ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 11. jaanuari 2018. aasta määrus – Amber Capital Italia jt

(liidetud kohtuasjad C‑654/16, C‑657/16 ja C‑658/16) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Äriühinguõigus – Direktiiv 2004/25/EÜ – Ülevõtmispakkumised – Artikli 5 lõike 4 teine lõik – Võimalus muuta pakkumise hinda selgelt määratletud tingimustel ja kriteeriumide kohaselt – Liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad järelevalveasutusel suurendada ülevõtmispakkumisel pakutavat ostuhinda sobingu korral pakkumise tegija või temaga kooskõlas tegutsevate isikute ja ühe või mitme müüja vahel – Mõiste „selgesti määratletud kriteerium“

Asutamisvabadus–Äriühingud–Direktiiv 2004/25–Ülevõtmispakkumised–Vähemusaktsionäride kaitse, kohustuslik pakkumine ja õiglane hind–Liikmesriikide õigus anda järelevalveasutustele volitus kohandada pakkumise hinda selgesti määratletud asjaolude ja kriteeriumide alusel–Liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad järelevalveasutusel suurendada ülevõtmispakkumisel pakutavat ostuhinda sobingu korral pakkumise tegija või temaga kooskõlas tegutsevate isikute ja ühe või mitme müüja vahel–Järelevalveasutuse poolt tuvastatud hinna kasutamine–Lubatavus–Tingimus–Hind, mis tuleneb nimetatud õigusnormidest piisavalt selgelt, täpselt ja ettenähtavalt

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/25, artikli 5 lõike 4 teine lõik)

(vt punktid 34–39 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta artikli 5 lõike 4 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mis lubavad sobingu korral pakkumise tegija või temaga kooskõlastatult tegutsevate isikute ja ühe või mitme müüja vahel liikmesriigi järelevalveasutusel tõsta ülevõtmispakkumise hinda – piirdudes hinna osas, mida õigusnormid puudutavad, sellega, et see vastab nimetatud asutuse tuvastatud hinnale –, kui selle hinna saab riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodite abil piisavalt selgelt, täpselt ja ootuspäraselt tuletada riigisiseste õigusnormide kogumist.

( 1 ) ELT C 121, 18.4.2017.
3.

Määruse nr 1829/2003 artiklit 34 koostoimes ettevaatuspõhimõttega, nagu see on ette nähtud määruse nr 178/2002 artiklis 7, tuleb tõlgendada nii, et see ei anna liikmesriikidele õigust võtta vastavalt määruse nr 178/2002 artiklile 54 ajutisi kiireloomulisi meetmeid ainuüksi sellele põhimõttele tuginedes; täidetud peavad olema ka määruse nr 1829/2003 artiklis 34 ette nähtud sisulised tingimused.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 21. novembri 2017. aasta määrus – Kerr

(kohtuasi C-615/16) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Artikli 15 lõige 2 ja artikli 135 lõike 1 punkt f – Kinnisasja kasutusõigused – Maksuvabastused – Kohaldamisala – Mõiste „läbirääkimine”

1. Eelotsuse küsimused–Vastuvõetavus–Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi–Ulatus–Taotlus, milles on esitatud piisavalt andmeid faktilise ja õigusliku konteksti kohta–Eelotsusetaotluse esitanud kohtule Euroopa Kohtu poolt tarviliku vastuse andmise võimalikkus–Vastuvõetavus (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 94) (vt punktid 20–23)

2. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine–Ühine käibemaksusüsteem–Maksuvabastused–Tehingud, mis puudutavad teisi väärtpabereid–Kohaldamisala–Klientide otsimine ja kinnisasjade kasutusõigustega seonduvate teenuste reklaamimine vahendaja poolt, kes tagab nende müügi neid turustavate ettevõtjate nimel–Hõlmamine–Tingimus–Tehingud, mida saab kvalifitseerida „finantstehinguteks“–Kriteeriumid–Osaluse omandamine äriühingus või võlanõude ostmine, mis tagab kinnisasja omandi- või valdusõiguse (Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 135 lõike 1 punkt f) (vt punktid 30–32, 34 ja 35)

