Keywords

Summary



Keywords

1. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Ravikindlustus – Teises liikmesriigis antud hüvitised – Määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkt c ja artikkel 36

(EÜ artikkel 49; nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punkt c ja lõige 2 ning artikkel 36)

2. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Ravikindlustus – Teises liikmesriigis antud hüvitised

(EÜ artikkel 10; nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 22 lõike 1 punktid a ja c)

3. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid

(EÜ artikkel 234)

Summary

1. Määruse nr 1408/71, muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, artikli 22 lõike 1 punkti c, lõiget 2 ja artiklit 36 tuleb tõlgendada selliselt, et kindlustatul, kes sai pädevalt asutuselt loa minna tema tervislikule seisundile vastava ravi saamise eesmärgil teise liikmesriigi territooriumile, ei ole õigust ravi eesmärgil toimunud reisiga seotud tema enda ja teda saatva isiku poolt selle liikmesriigi territooriumil kantud sõidu-, elamis- ja ülalpidamiskulude hüvitamisele nimetatud asutuse arvel, välja arvatud kindlustatud isiku elamis- ja ülalpidamiskulud selles haiglas.

Esiteks puudutab määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti c alapunktist i tulenev pädeva asutuse kohustus mitterahaliste hüvitiste osas ainult neid kulusid, mis on seotud raviga, mida patsient sai viibimiskohajärgses liikmesriigis – sellise juhtumi puhul, kus on tegemist haiglaraviga, tähendab see meditsiiniteenuste maksumust ning nendega lahutamatult seotud kulusid, mis tulenevad patsiendi haiglas viibimisest ravi saamise eesmärgil. Mõiste „rahalised hüvitised” kõnesoleva artikli mõttes ei hõlma selliste juba tehtud kulutuste hüvitamist, nagu põhikohtuasjas vaidluse all olevad kõrvalkulud, sh kindlustatu ja teda saatva isiku poolt vastava liikmesriigi territooriumil kantud sõidu-, elamis- ja ülalpidamiskulud.

Teiseks puudutab määruse nr 1408/71 artikkel 36 ainult asutustevahelisi tagasimakseid ega anna kindlustatutele mingeid õigusi.

Selline tõlgendus ei mõjuta EÜ artikli 49 võimalikust kohaldatavusest tulenevat tagajärge, arvestades, et selle artikliga on vastuolus siseriiklik õigusnorm, millega välistatakse kõrvalkulude hüvitamine, mida on kandnud patsient, kes on saanud loa minna haiglaravi saamiseks teise liikmesriiki, samas kui need õigusaktid näevad ette selliste kulude hüvitamise riiklikku süsteemi kuuluvas haiglas saadud ravi korral.

(vt punktid 28, 33, 36, 38, 39, resolutiivosa punkt 1)

2. Siseriiklik õigusnorm, mis annab lisaks määruse nr 1408/71, muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, artikli 22 lõikes 1 sätestatule täiendavad õigused hüvitistele selle artikli lõike 1 punktis a nimetatud juhul, kuid selle lõike punktis c nimetatud juhul mitte, ei kahjusta selle sätte vahetut õigusmõju ega riku EÜ artiklist 10 tulenevat lojaalse koostöö põhimõtet.

(vt punkt 45, resolutiivosa punkt 2)

3. Üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul on kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.

Euroopa Kohus ei saa siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastata, kui on ilmselge, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendusel või kehtivuse hindamisel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, või kui kõnealune probleem on oletuslik. Eelotsuse küsimuse mõte ei ole anda juhendavaid arvamusi üldiste või oletuslike küsimuste kohta, vaid küsimus esitatakse vajadusest vaidluse tõhusa lahenduse järele.

(vt punktid 47 ja 49)