ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Queen's Bench Division — Ühendkuningriik) 28. juunil 2010 — The Chartered Institute of Patent Attorneys versus Registrar of Trade Marks

(Kohtuasi C-307/10)

()

2010/C 246/39

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

The Appointed Person by the Lord Chancellor

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: The Chartered Institute of Patent Attorneys

Vastustaja: Registrar of Trade Marks

Eelotsuse küsimused

1. tuleb kaubamärgitaotlusega hõlmatud erinevad kaubad või teenused määratleda teatava selguse ja täpsusega, ning kui vastus on jaatav, siis milline peab olema selguse ja täpsuse konkreetne määr;

2. võib kaubamärgitaotlusega hõlmatud erinevate kaupade või teenuste määratlemisel kasutada 15. juunil 1957. aastal sõlmitud märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klasside päistes sisalduvaid üldmõisteid;
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/34

14. juulil 2010 esitatud hagi — Euroopa Parlament versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-355/10)

()

2010/C 246/58

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Parlament (esindajad: M. Dean, A. Auersperger Matić)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 26. aprilli 2010. aasta otsus 2010/252/EL, millega täiendatakse Schengeni piirieeskirju seoses välistel merepiiridel toimuva patrull- ja vaatlustegevusega, mis toimub Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuuri kooskõlastatavas operatiivkoostöös (1);

— jätta nõukogu otsuse tagajärjed kehtima kuni uue otsuse vastuvõtmiseni;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Parlament palub tühistada vaidlustatud otsus põhjusel, et see ületab Schengeni piirieeskirjade (2) artikli 12 lõikes 5 ette nähtud rakenduspädevuse piire, kuna selles kehtestatakse „kinnipidamise”, „otsingu- ja pääste” ning „maaletoimetamise” eeskirjad, mida ei saa pidada Schengeni piirieeskirjade artiklis 12 määratletud patrull- ja vaatlustegevuse alla kuuluvaks ja mida ei saa pidada väheolulisteks säteteks, ning kuna see muudab Schengeni piirieeskirjade olulisi sätteid, mis on seadusandja pädevuses. Lisaks muudab vaidlustatud otsus EL liikmesriikide Frontexi tegevusega seotud kohustusi, mis on sätestatud Frontexi määruses (3).

Kui Euroopa Kohus vaidlustatud otsuse tühistab, on parlamendi arvates siiski soovitav, et Euroopa Kohus kasutab vastavalt ELTL artikli 264 lõikele 2 oma õigust jätta vaidlustatud otsuse tagajärjed kehtima kuni uue otsuse vastuvõtmiseni.

(1) Nõukogu 26. aprilli 2010. aasta otsus, millega täiendatakse Schengeni piirieeskirju seoses välistel merepiiridel toimuva patrull- ja vaatlustegevusega, mis toimub Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuuri kooskõlastatavas operatiivkoostöös (ELT L 111, lk 20).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määrus (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad) (ELT L 105, lk 1).

(3) Nõukogu 26. oktoobri 2004.aasta määrus (EÜ) nr 2007/2004 Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuuri asutamise kohta (ELT L 349, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/26

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Belgia) 2. juulil 2010 — SIAT SA versus Belgia riik

(Kohtuasi C-318/10)

()

2010/C 246/44

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation (Belgia)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: SIAT SA

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimused

Kas EÜ asutamislepingu artiklit 49 selle käesolevas asjas kohaldatavas redaktsioonis, arvestades, et vaidluse aluseks olevad asjaolud leidsid aset enne Lissaboni lepingu jõustumist 1. detsembril 2009, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt tasu teenuste osutamise eest ei käsitata ettevõtlusega seotud kuluna, mida võib maha arvata, kui see tasu otseselt või kaudselt makstakse või nähakse ette teise liikmesriigi maksuresidendile või välismaisele juriidilisele isikule, keda tema asukohariigi õigusnormide kohaselt ei maksustata seal tulumaksuga või kelle asjassepuutuvat tulu maksustatakse seal märgatavalt soodsama maksustamiskorra alusel kui see, mille alusel maksustatakse seda tulu liikmesriigis, mille siseriiklikud õigusnormid on kõne all, välja arvatud juhul, kui maksumaksja tõendab kõikide õiguslike vahenditega, et kõnealune tasu vastab tegelikele ja ausatele tehingutele ja et see ei ületa tavapäraseid piire, samas kui niisugune tõendamine ei ole nõutav selleks, et oleks võimalik maha arvata tasu teenuste osutamise eest, mis on makstud selle liikmesriigi maksuresidendile, isegi kui seda maksumaksjat ei maksustata tulumaksuga või maksustatakse märgatavalt soodsama maksustamiskorra alusel kui see, mis tuleneb selle riigi üldisest õigusest?
3.

