Kohtuasi T-59/02

Archer Daniels Midland Co.

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Konkurents – Kartellikokkulepped – Sidrunhape – EÜ artikkel 81 – Trahv – Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Koostööteatis – Õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtted – Proportsionaalsuse põhimõte – Võrdne kohtlemine – Põhjendamiskohustus – Kaitseõigus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Ühenduse õigus – Õiguse üldpõhimõtted – Karistusõiguse sätete tagasiulatuva jõu puudumine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatised 96/C 207/04 ja 98/C 9/03)

2. Konkurents – Trahvid – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

3. Konkurents – Trahvid – Ühenduse karistused ning siseriiklike konkurentsieeskirjade rikkumise eest liikmesriigis või kolmandas riigis määratud karistused

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

4. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja EÜ artikkel 82; EMP leping, artikli 53 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi hoiatav mõju

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Tegelik mõju turule

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 1A esimene lõik)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

10. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguse tagamine

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 17, artikkel 11)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

13. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 17)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 kolmas taane)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teatis 96/C 207/04, peatükid B, C ja D)

17. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1)

18. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Vajalik sisu

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 19 lõige 1)

19. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll

(EÜ artikkel 229)

1. Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 7 põhiõigusena kinnitatud karistusseaduste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb konkurentsinormide rikkumise eest trahvide määramisel järgida. See põhimõte nõuab, et kohaldatud karistused ei või olla raskemad teo toimepanemise ajal ettenähtutest.

Selliste suuniste vastuvõtmine, millega muudetakse komisjoni üldist konkurentsipoliitikat trahvide valdkonnas, võib põhimõtteliselt kuuluda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse.

Esiteks võivad need suunised tekitada õiguslikke tagajärgi. Nimetatud õiguslikud tagajärjed ei teki suuniste enda normatiivsusest, vaid nende vastuvõtmisest ja avaldamisest komisjoni poolt. Suuniste ja samuti koostööteatise vastuvõtmine ja avaldamine piirab komisjoni kaalutlusõigust ning komisjon ei saa nimetatud normidest kõrvale kalduda ilma, et teda olenevalt olukorrast karistataks selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine, õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindlus.

Teiseks kuuluvad suunised kui konkurentsipoliitika vahend – nii nagu rikkumist ette nägeva normi uus kohtulik tõlgenduski – tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse, nagu tuleneb Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 7 lõiget 1 puudutavast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mille kohaselt on rikkumist ette nägeva normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine viimati mainitud sättega vastuolus. Mainitud kohtupraktika kohaselt on sellise juhtumiga tegu siis, kui kohtuliku tõlgenduse tulemus ei ole rikkumise toimepanemise hetkel mõistlikult ootuspärane, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust. Samas tuleneb sellest praktikast, et ootuspärasuse mõiste ulatus sõltub suurel määral asjaomase teksti sisust, hõlmatavast ainevaldkonnast ning normi adressaatide arvust ja nende isikutest. Seega ei ole seaduse ootuspärasusega vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et asjaolude juures piisava mõistlikkusega hinnata kindla teo tagajärgi. Nii on see eelkõige kutseala esindajatega, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust üles näitama. Neilt võib ka oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel.

Tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte järgimise kontrollimiseks tuleb kindlaks teha, kas suunistega määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sisse viidud muudatus oli asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane. Suuniste peamine uuendus seisneb selles, et arvutamise lähtekohaks võetakse nimetatud suunistes sätestatud vahemiku põhjal arvutatav põhisumma, kusjuures see vahemik väljendab erinevaid rikkumise raskusastmeid, kuid ei oma sellisena mingit seost asjaomase käibega. See meetod tugineb seega sisuliselt trahvide tariifide määramisele, olgu see siis kui tahes suhteline ja paindlik

Järgmiseks ei saa asjaolu, et komisjon kohaldas minevikus teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks, vaid vastupidi – ühenduse konkurentsinormide tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.

Sellest tuleneb, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid või et kasutatakse sama trahvide arvutamise meetodit.

Järelikult peavad nimetatud ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon võib igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid võrreldes minevikus kohaldatuga. See on nii mitte üksnes siis, kui komisjon tõstab trahvisummade taset üksikutes otsustes trahve määrates, vaid ka siis, kui trahvisummasid tõstetakse arutatavale asjale üldise ulatusega käitumisreegleid nagu suunised kohaldades.

(vt punktid 41–49 ja 409)

2. Asjaolu, et komisjon kohaldas ettevõtjale määratud trahvi summa arvutamiseks suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätestatud meetodit, ei tähenda nende ettevõtjate diskrimineerivat kohtlemist, kes panid samas ajavahemikus toime ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisi, kuid kes tulenevalt rikkumise avastamise kuupäevast või neid puudutavast haldusmenetlusest endast mõisteti süüdi enne suuniste vastuvõtmist ja avaldamist.

(vt punkt 53)

3. Ne bis in idem põhimõte keelab ühte ja sama isikut karistada rohkem kui üks kord ühe ja sama õigusvastase teo eest, et kaitsta sama õigushüve. Selle põhimõtte kohaldamisel on kolm kumulatiivset tingimust: asjaolude samasus, õigusrikkuja samasus ja kaitstava õigushüve samasus.

Ühe ettevõtja suhtes ühe ja sama õigusvastase teoga seonduvalt kahe paralleelse menetluse läbiviimine ja seega kahe karistuse määramine – ühe määrab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus ja teise ühendus – on õiguspärane, kui nimetatud menetlustel on erinev eesmärk ja rikutud normid ei ole samad.

Sellest tuleneb, et ne bis in idem põhimõtet ei saa ammugi kohaldada sellises olukorras, mil ühelt poolt komisjoni ja teiselt poolt kolmandate riikide ametivõimude toimetatud menetlustel ja määratud karistustel ei ole ilmselgelt samad eesmärgid. Kui esimesel juhul on eesmärk säilitada moonutamata konkurentsi Euroopa Liidu või Euroopa Majanduspiirkonna territooriumil, siis teisel juhul kaitstakse kolmanda riigi turgu. Seega ei ole ne bis in idem põhimõtte kohaldamiseks vajalik kaitstava õigushüve identsuse tingimus antud juhul täidetud.

(vt punktid 61–63)

4. Komisjoni pädevus määrata trahve ettevõtjatele, kes tahtlikult või hooletusest on pannud toime EÜ artikli 81 lõike 1 või artikli 82 rikkumise, kujutab endast ühte komisjonile antud vahenditest, et täita talle ühenduse õigusega pandud järelevalveülesannet. See ülesanne hõlmab kohustust järgida üldist poliitikat asutamislepingus kehtestatud normide kohaldamiseks konkurentsi valdkonnas ning juhendada selles sunnas ka ettevõtjate tegevust.

Sellest tuleneb, et komisjonil on pädevus otsustada trahvisumma taset, et tugevdada nende hoiatavat mõju, kui teatavat tüüpi rikkumised on vaatamata asjaolule, et ühenduse konkurentsipoliitika on need algusest peale ebaseaduslikuks kuulutanud, suhteliselt sagedased kasumi tõttu, mida huvitatud ettevõtjad võivad nendest saada.

Komisjoni poolt silmas peetud hoiatuseesmärk puudutas ettevõtjate tegevust ühenduses või Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP). Järelikult ei määratleta ettevõtjale ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu määratud trahvi hoiatavat iseloomu ei pelgalt selle ettevõtja erilise olukorra alusel ega selle alusel, kas ta järgis väljaspool EMP‑d kolmandates riikides kehtestatud konkurentsieeskirju.

(vt punktid 70–72)

5. Konkurentsieeskirjade rikkumise raskusaste tuleb tuvastada mitmete elementide põhjal, nagu eelkõige juhtumi iseäralikud asjaolud ja kontekst, ning ilma, et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama.

Samamoodi võivad rikkumise raskusastme hindamise kriteeriumideks vastavalt olukorrale olla rikkumise esemeks oleva kauba hulk ja väärtus ning samuti ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus ning seega mõju, mida ettevõtja võis asjaomasel turul rakendada. Esiteks järeldub sellest, et trahvisumma kindlaksmääramise eesmärgil on lubatud arvestada sama hästi nii ettevõtja kogukäivet, mis viitab – kasvõi ligikaudselt ja mittetäiuslikult – tema suurusele ja majanduslikule võimsusele, kui ka kõnealuste ettevõtjate turuosa asjaomasel turul, mis annab aimdust rikkumise ulatusest. Teiseks tuleneb sellest, et ei ühele ega teisele nendest numbritest ei tohi omistada tähtsust, mis oleks teiste hindamiskriteeriumidega võrreldes ebaproportsionaalne, ja järelikult ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibe põhjal arvutades.

(vt punktid 98–99)

6. Hoiatamine on üks peamistest kaalutlustest, millest komisjon ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvi summa kindlaksmääramisel juhinduma peab.

Kui trahv tuleks kindlaks määrata selliselt, et see piirduks vaid kartellikokkuleppest saadud kasu olematuks muutmisega, ei oleks tal hoiatavat mõju. Mõistlik on eeldada, et ettevõtjad võtavad oma finantsarvutustes ja oma tegevuses arvesse mitte üksnes rikkumise eest määratavate trahvide taset, vaid ka kartellikokkuleppe avastamise ohu taset. Peale selle, kui vähendada trahvi ülesannet üksnes selleni, et see muudaks olematuks saadud tulu või kasu, ei võetaks EÜ artikli 81 lõiget 1 silmas pidades piisavalt arvesse asjaomase tegevuse rikkuvat laadi. Käsitledes trahvi üksnes hüvitisena tekitatud kahju eest, jäetaks lisaks hoiatavale mõjule, mis puudutab ainult tulevikus toimuvat tegevust, tähelepanuta sellise meetme repressiivne iseloom tegelikult toime pandud rikkumise suhtes.

Sellise ettevõtja puhul, kes on esindatud arvukatel turgudel ja kellel on iseäranis suur finantsiline suutlikkus, ei piisa trahvi hoiatava mõju tagamiseks sellest, kui arvestada asjaomasel turul tekkinud käivet. Mida suurem on ettevõtja ja mida rohkem on tal ülemaailmseid vahendeid, mis võimaldavad tal turul sõltumatult tegutseda, seda enam peab ta olema teadlik oma rolli olulisusest konkurentsi tõrgeteta toimimise osas turul. Järelikult tuleb rikkumise raskusastme uurimisel arvestada rikkumises süüdi mõistetud ettevõtja majanduslikku võimsust puudutavaid faktilisi asjaolusid ja eelkõige kogukäivet.

(vt punktid 129–131)

7. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1A esimese lõigu kohaselt võtab komisjon rikkumise raskusastme alusel trahvi arvutamisel arvesse rikkumise tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta. See kartellikokkuleppe mõõdetav mõju tuleb lugeda piisavalt tõendatuks, kui komisjon suudab esitada konkreetseid ja usaldusväärseid kaudseid tõendeid, mis viitavad mõistliku tõenäosusega sellele, et kartellikokkuleppel oli mõju turule.

Kartellikokkuleppe poolt turule avaldatava mõju hindamine eeldab tingimata oletuste tegemist. Selle raames peab komisjon eelkõige uurima, milline oleks olnud asjaomase toote hind ilma kartellikokkuleppeta. Hindade tegeliku kujunemise põhjuste uurimisel on ohtlik spekuleerida iga osa rolli üle. Arvesse tuleb võtta objektiivset asjaolu, et hinnakokkuleppega loobusid osalised nimelt oma vabadusest konkureerida hindadega. Sellise mõju hindamine, mis tuleneb muudest teguritest kui see kartellikokkuleppe poolte vabatahtlik loobumine, põhineb kahtlemata mõistlikul ja täpselt määramatul tõenäosusel.

Seega, võtmata punkti 1A esimese lõigu kriteeriumilt tema kasulikku mõju, ei saa komisjonile ette heita, et ta tugines konkurentsivastase eesmärgiga kartellikokkuleppe, nagu seda on hinnakokkulepe või kvoote puudutav kokkulepe, tegelikule mõjule turule, jättes selle mõju tegeliku suuruse määramata või selles osas arvulise hinnangu esitamata.

(vt punktid 157–161)

8. Konkurentsi valdkonnas rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel tuleb eelkõige arvesse võtta süüks pandud tegevuse õiguslikku ja majanduslikku konteksti. Hinnates rikkumise tegelikku mõju turule, peab komisjon viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid eksisteerinud ilma rikkumiseta.

Esiteks tähendab see, et hinnakartellide puhul tuleb tuvastada – mõistliku tõenäosuse astmega –, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel pooltel ka tegelikkuses saavutada kõrgemat hinnataset kui see, mis oleks olnud valdav kartellikokkuleppe puudumisel. Teiseks tuleneb sellest, et komisjon peab hinnangu andmisel võtma arvesse asjaomase turu kõiki objektiivseid tingimusi, arvestades kehtivat majanduslikku ja võimalusel ka õiguslikku konteksti. Vajaduse korral tuleb arvesse võtta „objektiivsete majanduslike tegurite” olemasolu, mis näitavad, et „vaba konkurentsi tingimustes” ei oleks hinnatase olnud identne sellega, mis ta tegelikult oli.

