KOHTUJURISTI ETTEPANEK

LAILA MEDINA

esitatud 6. oktoobril 2022 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C‑438/21 P – C‑440/21 P

Euroopa Komisjon (C‑438/21 P)

Biogen Netherlands BV (C‑439/21 P)

Euroopa Ravimiamet (C‑440/21 P)

versus

Pharmaceutical Works Polpharma S.A.

Apellatsioonkaebus – Inimtervishoius kasutatavad ravimid – Ravimi Tecfidera geneerilise versiooni müügiloa taotlus – Euroopa Ravimiameti otsus jätta taotlus kinnitamata – Komisjoni varasem otsus, milles leiti, et Tecfidera ei kuulu sama üldise müügiloa alla kui Fumaderm – Õigusvastasuse väide – Direktiiv 2001/83 – Artikli 6 lõike 1 teine lõik – Mõiste „üldine müügiluba“ – Artikli 10 lõige 1 – Õigusnormide kohane andmekaitseaeg – Määrus (EÜ) nr 726/2004 – ELi ravimialaste õigusaktide detsentraliseeritud kohaldamine – Vastastikuse tunnustamise põhimõtte

I. Sissejuhatus

1. Käesolev ettepanek käsitleb kolme apellatsioonkaebust, milles Euroopa Komisjon, Biogen Netherlands BV (edaspidi „Biogen“) ja Euroopa Ravimiamet (EMA) palusid tühistada 5. mai 2021. aasta kohtuotsuse Pharmaceutical Works Polpharma vs. EMA (T‑611/18, EU:T:2021:241) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“). Selle kohtuotsusega tühistas Üldkohus EMA 30. juuli 2018. aasta otsuse (edaspidi „vaidlusalune otsus“), millega jäeti rahuldamata Pharmaceutical Works Polpharma S.A. (edaspidi „Polpharma“) taotlus saada müügiluba ravimi Tecfidera – dimetüülfumaraat (edaspidi „Tecfidera“) geneerilisele versioonile.

2. Euroopa Kohus on palunud analüüsida kahte õigusküsimust, mis on nendes kolmes asjas suuresti ühised. Käesolevas ettepanekus keskendutakse vastavalt apellatsioonkaebuse väidetele, mis puudutavad mõistet „üldine müügiluba“ direktiivi 2001/83 ( 2 ) artikli 6 lõike 1 teise lõigu tähenduses, ning kriteeriumile, mida Üldkohus kasutas hindamaks, kas kaks käesolevas asjas käsitletavat ravimit kuuluvad sama üldise müügiloa alla. Sisuliselt nõudnuks see kriteerium, et komisjon kontrolliks EMA läbi viidud teadusliku hindamise alusel liikmesriigi pädevalt asutuselt varem müügiloa saanud ravimi koostisosade terapeutilist panust, et teha kindlaks, kas hiljuti välja arendatud toode kuulub sama üldise müügiloa alla.

3. Käesolevad apellatsioonkaebused võimaldavad Euroopa Kohtul täpsustada nõudeid, mis kehtivad ravimi Euroopa Liidus turustamise heakskiitmise suhtes ja selle hindamise suhtes, kas kaks ravimit kuuluvad sama üldise müügiloa alla. Samuti võimaldab käesolev kohtuasi selle hindamise kontekstis Euroopa Kohtul kindlaks määrata komisjoni, EMA ja liikmesriikide ametiasutuste pädevuste vastastikused seosed taolise hindamise kontekstis ning direktiivist 2001/83 ja määrusest nr 726/2004 ( 3 ) tuleneva (de)tsentraliseerituse taseme liidu farmaatsiaalaste õigusaktide kohaldamisel.

II. Õiguslik raamistik

A. Direktiiv 2001/83

4. Direktiivi 2001/83 põhjendustes 9 ja 12 on märgitud: „(9) Kogemused on näidanud, et on soovitav täpsemalt määratleda need juhud, kui ei ole vaja esitada toksikoloogiliste ja farmakoloogiliste testide ega kliiniliste uuringute tulemusi, et saada luba lubatud ainega olemuselt samalaadse aine jaoks, samal ajal tagades, et uuenduslikud ettevõtted ei satu ebasoodsasse olukorda. […] (12) Välja arvatud ravimite puhul, mille suhtes kohaldatakse ühenduse tsentraliseeritud loaandmise korda, mis on kehtestatud [määrusega nr 2309/93 ( 4 )], peavad teiste liikmesriikide pädevad asutused tunnustama ühe liikmesriigi pädeva asutuse antud ravimi müügiluba, kui ei ole tõsist põhjust kahtlustada, et asjaomasele ravimile müügiloa andmine võib ohustada rahvatervist. Kui liikmesriigid on eriarvamusel ravimi kvaliteedi, ohutuse või tõhususe suhtes, tuleb seda teaduslikult hinnata vastavalt ühenduse standardile, jõudes nimetatud lahkarvamuse osas asjaomaste liikmesriikide suhtes siduvale otsusele. Otsus tuleb vastu võtta kiirmenetluse korras, mis tagab tiheda koostöö komisjoni ja liikmesriikide vahel.“

5. Direktiivi 2001/83 artiklis 1 on mõisted „ravim“ ja „toimeaine“ määratletud järgmiselt: „[…] 2. Ravim: a) aine või ainete kombinatsioon, mille omadused on ette nähtud inimeste haiguste raviks või nende ärahoidmiseks; või b) kõik sellised ained või ainete kombinatsioonid, mida võib kasutada või manustada inimeste meditsiiniliseks diagnoosimiseks või füsioloogilise talitluse taastamiseks, parandamiseks või modifitseerimiseks farmakoloogilise, immunoloogilise või ainevahetusliku toime avaldamise kaudu. […] 3a. Toimeaine: aine või ainete segu, mida kavatsetakse kasutada ravimi tootmisel ning millest saab tootmisprotsessis kõnealuse toote toimeaine, mille eesmärgiks on avaldada farmakoloogilist, immunoloogilist või ainevahetuslikku toimet füsioloogilise talitluse taastamiseks, parandamiseks või muutmiseks või anda meditsiiniline diagnoos; […]“.

6. Direktiivi 2001/83 artiklis 6 on sätestatud: „1. Liikmesriigis ei tohi turustada ühtegi ravimit, millele kõnealuse liikmesriigi pädev asutus ei ole väljastanud müügiluba vastavalt käesolevale direktiivile või millele ei ole antud müügiluba vastavalt [määrusele nr 726/2004] […]. Kui ravimile on vastavalt esimesele lõigule antud esmane müügiluba, antakse vastavalt esimesele lõigule luba ka kõikidele täiendavatele toimeainekogustele, ravimvormidele, manustamisviisidele, esitlusviisidele, samuti kõikidele variatsioonidele ja laiendustele, või lisatakse need esmase müügiloa koosseisu. Kõiki neid müügilubasid loetakse sama üldise müügiloa koosseisu kuuluvaks, eriti artikli 10 lõike 1 kohaldamisel. […]“.

7. Direktiivi 2001/83 artiklis 8 on sätestatud: „[…] 3. Avaldusele lisatakse järgmised andmed ja dokumendid, mis esitatakse kooskõlas I lisaga: […] c) ravimi kõikide komponentide kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed andmed, kaasa arvatud viide selle Maailma Tervishoiuorganisatsiooni [(WHO)] poolt soovitatud rahvusvahelisele mittekaubanduslikule nimetusele (INN), kui see on ravimil olemas, või viide aine vastavale keemilisele nimetusele. […]“.

8. Direktiivi 2001/83 artiklis 10 on sätestatud: „1. Artikli 8 lõike 3 lõiku i kohaldamata ja ilma et see piiraks tööstus- ja kaubandusomandi kaitset käsitlevate seaduste kohaldamist, ei pea taotleja esitama prekliiniliste katsete ega kliiniliste uuringute tulemusi, kui ta suudab tõestada, et ravim on originaalravimi geneeriline ravim, millel on või on olnud luba artikli 6 alusel vähemalt kaheksa aastat liikmesriigi või [Euroopa Liidu] piires. Käesoleva sätte alusel loa saanud geneerilist ravimit ei hakata turustama enne kümne aasta möödumist originaalravimi esmase loa väljastamisest. […] Teises lõikes nimetatud kümne aasta pikkust perioodi pikendatakse maksimaalselt üheteistkümne aastani, kui esimese kaheksa aasta jooksul nimetatud kümnest aastast saab müügiloa omanik loa ühe või mitme uue ravinäidustuse osas, mis loa väljastamisele eelneva teadusliku hindamise käigus leitakse olulist kliinilist kasu toovaks, võrreldes olemasolevate ravimeetoditega. 2. Käesolevas artiklis kasutatakse järgmisi mõisteid: a) originaalravim – ravim, millele on väljastatud luba artikli 6 alusel vastavalt artikli 8 sätetele; b) geneeriline ravim – ravim, millel on samad kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed toimeained nagu originaalravimil ning mille bioekvivalentsust originaalravimiga on näidanud kohased biosaadavuse uuringud. Toimeaine erinevaid sooli, estreid, eetreid, isomeere, isomeeride segusid, komplekse või derivaate loetakse samaks toimeaineks, kui neil ei ole olulisi eriomadusi ohutuse ja/või efektiivsuse osas. Sellistel juhtudel esitab taotleja täiendavat teavet, mis tõendab loa saanud toimeaine erinevate soolade, estrite või derivaatide ohutust ja/või efektiivsust. Erinevad kiirelt vabanevad suukaudsed ravimvormid loetakse üheks ja samaks ravimvormiks. Taotlejalt ei nõuta biosaadavuse uuringute teostamist, kui ta suudab tõestada, et geneeriline ravim vastab asjaomastes üksikasjalikes juhistes määratletud kohastele kriteeriumitele.“

9. Direktiivi 2001/83 artiklis 11 on sätestatud: „Ravimi omaduste kokkuvõte sisaldab järgmist teavet alltoodud järjekorras: […] 2. toimeainete ja abiaine komponentide kvalitatiivne ja kvantitatiivne koostis, kuivõrd see on oluline ravimi nõuetekohaseks manustamiseks. Kasutatakse tavapärast üldnimetust või keemilist kirjeldust. […]“.

10. Direktiivi 2001/83 artiklis 30 on sätestatud: „1. Kui ühe ravimi kohta on esitatud kaks või rohkem müügiloa taotlust vastavalt artiklitele 8, 10, 10a, 10b, 10c ja 11, ning kui liikmesriigid on vastu võtnud erinevad kõnealuse ravimi lubamist või selle loa peatamist või tühistamist käsitlevad otsused, võib liikmesriik, komisjon, müügiloa taotleja või omanik suunata küsimuse inimtervishoius kasutatavate ravimite komiteele (edaspidi „komitee“) artiklites 32, 33 ja 34 sätestatud korra kohaldamiseks.“

11. Direktiivi 2001/83 artiklis 31 on sätestatud: „1. Liikmesriigid, komisjon, müügiloa taotleja või selle omanik suunavad liidu huvidega seotud erijuhtudel küsimuse komiteele artiklites 32, 33 ja 34 sätestatud korra kohaldamiseks, enne kui tehakse otsus müügiloa taotluse, selle peatamise või tühistamise või müügiloa andmiseks vajalikuks peetavate muudatuste tegemise kohta. […]“.