Kas käesolevaga sarnasel juhul, kui tegemist on mitme haiguse vastu toimiva vaktsiiniga, esinevad täiendavad või erinevad kriteeriumid, mille alusel määrata kindlaks, kas „toodet kaitseb aluspatent” vastavalt TKT määruse artikli 3 punktile a, ja kui see nii on, siis millised on need täiendavad või erinevad kriteeriumid?
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/24

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 30. juunil 2010 — Hubert Pagnoul versus Belgia riik — SPF Finances

(Kohtuasi C-314/10)

()

2010/C 246/42

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Hubert Pagnoul

Vastustaja: Belgia riik — SPF Finances

Eelotsuse küsimused

Kas ühelt poolt 13. detsembri 2007. aasta Lissaboni lepingu — millega muudetakse 7. veebruaril 1992 Maastrichtis allkirjastatud Euroopa Liidu lepingut ning mis jõustus 1. detsembril 2009 (ja millega võetakse [suures osas] üle sätted, mis sisalduvad 7. veebruaril 1992 Maastrichtis allkirjastatud ning 1. novembril 1993 jõustunud Euroopa Liidu lepingu I jaotises asuvas artiklis 6) — artikliga 6, mis asub I jaotises „Ühissätted”, ning 25. märtsi 1957. aasta Euroopa Ühenduse asutamislepingu (EÜ asutamisleping) artikliga 234 (endine artikkel 177) ja/või teiselt poolt 7. detsembri 2000. aasta Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus see, kui siseriiklik seadus, nagu 12. juuli 2009. aasta seadus, millega muudetakse 6. jaanuari 1989. aasta eriseaduse Cour d’arbitrage’i (1) kohta artiklit 26, näeb eelnevalt Cour constitutionnelle’i poole pöördumise ette siseriikliku kohtu jaoks, kes tuvastab, et tõhus kohtulik kaitse, mis on tagatud ühenduse õigusesse integreeritud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 6, on kodanikust maksumaksjalt võetud teise siseriikliku seadusega, nimelt 9. juuli 2004. aasta raamseaduse artikliga 49, ilma et see kohus võiks viivitamata tagada ühenduse õiguse vahetu kohaldatavuse tema lahendatavas vaidluses ning kontrollida veel ka siseriikliku seaduse rahvusvahelisele lepingule vastavust, kui Cour constitutionnelle on tunnistanud siseriikliku seaduse kooskõlas olevaks põhiseaduse II osas tagatud põhiõigustega?

(1) Moniteur belge, 31.7.2009, lk 51617.
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/35

16. juulil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Iirimaa

(Kohtuasi C-356/10)

()

2010/C 246/59

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: S. Walker, D. Kukovec)

Kostja: Iirimaa

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Põllumajandus- ja Toiduministeeriumi hankemenetluse raames, mis korraldati loomade identifitseerimismärkide riigihankelepingu sõlmimiseks, peeti kriteeriume, mis puudutavad pakkuja võimet täita asjassepuutuv leping, lepingu sõlmimise kriteeriumiteks ja mitte valikukriteeriumideks, siis on Iirimaa rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (1) artiklist 53 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et lepingu sõlmimise kriteeriumid, mida Põllumajandus- ja Toiduministeerium kohaldas, hõlmasid kriteeriume, mis on ette nähtud vaid valikuetapi jaoks, st kriteeriumid, mis puudutavad pakkuja võimet täita asjassepuutuv leping, ning et järelikult on Iirimaa rikkunud direktiivi 2004/18/EÜ artiklist 53 tulenevaid kohustusi.

(1) ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/31

8. juulil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-346/10)

()

2010/C 246/52

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindaja: G. Zavvos)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Kreeka kehtestas piirangud ärisõidukite ja erakasutuses olevate paakautode liiklemislubade väljastamisele, eriti seaduse nr 383/1976 artikliga 4 ja seaduse nr 3054/2002 artiklitega 6 ja 7 ning nende seaduste rakendamiseks antud ministri määrustega, ja kohaldas (teatavate künniste abil määratletud) kindlasummalisi tasusid ärisõidukite osutatavatele veoteenustele, siis on Kreeka rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 49 (endine EÜ artikkel 43);

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et ärisõidukitele uute liiklemislubade väljastamise sõltumine „riigi transpordialastest vajadustest”, mida ei ole objektiivselt määratletud, rikub maanteeveoettevõtjate asutamisvabadust Kreekas, ning arvestades, et kõnealused piirangud ei ole õigustatud avaliku korra, avaliku julgeoleku ega rahvatervise huvides, siis rikub seaduse nr 383/1976 artikli 4 lõike 3 punkt a ELTL artiklit 49 (endine EÜ artikkel 43).

