Kohtuasi T‑132/07

Fuji Electric Co. Ltd

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg – EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus – Turu jagamine – Rikkumise tõend – Rikkumise süüks panemine – Rikkumise kestus – Trahvid – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtja – Mõiste – Majandusüksus – Rikkumiste süükspanemine

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

2. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Komisjoni kohustus esitada tõend rikkumise ja selle kestuse kohta – Tõendamiskoormise ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

4. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendi laad – Tõendite kogumile tuginemine

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

5. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Tõend – Dokumendi tõendusliku väärtuse hindamine – Kriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

6. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Põhiõigused – Süütuse presumptsioon – Konkurentsi valdkonna menetlus – Kohaldatavus

(Ühtse Euroopa akti preambul; EL artikli 6 lõige 2; EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47)

7. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Osalemine konkurentsivastase eesmärgiga kohtumistel

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

8. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Kohustus sellele vastata – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 18)

9. Tühistamishagi – Vastuvõetavus – Füüsilised või juriidilised isikud – Vastuväiteteatise adressaadiks oleva ettevõtja poolt haldusmenetluses nende faktiliste ja õiguslike asjaolude omaksvõtmine, mis õigustasid talle rikkumise süükspanemist – Kaebeõiguse teostamise piiramine – Seaduslikkuse ja kaitseõiguste tagamise aluspõhimõtete rikkumine

(EÜ artikkel 81 ja EÜ artikli 230 neljas lõik; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47 ja artikli 52 lõige 1)

10. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Konkurentsieeskirju kohaldav otsus

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

11. Tühistamishagi – Väited – Menetlusnormide rikkumine – Uurimine kohtu algatusel

(EÜ artiklid 81 ja 230; EMP leping, artikkel 53)

12. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Tütarettevõtja toime pandud rikkumine – Emaettevõtja vastutus – Komisjoni tõendamiskoormis

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikkel 53)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Üldkohtu täielik pädevus – Võimalus võtta arvesse täiendavat teavet, mida ei mainita trahvi määravas otsuses

(ELTL artiklid 263 ja 264; nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 4, ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõike 2 alapunkt a)

14. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatis – Täiendavate tõendite esitamine pärast vastuväiteteatise saatmist – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikli 81 lõige 1)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Käitumine peab olema lihtsustanud rikkumise tuvastamist komisjoni poolt

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkt 26)

1. EÜ artikli 81 lõige 1, millega keelatakse ettevõtjatel eelkõige sõlmida kokkuleppeid või osaleda kooskõlastatud tegevuses, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires, on adresseeritud varast ning inimressursist koosnevatele majandusüksustele, millest igaühel on oma isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosnev ühtne organisatsioon, kes kestvalt taotleb kindlaksmääratud majanduslikku eesmärki ja kes võib aidata kaasa selles sättes nimetatud rikkumise toimepanemisele.

EÜ artikli 81 alusel tehtud otsuse rakendamiseks ja täitmiseks tuleb see aga adresseerida üksusele, mis on õigussubjekt. Seega kui komisjon teeb otsuse EÜ artikli 81 lõike 1 alusel, on ta kohustatud identifitseerima füüsilise või juriidilise isiku või isikud, kellele saab asjassepuutuva ettevõtte tegevuse süüks panna ja keda saab selle eest karistada ning kellele see otsus adresseeritakse.

(vt punktid 56 ja 57)

2. Kui konkurentsiõiguse tähenduses võib ühe ettevõtte rikkumises osalemise eest isiklikult vastutavaks pidada mitut isikut, vastutavad nad rikkumise eest solidaarselt.

Lisaks võib ühe ettevõtte rikkumises osalemise eest isiklikult ja solidaarselt vastutavaks pidada isikut, kelle vastutusel või juhtida rikkumise toimepanemise ajal ettevõte otseselt oli, ja isikut, kes seetõttu, et ta reaalselt teostas oma kontrolliõigust selle ettevõtte üle ja otsustas tema tegevuse üle turul, juhtis kaudselt seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal..

Sellest tuleneb, et isikliku vastutuse põhimõtet, mille kohaselt vastutab isik vaid enda tegude eest, tuleb tõlgendada nii, et isiklik vastutus võib tekkida nii isikul, kes rikkumise toimepanemise ajal ettevõtet otseselt juhtis, kui ka isikul, kes seda ettevõtet sel ajal kaudselt juhtis.

(vt punktid 58 ja 59, 153)

3. Tõendamiskoormise osas peab esiteks isik või ametiasutus, kes väidab, et konkurentsieeskirju on rikutud, selle kohta tõendeid esitama, tõendades õiguslikult piisavalt rikkumise tunnusteks olevate faktiliste asjaolude esinemist, ja teiseks peab ettevõtja, kes väidab rikkumise tuvastamisel, et tema suhtes tuleb kohaldada teatud õiguskaitsevahendit, tõendama, et selle õiguskaitsevahendi kohaldamise tingimused on täidetud, nii et nimetatud ametiasutus peab kasutama muid tõendeid.

Rikkumise kestus on EÜ artikli 81 lõikes 1 esitatud rikkumise mõiste osa ja selle kestuse tõendamise kohustus lasub esmalt komisjonil.

See tõendamiskoormise jaotus võib varieeruda, sest ühe poole esitatud faktilised asjaolud võivad kohustada teist poolt esitama selgitust või õigustust, ilma milleta võib järeldada, et esitatud on piisavalt tõendeid.

(vt punktid 84 ja 85)

4. Mis puudutab tõendeid, millele komisjon võib tugineda, siis kehtib konkurentsiõiguses tõendite vaba esitamise põhimõte.

Enamikul juhtudest tuleb konkurentsivastane tegevus või kokkulepe tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis koostoimes ning muu ühtse selgituse puudumisel võivad moodustada tõendi konkurentsieeskirjade rikkumise kohta. Sellised kaudsed tõendid ja kokkulangevused võimaldavad kindlaks teha mitte ainult konkurentsivastase tegevuse ja kokkulepete olemasolu, vaid ka vältava konkurentsivastase tegevuse kestuse ja ajavahemiku, mil täideti konkurentsieeskirju rikkudes sõlmitud kokkulepet.

Igal juhul tuleb komisjonil esitada piisavalt täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mille põhjal saaks veenduda, et rikkumine on toime pandud. Kuid komisjoni esitatud kõik tõendid ei pea ilmtingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab tervikuna hinnatult neile nõuetele.

Rikkumise kestuse osas tuleb juhul, kui puuduvad tõendid, mis otseselt tõendavad rikkumise kestust, komisjonil esitada vähemalt tõendid, mis puudutavad ajaliselt piisavalt lähestikku aset leidnud asjaolusid, nii et võib mõistlikult tuvastada, et see rikkumine vältas katkematult kahe täpse kuupäeva vahel.