(vt punktid 181-182)

9. Asjaolu, et kartellikokkuleppe pooled ei järginud kokkulepet ega kohaldanud kokkulepitud hindasid täielikult, ei tähenda seda, et nii toimides kohaldasid nad hindasid, mida nad võinuks kohaldada kartellikokkuleppe puudumisel, ja seega ei kujuta see endast tegurit, mida võiks kergendava asjaoluna arvesse võtta. Ettevõtja, kes vaatamata konkurentidega sõlmitud kokkuleppele tegutseb turul rohkem või vähem iseseisvalt, võib üritada kartelli oma huvides ära kasutada.

(vt punkt 189)

10. Mitte ükski säte ei keela komisjonil tugineda tõendile, mis võib aidata tuvastada EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumist ja kindlaks määrata trahvi, nagu dokument, mis koostati komisjoni menetlusest erinevas menetluses.

Tuginedes siiski ühenduse õiguse üldpõhimõtetele, mille olemusliku osa moodustavad põhiõigused ja mida silmas pidades tuleb kõiki ühenduse õigusakte tõlgendada, on tunnustatud ettevõtja õigust mitte alluda komisjoni poolt määruse nr 17 artikli 11 raames avaldatud sunnile võtta omaks rikkumises osalemine. Selle õiguse kaitsmine eeldab küsimuse ulatuse vaidlustamise puhul seda, et tuleb kontrollida, kas küsimuse adressaadi vastus võrduks tegelikkuses rikkumise ülestunnistamisega selliselt, et see riivaks kaitseõigust.

Kui komisjon tugineb tõendite vaba hindamise raames ütlustele, mis on antud muus menetluses kui tema enda omas, ja kui need ütlused võivad sisaldada teavet, mille esitamisest komisjonile oleks asjaomasel ettevõtjal olnud õigus keelduda, kui komisjon esitas talle samasisulisi küsimusi, on komisjon kohustatud tagama asjaomasele ettevõtjale samad menetluslikud õigused, mis on antud ettevõtjale, kellele ta küsimusi esitab.

Nimetatud menetluslike tagatiste järgimine eeldab sellises olukorras seda, et komisjon on kohustatud omal algatusel uurima, kas esialgsel hinnangul esineb tõsiseid kahtlusi seoses asjaomaste poolte menetluslike õiguste järgimisega menetluses, kus nad selliseid ütlusi andsid. Kirjeldatud tõsiste kahtluste puudumisel tuleb asjaomaste poolte menetluslikud õigused lugeda piisavalt tagatuks, kui komisjon märgib vastuväiteteatises selgelt, lisades vajaduse korral kõnealused dokumendid teatisele juurde, et ta kavatseb nendele ütlustele tugineda. Sel moel võimaldab komisjon asjaomastel pooltel võtta seisukoht mitte üksnes nende ütluste sisu suhtes, vaid ka võimalike rikkumiste või eriliste asjaolude suhtes, mis esinesid kas ütluste andmisel või nende esitamisel komisjonile.

(vt punktid 261–265)

11. Kui konkurentsieeskirjade rikkumise panevad toime mitu ettevõtjat, tuleb trahvisummade kindlaksmääramise raames uurida iga ettevõtja osalemise suhtelist raskusastet, kusjuures eelkõige tuleb välja selgitada, milline oli ettevõtjate vastav roll nende rikkumises osalemise ajal.

Sellest tuleneb eelkõige, et ühe või mitme ettevõtja tegutsemist kartelli „juhina” (chef de file) tuleb trahvisumma arvutamisel arvestada, kuna selliselt tegutsenud ettevõtjad peavad teiste ettevõtjatega võrreldes kandma selles osas erilist vastutust.

(vt punktid 296 ja 297)

12. Komisjonil on konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvi summa määramisel kaalutlusõigus. Asjaolu, et komisjon on raskendavate asjaolude puhul minevikus kohaldanud trahvide suurendamisel teatud määra, ei võta temalt õigust neid määrasid määruses nr 17 ja suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätestatud piirides tõsta, kui see on vajalik, et tagada ühenduse konkurentsipoliitika rakendamist.

(vt punkt 312)

13. Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaldamisel igas asjas, st siis, kui ta määrab asutamislepingu konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahve, on komisjon kohustatud järgima õiguse üldpõhimõtteid, mille hulgas esineb ka võrdse kohtlemise põhimõte, nagu teda ühenduse kohtud on tõlgendanud. Ometi võib ettevõtja talle määratud trahvi summat nimetatud põhimõtte rikkumisele tuginedes vaidlustada vaid juhul, kui ta tõendab, et tema poolt viidatud otsustega seonduvate juhtumite asjaolusid puudutavad andmed, nagu asjaomased turud, tooted, riigid, ettevõtjad ning ajavahemikud on võrreldavad käesoleva juhtumi vastavate andmetega.

(vt punktid 315 ja 316)

14. Komisjon peab trahvisumma määramiseks konkurentsieeskirjade rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtma mitte üksnes konkreetse juhtumi asjaolusid, vaid ka rikkumise konteksti, ja tagama, et tema tegevusel oleks hoiatav laad. Tegelikult võimaldab ainult nende asjaolude arvesse võtmine tagada komisjoni tegevusele täieliku tõhususe, et säilitada kahjustamata konkurentsi ühisturul.

Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kolmandas taandes sisalduva sätte puhtalt tekstiline analüüs võib jätta mulje, et ainuüksi rikkujapoolne rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub, kujutab endast üldist ja reservatsioonideta kergendavat asjaolu. Nimetatud sätte selline tõlgendamine vähendaks tõhusa konkurentsi säilitamist võimaldavate sätete kasulikku mõju, kuna ta nõrgendaks nii võimalikku karistust EÜ artikli 81 rikkumise eest kui ka sellise karistuse hoiatavat mõju.

Erinevalt teistest kergendavatest asjaoludest ei ole see asjaolu omane rikkuja subjektiivsele eripärale ega ka konkreetse juhtumi asjaoludele, kuna see tuleneb peamiselt komisjoni välisest sekkumisest. Nii ei saa komisjoni sekkumise tagajärjel rikkumise lihtsalt lõpetamist samastada rikkuja enda iseseisva algatusega, vaid see on üksnes sellele sekkumisele vastav sobiv ja normaalne reaktsioon. Lisaks hindab see asjaolu üksnes seda, et rikkuja on tulnud tagasi seadusliku tegevuse juurde ning see ei tee veel komisjoni uurimise läbiviimist hõlpsamaks. Lõpuks ei saa selle asjaolu väidetavat kergendavat laadi õigustada üksnes rikkumise lõpetamise õhutamisega, ja seda eriti arvestades eelnevaid sedastusi. Sellega seoses tuleb märkida, et pärast komisjoni esimest sekkumist rikkumise jätkamise käsitlemine raskendava asjaoluna kujutab endast juba õigustatult rikkumise lõpetamise õhutamist, mis ei vähenda karistust ega selle karistuse hoiatavat mõju.

Järelikult, tunnustades kergendavana asjaolu, et rikkumine lõpetatakse kohe, kui komisjon sekkub, kahjustab see õigustamatult EÜ artikli 81 lõike 1 kasulikku mõju, vähendades nii karistust kui ka selle karistuse hoiatavat mõju. Seega ei saanud komisjon võtta endale kohustust käsitleda kergendava asjaoluna rikkumise lihtsat lõpetamist kohe, kui ta on sekkunud. Seetõttu tuleb suuniste punkti 3 kolmandas taandes esinevat sätet tõlgendada kitsalt, et see ei oleks vastuolus EÜ artikli 81 lõike 1 kasuliku mõjuga nii, et üksnes konkreetse juhtumi asjaolud, milles toimub rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub, võivad õigustada selle viimati nimetatud asjaolu arvestamist kergendava asjaoluna.

Eriti raske rikkumise puhul, mille esemeks on hindade kindlaksmääramine ja turgude jagamine ning mille panid asjaomased ettevõtjad toime tahtlikult, ei saa selle rikkumise lõpetamist käsitleda kergendava asjaoluna, kui selle lõpetamise tingis komisjoni sekkumine.

(vt punktid 334–338, 340 ja 341)

15. Kuigi on oluline, et ettevõtja võtaks kasutusele meetmeid takistamaks ühenduse konkurentsiõiguse edasiste rikkumiste toimepanemist tema töötajate poolt, ei muuda see asjaolu midagi tuvastatud rikkumise olemasolus. Seega ei ole komisjon kohustatud seda elementi kergendava asjaoluna arvesse võtma, eriti kui tegemist on EÜ artikli 81 lõike 1 ilmse rikkumisega.

(vt punkt 359)

16. Et mitte sattuda vastuollu võrdse kohtlemise põhimõttega, tuleb teatist trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide puhul kohaldada nii, et trahvide vähendamise osas peab komisjon kohtlema ühtviisi kõiki ettevõtjaid, kes edastavad komisjonile samas menetlusstaadiumis ja analoogses olukorras võrreldavaid andmeid neile etteheidetud asjaolude kohta. Ettevõtjate erinevaks kohtlemiseks ei anna alust see, kui üks nendest ettevõtjatest tunnistas asjaolusid esimesena, vastates komisjoni poolt samas menetlusstaadiumis esitatud küsimustele.

Samas kehtib see vaid juhul, kui ettevõtjate koostöö ei kuulu koostööteatise peatükkide B ja C kohaldamisalasse.

Erinevalt nendest peatükkidest ei näe peatükk D ette asjaomaste ettevõtjate erinevat kohtlemist tulenevalt sellest, millises järjekorras need komisjoniga koostööd tegid.

(vt punktid 400 ja 401 ning 403)

17. Vastuväiteteatises peab olema piisavalt selgelt sõnastatud ülevaade etteheidetest, kasvõi kokkuvõtlik, et huvitatud isikud saaksid teada, millist käitumist komisjon neile ette heidab. Üksnes selle tingimuse täitmisel vastab vastuväiteteatis temale ühenduse määrustega pandud ülesandele anda kogu vajalik teave ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, et need saaksid end tõhusalt kaitsta enne, kui komisjon võtab vastu lõpliku otsuse.

(vt punkt 416)

18. Komisjon täidab oma kohustust pidada kinni ettevõtjate õigusest olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises otseselt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele tuleb trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”. Nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele piisavalt asjaolusid enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise vastu.

Sellest tuleneb, et trahvisumma kindlaksmääramise osas tagatakse asjaomaste ettevõtjate kaitseõigus komisjoni ees võimalusega esitada märkusi rikkumise kestuse, raskusastme ja konkurentsivastase laadi ootuspärasuse osas. See järeldus kehtib seda enam, et komisjon tegi huvitatud isikutele suuniste avaldamisega üksikasjalikult teatavaks võimaliku trahvisumma arvutusmeetodi ja viisi, kuidas ta neid kriteeriume arvesse võtab. Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei viita otseselt koefitsiendile, kuna nendes on märgitud, et on vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele ja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju.

(vt punktid 434 ja 435)

19. Kuna väidete uurimise raames, mille ettevõtja esitas talle ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi määrava komisjoni otsuse seaduslikkuse suhtes, ilmnes õigusvastasus, tuleb Esimese Astme Kohtul selgeks teha, kas ta peab oma täielikku pädevust kasutades vaidlustatud otsust muutma.

(vt punkt 443)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda)

27. september 2006( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Sidrunhape – EÜ artikkel 81 – Trahv – Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 – Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta – Koostööteatis – Õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtted – Proportsionaalsuse põhimõte – Võrdne kohtlemine – Põhjendamiskohustus – Kaitseõigus

Kohtuasjas T‑59/02,

Archer Daniels Midland Co., asukoht Decatur, Illinois (Ühendriigid), esindajad: advokaat C. O. Lenz, solicitor L. Martin Alegi, solicitor M. Garcia ja solicitor E. Batchelor,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: P. Oliver,

kostja,

mille esemeks on esimese võimalusena nõue tühistada komisjoni 5. detsembri 2001. aasta otsuse 2002/742/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/E‑1/36.604 – Sidrunhape) (EÜT 2002, L 239, lk 18) artikkel 1 osas, milles leitakse, et hageja on rikkunud EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53, osaledes asjaomase turu mahtude piiramises ja tootja määramises, kes kohustus tõstma hindu iga asjaomase turu siseriiklikus segmendis, nõue tühistada nimetatud otsuse artikkel 3 hagejat puudutavas osas ja teise võimalusena nõue vähendada hagejale selle otsusega määratud trahvi,

EUROOPA ÜHENDUSTE

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),

koosseisus: koja esimees J. Azizi, kohtunikud M. Jaeger ja F. Dehousse,

kohtusekretär: ametnik J. Plingers,

arvestades kirjalikus menetluses ja 9. juuni 2004. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

1 Hageja, Archer Daniels Midland Co. (edaspidi „ADM”), on emaettevõtja ettevõtjate kontsernis, mis tegeleb teravilja ja õliseemnete töötlemise sektoris. Ta alustas tegutsemist sidrunhappe turul 1991. aastal.