12. Direktiivi 2001/83 I lisa II osa punktis 3 on sätestatud: „Kui olemuselt sarnase ravimi toimeaine molekul sisaldab sama terapeutilise toimega osa kui algselt lubatud ravimi toimeaine, kuid see on ühendatud teistsuguse soola/estri, kompleksi/derivaadiga, esitatakse tõestusmaterjal selle kohta, et terapeutilise osa farmakokineetikas, farmakodünaamikas ja toksilisuses pole muutusi, mis võiksid mõjutada ohutuse/efektiivsuse näitajaid. Kui see pole nii, vaadeldakse seda ühendit kui uut toimeainet.“

B. Määrus nr 726/2004

13. Määruse nr 726/2004 põhjendustes 9 ja 19 on märgitud: „(9) Inimravimite puhul peab olema võimalik juurdepääs tsentraliseeritud korrale ka juhtudel, kui ühe menetluse järgimine annab patsiendile lisaväärtust. See kord peaks jääma vabatahtlikuks ravimite puhul, mis vaatamata sellele, et nad ei kuulu ülalmainitud kategooriatesse, on sellegipoolest raviomaduste poolest uuenduslikud. Samuti on kohane lubada selle korra rakendamist ka nende ravimite puhul, mis ei ole uuenduslikud, kuid mis vaatamata sellele võivad olla kasulikud ühiskonnale või patsientidele juhul, kui neile on kohe alguses antud ühenduse tasemel luba, nagu näiteks teatud käsimüügiravimid. Seda võimalust võib laiendada geneerilistele ravimitele, millele on ühenduse luba antud tingimusel, et see ei kahjusta ühelgi viisil originaalravimi hindamisel saavutatud ühtlust või selle hindamise muid tulemusi. […] (19) [EMA] põhiülesanne on ühenduse asutuste ja liikmesriikide varustamine parimate võimalike teaduslike arvamustega, mille kohaselt teostab amet talle ühenduse õigusaktide najal antud võimuga ravimite lubamist ja järelevalvet. Alles pärast [EMA] läbiviidud ühest teaduslikku hindamist kõrgtehnoloogiliste ravimite kvaliteedi, ohutuse ja tõhususe osas, milles rakendatakse rangeimaid võimalikke standardeid, tohib anda ühenduse müügiloa. See tuleb korraldada kiirmenetluse korras, mis tagab komisjoni ja liikmesriigi vahelise tiheda koostöö.“

14. Määruse nr 726/2004 artiklis 3 on sätestatud: „[…] 2. Mis tahes lisas loetletud ravimile võib anda ühenduse müügiloa vastavalt käesoleva määruse sätetele, kui: […] b) taotleja näitab, et ravim hõlmab olulist ravi-, teadus- või tehnikauuendust või et loa andmine vastavalt käesolevale määrusele on patsientide või loomade tervise huvides kogu ühenduses. […] 3. Ühenduse poolt antud loaga originaalravimi geneerilisele [ravimile] võib anda loa liikmesriikide pädevad asutused kooskõlas direktiiviga 2001/83/EÜ ja direktiiviga [2001/82/EÜ ( 5 )] [teatavatel] tingimustel […] […]“.

15. Määruse nr 726/2004 artiklis 14 on sätestatud: „[…] 11. Ilma et see piiraks tööstus- ja äriõigusi, kehtivad käesoleva määruse sätete alusel antud loaga inimravimitele kaheksa-aastane andmekaitseaeg ja kümneaastane müügikaitseaeg. Viimatinimetatut saab pikendada kuni 11 aastani juhul, kui esimese kaheksa aasta jooksul kõnealusest kümnest aastast saab müügiloa omanik loa veel ühe või enama uue näidustuse raviks, kui loa andmisele eelneva teadusliku hindamise ajal arvatakse, et see toob seniste raviviisidega võrreldes olulist kliinilist kasu.“

16. Määruse nr 726/2004 artiklis 57 on sätestatud: „1. [EMA] annab liikmesriikidele ja ühenduse asutustele parimat võimalikku teaduslikku nõu mis tahes küsimuses inim- või veterinaarravimite kvaliteedi, ohutuse ja tõhususe kohta, mis on talle suunatud vastavalt ühenduse ravimiõigusaktide sätetele. […]“.

17. Määruse nr 726/2004 artiklis 60 on sätestatud: „Komisjoni taotluse korral kogub [EMA] loa saanud ravimite kohta kogu saadavaloleva teabe meetodite kohta, mida kasutavad liikmesriikide pädevad asutused otsustamiseks mis tahes uue ravimi terapeutilise lisaväärtuse üle.“

III. Faktilised asjaolud ja menetlus

A. Vaidluse taust

18. Vaidluse tausta on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–51. Käesoleva ettepaneku jaoks võib selle tausta kokku võtta järgmiste vaidlustamata faktiliste asjaoludena, mis on olulised apellatsioonkaebuse seisukohast.

19. Fumaderm on ravim, millele Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte (föderaalne ravimi- ja meditsiiniseadmete instituut, Saksamaa; edaspidi „BfArM“) andis Saksamaal 1994. aastal müügiloa. See on näidustatud psoriaasi raviks dimetüülfumaraadi (edaspidi „DMF“) ja erinevate monoetüülfumaraadi soolade (edaspidi „MEF“) püsikombinatsioonina. Luba taotles ettevõtja Fumapharm AG, mille Biogen omandas 2006. aastal. Direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 1 kohaselt lõppes Fumadermi õigusnormide kohane andmekaitseaeg 2004. aastal. BfArM siiski pikendas Fumadermi müügiluba juunis 2013.

20. Tecfidera on ühe toimeainega ravim, mis sisaldab ainult DMFi, mitte MEFi. Biogeni taotlusel andis komisjon 30. jaanuaril 2014 rakendusotsusega C(2014) 601 (final), millega antakse määruse nr 726/2004 kohaselt müügiluba inimtervishoius kasutatavale ravimile Tecfidera – dimetüülfumaraat (edaspidi „2014. aasta otsus“), sellele ravimile müügiloa hulgiskleroosi raviks.

21. Tecfidera müügiloa taotluse hindamise käigus palus komisjon selleks, et määrata kindlaks selle ravimi õigusnormide kohane andmekaitseaeg, EMA inimravimite komiteel (edaspidi „inimravimite komitee“) hinnata, kas Tecfidera ja Fumaderm, mis mõlemad kuuluvad Biogeni omandisse, on erinevad ravimid.

22. Sellega seoses asus inimravimite komitee seisukohale, et DMF ja MEF on erinevad toimeained, kuna terapeutiliselt aktiivne osa ei olnud neil ühesugune. Lisaks leidis inimravimite komitee, et Tecfidera, mis koosneb ainult DMFist, ja Fumaderm, mis koosneb DMFi ja MEFi kombinatsioonist, on erineva kvalitatiivse koostisega. Inimravimite komitee järeldas seetõttu, et Fumaderm ja Tecfidera on erinevad ravimid.

23. Inimravimite komitee teaduslike järelduste põhjal otsustas komisjon 2014. aasta otsuses, et Tecfidera vastab direktiivis 2001/83 sätestatud nõuetele ja et nimetatud ravim tuleb turule lubada. Komisjon leidis ühtlasi, et Tecfidera ei kuulu Fumadermiga sama üldise müügiloa alla direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 tähenduses. Sellega seoses oli 2014. aasta otsuse põhjenduses 3 märgitud: „Dimetüülfumaraat (DMF), ravimi Tecfidera – dimetüülfumaraat toimeaine, kuulub müügiloa saanud ravimi Fumadermi koostisesse koos DMFi ning etüülfumaraadi kaltsiumsoola, etüülvesinikfumaraadi magneesiumsoola ja etüülvesinikfumaraadi tsinksoolaga (monoetüülfumaraadi soolad), mis kuuluvad ühele ja samale müügiloa hoidjale. Inimravimite komitee järeldas, et MEF ja DMF on mõlemad toimeained ega vasta samale toimeainele, kuna terapeutiliselt aktiivne osa ei ole neil ühesugune. Seetõttu loetakse, et Tecfidera, mis sisaldab toimeainet DMF, erineb juba loa saanud ravimist Fumaderm, mis koosneb DMFi ja MEFi sooladest. Seega ei kuulu ravim Tecfidera – dimetüülfumaraat, mille taotlus põhineb direktiivi 2001/83/EÜ artikli 8 lõikel 3, ning juba loa saanud ravim Fumaderm ühe ja sama, direktiivi 2001/83/EÜ artikli 6 lõikes 1 kirjeldatud üldise müügiloa alla.“

24. 2014. aasta otsusest tulenevalt anti Tecfiderale eraldiseisev õigusnormide kohane andmekaitseaeg alates kõnealuse otsuse teatavakstegemisest. Teised ettevõtjad ei saanud seetõttu 8 aasta jooksul viidata Tecfidera toimikus sisalduvatele prekliiniliste katsete ja kliiniliste uuringutega seotud andmetele ega 10 aasta jooksul turustada Tecfidera geneerilist versiooni.

25. Ravimeid arendav ja turustav ravimiettevõtja Polpharma esitas 2017. aastal Tecfidera geneerilise versiooni müügiloa taotluse. Polpharma väitis oma taotluses, et Tecfidera õigusnormide kohane andmekaitseaeg oli juba lõppenud, kuna selle ravimi müügiluba tuleks pidada Fumadermiga sama üldise müügiloa alla kuuluvaks.

26. EMA jättis vaidlustatud otsusega Polpharma taotluse rahuldamata. Eelkõige märkis EMA, et 2014. aasta otsuse kohaselt ei kuulu Tecfidera ja Fumaderm sama üldise müügiloa alla, kuna nende toimeainete kvalitatiivne koostis on erinev. EMA viitas ka 2014. aasta otsuse põhjenduses 3 esitatud järeldusele ja keeldus Polpharma müügiloa taotlust kinnitamast, kuna Tecfidera õigusnormide kohane andmekaitseaeg ei olnud lõppenud.

B. Üldkohtule esitatud tühistamishagi ja vaidlustatud kohtuotsus

27. Üldkohtu kantseleisse saabunud hagiavaldusega esitas Polpharma vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi.

28. Oma tühistamishagi põhjenduseks esitas Polpharma üheainsa väite, et 2014. aasta otsus on õigusvastane ja tuleb seetõttu tunnistada ELTL artikli 277 alusel kohaldamatuks. Sisuliselt leidis ta, et tegemaks kindlaks, kas Tecfidera ja Fumaderm olid üldise müügiloa seisukohast erinevad, oleks komisjon ja EMA pidanud hindama mitte ainult Fumadermi kvalitatiivset koostist toimeainete osas võrreldes Tecfideraga, vaid ka MEFi terapeutilist panust Fumadermis. Seetõttu väitis ta, et vaidlustatud otsusel, millega keelduti Tecfidera geneerilise ravimi müügiloa taotluse rahuldamisest, puudub õiguslik alus ja see tuleb tühistada.

29. Vaidlustatud kohtuotsuses leidis Üldkohus esimesena, et Polpharma poolt 2014. aasta otsuse peale esitatud õigusvastasuse väide on vastuvõetav.

