ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 15. augustil 2012 — Hi Hotel HCF SARL versus Uwe Spoering

(Kohtuasi C-387/12)

2012/C 343/06

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Hi Hotel HCF SARL

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Uwe Spoering

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) artikli 5 punkti 3tuleb tõlgendada nii, et kahjustava sündmuse toimumise koht on liikmesriik (liikmesriik A), kui lepinguvälise kahju kaasa toonud rikkumine, mis on menetluse ese või mille alusel esitatakse nõuded, on toime pandud muus liikmesriigis (liikmesriik B) ja seisneb osavõtus esimesena nimetatud liikmesriigis (liikmesriik A) toime pandud lepinguvälise kahju kaasa toonud rikkumisest (peamine süütegu)?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1, ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Rostock (Saksamaa) 13. augustil 2012 — Kriminaalasi Per Harald Lökkevik’i süüdistuses

(Kohtuasi C-384/12)

2012/C 343/05

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Rostock

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pooled

Per Harald Lökkevik

Teine menetluspool: Staatsanwaltschaft Rostock

Eelotsuse küsimus

Kas soodustuse mõistet nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (1) artikli 4 lõike 3 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka Euroopa Komisjoni pädevusest fiktiivset möödaminemist toetuse määramise menetluses selliste andmete esitamise läbi, mis annavad aluse mitte kohaldada 7. aprilli 1998. aasta raamprogrammi regionaalabi andmiseks ulatuslikele investeerimisprojektidele (EÜT 1998 C 107/05) punktis 2.1.i) ettenähtud sellistest regionaalabi investeerimisprojektidest teatamise kohustust, mille kogumaksumus on vähemalt 50 miljonit eurot?

(1) ELT L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sofiyski gradski sad (Bulgaaria) 13. augustil 2012 — Siegfried János Schneider

(Kohtuasi C-386/12)

2012/C 311/09

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sofiyski gradski sad

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Siegfried János Schneider

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) artikli 22 punkti 1 kohaldatakse üksnes hagimenetluste suhtes, mille objektiks on kinnisasjaõigused, või tuleb seda sätet kohaldada ka sellise hagita menetluse raames, kus ühe liikmesriigi kodanik, kelle selle liikmesriigi kohus on vastavalt siseriiklikule õigusele tunnistanud osaliselt teovõimetuks ja kellele on määratud eestkostja (samuti kõnealuse liikmesriigi kodanik), taotleb talle kuuluva ja teises liikmesriigis asuva kinnisasja käsutamisõigust?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42)
ET Euroopa Liidu Teataja C 366/24

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Székesfehérvári Törvényszék (Ungari) 13. augustil 2012 — Hervis Sport- és Divatkereskedelmi Kft. versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

(Kohtuasi C-385/12)

2012/C 366/41

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Székesfehérvári Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Hervis Sport- és Divatkereskedelmi Kft.

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ aluslepingu sätetega, mis reguleerivad üldise diskrimineerimis[keelu] põhimõtet (ELTL artiklid 18 ja 26), asutamisvabaduse põhimõtet (ELTL artikkel 49), võrdse kohtlemise põhimõtet (ELTL artikkel 54), põhimõtet, mille järgi liikmesriikide kodanikel on võrdne õigus osaleda artiklis 54 tähendatud äriühingute kapitalis (ELTL artikkel 55), teenuste [osutamise] vabaduse põhimõtet (ELTL artikkel 56), kapitali vaba liikumise põhimõtet (ELTL artiklid 63 ja 65) ning ettevõtete võrdse maksustamise põhimõtet (ELTL artikkel 110), on kooskõlas, et maksukohustuslased, kes tegelevad kauplustes jaemüügiga, peavad maksma erimaksu, kui nende aastane netokäive ületab 500 miljonit Ungari forintit?
2.