2 Sidrunhape on maailmas enim kasutatud hapendamis- ja säilitusaine. Seda on mitut erinevat liiki, mida kasutatakse erinevatel juhtudel, eelkõige toiduainetes ja jookides, pesuvahendites ja majapidamises kasutatavates puhastusvahendites, farmaatsia- ja kosmeetikatoodetes ning erinevates tööstusprotsessides.

3 1995. aastal ulatus sidrunhappe kogumüük maailma tasandil ligikaudu 894,72 miljoni euroni ja Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP) ligikaudu 323,69 miljoni euroni. 1996. aastal jagunes ligikaudu 60% sidrunhappe maailmaturust käesoleva kohtuasja esemeks oleva otsuse viie adressaadi vahel, st lisaks ADM-ile veel Jungbunzlauer AG (edaspidi „JBL”), F. Hoffmann-La Roche AG (edaspidi „HLR”), Haarmann & Reimer Corp. (edaspidi „H&R”), mis kuulub kontserni Bayer AG (edaspidi „Bayer”), ja Cerestar Bioproducts BV (edaspidi „Cerestar”), keda ühiselt nimetatakse „asjaomased pooled”.

4 1995. aasta augustis teatas Ameerika justiitsministeerium komisjonile, et käimas on sidrunhappe turgu puudutav uurimine. Kõik asjaomased pooled, sealhulgas ADM tunnistasid, et nad osalesid kartellikokkuleppes 1996. aasta oktoobrist kuni 1998. aasta juunini. Pärast Ameerika Ühendriikide justiitsministeeriumiga kokkulepetele jõudmist määrasid Ühendriikide ametivõimud nendele ettevõtjatele trahvid. Lisaks sellele määrati trahvid ka mõnedele süüdimõistetud füüsilistele isikutele. Samuti toimetati uurimist Kanadas, kus trahve määrati ka mõnedele nendest ettevõtjatest, nende hulgas ADM.

5 6. augustil 1997 saatis komisjon nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artikli 11 alusel informatsiooninõuded neljale peamisele sidrunhappe tootjale ühenduses. Peale selle saatis komisjon 1998. aasta jaanuaris informatsiooninõuded sidrunhappe peamistele ostjatele ühenduses ning saatis juunis ja juulis 1998 peamistele sidrunhappe tootjatele ühenduses uuesti informatsiooninõuded.

6 Pärast esimest informatsiooninõuet, mis saadeti Cerestarile juulis 1998, pöördus nimetatud ettevõtja komisjoni poole ja avaldas 29. oktoobril 1998 toimunud koosolekul soovi teha komisjoniga koostööd komisjoni 18. juuli 1996. aasta teatise trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide puhul (EÜT C 207, lk 4, edaspidi „koostööteatis”) alusel. Samal koosolekul kirjeldas Cerestar suuliselt kartellikokkuleppest tulenenud tegevusi, milles ta oli osalenud. 25. märtsil 1999 saatis ta komisjonile kirjaliku avalduse, milles kinnitas nimetatud koosolekul antud ütlusi.

7 28. juuli 1998. aasta kirjaga saatis komisjon uue informatsiooninõude JBL‑ile, kes vastas sellele 28. septembril 1998.

8 11. detsembril 1998 toimunud koosolekul avaldas ADM soovi teha komisjoniga koostööd ja kirjeldas konkurentsivastaseid tegevusi, milles ta oli osalenud. 15. jaanuari 1999. aasta kirjaga kinnitas ADM oma suulisi avaldusi.

9 3. märtsil 1999 saatis komisjon täiendavad informatsiooninõuded HLR‑ile, JBL‑ile ja Cerestarile.

10 Vastavalt 28. aprillil, 21. mail ja 28. juulil 1999 esitas Bayer koostööteatise alusel avaldused H&R, JBL ja HLR nimel.

11 29. märtsil 2000 adresseeris komisjon talle esitatud andmete põhjal ADM‑ile ja teistele asjaomastele pooltele EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu (edaspidi „EMP leping”) artikli 53 lõike 1 rikkumise eest vastuväiteteatise. ADM ja teised asjaomased pooled esitasid komisjoni poolt välja toodud vastuväidetele vastuseks kirjalikud seisukohad. Ükski asjaomastest pooltest ärakuulamist ei taotlenud ega vastuväiteteatises esitatud faktide sisulist õigsust olulisel määral ei vaidlustanud.

12 27. juulil 2001 esitas komisjon ADM‑ile ja teistele asjaomastele pooltele täiendavad informatsiooninõuded.

13 5. detsembril 2001 võttis komisjon vastu lõpliku otsuse C(2001)3923 EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/E‑1/36.604 – Sidrunhape) (edaspidi „otsus”). Otsus tehti ADM‑ile teatavaks 17. detsembri 2001. aasta kirjaga.

14 Otsus sisaldab eelkõige järgmisi sätteid:

„Artikkel 1

[ADM], [Cerestar], [H & R], [HLR] ja [JBL] on rikkunud asutamislepingu artikli 81 lõiget 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõiget 1, osaledes kokkuleppes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mis leidis aset sidrunhappe sektoris.

Rikkumine kestis:

– [ADM], [H & R], [HLR] ja [JBL] puhul: 1991. aasta märtsist 1995. aasta maini;

– [Cerestari] puhul: 1992. aasta maist 1995. aasta maini.

[…]

Artikkel 3

Artiklis 1 nimetatud ettevõtjatele on määratud mainitud artiklis tuvastatud rikkumise eest järgmised trahvid:

a) [ADM]: trahv summas 39,69 miljonit eurot,

b) [Cerestar]: trahv summas 170 000 eurot,

c) [HLR]: trahv summas 63,5 miljonit eurot,

d) [H & R]: trahv summas 14,22 miljonit eurot,

e) [JBL]: trahv summas 17,64 miljonit eurot.”

15 Otsuse põhjendustes 80–84 märkis komisjon, et kartellikokkulepe hõlmas igale liikmele konkreetsete müügikvootide määramist ja nende kvootide järgimist, sihthindade ja/või maksimaalsete hindade kindlaksmääramist, hinnaalanduste kaotamist ja erilise teabe edastamist klientide kohta.

16 Otsuses kasutas komisjon trahvisumma arvutamiseks metodoloogiat, mis on esitatud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) ning koostööteatises.

17 Esiteks määras komisjon rikkumise raskusastme ja kestuse põhjal kindlaks trahvi põhisumma.

18 Seda arvesse võttes leidis komisjon rikkumise raskusastme osas esiteks, et asjaomased pooled olid toime pannud väga raske rikkumise, arvestades selle laadi, tegelikku mõju sidrunhappe turule EMP-s ja asjakohase geograafilise turu suurust (otsuse põhjendus 230).

19 Seejärel leidis komisjon, et arvestada tuleb rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada konkurentsile kahju ja et määrata tuleb sellise suurusega trahv, millel oleks piisav hoiatav mõju. Sellest lähtuvalt, tuginedes asjaomaste poolte ülemaailmsele käibele, mis tekkis sidrunhappe müügist rikkumise perioodi viimasel ehk 1995. aastal, jaotas komisjon nad kolme kategooriasse, st esimene kategooria H & R ülemaailmse turuosaga 22%, teine kategooria ADM ja JBL turuosadega [konfidentsiaalne]( ) ning HLR turuosaga 9% ja kolmas kategooria Cerestar ülemaailmse turuosaga 2,5%. Selle põhjal määras komisjon trahvi lähtesummadeks vastavalt esimesse kategooriasse kuuluvale ettevõtjale 35 miljonit eurot, teise kategooriasse kuuluvatele ettevõtjatele 21 miljonit eurot ja kolmandasse kategooriasse kuuluvale ettevõtjale 3,5 miljonit eurot (otsuse põhjendus 239).

20 Peale selle kohandas komisjon lähtesummat, et tagada trahvi piisavalt hoiatavat mõju. Seetõttu, võttes arvesse asjaomaste poolte suurust ja koguvahendeid, mida väljendab nende ülemaailmse käibe kogusumma, kohaldas komisjon ADM‑ile ja HLR‑ile määratud lähtesumma suhtes koefitsienti 2 ning H & R‑ile määratud lähtesumma suhtes koefitsienti 2,5 (otsuse põhjendused 50 ja 246).

21 Iga ettevõtja poolt toime pandud rikkumise kestuse osas suurendati kindlaksmääratud lähtesummat 10% iga aasta kohta, st ADM, H & R, HLR ja JBL lähtesummat suurendati 40% ning Cerestari lähtesummat 30% (otsuse põhjendused 249 ja 250).

22 Seega määras komisjon ADM suhtes trahvide põhisummaks 58,8 miljonit eurot. Cerestari, HLR, H & R ja JBL osas määrati põhisummaks vastavalt 4,55 miljonit, 58,8 miljonit, 122,5 miljonit ja 29,4 miljonit eurot (otsuse põhjendus 254).

23 Teiseks suurendati ADM‑ile ja HLR‑ile määratud trahvide põhisummasid raskendavate asjaolude põhjal 35% seetõttu, et need ettevõtjad omasid kartellikokkuleppes eestvedaja rolli (otsuse põhjendus 273).

24 Kolmandaks uuris komisjon mõnede ettevõtjate argumente kergendavate asjaolude kohta ning lükkas need tagasi (otsuse põhjendused 274–291).

25 Neljandaks kohandas määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel komisjon Cerestarile ja H & R-ile arvutatud summasid nii, et need ei ületaks asjaomaste poolte kogukäibest 10% (otsuse põhjendus 293).

26 Viiendaks nõustus komisjon koostööteatise punkti B alusel selle trahvisumma, mis Cerestarile oleks määratud koostöö puudumise tõttu, „väga suure vähendamisega” (st 90%). Komisjon nõustus koostööteatise punkti D alusel kohaldama „märkimisväärset vähendamist” (st 50%) ADM trahvisumma, (40%) JBL‑i trahvisumma, (30%) H & R trahvisumma ning (20%) HLR trahvisumma suhtes (põhjendus 326).

Menetlus ja poolte nõuded

27 ADM esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 28. veebruaril 2002 saabunud hagiavaldusega käesoleva hagi.

28 ADM esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 28. veebruaril 2002 jõudnud eraldi dokumendina taotluse, et avaldustes ja mõnedes lisades sisalduvat teatud teavet käsitletaks konfidentsiaalsena.

29 Esimese Astme Kohus (kolmas koda) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada suulise menetluse ning esitas Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele kirjalikud küsimused, millele nad vastasid ettenähtud tähtaja jooksul.

30 Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 9. juuni 2004. aasta kohtuistungil.

31 ADM palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada otsuse artikkel 1 osas, milles leitakse et ADM on rikkunud EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53, osaledes asjaomase turu mahtude piiramises ja tootja määramises, kes kohustus tõstma hindu igal asjaomase turu siseriiklikul turul;

– tühistada otsuse artikkel 3 ADM puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada tema trahvi summat;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

32 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja ADM‑ilt.

Õiguslik käsitlus

I – Suuniste kohaldatavus

A – Poolte argumendid

33 Esiteks väidab ADM, et suunistega kehtestatud trahvide arvutamise meetod erineb radikaalselt komisjoni senisest praktikast, mis – nagu ta seda otsuses ka tunnistab (põhjenduse 253) – seisnes trahvisumma kindlaksmääramises alusmäära baasil, mis väljendab teatud protsenti müügist asjaomasel ühenduse turul. Seevastu kehtestati suunistega kindel trahvimäär, näiteks 20 miljonit eurot väga raske rikkumise puhul, sõltumata asjaomase toote müügimahust.

34 ADM väidab, et käesolevas kohtuasjas kõne all oleval perioodil (1991–1995) määras komisjon nimetatud väljakujunenud praktika kohaselt trahvid, mille summa oli üldiselt 2,5–9% käibest, mis tekkis asjaomase toote müügist ühenduse turul. Suunistega kehtestatud uue poliitika kohaldamine tõi aga kaasa trahvid, mille summa oli 10 kuni 34 korda suurem kui trahvidel, mis määrati varasema praktika alusel.

35 ADM möönab, et komisjonil on trahvide tõstmiseks kaalutlusõigus, kui konkurentsiõiguse alane poliitika nõuab, et määrataks hoiatavama mõjuga trahve. Sellele vaatamata ületas komisjon ilmselgelt seda kaalutlusruumi, kui määras trahvi, mille summa osutus 10 kuni 34 korda suuremaks kui see, mille ta oli määranud varasema praktika põhjal. Vastupidi komisjoni väidetule kinnitab seda järeldust Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑16/99: Lögstör Rör vs. komisjon (EKL 2002, lk II‑1633, punkt 237). Esiteks väidab ta, et selles kohtuotsuses sidus Esimese Astme Kohus komisjoni võimaluse tõsta trahvide taset määruses nr 17 viidatud piirides tingimusega, et see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks. Komisjon aga ei esitanud ei otsuses ega ka oma avaldustes põhjendusi või tõendeid selle kohta, et nimetatud poliitika elluviimine tingis varasemast praktikast tulenevatest trahvidest 10 kuni 34 korda suuremate trahvide määramise. Teiseks märgib ADM, et nii viidatud kohtuotsuse aluseks olevas asjas kui ka kõikides teistes kohtuasjades, mis puudutavad kaugküttetorude kartelli, välja arvatud see, mis puudutab äriühingut ABB (Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑31/99: ABB Asea Brown Boveri vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1881), määras komisjon trahvid võrreldaval tasemel sellega, mis oli valdav komisjoni varasema praktika kohaldamise ajal. Järelikult määrati nimetatud kartelli ettevõtjatele trahvid, mille summa oli 3–14% teostatud müügist ja isegi ABB‑le määrati kõigest trahv, mille summa vastas 44% tema käibest.

