ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1994. aasta aruandes arvas Prantsuse Cour des comptes (kontrollikoda) aga järgmiselt:

„Üldnormidest erandlike raamatupidamispõhimõtete aluseks on kontsessioonilepingu tegelik lõpptähtaeg, ning ainuüksi see võimaldab teha vahet uuendatavate põhivarade ja uuendamatute põhivarade vahel. Selle lõpptähtaja arvesse võtmine on raamatupidamisarvestuse korra olemasolu eesmärk. Sellest sõltub võimalus tagastada kontsessiooniga antud varad kontsessiooni andnud ametiasutusele ja see õigustab kontsessioonitasu esinemist bilansi passivas. See on aluseks uuendamise reservi olemasolule ja mahaarvatavusele, mis võimaldab tuvastada, kui palju läheb kontsessionäärile maksma uuendamatuks muutunud viimase põhivara tagastamine kontsessiooni andjale […].

Kuna tegemist on avalik-õigusliku isikuga, mis on riigistamisseaduse enda tõttu alaline riigi kontsessionäär, ei jää muud üle, kui küsida, kas raamatupidamisarvestustes tehtud eristus kontsessiooni vara ja kontsessionääri vara vahel on tegelikult olemas, ning rõhutada, et kontsessiooni lõpptähtaja puudumine ei luba kohaldada kontsessiooniga ettevõtjate raamatupidamisjuhise soovitusi.”
276

Sellega seoses – kolmandaks – ei saa pidada vastuvõetavaks hagejate argumenti, et Prantsuse Vabariik võis maksustamise erikorrast jätta õigustatult teatamata, kuna Prantsuse seadusandja kavatsus anda France Télécomile riigiabi ei olnud ilmselge. Esiteks ei mõjuta liikmesriigi kavatsus meetmele antavat hinnangut (vt eespool punkt 198). Teiseks – niisugusest meetmest teatamine, millega võidakse mõnele ettevõtjale soodustusi anda, on asutamislepingus ette nähtud vahend, mis võimaldab liikmesriikidel olla kindel, et nad ei anna ebaseaduslikku riigiabi, ning ettevõtjatele võimaluse veenduda, et neile antud abi ei ole ebaseaduslik. Seega, kuna maksustamise erikord kujutas endast niisugust ettevõtlusmaksuga maksustamise režiimi, millega kalduti kõrvale üldisest maksuõigusest, ning kuulus kohaldamisele kahe ettevõtja suhtes, siis ei olnud võimalik a priori välistada võimalust, et tegemist on riigiabiga. Ühtlasi on selge, et maksustamise erikorrast komisjonile ei teatatud. Selles osas tuleb meenutada, et juhul kui abi on rakendatud ilma komisjonile eelnevalt teatamata, nii et see on EÜ artikli 88 lõike 3 kohaselt ebaseaduslik – seda juhul, kui ei esine erandlikke asjaolusid –, ei saa abisaajal sel momendil olla õiguspärast ootust, et kõnealust abi antakse seaduslikult (vt selle kohta eespool punktis 254 viidatud kohtuotsus Demesa ja Territorio Histórico de Álava vs. komisjon, punkt 45).
42

Sellest järeldub, et kui komisjon leiab EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust algatamata sama artikli lõike 3 alusel vastu võetud otsuses, et abi on ühisturuga kokkusobiv, saavad õigustatud isikute menetluslikud tagatised olla kindlustatud vaid siis, kui neil on võimalus vaidlustada see otsus ühenduste kohtus (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsused Cook vs. komisjon, punkt 23, ja Matra vs. komisjon, punkt 17, ning eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 35). Sel põhjusel on vastuvõetav tühistamishagi, mille EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes asjassepuutuv isik on sellise otsuse peale esitanud, kui hageja soovis hagi esitamisega kaitsta osutatud sättest tulenevaid menetluslikke õigusi (eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 35; vt selle kohta ka eespool punktis 41 viidatud kohtuotsused Cook vs. komisjon, punktid 23–26, ja Matra vs. komisjon, punktid 17–20).
200

