Kohtuasi C-337/08

X Holding BV

versus

Staatssecretaris van Financiën

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„EÜ artiklid 43 ja 48 — Maksuõigusnormid — Ettevõtte tulumaks — Residendist emaettevõtjast ja ühest või mitmest residendist tütarettevõtjast moodustatud maksukohustuslane — Emaettevõtja kasumi maksustamine — Keeld moodustada mitteresidendist tütarettevõtjaga ühine maksukohustuslane”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 19. novembril 2009 I ‐ 1218

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 25. veebruar 2010 I ‐ 1237

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Maksuõigusnormid – Ettevõtte tulumaks

(EÜ artiklid 43 ja 48)

EÜ artiklitega 43 ja 48 ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis lubab emaettevõtjal moodustada ühise maksukohustuslase residendist tütarettevõtjaga, kuid mille alusel ei või nimetatud emaettevõtja sellist ühist maksukohustuslast moodustada mitteresidendist tütarettevõtjaga, kuna viimase kasumi suhtes ei kuulu kohaldamisele kõnealuse liikmesriigi maksuõigusnormid.

Emaettevõtja, kellele kuulub teises liikmesriigis asuv tütarettevõtja, sellisest eelisest ilmajätmine kujutab endast selgelt asutamisvabaduse piiramist, sest võib pärssida nimetatud emaettevõtja asutamisvabaduse teostamist, kuna see võib kallutada teda mitte asutama teistes liikmesriikides tütarettevõtteid. Selles osas on sellise residendist emaettevõtja olukord, kes soovib moodustada ühise maksukohustuslase residendist tütarettevõtjaga, ja sellise residendist emaettevõtja olukord, kes soovib moodustada ühise maksukohustuslase mitteresidendist tütarettevõtjaga, niisuguse maksusüsteemi eesmärki arvestades objektiivselt sarnased, kuna mõlemad emaettevõtjad soovivad kasutada eeliseid, mis tulenevad nimetatud maksustamiskorrast, mis eeskätt võimaldab ühise maksukohustuslase moodustavate äriühingute kasumi ja kahjumi konsolideerida emaettevõttesse ning tagada, et kontsernisiseste tehingute tulemusel ei teki kasumit ega kahjumit.

Kuid niisuguse maksusüsteemi kohaldamist õigustab vajadus säilitada liikmesriikide vaheline maksustamispädevuse jaotus. Nimelt, kui emaettevõtjal on õigus igal aastal soovi korral moodustada oma tütarettevõtjaga ühine maksukohustuslane ja see sama vabalt lõpetada, annab sellesse ühisesse maksukohustuslasse mitteresidendist tütarettevõtja kaasamise õigus talle vabaduse valida nimetatud tütarettevõtja kahjumi suhtes kohaldatavat maksusüsteemi ja asukohta, kus see kahjum arvesse võetakse. Kui maksukohustuslase koosseisu on nii võimalik muuta, on sellesse mitteresidendist tütarettevõtja kaasamise võimaluse tagajärg see, et emaettevõtjal on õigus vabalt valida liikmesriik, kus nimetatud tütarettevõtja kahjum maha arvata.

Mis puudutab selle maksusüsteemi proportsionaalsust, siis ei tähenda see, kui liikmesriik otsustab lubada välismaal asuva püsiva tegevuskoha kahjumi ajutiselt emaettevõtjale üle kanda, et see õigus peab olema ka residendist emaettevõtja mitteresidendist tütarettevõtjal. Teises liikmesriigis asuv püsiv tegevuskoht ja mitteresidendist tütarettevõtja ei ole ju topeltmaksustamise vältimise lepingust tuleneva maksustamispädevuse jaotuse suhtes sarnases olukorras, kuna tütarettevõtjal on iseseisva juriidilise isikuna nimetatud lepingu osalises liikmesriigis, kus on tema asukoht, täieulatuslik maksukohustus, samas kui teises liikmesriigis asuva püsiva tegevuskoha suhtes kehtib põhimõtteliselt ja osaliselt päritoluliikmesriigi maksupädevus. On selge, et EÜ artikli 43 esimese lõigu teise lausega on ettevõtjatele antud võimalus vabalt valida sobiv õiguslik vorm mõnes teises liikmesriigis tegutsemiseks ning seda valikuvabadust ei tohi piirata diskrimineerivate maksusätetega. Päritoluliikmesriigil on aga õigus vabalt kindlaks määrata välismaal tegutsevate siseriiklike äriühingute erinevate ettevõtlusvormide maksustamise tingimused ja määr eeldusel, et nende kohtlemine ei ole sarnaste siseriiklike üksustega võrreldes diskrimineeriv. Kuna teises liikmesriigis asuvad püsivad tegevuskohad ja mitteresidendist tütarettevõtjad ei ole maksustamispädevuse jaotuse suhtes sarnases olukorras, ei ole päritoluliikmesriik kohustatud mitteresidendist tütarettevõtjate suhtes kohaldama sama maksusüsteemi nagu see, mida ta kohaldab teises liikmesriigis asuvate püsivate tegevuskohtade suhtes. Seetõttu tuleb asjaomast maksusüsteemi pidada selle eesmärkide saavutamise suhtes proportsionaalseks.

(vt punktid 19, 24, 31–33, 37–40, 42 ja 43 ning resolutsioon)