Euroopa Komisjoni 18. augustil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 9. juuni 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-47/19: Dansk Erhverv versus komisjon

(Kohtuasi C-508/21 P)

(2022/C 2/18)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Stromsky, T. Maxian Rusche)

Teised menetlusosalised: Dansk Erhverv, Danmarks Naturfredningsforening, Saksamaa Liitvabariik, Interessengemeinschaft der Grenzhändler (IGG)

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioon;

— teha otsus kohtuasjas T-47/19, Danske Erhverv vs. komisjon, tühistades vaidlustatud otsuse (1) punkti 3.3;

— jätta apellatsioonimenetluse kohtukulud esimese astme hageja kanda;

— jätta iga poole ja menetlusse astuja kanda nende endi kohtukulud esimese astme menetluses.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimene väide: Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta järeldas, et ainsa väite kolmanda osaga nõustumine toob kaasa kogu vaidlustatud otsuse tühistamise. See järeldus rikub ELTL artiklit 264, mida Euroopa Kohus on tõlgendanud kohtuotsuses komisjon vs. Département du Loiret, ja proportsionaalsuse põhimõtet.

Kohtuotsuses komisjon vs. Département du Loiret tõlgendas Euroopa Kohus ELTL artiklit 264 järgmiselt: (2)

„[…] Esimese Astme Kohus ei või üksnes sel alusel, et ta peab põhjendatuks üht hageja tühistamishagi toetuseks esitatud väidetest, automaatselt tühistada vaidlusalust akti tervikuna. Terviklik tühistamine ei ole võimalik juhul, kui on ilmselge, et kõnealune väide, mis puudutab ainult vaidlusaluse akti konkreetset osa, võib viia üksnes osalise tühistamiseni.“

Käesolevas asjas puudutas esimese astme hageja esitatud ainsa väite kolmas osa vaid ühte kolmest otsusest, mis olid vaidlustatud otsuses kokku pandud ühte akti. See oli otsus, milles järeldati, et trahvi määramata jätmine piirikauplustele, kui nad ei kogunud purgijookide pealt tagatisraha, ei kujuta endast riigi ressursside kasutamist ega olnud seega riigiabi. Hageja ainsa väite kolmas osa ei puudutanud teisi otsuseid, milles järeldati, et tagatisraha kogumata jätmine ja käibemaksu kogumata jätmine ei kujuta endast riigi ressursside kasutamist ega olnud seega riigiabi.

Apellatsioonkaebuse teine väide: Üldkohus ei ole esitanud põhjendust ja on esitanud vastuolulise põhjenduse, kui ta järeldas, et need kolm otsust olid üksteiselt lahutamatud.

Apellatsioonkaebuse kolmas väide: Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta järeldas, et kolm otsust on üksteisest lahutamatud. Nimelt ei ole kolmes otsuses analüüsitud kolm meedet omavahel seotud. Täpsemalt, trahvi määramata jätmine ei ole otseselt ja automaatselt seotud tagatisraha kogumata jätmise ja käibemaksu kogumata jätmisega. Trahvi määramine võib, aga ei pruugi muuta piirikaupluste käitumist. Piirikauplused võivad vaidlustada trahvi määramise pädevates kohtutes ning jätkata tagatisraha kogumata jätmist (ning käibemaksu kogumata jätmist selle kogumata jäetud tagatisraha pealt). Ja igal juhul ei vii tagatisraha kogumata jätmine riigi ressursside kadumiseni, kuna raha läheb kaduma täiesti eraviisiliselt käitatud tagatisraha skeemis, mille üle riigil puudub kontroll.

(1) Komisjoni 4. oktoobri 2018. aasta otsus C(2018) 6315 (final) riigiabi SA.44865 (2016/FC) kohta – Saksamaa – Väidetav abi Saksa piiril asuvatele joogikauplustele.

(2) 11. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Département du Loiret, C-295/07 P, EU:C:2008:707, punkt 104.