36 ADM on seisukohal, et ettevõtjad peavad saama tegutseda ootuspärastes tingimustes. Vastavalt suunistele (esimene lõik) peab komisjon trahvisummade määramisel järgima ühtset ja mittediskrimineerivat poliitikat. ADM leiab, et õiguskindluse puudumine trahvide kindlaksmääramisel on vastuolus trahvi hoiatava mõju tõhusa rakendamise ideega. Et trahvi individuaalne hoiatav mõju oleks tõhus, peavad ettevõtjad kohaldatavaid karistusi tingimata ette teadma. Ta väidab, et täielik andestamine või tõhus leebuspoliitika nõuavad, et koostööst keeldumise puhul kohaldatavad karistused oleksid üheselt eelnevalt kindlaks määratud. Sarnaselt ei ole mõistlik säilitada konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide taseme osas pidevat ebaselgust eelkõige seetõttu, et selliste rikkumiste uurimine kestab märkimisväärselt kaua. Järelikult nõuab õiguskindluse põhimõte, et komisjoni poolt määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel trahvide arvutamisel võetud lähenemisviisi oleks võimalik piisava kindlusastmega ette näha.

37 ADM lisab, et Ameerika Ühendriikide Sentencing Commission’i suuniste juhendist (punkt 1B1.11(b)(1), edaspidi „Ameerika suunised”) ja föderaalse apellatsioonikohtu kohtupraktikast (kohtuotsus United States vs. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)) tuleneb, et Ameerika Ühendriikide konstitutsiooni ex post facto reegel keelab trahve puudutavaid uusi suuniseid tagasiulatuvalt kohaldada, kui määratakse raskem karistus kui see, mis oli rikkumise hetkel ette nähtud.

38 Seega leiab ADM, et suunistes ette nähtud uue poliitika tagasiulatuv kohaldamine rikkumise suhtes, mis – nagu käesolevas asjaski – leidis aset enne suuniste avaldamist ja mille tagajärjel määrati ADM‑ile trahv, mis on kõrgema tasemega kui see, mida kasutati trahvide määramisel varasema praktika alusel, ilma et see oleks vajalik konkurentsiõigust puudutava poliitika järgimise tagamiseks, rikub õiguskindluse põhimõtet ja on õigusvastane.

39 Teiseks väidab ADM, et suuniste kohaldamine rikub võrdse kohtlemise põhimõtet, sest see toob kaasa konkurentsiõigust rikkunud ettevõtjate eristamise mitte üksnes rikkumise kuupäeva alusel, vaid lähtuvalt komisjoni otsuse vastuvõtmise kuupäevast, mille ta määrab kindlaks oma suva järgi. Näitena toob ADM välja, et komisjoni 14. mai 1997. aasta otsuses 97/624/EÜ EÜ asutamislepingu artikli [82] kohaldamise menetluse kohta (IV/34.621, 35.059/F‑3 – Irish Sugar plc) (EÜT L 258, lk 1) ja komisjoni 29. märtsi 1994. aasta otsuses 94/210/EÜ EÜ asutamislepingu artiklite [81] ja [82] kohaldamise menetluse kohta (IV/33.941 – HOV‑SVZ/MCN) (EÜT L 104, lk 34) nimetatud ettevõtjatele määrati trahvid summas, mis moodustas asjaomasel turul toimunud müügi summast üksnes vastavalt 6,8 ja 5%, olgugi et need rikkumised olid samaaegsed sidrunhappe kartelliga.

40 Komisjon palub hageja väited tagasi lükata.

B – Esimese Astme Kohtu hinnang

41 Esimese Astme Kohus meenutab esiteks, et 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7 põhiõigusena kinnitatud karistusseaduste tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb konkurentsinormide rikkumise eest trahvide määramisel järgida ja mis nõuab, et kohaldatud karistused ei või olla raskemad teo toimepanemise ajal ettenähtutest (Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri vs. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 202; Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T-23/99: LR AF 1998 vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1705, punktid 218–221, ja 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑224/00: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑2597, punkt 39).

42 Seejärel leiab Esimese Astme Kohus, et selliste suuniste vastuvõtmine, millega muudetakse komisjoni üldist konkurentsipoliitikat trahvide valdkonnas, võib põhimõtteliselt kuuluda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse.

43 Esiteks võivad need suunised tekitada õiguslikke tagajärgi. Nimetatud õiguslikud tagajärjed ei teki suuniste enda normatiivsusest, vaid nende vastuvõtmisest ja avaldamisest komisjoni poolt. Suuniste vastuvõtmine ja avaldamine piirab komisjoni kaalutlusõigust ning komisjon ei saa nimetatud normidest kõrvale kalduda ilma, et teda olenevalt olukorrast karistataks selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine, õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindlus (vt selle kohta eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 209–212).

44 Teiseks kuuluvad suunised kui konkurentsipoliitika vahend – nii nagu rikkumist ette nägeva normi uus kohtulik tõlgenduski – tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte kohaldamisalasse, nagu tuleneb Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 7 lõiget 1 puudutavast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast (vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 22. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas S.W. ja C.R. vs. Ühendkuningriik, A‑seeria, nr 335‑B ja 335‑C, § 34‑36 ja 32–34: 15. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas Cantoni vs. Prantsusmaa, Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 1996‑V, § 29–32, ja 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas Coëme jt vs. Belgia, Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 2000‑VII, § 145), mille kohaselt on rikkumist ette nägeva normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine viimatimainitud sättega vastuolus. Mainitud kohtupraktika kohaselt on sellise juhtumiga tegu siis, kui kohtuliku tõlgenduse tulemus ei ole rikkumise toimepanemise hetkel mõistlikult ootuspärane, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust. Samas tuleb täpsustada, et samast praktikast tuleneb ka, et ootuspärasuse mõiste ulatus sõltub suurel määral asjaomase teksti sisust, hõlmatavast ainevaldkonnast ning normi adressaatide arvust ja nende isikutest. Seega ei ole seaduse ootuspärasusega vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et asjaolude juures piisava mõistlikkusega hinnata kindla teo tagajärgi. Vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Cantoni vs. Prantsusmaa (§ 35) on see nii eelkõige kutseala esindajatega, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust üles näitama. Neilt võib ka oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 215–223).

45 Eelnevat arvesse võttes tuleb kindlaks teha, kas suunistega sisse viidud muudatus oli asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane.

46 Sellega seoses tuleb sedastada, et suuniste peamine uuendus seisneb selles, et arvutamise lähtekohaks võetakse nimetatud suunistes sätestatud vahemiku põhjal arvutatav põhisumma, kusjuures see vahemik väljendab erinevaid rikkumise raskusastmeid, kuid ei oma sellisena mingit seost asjaomase käibega. See meetod tugineb seega sisuliselt trahvide tariifide määramisele, olgu see siis kui tahes suhteline ja paindlik (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 225).

47 Järgmiseks tuleb meenutada, et asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks, vaid vastupidi – ühenduse konkurentsinormide tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele (vt selle kohta eespool punktis 41 viidatud Euroopa Kohtu otsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 227, 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80‑103/80: Musique diffusion française jt vs. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 109, ja 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑196/99 P: Aristrain vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑11005, punkt 81; Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑12/89: Solvay vs. komisjon, EKL 1992, lk II-907, punkt 309, ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑304/94: Europa Carton vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑869, punkt 89; eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 56).

48 Sellest tuleneb, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid või et kasutatakse sama trahvide arvutamise meetodit (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 228).

49 Järelikult peavad nimetatud ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon võib igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid võrreldes minevikus kohaldatuga. See on nii mitte üksnes siis, kui komisjon tõstab trahvisummade taset üksikutes otsustes trahve määrates, vaid ka siis, kui trahvisummasid tõstetakse arutatavale asjale üldise ulatusega käitumisreegleid nagu suunised kohaldades (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 229 ja 230).

50 Seega ADM eksis, kui väitis sisuliselt, et kartelli raames trahvide taseme tõstmine komisjoni poolt on konkurentsipoliitika elluviimise tagamise eesmärgiga ilmselgelt ebaproportsionaalne.

51 Ka ADM poolt esile toodud asjaolu – eeldusel, et see on leidnud tõendamist –, et uue poliitika kohaldamine tõi kaasa trahvid, mille summad oli 10–34 korda suuremad trahvisummadest, mis olid määratud varasema praktika põhjal, ei tähenda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte rikkumist. Võttes eelkõige arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 44 viidatud kohtupraktikat, siis pidi ADM‑ile olema mõistlikult ettenähtav, et komisjon võib konkurentsipoliitika elluviimise raames trahvide üldist taset igal ajal muuta. Seega pidi ADM asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal olema võimeline sellist tõusu – eeldusel, et see on leidnud tõendamist – mõistlikult ette nägema.

52 Lõpuks, mis puudutab ADM seisukohta, et trahvide hoitava mõju tagamiseks on hädavajalik, et ettevõtjad teaksid ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste eest kohaldatavate trahvide taset ette, siis piisab, kui rõhutada, et trahvide hoiatav laad ei eelda mingil juhul seda, et ettevõtjad teaksid antud konkurentsivastase tegevuse eest kohaldatava trahvi täpset taset ette.

53 Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise osas, millele ADM tugineb, tuleb rõhutada, et kohus on juba leidnud, et asjaolu, et suunistes sätestatud meetodit kohaldati ADM trahvisumma arvutamiseks, ei tähenda nende ettevõtjate diskrimineerivat kohtlemist, kes panid samas ajavahemikus toime ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisi, kuid kes tulenevalt rikkumise avastamise kuupäevast või neid puudutavast haldusmenetlusest endast mõisteti süüdi enne suuniste vastuvõtmist ja avaldamist (vt selle kohta eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punktid 69–73; Esimese Astme Kohtu 12. juuli 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T 202/98, T‑204/98 ja T‑207/98: Tate & Lyle jt vs. komisjon, EKL 2001, lk II‑2035, punktid 118 ja 119).

54 Järelikult tuleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisest tulenev väide tagasi lükata.

II – Muudes riikides juba määratud trahvide mõju

A – Poolte argumendid

55 ADM on seisukohal, et keeldudes otsusega kindlaksmääratud trahvisummast maha arvutama Ameerika Ühendriikides ja Kanadas ADM‑ile juba määratud trahvide summat, rikkus komisjon põhimõtet, mis keelab ühe ja sama rikkumise eest mitu korda karistada. Nii nagu tuleneb Euroopa Kohtu 14. detsembri 1972. aasta otsusest kohtuasjas 7/72: Boehringer vs. komisjon (EKL 1972, lk 1281), on komisjon kohustatud arvesse võtma kolmandate riikide ametivõimude poolt määratud karistust, kui hagejaks oleva ettevõtja vastu esiteks komisjoni poolt ja teiseks nimetatud ametivõimude poolt esitatud faktid on identsed. Just selline on olukord ka antud juhul, sest vastupidi eespool viidatud kohtuotsuse Boehringer vs. komisjon aluseks olevale asjale oli Ühendriikide ja Kanada ametivõimude poolt karistatud kartellikokkulepe hageja arvates oma eesmärgi, asukoha ja kestuse poolest sama kui see, mille eest määras karistuse komisjon, kes võttis muu hulgas aluseks Ühendriikide ametivõimude kogutud tõendid.

56 Selles osas vaidlustab ADM otsuses sisalduva hinnangu, mille kohaselt võeti Ühendriikides ja Kanadas määratud trahvidega arvesse üksnes neid kartellikokkuleppe konkurentsivastaseid mõjusid, mis kuulusid nende kohtuvõimude jurisdiktsiooni alla (otsuse põhjendus 333). Ühendriikides 15. oktoobril 1996 tehtud kohtuotsusest tuleneb seevastu, et tuvastatud kartellikokkulepe oli ülemaailmne ning takistas kaubandust „Ühendriikides ja mujal”. Muu hulgas oli määratud trahvisumma iseäranis suur rikkumise geograafilise ulatuse tõttu. Ka Kanadas läbi viidud menetluses võeti eriliselt arvesse asjaolu, et tegemist oli ülemaailmse kartellikokkuleppega.

57 Igal juhul, isegi eeldusel, et komisjoni väide on õige, ei oma mitmekordse karistamise keelu põhimõtte osas tähtsust asjaolu, et teised ametivõimud võtsid arvesse vaid rikkumise kohalikke mõjusid. Vastavalt eespool punktis 55 viidatud kohtuotsusele Boehringer vs. komisjon on selles osas otsustav üksnes süüks arvatud tegevuste identsus. Seda lähenemist kinnitab komisjoni enda praktika, millest tuleneb, et komisjon lahutas ühes 1983. aasta otsuses kartellikokkuleppes osalenud ettevõtjatele määratud trahvisummast maha trahvisumma, mille olid juba määranud Saksa ametivõimud, kuigi komisjon otsustas vaid selle kartelli nende aspektide üle, mis jäid Saksamaast väljapoole (vt komisjoni 17. oktoobri 1983. aasta otsus 83/546/EMÜ Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu artikli [81] kohaldamise menetluse kohta (IV/30.064 – Malmist ja terasest valatud silindrid) (EÜT L 317, lk 1).