30. Üldkohus märkis oma põhjenduskäigus muu hulgas, et Polpharmal ei olnud õigust esitada otse tühistamishagi 2014. aasta otsuse peale, kuna ta ei vastanud ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud asjakohastele kriteeriumidele. Sellega seoses leidis Üldkohus ühelt poolt, et 2014. aasta otsus ei puuduta Polpharmat isiklikult. Teiselt poolt leidis ta, et see otsus on üldkohaldatav akt, mis vajab rakendusmeetmeid. Igal juhul märkis Üldkohus, et Polpharma huvi nõuda 2014. aasta otsuse tühistamist ei olnud tekkinud ja olemasolev, nagu nõuab väljakujunenud kohtupraktika, vaid et kuupäeval, mil tal oleks olnud õigus esitada selle otsuse peale tühistamishagi, puudutas tema huvi tulevikus tekkivat ja ebakindlat olukorda.

31. Teisena nõustus Üldkohus õigusvastasuse väitega ja leidis, et kuna vaidlusalune otsus põhineb 2014. aasta otsusel, ei ole see põhjendatud ja tuleb tühistada.

32. Esiteks analüüsis Üldkohus mõistet „üldine müügiluba“ ja selle eesmärke. Ta märkis samuti, et 2014. aasta otsuse vastuvõtmisel seisis komisjon esimest korda liidu tasandil silmitsi küsimusega, kas ühelt poolt müügiloa saanud püsikombinatsiooniga ravim ja teiselt poolt selle kombinatsiooni üks koostisosa kuuluvad sama üldise müügiloa alla. Lisaks leidis ta, et komisjon pidi arvesse võtma asjaolu, et kombineeritud ravimeid käsitleva liidu õiguse olukord ja teaduslikud teadmised olid 1994. aastal, mil BfArM Fumadermile loa andis, märkimisväärselt erinevad. Selles kontekstis nõudis komisjon õigesti, et inimravimite komitee hindaks, kas Tecfidera ainus toimeaine erineb Fumadermi toimeainest.

33. Teiseks märkis Üldkohus, et liidu huvidega seotud erijuhtudel peavad liikmesriigid, komisjon, taotleja või müügiloa omanik konsulteerima inimravimite komiteega, kelle ülesanne on liidu tasandil asjaomast ravimit ise hinnata sõltumatult liikmesriigi ametiasutuste läbi viidud hindamisest. Üldkohtu sõnul täidavad EMA ja komisjon müügiloamenetluste raames seega erilist ülesannet, mis ei ole võrreldav liikmesriigi asutuste omaga. Sellega seoses ei saanud vastastikuse tunnustamise põhimõte takistada inimravimite komiteed kontrollimast liikmesriigi asutuse varem antud hinnanguid või viimast läbi sõltumatut hindamist. Nii on see eelkõige juhul, kui liidu tasandil esitatakse müügiloa taotlus kombineeritud ravimi koosseisu kuuluva aine kohta, millele on antud müügiluba 15 aastat varem liikmesriigi tasandil. Küsimus, kas Tecfidera oli hõlmatud sama üldise müügiloaga nagu Fumaderm, kujutas endast liidu jaoks erilist huvi, arvestades direktiivi 2001/83 eesmärke üldiselt ja eelkõige üldise müügiloa mõistet.

34. Kolmandaks märkis Üldkohus, et 2014. aasta otsuse vastuvõtmise ajal oli või võis olla EMA-l ja komisjonil andmeid, mis võisid muuta ebausutavaks oletuse, et MEFil, mis kuulus Fumadermi, kuid mitte Tecfidera koosseisu, oli Fumadermis oma roll. Seega ei olnud komisjonil Üldkohtu sõnul õigust järeldada, et Tecfidera kuulus Fumadermist erineva üldise müügiloa alla, ilma et oleks kontrollitud või palutud inimravimite komiteel kontrollida MEFi rolli Fumadermis. Kuna seda ei kontrollitud ja arvestades asjaolu, et komisjon ei olnud analüüsinud kõiki asjakohaseid andmeid, mida tuleb arvesse võtta, et asuda seisukohale, et Tecfidera ja Fumaderm ei kuulu sama üldise müügiloa alla, järeldas Üldkohus, et 2014. aasta otsuses on tehtud ilmne hindamisviga.

IV. Poolte väited Euroopa Kohtus

35. Komisjon, Biogen ja EMA paluvad oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Polpharmalt. Kui menetlusstaadium ei võimalda Euroopa Kohtul otsust teha, palub Biogen vajaduse korral saata asi tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.

36. Polpharma palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata, kinnitada vaidlustatud kohtuotsus ja mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja apellantidelt.

V. Analüüs

37. Komisjon, Biogen ja EMA põhjendavad oma apellatsioonkaebusi kohtuasjades C‑438/21 P, C‑439/21 P ja C‑440/21 P vastavalt nelja väitega, mille sisu on peaaegu identne.

38. Sisuliselt väidetakse, et esiteks on moonutatud kohtuasja asjaolusid ning eelkõige ei ole Fumadermi müügiloa pikendamisel 2013. aastal tehtud BfArMi läbi viidud hindamisest õigeid õiguslikke järeldusi; teiseks on rikutud direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teist lõiku seoses mõistega „üldine müügiluba“ ja selle eesmärkidega, nagu neid on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas; kolmandaks on rikutud liidu farmaatsiaalaste õigusaktide kohaldamise detsentraliseeritud süsteemi, nagu see on määratletud direktiivis 2001/83 ja määruses nr 726/2004, ning vastastikuse usalduse põhimõtet ja neljandaks on rikutud kohtuliku kontrolli standardit seoses teaduslike hinnangute ja tõenditega.

39. Lisaks väidab Biogen, et rikutud on ELTL artiklit 277 seoses Polpharma poolt 2014. aasta otsuse peale esitatud õigusvastasuse väite vastuvõetavusega, mida Üldkohus esimeses kohtuastmes tunnustas.

40. Euroopa Kohtu soovil keskendun oma analüüsis esiteks direktiivi 2001/83 artikli 6 lõikes 1 sätestatud mõiste „üldine müügiluba“ ja selle eesmärkide tõlgendamisele, mida puudutavad teine väide kohtuasjades C‑438/21 P ja C‑439/21 P ning kolmas väide kohtuasjas C‑440/21 P. Kuna vastus nendele väidetele sõltub õiguslikest tagajärgedest, mis tulenevad BfArMi poolt Fumadermi müügiloa pikendamisest 2013. aastal, käsitlen lisaks oma analüüsis seda, kas Üldkohus tugines oma põhjenduskäigus väärale faktilisele eeldusele, mis võis mõjutada vaidlustatud kohtuotsuse lõppjäreldust, nagu väidavad meie kolm apellanti. See on seotud esimese väitega kohtuasjades C‑438/21 P ja C‑440/21 P ning kolmanda väitega kohtuasjas C‑439/21 P.

41. Teiseks analüüsin, kas Üldkohus võis direktiivist 2001/83 ja määrusest nr 726/2004 ning vastastikuse tunnustamise põhimõttest lähtuvat asuda õiguspäraselt seisukohale, et komisjonil ja EMA-l on pädevus uuesti hinnata liikmesriigi pädeva asutuse antud püsikombinatsiooniga ravimi müügiluba, kui ta peab otsustama, kas ühe toimeainega ravim, mis koosneb ühest selle püsikombinatsiooni ainest, kuulub sama üldise müügiloa alla. See küsimus seondub vastavalt kolmanda väitega kohtuasjas C‑438/21 P, neljanda väitega kohtuasjas C‑439/21 P ja teise väitega kohtuasjas C‑440/21 P.

A. Apellatsioonkaebuse väited, et rikutud on direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teist lõiku ning et Üldkohtu faktiline eeldus oli õige

42. Vaidlustatud kohtuotsuses järeldas Üldkohus, et „seetõttu, et vaatamata käesoleva juhtumi konkreetsetele asjaoludele ei hinnanud inimravimite komitee ega komisjon MEFi rolli Fumadermis ega palunud BfArMilt selle kohta teavet“, on 2014. aasta otsuses „tehtud ilmne hindamisviga“. ( 6 )

43. See järeldus põhineb muu hulgas järgmistel põhjendustel, mis tulenevad nimetatud kohtuotsuse punktist 282: „[…] Võttes nimelt arvesse [(i)] üldise müügiloa eesmärke, [(ii)] 1994. aastal kombineeritud ravimitele kohaldatavat liidu õigust, teaduslike ja tehniliste teadmiste arengut aastatel 1994–2014, [(iii)] EMA ja komisjoni erilist ülesannet ning [(iv)] viimaste käsutuses olnud või olla võinud andmeid, mis võisid muuta ebausutavaks oletuse, et MEFil on Fumadermis oma roll […], tuleb nentida, et komisjonil ei olnud õigust järeldada, et Tecfidera kuulus varem loa saanud Fumadermist erineva üldise müügiloa alla, ilma et oleks kontrollitud või palutud inimravimite komiteel kontrollida, kas ja vajaduse korral kuidas oli BfArM hinnanud MEFi rolli Fumadermis, ja ilma et oleks palutud inimravimite komiteel kontrollida MEFi rolli Fumadermis.“

44. Apellandid väidavad, et Üldkohtu eeltoodud järelduses on rikutud mitut õigusnormi, kuna selle kohaselt oleksid komisjon ja EMA otsustamaks, kas Tecfidera kuulub sama üldise müügiloa alla, pidanud uuesti hindama MEFi terapeutilist panust liikmesriigilt ravimi müügiloa saanud Fumadermis.

45. Sisuliselt väidavad nad, et seda uuesti hindamise kohustust ei toeta direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu sõnastus ega mõiste „üldine müügiluba“ aluseks olevad seadusandlikud eesmärgid. Nimetatud sätte kohaselt oleks kahe ravimi kvalitatiivse koostise – mis on sätestatud nende müügilube puudutavates otsustes – võrdlemine asjakohane, et teha kindlaks, kas mõlemad ravimid kuuluvad sama üldise müügiloa alla. Sellega seoses väidavad nad veel, et vaidlustatud kohtuotsuses võttis Üldkohus ravimile müügiloa andmiseks läbi viidava hindamise õigusvastaselt aluseks selle hindamisele, kas kaks ravimit kuuluvad sama üldise müügiloa alla. Lisaks tooks Üldkohtu lähenemisviis kaasa kaks erinevat mõistet „üldine müügiluba“ olenevalt sellest, kas ravimi müügiluba on antud liikmesriigi või ELi tasandil. Lõpuks vaidlevad apellandid vastu sellele, et eksisteerib ravimite väljatöötajate poolt kuritarvitamise oht, mis seisnevat selles, et nood taotlevad luba ravimitele, mis sisaldavad tegelikku terapeutilist panust mitteomavaid aineid, ja saavad seejärel täiendavaid õigusnormide kohaseid andmekaitseaegu, kui kõrvaldavad need ained hilisemast ravimist.