(vt punktid 86 ja 87)

5. Mis puudutab erinevatele tõenditele antavat tõenduslikku väärtust, siis tuleb rõhutada, et konkurentsiõiguse normide rikkumise asjades on usaldusväärsus ainus asjassepuutuv kriteerium, mida tuleb vabalt esitatud tõendite hindamisel järgida. Tõendamise üldreeglite kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise oludest, adressaadist ning selle sisust. Väga oluliseks tuleb pidada asjaolu, et teatud dokument koostati otseselt seoses faktiliste asjaoludega või faktiliste asjaolude vahetu tunnistaja poolt. Dokumendid, millest nähtub, et mitu ettevõtjat on omavahel kontakteerunud ja et nad on tahtnud saavutada just seda, et ette kaotataks ebakindlus nende konkurentide tulevase tegevuse suhtes, tõendavad õiguslikult piisavalt kooskõlastatud tegevuse olemasolu. Lisaks tuleb avaldaja enda huvidega vastuolus olevaid avaldusi üldjuhul pidada eriti usaldusväärseteks tõenditeks.

(vt punkt 88)

6. Konkurentsiõiguse normide rikkumise tuvastanud ja adressaatidele trahvid määranud komisjoni otsuse peale esitatud tühistamishagi läbivaatamisel tuleb kohtul kahtluse korral eelistada ettevõtjat, kes on rikkumise tuvastanud otsuse adressaat, ning seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud rikkumise toimepanemist õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi. Nimelt tuleb viimati nimetatud olukorras meeles pidada süütuse presumptsiooni põhimõtet, nagu see tuleneb eelkõige Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikest 2, mis kuulub nende põhiõiguste hulka, mida vastavalt Euroopa Kohtu praktikale – mida kinnitab ka ühtse Euroopa akti preambul ja Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – liidu õiguskorras kaitstakse. Arvestades asjassepuutuvate rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet muu hulgas ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse.

(vt punkt 89)

7. Ettevõtja, kes ei anna avalikult teada, et ta on vastu tema osalusel peetud koosolekul otsustatule, või kokkuleppele, millest osavõtvaks pooleks ta oli, jääb üldjuhul kartellis osalemise eest täielikult vastutavaks. Ettevõtjatel oleks nimelt liiga kerge minimeerida suure trahvi maksmise riski, kui nad võiksid saada kasu ebaseaduslikust kokkuleppest ja seejärel nõuda trahvi vähendamist põhjusel, et nende roll rikkumise täideviimises oli üksnes piiratud, kuigi nende suhtumine on õhutanud teisi ettevõtjaid tegutsema konkurentsi rohkem kahjustaval viisil. Sellest tuleneb, et isegi eeldades, et esimene ettevõte ei täitnud kõiki kartelli raames sõlmitud kokkuleppeid, ei piisa sellest asjaolust – kui puuduvad tõendid tema avaliku keeldumise kohta, millest anti teada kõigile kartelli liikmetele – tema vastutusest vabastamiseks, mis tal tekib nende kokkulepete pooleks oleku tõttu ja nende kaudu tuvastatud rikkumisest osavõtu tõttu.

(vt punkt 100)

8. Konkurentsiõigust ei saa tõlgendada nii, et see kohustab isikut haldusmenetluses vastama talle komisjoni poolt esitatud vastuväiteteatisele. Nimelt ei kohusta reeglid, milles on loetletud ettevõtjate õigused ja kohustused konkurentsiõigust puudutavas haldusmenetluses, ega ükski õiguse üldpõhimõte ettevõtjaid tegema muud, kui esitama komisjonile teavet, mida viimane neil on määruse 1/2003 artikli 18 alusel esitada palunud. Sellist kohustust on õigusliku aluse puudumisel ka raske vaadelda kooskõlas olevana kaitseõiguste tagamise põhimõttega, arvestades, et see muudab keerukaks liidu kohtule hagiavalduse esitamise isiku poolt, kes mis tahes põhjusel ei ole vastuväiteteatisele vastanud.

Seega, kuigi komisjoni sellise otsuse õiguspärasust, milles tuvastatakse, et isik on rikkunud konkurentsiõigust ja milles määratakse selle eest trahv, saab hinnata ainult nende faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel, mis eksisteerisid nimetatud otsuse vastuvõtmise ajal, siis ei tulene sellest, see isik on kohustatud juba haldusmenetluse staadiumis esitama komisjonile kõik asjaolud, millele ta tahab tugineda haldusmenetluses vastu võetud otsuse peale liidu kohtule esitatavas tühistamishagis.

(vt punktid 124, 158)

9. Kui isik otsustab konkurentsiõiguse normide rikkumist puudutavas menetluses vabatahtlikult koostööd teha ja ta võtab haldusmenetluses otseselt või kaudselt omaks faktilise või õigusliku asjaolu, mis õigustab rikkumise temale süükspanemist, ei piira see EÜ artikli 230 neljandas lõigus sätestatud hagi esitamise õiguse kasutamist.

Kui selleks ei ole õiguslikku alust otseselt ette nähtud, on selline piirang vastuolus seaduslikkuse ja kaitseõiguste tagamise aluspõhimõtetega. Lisaks tuleb märkida, et õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile ja erapooletule kohtulikule arutamisele tagab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 ja vastavalt selle harta artikli 52 lõikele 1 tohib hartaga tunnustatud õiguste ja vabaduste teostamist piirata ainult seadusega.

(vt punkt 159)

10. Otsus, milles isikule rikkumine süüks pannakse, peab olema põhjendatud nii, et selle üle oleks võimalik teostada reaalselt õiguspärasuse kontrolli ja huvitatud isik saaks vajalikku teavet selle kohta, kas otsus on või ei ole põhjendatud, ning põhjenduse piisavust tuleb hinnata antud juhtumi asjaolude alusel, muu hulgas akti sisu, selles tuginetud põhjenduste laadi ja selle adressaatide huvi saada selgitusi.

Selleks et eespool viidatud kriteeriumid oleksid täidetud, peab piisavast põhjendusest selgelt ja ühemõtteliselt ilmnema selle liidu asutuse arutluskäik, kes on süüstava õigusakti autori.

Lisaks peab juhul, kui EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 kohaldamise otsus puudutab mitut adressaati ja tekitab probleemi rikkumise süükspanemise seisukohast, see sisaldama piisavaid põhjendusi iga adressaadi osas, eriti nende osas, kes vastavalt otsusele peavad rikkumise eest vastutama.

(vt punkt 162)

11. EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 kohaldamise otsuse peale esitatud tühistamishagi läbivaatamisel ei võta asjaolu, et hageja tugines sisulisele väitele, mis puudutab ilmset hindamisviga, mitte põhjenduse puudumisele või puudulikkusele, st väitele olulise menetlusnormi rikkumise kohta EÜ artikli 230 mõttes, kohtult võimalust ise seda väidet tõstatada, kuna see on avalikust huvist tulenev väide, millele võib või lausa tuleb kohtul endal tähelepanu juhtida, arvestades seejuures võistlevuse põhimõtet.

(vt punkt 163)

12. Konkurentsiõiguse normide kohaldamisel ei piisa asjaolust, et tütarettevõtjal on eraldi õigusvõime, välistamaks võimalust, et tema rikkumine pannakse süüks emaettevõtjale, eriti kui tütarettevõtja ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab enamjaolt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid.