58 ADM on seisukohal, et komisjon ei arvestanud trahvisumma kindlaksmääramisel asjaoluga, et temalt oli juba kolmandates riikides trahvid ja kahjuhüvitised välja mõistetud summas, mis on piisav, et heidutada teda mistahes uue konkurentsiõiguse rikkumise toimepanemisest. Seega oli ADM juba piisavalt karistatud.

59 Lisaks sellele leiab ADM, et komisjon eksis, kui järeldas, et Ühendriikides ja Kanadas läbi viidud menetluste raames ADM poolt makstud kahjuhüvitised olid üksnes kompenseeriva iseloomuga. ADM tõstab esile, et lepingu alusel makstud kahjuhüvitised võtsid arvesse asjaomaste ostjate poolt esitatud kolmekordsed kahjuhüvitusnõuded („triple damages”). Seetõttu olid nimetud kahjuhüvitised midagi enamat kui lihtsalt kompenseeriv summa ja nad sisaldasid karistuslikku elementi. Järelikult vastavalt põhimõttele, mille kohaselt ei tohi sama rikkumise eest kahte karistust määrata, oleks komisjon pidanud arvesse võtma nende summade karistuslikku iseloomu.

60 Komisjon palub hageja väide tagasi lükata.

B – Esimese Astme Kohtu hinnang

61 Tuleb meenutada, et ne bis in idem põhimõte keelab ühte ja sama isikut karistada rohkem kui üks kord ühe ja sama õigusvastase teo eest, et kaitsta sama õigushüve. Selle põhimõtte kohaldamisel on kolm kumulatiivset tingimust: asjaolude samasus, õigusrikkuja samasus ja kaitstava õigushüve samasus (vt selle kohta Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 338).

62 Ühenduse kohtupraktika on seega tunnustanud, et ühe ettevõtja suhtes ühe ja sama õigusvastase teoga seonduvalt kahe paralleelse menetluse läbiviimine ja seega kahe karistuse määramine – ühe määrab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus ja teise ühendus – on õiguspärane, kui nimetatud menetlustel on erinev eesmärk ja rikutud normid ei ole samad (Euroopa Kohtu 13. veebruari 1969. aasta otsus kohtuasjas 14/68: Wilhelm jt, EKL 1969, lk 1, punkt 11; Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑141/89: Tréfileurope vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑791, punkt 191, ja 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑149/89: Sotralentz vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1127, punkt 29).

63 Sellest tuleneb, et ne bis in idem põhimõtet ei saa ammugi kohaldada sellises olukorras nagu antud juhul, mil ühelt poolt komisjoni ja teiselt poolt Ühendriikide ja Kanada ametivõimude toimetatud menetlustel ja määratud karistustel ei ole ilmselgelt samad eesmärgid. Kui esimesel juhul on eesmärk säilitada moonutamata konkurentsi Euroopa Liidu või EMP territooriumil, siis teisel juhul kaitstakse Ühendriikide või Kanada turgu (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01, T‑246/01, T‑251/01 ja T‑252/01: Tokai Carbon jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑1181, punkt 134 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei ole ne bis in idem põhimõtte kohaldamiseks vajalik kaitstava õigushüve identsuse tingimus täidetud.

64 Järelikult tugineb ADM antud asjas ne bis in idem põhimõttele ekslikult.

65 Seda järeldust ei kõiguta eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Boehringer vs. komisjon, millele tugineb ADM. Selles kohtuasjas ei leidnud Euroopa Kohus, et komisjon on kohustatud arvesse võtma kolmanda riigi ametivõimude poolt määratud karistust, kui ettevõtja vastu komisjoni poolt ja nimetatud ametivõimude poolt esitatud faktid on identsed, vaid märkis üksnes, et see küsimus tuleb lahendada, kui see ilmneb (eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Boehringer vs. komisjon, punkt 3).

66 Igal juhul, olgugi et õigluspõhimõte võib teatud erijuhtudel sundida komisjoni võtma arvesse kolmandate riikide ametivõimude määratud karistusi, kui nendega karistatakse ka ühenduse territooriumil toime pandud tegu, tuleb tõdeda, et ADM ei ole tõendanud, et antud juhul on olukord just selline ja et Ühendriikide ning Kanada ametivõimud karistasid kartellikokkuleppe eest, mis hõlmas ühenduse või EMP territooriumeid.

67 Ühendriikide ametivõimudega sõlmitud kokkuleppe raames tehtud pelk viide asjaolule, et kartellikokkulepe kehtis „Ühendriikides ja mujal”, ei tõenda, et Ühendriikide ametivõimud oleksid trahvisumma arvutamisel võtnud arvesse muid kartellikokkuleppe rakendusi või mõjusid kui neid, mis puudutasid Ühendriikide territooriumi, ja iseäranis neid, mis esinesid EMP‑s (vt selle kohta eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon, punkt 143).

68 Samuti tuleb rikkumise geograafilise ulatuse tõttu suurendatud trahvisumma osas märkida, et sellest lihtsast väitest ei piisa tõendamaks, et arvesse võeti kartellikokkuleppe mõju EMP turul.

69 Kanada ametivõimudega sõlmitud kokkuleppe osas ei ole ADM esitanud ainsatki tõendit selle kohta, et nimetatud ametivõimud pidasid trahvisumma kindlaksmääramisel silmas muid kartellikokkuleppe rakendusi või mõjusid kui neid, mis puudutasid seda maad, ja iseäranis neid, mis tuvastati EMP‑s. Kanada ametivõimude viide kartellikokkuleppe ülemaailmsele ulatusele, millele tugineb ADM, oli tehtud üksnes selleks, et määratleda kartellikokkuleppe tähtsust kogu Kanada turul.

70 Juba määratud trahvide ja kahjuhüvitiste, nende hulgas kolmekordsete kahjuhüvitiste, mis ei ole kompenseeriva iseloomuga, hoiatava mõju osas meenutab Esimese Astme Kohus, et komisjoni pädevus määrata trahve ettevõtjatele, kes tahtlikult või hooletusest on pannud toime EÜ artikli 81 lõike 1 või artikli 82 rikkumise, kujutab endast ühte komisjonile antud vahenditest, et täita talle ühenduse õigusega pandud järelevalveülesannet. See ülesanne hõlmab kohustust järgida üldist poliitikat asutamislepingus kehtestatud normide kohaldamiseks konkurentsi valdkonnas ning juhendada selles sunnas ka ettevõtjate tegevust (eespool punktis 47 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punkt 105).

71 Sellest tuleneb, et komisjonil on pädevus otsustada trahvisumma taset, et tugevdada nende hoiatavat mõju, kui teatavat tüüpi rikkumised on vaatamata asjaolule, et ühenduse konkurentsipoliitika on need algusest peale ebaseaduslikuks kuulutanud, suhteliselt sagedased kasumi tõttu, mida huvitatud ettevõtjad võivad nendest saada (eespool punktis 47 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punkt 108).

72 ADM ei saa kehtivalt väita, et tema suhtes ei ole mingit hoiatust vaja kohaldada, kuna kolmandate riikide kohtud on ta juba samade asjaolude eest süüdi mõistnud. Komisjoni poolt silmas peetud hoiatuseesmärk puudutas ettevõtjate tegevust ühenduses või EMP‑s. Järelikult ei määratleta ADM‑ile ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu määratud trahvi hoiatavat iseloomu ei pelgalt ADM erilise olukorra alusel ega selle alusel, kas ADM järgis väljaspool EMP‑d kolmandates riikides kehtestatud konkurentsieeskirju (vt selle kohta eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon, punktid 146 ja 147).

73 Seega tuleb väide, mis tugineb muudes riikides määratud trahvide arvestamata jätmisele, tagasi lükata.

III – Rikkumise raskusaste

A – Sissejuhatus

74 ADM märgib, et komisjon ei hinnanud trahvisumma arvutamisel rikkumise raskusastet õigesti. Selle kohta esitatud väited puudutavad esiteks asjaomase toote müügist tekkinud käibe arvestamata jätmist või ebapiisavat arvestamist, teiseks koefitsiendi kohaldamist lähtesumma suhtes ja kolmandaks kartellikokkuleppe tegelikku mõju turule.

75 Enne, kui otsustada antud kontekstis esitatud erinevate väidete põhjendatuse üle, tuleb anda lühiülevaade meetodist, mida komisjon antud asjas rikkumise raskusastme hindamisel ja arvesse võtmisel järgis, nagu see nähtub otsuse põhjendustest.

76 Otsusest nähtub, et komisjon leidis rikkumise raskusastme hindamiseks kõigepealt, et asjaomased pooled panid toime väga raske rikkumise, võttes arvesse selle laadi, tegelikku mõju sidrunhappe turule ja asjaomase geograafilise turu ulatust, st kogu EMP‑d (otsuse põhjendused 204–232).

77 Seejärel leidis komisjon, et asjaomaste poolte suhtes tuleb rakendada erinevalt kohtlemist, et „võtta arvesse rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada konkurentsile olulist kahju ja […] määrata trahvi tase nii, et see tagaks selle piisavalt hoiatava mõju”. Selle raames märkis komisjon, et ta võttis arvesse iga ettevõtja suurust ja seega tema õigusvastase tegevuse tegelikku mõju konkurentsile (otsuse põhjendused 233 ja 234).

78 Nende elementide hindamiseks pidas komisjon õigeks tugineda asjaomaste poolte käibele, mis tekkis sidrunhappe ülemaailmsest müügist rikkumise perioodi viimasel aastal ehk 1995. aastal. Sellest lähtuvalt leidis komisjon, et kuna sidrunhappe turg on ülemaailmne, siis „need arvandmed […] loovad kõige usaldusväärsema pildi osalevate ettevõtjate suutlikkusest põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele ühisturul ja/või EMP‑s” (otsuse põhjendus 236). Komisjon lisas, et tema arvates kinnitas seda meetodit asjaolu, et tegemist oli ülemaailmse kartellikokkuleppega, mille eesmärk oli eelkõige jagada turge maailma tasandil. Lisaks leidis komisjon, et kartellikokkuleppe iga osapoole kogukäive andis aimu tema panusest terve kartelli tõhusasse toimimisse või vastupidi selle ebastabiilsusesse, mis oleks tekkinud siis, kui nimetatud osapool ei oleks kartellikokkuleppes osalenud (otsuse põhjendus 236).

79 Selle põhjal otsustas komisjon jagada ettevõtjad kolme kategooriasse, paigutades esimesse kategooriasse H & R viitega asjaolule, et „22% ülemaailmse turuosaga oli ta turul kõige olulisem tootja”. Teise kategooriasse paigutas komisjon ADM, JBL ja HLR, märkides, et kaks esimest omasid „sarnaseid [konfidentsiaalne] turuosi” ja et viimane omas 9% turuosa. Kolmandasse kategooriasse paigutas komisjon Cerestari põhjendusega, et ta oli „kõige väiksem turuosaline”, kelle turuosa oli 1995. aastal 2,5%. Nii määras komisjon lähtesummaks H & R‑ile 35 miljonit eurot, ADM‑ile, JBL‑ile ning HLR‑ile 21 miljonit eurot ja Cerestarile 3,5 miljonit eurot (otsuse põhjendused 237–239).

80 Lõpuks, et tagada trahvile piisavalt hoiatavat mõju, kohandas komisjon seda lähtesummat, võttes aluseks asjaomaste poolte suuruse ja koguvahendid. Seega rakendas komisjon ADM‑ile määratud lähtesumma suhtes koefitsienti 2 (st 100% suurendamist), mis tõstis trahvisumma 42 miljoni euroni, ja HLR‑ile määratud lähtesumma suhtes koefitsienti 2,5 (st 150% suurendamist), mis tõstis trahvisumma 87,5 miljoni euroni (otsuse põhjendused 240–246).

B – Asjaomase toote müügist tekkinud käibe arvestamata jätmine

1. Poolte argumendid

81 ADM heidab komisjonile ette seda, et trahvi põhisumma arvutamisel ei arvestanud ta asjaomase toote müügist tekkinud käivet või arvestas seda ebapiisavalt.

82 Esiteks väidab ADM, et Esimese Astme Kohtu praktikast tulenevalt on asjaomase toote müügist tekkinud käive trahvide arvutamisel oluline element (Esimese Astme Kohtu 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑77/92: Parker Pen vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑549, punktid 92–95; 8. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑24/93–T‑26/93 ja T‑28/93: Compagnie maritime belge transports jt vs. komisjon, EKL 1996, lk II-1201, punkt 233; 21. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑229/94: Deutsche Bahn vs. komisjon, EKL 1997, lk II‑1689, punkt 127, ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑327/94: SCA Holding vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1373, punkt 176).