3. Maksualaste õigusaktide ühtlustamine–Ühine käibemaksusüsteem–Maksuvabastused–Muude tegevuste maksuvabastused–Läbirääkimine–Mõiste–Klientide otsimine ja müügiks mõeldud kinnisasjade kasutusõigustega seonduvate teenuste reklaamimine–Hõlmamine–Tingimused–Tasuline vahendustegevus, et osutada õigusi puudutavaid finantstehinguid käsitleva lepingu ühele poolele teenust–Teenus, mille raames pooled sõlmivad lepingu, ilma et vahendajal oleks isiklikku huvi–Siseriikliku kohtu poolt teostatav kontroll (Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 15 lõige 2 ja artikli 135 lõike 1 punkt f) (vt punkt 47 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 15 lõiget 2 ja artikli 135 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et mõiste „läbirääkimine“ viimati nimetatud sätte tähenduses võib hõlmata sellist tegevust, mida teostab põhikohtuasja apellant, tingimusel, et tegemist on tasulise vahendustegevusega, et osutada õigusi puudutavaid finantstehinguid käsitleva lepingu ühele poolele teenust, mis seisneb kõige vajaliku tegemises selleks, et müüja ja ostja sõlmiksid asjaomase lepingu, ilma et vahendaja ise seda lepingut allkirjastaks ja igal juhul ilma, et tal oleks selle lepingu sisu osas isiklikku huvi. Seda, kas need tingimused on põhikohtuasjas täidetud, peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Seda, kas need tingimused on põhikohtuasjas täidetud, peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

( 1 ) ELT C 151, 15.5.2017.
12

Selles konktestis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 4. septembri 2014. aasta kohtuotsusega API jt (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ja C‑208/13, EU:C:2014:2147) märkis Euroopa Kohus, et ELTL artiklit 101, koosmõjus ELL artikli 4 lõikega 3, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mille alusel ei tohi rendi või tasu eest toimuvate kaupade autoveo teenuste hind olla madalam kui minimaalsed tegevuskulud, mille määrab kindlaks organ, mis koosneb peamiselt asjassepuutuvate ettevõtjate esindajatest.
25

Euroopa Kohus otsustas 16. juuli 2015. aasta kohtumääruse P (C‑507/14, ei avaldata, EU:C:2015:512) punktis 30, et see artikkel sisaldab autonoomset määratlust selle kuupäeva kohta, millal tuleb asuda seisukohale, et kohtusse on pöördutud. Liidu seadusandja kasutab kohtusse pöördumise kuupäeva ühtset määratlust, mis määratakse vastavalt asjaomasele menetlussüsteemile kindlaks vastavalt ühele toimingule, s.o menetluse algatamist käsitleva dokumendi esitamine või teatamine, kuid milles võetakse siiski arvesse sellele järgneva teise toimingu tegelikku sooritamist. Seega on määruse nr 2201/2003 artikli 16 lõike 1 punkti a kohaselt kohtusse pöördumise kuupäev see kuupäev, mil menetluse algatamist käsitlev dokument või võrdväärne dokument on kohtule esitatud, tingimusel et hageja ei jäta seejärel tegemata vajalikke samme, mis ta peab võtma selleks, et dokumendist teatataks kostjale või et see edastataks temale (kohtumäärus, 16.7.2015, P, C‑507/14, ei avaldata, EU:C:2015:512, punkt 32).
17

Seega on põhikohtuasja menetlus seotud Poola materiaal- ja menetlusõiguslikel normidel põhineva pärimisõiguse tunnustamise taotlusega, ilma et ükski eelotsusetaotluse asjaolu lubaks järeldada, et need sätted rakendavad liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses või et need puudutavad „meetmeid“ ELTL artikli 8 tähenduses.
10