Üldreeglina lasub komisjonil kohustus faktiliste asjaolude kogumi alusel tõendada, et emaettevõtja tegelikult mõjutas otsustavalt oma tütarettevõtja tegevust turul, võttes eriti arvesse asjaolu, kas emaettevõtja või emaettevõtjad teostas(id) õigust tütarettevõtjat juhtida. Üldjuhul saab emaettevõtja tütarettevõtjat tegelikult mõjutada, eriti aga mõjutada tema tegevust turul, kui talle kuulub enamusosalus tütarettevõtja kapitalis.

Kuid ka väikeosalus võib emaettevõtjal võimaldada teostada otsustavat mõju tütarettevõtja tegevuse üle turul, kui selle osalusega kaasnevad õigused, mis on väikeaktsionäride finantshuvide kaitsmiseks ulatuslikumad õigustest, mis neil on tavaliselt, ning mis õiguslike ja majanduslike asjassepuutuvate kaudsete tõendite kogumi meetodi abil uurides näitavad, et tütarettevõtja tegevust turul otsustavalt mõjutatakse. Seega võib komisjon tõendada otsustava mõju tegelikku teostamist kaudsete tõendite kogumi abil, isegi kui igal kaudsel tõendil eraldi ei ole piisavat tõenduslikku jõudu.

Emaettevõtja või emaettevõtjate poolt tütarettevõtja juhtimisõiguse tegelik teostamine võib tuleneda otseselt kohaldatavate õigusnormide rakendamisest või nende õigusnormide alusel sõlmitud emaettevõtjate vahelisest kokkuleppest nende ühiselt kontrollitava tütarettevõtja juhtimise kohta. Seda, kui suurel määral emaettevõtja sekkub tütarettevõtja juhtimisse, võib näidata tütarettevõtja tippjuhtide seas mitme sellise isiku esinemine, kellel on juhtiv ametikoht ka emaettevõtjas. Selline mitmel ametikohal olemine annab emaettevõtjale vaieldamatult positsiooni, mis võimaldab tal otsustavalt mõjutada oma tütarettevõtja tegevust turul, kuna see võimaldab emaettevõtja juhatuse liikmetel tütarettevõtja juhataja ülesannete täitmisel teostada järelevalvet selle üle, et tütarettevõtja tegutsemine turul oleks kooskõlas emaettevõtja juhtorganite antud suunistega. Selle eesmärgi võib saavutada ilma, et emaettevõtja nendel töötajatel, kellel on juhtiv ametikoht tütarettevõtjas, oleks emaettevõtja esindaja roll. Lõpuks võib emaettevõtja või emaettevõtjate sekkumine tütarettevõtja juhtimisse tuleneda ka nendevahelistest kaubandussuhetest. Seega, kui emaettevõtja on samaaegselt oma tütarettevõtja varustaja või klient, on ta eriti huvitatud tütarettevõtja tootmis- või müügitegevuse juhtimisest, et võimalikult palju kasu saada sellise vertikaalse integratsiooni tekitatavast lisaväärtusest.

Selleks et tütarettevõtja tegusid süüks panna emaettevõtjale, pole nõutud, et tuleb tõendada, et emaettevõtja võttis otseselt rikkumisest osa või oli sellest teadlik. Komisjonil on õigus teha otsus kontserni emaettevõtjale trahvi määramise kohta mitte ainult seetõttu, et emaettevõtjal on rikkumises suhetes tütarettevõtjaga kihutaja roll, või veelgi enam seetõttu, et emaettevõtja võtab rikkumisest osa, vaid ainuüksi seetõttu, et ajal, mil rikkumine toime pandi, tegutsesid emaettevõtja ja tütarettevõtja turul ühtemoodi.

(vt punktid 179–184, 196)

13. Lisaks lihtsale õiguspärasuse kontrollile, mida teostatakse ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi läbivaatamisel, mis võimaldab ainult kas tühistamisnõude rahuldamata jätta või vaidlustatud akti tühistada, nagu on sätestatud ELTL artiklis 264, annab täielik pädevus liidu kohtule õiguse teha vaidlustatud otsust muutev otsus, isegi kui seda akti ei tühistata, võttes arvesse kõiki faktilisi asjaolusid, et näiteks muuta konkurentsiõiguse normide rikkumise eest määratud trahvi summat.

Seega sellistes küsimustes, kus komisjonil on kaalutlusruum, nagu trahvi suurendamise määra kindlaksmääramine rikkumise kestuse alusel või vajadus määrata trahv, millel on hoiatav mõju, või haldusmenetluses ettevõtja tehtud koostöö kvaliteet või kasulikkus, eriti võrreldes teiste ettevõtjate panusega, piirdub tühistamishagi raames ELTL artikli 263 alusel teostatav õiguspärasuse kontroll ilmse hindamisvea puudumise kontrollimisega, mis aga üldjuhul ei takista liidu kohtul teostamast oma täielikku pädevust.

Täieliku pädevuse raames on liidu kohtul õigus hinnata, kas määratud trahvid on sobivad, arvestades kriteeriume, mis on määratletud olenevalt juhtumist kas määruse nr 17 artikli 15 lõikes 4 või määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punktis a. Viimati nimetatud hindamine võib õigustada sellise täiendava teabe esitamist ja arvessevõtmist, mida ei ole trahvi määravas komisjoni otsuses mainitud.

(vt punktid 208 ja 209)

14. Vastuväiteteatisest peab huvitatud isikutel olema võimalik teada saada, millist tegevust komisjon neile ette heidab ning see nõue on täidetud, kui lõplikus otsuses ei panda huvitatud isikutele süüks muid rikkumisi kui need, millele on viidatud vastuväiteteatises, ning esitatakse üksnes asjaolud, mille kohta huvitatud isikutel on olnud võimalus selgitusi anda.

Kuigi otsuses ettevõtjale süüks pandud rikkumised ei tohi erineda nendest, mida talle ette heideti vastuväiteteatises, ei kehti see reegel põhjendavate faktide kohta, sest piisab, kui ettevõtjale oli antud võimalus esitada oma seisukoht kõigi faktiliste asjaolude kohta, mida tema vastu kasutatakse. Ükski õigusnorm ei keela nimelt komisjonil pärast vastuväiteteatise esitamist teada anda uutest tõenditest, mis tema arvates tema seisukohta toetavad, tingimusel et ta annab ettevõtjale selle kohta oma arvamuse avaldamiseks vajaliku aja.

(vt punkt 238)

15. Kuigi on tõsi, et kuupäev, mil tõendid komisjonile esitatakse, mõjutab seda, kas neid saab pidada olulise lisaväärtusega tõenditeks, sest see hinnang oleneb nende tõendite esitamise ajal komisjoni toimikus juba olevatest tõenditest, ei välista nende tõendite olulist lisaväärtust ainult asjaolu, et need esitati pärast vastuväiteteatise teatavakstegemist, haldusmenetluse hilisemas staadiumis. Täpsemalt, pärast vastuväiteteatise esitamist selle teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, tehtud taotluses võib ettevõtja selleks, et tema esitatul oleks oluline lisaväärtus võrreldes juba komisjoni valduses olevate tõenditega, keskenduda faktilistele asjaoludele, mis tema arvates ei ole veel õiguslikult piisavalt tõendatud.