83 ADM on seisukohal, et EMP‑s asjaomase toote müügist tekkinud käive on sobiv alus, et hinnata konkurentsikahjustusi asjaomasel ühenduse kaubaturul ning kartellikokkuleppes osalejate suhtelist tähtsust kõnealuste toodete osas. Seda järeldust kinnitab Esimese Astme Kohtu praktika (eespool punktis 47 viidatud kohtuotsus Europa Carton vs. komisjon, punkt 126, ja Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑309/94: KNP BT vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1007, punkt 108, mida Euroopa Kohus on kinnitanud apellatsioonimenetluses 16. novembri 2000. aasta otsusega kohtuasjas C‑248/98: KNP BT vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9641).

84 Lisaks sellele märgib ADM, et eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 vs. komisjon kinnitab, et ettevõtja kogusuuruse ebaproportsionaalne arvestamine trahvi määramisel on õigusvastane.

85 Samamoodi toob ADM välja asjaolu, et oma varasemate aastate otsuste tegemise praktikas sarnastes juhtumites (komisjoni 13. juuli 1994. aasta otsus 94/601/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/C/33.833 – Papp) (EÜT L 243, lk 1); komisjoni 30. novembri 1994. aasta otsus 94/815/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/33.126 ja 33.322 – Tsement) (EÜT L 343, lk 1); komisjoni 23. aprilli 1986. aasta otsus 86/398/EMÜ EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/31.149 – Polüpropüleen) (EÜT L 230, lk 1); komisjoni 2. augusti 1989. aasta otsus 89/515/EMÜ EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/31.553 – Õmblustega terasvõrk) (EÜT L 260, lk 1) ja komisjoni 16. veebruari 1994. aasta otsus 94/215/ESTÜ ESTÜ asutamislepingu artikli 65 kohaldamise menetluse kohta, mis puudutab Euroopa prussitootjate kokkuleppeid ja kooskõlastatud tegevust (EÜT L 116, lk 1)) tugines komisjongi asjaomase toote müügimahule ühenduse turul, nagu ta seda ka otsuses muu hulgas on tunnistanud (otsuse põhjendus 253). ADM väidab, et tuginedes nendes otsustes sellele arvutamise kriteeriumile, määras komisjon trahvid, mille summa jäi 2,5 ja 9% vahele käibest, mis tekkis asjaomase toote müügist asjaomaste poolte poolt. ADM rõhutab, et kui komisjon oleks ka käesolevas asjas seda arvutamise kriteeriumit järginud, oleks ta määranud ADM-ile trahvi, mille summa oleks jäänud 1,15 ja 4,14 miljoni euro vahele. Seevastu, nagu väidab ADM, sellest arvutamise kriteeriumist mitte juhindudes määras komisjon käesolevas asjas trahvid, mille summa on 10 kuni 34 korda suurem kui trahvidel, mis oleks määratud sellel alusel.

86 ADM märgib, et komisjon eksib ka väites, et ta olevat arvestanud asjaomaste poolte käivet, paigutades nad kolme kategooriasse vastavalt nende osatähtsusele sidrunhappe maailmaturul (põhjendus 236). ADM arvates oleks komisjon pidanud arvestama ka sidrunhappe müügi piiratud väärtust EMP‑s aastal 1995.

87 Esiteks, nagu komisjon ka ise tunnistab, oleks ta pidanud rikkumise raskusastme ja seega trahvi taseme kindlaks määrama lähtuvalt mõjust EMP‑s. Selles osas ei ole põhjendatud komisjoni otsuse põhjenduses 236 esitatud argument, mille kohaselt oli vaja antud kontekstis kohaldada kogukäivet, kuna kartellikokkuleppe eesmärk oli „takistada konkurentsivõimalusi EMP turul”. Otsuses ei väideta, et pooled oleksid kokku leppinud peatada tarned EMP turule. ADM rõhutab, et kartellikokkuleppega määrati kindlaks ülemaailmsed kvoodid (otsuse põhjendused 97–101) ja et Euroopa jaoks eraldi kvoote ei olnud. EMP tarbijaid mõjutavas kartellikokkuleppes on nimetatud tarbijatele tekitatud kahju samasugune, vaatamata sellele, kas kartellikokkulepe ulatud EMP väljapoole või mitte. Selles osas ei tohiks rikkumise raskusastme hindamises ja määratud trahvi kindlaksmääramises olla mingeid erinevusi.

88 Teiseks on komisjoni otsuste tegemise praktika ebaühtlane. Juhtumites nagu „Õmbluseta terastorud” (komisjoni 8. detsembri 1999. aasta otsus 2003/382/EÜ EÜ artikli 81 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/E‑1/35.860-B – õmbluseta terastorud) (ELT 2003, L 140, lk 1)) ja „Naatriumglükonaat” (2. oktoobri 2001. aasta otsus, mis puudutab EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetlust, COMP/E‑1/36.756 – naatriumglükonaat) nõustus komisjon arvestama üksnes EMP‑s toimunud müügiga.

89 Kolmandaks on käesolevas asjas selgelt ilmnenud kogukäibe arvestamise ebanormaalsed mõjud, sest ADM müüki Kanadas ja Ühendriikides, mis moodustab ligikaudu 50% tema sidrunhappe müügist maailmaturul, nende maade ametivõimude poolt ADM‑ile karistuse määramisel juba arvestati. Arvestades kogukäivet, määras komisjon trahvi, mis on ebaproportsionaalse ADM müügiga, mille eest teda oli juba karistatud.

90 Neljandaks leiab ADM, et isegi eeldusel, et sidrunhappe müügist tekkinud kogukäive võib olla trahvi kindlaksmääramisel oluline tegur, ei arvestanud komisjon seda sobival viisil. ADM‑ile määratud trahv (enne koostööteatise kohaldamist) moodustas 66% sidrunhappe müügi kogukäibest. See karistus ületas suurelt mistahes kahju, mida ADM kartellikokkuleppes osalemisega tarbijatele või konkurentsile tekitas, ning mis vastas maailmaturu käibest vaid väga väiksele osale. Täpsemalt öeldes tugines komisjon eranditult ettevõtja kogukäibele ja ‑vahenditele. ADM leiab, et kogukäibele tuginemine ebaproportsionaalsel viisil toob kaasa õigusvastase trahvi kehtestamise.

91 Seetõttu leiab ADM, et komisjon ei eiranud mitte ainult kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid, vaid rikkus ka proportsionaalsuse põhimõtet.

92 Teiseks väidab ADM, et suunised sätestavad, et „on vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele, eeskätt tarbijatele” ja et lisaks sellele näevad need kartellide puhul ette võimaliku kaalutegurite kasutamise, et võtta arvesse „rikkumise tegelikku mõju igale konkureerivale ettevõtjale”.

93 ADM leiab, et konkurentsi või muude turuosaliste majanduslikku mõjutamist saab hinnata üksnes seoses asjaomase toote müügisummaga. Ainult neid müüginumbreid arvesse võttes on võimalik hinnata tarbijatele või konkurentsile tekitatava potentsiaalse kahju ulatust konkurentsivastase kasu või muu õigusvastase kasu valguses.

94 Seega leiab ADM, et jättes asjaomase toote müügist tekkinud käibe arvestamata, ei kohaldanud komisjon oma enda suuniseid õigesti.

95 Lõpuks märgib ADM, et jättes üksikasjalikult välja toomata põhjendused, miks ta otsustas ADM poolt asjaomasel kaubaturul EMP‑s teostatud müüki mitte arvestada, rikkus komisjon talle pandud põhjendamiskohustust.

96 Komisjon palub esitatud väited tagasi lükata.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

97 ADM toob välja esiteks proportsionaalsuse põhimõtte ja suuniste rikkumise ning teiseks põhjendamiskohustuse rikkumise.

a) Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

98 Nii nagu see nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, tuleb rikkumiste raskusaste tuvastada mitmete elementide põhjal, nagu eelkõige juhtumi iseäralikud asjaolud ja kontekst, ning ilma, et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama (Euroopa Kohtu 25. märtsi 1996. aasta määrus kohtuasjas C‑137/95 P: SPO jt vs. komisjon, EKL 1996, lk I‑1611, punkt 54; Euroopa Kohtu 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑219/95 P: Ferriere Nord vs. komisjon, EKL 1997, lk I‑4411, punkt 33; Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punkt 443).

99 Samamoodi tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et rikkumise raskusastme hindamise kriteeriumideks võivad vastavalt olukorrale olla rikkumise esemeks oleva kauba hulk ja väärtus ning samuti ettevõtja suurus ja majanduslik võimsus ning seega mõju, mida ettevõtja võis asjaomasel turul rakendada. Esiteks järeldub sellest, et trahvisumma kindlaksmääramise eesmärgil on lubatud arvestada sama hästi nii ettevõtja kogukäivet, mis viitab – kasvõi ligikaudselt ja mittetäiuslikult – tema suurusele ja majanduslikule võimsusele, kui ka kõnealuste ettevõtjate turuosa asjaomasel turul, mis annab aimdust rikkumise ulatusest. Teiseks tuleneb sellest, et ei ühele ega teisele nendest numbritest ei tohi omistada tähtsust, mis oleks teiste hindamiskriteeriumidega võrreldes ebaproportsionaalne, ja järelikult ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibe põhjal arvutades (vt selle kohta eespool punktis 47 viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt vs. komisjon, punktid 120 ja 121; eespool punktis 82 viidatud kohtuotsus Parker Pen vs. komisjon, punkt 94; eespool punktis 82 viidatud kohtuotsus SCA Holding vs. komisjon, punkt 176; eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 188, ja eespool punktis 98 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 444).

100 Sellest tuleneb, et kuigi ei saa eitada, nii nagu seda väidab ADM, et asjaomase toote käive võib olla sobiv alus hindamaks konkurentsikahjustusi asjaomasel kaubaturul ühenduses ning kartellikokkuleppe poolte suhtelist tähtsust seoses kõnealuste toodetega, on siiski tõsi, et see kriteerium ei ole ainus, mille põhjal komisjon rikkumise raskusastet määrama peab.

101 Järelikult, vastupidi ADM väidetule, see tähendaks pigem omistada sellele asjaolule ebaproportsionaalset tähtsust, kui et piirata selle kohaldamist üksnes määratud trahvi ja asjaomase toote käibe vahelise seose hinnangule, et selle proportsionaalsust hinnata, nagu ADM näib välja pakkuvat. Trahvi taseme proportsionaalsust tuleb hinnata kõikide kriteeriumide alusel, mida komisjon rikkumise raskusastme hindamisel arvesse peab võtma, st rikkumise enda laad, selle tegelik mõju asjaomasele turule ja geograafilise turu ulatus.

102 Otsuse põhjendatust tuleb mõnede nende kriteeriumide suhtes uurida lähtuvalt ADM neljast argumendist, millega väidetakse sisuliselt seda, et komisjon oleks pidanud antud asjas kohaldama asjaomaste ettevõtjate käibeid EMP tasandil ja mitte maailma tasandil.

103 Esimese argumendiga kritiseerib ADM sisuliselt seda, et komisjon leidis otsuse põhjenduses 236, et asjaomaste poolte kolme kategooriasse jaotamiseks tuli lähtuda kogukäibest, kuna kartellikokkuleppe eesmärk oli olnud „takistada konkurentsivõimalusi EMP turul”. ADM väidete kohaselt ei ole otsuses sätestatud, et pooled oleksid EMP turu varustamise takistamises kokku leppinud.

104 Esimese Astme Kohus leiab, et ADM tsiteerib seda otsuse osa kontekstiväliselt. Otsuse põhjenduse 236 terviklikust sõnastusest nähtub selgelt, et komisjoni arvates on ülemaailmse kartelli puhul, nagu antud asjas, asjaomaste poolte tegelikku suutlikkust tekitada asjaomasele turule kahju võimalik hinnata üksnes kogukäibe põhjal. Järelikult ei ole esimene argument põhjendatud.

105 Teise argumendiga soovib ADM tõendada, et ka komisjon ise on oma hiljutises otsuste tegemise praktikas lähtunud EMP‑s tekkinud käivetest.

106 Esimese Astme Kohus leiab siiski, et nimetatud argumendi toetuseks välja toodud kaks otsust ei oma antud asjas tähtsust. Juhtumis „Õmbluseta terastorud” (vt eespool punkt 88) ei jaotanud komisjon asjaomaseid pooli kategooriatesse (vt nimetatud juhtumis tehtud otsuse põhjendused 159–162). Juhtumis „Naatriumglükonaat” (vt eespool punkt 88) jaotas aga komisjon ettevõtjad sarnaselt käesolevale asjale kategooriatesse kogukäibe põhjal. Seega ei ole ADM argumentatsioon sisuliselt õige.