Selles osas tuleb rõhutada, et kuigi on tõsi, et Euroopa Kohus tugines eespool punktis 199 viidatud Stora kohtuotsuses (punktid 28 ja 29) lisaks tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis 100% suurusega osaluse omamisele ka muudele asjaoludele, nagu emaettevõtja poolt tütarettevõtja kaubanduspoliitikale avaldatava mõju mittevaidlustamine ja mõlema äriühingu ühine esindamine haldusmenetluses, on ka tõsi see, et Euroopa Kohus tõstis need asjaolud esile siiski üksnes eesmärgiga näidata tõendite kogumit, millele Esimese Astme Kohus oli oma põhjendused rajanud, et järeldada, et ta ei tuginenud ainult emaettevõtja 100% suurusele osalusele tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis. Euroopa Kohus märkis eespool punktis 199 viidatud Stora kohtuotsuses (punkt 29) sõnaselgelt, et „100% suurusega osaluse omamise puhul võib Esimese Astme Kohus õiguspäraselt eeldada, nagu komisjon välja tõi, et emaettevõtja mõjutab tõepoolest otsustavalt oma tütarettevõtja tegevust” ning et neil tingimustel tuleb hagejal see „eeldus” piisavate tõenditega ümber lükata.
155

Pealegi, kuna Qualcomm leiab, et GPS liidest puudutav kohustus ei too endaga kaasa mingit kokkuhoidu, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendus 72 ei täpsusta, et see kokkuhoid suuruses 150–200 eurot seadme kohta tuleneb üksnes seadme ostuhinnast, nagu Qualcomm eeldab. Komisjon aga kinnitab kostja vastuses – ilma et Qualcomm talle vastu vaidleks –, et see kokkuhoid hõlmab ka antenni, kaablit ja GPS funktsiooni paigaldamise kulusid, mida peavad kandma kolmandad isikud, kes soovivad pakkuda omaenda GPS funktsiooniga varustatud telemaatikavarustust. Lisaks tuleb tõdeda, et see komisjoni hinnang kulude kokkuhoiu kohta ei ole väär, arvestades haldusmenetluse käigus turul osalevate ettevõtjate esitatud seisukohti. Niisiis leidis esimene ettevõtja, et GSM ja GPS liides võimaldas vähendada telemaatikasüsteemi hinda umbes 500 euro võrra, teise ettevõtja arvates maksab GPS ja GSM moodulita seade vaid 500 eurot ning kolmas ettevõtja väitis, et GPS ja GSM mooduli hind moodustab üle poole telemaatikaseadme hinnast, mis on vaidlustatud otsuses hinnanguliselt 1000–2500 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 62). Lisaks leidis Esimese Astme Kohus, et pelk asjaolu, et GPS liidese vahendusel telemaatikateenuseid pakkuvatel kolmandatel isikutel tekivad enda riistvara ja Toll Collecti pardaseadme kohandamisega seonduvad kulud, et seda liidest kasutada, ei võimalda tõendada, et komisjoni hinnang on ilmselt väär. Nimelt, peale asjaolu, et komisjon leidis, et 150–200 euro suurune summa seadme kohta on tänu GPS liidest puudutavale kohustusele võimalikult tehtava kokkuhoiu ettevaatlik hinnang, möönab Qualcomm, et kulude suurust, mida tuleb GPS liidese kasutamiseks kanda seoses kolmandate isikute riistvara ja Toll Collecti sõidukile paigaldatava seadme kohandamisega, ei ole praegu võimalik piisavalt täpselt kindlaks määrata. Viimaseks tuleb tõdeda, et Qualcommi argument, et igal juhul kõrvaldab kulude kogusumma tõenäoliselt täielikult GPS seadmega tehtud kokkuhoiu, ei ole kuidagi põhjendatud ja seega ei saa komisjoni hinnangut kahtluse alla seada. Seetõttu tuleb järeldada, et ei saa asuda seisukohale, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et GPS liidest puudutava kohustusega võib telemaatikasüsteeme pakkuvatel kolmandatel isikutel kaasneda 150–200 euro suurune kokkuhoid seadme kohta.
107