Määruse nr 40/94 (1) artikli 53 lõike 2 (nüüd määruse nr 207/2009 (2) artikli 54 lõige 2) rikkumine, sest Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta tuvastas, et kaubamärgi registreerimise kuupäeva ja kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise vahel on möödunud vähem kui viis aastat ning et seetõttu on ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäev tähtsusetu.
Environmental Manufacturing LLP 8. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 22. mai 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-570/10: Environmental Manufacturing LLP versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-383/12)

(2012/C 331/21)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Environmental Manufacturing LLP (esindajad: Barrister S. Malynicz, Solicitor M. Atkins, Trade Mark Attorney K. Shadbolt)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Société Elmar Wolf

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (neljas koda) 22. mai 2012. aasta otsus kohtuasjas T-570/10 ning teha asjas lõplik otsus;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt ja menetlusse astujalt.

Väited ja peamised argumendid

Vastavalt Euroopa Kohtu 28. novembri 2008. aasta otsusele kohtuasjas C-252/07: Intel Corporation (EKL 2008, lk 2008 p. I-8823) peab selleks, et saaks tuvastada, et hilisema kaubamärgi kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet, olema tõendatud, et hilisema kaubamärgi kasutamise tagajärjel on muutunud nende kaupade või teenuste, mille jaoks varasem kaubamärk registreeriti, keskmise tarbija majanduslik käitumine, või et esineb tõsine oht, et selline muutus tulevikus toimub. On ebaõige, et Üldkohus jättis niisugused tõendid nõudmata, järeldades selle asemel, et piisab lihtsalt sellest, et varasem kaubamärk on võimeline identifitseerima nimetatud kaubamärgi omanikult pärinevana kaupu või teenuseid, mille jaoks kaubamärk on registreeritud ja mille jaoks seda kasutatakse, sest hilisema kaubamärgi kasutamine hajutab varasema kaubamärgi identiteeti ja mõju avalikkusele.
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/19

Arav Holding Srl-i 7. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 19. juuni 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-557/10: H.Eich versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Arav (H.EICH)

(Kohtuasi C-379/12 P)

2012/C 303/33

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Arav Holding Srl (esindaja: advokaat R. Bocchini)

Teised menetlusosalised: H.Eich Srl ja Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

Nõue tühistada täies ulatuses Euroopa Liidu Üldkohtu 19. juuni 2012. aasta otsus ja kinnitada seeläbi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 9. septembri 2010. aasta otsust, lugedes, et sellega järgitakse ja kohaldatakse õigesti kaubamärgimääruses (1) ja eeskätt selle artikli 8 lõike 1 punktis b sätestatut.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuses arvustab Arav Holding Srl Üldkohtu nimetatud otsust kahest aspektist.

Esiteks heidab ta ette visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse tuvastamata jätmist ühelt poolt Itaalia siseriikliku kujutismärgi „H SILVIAN HEACH” ja rahvusvahelise kujutismärgi „H SILVIAN HEACH” ning teiselt poolt kaubamärgi H.EICH vahel. Ta on seisukohal, et Üldkohus eksis tehes kindlaks kaubamärgi peamise elemendi (perekonnanimi ja eesnimi). Lisaks sellele toimis Üldkohus tema arvates vääralt, jättes arvesse võtmata punkti, mis on tähtedega võrreldes imetilluke, kasutamise vähest tähtsust ning varasema kaubamärgi „tugevat” laadi.

Teiseks heidab Arav Holding Srl ette kaubamärkide vahelise sellise üldise segiajamise tõenäosuse tuvastama jätmist, mis tuleneb kaubamärkide sarnasusest ning samuti nende sarnasel moel kasutamisest.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
ET Euroopa Liidu Teataja C 366/26

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 14. septembril 2012 — Anitrav versus Roma Capitale

(Kohtuasi C-420/12)

2012/C 366/46

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (Anitrav)