107 Kolmanda argumendiga toob ADM sisuliselt esile asjaolu, et tema sidrunhappe müüki Kanadas ja Ühendriikides, mis moodustab ligikaudu 50% tema sidrunhappe müügist maailmaturul, on juba nende riikide ametivõimud ADM‑ile karistuste määramisel arvestanud. Argumendi, millega ADM kordab sisuliselt etteheidet, mis tuleneb mitmekordse karistamise keelu põhimõtte rikkumisest, on Esimese Astme Kohus juba põhjendmatuse tõttu tagasi lükanud (vt eespool punktid 61–73). Argument, millega ADM leiab, et komisjoni pädevusse ei kuulu trahvi kindlaksmääramine tegevuse põhjal, mis leidis aset väljaspool ühenduse territooriumi, ei ole sisuliselt õige. Tegelikult ei kasutanudki komisjon kogukäivet trahvi arvutamise alusena, vaid üksnes vahendina, et teha kindlaks iga ettevõtja tegelik majanduslik suutlikkus tekitada konkurentsile kahju ja et määrata trahvi tase nii, et see tagaks igale ettevõtjale piisavalt hoiatava mõju, mis on õigustatud ülemaailmsete kartellikokkulepet puhul.

108 Neljanda argumendiga soovib ADM tõendada sisuliselt seda, et sidrunhappe müügist maailmaturul tekkinud käibe arvesse võtmine tingib trahvi, mis on tarbijatele ja konkurentsile tekitatud kahjuga ebaproportsionaalne.

109 Meeles tuleb pidada, et antud juhul on tegemist kartelliga, mis koondab maailmaturul tegutsevaid ettevõtjaid, kellele kuulub 60% asjaomasest kaubaturust maailma tasandil, ja eelkõige, mis hõlmab lisaks hinna kindlaksmääramisele turu jagamist müügikvootide määramise teel. Sellisel juhul võib komisjon, nagu ta seda ka antud asjas tegi, asjaomaste poolte erineva kohtlemise raames õiguspäraselt tugineda kartellikokkuleppe vastavate poolte maailmaturu käibele, mis käesoleval juhul tekkis sidrunhappe müügist. Erineva kohtlemise eesmärk on hinnata rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada oma rikkuva tegevusega konkurentsile kahju ja seega võtta arvesse nende konkreetset osatähtsust kartellis. Järelikult ei ületanud komisjon talle selles valdkonnas antud ulatuslikku kaalutlusruumi, kui leidis, et kartellikokkuleppe poolte vastav maailmaturu osa on sobiv suunav lähtepunkt.

110 Seega tuleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele tuginevad väited tagasi lükata.

b) Suuniste rikkumine

111 Suuniste rikkumise osas leiab Esimese Astme Kohus, et need ei sätesta, kas trahvide summa tuleb arvutada kogukäibe alusel või käibe alusel, mis ettevõtjatel tekkis asjaomasel turul. Samas ei ole nendega ka vastuolus see, kui viidatud käibeid trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võetakse, et kinni pidada ühenduse õiguse üldpõhimõtetest ja kui asjaolud seda nõuavad (vt selle kohta eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus LR AF 1998 vs. komisjon, punkt 283, mida on apellatsioonimenetluses kinnitatud eespool punktis 41 viidatud kohtuotsusega Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 258, ja eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 187).

112 Järelikult ei näe suunised ette, et asjaomaste ettevõtjate käibed – olgu siis kas kogukäive või asjaomase toote müügist tekkinud käive – kujutavad endast trahvide arvutamise lähtepunkti, ega veel vähem seda, et need on ainukesed asjakohased kriteeriumid, mille põhjal rikkumise raskusastet määrata.

113 Seevastu võib komisjon seda teiste hulgas olulise kriteeriumina arvesse võtta. Selline on olukord eelkõige siis, kui komisjon vastavalt suuniste punkti 1A kolmandale kuni kuuendale lõigule kohandab summat, et tagada trahvide piisavalt hoiatav tase. Selle raames võtab komisjon arvesse rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele ja vajadust tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju (punkti 1A neljas lõik) ning kasutab kindlaksmääratud summade suhtes kaalutegureid, et võtta arvesse konkreetse juhtumi kaalu ja seega iga ettevõtja rikkuva tegevuse tegelikku mõju konkurentsile, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt (punkti 1A kuues lõik).

114 Käesolevas asjas kinnitas komisjon oma avaldustes, et ta tugines iga ettevõtja suhtelise tähtsuse hindamisel käibele, mis tekkis asjaomasel kaubaturul. Nii nagu tuleneb otsuse põhjendusest 236, arvestaski komisjon puudutatud toote kogukäivet, et võtta arvesse ettevõtjate suhtelist tähtsust asjaomasel turul. Nagu juba eespool punktides 77 ja 78 tõdetud, leidis komisjon, et erineva kohtlemise rakendamiseks eesmärgiga võtta arvesse rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada konkurentsile olulist kahju ja määrata trahvi tase nii, et see tagaks selle piisavalt hoiatava mõju, pidas ta õigeks tugineda asjaomaste poolte käibele, mis tekkis sidrunhappe ülemaailmsest müügist rikkumise perioodi viimasel aastal ehk aastal 1995.

115 Käesolevas asjas on tegemist ülemaailmse kartelliga, mis koondab ettevõtjaid, kes omavad asjaomasel kaubaturul maailma tasandil väga suurt osa. Lisaks sellele hõlmab kartell hindade kindlaksmääramist ja turu jagamist müügikvootide määramise teel. Sellisel juhul võib komisjon asjaomaste poolte erineva kohtlemise raames õiguspäraselt tugineda selle kartellikokkuleppe poolte käibele sidrunhappe müügist maailmaturul. Kuna erineva kohtlemise eesmärk on hinnata rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada oma rikkuva tegevusega konkurentsile kahju ja seega võtta arvesse nende konkreetset osatähtsust kartellis, siis ei ületanud komisjon oma ulatuslikku kaalutlusruumi, kui leidis, et kartellikokkuleppe poolte vastav maailmaturu osa on sobiv suunav lähtepunkt.

116 Järelikult tuleb suuniste rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

c) Põhjendamiskohustuse rikkumine

117 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutavatest põhjendustest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma süüstava akti vastuvõtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja pädev kohus saaks teostada kontrolli. Põhjendamisnõude hindamisel tuleb lähtuda konkreetse juhtumi asjaoludest, eelkõige akti sisust, esitatud põhjenduste laadist ja akti adressaatide ning teiste otseselt ja isiklikult puudutatud asjaomaste isikute huvist saada selgitusi. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleksid ära toodud kõik asjakohased faktid ja õiguslikud küsimused, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata, lähtudes mitte üksnes sõnastusest, vaid ka kontekstist ja kõnealust küsimust reguleerivate õigusnormide kogumist (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63, ja 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑301/96: Saksamaa vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑9919, punkt 87).

118 Mitmele ettevõtjale ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahve määrava otsuse osas tuleb põhjendamiskohustuse ulatus kindlaks määrata iseäranis sellist asjaolu silmas pidades, et rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete kriteeriumide põhjal, näiteks eelkõige juhtumi iseäralikud asjaolud ja kontekst, ning ilma, et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama (eespool punktis 98 viidatud määrus SPO jt vs. komisjon, punkt 54).

119 Käesolevas asjas arvutas komisjon ühele ettevõtjale määratava trahvi summa ettevõtja asjaomase toote käibe põhjal, kuid ei arvestanud siiski selle toote käivet EMP‑s, vaid maailma tasandil (vt eespool punkt 114). Vastupidi ADM väitele ei olnud komisjon kohustatud arvesse võtma asjaomase toote käivet EMP‑s (vt eespool punkt 111). Seega ei saa komisjonile ka ette heita asjaolu, et ta ei märkinud põhjendusi, miks ta ADM‑ile määratava trahvi summa arvutamisel seda tegurit ei kasutanud.

120 Järelikult tuleb põhjendamiskohustuse rikkumisele tuginev väide samuti tagasi lükata.

C – Koefitsiendi kohaldamine lähtesumma suhtes

1. Poolte argumendid

121 ADM leiab, et koefitsiendi 2 kohaldamine lähtesumma suhtes (otsuse põhjendus 246) kujutab endast ilmselgelt ebaproportsionaalset meedet, mis põhineb muu hulgas ekslikul põhjendusel ja rikub võrdse kohtlemise põhimõtet.

122 Esiteks meenutab ADM, et konkurentsieeskirjade rikkumise eest Ühendriikides ja Kanadas läbi viidud menetluste raames maksis ta juba trahve (30 miljonit Ühendriikide dollarit (USD) ja 2 miljonit Kanada dollarit (CAD)), hüvitas tarbijatele kahju (83 miljonit USD), tasus ligikaudu 34 miljonit USD, et lõpetada aktsionäride poolt tema suhtes algatatud menetlused, leppis asjaoluga, et ühele tema töötajatest mõisteti karistuseks vangistus Ühendriikides, ja kehtestas maailma tasandil konkurentsieeskirjadega kooskõlas oleva poliitika. Kõik need sanktsioonid ja meetmed muudavad komisjoni poolt määratava hoiatava laadiga uue karistuse mõttetuks ja ebaproportsionaalseks.

123 Teiseks väidab ADM, et võttes arvesse seda, et ettevõtjad on ratsionaalsed majandusüksused, on selleks, et trahvil oleks tegelik hoiatav laad, üksnes vajalik, et trahvi tase oleks määratud selliselt, et selle summa ületaks rikkumisest saadud kasu. Ta leiab, et kui ettevõtjad mõistavad, et karistusega seonduv kahju muudab kartellikokkuleppe kasu olematuks, on trahvil juba hoiatav mõju. Sellist lähenemist kinnitab eespool punktis 47 viidatud Euroopa Kohtu otsus Musique diffusion française jt vs. komisjon (punkt 108). See vastab ka suuniste ettekirjutusele (punkti 1A neljas lõik) hinnata hoiatavat mõju seoses asjaomases kartellikokkuleppes osalejate suutlikkusega põhjustada kahju tarbijatele ja seega nõudele, et kohase hoiatava mõju kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta õigusvastasest kartellikokkuleppest saadud kogu kasu. Selline lähenemine on ka muude ühenduse eeskirjade ühine nimetaja.

124 ADM ei ole vastu sellele, et kogukäivet võib trahvi arvutamisel arvesse võtta. Samas aga toob sellele määramatu tähtsuse omistamine kaasa ebaproportsionaalse trahvi. Komisjon kaitseb kohaldatud suurendamist üksnes võrdlusega, tuginedes ADM käibele. Ükski mõistlik selgitus ei õigusta seda, et trahvi suurendamine hoiatava mõju eesmärgil keskendus tema kogukäibele. Komisjoni valitud lähenemisviis ei selgita mingil moel, miks oli vaja muuta olematuks kasu, mida ADM sai toodete müügist, mis ei omanud kõnealuse rikkumisega mingit seost, eesmärgiga hoiatada asjaomaseid pooli tegevuse jätkamise eest sidrunhapet puudutavas kartellikokkuleppes.

125 Kolmandaks kinnitab ADM oma väidet, mille kohaselt muudab tõhus hoiatav karistus olematuks kartellikokkuleppega kavandatud tulu (vt eespool punkt 123). Samas oli ADM väitel antud asjas aga JBL see, kelle aastane müük EMP‑is oli suurim (77 miljonit eurot) ja kes lõikas kartellikokkuleppest suurimat tulu. JBL‑i suhtes aga ADM väitel selles trahvide arvutamise staadiumis hoiatavat suurendamist ei kohaldatud. Võrdluseks toob ADM välja, et tema, kelle aastane müük EMP‑s oli 46 miljonit eurot, trahvi põhisummat suurendati hoiatava mõju eesmärgil kaks korda 21 miljoni euro võrra. Sellest järeldab ADM, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet.

126 Neljandaks leiab ADM, et komisjon ei saa kostja vastuses õiguspäraselt väita, et ADM osales lisaks sidrunhappe turu kartellikokkuleppele samaaegselt kahes teises kartellikokkuleppes. Sellist asjaolu otsuses välja toodud ei ole. Lisaks sellele kohaldas komisjon igas neid kartellikokkuleppeid puudutavas otsuses koefitsienti, et tagada trahvi hoiatavat mõju.

127 Viiendaks väidab ADM, et otsus on selles punktis ebapiisavalt põhjendatud. ADM leiab, et komisjon jättis täpsustamata, mis alusel võis sellise ulatusega suurendamist pidada vajalikuks, et sellel oleks hoiatav mõju. Komisjon piirdus üksnes avaldusega, et suurematele ettevõtjatele tuleb määrata suurem trahv, kuid ta ei märkinud ei põhjuseid, miks peeti ADM suhtes sobilikuks trahvi kahekordistamist, ega seda, kas arvesse oli võetud selliseid tegureid, nagu juba määratud trahvid, millel oli kartellikokkuleppest saadava tulu suhtes hoiatav mõju. ADM on seisukohal, et komisjon oli antud juhul kohustatud esitama selgelt põhjendused, mis õigustavad asjaomase meetme võtmist. ADM väidab, et ei eksisteeri selliseid avaldatud juhtumeid, kus komisjon oleks lisaks kohaldanud „piisavalt hoiatavat” suurendamist kui täiendavat meedet trahvide arvutamise menetluses. Peale sellele kujutab see suurendamine ADM‑ile lõplikult määratud trahvist suurt osa.