Lisaks tuleb nentida, et nõukogu märkis õigesti, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis b sätestatud toote normaalväärtuse määramise meetod on erand artikli 2 lõike 7 punktis a samal eesmärgil kehtestatud erimeetodist, mis on üldjuhul kohaldatav mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi suhtes ning seetõttu tuleb seda tõlgendada kitsalt (eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures ja Zhejiang Yankon vs. nõukogu, punkt 39, ning eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus Shanghai Teraoka Electronic vs. nõukogu, punkt 50). Siiski ei muuda see õigeks nõukogu lähenemist, mille kohaselt põhimõtteliselt samastatakse riigi kontroll, nagu see on esitatud vaidlustatud määruse põhjenduses 13, „riigi märkimisväärse sekkumisega” artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande mõttes, arvestamata tõendeid konkreetse faktilise, õigusliku ja majandusliku konteksti kohta, milles hageja tegutseb. Selle lähenemise tulemus on tegelikult see, et TME seisundi tunnustamisele seatakse tingimusi, mis lähevad kaugemale nendest, mis on seatud algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c.
174

Poola Vabariik leiab, et määruse nr 1972/2003 artikli 3 lõikega 2 kehtestatud maksud on tollimaksud, millele viitab ka asjaolu, et neid koguvad tolliasutused ning seda tehakse tolliprotseduuride alusel, mida kohaldatakse kaupadele, mille puhul rakendatakse peatamismenetlust, hetkel mil nad ületavad ühenduse piirid. Seda, et nende maksude puhul on tegemist tollimaksudega, kinnitab ka esiteks asjaolu, et nimetatud meetmed – kooskõlas kõne all oleva sätte lõike 1 sõnastusega – on erand ühinemisakti sätetest, vabastades kaubad tollimaksust nende laskmisel vabasse ringlusesse, teiseks analoogse sätte olemasolu komisjoni 14. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 60/2004, millega sätestatakse suhkrusektori üleminekumeetmed Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemise tõttu (ELT L 9, lk 8), artikli 5 näol – nagu komisjon on märkinud nimetatud määruse põhjenduses 6 – ning kolmandaks asjaolu, et määruse nr 1972/2003 artikli 3 lõige 2 sätestab sõnaselgelt, et „tooted […] maksustatakse […] kohaldatava erga omnes imporditollimaksuga”.
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Kaebemenetlus

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 135 lõige 4; nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b ja artikkel 74)

2. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud identse või sarnase varasema kaubamärgi omaniku vastulause

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b)

Summary

1. Kaubamärgi registreerimisele määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b alusel esitatud vastulause menetlemise raames on Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ülesanne kontrollida vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade identsuse või sarnasuse küsimust. See kehtib ka olukorras, kus ühtlustamisamet või üks menetluspool ei pea asjaomaste kaupade ja teenuste identsuse või sarnasuse küsimuse kontrollimist asjaomaste kaubamärkide vaheliste suurte erinevuste tõttu vajalikuks, välistades igal juhul igasuguse segiajamise tõenäosuse.

Lisaks ei ole see asjaolu, et käesoleval juhul nõustus vastulause esemeks oleva kaubamärgi taotleja vastulausete osakonna menetluses sellega, et asjaomaste tähistega tähistatud kaubad on võib-olla identsed, kuna väitis apellatsioonikojas, et kaupade sarnasuse küsimuse võib vaidlusaluste kaubamärkide erinevuste olemasolu tõttu jätta lahendamata, sugugi võtnud ühtlustamisametilt ülesannet kontrollida asjaomaste kaubamärkidega tähistatud kaupade identsuse või sarnasuse küsimust.

See asjaolu ei ole seega võtnud poolelt õigust vaidlustada Esimese Astme Kohtus apellatsioonikoja menetluse õiguslike ja faktiliste raamide piires apellatsioonikoja selles küsimuses tehtud järeldusi. Nimetatud järeldus ei ole vastuolus keeluga, mis tuleneb Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 135 lõikest 4, mille kohaselt ei või Esimese Astme Kohtule esitatud poolte avaldused muuta määruse nr 40/94 artikli 74 alusel apellatsioonikoja menetluses olnud vaidluse eset.

(vt punktid 41–43)

2. Ühenduse kõiki tarbijaid puudutavas osas on tõenäoline, et aetakse määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses segi sõnamärk ARMAFOAM, mille registreerimist ühenduse kaubamärgina taotletakse kaupade – elastomeerist, termoplastist või reaktoplastist valmistatud vahutooted toote osana või lõpp-tootena – jaoks, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassi 20, ning sõnamärk NOMAFOAM, mis on varem registreeritud ühenduse kaubamärgina kõikide kaupade jaoks, mis kuuluvad selle kokkuleppe klassidesse 17, 19, 20, 27 ja 28, kuna esiteks on vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaubad sarnased või identsed ning teiseks on kõnealused kaubamärgid vähemalt inglise keelt mittekõneleva avalikkuse arvates sarnased nii visuaalselt kui foneetiliselt.

