Kohtuasi C‑346/14

Euroopa Komisjon

versus

Austria Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — ELL artikli 4 lõige 3 — ELTL artikkel 288 — Direktiiv 2000/60/EÜ — Liidu veepoliitika — Artikli 4 lõige 1 — Pinnaveekogu seisundi halvenemise ärahoidmine — Artikli 4 lõige 7 — Erand seisundi halvendamise keelust — Ülekaalukas üldine huvi — Schwarze Sulmi jõele (Austria) hüdroelektrijaama ehitamiseks loa andmine — Vee seisundi halvenemine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda) 4. mai 2016. aasta otsus

Vt otsuse tekst. (vt punktid 23 ja 24)

Liikmesriigid, kellele direktiiv on adresseeritud, peavad direktiivi ülevõtmiseks ette nähtud tähtaja jooksul hoiduma kehtestamast õigusnorme, mis võivad direktiivis sätestatud eesmärgi saavutamise tõsiselt ohtu seada. Sellist hoidumiskohustust, mis on kõigile riigisisestele ametiasutustele kohustuslik, tuleb mõista nii, et see osutab niisugust kahjustavat mõju evida võiva igasuguse, see tähendab nii üld- kui erimeetme võtmisele. Mis puudutab direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitikaalane tegevusraamistik, siis kui vaidlusalune projekt ei kuulunud loa andmise otsuse vastuvõtmise ajal selle direktiivi artikli 4 kohaldamisalasse, oli asjassepuutuv liikmesriik siiski kohustatud isegi enne direktiivi artikli 13 lõike 6 kohaselt liikmesriikidele vesikonna majandamiskavade avaldamiseks määratud tähtaja möödumist hoiduma kehtestamast õigusnorme, mis võinuksid kõnealuses artiklis 4 sätestatud eesmärgi saavutamise tõsiselt ohtu seada. (vt punktid 50 ja 51)

Direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitikaalane tegevusraamistik, artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktist i, mille kohaselt rakendavad liikmesriigid vajalikke meetmeid, et ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine, nähtub, et selliste meetmete võtmine on liikmesriikidele kohustuslik. Niisuguse konkreetse projekti heakskiitmist, nagu on hüdroelektrijaama ehitamine liikmesriigis asuvale jõele, tuleb pidada selliseks rakendamiseks. Direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkt a ei piirdu üksnes majandamise planeerimisega seonduvate eesmärkide programmilise sõnastamisega, vaid sellel on direktiiviga ette nähtud menetluse igas etapis siduv mõju, niipea kui asjaomase veekogu ökoloogiline seisund on kindlaks tehtud. Mis puudutab lisaks direktiivi artikli 4 lõikes 7 ette nähtud erandeid, siis selles sätestatud erandite kategooriate struktuur võimaldab järeldada, et direktiivi artikkel 4 ei sisalda mitte üksnes põhimõttelisi kohustusi, vaid puudutab ka konkreetseid projekte. Nimelt kohaldatakse erandeid eelkõige siis, kui artikli 4 eesmärkide järgimata jätmine on pinnaveekogu füüsikaliste omaduste uute muudatuste tagajärg ning kui sellest tulenevad negatiivsed mõjud, või kui see on inimeste uue püsiva arendustegevuse tagajärg. Samas võib see olla projektidele uute lubade andmise tagajärg. Õigupoolest ei saa projekti ja majandamiskava elluviimist käsitleda eraldi. (vt punktid 53, 54 ja 56)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 58 ja 59)

Juhul, kui ei ole kehtestatud erandit direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitikaalane tegevusraamistik, artikli 4 lõikest 7, tuleb vältida pinnaveekogu seisundi igasugust halvenemist. Seega on veekogude seisundi halvenemise ärahoidmise kohustus direktiivi 2000/60 rakendamise igas etapis siduv ja kehtib kõikidele sellise pinnaveekogu tüüpidele ja seisunditele, mille kohta on vastu võetud majandamiskava. Asjaomane liikmesriik peab seega keelduma kiitmast heaks projekti, kui see võib halvendada asjaomase veekogu seisundit või ohustada pinnaveekogude hea seisundi saavutamist, välja arvatud juhul, kui kõnealusele projektile saab kohaldada mõnda direktiivi artikli 4 lõikes 7 sätestatud erandit. Et teha kindlaks, kas projektile anti luba direktiivi 2000/60 artikli 4 lõikes 7 sätestatud nõudeid järgides, tuleb käesolevas asjas kontrollida, kas esiteks võeti kõik võimalikud meetmed, leevendamaks vaidlusaluse projekti kahjulikku mõju asjassepuutuva veekogu seisundile; teiseks, kas selle projekti elluviimise põhjused olid konkreetselt esitatud ja selgitatud; kolmandaks, kas see projekt on ülekaalukates üldistes huvides, ja/või kui hüved, mis tulenevad projekti rakendamisest inimeste tervisele, ohutuse tagamisele või säästvale arengule, kaaluvad üles direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud eesmärkide saavutamisest keskkonnale või ühiskonnale saadava hüve, ning neljandaks, kas projektiga taotletavat hüve ei ole tehniliste võimaluste või ebaproportsionaalselt suurte kulude tõttu võimalik saavutada muude vahenditega, mis oleksid keskkonna seisukohalt oluliselt paremad. (vt punktid 64 ja 66)