Selles olukorras on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti l tähenduses mõiste „tühistamine“ tõlgendamiseks tuleb vastavalt 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsusele Sousa Rodríguez jt (C–83/10, EU:C:2011:652) tugineda mõistele „marsruut“, mille Euroopa Kohus defineeris kui kindlaksmääratud ajakava kohase teekonna lähtelennujaamast sihtlennujaama, mis tähendab, et lennuk peab väljuma ettenähtud marsruudi kohaselt ja peab jõudma ka oma sihtkohta, nagu see nimetatud marsruudis kajastub. Nimetatud kohus leiab, et vastavalt 19. novembri 2009. aasta kohtuotsusele Sturgeon jt (C–402/07 ja C–432/07, EU:C:2009:716) on marsruut lennu oluline osa, kuna lend peab toimub vastavalt vedaja poolt eelnevalt kinnitatud lennuplaanile. Samuti märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuna hilinemist tuleb eristada tühistamisest, saab lennu lugeda tühistatuks üksnes siis, kui lennuettevõtja veab reisijaid teise lennuga, mille varem kavandatud lennuplaan erineb esialgu ette nähtud lennu omast. Selle põhjal järeldas see kohus, et marsruut on lennu oluline osa.
22

Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Madridi esimese astme halduskohus nr 8) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] raamkokkuleppe klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et see takistab seda, et niisuguse õigusnormiga, nagu kirjeldatud, on lubatud tööaega lühendada ainuüksi seetõttu, et tegu on määratud ajaks ametisse nimetatud ametnikuga? Kui vastus on jaatav, siis: — kas objektiivseks põhjuseks, mis õigustaks seda erinevat kohtlemist, võib pidada majanduslikku olukorda, mille tõttu on vaja kulusid vähendada, milleks ollakse sunnitud eelarvevahendite vähenemise tõttu? — kas objektiivseks põhjuseks, mis õigustaks seda erinevat kohtlemist, võib pidada haldusasutuse enesekorralduspädevust? 2. Kas […] raamkokkuleppe klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et haldusasutuse enesekorralduspädevust piirab alati ja igal juhul kohustus tema teenistuses olevaid töötajaid mitte diskrimineerida ega erinevalt kohelda, olenemata sellest, kas nad on alalised ametnikud või määratud ajaks ametisse nimetatud ametnikud, koosseisuvälised ametnikud või tähtajalised töötajad? 3. Kas […] konstitutsioonilise seaduse 4/2007 […] teise täiendava sätte lõike 3 tõlgendamist ja kohaldamist nii, et see võimaldab [alalistest ametnikest] ülikooli kolledžite õppejõududel – kuid mitte määratud ajaks ametisse nimetatud ametnikest ülikooli kolledžite õppejõududel – ülikooliõppejõudude teenistusgruppi saamise menetluses säilitada kõik oma õigused ja pädevus õpetada, kuigi neil ei ole doktorikraadi, võib lugeda […] raamkokkuleppe klausliga 4 vastuolus olevaks? 4. Kas olukorras, kus doktorikraadi omamise nõue on toodud nendel määratud ajaks ametisse nimetatud ametnikest ülikooli kolledžite õppejõududel, kellel seda kraadi ei ole, tööaja 50% võrra vähendamise objektiivseks põhjuseks, samas kui seda ei kohaldata alalistest ametnikest ülikooli kolledžite õppejõude suhtes, kellel samuti seda kraadi ei ole, võib järeldada, et see nõue on diskrimineeriv ja seega […] raamkokkuleppe klausliga 4 vastuolus?“
26