(vt punktid 34, 55, 67, 68)
Keywords

Summary



Keywords

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud identse või sarnase varasema kaubamärgi omaniku vastulause

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b)

Summary

On tõenäoline, et keskmine Hispaania tarbija ajab sõnalise tähise PAM-PIM’S BABY-PROP, mille registreerimist ühenduse kaubamärgina taotletakse Nizza kokkuleppe klassi 16 kuuluvatele kaupadele: „paberist ja tselluloosist püksmähkmed (ühekordseks kasutamiseks)” ning kõnealuse kokkuleppe klassi 25 kuuluvatele kaupadele: „(valmis)rõivad, eriti püksmähkmed, jalanõud” varem registreeritud ühenduse sõnamärgi PAM-PAM omavahel segi. Ühelt poolt kuuluvad varasema kaubamärgiga tähistatud kaubad, eelkõige väikelastele mõeldud mähkmed, kaubamärgitaotlusega hõlmatud kaupadega ühe ja sama üldisema kategooria alla, kuhu kuuluvad nii täiskasvanutele kui väikelastele mõeldud mähkmed, ning teisalt ei esine kontseptuaalseid erinevusi, mis võiksid neutraliseerida kahe tähise vahelised visuaalsed ja foneetilised sarnasused, mistõttu avalikkus võib uskuda, et taotletavat kaubamärki kandvad kaubad ja varasemat kaubamärki kandvad kaubad pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt.

(vt punktid 36, 67, 77)
Keywords

Summary



Keywords

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Kaubamärgi omaniku nõusoleku puudumine, juhul kui kaubamärgi omaniku agent või esindaja taotleb registreerimist enda nimel

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõige 3)

Summary

Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 3 alusel ei registreerita ühenduse kaubamärki kaubamärgi omaniku vastuseisu korral, kui kaubamärgi omaniku agent või esindaja taotleb registreerimist enda nimel ilma omaniku nõusolekuta; see nõusolek peab olema selge ja täpne selleks, et takistada kaubamärgi kuritarvitamist kaubamärgi omaniku agendi poolt, kuna agent võib kasutada neid teadmisi ja kogemusi, mis ta on omandanud ärisuhetes kaubamärgi omanikuga ja lõigata õigustamatult kasu kaubamärgi omaniku tehtud pingutustest ja investeeringutest.

Kui kaubamärgi omanik vahetus pärast nõusoleku andmist ja enne asjaomase kaubamärgi registreerimise taotluse esitamist, peab Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) uurima, kas nõusolek jäi kehtima pärast seda vahetust ja kas kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise päeval oli see nõusolek uue kaubamärgi omaniku jaoks siduv või mitte.

(vt punktid 38, 40, 49, 50)
Keywords

Summary



Keywords

1. Euroopa ühenduste hankemenetlused – Edukaks pakkujaks tunnistamise otsus hankemenetluses

2. Euroopa ühenduste hankemenetlused – Hankemenetlus

3. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse – Tingimused

Summary

1. Komisjonil on ulatuslik kaalutlusõigus asjaolude osas, mida tuleb arvesse võtta edukaks pakkujaks tunnistamise otsuse tegemisel hankemenetluses, ning Esimese Astme Kohtul tuleb piirduda menetlusnormide ja põhjendamiskohustuse järgimise, faktiliste asjaolude paikapidavuse ning ilmse kaalutlusvea ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega.

(vt punkt 50)

2. Kui hankemenetluses avaldatud hanketeade sisaldab tingimust, mis keelab ühte ja samasse juriidilisse ühendusse kuuluvatel üksustel osaleda samal pakkumisel ja kui õigusaktides või kohtupraktikas puudub juriidilise ühenduse mõiste määratlus, mis määraks kindlaks sellise ühenduse tunnused, siis on komisjon kohustatud igal üksikjuhul kõiki olulisi asjaolusid arvestades läbi viima kontrolli, mille tulemusena saab otsustada, kas selle nõude kohaldamise tingimused on täidetud. Seega, et teha kindlaks juriidilise ühenduse olemasolu, peab komisjon määratlema, kas asjaomased üksused on struktuuriliselt seotud, sest see seik võib tekitada huvide konflikti või konkurentsi moonutamise ohu pakkujate vahel, arvestades siiski, et struktuuriliste seoste analüüsi võivad mõjutada muud tegurid, nagu näiteks sellised, mis puudutavad asjaomaste üksuste iseseisvuse astet.

