Kohtuasi C-156/04

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Kreeka Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 83/182/EMÜ — Transpordivahendite ajutine importimine — Maksuvabastused — Alaline elukoht liikmesriigis”

Kohtujurist L. A. Geelhoedi ettepanek, esitatud 14. septembril 2006 I - 4133

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 7. juuni 2007 I - 4152

Kohtuotsuse kokkuvõte

Direktiivi 83/182 (ühest liikmesriigist teise ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses) artikli 7 lõike 1 tähenduses alalise elukoha kindlaksmääramiseks on vaja arvesse võtta nii huvitatud isiku tööalaseid kui ka isiklikke sidemeid asjaomase kohaga ning nende kestust ja juhul kui need ei ole koondunud ainult ühte liikmesriiki tuleb isiklikke sidemeid eelistada tööalastele sidemetele. Huvitatud isiku isiklike ja tööalaste sidemete hindamise raames tuleb arvesse võtta kõik asjassepuutuvad tegurid, eelkõige tema ja tema pereliikmete füüsiline kohalolek, elukoha olemasolu, kutsealase tööga tegelemise koht ning koht, kus asjaomane isik omab varalisi huve. Liikmesriigi pädevate ametiasutuste ülesanne on hinnata ja kaaluda iga käsitletavat juhtumit iseloomustavaid asjassepuutuvaid tegureid. (vt punktid 45 ja 46)

Direktiivist 83/182 (ühest liikmesriigist teise ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses) tulenevate liikmesriigi kohustuste rikkumist ei kujuta endast vaid asjaolu, et üks abstraktne siseriiklik õigusnorm kvalifitseerib õigusrikkumisena tavapäraselt kohaldatavate siseriiklike tolli- ja maksusätete rikkumise. Õigusrikkumiste karistamine ja preventsiooninõuded võivad õigustada liikmesriigi poolt teatud rangusega karistuste kehtestamist, kuid ei ole võimalik välistada seda, et need karistused võivad teatud asjaoludel osutuda ebaproportsionaalseks. (vt punkt 72)

Liikmesriik on rikkunud direktiivist 83/182 (ühest liikmesriigist teise ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses) tulenevaid kohustusi juhul, kui liikmesriik näeb ette, et tavaliselt esitatavat kriminaalsüüdistust ei esitata üksikisiku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis ja kes omab või kasutab liikmesriigi territooriumil teises liikmesriigis registreeritud sõidukit juhul, kui asjaomane isik tasub määratud registreerimismaksu ja kui ta samas ei kasuta selle maksu kohaldamisel siseriiklikus õiguses ette nähtud õiguskaitsevahendeid. Selline kord võib tegelikult takistada ühenduse õigusest tulenevat õigussubjektide tõhusat kohtulikku kaitset seeläbi, et neid õhutatakse kriminaalsüüdistuse vältimiseks loobuma siseriiklikus õiguses ette nähtud tavapäraste õiguskaitsevahendite kasutamisest. (vt punktid 77, 97 ja resolutiivosa)

Direktiivi 83/182 (ühest liikmesriigist teise ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses) kohaldamisalasse ei kuulu karistused, mis liikmesriik määrab juhtudel, kui ajutiselt maksust vabastatud sõidukit juhib liikmesriigi territooriumil teine isik, kellel ei ole maksuvabastuseks õigust ja kui asjaomast sõidukit juhib maksuvabastuse õiguseta isik ajal, kui maksuvabastuse saaja ei asu liikmesriigi territooriumil. (vt punktid 80 ja 81)

Liikmesriik on rikkunud direktiivist 83/182 (ühest liikmesriigist teise ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses) tulenevaid kohustusi, kui ta näeb lisaks kohaldatavate õigusnormide rikkumise eest trahvide määramisele ette sõidukite kasutamise ajutise takistamise ja sõidukite kasutamise lubamise pärast määratud trahvide ja võimalike teiste võlgnetavate tasude maksmist. Maksuvabastuse saaja takistamine kasutamast oma sõidukit ajavahemikul, mis võib kesta kaua ja arvestades sõiduki juhtimise õiguse tähtsust isikute vaba liikumise seisukohast lähtudes, on selline meede taotletava maksude kogumise eesmärgi saavutamiseks ebaproportsionaalne ning seda eesmärki on võimalik saavutada ühenduse õigusega enam kooskõlas olevate meetmete abil. (vt punktid 83, 97 ja resolutiivosa)