46. Polpharma vaidleb apellantide argumentidele vastu. Ta leiab, et Üldkohus järeldas õigesti, et selleks, et teha kindlaks, kas Tecfidera ja Fumaderm on ravimitena erinevad, pidi komisjon hindama MEFi terapeutilist panust Fumadermis. Lisaks väidab Polpharma, et kui müügiloa taotlus puudutab toimeainet, mis kuulub varem loa saanud kombineeritud ravimisse, sõltub selle kombinatsiooni ja eraldiseisva toimeaine erinevuse hindamine sellest, kas kombinatsioonis sisalduvad üksikud toimeained annavad selle kombinatsiooni koosseisus olulise ja asjakohase terapeutilise panuse. Sellega seoses väidab Polpharma, et ei ole asjakohane pidada kahte toodet erinevaks ainuüksi seetõttu, et üks neist sisaldab konkreetset ühendit, millel on teatav farmatseutiline toime ning mida ei esine tootes, millega seda võrreldakse. Vastasel juhul oleks müügiloa omanikul liiga lihtne saada lisaks pikem õigusnormide kohane andmekaitseaeg, kui ta ravimi uuele ravinäidustusele laiendamise hetkel lisab või eemaldab aine, mis on farmatseutilisest seisukohast toimeaine, kuid kliiniliselt ebaoluline.

1. Direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 sõnastus

47. Mis puudutab küsimust, kas direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 sõnastus toetab Üldkohtu tõlgendust, siis pean kõigepealt märkima, et selle sätte esimene lõik seab mis tahes ravimi liikmesriigi turule laskmise eeltingimuseks müügiloa väljastamise. Selle loa võivad anda kas liikmesriigi pädevad asutused vastavalt direktiivile 2001/83 või komisjon vastavalt määrusele nr 726/2004.

48. Direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teises lõigus on omakorda sätestatud, et „kui ravimile on vastavalt esimesele lõigule antud esmane müügiluba, antakse vastavalt esimesele lõigule luba ka kõikidele täiendavatele toimeainekogustele, ravimvormidele, manustamisviisidele, esitlusviisidele, samuti kõikidele variatsioonidele ja laiendustele, või lisatakse need esmase müügiloa koosseisu. Kõiki neid müügilubasid loetakse sama üldise müügiloa koosseisu kuuluvaks, eriti [direktiivi 2001/83] artikli 10 lõike 1 kohaldamisel“.

49. Direktiivi 2001/83 artikli 6 lõikest 1 tuleneb seega, et lisaks selles sätestatud nõudele saada ravimi müügiluba Euroopa Liidus, on nimetatud sättes määratletud ka algse ravimi hilisemate arenduste liigid, mille lube käsitletakse osana samast „üldisest müügiloast“. See tähendab peamiselt seda, et nende arenduste suhtes kehtib direktiivi 2001/83 artikli 10 lõikes 1 ette nähtud ühtne õigusnormide kohane andmekaitseaeg, mis algab algsele ravimile müügiloa andmise kuupäevast. ( 7 )

50. Mõiste „üldine müügiluba“ määratlev element on seega selle tihe seos ravimitele ja nende muudatustele antava õigusnormide kohase andmekaitseajaga. ( 8 ) Direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teine lõik lisatigi ( 9 ) nimetatud direktiivi selleks, et kodifitseerida Euroopa Kohtu senine praktika seoses lubade kategooriatega, mille puhul ei teki erinevat ravimit, vaid mida peetakse pigem hõlmatuks selle õigusnormide kohase andmekaitseajaga, mis algab ravimile esmase müügiloa väljastamisest. ( 10 ) Sellega seoses on kõnealuse sätte eesmärk ära hoida olemasoleva toote õigusnormide kohase andmekaitseaja pikendamine pelgalt selliste variantide alusel, mille puhul see ei ole põhjendatud.

51. Käesolevas asjas on oluline rõhutada, et müügiluba omava ravimi kvalitatiivse koostise muutmine toimeainete osas ei näi olevat hõlmatud direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teises lõigus ette nähtud konkreetsete lubade kategooriatega, milleks on täiendavad toimeainekogused, ravimvormid, manustamisviisid, esitlusviisid või variatsioonid ja laiendused.

52. Esiteks tuleb nende kategooriate loetelu pidada ammendavaks. Direktiivi 2001/83 põhjenduses 9 on rõhutatud, et direktiivi artikli 6 lõike 1 teise lõigu eesmärk on „täpsemalt määratleda need juhud“, kui ei ole vaja esitada testide ega kliiniliste uuringute tulemusi, et saada luba lubatud ainega olemuselt samalaadse aine jaoks. Seega ajendasid kõnealust sätet kehtestama õiguskindluse kaalutlused, mistõttu tuleks seda tõlgendada nii, et see sisaldab ammendavat loetelu lubadest, mille puhul ei ole õigust eraldiseisvale õigusnormide kohasele andmekaitseajale.

53. Samuti on selge, et kahe ravimi kvalitatiivse koostise erinevus ei kujuta endast täiendavat toimeainekogust, mis on direktiivi 2001/83 artikli 1 punktis 22 määratletud kui „[t]oimeainete kvantitatiivne sisaldus ühe doosiühiku kohta või mahu- või massiühiku kohta vastavalt doosile“. See ei ole ka ravimvorm, st see, mis kujul ravimit pakutakse – tablett, kapsel, süstelahus, kreem jne. ( 11 ) Samuti ei viita see manustamisviisile ega esitlusviisile, mis tähendavad vastavalt ravimi andmise viisi – oraalselt, intravenoosselt, subkutaanselt jne ( 12 ) – ning ravimi ravimvormi, toimeainekoguse ja pakendi suuruse erinevusi, näiteks pakendis olevate tablettide arvu. ( 13 )

54. Lisaks ei saa ravimi kvalitatiivse koostise muutmist kvalifitseerida mis tahes variatsiooniks ja laienduseks direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu tähenduses.

55. Sellega seoses märgin, et määruses nr 1234/2008 ( 14 ) on kirjeldatud ravimi muudatusi, mis tuleb kvalifitseerida esmase müügiloa variatsioonideks või laiendusteks. ( 15 ) Mis puudutab eelkõige muudatusi toimeainetes, siis on selle määruse I lisa punkti 1 alapunktis a määratletud, et müügiloa laiendamine on „keemilise toimeaine asendamine teistsuguse soola/estri ühendi/derivaadiga, mille terapeutiliselt aktiivne osa on sama, kui tõhususe/ohutuse omadustes ei ole olulisi erinevusi“. ( 16 )

56. Sellest määratlusest tuleneb, et selleks, et ravimi muutmist tunnustataks laiendusena, mitte uue tootena, mille jaoks on vaja eraldi müügiluba, ei saa selle ravimi toimeainet (toimeaineid) asendada muu(de) aine(te)ga, millel on teistsugune terapeutiliselt aktiivne osa. ( 17 )

57. Sellega seoses tasub märkida esiteks, et direktiivi 2001/83 artiklis 1 on mõiste „toimeaine“ määratletud kui aine või ainete segu, mida kavatsetakse kasutada ravimi tootmisel ning millest saab tootmisprotsessis kõnealuse toote toimeaine. Sama määratluse kohaselt on toimeained need, mille eesmärgiks on avaldada farmakoloogilist, immunoloogilist või ainevahetuslikku toimet füsioloogilise talitluse taastamiseks, parandamiseks või muutmiseks või anda meditsiiniline diagnoos. Sellest järeldub, et ravimi koostisosa võib käsitada toimeainena, kui sellel on nimetatud ravimis terapeutiline panus.

58. Lisaks, kooskõlas apellantide seisukohtadega, on toimeaine terapeutiliselt aktiivne osa selle toimeaine molekuli see osa, mis pärast patsiendile manustamist põhjustab ravimi füüsilist või farmakoloogilist toimet. ( 18 ) Seetõttu on toimeained, millel ei ole sama terapeutiliselt aktiivset osa, määratluse poolest erinevad. Peale selle, kui toimeaine muutmise tõttu mõjutatakse patsiendi organismi teistsuguse terapeutiliselt aktiivse osaga, siis loetakse, et on loodud uus ravim, mis erineb varasemast ravimist. See tähendab ka seda, et ravimid, mis erinevad oma toimeaine(te) poolest, on erinevad ravimid.

59. Euroopa Kohus on kohtuasjas SmithKline Beecham juba võtnud seisukoha terapeutiliselt aktiivse osa tähtsuse kohta toimeainete erinevuse tuvastamisel. ( 19 ) Lisaks on muudes ELi eeskirjades kasutatud terapeutiliselt aktiivse osa kriteeriumi, et määrata kindlaks ravimite samasus või erinevus. ( 20 )

60. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et ravimi kvalitatiivse koostise muutmist toimeainete osas ei saa arvata ühessegi direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teises lõigus sätestatud loakategooriasse. Järelikult ei kuulu kvalitatiivselt erinevad ravimid sama üldise müügiloa alla.

61. Seda tõlgendust toetab selgelt kohtujurist Bobeki ettepanek kohtuasjas Novartis, millega ma nõustun. ( 21 )

62. Selles ettepanekus märkis kohtujurist Bobek, et mõiste „üldine müügiluba“ põhineb kahel asjaolul: müügiloa omaniku isikul ja toimeaine(te) tunnusandmetel. ( 22 ) Ta leidis, et kui müügiloa omanik või toimeaine muutub, ei saa sama üldist müügiluba enam kasutada. ( 23 ) Lisaks märkis ta, et müügiluba, mis on antud ravimile, mis põhineb algsest ravimist erineval toimeainel, ei saa pidada varasema olemasoleva ravimi arenduseks, vaid uuendusena väärib see eraldi õigusnormide kohast andmekaitseaega. Lõpuks, viidates komisjoni dokumendile „Teade taotlejatele“, ( 24 ) nimetas ta toimeaine eraldamist varasemast toimeainete kombinatsioonist olukorraks, kus sama üldine müügiluba ei kehti. ( 25 )

63. Ma arvan vastupidi vaidlustatud kohtuotsuses võetud seisukohale, ( 26 ) et kohtuotsuses Novartis kinnitas Euroopa Kohus, et mõiste „üldine müügiluba“ ei hõlma ravimi kvalitatiivse koostise muutusi. On tõsi, et Euroopa Kohus ei lahendanud asja, mis oleks puudutanud kindla kombinatsiooniga ravimit ja ühe toimeainega ravimit. Tolles kohtuasjas vaidluse all olnud ravimid sisaldasid ainult ühte toimeainet, mis oli lisaks veel sama aine. ( 27 ) Siiski toonitas Euroopa Kohus, et sama toimeaine ravinäidustuse muudatust tuli käsitada variatsioonina selle määruse tähenduses, mis direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu kohaselt tähendas, et mõlemad ravimid kuulusid sama üldise müügiloa alla. ( 28 ) Euroopa Kohtu otsusest võib loogiliselt järeldada, et kahte erineva kvalitatiivse koostisega ravimit ei saa pidada variatsiooniks ja sellest tulenevalt ei saa neid pidada sama üldise müügiloa alla kuuluvaks.