(vt punktid 51–53)

3. Õigus nõuda õiguspärase ootuse kaitset, mis on üks ühenduse aluspõhimõtetest, laieneb kõigile eraõiguslikele isikutele, kes leiavad end olukorrast, millest ilmneb, et ühenduse haldusasutus on talle konkreetseid tagatisi andes tekitanud tal põhjendatud lootusi. Sellised tagatised on ükskõik millises vormis edastatud täpne teave, mis on tingimusteta ja kooskõlaline ning pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest. Seevastu ei saa õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele tugineda haldusasutuse poolt antud konkreetsete tagatiste puudumisel.

Nii ei saa hankemenetluse käigus edukate pakkumiste kohta vastu võetud komisjoni otsuseid, milles on sõnaselgelt osutatud, et raamlepingu allakirjutamise eeltingimuseks on huvitatud isikute poolt tõendite esitamine, et nad ei ole olukorras, mis vastaks hankemenetlusest kõrvaldamise alustele, pidada selle asjaolu tõttu konkreetseid tagatisi sisaldavateks selle kohta, et raamleping igal juhul alla kirjutatakse, ja need ei saanud seega tekitada asjaomastes üksustes sellekohaseid põhjendatud ootusi.

(vt punktid 88 ja 90)
Keywords

Summary



Keywords

Keskkond – Osoonikihi kaitse – Direktiiv 2003/87 – Siseriiklik saastekvootide eraldamise kava (eraldamise kava) – Eraldamise kavast teatamise menetlus – Asjaomase liikmesriigi õigus teha pärast eraldamise kavast teatamist selle muudatusettepanekuid – Lubatavus – Tingimused

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/87, artikli 9 lõige 3 ja artikli 11 lõige 1)

Summary

Direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61, eesmärk on Euroopa turu rajamine kasvuhoonegaaside saastekvootidele, pidurdades võimalikult vähe majandusarengut ja tööhõivet. Järelikult, olgugi et vastavalt Kyoto protokollist ühendusele ja liikmesriikidele tulenevale kohustusele on direktiivi 2003/87 eesmärk kasvuhoonegaaside vähendamine, tuleb eesmärk saavutada Euroopa majanduse vajadusi nii hästi kui võimalik arvesse võttes. Seetõttu peavad nimetatud direktiivi alusel koostatud siseriiklikud saastekvootide eraldamise kavad (edaspidi „eraldamise kavad”) lähtuma selle direktiiviga hõlmatud käitistele ja tegevusvaldkondadele eraldatavate saastekvootide kohta käivatest õigetest andmetest ja õigest teabest.

Juhul kui eraldamise kava rajanes osaliselt teatavate tegevusvaldkondade või teatavate käitiste heitmekoguste taseme kohta käival ebaõigel teabel või ekslikel hinnangutel, siis peab asjaomasel liikmesriigil olema eraldamise kavast komisjonile teatamise menetluses võimalus eraldamise kava muudatusettepanekute tegemiseks. Direktiivi 2003/87 sõnastusest ning sama direktiiviga loodava süsteemi ülesehitusest ja eesmärkidest tuleb järeldada, et liikmesriigil on õigus esitada kava muudatusettepanekuid pärast komisjonile kavast teatamist ja enne artikli 11 lõike 1 alusel lõpliku otsuse vastuvõtmist ning et komisjonil ei ole õigust takistada liikmesriiki selle õiguse teostamisel nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 3 alusel tagasilükkamise otsuse tegemisel. See institutsioon peab seega ainult tuvastavama, kas liikmesriigi esitatud muudatusettepanekud on kooskõlas sama direktiivi III lisas toodud kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega.