Teiseks tuleb märkida, et selles osas, milles apellandid püüavad eelkõige nende apellatsioonkaebuse punktides 8–15 tõendada, et nad said komisjonilt konkreetseid tagatisi, mis on tingimusteta ja kooskõlalised ning mille kohaselt alustavad kohtutäiturid oma tegevust 1. jaanuaril 2012, siis nende eesmärk on kahtluse alla seada Üldkohtu antud sellekohane hinnang faktilistele asjaoludele. Oma väidete põhjendamiseks ei tõstata apellandid aga nende faktiliste asjaolude moonutamist Üldkohtu poolt. Igal juhul ei too nad esile konkreetseid asjaolusid, mida Üldkohus moonutas, ega seda, kuidas Üldkohus neid asjaolusid moonutas.
24

Pealegi tuleneb ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust, et ainult Üldkohus on pädev esiteks fakte tuvastama – välja arvatud juhul, kui tema tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimiku materjalidest – ja teiseks fakte hindama. Kui Üldkohus on fakte tuvastanud või hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt ELTL artiklile 256 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Üldkohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi (vt eelkõige Euroopa Kohtu presidendi määrus, 6.10.2015, Cap Actions SNCM vs. komisjon, C‑418/15 P(I), EU:C:2015:671, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
29

Teises väites heidavad apellandid Üldkohtule ette, et ta tuvastas esiteks ekslikult, et ELL artikkel 13 ei ole antud juhul asjakohane ning teiseks, et kuna komisjon ei tekitanud apellantides põhjendatud ootusi, ei rikkunud ta ELL artikleid 13 ja 17 ega õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet. Nad väidavad, et kuna komisjon rikkus õiguskindluse üldpõhimõtet, rikkus ta ka ELL artiklit 13. Pealegi, kuna komisjon ei tegutsenud ELL artikliga 17 kooskõlas, jättes eelkõige tagamata, et Horvaatia Vabariik kohaldab õigesti liidu õigust, rikkus komisjon samuti seda artiklit. Apellandid on nimelt arvamusel, et ühinemisleping, mis näeb ette riigi kohustuse luua kohtutäituri kutseala, tagab neile eelkõige õiguse teha tööd, mis tähendab, et nad võivad seega õiguspäraselt loota, et nad alustavad nende ülesannete täitmist, milleks nad ametisse nimetati.
48

Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2006/112 artikleid 2, 9, 26, 167, 168 ja 173 tuleb tõlgendada nii, et kuna sellise valdusühingu, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, tegelemine oma tütarettevõtjate juhtimisega, kui ta ei ole viimati nimetatutele esitanud arvet ei äriühingute kontserni kui terviku või teatavate tütarettevõtjate huvides saadud teenuste hinna ega sellega seotud käibemaksu kohta, ei ole selle direktiivi tähenduses majandustegevus, võib nende saadud teenuste eest tasutud sisendkäibemaksu maha arvata ainult siis, kui see on seotud tehingutega, mis ei kuulu selle direktiivi reguleerimisalasse.
15

Pärast määruse nr 273/2004 artikli 2 punktis a toodud mõiste „nimekirjas loetletud lähteaine“ määratluse lingvistilist analüüsi asus Obvodní soud pro Prahu 7 (Praha 7 ringkonnakohus) seisukohale, et „ravimid“ direktiivi 2001/83 tähenduses on narkootikumide lähteained, sest need sisaldavad „nimekirjas loetletud lähteainet“ selle sätte tähenduses. Ta tugines seejuures määrusele nr 111/2005, mis arvab sõnaselgelt efedriini või pseudoefedriini sisaldavad ravimid oma kohaldamisalasse. Ta järeldas sellest, et ka mõistet „nimekirjas loetletud lähteaine“ määruse nr 273/2004 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab eeskätt efedriini või pseudoefedriini sisaldavaid ravimeid, ehkki selle määruse lisa, kus on ära toodud nimekirjas loetletud lähteained, omalt poolt neid ravimeid sõnaselgelt ja sellisena ei nimeta.
17