64. Eeltoodut arvestades pean järeldama, et direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 sõnastusest nähtub, et mõistet „üldine müügiluba“ ei kohaldata ravimite selliste muudatuste suhtes, mis kujutavad endast nende ravimite toimeainete kvalitatiivse koostise muutmist. Loogiliselt kehtib see ühe toimeainega ravimi puhul, mis koosneb ühest toimeainest, ja püsikombinatsiooniga ravimi puhul, mis koosneb vähemalt kahest erineva toimeainega terapeutiliselt aktiivsest osast. Nende kvalitatiivse koostise võrdlemine tundub olevat seega sobiv meetod, et teha kindlaks, kas need kaks ravimit kuuluvad sama üldise müügiloa alla vastavalt selle sätte teisele lõigule.

2. Üldiste müügilubade eesmärgid

65. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult selle sõnastust, vaid ka selle konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on. ( 29 ) Mis puudutab mõistet „üldine müügiluba“ ja selle tuumaks olevat õigusnormide kohast andmekaitseaega, siis on nende üldeesmärk tagada õiglane tasakaal uuenduslike ettevõtjate kaitse ja üldise huvi vahel soodustada geneeriliste ravimite tootmist. Nagu on märgitud vaidlustatud kohtuotsuses ( 30 ), satuks see eesmärk ohtu, kui originaalravimi tootja saaks õigusnormide kohast andmekaitseaega lõputult pikendada ja sellega takistada geneeriliste ravimite tootjaid kasutamast seda ravimit originaalravimina.

66. Sellega seoses pean kõigepealt toonitama, et grammatilisest tõlgendusest erinevaid klassikalisi tõlgendusmeetodeid, nagu normi kontekstipõhine ja teleoloogiline tõlgendus, tuleb kasutada siis, kui normi lihtsal lugemisel jõutakse mitmetähendusliku või ebaloogilise tulemiseni. ( 31 ) Nendega ei saa muuta õigusnormi sõnastust sedavõrd, et see kahjustaks õiguskindlust ja ettearvatavust.

67. Kuna käesoleval juhul ei viita direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu sõnastuses miski sellele, et mõiste „üldine müügiluba“ on kohaldatav ravimitele, millel on toimeainete poolest kvalitatiivsed erisused, siis minu arvates ei saa nimetatud sätte eesmärkide alusel iseenesest nõuda enamat kui asjaomaste ravimite kvalitatiivset võrdlemist, kui hinnatakse nende kuulumist sama üldise müügiloa alla. Nende eesmärkide alusel ei saa ka kehtestada komisjonile ja EMA-le kohustust hinnata uuesti sellise ravimi kvalitatiivset koostist, millele liikmesriigi pädev asutus on juba loa andnud.

68. Igal juhul nõustun apellantidega, et direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu eesmärkidele tuginemine ei saa põhjendada liidu ravimialastes õigusaktides sõnaselgelt esmase müügiloaga seoses ette nähtud menetluse ülekandmist üldiste müügilubade valdkonda.

69. Ravimi kvalitatiivne koostis toimeainete osas kuulub tõepoolest toimikusse, mille müügiloa taotleja peab esitama pädevale asutusele vastavalt direktiivi 2001/83 artikli 8 lõike 3 punktile c. See säte kohustab müügiloa taotlejat esitama „ravimi kõikide komponentide kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed andmed“. Samuti moodustab see osa ravimi omaduste kokkuvõttest, mis lisatakse ravimi müügiloale vastavalt direktiivi 2001/83 artikli 11 lõikele 2 ja mis tuleb kohtupraktika kohaselt heaks kiita koos müügiloaga. ( 32 )

70. Seega on ravimi kvalitatiivse koostise hindamine toimeainete osas, sealhulgas nende farmakoloogilise toime ja terapeutilise panuse hindamine, pädeva asutuse pädevuses kas liikmesriigi või liidu tasandil. See asutus on kohustatud uurima taotleja väidet, et ravimi toimeaine(te)st – mis on määratletud direktiivi 2001/83 artiklis 1 ( 33 ) – tuleneb farmakoloogiline, immunoloogiline või ainevahetuslik toimet, mida on võimalik tõendada. Kui see ei ole võimalik, siis müügiluba ei anta.

71. Püsikombinatsiooniga ravimi puhul tähendab see, et hinnatakse, kas iga toimeaine annab ajaomases kombineeritud ravimis dokumenteeritud terapeutilise panuse, mis tähendab ka seda, et tuleb tõendada, et kombinatsiooni toimeained ei ole samad. Nagu väidab apellant, kui seda ei tõendata, ei anta ravimile luba mitte püsikombinatsiooniga ravimina, vaid ainult ühte toimeainet sisaldava ravimina.

72. Sellest järeldub, et müügiloa saanud ravimi toimeainete kvalitatiivse koostise – sealhulgas püsikombinatsiooniga ravimi iga toimeaine dokumenteeritud terapeutilise panuse – uuesti hindamine ei ole nõutav seoses selle analüüsi eesmärkidega, kas kaks ravimit on hõlmatud sama üldise müügiloaga või mitte. Kuigi on tõsi, nagu komisjon rõhutab, et taoline analüüs sõltub sellest, kas pädevad asutused on iga toote toimeained õigesti kindlaks teinud, ei tähenda see, et üldise müügiloa kohaldatavuse hindamisel tuleb kontrollida algse ravimi koostist toimeaine(te) osas.

73. Polpharma väidab, et hindamaks seda, kas püsikombinatsiooniga ravim ja ainult üht toimeainet sisaldava ravim kuuluvad sama üldise müügiloa alla, ei tule tõendada mitte ainult algse ravimi iga koostisosa pelgalt terapeutilise panuse olemasolu. Direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu eesmärgid nõuaksid, et see panus oleks kliinilisest seisukohast oluline ja asjakohane. Sellega seoses sooviksin siiski toonitada, et vaidlustatud kohtuotsuses ei teinud Üldkohus järeldust, et 2014. aasta otsuses oli ilmseid vigu, kuna BfArM ei hinnanud MEFi terapeutilise panuse olulisust ja asjakohasust Fumadermis. Üldkohus sedastas üksnes seda, et juhtumi eriomastest asjaoludest tulenevalt ei olnud kindel, kas Saksamaa ametiasutus oli tegelikult tuvastanud MEFi mis tahes rolli selles ravimis. Selles kontekstis järeldas Üldkohus, et komisjon oleks pidanud hindama MEFi rolli Fumadermis või vähemalt nõudma BfArMilt selle kohta andmeid. Sel põhjusel ma leian, et Polpharma väide ei ole käesoleva apellatsioonkaebuse kontekstis asjakohane, arvestades seda, et Üldkohus tema argumendiga esimeses kohtuastmes eriti ei nõustunud.

74. Minu arvates kehtib eeltoodud kaalutlus hoolimata Üldkohtu tuvastatud võimalikust riskist, et ravimiettevõtja lisab kombineeritud ravimile kliiniliselt mitteolulise toimeaine, et see hiljem ära jätta ja luua sellega toode, millel on eraldi õigusnormide kohane andmekaitseaeg. Esiteks on see võimalus käesolevas asjas teoreetiline, arvestades selle kohta konkreetsete tõendite puudumist, ning lisaks tuleb eeldada, et pädevad asutused on võimelised õigesti lahendama vigaseid või kuritarvituslikke müügilubade taotlusi. Järelikult ei saa see manipuleerimisoht põhjendada kõrvalekaldumist direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 selgest sõnastusest ega seada kahtluse alla selles direktiivis ja määruses nr 726/2004 määratletud detsentraliseeritud lubade ja vastastikuse tunnustamise süsteemi, nagu ma järgmiseks selgitan.

75. Eeltoodud kaalutlusi arvestades ei arva ma, et üldiste müügilubade eesmärgid võiksid olla aluseks nõuda enamat kui asjaomaste ravimite kvalitatiivset võrdlemist, kui hinnatakse nende kuulumist sama üldise müügiloa alla, või õigustada järeldust, et otsustamisel, kas uus toode kuulub selle sama üldise müügiloa alla, on vaja komisjonil või EMA-l müügiloa saanud ravimi kvalitatiivset koostist uuesti hinnata.

3. Üldkohtu viidatud konkreetsed asjaolud

76. Minu arvates ei ole Üldkohtu järeldus vaidlustatud kohtuotsuses tingimata põhimõtteliselt vastuolus direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 sõnastuse ja eesmärkide eeltoodud tõlgendusega. Nagu eespool märgitud, nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktide 282 ja 293 koostoimest, et Üldkohus pidas käesolevat kohtuasja sõltuvaks konkreetsetest asjaoludest, st et arvestades 1994. aastal kehtinud kombineeritud ravimitele kohaldatavat liidu õigust, ei olnud kindel, kas BfArM oli loa andmisel hinnanud MEFi terapeutilist panust Fumadermis. Sisuliselt tähendab see seda, et Üldkohus kahtles jätkuvalt, kas Saksamaa ametiasutus oli 1994. aastal hinnanud seda, kas MEF on tegelikult toimeaine, millel on selles ravimis dokumenteeritud terapeutiline panus. ( 34 )

77. Kui aga eeldada, et selle järelduse põhieeldused on õiged, siis väidavad apellandid õigesti, et Üldkohus ei võtnud arvesse tema toimikus ( 35 ) olevat asjaolu, millel oleks olnud otsustav mõju vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduskäigus.

78. Viimane hindamine, mille BfArM Fumadermi suhtes läbi viis, ei toiminud nimelt mitte Fumadermile 1994. aastal müügiluba andes, vaid selle müügiloa pikendamisel juunis 2013. Seega, vastupidi sellele, mida Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses eeldas, võeti enne 2014. aasta otsuse tegemist Fumadermi tõhususe ja ohutuse suhtes vastu uus teaduslik hinnang sel ajal kehtinud õiguslikku raamistikku järgides.

79. Tuletan meelde, et 2013. aastal Fumadermi müügiloa pikendamisel kohaldatud raamistik hõlmas direktiivi 2001/83 artiklit 24, mis näeb ette liikmesriigi pädevate asutuste kohustuse võtta selle hindamise käigus arvesse „kvaliteeti, ohutust ja tõhusust käsitlevate dokumentide koondit, sealhulgas võimalike kõrvaltoimete aruannetes ja IX jaotise kohaselt esitatud perioodilistes ajakohastatud ohutusaruannetes sisalduvate andmete hindamise tulemusi, samuti infot kõigi müügiloa väljastamise järel tehtud muudatuste kohta“. ( 36 ) Direktiivi 2001/83 artikli 117 lõike 1 kohaselt on liikmesriigi pädevad asutused kohustatud keelustama ja turult kõrvaldama kõik ravimid, mille kvalitatiivne ja kvantitatiivne koostis ei vasta deklareeritud koostisele. Lõpuks oli Fumaderimi müügiloa pikendamise ajal kehtinud „Teates taotlejatele“ märgitud, et müügilubade pikendamine tuleb läbi viia, „tuginedes riski ja kasulikkuse vahekorra kordushinnangule“, mille kohta müügiloa omanik pidi esitama „riiklikule pädevale asutusele kvaliteeti, ohutust ja tõhusust käsitlevate dokumentide koondi“. ( 37 )

80. Järelikult, nagu väidavad komisjon ja EMA, oli BfArM kohustatud Fumadermi müügiloa pikendamisel 2013. aastal arvesse võtma kogu asjakohast teaduslikku teavet, mis oli ilmnenud 1994. aastast kuni 2013. aasta juunini, ning hindama seda teaduslikku teavet vastavalt 2013. aasta juuni standarditele, mitte 1994. aasta omadele. Lisaks oli BfArM kohustatud kohaldama sama regulatsiooni, mida kohaldati 2014. aasta otsuse suhtes, nimelt 2009. aastal ajakohastatud suunist „1996 Guideline on clinical development of fixed combination medicinal products“. ( 38 ) Vaidlustatud kohtuotsuses viitab Üldkohus tõepoolest nendele suunistele näitamaks, et alles pärast Fumadermile 1994. aastal loa andmist nägid liidu õigusnormid ette kohustuse tõendada toimeainete dokumenteeritud terapeutilist panust püsikombinatsiooniga ravimis. ( 39 ) Seetõttu oleks BfArM pidanud 2013. aastal hindama, kas MEFil oli Fumadermis dokumenteeritud terapeutiline panus, nagu see regulatsioon nõuab.