Lisaks on koostööteatise lõikes 26 sätestatud ainult komisjoni menetluslik kohustus. Selles sättes ei ole ette nähtud, et ettevõtja mis tahes koostöö rikkumise tõendamisel on ilmtingimata väärtusetu, kui seda tehakse alles pärast vastuväiteteatise teatavakstegemist. Samuti võib selline koostöö olla väga kasulik, kui komisjon oli esitatud teabe varem tähelepanuta jätnud ning kui sellel on otsene mõju süükspandud kartelli raskusele või kestusele.

(vt punktid 239 ja 240)

ÜLDKOHTU OTSUS (teine koda)

12. juuli 2011( )

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg – EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus – Turu jagamine – Rikkumise tõend – Rikkumise süüks panemine – Rikkumise kestus – Trahvid – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuasjas T‑132/07,

Fuji Electric Co. Ltd, endise ärinimega Fuji Electric Holdings Co. Ltd, asukoht Kawasaki (Jaapan), kes on Fuji Electric Systems Co. Ltd õigusjärglane, esindajad: solicitor P. Chappatte ja solicitor P. Walter,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: F. Arbault, hiljem X. Lewis, J. Bourke ja F. Ronkes Agerbeek ning lõpuks N. Kahn ja F. Ronkes Agerbeek, keda abistas barrister J. Holmes,

kostja,

mille ese on esiteks nõue tühistada osaliselt komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsus K(2006) 6762 (lõplik) [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed) ja nõue vähendada Fuji Electric Holdingsile ja Fuji Electric Systemsile määratud trahve,

ÜLDKOHUS (teine koda),

koosseisus: esimees I. Pelikánová (ettekandja), kohtunikud K. Jürimäe ja S. Soldevila Fragoso,

kohtusekretär: ametnik K. Andová,

arvestades kirjalikus menetluses ja 9. veebruari 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Vaidluse taust, nagu see tuleneb peamiselt komisjoni poolt 24. jaanuari 2007. aasta otsuses K(2006) 6762 (lõplik) [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed) (edaspidi „vaidlustatud otsus”) tuvastatust, on järgmine.

1. Asjassepuutuv toode

2 Gaasisolatsiooniga jaotusseade (edaspidi „GIS”) kontrollib energiavooge energiavõrkudes. See on suure võimsusega elektriseade, mida kasutatakse käivitusvalmis elektrialajaamade peamise osana.

3 Elektrialajaamad on abielektrijaamad, mis moondavad elektrivoolu. Lisaks transformaatorile moodustavad alajaama kontrollisüsteem, releed, akud, laadijad ja lülitusseadmed. Lülitusseadme eesmärk on kaitsta transformaatorit ülepinge eest ja/või toimida isolaatorina rikke korral vooluvõrgus ja transformaatoris.

4 Jaotusseade võib olla gaas- või õhkisolatsiooniga või hübriidisolatsiooniga, kui selles kasutatakse kahe eelnevalt nimetatud tehnika sümbioosi. GIS müüakse kogu maailmas kas käivitusvalmis elektrialajaama integreeritud osana või eraldi tootena, mis alles installeeritakse sellistesse alajaamadesse. Selle hind moodustab 30–60% nende alajaamade koguhinnast.

5 Vaidlustatud otsus puudutab GIS projekte, mille pinge on võrdne või ületab 72,5 kV (edaspidi „GIS projektid”), mis hõlmab GIS eraldi tootena – kaasa arvatud kõik sellega kaasnevad teenused (transport, paigaldus, katsetamine, isoleerimine jne) – ja GIS sisaldavaid käivitusvalmis elektrialajaamu, millesse on paigaldatud GIS ja muud alajaama koostisosad, nagu transformaatorid ja kõik sellega kaasnevad teenused (vedu, kaablitega varustamine, paigaldus, isoleerimine jne).

2. Asjassepuutuv ettevõte

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (edaspidi „FEH”) on Fuji kontserni valdusäriühing, mis juhib nelja tema tegevust läbiviivat tütarettevõtjat, millest üks on Fuji Electric Systems Co. Ltd (edaspidi „FES”). Kontsern Fuji toodab ja turustab suurt hulka tooteid, mille hulka kuuluvad ka GIS projektid. Kontserni Fuji GIS‑de alase tegevusega tegelevad FEH ja FES.

7 1. oktoobril 2002 viis kontsern Fuji oma GIS‑de alase tegevuse üle Jaapanisse, ühiselt kontrollitavasse äriühingusse Japan AE Power Systems Corp. (edaspidi „JAEPS”), mille kapitalis esindas ta 30%; ülejäänud osa kapitalist esindasid Hitachi Ltd ja Meidensha Corp., kelle osalus oli vastavalt 50% ja 20%.

3. Haldusmenetlus

8 3. märtsil 2004 teavitas ABB Ltd komisjoni konkurentsivastasest tegevusest GIS projektide sektoris ja esitas trahvi kaitse suulise taotluse vastavalt komisjoni 19. veebruari 2002. aasta teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „koostööteatis”).

9 Tegevus, millest ABB teada andis, oli GIS projektide müügi ülemaailmne kooskõlastamine, mis hõlmas turgude jagamist, kvootide määramist ja vastavate turuosade säilitamist, GIS projektide lepingute sõlmimist valitud tootjatega ja konkreetsete tootjatega lepingute sõlmimise tagamiseks hankemenetluste manipuleerimist (pakkumiste kooskõlastamine), hinnakokkuleppeid keeruliste kokkulepete abil nende GIS projektide suhtes, mille kohta ei olnud hankelepingut sõlmitud, litsentsilepingute lõpetamist äriühingutega, mis ei olnud kartelli liikmed, ja turu kohta tundliku teabe vahetamist.

10 ABB täiendas oma trahvi eest kaitse saamise suulist taotlust suuliste märkuste ja dokumentaalsete tõenditega eelkõige 7. mail 2004. 25. aprillil 2004 andis komisjon ABB‑le tingimusliku kaitse trahvide eest.

11 ABB avalduste alusel alustas komisjon menetluse ning viis 11. ja 12. mail 2004 läbi kontrolli mitme GIS sektoris tegutseva äriühingu ruumides.

12 Kontsern Areva tegi ajavahemikul 14.–25. mai 2004 komisjoniga koostööd ning edastas talle koostööteatise alusel erinevaid dokumentaalseid tõendeid ja teavet.

13 30. juulil 2004 esitas kontsern, mille emaettevõtja oli VA Technologie AG (edaspidi „kontsern VA Tech”) koostöö raames komisjonile koostööteatise alusel erinevaid dokumentaalseid tõendeid ja teavet.

14 Alates 9. septembrist 2004 tegid komisjoniga koostööd ka kontserni Hitachi või JAEPS‑i esindajad ning esitasid komisjonile koostööteatise alusel erinevaid dokumentaalseid tõendeid ja teavet.

15 4. oktoobril 2004 vastasid FEH ja FES teabenõudele, mille komisjon neile saatis nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 18 alusel (edaspidi „4. oktoobri 2004. aasta vastus teabenõudele”). Samal päeval vastas ka ABB ühele komisjoni teabenõudele.

16 4. novembril 2004 esitas Mitsubishi Electric System Corp. (edaspidi „Melco”) komisjonile koostööteatise alusel taotluse seoses tema „protokolliga tema osaluse kohta teatud kokkulepetes GIS [projektide] turul”.

