiseks vajalik.

(vt punktid 56–59)

2. Otsust 2004/496, mis käsitleb Euroopa Ühenduse ja Ameerika Ühendriikide vahelise lepingu sõlmimist lennuettevõtjate poolt reisijate isikuandmete ( Passenger Name Records ) töötlemise ja edastamise kohta Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeeriumi Tolli- ja Piirivalvebüroole, ei saanud EÜ artikli 95 alusel koostoimes direktiivi 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikliga 25 kehtivalt vastu võtta.

Leping käsitleb andmete töötlemist, mis direktiivi 95/46 artikli 3 lõike 2 esimese taande kohaselt ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse, kuna selle esemeks on riigi julgeolek ja riigi toimingud kriminaalõiguse valdkonnas.

(vt punktid 67–69)
Keywords

Summary



Keywords

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Piirangud

(EÜ artiklid 43 ja 48; nõukogu direktiiv 89/666)

Summary

EÜ artiklitega 43 ja 48 ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õigusnormide kohaselt tuleb teises liikmesriigis asutatud osaühingu filiaali äriregistrisse kandmisel teha äriühingu asutamislepingus märgitud tegevusalade avaldamiseks ettenähtud kulude katteks ettemakse.

Ettemakse tasumise nõue, mis osutab üksnes avaldamisega seotud tegelikele halduskuludele, on kokkusobiv üheteistkümnenda direktiiviga 89/666 avalikustamisnõuete kohta, mis on seotud liikmesriigis filiaali asutamisega teise liikmesriigi õigusele alluva teatud liiki äriühingu poolt, ega saa olla piiranguks asutamisvabadusele, kuna see ei keela ega takista nende vabaduste kasutamist ning ei muuda seda vähem atraktiivseks. Pealegi ei aseta niisugune õigusnorm teisest liikmesriigist pärit äriühinguid võrreldes asukohaliikmesriigi omadega halvemasse faktilisse või õiguslikku olukorda.

(vt punktid 38, 39, 43 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Põhjendatuse kontrollimine Euroopa Kohtus – Arvesse võetav olukord – Olukord põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul

(EÜ artikli 226 teine lõik)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Vaidluse ese – Kindlaksmääramine kohtueelses menetluses

(EÜ artikkel 226)

3. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohustuste rikkumise tõendamine – Komisjoni tõendamiskoormis

(EÜ artikkel 226; nõukogu direktiiv 92/43)

4. Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43

(Nõukogu direktiiv 92/43, artikli 12 lõige 1)

Summary

1. EÜ artikli 226 teise lõigu sõnastuse kohaselt võib komisjon esitada Euroopa Kohtusse liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise hagi üksnes siis, kui asjaomane liikmesriik ei ole järginud põhjendatud arvamust komisjoni poolt selleks määratud tähtaja jooksul.

Lisaks eelnevale tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata liikmesriigi põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel esineva olukorra alusel.

(vt punktid 22 ja 23)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele liikmesriigile võimalus täita esiteks ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi ja teiseks kasutada oma kaitseõigust komisjoni esitatud etteheidete vastu.

Komisjonil on seega õigus oma hagis vaidluse eset kitsendada. Kuigi märgukirja eesmärk on piiritleda vaidluse eset ja põhjendatud arvamuses tuleb komisjonil üksikasjalikult esitada etteheited, mida ta on märgukirjas palju üldisemalt maininud, ei takista see tal siiski kohtumenetluses vaidluse eseme kitsendamist ega laiendamist hilisematele meetmetele, mis on sisuliselt seotud märgukirjas vaidlustatutega.

(vt punktid 33, 36 ja 37)

3. EÜ artikli 226 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise asjades on komisjon kohustatud tõendama, et väidetav liikmesriigi kohustuste rikkumine on aset leidnud, ilma et ta seejuures toetuks lihtsalt oletustele.

Komisjoni kohustus on seega esitada nõukogu direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta puudutava rikkumise puhul tõendid, et asjaomasel alal esineb kaitsealune loomaliik, mitte üksnes tõendid niisuguse liigi esinemise võimalikkuse kohta.

(vt punktid 59, 63)

4. Liikmesriik rikub direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 12 lõike 1 punkte b ja d, kui ta ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et vältida esiteks asjaomase loomaliigi tahtlikku häirimist sigimisperioodil ning teiseks sigimiskohtade halvenemist või hävimist.

Direktiivi 92/43 artikli 12 lõike 1 punktis a silmas peetud tahtlikkuse tingimus on täidetud, kui on tõendatud, et õigusakti autor on mõelnud kaitsealuse loomaliigi isendi püüdmist või tapmist või vähemalt möönab sellise püüdmise või tapmise võimalikkust.

Sellest järeldub, et liikmesriik ei riku nimetatud kohustusi, kui ta lubab pidada jahti loomaliigile, keda direktiiviga ei kaitsta.

(vt punktid 70–72)