Selles osas tuleb märkida, et direktiivi artikli 2 punkti d kohaselt, mille sõnastus on eriti üldine, on „kaubandustavad“ määratletud kui „ettevõtjapoolne tegevus, tegevusetus, teguviis või esitusviis, kommertsteadaanne, sealhulgas reklaam ja turustamine, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele“ (kohtuotsused, 9.11.2010, Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, C‑540/08, EU:C:2010:660, punkt 17, ja 4.5.2017, Vanderborght, C‑339/15, EU:C:2017:335, punkt 23).
35

Niisugune tõlgendus ei muuda ELTL artikleid 49 ja 63 Gibraltari suhtes kohaldamatuks. Nimelt jäävad need sätted kõnealuse territooriumi suhtes ELTL artikli 355 lõike 3 kohaselt endiselt täielikult kohaldatavaks samadel tingimustel, sealhulgas välismaise elemendi olemasolu nõudev tingimus ning tingimused, mis on ette nähtud liidu mis tahes muu territooriumi jaoks, mille suhtes need on kohaldatavad (vt analoogia alusel kohtuotsus, 13.6.2017, The Gibraltar Betting and Gaming Association, C‑591/15, EU:C:2017:449, punkt 47).
58

Neljandaks ja viimasena tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikas on asutud seisukohale, et olukorras, kus apellatsioonkaebuse kõik muud väited on tagasi lükatud, tuleb väited Üldkohtu kohtukulusid puudutava otsuse väidetava õigusvastasuse kohta Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 teise lõigu alusel, mille kohaselt ei saa apellatsioonkaebuse alus olla üksnes kohtukulude summa või see, kumma poolt on kohustatud neid tasuma, vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata (kohtuotsus, 9.6.2016, PROAS vs. komisjon, C‑616/13 P, EU:C:2016:415, punkt 88, ja kohtumäärus, 12.1.2017, Europäischer Tier- und Naturschutz et Giesen vs. komisjon, C‑343/16 P, ei avaldata, EU:C:2017:10, punkt 24).
3

1985. aasta seaduse kõrgeima halduskohtu kohta (Verwaltungsgerichtshofgesetz) (BGBl. 10/1985) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „VwGG“) § 38a on sõnastatud järgmiselt: „(1) Kui [Verwaltungsgerichtshofi (Austria kõrgeim halduskohus)] menetluses on suur hulk kassatsioonkaebusi, mis puudutavad sarnaseid õigusküsimusi, või kui on alust arvata, et talle esitatakse suur hulk selliseid kassatsioonkaebusi, võib [Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus)] teha sellekohase määruse. Nimetatud määrus peab sisaldama: 1. nendes menetlustes kohaldatavaid õigusnorme; 2. nende õigusnormide alusel lahendatavaid õigusküsimusi; 3. andmeid selle kohta, milliste kassatsioonkaebuste osas [Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus)] lahendi teeb. Määrused teeb tööjaotusplaani järgi pädev koda. (2) Kui lõike 1 järgi tehtud määrustes nimetatud õigusnormide puhul on tegemist vähemalt ka seaduste, rahvusvaheliste poliitiliste lepingute või seadusi muutvate või täiendavate rahvusvaheliste lepingutega või selliste rahvusvaheliste lepingutega, millega muudetakse Euroopa Liidu lepingulisi aluseid, on liidukantsler või liidumaa president, muul juhul liidu või liidumaa kõrgeim pädev asutus kohustatud need määrused viivitamata avaldama. (3) Lõike 1 alusel toimunud määruse teatavakstegemise päeva möödumisel: 1. kohtuasjades, milles halduskohus peab kohaldama määruses nimetatud õigusnorme ja otsustama selles nimetatud õigusküsimuse üle: a) võib teha üksnes selliseid toiminguid, korraldusi ja otsuseid, mida ei saa puudutada [Verwaltungsgerichtshofi (kõrgeim halduskohus)] otsus või mis ei lahenda küsimust lõplikult ega anna alust menetluse peatamiseks; b) kassatsioonkaebuse esitamise tähtaeg ei hakka kulgema, juba kulgev tähtaeg katkeb; c) tähtaeg mingi menetlustähtaja kindlaksmääramise taotluse esitamiseks ning liidu- ja liidumaade seadustes ette nähtud otsuste langetamise tähtajad peatuvad; 2. kõikides ülejäänutes lõike 1 järgi [Verwaltungsgerichtshofi (kõrgeim halduskohus)] menetluses olevates kohtuasjades, mida ei ole nimetatud lõike 1 järgi tehtud määruses: võib teha üksnes selliseid toiminguid, korraldusi ja otsuseid, mida ei saa puudutada [Verwaltungsgerichtshofi (kõrgeim halduskohus)] otsus või mis ei lahenda küsimust lõplikult ega anna alust menetluse peatamiseks. (4) [Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus)] võtab otsuses enda seisukoha kokku ühe või mitme põhimõttena, mis tuleb vastavalt lõikele 2 viivitamata avaldada. Kohtuotsuse teatavaks tegemise päeva möödumisel algab kassatsioonkaebuse esitamise katkenud tähtaja kulgemine uuesti ja lõpeb ka muu lõikes 3 nimetatud toime.“
4

