Kohtuasi C‑12/17

Tribunalul Botoşani

ja

Ministerul Justiţiei

versus

Maria Dicu

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj)

Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Tööaja korraldus – Direktiiv 2003/88/EÜ – Õigus tasustatud põhipuhkusele – Direktiiv 2010/18/EL – Vanemapuhkuse kohta sõlmitud muudetud raamkokkulepe – Vanemapuhkus, mida ei loeta tegelikult töötatud ajaks

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (suurkoda) 4. oktoobri 2018. aasta otsus

Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Tööaja korraldus – Õigus tasustatud põhipuhkusele – Liikmesriigi õigusnorm, mis tasustatud põhipuhkuse kestuse kindlaksmääramisel välistab töötaja poolt sellel perioodil võetud vanemapuhkuse kestuse arvesse võtmise tegelikult töötatud ajana – Lubatavus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikkel 7; nõukogu direktiiv 2010/18, lisa klausli 5 punkt 3)

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas ja mis ei käsita töötajale selle artikliga arvestusperioodiks tagatud tasustatud põhipuhkuse kestuse kindlaksmääramisel töötaja poolt sellel perioodil võetud vanemapuhkuse kestust tegelikult töötatud ajana.

Kõigepealt tuleb nimelt rõhutada, et haigusest tulenevat töövõimetust ei ole põhimõtteliselt võimalik ette näha (20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt, C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 51) ja see on töötaja tahtest sõltumatu (vt selle kohta 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King, C‑214/16, EU:C:2017:914, punkt 49). Vanemapuhkuse kasutamine ei ole seevastu ettenägematu, vaid see on enamikul juhtudel tingitud töötaja soovist oma lapse eest hoolitseda (vt selle kohta 20. septembri 2007. aasta kohtuotsus Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, punkt 35).

Kuna vanemapuhkusel viibival töötajal ei ole haigusest põhjustatud füüsilisi ega psüühilisi takistusi, erineb tema olukord sellest olukorrast, kus töötaja töövõimetus on tingitud tema tervislikust seisundist (vt analoogia alusel 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Heimann ja Toltschin, C‑229/11 ja C‑230/11, EU:C:2012:693, punkt 29).

Samuti erineb vanemapuhkusel oleva töötaja olukord rasedus- ja sünnituspuhkusel viibiva töötaja omast. Rasedus- ja sünnituspuhkuse eesmärk on ühelt poolt kaitsta naise bioloogilist seisundit raseduse ajal ning selle järgselt, ning teiselt poolt kaitsta naise ja tema lapse vahelist erilist suhet rasedusele ja sünnitusele järgneval perioodil, kaitstes seda suhet samal ajal töötamise jätkamisest tuleneva topeltkoormuse eest (vt selle kohta 18. märtsi 2004. aasta kohtuotsus Merino Gómez, C‑342/01, EU:C:2004:160, punkt 32, ja 20. septembri 2007. aasta kohtuotsus Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, punkt 46)

Viimaseks, kuigi vanemapuhkusel olev töötaja jääb selle puhkuse jooksul endiselt töötajaks liidu õiguse tähenduses (20. septembri 2007. aasta kohtuotsus Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, punkt 32), ei tähenda see siiski, et kui töötaja töösuhe on nii nagu käesolevas asjas peatatud liikmesriigi õiguse alusel, nagu võimaldab vanemapuhkuse raamkokkuleppe klausli 5 punkt 3, peatatakse ühtlasi ajutiselt ka tööandja ja töötaja vastastikuseid sooritusi nõudvad kohustused ehk eeskätt töötaja kohustus täita talle töösuhtest tulenevaid ülesandeid (vt analoogia alusel 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Heimann ja Toltschin, C‑229/11 ja C‑230/11, EU:C:2012:693, punkt 28).

(vt punktid 32–35 ja 38 ning resolutsioon)