17 5. novembril 2004 esitas kontsern Areva vastuse komisjoni teabenõudele.

18 20. aprillil 2006 võttis komisjon vastu vastuväiteteatise, mis lisaks FEH‑le ja FES‑le adresseeriti ABB‑le, aktsiaseltsile Alstom, aktsiaseltsile Areva, Areva T & D AG‑le, Areva T & D Holding SA‑le ja Areva T & D SA‑le (edaspidi koos „kontserni Areva äriühingud”), Hitachile ja Hitachi Europe Ltd‑le (edaspidi koos „kontserni Hitachi äriühingud”), JAEPS‑le, Melcole, Nuova Magrini Galileo SpA‑le, Schneider Electric SA‑le (edaspidi „Schneider”), Siemens AG‑le, Toshiba Corp‑le ning kontserni VA Tech viiele äriühingule, sealhulgas VA Technologie’le.

19 30. juunil 2006 saatsid FEH ja FES komisjonile õigeaegselt oma märkused, millega vastati vastuväiteteatisele. Vastuväiteteatisele esitatud vastuse lisas esitasid FEH ja FES mitmeid avaldusi või dokumente, mille osas paluti konfidentsiaalsena käsitlemist. Vastuväiteteatisele vastasid kirjalikult ja õigeaegselt ka ABB, Alstom, kontserni Areva äriühingud, kontserni Hitachi äriühingud või JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens ning Toshiba.

20 12. juuli 2006. aasta kirjaga tegid FEH ja FES komisjoniga koostööd ning saatsid talle koostööteatise alusel erinevaid dokumentaalseid tõendeid ja teavet.

21 14. juulil 2006 saatis ABB komisjonile „vastuväiteteatise vastuse täienduse”.

22 Komisjon kuulas 18. ja 19. juulil 2006 ära äriühingud, kellele oli adresseeritud vastuväiteteatised.

23 25. augustil 2006 võimaldas komisjon menetluse pooltel oma kommentaaride esitamiseks tutvuda väljavõtetega vastuväiteteatisele FEH ja FES poolt esitatud vastuse mittekonfidentsiaalsest versioonist, FEH ja FES poolt koostööteatise alusel 12. juulil 2006 tehtud taotlusega, vastuväiteteatisele ABB esitatud vastuse täienduse ja täiendavate dokumentidega.

24 FEH ja FES esitasid 11. septembril 2006 oma märkused vastuväiteteatisele ABB esitatud vastuse täienduse kohta.

25 29. septembri 2006. aasta kirjaga esitasid FEH ja FES komisjonile uued ütlused, mille andis nende üks endine töötaja M. H.

26 10. novembri 2006. aasta kirjaga edastasid FEH ja FES komisjonile oma märkused kommentaaride kohta, mille kontserni Hitachi äriühingud või JAEPS olid komisjonile esitanud 29. septembri 2006. aasta kirjaga, mis puudutas JAEPS juhtimist.

27 14. novembri 2006. aasta kirjaga palus komisjon FEH‑lt ja FES‑lt täiendavaid kommentaare mitme tõendi kohta, mis nende arvates olid lõpliku otsuse seisukohast asjassepuutuvad. FEH ja FES vastasid 21. novembri 2006. aasta kirjaga.

4. Vaidlustatud otsus

28 24. jaanuaril 2007 võttis komisjon vastu vaidlustatud otsuse, mille kokkuvõte avaldati 10. jaanuari 2008. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT C 5, lk 7). Sellest teatati FEH‑le ja FES‑le 9. veebruaril 2007.

29 Lisaks FEH‑le ja FES‑le olid vaidlustatud otsuse adressaadid ABB, Alstom, kontserni Areva äriühingud, kontserni Hitachi äriühingud, JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (edaspidi „Reyrolle”), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba ja VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 113–123 märkis komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjad koordineerisid ülemaailmselt, välja arvatud teatud turud, GIS projektide lepingute sõlmimist kokkulepitud tingimustel, eesmärgiga säilitada kvoodid, mis suures osas väljendasid nende väljakujunenud turuosasid. Ta täpsustas, et GIS projektide lepingute sõlmimine toimus „Jaapani” ühiskvoodi ja „Euroopa” ühiskvoodi alusel, mis omakorda jagati vastavalt Jaapani ja Euroopa tootjate vahel. Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkulepe (edaspidi „kokkulepe GQ”) määratles korra, mida järgides tuli GIS projekti leping sõlmida kas Jaapani või Euroopa tootjaga ja mille alusel arvati lepingu väärtus kas ühe või teise kvoodi hulka. Vaidlustatud otsuse põhjendustes 124–132 täpsustas komisjon lisaks, et kartellis osalenud eri ettevõtjate vahel kehtis ka suuline kokkulepe (edaspidi „ühiskokkulepe”), mille kohaselt GIS projektid esiteks Jaapanis ja teiseks kartelli Euroopa liikmete riikides, mida koos nimetati GIS projektide „tootjariigid”, suunati vastavalt kas kartelli Jaapani või Euroopa liikmetele. „Tootjariikides” GIS projektide kohta nende kahe grupi vahel teavet ei vahetatud ja neid ei arvatud vastavate kvootide hulka.

31 Kokkulepe GQ sisaldas ka kartelli toimimiseks vajalikku teabevahetuse korda kahe tootjagrupi vahel, mille täitmise tagasid mõlema grupi sekretärid asjassepuutuvate hankemenetluste manipuleerimise teel ja nende GIS projektide hinna kindlaksmääramise teel, mille suhtes avaliku hanke lepingut ei saanud sõlmida. Vastavalt kokkuleppe GQ lisale 2 kohaldati seda kokkulepet kogu maailmas, v.a Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan ja 17 Lääne‑Euroopa riiki. Lisaks tuli vastavalt ühiskokkuleppele anda Euroopa grupile GIS projektid nendes Euroopa riikides, mis ei kuulunud „tootjariikide” hulka, ja Jaapani tootjad kohustusid Euroopas GIS projektide suhtes pakkumisi mitte tegema.

32 Komisjon tuvastas, et GIS projekte jagati Euroopa tootjate vahel vastavalt Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkuleppele „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (E‑grupi kokkuleppe GQ‑kokkuleppe rakendamiseks, edaspidi „kokkuleppe EQ”). Ta täheldas, et GIS projekte anti Euroopas samade reeglite ja korra alusel, mida kohaldati GIS projektide lepingute sõlmimisele teistes riikides. See tähendas, et ka Euroopas tuli GIS projektidest teada anda, need identifitseerida, nende suhtes lepingud sõlmida ja neid korraldada või et neile oli määratud minimaalne hinnatase.

33 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 142 märkis komisjon, et kokkuleppes GQ ja kokkuleppes EQ ning kartelli töökorralduse ja toimimise eesmärgil tähistati kartelli eri liikmeid koodiga, milleks Euroopa liikmetel oli arv ja Jaapani liikmetel tähed. 2002. aasta juulis asendati esialgsed koodid arvudega.