Komisjon toob lisaks välja, et kohustus kohaldada kindlaid ülem- ja alampiiridega tasusid pärsib välismaiste ettevõtjate soovi siseneda maanteeveo ja/või Kreeka naftatoodete kaubaturule ja teiseks takistab see juba Kreeka territooriumil tegutsevatel ettevõtjatel oma tegevust arendada, võttes neilt võimaluse tõhusamaks konkureerimiseks juba turupositsiooni saavutanud ettevõtjatega; järelikult rikub niisugune kohustus Euroopa Kohtu praktikat arvestades asutamisvabadust. Niisugune tasumäärade ja veotingimuste kinnitamine ei ole kooskõlas ELTL artikli 96 lõikega 2 (sest komisjon ei ole andnud nõutud luba); sellest ei ole kasu majanduse haavatavate sektorite ja äärealade kaitsel; samuti ei ole see, et Kreeka riik kehtestas vedelkütuste maanteeveole ärisõidukitega üksnes tasude alampiirid, kooskõlas vaba konkurentsi reeglitega ja tuleb järelikult kohe tühistada.

Lisaks väidab komisjon, et seadus nr 3054/2002 võimaldab Kreeka valitsusel kontrollida erakasutuses olevate paakautode hulka teedel ning kõnealune säte rikub seega asutamisvabadust, moodustades osa Kreeka normistikust, mille lõppeesmärk ei ole mitte üksnes säilitada naftatoodete transpordi valdkonna suletust, vaid ka kõigi sel turul tegutsevate ettevõtjate turuvõim. Naftatoodetega kauplevate ettevõtjate paakautode arvu halduslik kindlaksmääramine ei ole nende ettevõtjate turutingimustega kohanemiseks vajalik ega ole ka õigustatud avaliku julgeoleku (liiklusohutus) ega rahvatervise seisukohast.

Komisjon märgib, et Kreeka Vabariik ei ole esitanud piisavat selgitust ega üksikasju, et õigustada eelkäsitletud piiranguid, nii et seaduse nr 383/1976 artikkel 4 ja seaduse nr 3054/2002 artiklid 6 ja 7 ning nende seaduste rakendamiseks antud ministri määrused ja (teatavate künniste abil määratletud) kindlasummaliste tasude kehtestamine ärisõidukite osutatavatele veoteenustele rikub Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 49 (endine EÜ artikkel 43).
3.

Kas juhul, kui vastus teisele küsimusele on jaatav, tuleb direktiivi 92/13/EMÜ artikli 2d lõike 1 punkti b tõlgendada nii, et see on kohaldatav enne direktiivi 2007/66/EÜ siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtaja möödumist sõlmitud riigihankelepingute suhtes?
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/21

16. juunil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

(Kohtuasi C-301/10)

()

2010/C 246/36

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: S. Pardo Quintillán, A.-A. Gilly)

Kostja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ei ole taganud Whitburni varustamist nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (1) artikli 3 lõigete 1 ja 2 ning I lisa A osa nõuetele vastavate kogumissüsteemidega ega ole viinud Londonis Becktoni ja Crossnessi kogumissüsteeme nende nõuetega vastavusse, samuti ei ole Londonis Becktoni, Crossnessi ja Mogdeni asulareoveepuhastites taganud asulareovee puhastamist vastavalt direktiivi artikli 4 lõigete 1 ja 3, artikli 10 ning I lisa B osa nõuetele, siis on ta rikkunud neist sätetest tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu direktiivi 91/271/EMÜ artikli 3 lõigete 1 ja 2 ning I lisa A osa kohaselt on Ühendkuningriik kohustatud tagama, et kõik linnastud inimekvivalendiga üle 15 000 varustatakse kogumissüsteemidega hiljemalt 31. detsembriks 2000 ja et need kogumissüsteemid vastavad direktiivi I lisa A osa nõuetele. Ühtlasi on Ühendkuningriik sama direktiivi artikli 4 lõigete 1 ja 3 ning I lisa B osa alusel kohustatud hiljemalt 31. detsembriks 2000 linnastutes inimekvivalendiga üle 15 000 tagama, et kogumissüsteemidesse sisenev asulareovesi läbib enne ärajuhtimist bioloogilise puhastuse või muu sellega võrdväärse puhastuse, ja et asulareoveepuhastitest väljuv vesi vastab suublasse juhitavale asulareoveepuhastitest väljuvale veele kehtestatud nõuetele.

