Direktiivi 92/12 artikli 20 lõikest 3, mis näeb ette, et liikmesriigid peavad võtma vajalikud meetmed, et ära hoida eeskirjade rikkumisi või eiramisi ning kohaldada tõhusaid sanktsioone, ei järeldu siiski, et liikmesriigid peavad nägema ette volitatud laopidaja täiendava kriminaalvastutuse mis tahes eeskirjade rikkumise eest, mis on toime pandud aktsiisikauba vabasse ringlusse lubamisel.

Direktiivi 92/12 aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, mida on muudetud direktiiviga 92/108, ülesehitusest ja eelkõige selle artiklist 13, artikli 15 lõigetest 3 ja 4 ning artikli 20 lõikest 1 nähtub, et seadusandja on omistanud volitatud laopidajale keskse rolli aktsiisikaupade liikumisel aktsiisi peatamise korra alusel.

Direktiivi 92/12 aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, mida on muudetud direktiiviga 92/108, tuleb Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtteid arvestades tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid – mis lubavad tunnistada nende kaupade liikumise ajal, mille suhtes kohaldatakse aktsiisi peatamise korda, toime pandud rikkumiste eest mõistetud rahalistele karistustele vastavate summade tasumise eest solidaarselt vastutavaks muu hulgas kõnealuste kaupade omanikud, kui need omanikud on seotud rikkumise toimepanijatega niisuguse lepingulise suhte alusel, millest nähtub, et toimepanijad on laopidaja volitatud isikud –, mille kohaselt tunnistatakse volitatud laopidaja nende summade tasumise eest solidaarselt vastutavaks – võimaldamata tal maksu tasumise kohustusest vabaneda, kui ta tõendab, et ta ei ole seotud rikkumise toimepanijate tegevusega – isegi siis, kui riigisisese õiguse kohaselt ei olnud see laopidaja rikkumise toimepanemise ajal nende kaupade omanik ega seotud rikkumise toimepanijatega lepingulise suhte alusel, millest nähtub, et toimepanijad on laopidaja volitatud isikud.

Kui nimelt volitatud laopidaja – kes ei jäänud rikkumise esemeks olevate kaupade omanikuks ja kes ei olnud seotud rikkumise toimepanijatega lepingulise suhtega, mille alusel viimati nimetatud oleksid olnud tema volitatud isikud – suurendatud vastutus ei ole sõnaselgelt ette nähtud direktiiviga 92/12 ega riigisiseste õigusnormidega, siis karistused, mida võib volitatud laopidaja suhtes nende õigusnormide alusel kohaldada, ei näi piisavalt kindlad ja huvitatud isikutele ettenähtavad, et neid saaks pidada õiguskindluse nõuetele vastavaks; seda peab siiski kontrollima siseriiklik kohus.

Mis puudutab ka maksudest kõrvalehoidumise vältimise meetmeid, siis on käibemaksuga seotud asjades juba otsustatud, et kolmanda isiku toime pandud maksudest kõrvalehoidumise korral ei ole riski jagunemine proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas, kui maksusüsteem paneb tarnijale kogu vastutuse maksu tasumise eest, sõltumata tema osalemisest ostja poolt toimepandud maksudest kõrvalehoidumises.

Lisaks lähevad riigisisesed meetmed, mis de facto kehtestavad süüst sõltumatu solidaarvastutuse süsteemi, kaugemale sellest, mis on vajalik riigikassa õiguste tagamiseks. Proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus olevaks tuleb pidada muule kui käibemaksu tasuma kohustatud isikule maksu tasumise kohustuse panemist, isegi kui see isik on volitatud laopidaja, kellel lasuvad direktiivis 92/12 ette nähtud konkreetsed kohustused, võimaldamata tal maksu tasumise kohustusest vabaneda, kui ta tõendab, et ei ole seotud selle maksu tasumise eest vastutava isiku tegevusega. Ilmselgelt ebaproportsionaalne oleks pidada maksukohustuslast tingimusteta vastutavaks maksutulude laekumata jäämise eest, mille on põhjustanud kolmandate isikute tegevus, millele tal ei olnud mingit mõju.

Samade nõuete järgimine on tähtis siis, kui tegemist on sellise meetmega nagu volitatud laopidajale vastutuse panemine salakaubaveo rahaliste tagajärgede eest.

(vt punktid 46, 47, 49–51, 54 ja resolutsioon)