34 Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis g tuvastas komisjon, et FEH rikkus EÜ artiklit 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP lepingu”) artiklit 53, sest ta osales mitmes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses GIS projektide sektoris EMP‑s ajavahemikul 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004, ja vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis h, et FES osales rikkumises sama aja jooksul. Lisaks tuvastas komisjon vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis k, et JAEPS osales samas rikkumises 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004.

35 Vaidlustatud otsuse artiklis 1 märgitud rikkumise eest määrati FEH‑le ja FES‑le vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis d solidaarselt tasumisele kuuluv trahv 2 400 000 eurot ja vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis f trahv 1 350 000 eurot, mille tasumise eest vastutasid nad solidaarselt JAEPS ja Hitachiga.

Menetlus ja poolte nõuded

36 FEH ja FES esitasid käesolevas asjas hagiavalduse, mis saabus Üldohtu kantseleisse 19. aprillil 2007. Hagiavalduses märkisid nad muu hulgas, et hagi, selle lisad ja kohtukantseleile esitatud dokumendid sisaldavad konfidentsiaalseid andmeid, mida tuleb kolmandate isikute suhtes käsitleda konfidentsiaalsena.

37 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (teine koda) avada suulise menetluse ja esitas Üldkohtu kodukorra artikli 64 alusel võetud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele teatud küsimusi ning palus esitada dokumente. Pooled vastasid ettenähtud tähtaja jooksul.

38 Üldkohtu kohtukantseleisse 26. jaanuaril 2010 saabunud kirjaga esitasid FEH ja FES neile 11. jaanuaril 2010 saadetud kohtuistungi ettekande kohta teatud märkusi aja osas, mil nad oma GIS‑de alase tegevuse JAEPS‑le üle andsid ja aja osas, mil nad omandasid osaluse JAEPS‑s.

39 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 9. veebruari 2010. aasta kohtuistungil. FEH ja FES täpsustasid muu hulgas, et nad ei taha oma seisukohtadega kohtuistungi ettekande kohta esitada Üldkohtule ka väidet, et vaidlustatud otsuses on tehtud viga, kuna selles on FES‑le JAEPS emaettevõtjana süüks pandud JAEPS GIS‑de alase tegevuse kaudu rikkumises osalemist 1. oktoobrist 2002 kuni 30. septembrini 2003. Kohtuistungil võttis Üldkohus uue menetlust korraldava meetme, paludes FEH ja FESl täpsustada hagis esitatud konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse (viidatud eespool punkt 36) eset. FEH ja FES seisukohad ja märge nimetatud menetlust korraldavate meetmete võtmise kohta mainiti ära kohtuistungi protokollis. 23. veebruari 2010. aasta kirjaga täpsustasid FEH ja FES konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse eset selleks ette nähtud tähtaja jooksul.

40 Suuline menetlus lõpetati 3. märtsil 2010.

41 25. novembri 2010. aasta määrusega uuendas Üldkohus suulise menetluse ja esitas kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele uusi küsimusi. Viimastel paluti eelkõige esitada oma arvamus selle kohta, mis tagajärgi tekitavad käesolevale asjale Euroopa Kohtu 1. juuli 2010. aasta otsuse kohtuasjas C‑407/08 P: Knauf Gips vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) punktid 87–92. Pooled vastasid Üldkohtu küsimustele ettenähtud tähtaja jooksul.

42 Suuline menetlus lõpetati 10. jaanuaril 2011.

43 22. juuni 2011. aasta kirjas teatasid FEH ja FES Üldkohtule, esitades asjassepuutuvad dokumendid, et alates 1. aprillist 2011 on FES lõpetatud seoses tema ühinemisega FEH‑ga, mis ka ise muutis ärinime, milleks sai Fuji Electric Co. Ltd (edaspidi „hageja”). Üldkohtu teise koja esimehe 29. juuni 2011. aasta otsusega liideti see kiri toimikusse, millest teatati ka komisjonile.

44 Hageja, endise ärinimega FEH ja FES õigusjärglane, palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt g osas, milles on märgitud, et FEH‑le süüks pandud rikkumist jätkati pärast 2000. aasta septembrit;

– tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt h;

– tühistada artikli 2 punkt d osas, milles pannakse FES‑le trahvi tasumise solidaarkohustus;

– tühistada vaidlustatud otsuse artikli 2 punkt f osas, milles pannakse FEH‑le ja FES‑le trahvi tasumise solidaarkohustus;

– vähendada FEH‑le ja FES‑le määratud trahvi;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

45 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

46 Kuigi FEH ja FES esitasid hagiavalduse koos, ei ole nende huvid menetluses samad – need on kokkulangevad ainult osaliselt, nagu nähtub hagiavalduse punktidest, milles on esitatud käesoleva vaidluse eseme kokkuvõte. Kuid alates 1. aprillist 2011 on FEH‑st ja FES‑st ühinemise tulemusel saanud hageja.

47 Käesolevas asjas palub hageja sisuliselt tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt g osas, milles komisjon pidas FEH‑d isiklikult vastutavaks rikkumise eest 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, ning artikli 2 punkt d, milles komisjon pani FEH‑le kohustuse tasuda solidaarselt FES‑ga trahv summas 2 400 000 eurot. Oma nende nõuete toetuseks tugineb ta esimesele kolmele väitele, mille kohaselt on vastavalt tehtud ilmne hindamisviga, rikutud õigust õiglasele kohtumenetlusele ja süütuse presumptsiooni põhimõtet, rikutud tõendamiskoormise jaotuse reegleid ja võrdse kohtlemise põhimõtet.

48 Lisaks palub ta, et tühistataks vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt h, milles komisjon peab FES isiklikult vastutavaks rikkumises osalemise eest 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004, ja vaidlustatud otsuse artikli 2 punktid d ja f, milles komisjon määrab selle eest FES‑le solidaarselt FEH‑ga tasumisele kuuluva trahvi 2 400 000 eurot ning solidaarselt FEH, JAEPS ja Hitachiga tasumisele kuuluva trahvi 1 350 000 eurot. Nende nõuete toetuseks tugineb hageja neljandale väitele, mille kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga.

49 Veel palub hageja, et tühistataks vaidlustatud otsuse artikli 2 punkt f, milles komisjon tugines tuvastatud asjaolule, et FEH ja FES võib pidada isiklikult vastutavaks JAEPS poolt rikkumises osalemise eest 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004, ja milles komisjon määras neile selle eest solidaarselt JAEPS ja Hitachiga tasumisele kuuluva trahvi 1 350 000 eurot. Nende nõuete toetuseks tugineb hageja neljandale ja viiendale väitele, mille kohaselt on tehtud ilmseid hindamisvigu.

50 Hageja nõuab lõpuks FEH‑le ja FES‑le vaidlustatud otsuse artikli 2 punktides d ja f määratud trahvide vähendamist. Selle nõude toetuseks tugineb hageja kuuendas väites esitatud argumentatsioonile.