Lisaks ei oma sama teatamise menetluse raames tähtsust asjaolu, et eraldamise kava oli „esialgne”, kui sellest esmakordselt teatati. Siiski, juhul kui eraldamise kava on kas lõpetamata või „esialgne”, on komisjonil õigus see tagasi lükata kas vastuolude tõttu direktiivis 2003/87 sätestatud kriteeriumidega või kui kavast tulenevalt ei saa komisjon hinnata selle kooskõlalisust nimetatud kriteeriumidega. Sellises olukorras, kus komisjon on eraldamise kava tagasi lükanud, on komisjonil õigus kohustada liikmesriiki esitama uut ja lõplikku eraldamise kava enne, kui ta teeb otsuse nimetatud direktiivi artikli 11 lõike 1 alusel.

(vt punktid 60, 63, 73)
See, kuidas komisjon on tõlgendanud määruse nr 2037/2000 osoonikihti kahandavate ainete kohta artikleid 3, 4, 6 ja 7 alates 1. jaanuarist 2005 kehtiva uue korra alusel, millest lähtudes ta ei andnud importijatele enam impordikvoote ning piiras bromometaani importi üksikjuhtumite kaupa, takistades sel moel importijatel varusid koguda, annab neile sätetele tarviliku mõju ning tagab nende ühtse kohaldamise, mis vastab määruse ülesehitusele ja eesmärkidele, milleks eelkõige on piirata bromometaani tootmist ja kasutamist eesmärgiga kaitsta osoonikihti.

Esiteks jätab nimetatud määruse artikli 7 sõnastus komisjonile valikuvõimaluse, millistel määruse artiklis 2 mainitud ettevõtjate kategooriatel on õigus selle sätte alusel impordikvoote saada. Siit järeldub, et artikkel 7 ei kohusta komisjoni importijatele impordikvoote määrama.

Teiseks – artiklite 3 ja 4 kohaselt piirdus bromometaani turuleviimine ja kasutamine aastal 2005 rangelt kriitilise kasutamisega. Nendest sätetest nähtub, et bromometaan võib ühenduses olla kättesaadav vaid konkreetse kriitilise kasutamise vajaduse korral.

Kolmandaks on kõnesoleva määruse artikli 6 lõikega 1 kooskõlas komisjoni poolt kehtestatud kord, kus iga importimise kohta väljastatakse kaks litsentsi, see tähendab esmalt kasutajale ja seejärel importijale, arvestades et see säte ei täpsusta ei seda, kellele võidakse impordilitsentsid väljastada, ega imporditoimingu kohta väljastatavate litsentside arvu. Pealegi on määruse artiklid 6 ja 7 sellised, et täiendavad teineteist selles mõttes, et nende ühine eesmärk on ühendusse imporditud kontrollitavate ainete kontrollimine ja nende koguste piiramine.

Arvestades määruse nr 2037/2000 artiklites 3 ja 4 ette nähtud piiranguid bromometaani tootmise, kasutamise ja turuleviimise osas, järeldub selle määruse ülesehitusest, et artiklite 6 ja 7 eesmärk on tagada, et bromometaani import ei ületaks seda, mis on vajalik konkreetselt kindlaks määratud kriitilise kasutamise juhtudeks.

Järelikult kohaldatakse komisjoni poolt alates 1. jaanuarist 2005 rakendatava uue korra alusel määruse nr 2037/2000 artikleid 3, 4, 6 ja 7 seaduslikult ja see kord on nimetatud sätetega kooskõlas.

(vt punktid 74, 77–80, 83)
Hinnates asjaomase tarbija harjumusi, mida tuleb arvesse võtta selle hindamisel, kas kaubamärgil on eristusvõime määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b mõttes, tuleb arvestada ka vaidlusaluse toote tavapäraseid turustamistingimusi. Nii võib pesutablettide kujust moodustuva ruumilise kaubamärgi registreerimisel õiguspäraselt arvesse võtta asjaolu, et pesutablette müüakse tavaliselt pakendites, millele on märgitud toote nimi ning millele on sageli trükitud sõnalisi kaubamärke või kujutismärke või muid kujutisosi, mille seas võib olla ka toote kujutis. Üldjuhul ei ole aga keskmise tarbija tähelepanu tase sel viisil turustatud toodete puhul kõrge. Neil asjaoludel tuleb kaubamärgi taotlejal esitada konkreetset ja täiendavat informatsiooni, tõendamaks, et see ei kehti asjaomasel turul osalevate tarbijate harjumuste kohta.

(vt punktid 52–54)