Kuna Ühendkuningriik kasutab Londoni piirkonnas asulareovee ja mahasadanud vihmavee kogumiseks ühist süsteemi, siis peab süsteem olema selline, et see tagab kogutud vee hoidmise ja puhastitesse juhtimise kooskõlas direktiivi nõuetega. Ühendkuningriik ei ole taganud kogumissüsteemide projekteerimist ja ehitamist nii, et need koguksid ja juhiksid puhastitesse kogu asulareovee, mis on tekkinud kogumisala linnastutes. Kogumissüsteemi maht peab vastama looduslikele ilmastikuoludele ja hooajalistele kõikumistele. Ühendkuningriik on rikkunud direktiivi nõudeid, kuna ta ei ole varustanud Londoni ja Whitburni piirkondi asjakohaste kogumissüsteemide ja puhastitega ning on lasknud keskkonda voolata suure koguse puhastamata reovett.

(1) EÜT L 135, lk 40; ELT eriväljaanne 15/02, lk 26.
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 27. mail 2010 — Döhler Neuenkirchen GmbH versus Hauptzollamt Oldenburg

(Kohtuasi C-262/10)

()

2010/C 246/29

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Döhler Neuenkirchen GmbH

Vastustaja: Hauptzollamt Oldenburg

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (1), artikli 204 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see puudutab ka selliste kohustuste täitmata jätmist, mis tuleb täita alles pärast vastava tolliprotseduuri kasutamise lõppu, mistõttu seestöötlemise protseduuri raames peatamissüsteemi vormis õigeaegselt osaliselt taas eksporditud importkauba puhul toob 30 päeva jooksul pärast protseduuri lõpetamise tähtaega tollijärelevalveasutusele kokkuvõtte esitamise kohustuse rikkumine endaga kaasa tollivõla tekkimise kokkuvõtte objektiks oleva kogu importkauba eest, kui ei ole täidetud komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele (EMÜ) nr 2913/92 (2), mida on muudetud komisjoni 4. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 993/2001 (3) artikli 1 punkti 30 alapunktiga b, artikli 859 punktis 9 sätestatud tingimused?

(1) EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.

(2) Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3).

(3) Komisjoni 4. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 993/2001, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 141, lk 1; ELT eriväljaanne 02/11, lk 286).
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud nõukogu 20. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/117/Euratom radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse vedude järelevalve ja kontrolli kohta (1) täitmiseks, või vähemalt ei ole komisjoni neist normidest teavitanud, siis on ta rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 246/34

13. juulil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-354/10)

()

2010/C 246/57

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: D. Triantafillou ja B. Stromsky)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda tagasi maksuvaba reservfondi (riigiabi C-37/05) käsitleva komisjoni 18. juuli 2007. aasta otsuse (K(2007) 3251) artikli 1 lõikes 1 õigusvastaseks ja ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi (v.a otsuse artikli 1 lõikes 2 ja artiklites 2 ja 3 nimetatud abi), või igal juhul ei ole komisjonile nõuetekohaselt teatanud selleks võetud meetmetest, siis on Kreeka Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle selle otsuse artiklitest 4, 5 ja 6 ja Euroopa Liidu toimimise lepingust;

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Kreeka ametiasutused ei ole tuginenud komisjoni otsuse täitmise täielikule võimatusele ja kolm aastat hiljem ei ole nad näidanud ära, mida nad täpselt on kontrollinud, millistel juhtudel on toimunud tagasinõudmine ja millistel juhtudel on see olnud tulemuslik. Täpsemalt paneb komisjon Kreeka ametiasutustele süüks, et nad:

ei ole täpsustanud iga abisaaja kohta, milliseid kulusid on ta kandnud, et saada õigus abile üldist vabastust puudutavate normide alusel;

ei ole arvutanud välja abisummat iga abisaaja kohta;

on laiendanud vabastust tagasimaksmise kohustusest ka olukordadele, mida ei ole otsuses silmas peetud;

on arvutanud vääralt välja „de minimis” abisumma, mis on tagastamise kohustusest vabastatud;

ei ole kontrollinud võimalikku kumuleerumist muude abisummadega;