1. Vaidlustatud otsuse osalise tühistamise nõue

51 Vaidlustatud otsuse osalise tühistamise nõude toetuseks esitab hageja viis väidet.

52 Kolmes esimeses väites märgib hageja sisuliselt, et artikli 1 punkt g ja artikli 2 punkt d tuleb tühistada, sest komisjon tuvastas või tugines tuvastatud asjaolule, et FES rikkus EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, st kuupäevani, mil kontsern Fuji andis oma GIS‑de alase tegevuse üle JAEPS‑le. Esimese väite kohaselt tegi komisjon ilmse hindamisvea ja rikkus õigust õiglasele kohtumenetlusele ja süütuse presumptsiooni põhimõtet ning in dubio pro reo põhimõtet, järeldades vaidlustatud otsuses, et FEH jätkas kokkuleppest GQ tulenevas kartellis osalemist pärast Jaapani liikmete koosolekut, mis toimus „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris. Teise väite kohaselt rikkus komisjon tõendamiskoormise jaotuse reegleid. Kolmanda väite kohaselt rikkus komisjon võrdse kohtlemise põhimõtet.

53 Neljandas väites märgib hageja, et vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt h ja artikli 2 punktid d ja f tuleb tühistada osas, milles komisjon tuvastab, et FES on solidaarselt vastutav määratud trahvide tasumise eest, sest nendes tuginetakse käesoleva asja asjaoludele antud hinnangule, mis on ilmselgelt väär, kuna selle kohaselt võib perioodi osas 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004 pidada FES rikkumise eest isiklikult vastutavaks.

54 Viiendas väites märgib hageja, et vaidlustatud otsuse artikli 2 punkt f tuleb tühistada, sest selles tuginetakse käesoleva asja asjaoludele antud hinnangule, mis on ilmselgelt väär, kuna selle kohaselt võib FEH ja FES JAEPS emaettevõtjatena pidada koos Hitachi ja JAEPS‑ga isiklikult ja solidaarselt vastutavaks rikkumise eest 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004.

Sissejuhatavad märkused ettevõtete kohta, mis on seotud vaidlustatud otsuse artikli 1 punktides g ja h tuvastatud rikkumisega, ja vastutuse kohta, mis sellest tulenevalt on FEH‑l ja FES‑l

55 Enne kui asuda uurima hageja esitatud esimest viit väidet, tuleb täpsustada, millised on ettevõtted, mille osalus rikkumises FEH‑le ja FES‑le vaidlustatud otsuse artikli 1 punktides g ja h süüks pandi.

56 Selle kohta tuleb meenutada, et konkurentsiõigust kohaldatakse „ettevõtetele” ja selles kontekstis tuleb mõistet „ettevõte” tõlgendada kui majandusüksust asjassepuutuva rikkumise eseme seisukohast (vt selle kohta Euroopa Kohtu 12. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 170/83: Hydrotherm Gerätebau, EKL 1984, lk 2999, punkt 11; Üldkohtu 29. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑234/95: DSG vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2603, punkt 124, ja 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑325/01: DaimlerChrysler vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑3319, punkt 85). EÜ artikli 81 lõige 1, millega keelatakse ettevõtjatel eelkõige sõlmida kokkuleppeid või osaleda kooskõlastatud tegevuses, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires, on adresseeritud majandusüksustele, millest igaühel on oma isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosnev ühtne organisatsioon, kes kestvalt taotleb kindlaksmääratud majanduslikku eesmärki ja kes võib aidata kaasa selles sättes nimetatud rikkumise toimepanemisele (vt selle kohta Üldkohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑6/89: Enichem Anic vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1623, punkt 235, ja 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑11/89: Shell vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑757, punkt 311).

57 EÜ artikli 81 alusel tehtud komisjoni otsuse rakendamiseks ja täitmiseks tuleb see aga adresseerida üksusele, mis on õigussubjekt (vt selle kohta Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, nn PVC II kohtuotsus, EKL 1999, lk II‑931, punkt 978, ja 12. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑112/05: Akzo Nobel jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑5049, punkt 59). Seega kui komisjon teeb otsuse EÜ artikli 81 lõike 1 alusel, on ta kohustatud identifitseerima füüsilise või juriidilise isiku või isikud, kellele saab asjassepuutuva ettevõtte tegevuse süüks panna ja keda saab selle eest karistada ning kellele see otsus adresseeritakse (vt selle kohta eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Hydrotherm Gerätebau, punkt 11).

58 Kooskõlas isikliku vastutuse põhimõttega (Euroopa Kohtu 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 48/69: ICI vs. komisjon, EKL 1972, lk 619, punktid 131–141; 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 78, ja 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑280/06: ETI jt, EKL 2007, lk I‑10893, punkt 39; vt ka kohtujurist Kokott’i ettepanek eespool viidatud kohtuotsus kohtuotsusele ETI jt, EKL 2007, lk I‑10892, punktid 71 jj), mille kohaselt vastutab isik vaid enda tegude eest (kohtujuristi Cosmase ettepanek eespool viidatud kohtuotsusele komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4130, punkt 74), vastutab ettevõtte tegevuse eest üldjuhul isik, kes juhib ettevõtet rikkumisest osavõtmise ajal, isegi kui rikkumist tuvastava otsuse vastuvõtmise kuupäeval vastutab selle ettevõtte eest või seda juhib teine isik (vt Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑297/98 P: SCA Holding vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑10101, punkt 27, ja 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑286/98 P: Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9925, punkt 37; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑279/98 P: Cascades vs. komisjon, EKL 2000, lk 9693, punkt 79).

59 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui konkurentsiõiguse tähenduses ühe ettevõtte rikkumises osalemise eest võib isiklikult vastutavaks pidada mitut isikut, vastutavad nad rikkumise eest solidaarselt (vt selle kohta Euroopa Kohtu 6. märtsi 1974. aasta otsus liidetud kohtuasjades 6/73 ja 7/73: Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents vs. komisjon, EKL 1974, lk 223, punkt 41, ja 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑294/98 P: Metsä-Serla jt vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑10065, punktid 33 ja 34; Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punktid 54, 524 ja 525; Üldkohtu 15. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ja T‑91/03: Tokai Carbon jt vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 62, ja eespool punktis 57 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punktid 57−62). Nendest kohtuotsustest nähtub ka, et ühe ettevõtte rikkumises osalemise eest võib isiklikult ja solidaarselt vastutavaks pidada isikut, kelle vastutusel või juhtida rikkumise toimepanemise ajal ettevõte otseselt oli, ja isikut, kes seetõttu, et ta reaalselt teostas oma kontrolliõigust selle ettevõtte üle ja otsustas tema tegevuse üle turul, juhtis kaudselt seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal (vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 3. septembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P: Papierfabrik August Koehler jt vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 40, 43 ja 44). Seega tuleb eespool punktis 58 viidatud kohtupraktikat tõlgendada nii, et isiklik vastutus võib tekkida nii isikul, kes rikkumise toimepanemise ajal ettevõtet otseselt juhtis, kui ka isikul, kes seda ettevõtet sel ajal kaudselt juhtis.

60 Eespool punktides 56–59 viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav ka EMP lepingu artiklile 53 ja komisjoni otsustele, mis on vastu võetud selle artikli alusel.