81. Sellega seoses tuleb täielikkuse huvides märkida, et müügiloa pikendamist BfArMi poolt reguleerib Arzneimittelgesetzi (Saksa ravimiseadus) ( 40 ) § 31 lõige 3, milles on sätestatud, et „[müügiluba] pikendatakse taotluse alusel […] tingimusel, et ei esine ühtegi [§ 25 lõike 2 punktis 5a] sätestatud keeldumise põhjust“. Saksa ravimiseaduse § 25 lõike 2 punktis 5a on omakorda sätestatud, et „pädev kõrgem föderaalasutus võib keelduda müügiloa andmisest üksnes juhul, kui […] rohkem kui üht toimeainet sisaldava ravimi puhul ei ole esitatud piisavalt põhjendusi tõendamaks, et iga toimeaine aitab kaasa ravimi positiivsele hindamisele, võttes riski hindamisel arvesse konkreetse ravimi eritunnuseid“.

82. Sellest järeldub, et vastupidi sellele, mida Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses leidis, ei olnud alust arvata, et BfArM oleks Fumadermi müügiloa pikendamisel 2013. aastal arvesse võtnud regulatiivseid standardeid, mis olid kohaldatavad selle pikendamise ajal ning mille kohaselt oleks võinud kindlaks teha, et selle ravimi kvalitatiivset koostist on nõuetekohaselt kontrollitud.

83. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses põhimõtteliselt pädev tuvastama faktilisi asjaolusid ega uurima tõendeid, mida Üldkohus nende faktiliste asjaolude toetuseks kinnitas. Erandid sellest reeglist on siiski kohaldatavad juhul, kui Üldkohtu järelduste sisuline ebaõigsus on ilmne talle esitatud dokumentidest. Selline moonutamine peab toimikumaterjale arvestades olema ilmne, ilma et oleks vajalik fakte ja tõendeid uuesti hinnata. ( 41 )

84. Eespool esitatud põhjendustest lähtudes teen käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtule ettepaneku juhtida tähelepanu sellele, et puudub igasugune Fumadermi müügiloa 2013. aastal pikendamise analüüs, kuna vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused põhinevad faktilisel eeldusel, et seda ravimit hinnati esimesel ja ainsal korral 1994. aastal. Sellest tulenevalt teen ühtlasi Euroopa Kohtule ettepaneku asuda seisukohale, et käesolevas asjas ei kohaldatud konkreetsete asjaolude – nagu Üldkohus on tuvastanud – tingimust viisil, mis annaks alust järeldada, et BfArMi hinnang Fumadermi kohta võis olla aegunud või et selles võidi olla jäetud asjakohased õiguslikud kriteeriumid kohaldamata.

85. Lõpetuseks – kuna Üldkohtu järeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 293 ( 42 ) ei ole põhjendatav käesoleva kohtuasja „konkreetsete asjaoludega“ ega ka direktiivis 2001/83 määratletud üldise müügiloa sõnastuse või eesmärkidega, siis olen seisukohal, et tuleb nõustuda ühelt poolt teise väitega kohtuasjades C‑438/21 P ja C‑439/21 P ning kolmanda väitega kohtuasjas C‑440/21 P ja teiselt poolt esimese väitega kohtuasjades C‑438/21 P ja C‑440/21 P ja kolmanda väitega kohtuasjas C‑439/21 P.

B. Apellatsioonkaebuse väide, et on rikutud pädevuse andmise põhimõtet ja vastastikuse tunnustamise põhimõtet

86. Nagu eespool märgitud, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 282, et „võttes […] arvesse […] EMA ja komisjoni erilist ülesannet“, ( 43 ) oleks komisjon pidanud paluma inimravimite komiteel kontrollida MEFi rolli Fumadermis kas iseseisvalt või BfArMi kaudu.

87. See järeldus tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktides 219–238 esitatud analüüsist, milles Üldkohus analüüsis mitut direktiivi 2001/83 ja määruse nr 726/2004 põhjendust ja sätet, mis toetavad tema arvates järeldust, et komisjon ja EMA täidavad erilist ülesannet, millest tulenevalt nad oleksid pidanud kontrollima või laskma kontrollida MEFi terapeutilist toimet Fumadermis.

88. Samades punktides märgib Üldkohus, et „[v]astastikuse tunnustamise põhimõte, millele EMA tugineb, ei saa […] takistada seda, et pärast tsentraliseeritud menetluse raames müügiloa taotluse esitamist kontrollib inimravimite komitee liikmesriigi asutuse varem tehtud hinnanguid või viib ise läbi sõltumatu hindamise“.

89. Apellandid on need mõlemad järeldused vaidlustanud. Nad väidavad esiteks, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused on ilmselgelt väärad, arvestades direktiivi 2001/83 ja määruse nr 726/2004 sätteid, millele Üldkohus tugines. Teiseks väidavad nad, et asjakohased liidu õigusnormid ja kohtupraktika tunnustavad otsesõnu varasemate teaduslike hindamiste vastastikuse tunnustamise põhimõtet – eelkõige pädevate ametiasutuste poolt –, mille suhtes Üldkohtu järeldused on otse õõnestavad ja vastukäivad.

90. Seevastu Polpharma leiab, et Üldkohtu järeldused ei ole ELi ravimialaste õigusaktide detsentraliseeritud kohaldamise süsteemi toimimisega kuidagi vastuolus. Ta väidab, et Üldkohtu otsus ei vii selleni, et Fumadermiga seoses BfArMi läbi viidud hindamine seatakse kahtluse alla, kuna see ametiasutus ei hinnanud kunagi selle ravimi üldise müügiloa ulatust. Lisaks väidab ta, et apellantide väited tuginevad direktiivi 2001/83 ja määruse nr 726/2004 sätete tähttähelisel tõlgendusel, nagu Üldkohus on viidanud.

1. Direktiivi 2001/83 ja määruse nr 726/2004 sätted, millele Üldkohus tugines

91. Esimesena on oluline mõista, et ultra vires toimimise vältimiseks peab iga liidu institutsioon või asutus saama oma pädevuse õigusaktist ja märkima vastuvõetavas otsuses selle õigusliku aluse. Vaidlustatud kohtuotsuses tugines Üldkohus kolmele sättekogumile, et näha üldise müügiloa andmise raames ette kohustus hinnata uuesti või kontrollida seda, kas liikmesriigi ametiasutuse hinnang algse ravimi toimeainete kvalitatiivsele koostisele on õige. Need sätted on järgmised: – esiteks direktiivi 2001/83 põhjendus 12 ja artikli 30 lõige 1 ning määruse nr 726/2004 põhjendus 17, mis käsitleb vaidluste lahendamist; – teiseks direktiivi 2001/83 artikkel 31, mis käsitleb liidusisest suunamismenetlust, ja – kolmandaks määruse nr 726/2004 põhjendus 19, artikli 57 lõige 1 ja artikkel 60, mis käsitlevad EMA kohustust anda parimat võimalikku teaduslikku nõu ja komisjonile antud pädevust koguda liikmesriikidelt teavet uute ravimite „terapeutilise lisaväärtuse“ kohta.

92. Minu arvates ei saa komisjonile ja EMA-le direktiivi 2001/83 või määrusega nr 726/2004 antud sõnaselge pädevuse puudumisel tugineda Üldkohtu viidatud sätetele – isegi mitte koostoimes – selleks, et väita, et komisjonil oli käesoleval juhul pädevus hinnata ümber BfArMi poolt ravimi Fumaderm müügiloa andmise ajal läbi viidud kvalitatiivne hindamine, ja veel vähem siis, kui seda müügiluba pikendati 2013. aastal.

93. Esimene viidatud põhjenduste ja sätete kogum, nimelt direktiivi 2001/83 põhjendus 12 ja artikli 30 lõige 1 ning määruse nr 726/2004 põhjendus 17, viitavad sellele, et on oluline lahendada tsentraliseeritud hindamis- ja otsustamissüsteemi kaudu kõik erimeelsused, mis võivad tekkida liikmesriikide vahel seoses teatavale ravimile müügiloa andmisega vastastikuse tunnustamise ja detsentraliseeritud menetluse raames. Täpsemalt puudutavad need sätted olukorda, kus liikmesriigid ei ole võimaliku tõsise ohu tõttu rahvatervisele nõus teise liikmesriigi ametiasutuse poolt müügiloa andmisega. Üksnes juhul, kui sellist erimeelsust seoses ohuga rahvatervisele ei ole võimalik lahendada asjaomaste liikmesriikide vahel, tuleb küsimus esitada EMA-le direktiivi 2001/83 artikli 29 lõike 4 alusel.

94. Seevastu käesolev kohtuasi puudutab ravimit, millele on antud müügiluba ainult ühes liikmesriigis. Seega ei olnud tegemist vastastikuse tunnustamise ega detsentraliseeritud menetlusega, Fumadermi mõjuga inimeste tervisele ega ka liikmesriikidevaheliste erimeelsustega, mille tõttu tulnuks kohaldada direktiivi 2001/83 artikli 29 lõiget 4.

95. Teises eeltoodud sättekogumis viitas Üldkohus direktiivi 2001/83 artikli 31 lõikele 1, mis käsitleb liidu huvidega seotud suunamismenetlust. Nagu komisjon ja EMA oma kirjalikes seisukohtades selgitavad, puudutab see menetlus tooteid, millele on antud müügiluba rohkem kui ühes liikmesriigis. Selle menetluse võib algatada „liidu huvidega seotud erijuhtudel“, mille puhul „liikmesriigid, komisjon, müügiloa taotleja või selle omanik suunavad […] küsimuse [inimravimite komiteele], enne kui tehakse otsus müügiloa taotluse, selle peatamise või tühistamise või müügiloa andmiseks vajalikuks peetavate muudatuste tegemise kohta“.

96. Täheldan, et direktiivi 2001/83 artikli 31 lõike 1 kohaldamisala käsitleti Üldkohtu kohtuotsuses August Wolff ja Remedia vs. komisjon, ( 44 ) milles nimetatud kohus leidis, et mõiste „liidu huvid“ asub täielikult oma rolli täitma alles siis, kui mitmes liikmesriigis antakse välja müügiluba samale ravimile ja selle toimeaine suhtes valitseb ebakindlus. See mõiste on kohaldatav olukorras, kus ravimil on müügiluba rohkem kui ühes liikmesriigis. Direktiivi 2001/83 artikli 31 lõike 1 kohast suunamist ei või algatada ravimite puhul, millele on antud müügiluba ainult ühes liikmesriigis.