Vastustaja: Roma Capitale

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikkel 49, EL lepingu artikkel 3 ja ELTL artiklid 3, 4, 5, 6, 101 ja 102 takistavad 1992. aasta seaduse nr 21 artikli 3 lõike 3, artikli 8 lõike 3 ja artikli 11 kohaldamist osas, milles neis artiklites on vastavalt sätestatud, et „[v]edaja asukoht ja garaaž asuvad eranditult selle omavalitsusüksuse territooriumil, kes loa väljastas”; et „[j]uhiga renditeenuse loa saamiseks ja säilitamiseks on kohustuslik, et loa väljastanud omavalitsusüksuse territooriumil oleks kehtivate dokumentide alusel olemas tegevuskoht, garaaž või hooldusplatvorm” ning et „[j]uhiga renditeenuse veotellimusi võetakse vastu garaažis. Juhiga renditeenuse osutamine algab ja lõppeb igal konkreetsel juhul nimetatud garaažis, mis asub loa andnud omavalitsusüksuse territooriumil, nii et sõiduk pöörduks sinna tagasi, samas kui kliendi võib peale võtta ning tema sihtkoht võib olla ka muude omavalitsusüksuste territooriumil”.
ET Euroopa Liidu Teataja C 366/25

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 14. septembril 2012 — Crono Service Scarl jt versus Roma Capitale

(Kohtuasi C-419/12)

2012/C 366/45

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Crono Service Scarl jt

Vastustaja: Roma Capitale.

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikkel 49, EL lepingu artikkel 3 ja ELTL artiklid 3, 4, 5, 6, 101 ja 102 takistavad 1992. aasta seaduse nr 21 artikli 3 lõike 3, artikli 8 lõike 3 ja artikli 11 kohaldamist osas, milles neis artiklites on vastavalt sätestatud, et „[v]edaja asukoht ja garaaž asuvad eranditult selle omavalitsusüksuse territooriumil, kes loa väljastas”; et „[j]uhiga renditeenuse loa saamiseks ja säilitamiseks on kohustuslik, et loa väljastanud omavalitsusüksuse territooriumil oleks kehtivate dokumentide alusel olemas tegevuskoht, garaaž või hooldusplatvorm” ning et „[j]uhiga renditeenuse veotellimusi võetakse vastu garaažis. Juhiga renditeenuse osutamine algab ja lõppeb igal konkreetsel juhul nimetatud garaažis, mis asub loa andnud omavalitsusüksuse territooriumil, nii et sõiduk pöörduks sinna tagasi, samas kui kliendi võib peale võtta ning tema sihtkoht võib olla ka muude omavalitsusüksuste territooriumil”.
—

Tuvastada, et: — kuna Belgia Kuningriik jättis 5. juuni 2007. aasta seaduse, millega võetakse üle direktiiv 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta (1), kohaldamisalast välja vabade elukutsete esindajad ning hambaarstid ja füsioterapeudid, siis on ta rikkunud nimetatud direktiivi artiklit 3 koostoimes selle artikli 2 punktidega b ja d; — kuna Belgia Kuningriik jättis jõusse 6. aprilli 2010. aasta seaduse turutavade ja tarbijakaitse kohta artiklid 20, 21 ja 29, siis rikkus ta direktiivi 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta artiklit 4; — kuna Belgia Kuningriik jättis jõusse 25. juuni 1993. aasta seaduse (rändkaubandustegevuse viljelemise ja laatade korraldamise kohta, mis on kehtestatud 4. juuli 2005. aasta seaduse, millega muudetakse 25. juuni 1993. aasta seadust rändkaubandustegevuse ja avatud turgude korraldamise kohta, artikliga 7) artikli 4 lõike 1 kolmanda lõigu ning 24. septembri 2006. aasta kuningliku dekreedi (rändkaubandustegevuse viljelemise ja korraldamise kohta) artikli 5 lõike 1 punkti 4, siis on ta rikkunud direktiivi 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta artiklit 4.
ET Euroopa Liidu Teataja C 355/10

Bolloré 13. septembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 27. juuni 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-372/10: Bolloré versus komisjon

(Kohtuasi C-414/12 P)