128 Komisjon palub esitatud väited tagasi lükata.

2. Esimese Astme Kohtu hinnang

a) Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

129 Mis puudutab ADM väidet, et arvestades asjaolu, et ettevõtjad on ratsionaalsed majandusüksused, on trahvi tõhusa hoiatava laadi tagamiseks üksnes vaja, et see määrataks tasemele, mille arvutatud summa ületab rikkumisest saadud kasu, siis tuleb meenutada, et hoiatamine on üks peamistest kaalutlustest, millest komisjon trahvisummade kindlaksmääramisel juhinduma peab (Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punkt 173, ja 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 49/69: BASF vs. komisjon, EKL 1972, lk 713, punkt 38).

130 Kui trahv tuleks kindlaks määrata selliselt, et see piirduks vaid kartellikokkuleppest saadud kasu olematuks muutmisega, ei oleks tal hoiatavat mõju. Mõistlik on eeldada, et ettevõtjad võtavad oma finantsarvutustes ja oma tegevuses arvesse mitte üksnes rikkumise eest määratavate trahvide taset, vaid ka kartellikokkuleppe avastamise ohu taset. Peale selle, kui vähendada trahvi ülesannet üksnes selleni, et see muudaks olematuks saadud tulu või kasu, ei võetaks EÜ artikli 81 lõiget 1 silmas pidades piisavalt arvesse asjaomase tegevuse rikkuvat laadi. Käsitledes trahvi üksnes hüvitisena tekitatud kahju eest, jäetaks lisaks hoiatavale mõjule, mis puudutab ainult tulevikus toimuvat tegevust, tähelepanuta sellise meetme repressiivne iseloom tegelikult toime pandud rikkumise suhtes.

131 Sellise ettevõtja puhul, kes nagu ADM‑gi on esindatud arvukatel turgudel ja kellel on iseäranis suur finantsiline suutlikkus, ei piisa trahvi hoiatava mõju tagamiseks sellest, kui arvestada asjaomasel turul tekkinud käivet. Mida suurem on ettevõtja ja mida rohkem on tal ülemaailmseid vahendeid, mis võimaldavad tal turul sõltumatult tegutseda, seda enam peab ta olema teadlik oma rolli olulisusest konkurentsi tõrgeteta toimimise osas turul. Järelikult tuleb rikkumise raskusastme uurimisel arvestada rikkumises süüdi mõistetud ettevõtja majanduslikku võimsust puudutavaid faktilisi asjaolusid. Seega ei too trahvisumma arvutamiseks ADM kogukäibe arvesse võtmine antud asjas kaasa ebaproportsionaalset trahvi.

132 Järelikult tuleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele tuginev väide tagasi lükata.

b) Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine

133 Tuleb meenutada, et vastavalt võrdse kohtlemise põhimõttele ei või komisjon kohelda võrreldavaid olukordi erinevalt või erinevaid olukordi ühetaoliselt, välja arvatud kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (Euroopa Kohtu 13. detsembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 106/83: Sermide, EKL 1984, lk 4209, punkt 28, ja Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑311/94: BPB de Eendracht vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1129, punkt 309).

134 ADM väidab sisuliselt seda, et vaatamata JBL poolt sidrunhappe suuremale müügile (77 miljonit eurot) kui see, mida teostas tema (46 miljonit eurot), ei suurendanud komisjon JBL trahvi nii palju kui suurendati ADM trahvi.

135 Selles osas tuleb rõhutada, et koefitsiendi eesmärk on tagada, et trahvil oleks hoiatav mõju ka väga suurtele ettevõtjatele. JBL 2000. aasta käive ulatus vaevalt 314 miljoni euroni, sellal kui ADM käive küündis 13 936 miljoni euroni. Lisaks sellele tuleb silmas pidada ka asjaolu, et väga suured ettevõtjad nagu ADM kannavad suuremat vastutust vaba konkurentsi säilimise eest turgudel, kus nad on esindatud, ja omavad üldreeglina paremat infrastruktuuri õiguslik‑majandusliku nõustamise osas, mis võimaldab neil hinnata oma tegevuse rikkuvat laadi ühenduse konkurentsiõiguse valguses.

136 Seega tuleb võrdse kohtlemise põhimõttele tuginev väide samuti tagasi lükata.

c) Põhjendamiskohustuse rikkumine

137 Mis puudutab ADM väidet, et komisjon ei esitanud põhjendusi selle kohta, miks peeti kohaseks trahvi kahekordistamist, ega selle kohta, kas selliseid tegureid, nagu juba määratud sanktsioonid, millel oli kartellikokkuleppest saadava tulu suhtes hoiatav mõju, oli juba arvesse võetud, siis tuleb kõigepealt pöörduda tagasi eespool punktides 117 ja 118 viidatud kohtupraktika poole. Seejärel tuleb meenutada, et komisjon põhjendas koefitsiendi kohaldamist eelkõige ADM trahvi suhtes vajadusega tagada trahvi piisavat hoiatavat mõju. Komisjon tugines selles osas asjaomaste poolte kogukäivetele (otsuse põhjendused 50 ja 241). Lõpuks märkis komisjon otsuse põhjenduses 246, et ta pidas koefitsiendi 2 kohaldamist sobivaks, et tagada ADM‑ile määratava trahvi hoiatavat mõju.

138 Mis puudutab eelkõige ADM suhtes kohaldatud koefitsiendi olulisust, võis komisjon tugineda üksnes ettevõtja suurusele, mida oli võimalik ligikaudselt tuletada ADM kogukäibest, ja rõhutada vajadust tagada trahvi hoiatavat mõju. Komisjon ei pea vastavalt põhjendamiskohustusele esitama arvandmeid, mis puudutavad antud valiku aluseks olevat arvutusmeetodit (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑291/98 P: Sarrió vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9991, punkt 80).

139 Seega põhjendas komisjon otsust selles osas piisavalt ja põhjendamiskohustuse rikkumisele tuginev väide tuleb samuti tagasi lükata.

D – Kartellikokkuleppe tegelikku mõju turule puudutavate hindamisvigade olemasolu

1. Sissejuhatus

140 Esiteks peab meenutama, et rikkumiste raskusaste tuleb tuvastada mitmete kriteeriumide põhjal, nagu eelkõige juhtumi iseäralikud asjaolud ja kontekst, ning ilma, et esineks siduvat või ammendavat loetelu kriteeriumidest, mida peab tingimata arvestama (eespool punktis 98 viidatud määrus SPO jt vs. komisjon, punkt 54; eespool punktis 98 viidatud kohtuotsus Ferriere Nord vs. komisjon, punkt 33, ja eespool punktis 98 viidatud kohtuotsus HFB jt vs. komisjon, punkt 443). Selles kontekstis võib kartellikokkuleppe tegelikku mõju asjaomasele turule võtta arvesse kui üht olulistest kriteeriumidest.

141 Suunistes (punkti 1A esimene lõik) märkis komisjon, et rikkumise raskusastme hindamisel võtab ta lisaks rikkumise enda laadile ja asjaomase geograafilise turu suurusele arvesse rikkumise „tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta”.

142 Käesolevas asjas tuleneb otsuse põhjendustest 210–230, et komisjon määras trahvisumma, mis määrati kindlaks rikkumise raskusastme alusel, võttes arvesse need kolm kriteeriumi. Eeskätt leidis komisjon selles kontekstis, et kartellikokkuleppel oli sidrunhappe turule „tegelik mõju” (otsuse põhjendus 230).

143 ADM on selles osas seisukohal, et komisjon tegi kartellikokkuleppe tegeliku mõju hindamisel sidrunhappe turule mitmeid hindamisvigu. ADM leiab, et need vead mõjutavad trahvisummade arvutamist.

2. Asjaolu, et komisjon valis eksliku lähenemisviisi tõendamaks, et kartellikokkuleppel oli turule tegelik mõju

a) Poolte argumendid

144 ADM väidab sisuliselt seda, et komisjon valis eksliku lähenemisviisi tõendamaks, et rikkumisel oli olnud turule tegelikku mõju.

145 ADM heidab komisjonile ette seda, et viimane ei ole tõendanud kartellikokkuleppe tegelikku mõju sidrunhappe turule. ADM väidab, et otsuse põhjenduses 211 leidis ka komisjon ise, et tegelikult rakendatud hindade ja nende hindade, mida oleks rakendatud kartellikokkuleppe puudumisel, erinevust ei olnud võimalik usaldusväärselt mõõta. Selle asemel, et esitada vähemalt kaitstav majanduslik teooria selle kohta, mis oleks võinud olla, kui kartellikokkulepet ei oleks eksisteerinud, esitas komisjon üksnes oletusi selle kohta, et kartellikokkulepete rakendamine pidi tekitama tagajärgi asjaomasele turule.

146 ADM leiab, et vaatamata asjaolule, et ta esitas haldusmenetluse käigus komisjonile 30. juuni 2000. aasta kuupäevaga ekspertarvamuse, mida on eelkõige märgitud otsuse põhjendustes 222 ja 223 ja millele ADM viitas oma vastuses vastuväiteteatisele ning milles on tõendatud, et kartellikokkuleppel ei olnud mõju asjaomasele turule (edaspidi „ekspertarvamus”), ei teinud komisjon esitatud andmete osas kohast majanduslikku analüüsi. ADM tõstab esile, et ekspertarvamuses oli märgitud järgmist:

„Järelikult selgitavad mahtusid ja ülemäärast nõudlust takistavad piirangud, millega kaasnesid üha enam konkurentsivõimelisemad sidrunhappetarned Hiinast ning ettevõtjate mahu oluline tõstmine mitmete tootjate poolt, veenvalt hindade liikumist aastatel 1991–1995 […] Asjaolu, et rikkumise perioodil ei küündinud hinnad vaatamata ülemäärasele nõudlusele 1980. aastate tasemeni, millele lisandub tõsiasi, et kartellikokkuleppes osalenud tootjad ei olnud võimelised kontrollima mahte või uute konkurentide sisenemist turule, näitab seda, et toetada ei saa väidet, mille kohaselt kontrollisid tootjad tõhusalt sel perioodil sidrunhappe hindasid.”

147 ADM märgib, et otsuse põhjenduses 226 tunnistas ka komisjon ise, et 1991. ja 1992. aasta hinnatõusude selgitused, mille esitas eelkõige ADM, „võivad teataval määral kehtida”. Samas, nagu kritiseerib ADM, piirdus komisjon kinnitusega, et ei saa välistada, et kartellikokkuleppel oli olnud mõju turule.

148 Esiteks tuleneb ADM väidete kohaselt sellest, et komisjon ei tõendanud, et kartellikokkuleppel oli tegelik mõju turule, mida saab mõõta suuniste tähenduses, vaid kandis seevastu tõendamiskoormuse õigusvastselt üle.

149 Teiseks leiab ADM, et sellest nähtub, et komisjon rikkus õigusnormi, kui väitis, et hindade kõikumised on tingimata vastavad tõhusale kartellile. Tuginedes sellisele täielikult abstraktsele väitele, ei arvestanud komisjon ei tööstuslikku konteksti ega tegureid, mis toetavad järeldust, mille kohaselt ei tõusnud ekspertarvamuses üksikasjalikult esitatud põhjuste tõttu hinnad kõrgemale tasemest, mis oli kindlaks määratud kartellikokkuleppega.

150 Kolmandaks leiab ADM, et komisjon eksis, kui esitas arvamuse, mille kohaselt tulenesid lühiajalised hinnatõusud tingimata tõhusast kartellikokkuleppest. Oli ka mitmeid teisi konkureerivate toodetega sektoreid, kus sarnase mahtude ebapiisavuse ja analoogse ülemäärase nõudluse tõttu leidsid lühikese aja jooksul aset 40% või suuremad hinnatõusud.

151 Peale selle väidab ADM, et tõendamaks, et kartellikokkuleppel oli tegelik mõju asjaomasele turule, ei saanud komisjon kehtivalt tugineda asjaolule, et kartellikokkuleppe poolte turuosa sidrunhappe maailmaturul oli 60% ja Euroopa turul 70% ning et nad olid seotud pika ja keerulise kartellikokkuleppega.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

152 Pidades silmas ADM esitatud etteheiteid, mis puudutavad komisjoni valitud lähenemisviisi tõendamaks, et kartellikokkuleppel oli tegelik mõju sidrunhappe turule, tuleb enne ADM esitatud argumentide põhjendatuse üle otsustamist teha kokkuvõte komisjoni analüüsist, nagu see nähtub otsuse põhjendustest 210–228.

– Komisjon analüüsi kokkuvõte

153 Esiteks märgib komisjon, et „rikkumise panid toime ettevõtjad, kelle turuosa käsitletaval perioodil oli sidrunhappe maailmaturul suurem kui 60% ja Euroopa turul 70%” (otsuse põhjendus 210).

154 Seejärel väidab komisjon, et „[k]una neid kokkuleppeid ka tegelikult rakendati, oli neil turule reaalne mõju” (otsuse põhjendus 210).Otsuse põhjenduses 212, viidates otsuse osale, mis puudutab faktide kirjeldust, kordas komisjon argumenti, mille kohaselt olid kartellikokkulepped „hoolikalt rakendatud”, ja lisas, et „üht osapooltest üllatas formalismi ja korralduse tase, mille olid osapooled selle kokkuleppeni jõudmiseks saavutanud”. Samamoodi märkis komisjon otsuse põhjenduses 216, et „[v]õt