97. Käesolevas kohtuasjas leian, et nimetatud säte ei toeta seost, mille Üldkohus on loonud direktiivi 2001/83 artikli 31 lõike 1 ja komisjoni pädevuse vahel kontrollida ainult ühes liikmesriigis müügiloa saanud toote toimikut.

98. Kolmandas Üldkohtu mainitud sättekogumis viidatakse määruse nr 726/2004 artiklile 60, mis käsitleb liikmesriikide käsutuses oleva teabe kogumist, et hinnata uue ravimi terapeutilist lisaväärtust seoses hinnakujunduse ja hüvitamise küsimustega. Minu arvates on selge, et see säte ei anna komisjonile pädevust kontrollida liikmesriigi tasandil läbi viidud teaduslikku hindamist seoses ravimi turuleviimisega selle liikmesriigi territooriumil.

99. Lõpuks ja samamoodi ei toeta ka määruse nr 726/2004 põhjendus 19 ja artikli 57 lõige 1 pädevuse omistamist komisjonile ja EMA-le nii, nagu Üldkohus seda tegi. Põhjenduse 19 esimeses lauses on üksnes märgitud, et EMA põhiülesanne on „[liidu] asutuste ja liikmesriikide varustamine parimate võimalike teaduslike arvamustega“. See lause kohustab nimetatud ametit järgima teadusliku tipptaseme standardit siis, kui ta võtab vastu arvamusi nende menetluste raames, milleks on EMA-le volitus antud. Samas ei kehtesta see EMA-le selles osas mingit pädevust liikmesriikide suhtes. Määruse nr 726/2004 artikli 57 lõikes 1 on omakorda sätestatud tipptaseme standard ja kohustus anda nõu küsimustes, mis on seotud ravimite kvaliteedi, ohutuse ja tõhususe hindamisega. Selle sätte sõnastusest tuleneb siiski, et standard ja kohustus puudutavad „mis tahes küsimusi […], mis on talle suunatud vastavalt [ELi] ravimialaste õigusaktide sätetele“, mis tähendab, et määruse nr 726/2004 artikli 57 lõike 1 kohaldamiseks on vaja sellest sõnaselgelt tulenevat pädevust.

100. Kõigil eespool kirjeldatud põhjustel ei olnud Üldkohtul mina arvates alust järeldada, et komisjon ja EMA täidavad „erilist ülesannet“, mis konkreetselt lubaks või lausa kohustaks kumbagi asutust uuesti hindama riigisisese pädeva asutuse poolt püsikombinatsiooniga ravimile antud müügiluba pärast seda, kui on tehtud otsus selle kohta, kas ühe toimeainega ravim, mis koosneb ühest selle püsikombinatsiooni ainest, kuulub sama üldise müügiloa alla.

2. Ravimite varasemate teaduslike hindamiste vastastikuse tunnustamise põhimõte

101. Teisena tuleb märkida, nagu Üldkohus oma kohtupraktikas on ise tunnistanud, et direktiiv 2001/83 ja määrus nr 726/2004 „moodustavad ühetaolise ja ühtlustatud korra ravimilubade suhtes kohaldavat materiaalõiguslikku regulatsiooni puudutavas“, kusjuures ravimid peavad riigi või liidu tasandil „kohaldatavast menetlusest sõltumata vastama samadele sisulistele nõuetele ning nende suhtes kohaldatakse sama kaitset“. ( 45 ) Tõepoolest tuleneb ravimite varasemate teaduslike hindamiste vastastikuse tunnustamise põhimõte asjaolust, et nii liidu kui ka liikmesriikide pädevate asutuste suhtes kohaldatakse samu täielikult ühtlustatud eeskirju, mille eesmärk, nagu EMA märkis, on luua ravimite ühisturg.

102. Täheldan lisaks, et olenemata sellest, kas ravimile müügiloa andmisel järgitakse liikmesriigi või tsentraliseeritud menetlust, kajastub ELi ravimialaste õigusaktide ühtlustatud olemus ka määruse nr 726/2004 põhjenduses 14. Selle põhjenduse kohaselt „tuleb sätestada, et [direktiivides 2001/83 ja 2001/82] loetletud kvaliteedi-, ohutus- ja tõhususkriteeriume kohaldatakse [Euroopa Liidu] poolt lubatud ravimitele ning peab olema võimalik hinnata kõigi ravimite ohu ja kasulikkuse suhet nende turuletoomisel, loa pikendamisel ja mis tahes muul ajal pädeva asutuse äranägemise järgi“.

103. Varasemate teaduslike hindamiste vastastikuse tunnustamise põhimõte kohta tasub kooskõlas EMA seisukohaga märkida, et määruse nr 726/2004 põhjenduses 9 on märgitud, et komisjon võib anda tsentraliseeritud tasandil müügiloa geneerilistele ravimitele, kui originaalravimile on loa andnud kas komisjon tsentraliseeritud korras või liikmesriigi pädev asutus vastastikuse tunnustamise või detsentraliseeritud menetluse teel. Geneerilisele ravimile tsentraliseeritud loa andmisel nõuab see sama põhjendus, et komisjon ei tohiks kahjustada originaalravimile tsentraliseeritud korras või liikmesriigis müügiloa andmisel saavutatud ühtlust.

104. Varasemate teaduslike hindamiste vastastikuse tunnustamise põhimõtet käsitleti ka Euroopa Kohtu otsustes Synthon ( 46 ) ja Astellas ( 47 ). Nendest kohtuotsustest esimeses leidis Euroopa Kohus, et ei saa nõustuda sellega, et liikmesriik, kellele on esitatud vastastikuse tunnustamise taotlus, võib ka juhul, kui küsimus ei ole [direktiivi 2001/83] artiklis 29 mainitud ohus rahvatervisele, anda uue hinnangu ravimite olemuslikku sarnasust puudutavatele andmetele, mille alusel referentliikmesriik otsustas taotluse lihtsustatud korras rahuldada. Euroopa Kohtu sõnul on selline tõlgendus vastuolus direktiivi 2001/83 artiklite 28 ja 29 sõnastusega ning lisaks võtaks see neilt sätetelt kogu kasuliku mõju. Kui liikmesriik, kellelt taotletakse teise liikmesriigi antud loa tunnustamist, võiks selle tunnustamise tingimuseks seada kogu loataotluse või selle ühe osa teistkordse hindamise, võtaks see ELi seadusandja kehtestatud vastastikuse tunnustamise menetluselt igasuguse mõtte ja seaks tõsiselt ohtu direktiivi 2001/83 eesmärkide saavutamise. ( 48 ) Kuigi see kohtuotsus on tehtud erinevate liikmesriikide ametiasutusi puudutavas vaidluses, tuleks sama tõlgendust kohaldada juhul, kui tegemist on komisjoni ja EMAga.

105. Lisaks tuleneb kohtuotsusest Astellas, et liikmesriikide pädevad kohtud ei ole pädevad kontrollima geneeriliste ravimite tootja taotlusel teises liikmesriigis tehtud müügiloa andmise otsuse kooskõla direktiiviga 2001/83. Analoogilist lähenemist tuleb a fortiori kohaldada Euroopa Liidu organitele, nimelt komisjonile ja EMA-le, kes ei tohiks vaidlustada liikmesriikide otsuseid, kui seda ei ole kohaldatavates õigusaktides sõnaselgelt ette nähtud. Tõepoolest, nagu väidab komisjon, tuleks kohtuotsust Astellas tõlgendada nii, et geneerilisi ravimeid tootval ettevõtjal, kes taotleb oma tootele müügiluba – olgu see siis liikmesriigi või ELi tasandil –, on võimalik vaidlustada algse ravimi müügiloa andmise otsus selle liikmesriigi kohtutes, kus see luba anti. See võimalus on olemas ka liikmesriigi ametiasutuste tehtud müügiloa pikendamise otsuse puhul, millega seoses on võimalik vaidlustada selle asutuse hinnang asjaomase ravimi kvalitatiivsele koostisele.

106. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes on selge, et mitte ainult liikmesriikide ametiasutused, vaid ka Euroopa Liidu organid peaksid olema kohustatud tunnustama konkreetse ravimi või toimikuga seotud varasemaid teaduslikke hinnanguid, välja arvatud juhul, kui leidub rahvatervisega seotud konkreetseid põhjusi – näiteks kahtlusi ravimi ohutuses –, mis annavad põhjust uueks hindamiseks. Nagu juba märgitud, on selle järelduse aluseks sama õigusliku ja regulatiivse raamistiku olemasolu, mis on mõeldud samale tulemusele jõudmiseks ja sel põhjusel kõrvaldab see vajaduse kontrollida pädevate ametiasutuste varasemaid hinnanguid.

107. Kõigil eespool nimetatud põhjustel olen seisukohal, et vastastikuse tunnustamise põhimõtet tuleks käesolevas asjas tõlgendada nii, et sellega on vastuolus komisjonile ja EMA-le kehtestatud kohustus kontrollida, kas MEF on Fumadermis terapeutiliselt oluline, kuna see tähendaks BfArMilt müügiloa saanud nimetatud ravimi kvalitatiivse koostise uut hindamist.

108. Lisaks, arvestades direktiiviga 2001/83 ega määrusega nr 726/2004 antud sõnaselge pädevuse puudumist, järeldan kokkuvõtvalt, et Üldkohus ei saanud õiguspäraselt otsustada, et komisjon ja EMA on pädevad uuesti hindama riigisisese pädeva asutuse poolt püsikombinatsiooniga ravimile antud müügiluba pärast seda, kui on tehtud otsus selle kohta, kas ühe toimeainega ravim, mis koosneb ühest selle püsikombinatsiooni ainest, kuulub sama üldise müügiloa alla.

109. Seega tuleks Euroopa Kohtul nõustuda apellatsioonkaebuse kolmanda väitega kohtuasjas C‑438/21 P, apellatsioonkaebuse neljanda väitega kohtuasjas C‑439/21 P ja apellatsioonkaebuse teise väitega kohtuasjas C‑440/21 P.

C. Lõppmärkused

110. Käesoleva ettepaneku punktides 85 ja 109 teen Euroopa Kohtule ettepaneku nõustuda apellantide väidetega, et esiteks on rikutud direktiivi 2001/83 artikli 6 lõiget 1 ja puuduvad eriomased asjaolud, mis õigustaksid Üldkohtu järeldust vaidlustatud kohtuotsuses, ning teiseks on rikutud pädevuse andmise ja vastastikuse tunnustamise põhimõtet. Vaidlustatud kohtuotsus tuleks seega tühistada.

111. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus teha Üldkohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab. Olen käesolevas asjas sellel seisukohal. Kui tuvastatud rikkumisi ei oleks olnud, oleks Üldkohus leidnud, et komisjon tegi 2014. aasta otsuses õige järelduse, et kuna Fumaderm ja Tecfidera on erinevad ravimid, ei kuulunud need sama üldise müügiloa alla. Sellest tulenevalt oleks esimeses kohtuastmes Polpharma esitatud õigusvastasuse väide tagasi lükatud ja vaidlustatud otsust ei oleks tühistatud.