Generics väitis Euroopa Kohtu kantseleisse 18. augustil ja 21. augustil 2017 saabunud dokumentides esiteks, et Ühendkuningriigi menetlusse astumise avaldus tuleb rahuldamata jätta, kuna see ei vasta kodukorra artikli 130 lõikes 2, mida kohaldatakse kodukorra artikli 190 lõike 1 alusel apellatsioonimenetlustele, nõutud tingimustele. Tema väitel ei ole avalduses nimelt märgitud kohtuasja ega nõudeid, mille toetuseks soovib taotleja menetlusse astuda, mis aga avalduse hilinenud esitamise tõttu Genericsi huve eriti kahjustab. Seejärel märgib Generics, et võttes arvesse menetlusse astumise avaldust, mille Ühendkuningriik esitas 10. märtsil 2017 seotud kohtuasjas C‑591/16 P Lundbeck vs. komisjon, puudub käesolevas kohtuasjas tema arvates menetlusse astumise huvi – eriti juhul, kui Euroopa Kohus peaks otsustama kohtuistungit mitte korraldada. Generics väidab veel, et kui korraldatakse kohtuistung suuliste seisukohtade ärakuulamiseks, riivab Ühendkuningriigi menetlusse astumine tema kaitseõigusi. Lõpuks väidab Generics, et käesoleva menetlusse astumise avalduse eesmärk on lubada asjaomasel liikmesriigil tutvuda muu hulgas komisjoni haldustoimikus oleva teabega, et National Health Service (Ühendkuningriigi riiklik tervishoiuteenistus) ja Secretary of State for Health (Ühendkuningriigi tervishoiuminister) saaksid esitada Genericsi vastu kahju hüvitamise nõuded Ühendkuningriigi kohtutes.
4

Xellia ja Alpharma väitsid Euroopa Kohtu kantseleisse 17. augustil 2017 saabunud dokumendis, et Ühendkuningriigi menetlusse astumise avaldus tuleb rahuldamata jätta, kuna see on esitatud pärast kodukorra artikli 190 lõikes 2 sätestatud tähtaja möödumist ning seega hilinemisega ja on lisaks põhjendamata. Nad väidavad samuti, et kuna kõnealune liikmesriik ei esitanud menetlusse astumise avaldust tähtaegselt ega põhjendanud seda, ei saa Euroopa Kohtu president hinnata põhjusi, mille tõttu võib selline hilinenud menetlusse astumine olla õigustatud ja tagada, et liikmesriik ei püüa saada menetluslikku eelist. Xellia ja Alpharma väitsid, et niisugune avaldus rikub nende menetlusõigusi, sest neile ei ole teatavaks tehtud avalduse põhistust. Seetõttu ei olnud neil võimalik vastu vaielda ei põhistusele ega argumentidele, mida asjaomane liikmesriik võib esitada kohtuistungil suuliste seisukohtade ärakuulamiseks.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 13. juuli 2017. aasta määrus – Saferoad Grawil ja Saferoad Kabex

