Nendest sätetest tuleneb, et kuigi absoluutsel keeldumispõhjusel põhineva kehtetuks tunnistamise menetluse puhul ei ole ette nähtud tähtaega, mille jooksul tuleb taotleda kaubamärgi registreeringu kehtetuks tunnistamist – erinevalt suhtelisele keeldumispõhjusele tuginedes kaubamärgi registreerimisele vastulause esitamisest vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 41 sätetele, mille kohaselt on vastulause esitamiseks aega kolm kuud –, määrab kehtetuks tunnistamise taotluse raames tõendite esitamise tähtaja siiski kindlaks või võib kindlaks määrata EUIPO, kasutades tal olevat menetluse korraldamise pädevust.

Vastavalt määruse nr 207/2009 Euroopa liidu kaubamärgi kohta artiklile 52 võib kaubamärgi pärast seda, kui see on registreeritud ELi kaubamärgina, Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) esitatud taotluse põhjal teatavatel asjaoludel kehtetuks tunnistada, ning seda eelkõige siis, kui kaubamärk on registreeritud selle määruse artikli 7 sätete vastaselt. Nagu nähtub määruse nr 2868/95, millega rakendatakse määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, eeskirja 37 punkti b alapunktist iv, peab see taotlus sisaldama taotlust toetavaid fakte, tõendeid ja argumente. Lisaks tuleneb määruse nr 207/2009 artiklitest 57 ja 78, et kaebuse menetlemise käigus palub EUIPO nii sageli kui vaja pooltel esitada oma märkused määratud tähtaja jooksul ning võib samuti määrata menetlustoiminguid, mille hulka kuulub ka faktiliste asjaolude või tõendite esitamine.

Kohtupraktikast nähtub, et ükski apellatsioonikojas toimuva menetluse olemust või selle talituse pädevust puudutav põhimõte ei välista seda, et nimetatud koda võtab talle esitatud kaebuse läbivaatamisel arvesse faktilisi asjaolusid või tõendeid, mis on ära toodud esimest korda selles kaebuses.

Lisaks tuleneb määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 64 lõikest 1, et apellatsioonikoda võib talle esitatud kaebuse raames tegutseda vaidlustatud otsuse teinud talituse pädevuse piires ja peab seega vastulause põhjendatuse osas kontrollima täiesti uuesti nii õiguslikke kui ka faktilisi asjaolusid.

Nagu nähtub määruse nr 207/2009 artiklitest 63 ja 78, palub apellatsioonikoda talle esitatud kaebuse põhjendatuse kontrollimisel pooltel nii sageli kui vaja esitada selleks määratud tähtaja jooksul oma märkused teadete kohta, mille ta neile saadab või mis pärinevad teistelt menetluspooltelt; samuti võib ta määrata menetlustoiminguid, mille hulka kuulub ka dokumentide või tõendite esitamine. Need sätted kinnitavad võimalust, et Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) menetluse erinevates astmetes võib faktiliste asjaolude kogum täieneda.

13. märtsi 2007. aasta kohtuotsuse Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul punktides 60 ja 61 tõdes Euroopa Kohus, et määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikkel 59, mis on identne määruse nr 207/2009 artikliga 60 ja mis täpsustab apellatsioonikojale kaebuse esitamise tingimusi, ei maini tõepoolest faktiliste asjaolude või tõendite esitamist, vaid üksnes kirjaliku selgituse esitamist edasikaebuse aluste kohta neljakuuse tähtaja jooksul, ning seda sätet ei saa seega tõlgendada nii, et see annab kaebuse esitajale uue tähtaja oma vastulause toetuseks faktiliste asjaolude ja tõendite esitamiseks.

Siiski ei saa 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsusest Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul teha järeldust, et kõiki apellatsioonikojale esitatud tõendeid tuleb igal juhul käsitada hilinenult esitatutena.

Ühelt poolt tuleb tõdeda, et 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsuse Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul aluseks olnud kohtuasjas oli tegemist kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause menetlemisega. Vastavalt määruse nr 2868/95, millega rakendatakse määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, eeskirja 50 lõike 1 kolmandale lõigule piirdub apellatsioonikoda siis, kui vaidlustatakse vastulausete osakonna otsus, kaebuse läbivaatamisel nende faktiliste asjaolude ja tõenditega, mis on esitatud vastulausete osakonna poolt määratud või täpsustatud tähtaegade jooksul. Seega loetakse apellatsioonikojale esitatud tõendid selles kontekstis hilinenult esitatuteks ja neid võib määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 2 alusel siiski juhtumipõhiselt arvesse võtta.

Teiselt poolt on juhul, kui vastulausemenetluse suhtes kohaldatavast erinormist, mis on ette nähtud määruse nr 2868/95 eeskirja 50 lõike 1 kolmandas lõigus, ei tulene teisiti, siiski võimalik esitada tõendid esimest korda apellatsioonikojale tähtaja jooksul, kui nende tõendite abil soovitakse vaidlustada vaidlustatud otsuses esitatud tühistamisosakonna põhjendused. Need tõendid on seega kas tühistamisosakonna menetluses esitatud tõendeid täiendavad tõendid või tõendid, mis seonduvad uue asjaoluga, mida ei saanud esitada menetluse mainitud staadiumis.

Peale selle tuleb rõhutada, et tõendeid esimest korda apellatsioonikojale esitav menetluspool peab põhjendama, miks need tõendid esitatakse selles menetlusstaadiumis, ja tõendama, et nende esitamine oli tühistamisosakonna menetluse staadiumis võimatu.

Lõpetuseks tuleb märkida, et esimest korda apellatsioonikojale esitatud tõendid võivad olla need, mida see koda on palunud esitada menetlustoimingu raames ja menetluspooltele määratud tähtaja jooksul.

(vt punktid 36–44)