14

Selle kohtuotsuse punktides 15–21 on sedastatud järgmist: „15 Toimikust nähtub, et [apellant] on Madalmaade õiguse alusel 1993. aastal asutatud sihtasutus. Ta määratleb ennast islami sotsiaalabiorganisatsioonina. Ta märgib, et põhikirja kohaselt on sihtasutuse eesmärk eeskätt Madalmaades elavate palestiinlaste sotsiaalkaitse ja elutingimuste parandamine ning Iisraeli okupeeritud territooriumil elavate palestiinlaste abistamine. […] [Apellant] väidab, et ta ei ole ühegi erakonna liige ning et ta kogus majandusaastal 2001–2002 Madalmaades ligi 1 miljoni euro ulatuses annetusi. 16 Madalmaade välisminister võttis 3. aprillil 2003 Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1373 (2001) ja Sanctiewet 1977 (1977. aasta Madalmaade seadus sanktsioonide kohta, 16. mai 2002. aasta seadusega muudetud redaktsioonis) alusel vastu Sanctieregeling terrorisme 2003 (terrorismi valdkonnas sanktsioonide kohaldamiseks võetud määrus, Staatscourant 2003, nr 68, lk 11; edaspidi „Sanctieregeling”), millega nähti ette eeskätt [apellandi] kõigi rahaliste vahendite ja finantsvara külmutamine. 17 Sanctieregelingi põhjendustest nähtub, et see määrus võeti vastu, oodates [määruse nr 2580/2001] alusel ühenduse tasandil otsuse vastuvõtmist [apellandi] kohta kaudsete tõendite alusel rahaliste vahendite ülekandmise kohta [apellandi] poolt sellistele organisatsioonidele, kes toetavad terrorismi Lähis-Idas. Sanctieregelingi põhjendustes on täpsustatud, et see tunnistatakse kehtetuks niipea, kui jõustub selline ühenduse tasandil võetud otsus. 18 [Apellant] kaebas Madalmaade Kuningriigi peale [voorzieningenrechter’ile (edaspidi „ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik”)], taotledes eeskätt Sanctieregelingis ette nähtud meetmete kohaldamise peatamist. 19 Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik tuvastas 13. mai 2003. aasta [vaheotsuses], et Sanctieregeling põhines eelkõige Algemene Inlichtingen- en Veiligheidsdienst’i (teabe ja julgeoleku üldamet, edaspidi „AIVD”) direktorilt Madalmaade välisministeeriumi poliitosakonna peadirektorile 9. aprillil 2003 saadetud ametlikul memorandumil […]. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik märkis, et see memorandum sisaldas üksnes üldisi väiteid ning et puudus neid väiteid tõendav faktiline teave […], et Madalmaade valitsus oli teinud ettepaneku, et ta uuriks konfidentsiaalselt AIVD teavet, mille alusel kõnealune memorandum koostati, et [apellant] ei olnud vaidlustanud kõnealuse valitsuse huvi kõnealuse teabe salajas hoidmise vastu ning oli lisaks andnud oma nõusoleku sellisel moel toimimiseks […]. Selles osas märkis ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et asjaomaste dokumentidega konfidentsiaalne tutvumine kohtuniku poolt […] oli […] mõeldav […] avaliku korraga seonduvatel kaalutlustel […]. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik andis seega Madalmaade valitsusele korralduse võimaldada tal konfidentsiaalselt tutvuda AIVD konfidentsiaalse teabe toimikuga, mille alusel eespool nimetatud memorandum vastu võeti. Madalmaade valitsus täitis nimetatud [otsuses] antud korralduse ning 21. mail 2003 sai ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik tutvuda kõnealuse toimikuga AIVD ruumides. 20 [3. juuni 2003. aasta teise ajutiste meetmete kohaldamise otsusega (edaspidi „ajutiste meetmete kohaldamise otsus”)] jättis ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik [apellandi] kaebuse rahuldamata. [Selle otsuse] punktis 3.2 asus ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik oma uurimise alusel seisukohale, et AIVD tuvastatud asjaolud on piisavad, et õigustada selle ameti järeldust, mille kohaselt rahalised vahendid, mida [apellant] Madalmaades kogus, läksid Palestiina islamistliku liikumisega Hamas seotud organisatsioonidele, ning ka järeldust, et mitmed nendest Hamasiga seotud organisatsioonidest andsid rahalisi vahendeid Hamasi terroriaktide toimepanemiseks või nende toimepanemisele kaasaaitamiseks. [Sama otsuse] punktis 3.3 lisas ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et ta ei olnud leidnud ühtegi faktilist või muud asjaolu, mis tõendaks, et AIVD oleks talle Wet op de inlichtingen- en veiligheidsdiensteniga (teabe- ja julgeolekuteenistusi käsitlev seadus) seatud ülesande täitmisel vääralt toiminud. 21 Sanctieregeling tunnistati kehtetuks 3. augustil 2003 (Staatscourant 2003, nr 146, lk [9]).”