112. Lõpetuseks – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõike 2 alusel otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna käesolevas asjas on apellandid nõudnud, et kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus mõistetaks välja Polpharmalt, ja kuna Polpharma peaks minu arvates olema kohtuvaidluse kaotanud, tuleks Polpharmalt mõista lisaks tema enda kohtukuludele välja ka apellantide kohtukulud nii esimeses ja apellatsiooniastmes.

VI. Ettepanek

113. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku: – tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu (seitsmes koda laiendatud koosseisus) 5. mai 2021. aasta otsus Pharmaceutical Works Polpharma vs. EMA (T‑611/18, EU:T:2021:241); – jätta Pharmaceutical Works Polpharma S.A. esimeses kohtuastmes esitatud tühistamishagi rahuldamata; – mõista kohtukulud välja Pharmaceutical Works Polpharma S.A.-lt.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (ELT 2001, L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69), koos selle hilisemate muudatustega.

( 3 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa Ravimiamet (ELT 2004, L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 13/34, lk 229).

( 4 ) Nõukogu 22. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2309/93, milles sätestatakse ühenduse kord inimtervishoius ja veterinaarias kasutatavate ravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa Ravimihindamisamet (EÜT 1993, L 214, lk 1; ELT eriväljaanne 13/12, lk 151).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/82/EÜ veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT 2001, L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 3).

( 6 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 293.

( 7 ) Vt ka 28. juuni 2017. aasta kohtuotsus Novartis Europharm vs. komisjon (C‑629/15 P ja C‑630/15 P, EU:C:2017:498, punktid 69 ja 72), milles Euroopa Kohus täpsustas, et direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teine lõik hõlmab kõiki algse ravimi hilisemaid arendusi, olenemata nende loamenetlusest, see tähendab kas selle ravimi esmase müügiloa muutmise teel või eraldiseisva müügiloa saamise teel.

( 8 ) Vt selle kohta kohtujurist Bobeki ettepanek liidetud kohtuasjades Novartis Europharm vs. komisjon (C‑629/15 P ja C‑630/15 P, EU:C:2016:1003, punktid 32 ja 33).

( 9 ) Vt selle kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/27/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ ühenduse eeskirjade kohta seoses inimtervishoius kasutatavate ravimitega (ELT 2004, L 136, lk 34; ELT eriväljaanne 13/34, lk 262). Vt ka vaidlustatud kohtuotsuse punkt 176.

( 10 ) Vt selle kohta 3. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C‑368/96, EU:C:1998:583, punktid 44, 53 ja 56) ning 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus Novartis Pharmaceuticals (C‑106/01, EU:C:2004:245, punkt 69). Neis lahendites käsitleti sisuliselt seda, kas üksnes uue näidustuse uurimine või sama toimeaine teistsuguse ravimvormi uurimine muudab ravimi olemust ja põhjendab uut õigusnormide kohast andmekaitseaega. Nimetatud kohtuotsustest viimases järeldas Euroopa Kohus, et sellised muudatused on sama toote variandid, mille suhtes ei kohaldata uut õigusnormide kohast andmekaitseaega.

( 11 ) Vt vaidlustamata määratlus, mille EMA on esitanud oma veebisaidil https://www.ema.europa.eu/en/glossary/pharmaceutical-form.

( 12 ) Vt vaidlustamata määratlus, mille EMA on esitanud oma veebisaidil aadressil https://www.ema.europa.eu/en/glossary/route-administration.

( 13 ) Vt European Medicines Agency pre-authorisation procedural advice for user of the centralised procedure (20. juuni 2022. aasta versioon), alapunkt 4.7.2 „Presentations“, lk 122.

( 14 ) Komisjoni 24. novembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1234/2008, mis käsitleb inimtervishoius ja veterinaarias kasutatavate ravimite müügilubade tingimuste muudatuste läbivaatamist (ELT 2008, L 334, lk 7), millega asendati komisjoni 3. juuni 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1085/2003, mis käsitleb nõukogu määruse (EMÜ) nr 2309/93 reguleerimisalasse kuuluvate inimtervishoius ja veterinaarias kasutatavate ravimite jaoks välja antud müügilubade tingimuste muudatuste läbivaatamist (EÜT 2003, L 159, lk 24; ELT eriväljaanne 13/31, lk 231). Vt ka 28. juuni 2017. aasta kohtuotsus Novartis Europharm vs. komisjon (C‑629/15 P ja C‑630/15 P, EU:C:2017:498, punkt 69).

( 15 ) Nagu apellandid märgivad, võetakse „Variatsioonide“ ja „laienduste“ eristamisel arvesse iga juhtumi puhul nõutava hindamise keerukust ning ohtu inimeste tervisele, mis tuleneb toote muutmise võimalikust mõjust toote kvaliteedile, ohutusele ja tõhususele. Vähemtähtis kategooria koosneb I tüübi variatsioonidest, samas kui põhikategooria koosneb laiendustest, mille puhul määruse nr 1234/2008 artikkel 19 nõuab, et järgitaks sama hindamismenetlust nagu algse müügiloa andmisel.

( 16 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 17 ) Alates 2014. aasta otsuse vastuvõtmisest ravimi Tecfidera lubatud variatsioonide loetelu kohta vt „Tecfidera: EPAR – Procedural steps taken and scientific information after the authorisation“, kättesaadav aadressil https://www.ema.europa.eu/en/documents/procedural-steps-after/tecfidera-epar-procedural-steps-taken-scientific-information-after-authorisation_en.pdf.

( 18 ) Gerstenblith, B. A., „An „active ingredient“ of a drug must be present when the drug is administered“, Journal of Intellectual Property Law & Practice, kd 6(2), veebruar 2011, lk 69–71.

( 19 ) 20. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus SmithKline Beecham (C‑74/03, EU:C:2005:39, punktid 43 ja 44), kus ravimiettevõtja vaidlustas otsuse anda geneerilisele ravimile müügiluba, kuna see ravim ei olnud võrdlusravimiga olemuselt sarnane. Nimetatud kohtuasjas sedastas Euroopa Kohus, et ravimi müügiloa taotlust tuleb menetleda lihtsustatud korras, kui asjaomane ravim sisaldab sama terapeutiliselt aktiivset osa kui võrdlusravim, kuid seoses teise soolaga. Vt „Products may be essentially similar with same active substance in different salts“, EU Focus, 2005, 159, lk 19–20.

( 20 ) Vt näiteks komisjoni 29. mai 2018. aasta määrus (EL) 2018/781, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 847/2000 seoses mõiste „sarnane ravim“ määratlusega (ELT 2018, L 132, lk 1).

( 21 ) Kohtujurist Bobeki ettepanek liidetud kohtuasjades Novartis Europharm vs. komisjon (C‑629/15 P ja C‑630/15 P, EU:C:2016:1003).

( 22 ) Sealsamas, punkt 43, milles sellega seoses viidatakse teosele Manley, M. I. ja Vickers, M., Navigating European Pharmaceutical Law, Oxford University Press, Oxford, 2015, lk 264, punkt 8.33.

( 23 ) Sealsamas, punkt 46.

( 24 ) Teade taotlejatele, kd 2A: Müügiloamenetlused, 1. peatükk: Müügiluba, Juuli 2015, punkt 2.3, lk 9. Vt ka sama dokumendi kehtivat redaktsiooni Juuli 2019.

( 25 ) Sealsamas, punkt 45.

( 26 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 292.

( 27 ) Probleem seisnes selles, et esiteks anti mõlemale ravimile eraldi müügiluba ning teiseks ei olnud toimeainekogused ja ravinäidustused samad.

( 28 ) 28. juuni 2017. aasta kohtuotsuses Novartis Europharm vs. komisjon (C‑629/15 P ja C‑630/15 P, EU:C:2017:498, punkt 66) leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teises lõigus kasutatud sõnastus „kõikidele variatsioonidele ja laiendustele“ viitab „müügiloa tingimuste muudatusele“ või „müügiloa laiendamisele“ komisjoni 3. juuni 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1085/2003, mis käsitleb määruse nr 2309/93 reguleerimisalasse kuuluvate inimtervishoius ja veterinaarias kasutatavate ravimite jaoks välja antud müügilubade tingimuste muudatuste läbivaatamist (EÜT 2003, L 159, lk 24; ELT eriväljaanne 13/31, lk 231), tähenduses. See määrus eelnes määrusele nr 1234/2008, millele viidatakse eespool punktis 55.

( 29 ) 16. novembri 2016. aasta kohtuotsus Hemming jt (C‑316/15, EU:C:2016:879 punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 30 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 176.

( 31 ) Vt selle kohta kohtujurist Léger’ ettepanek kohtuasjas Schulte (C‑350/03, EU:C:2004:568, punktid 84–88 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtujurist Bobeki ettepanek kohtuasjas European Federation for Cosmetic Ingredients (C‑592/14, EU:C:2016:179, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 32 ) Vt selle kohta 14. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Nycomed Danmark vs. EMA (T‑52/09, EU:T:2011:738, punkt 71)

( 33 ) Vt eespool punkt 57.

( 34 ) Üldkohtu põhjenduskäik on täpsemalt välja toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 181–218, milles muu hulgas märgitakse, et „kombineeritud ravimeid käsitlevate suuniste sisu ja taotlejatelt nõutava teabe ulatus [on] selles osas esiteks Fumadermi müügiloa kuupäeva 9. augusti 1994 ja teiseks 30. jaanuari 2014. aasta rakendusotsuse vastuvõtmise hetke vahelisel ajal märkimisväärselt muutunud“.

( 35 ) Vt EMA poolt Üldkohtus esitatud kostja vastus, punkt 37 ja lisa B.2.

( 36 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 37 ) Vt Teade taotlejatele, November 2005, mida kohaldati 2013. aastal.

( 38 ) CHMP/EWP/240/95 Rev. 1 (19. veebruar 2009), kättesaadav aadressil https://www.ema.europa.eu/en/documents/scientific-guideline/guideline-clinical-development-fixed-combination-medicinal-products-revision-1_en.pdf.

( 39 ) Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 205–207.

( 40 ) BGBl. 2005 I, nr 73, lk 3394, koos hilisemate muudatustega. Ravimiseaduse tõlge inglise keelde on kättesaadav aadressil https://www.gesetze-im-internet.de/englisch_amg/.

( 41 ) 31. märtsi 2011. aasta kohtumäärus Mauerhofer vs. komisjon (C‑433/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:204, punktid 69 ja 71)

( 42 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 42.

( 43 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 44 ) 20. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus August Wolff ja Remedia vs. komisjon (T‑672/14, EU:T:2016:623). Vt eelkõige selle kohtuotsuse punktid 59–66.

( 45 ) Vt selle kohta 15. septembri 2015. aasta kohtuotsus Novartis Europharm vs. komisjon (T‑472/12, EU:T:2015:637, punktid 74 ja 76).

( 46 ) 16. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Synthon (C‑452/06, EU:C:2008:565).

( 47 ) 14. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Astellas Pharma (C‑557/16, EU:C:2018:181).

( 48 ) 16. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Synthon (C‑452/06, EU:C:2008:565, punktid 31 ja 32).