2012/C 355/17

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Bolloré (esindajad: advokaadid P. Gassenbach, C. Lemaire ja O. de Juvigny)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus, kuna Üldkohus rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet ja põhjendamiskohustust, sest erinevalt Storast, kes oli apellandiga samas olukorras, ei esitanud Üldkohus ühtegi järeldust äriühingu Bolloré karistamise kohta emaettevõtjana;

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus, kuna Üldkohus rikkus põhiõiguste harta artiklit 41, EIÕK artiklit 6, põhjendamiskohustuse ja tõendite moonutamise keelu nõuet, Bolloré kaitseõigusi, otsuse 2004/337/EÜ (1) tühistamise toimet, kohtuotsuse seadusjõudu ning Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõiget 2, otsustades, et Bolloré suhtes tehti otsus mõistliku tähtaja jooksul ja et ta oli suuteline end kaitsma vastuväidete suhtes, millest teda oli teavitatud;

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus, kuna Üldkohus rikkus proportsionaalsuse ja võrdsuse põhimõtet, sest ta jättis määratud trahvisumma vähendamata käesoleva menetluse faktilisele ja õiguslikule taustale tähelepanu pööramata;

— teha kohtuasjas T-372/10 lõplik kohtuotsus vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 61 ja sellega seoses tühistada vaidlusalune otsus Bolloré’d puudutavas osas või igal juhul vähendada Bolloré’le komisjoni poolt määratud ja Üldkohtu kinnitatud trahvi, teostades oma täielikku pädevust;

— kui Euroopa Kohus ei tee käesolevas kohtuasjas lõplikku lahendit, otsustada kohtukulude jaotus hiljem ja saata kohtuasi tagasi uueks arutamiseks Üldkohtusse kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega;

— lõpuks, mõista vastavalt kodukorra artiklile 69 komisjonilt välja nii Üldkohtu kui Euroopa Kohtu menetluse kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Oma nõuete põhjenduseks esitab apellant kolm väidet.

Esimeses väites, mis jaguneb kaheks osaks, leiab apellant, et Üldkohus rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet ja põhjendamiskohustust, sest erinevalt Storast, kes oli apellandiga samas olukorras, ei esitanud Üldkohus ühtegi järeldust tema karistamise teemal tema endise tütarettevõtja tegevuse eest.

Teises väites, mis jaguneb neljaks osaks, leiab apellant, et Üldkohus on rikkunud põhiõiguste harta artiklit 41, EIÕK artiklit 6, põhjendamiskohustuse ja tõendite moonutamise keelu nõuet, apellandi kaitseõigusi, otsuse 2004/337 tühistamise toimet, kohtuotsuse seadusjõudu ning Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõiget 2, kuna Üldkohus ei karistanud seda, et rikuti apellandi õigust otsuse tegemisele mõistliku tähtaja jooksul.

Kolmandas väites tugineb apellant proportsionaalsuse ja võrdsuse põhimõtte rikkumisele, sest jättes määratud trahvisumma vähendamata, ei võtnud Üldkohus arvesse käesoleva menetluse faktilist ja õiguslikku tausta.

(1) Komisjoni 20. detsembri 2001. aasta otsus 2004/337/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/E-1/36.212 — Isekopeeruv paber) (ELT 2004, L 115, lk 1)
ET Euroopa Liidu Teataja C 366/25

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeitsgericht Nienburg (Saksamaa) 13. septembril 2012 — Bianca Brandes versus Land Niedersachsen

(Kohtuasi C-415/12)

2012/C 366/44

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Arbeitsgericht Nienburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Bianca Brandes

Kostja: Land Niedersachsen

Eelotsuse küsimus

Kas asjaomast liidu õigust, eelkõige nõukogu direktiivi 97/81 Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (1) (muudetud direktiiviga 98/23 (2)) lisas sisalduva osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 punkte 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud seaduste või kollektiivlepingute sätted või tavad, mille kohaselt kohandatakse iganädalase tööpäevade arvu vähendamisel seoses töötaja tööajanormi muutmisega seni kasutamata puhkuse nõuet, mille kasutamine ei olnud töötajal selleks ette nähtud perioodil võimalik, selliselt, et nädalates väljendatud puhkuse nõue jääb oma suuruselt küll samaks, kuid päevades väljendatud puhkuse nõue arvestatakse ümber vastavalt uuele tööajanormile?