(kohtuasi C-35/17)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Riigihange – Hankelepingu sõlmimise põhimõtted – Pakkujate võrdne kohtlemine – Pakkumuse siduvuse ja tagatise kehtivuse kestus – Mitte sõnaselgelt ette nähtud pikendamine – Hankemenetlusest kõrvaldamine

Õigusaktide ühtlustamine–Ehitustööde, asjade ja teenuste hankemenetlused–Direktiiv 2004/18–Pakkujate võrdse kohtlemise põhimõte–Läbipaistvuskohustus–Hankemenetlusest sellise ettevõtja kõrvaldamine, kes ei järginud hankedokumentides või liikmesriigi õiguses mitte sõnaselgelt ette nähtud kohustust–Võimatus kõrvaldada see puudus–Vastuvõetamatus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18, artikkel 2 ja lisa VII a punkt 17)

(Vt punktid 18, 19, 21–23, 26, 27 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta artiklit 2, võrdse kohtlemise põhimõtet ja läbipaistvuse kohustust tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui hankemenetlusest kõrvaldatakse ettevõtja, kes ei järginud kohustust, mis sõnaselgelt ei tulene selle menetlusega seotud dokumentidest.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 11. mai 2017. aasta määrus – Bericap

(kohtuasi C‑53/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Riigiabi – Erandid abi andmise keelust – Abi, mida saab pidada siseturuga kokkusobivaks – Määrus (EÜ) nr 800/2008 – Mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratlus – Sidusettevõtjad – Samal turul tegutsevad ja sama perekonna liikmete omandis olevasse ülemaailmsesse kontserni kuuluvad ettevõtjad – Mõiste „ühiselt tegutsev füüsiliste isikute rühm“

1. Eelotsuse küsimused–Vastus, mille võib selgelt tuletada kohtupraktikast–Kodukorra artikli 99 kohaldamine (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 99) (Vt punktid 15 ja 16)

2. Riigiabi–Keeld–Erandid–Määrus nr 800/2008–Mõiste „väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad“–Mõiste „sidusettevõtja“–Mõiste „ühiselt tegutsev füüsiliste isikute rühm“–Ulatus (Komisjoni määrus nr 800/2008, lisa I artikli 3 lõike 3 esimene ja neljas lõik) (Vt punktid 17–19 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Komisjoni 6. augusti 2008. aasta määruse (EÜ) nr 800/2008 [ELTL] artiklite [107 ja 108] kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus) I lisa artikli 3 lõiget 3 tuleb tõlgendada selliselt, et selle sätte tähenduses loetakse ettevõtjaid üksteise suhtes „sidusettevõtjateks“ siis, kui nende vahel esinevate nii õiguslike kui ka majanduslike sidemete analüüsist nähtub, et nad moodustavad füüsilise isiku või ühiselt tegutsevate füüsiliste isikute rühma vahendusel ühtse majandusüksuse, samas kui nende vahel ei ole ametlikult ei ühte ega teist selle lisa artikli 3 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud suhetest. Ühiselt tegutsevateks nimetatud lisa artikli 3 lõike 3 neljanda lõigu tähenduses loetakse sellised füüsilised isikud, kes kooskõlastavad oma tegevust, selleks et avaldada mõju puudutatud ettevõtjate majanduslike otsuste tegemisele, mistõttu neid ettevõtjaid ei saa lugeda majanduslikult üksteisest sõltumatuteks.

( 1 ) ELT C 144, 8.5.2017.