lähtudes väärast alusest, ei ole arvestanud korrektselt välja tagasinõutavat summat;
d)

kas mõiste „ajutine töötaja” tõlgendamine kolmanda küsimuses punktis c kirjeldatud viisil on vastuolus tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe mõtte ja eesmärgiga — vältida järjestikuste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist ja Angelidaki kohtuasjas (vt Euroopa Kohtu 23. aprilli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-378/07–C-380/07: Angelidaki jt, kohtuotsuse resolutsiooni punkt 2) sõnastatud põhimõttega, et tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punktiga a on vastuolus siseriikliku õigusnormi kohaldamine, „nii et järjestikuste tähtajaliste töölepingute uuendamist avalikus sektoris loetakse põhjendatuks „objektiivsete alustega” mainitud klausli tähenduses juba ainuüksi seetõttu, et nende lepingute sõlmimisel on aluseks võetud õigusnormid, mis võimaldavad niisuguste lepingute uuendamist, et katta teatud ajutist vajadust, samas kui tegelikult on see vajadus muutumatu ja kestev”?
1.

Kas direktiivi 2006/123/EÜ (1) artiklite 15 ja 16 õigesti kohaldamist takistab 28. jaanuari 2009. aasta seadusega nr 2 seaduseks muudetud ja hiljem 27. veebruari 2009. aasta seadusega nr 14 muudetud 29. novembri 2008. aasta seadusandliku dekreedi nr 185 artikli 32 lõige 7bis, mis näeb ette — välja arvatud riigi enamusosalusega äriühingute puhul — et: see, kui kohalike omavalitsuste maksude ja muude tulude kindlaksmääramise, tuvastamise ja sissenõudmise teenuste osutamine usaldatakse isikutele, kelle puhul ei ole täidetud rahaline nõue, et miinimumkapitali summa peab olema 10 miljonit eurot täielikult sissemakstuna, on tühine; 15. detsembri 1997. aasta seadusandliku dekreedi nr 446 artikli 53 lõike 3 ja selle hilisemate muudatuste alusel provintside ja kohalike omavalitsuste makse ja muid tulusid kindlaks määrama, tuvastama ja sisse nõudma pädevate eraisikute registrisse kantud isikud peavad suurendama oma kapitali selle miinimumsummani; kuni kapitali niisuguse vastavusse viimise kohustuse täitmiseni on keelatud võtta enda peale uusi teenuseid või osaleda hangetes, mis on kuulutatud välja kohalike omavalitsuste maksude ja muude tulude kindlaksmääramiseks, tuvastamiseks ja sissenõudmiseks?
a)

Kas kaudne ebasoodsamasse olukorda seadmine vanuse alusel on õigustatud seetõttu, et tegemist on õiguspärase eesmärgiga säilitada omandatud sotsiaalsed õigused, ja kuna kõnealuse eesmärgi saavutamiseks on asjakohane ja vajalik kohelda üleminekukorra raames vanemaid ja nooremaid töötajaid ajutiselt endistviisi erinevalt, kui selline erinev kohtlemine järk-järgult kaotatakse ja kui ainuke alternatiiv oleks tegelikult vanemate töötajate tasu alandamine?
1.

Tõendite moonutamine, käsitledes vääralt apellandi ütlusi faktiliste asjaolude kohta seoses asjaomase ühenduse kaubamärgiga tähistatud kaupade nimekirjaga, kinnitades, et „käesolevas kohtuasjas ei ole vaidlust selle üle, et kaubad, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, hõlmavad eelkõige mälumänge”.
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) 7. juulil 2010 — Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) versus Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Kohtuasi C-338/10)

()

2010/C 260/07

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

Vastustaja: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (1), alusel Euroopa Komisjoni poolt läbiviidud menetluse käigus vastuvõetud dumpinguvastased eeskirjad on kehtetud, kuna komisjon on need vastu võtnud lähtudes „vajadusel nõuetekohaselt kohandatud” hinna alusel arvutatud normaalväärtusest (käesoleval juhul: samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel) ilma ulatuslikumalt normaalväärtust uurimata, pärast seda kui ühes võrdlusriigis, mille komisjon oli esmalt selleks välja valinud, oli kahe ettevõtjaga tulemusteta ühendust võetud, kusjuures ühelt ei saadud üldse vastust ja teine näitas üles koostöövalmidust, kuid jättis selle järel saadetud küsimustikule siiski vastamata ja menetlusosalised olid juhtinud komisjoni tähelepanu teisele võimalikule võrdlusriigile?

(1) EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45.