(1) Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/81/EÜ (EÜT L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267).

(2) Nõukogu 7. aprilli 1998. aasta direktiiv 98/23/EÜ, millega laiendatakse Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi suhtes direktiivi 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT L 131, lk 10; ELT eriväljaanne 05/03, lk 278).
4.

Kolmandaks väidab Taani, et Üldkohus rikkus õigusnormi seoses komisjonilt ja liikmesriikidelt nõutud tõendamiskoormuse ja vajaliku tõendatuse määraga, kuna Üldkohus leiab, et komisjon, kes viis kontrolli läbi enne maa tootmisest kõrvaldamise tähtaja lõppu, on vabastatud tõendamiskoormusest, põhistades oma eeldused asjaolule, et tuvastatud asjaolud olid olemas ka maa tootmisest kõrvaldamise tähtaja jooksul ja kuna Üldkohus väidab, et Taani EAGGF-l põhinev tõendamiskoormus tähendab seda, et tõendid tuleb esitada kõigi Taanis asuvate kõrvaldatud maade kohta, mitte üksnes komisjoni poolt kontrollitud alade kohta. Selliselt tegutsedes kehtestas Üldkohus liikmesriikidele uue üldsõnalise tõendamiskünnise, mis lähtub Euroopa Kohtu varasemast praktikast ja mis kehtestab tõendamisnõuded, mida praktikas on võimatu järgida.
2.

Kas aluslepingu artikleid 4, 12, 114 ja 169 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 38, koostoimes direktiiviga 93/13 ja Euroopa Kohtu praktikaga, mis käsitleb tarbijate huvide kaitse kõrge taseme tagamist ning direktiivide kasulikku mõju ja võrdsuse ning tõhususe põhimõtet, tuleb tõlgendada nii, et kohtuks, kellele allub ebaõiglaste tingimuste seadmise lõpetamiseks esitatud hagi, mille on tarbijate ja kasutajate kollektiivsete või üldiste huvide kaitseks esitanud piiratud tegevuspiirkonnaga tarbijaühing, mis ei ole liitunud ega ühinenud teiste ühingutega ning mille eelarve ja liikmete arv on väikesed, tuleb tunnistada selle ühingu, mitte kostja asukohajärgne kohus?
—

Võib täheldada, et jäätmekäitlus on Küprose territooriumil teataval määral paranenud, kuid see on toimunud ikkagi suure hilinemisega, kui arvestada, et direktiivi 1999/31/EÜ artikli 14 kohaselt oleks nõutavad meetmed tulnud võtta hiljemalt 16. juuliks 2009 ja et sellele vaatamata — nagu möönavad Küprose ametivõimud — jätkavad kaks järelevalveta jäätmekõrvaldamiskohta tegutsemist ilma järelevalveta ning seega direktiivi artikli 14 rikkumine kestab, ilma et lähema kolme aasta jooksul võiks ette näha rikkumise lõpetamist.
C 331/16

ET

Medi GmbH & Co. KG 7. septembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 12. juuli 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-470/09: medi GmbH & Co. KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-410/12)

(2012/C 331/26)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: medi GmbH & Co. KG (esindaja: advokaat D. Terheggen)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada täielikult Üldkohtu vaidlustatud otsus (12. juuli 2012. aasta otsus kohtuasjas T-470/09);

— rahuldada täielikult esimeses kohtuastmes esitatud nõuded Euroopa Liidu Üldkohtule esitatud hagi alusel ja arvestades 2. mai 2012. aasta kohtuistungil tehtud ja istungiprotokolli kantud muudatusi.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu 12. juuli 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-470/09, milles jäeti rahuldamata medi GmbH & Co. KG hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti neljanda apellatsioonikoja 1. oktoobri 2009. aasta otsuse peale (asi R 692/2008-4), mis käsitleb sõnalise tähise medi registreerimist ühenduse kaubamärgina.

Apellant põhjendab oma apellatsioonkaebust eelkõige järgmiselt:

Üldkohus on kohaldanud kaubamärgimääruse (1) artikli 7 lõike 1 punkti b õiguslikult valesti, lähtudes sellest, et sõnalisel tähisel medi puudub ühenduse kaubamärgi jaoks vajalik minimaalne eristusvõime. See põhjendus ei ole õige, sest keskmise asjassepuutuva ingliskeelse tarbija jaoks ei kujuta antud sõnaline tähis sõna medicine tavapärast lühendit.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
—

tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada riigiabi kava, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks komisjoni 23. veebruari 2011. aasta otsusega 2011/746/EL riigiabi kohta, mida Itaalia andis äriühingutele Portovesme Srl, ILA SpA, Euralluminia SpA ja Syndial SpA (riigiabimeetmed C 38/B/2004 (ex NN 58/2004) ja C 13/2006 (ex N 587/2005)) (teatavaks tehtud 24.2.2012 numbri K(2011) 956 all ja avaldatud ELT L 309, 24.11.2011, lk 1–22), siis on Itaalia Vabariik rikkunud nimetatud otsuse artiklitest 3, 4 ja 5 ning ELTL-ist tulenevaid kohustusi.
2.

Kas „tegevusetus” direktiivi 2008/95/EÜ artikli 12 lõike 2 punkti a tähenduses esineb juba siis, kui kaubamärgi omanik jääb tegevusetuks, olgugi et kaupmehed ei teavita oma kliente sellest, et tegemist on registreeritud kaubamärgiga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/27

Euroopa Liidu Nõukogu 3. septembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 14. juuni 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-338/08: Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe versus komisjon

(Kohtuasi C-404/12 P)

2013/C 9/45

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: M. Moore ja K. Michoel)

Teised menetlusosalised: Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe, Euroopa Komisjon, Poola Vabariik

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 14. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas T-338/08;

— jätta esimese astme menetluse hagejate hagi täies ulatuses rahuldamata;

— mõista esimese astme menetluse hagejatelt kui solidaarvõlgnikelt välja nõukogu kohtukulud käesolevas menetluses.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu arvates on Üldkohtu otsusega ülalmainitud kohtuasjas rikutud õigust. Nõukogu nõustub küll Üldkohtu seisukohaga, et komisjon ei tegutsenud selles asjas seadusandjana, kuid leiab siiski, et Üldkohus tõlgendas ja kohaldas kohtuotsuseid Nakajima (1) ja Fediol (2) nõuetevastaselt. Seetõttu leidis Üldkohus vääralt, et määruse (EÜ) nr 1367/2006 (3) seaduspärasust võis kontrollida keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni (4) alusel.

Lisaks leiab nõukogu, et määruses nr 1367/2006 tehtud seadusandja valik on Århusi konventsiooniga igal juhul kooskõlas. Sellega seoses on väär Üldkohtu Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 antud tõlgendus, kuna see jätab tähelepanuta konventsiooni sõlminud poolte tegutsemisvabaduse.

Seega palub nõukogu tühistada Üldkohtu otsus ülalmainitud kohtuasjas ning teha asjas lõplik sisuline otsus, jättes hagejate hagi täies ulatuses rahuldamata.

(1) 7. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C-69/89: Nakajima vs. nõukogu (EKL 1991, lk I-2069).

(2) 22. juuni 1989. aasta otsus kohtuasjas 70/87: Fediol vs. komisjon (EKL 1989, lk 1781).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT L 264, lk 13).

(4) 25. juuni 1998. aasta keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsioon, mis kiideti heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT L 124, lk 1).