61 Vaidlustatud otsusest ja eriti põhjendustes 5–87 esitatud „sektori, mida menetlus puudutab” kirjeldusest, põhjendustes 28–44 ja 482 esitatud „ettevõtete, mida menetlus puudutab” kirjeldusest ja ka nende ettevõtete suhtes kohaldatud „erineva kohtlemise” kirjeldusest nähtub, et komisjon identifitseeris nende ettevõtete hulgast, kes osalesid vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumises, esiteks isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosneva ühtse organisatsiooni, mis 15. aprillist 1988 kuni 30. septembrini 2002 tegeles kontserni Fuji GIS‑de alase tegevusega (edaspidi „esimene ettevõte”) ja teiseks isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosneva ühtse organisatsiooni, mis 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004 tegeles kontserni Fuji, Hitachi ja Meidensha GIS‑de alase tegevusega, mis oli üle viidud JAEPS-i (edaspidi „teine ettevõte”).

62 Lisaks tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 379, et FEH ja FES peetakse isiklikult ja solidaarselt vastutavateks esimese ettevõtte osalemise eest rikkumises 15. aprillist 1988 kuni 30. septembrini 2002. Vaidlustatud otsuse põhjendustest 32, 33 ja 373 järeldub, et vastutus, mis selle tõttu FEH‑le ja FES‑le tekib, tuleneb asjaolust, et sel ajavahemikul nad „muu hulgas” „haldasid” või „juhtisid” esimest ettevõtet ja et nad olid seetõttu otseselt seotud selle ettevõtte rikkumises osalemisega.

63 Edasi tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 380, et FEH ja FES peetakse koos Hitachi ja JAEPS‑ga isiklikult ja solidaarselt vastutavateks teise ettevõtte rikkumises osalemise eest 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004. Veel nähtub eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustest 380, 385 ja 402, et vastutus, mis selle tõttu FEH‑le ja FES‑le tekib, tuleneb ainult asjaolust, et nad määrasid koos Hitachiga kindlaks, kuidas tegutseb turul JAEPS, nende ühiselt kontrollitav ettevõtja, kes vastutas otseselt teise ettevõtte eest, ning et seetõttu olid nad JAEPS emaettevõtjatena kaudselt seotud teise ettevõtte rikkumises osalemisega.

64 Hageja esitatud esimest viit väidet tuleb uurida eespool esitatud kaalutlusi arvestades. Sobivuse ja menetlusökonoomia kaalutlustel tuleb koos uurida kaht esimest väidet, mis puudutavad ilmset hindamisviga, õiguse õiglasele kohtumenetlusele, süütuse presumptsiooni ja in dubio pro reo põhimõtte rikkumist ning tõendamiskoormise jaotuse reeglite rikkumist.

Esimene ja teine väide, mis puudutavad ilmset hindamisviga, õiguse õiglasele kohtumenetlusele, süütuse presumptsiooni ja in dubio pro reo põhimõtte rikkumist ning tõendamiskoormise jaotuse reeglite rikkumist

Poolte argumendid

65 Esimeses ja teises väites heidab hageja komisjonile sisuliselt ette seda, et ta tegi mitu ilmset hindamisviga ja rikkus tõendamiskoormise jaotuse reegleid seetõttu, et vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis g pidas ta FEH isiklikult vastutavaks esimese ettevõtte poolt rikkumisest osavõtmise eest alates Jaapani liikmete koosolekust, mis toimus „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris, kuni 30. septembrini 2002, mil kontsern Fuji andis oma GIS‑de alase tegevuse üle JAEPS‑le, ja seda, et vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis d määras komisjon selle eest FEH‑le solidaarselt FES‑ga tasumisele kuuluva trahvi summas 2 400 000 eurot. Komisjon ei ole õiguslikult piisavalt esitanud tõendeid – kuigi tal on see kohustus – selle kohta, et esimene ettevõte jätkas osalemist „kokkuleppest GQ tulenevas kartellis” – mis ise tegutses edasi – pärast Jaapani liikmete koosolekut, mis toimus „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris. Lisaks on komisjoni poolt selles küsimuses tõenditele antud hinnangus tehtud mitu erinevat viga.

66 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ning palub jätta esimene ja teine väide rahuldamata.

Üldkohtu hinnang

67 Enne kui asuda esimese ja teise väite sisulise analüüsi juurde, on oluline kindlaks määrata täpne hagi ese, mida need väited toetavad, ja vaidlustatud otsuse põhjendused, mida nõue puudutab, ning samuti meelde tuletada reegleid, mida kohaldatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise ja ettevõtja poolt sellest rikkumisest osavõtu tõendamisel.

– Täpne hagi ese, mida toetavad esimene ja teine väide

68 Käesolevas asjas ei vaidle hageja vastu esimese ettevõtte poolt rikkumisest osavõtule 15. aprillist 1988 kuni septembrini 2000, ega selle osavõtu tõttu FEH‑le tekkivale isiklikule vastutusele. Lisaks ei vaidle ta vastu sellele, et FEH juhtis koos teiste äriühingutega esimest ettevõtet 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002.

69 Lisaks, kuigi hageja eristab hoolikalt „kokkuleppest GQ tulenevat kartelli”, mis lõppes pärast Siemensi ja Hitachi lahkumist, „uue plaani alusel tegutsevast kartellist”, mis hakkas toimima 2002. aasta keskel, ei esita ta täpseid väiteid või argumente konkreetselt komisjoni nende hinnangute kohta, mis on esitatud vaidlustatud otsuse põhjendustes 2, 3, 248, 270–299 ja mille kohaselt olid erinevad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mida viidi läbi 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004, ainult ühe ja ühise plaani erinevad väljundid. Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et ta ei ole neid hinnanguid nõuetekohaselt kahtluse alla seadnud ega järelikult ka esimese ja teise väitega vaidlustanud ühe ja vältava rikkumise toimepanemist.

70 Lõpuks ei vaidle hageja vastu teise ettevõtte osalemisele rikkumises 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004. Ta vaidlustab ainult FEH mis tahes vastutuse ja sellega seoses määratud trahvi, arvestades, et FEH ei määranud kindlaks, kuidas JAEPS turul tegutseb, ning järelikult ei olnud ta JAEPS emaettevõtjana seotud rikkumisest osavõtmisega teise ettevõtte poolt (vt tagapool punkt 173 jj).

71 Kuid hageja heidab komisjonile ette seda, et ta hindas talle esitatud tõendeid vääralt, rikkus õigust õiglasele kohtumenetlusele, süütuse presumptsiooni ja in dubio pro reo põhimõtet ning tõendamiskoormise jaotuse reegleid, leides, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumist jätkati 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002 ning et esimene ettevõte jätkas selles osalemist, mille eest saab FEH pidada isiklikult vastutavaks asjaolu tõttu, et rikkumise toimepanemise ajal juhtis ta seda ettevõtet. Tema hinnangul ei ole komisjon vaidlustatud otsuses õiguslikult piisavalt ja ilma tõendite hindamisel ilmseid vigu tegemata esitanud tõendeid – mida ta aga tegema pidi – selle kohta, et esimene ettevõte jätkas FEH juhtimisel osalemist vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumises – mis ise jätkus –1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004.

72 Komisjon on seisukohal, et käesoleva asja asjaolusid arvestades olid kontserni Fuji äriühingud kohustatud tõendama, et esimene ettevõte oli asjassepuutuval perioodil rikkumises osalemise lõpetanud.

73 Poolte argumente arvestades tuleb hinnata, kas komisjon on vaidlustatud otsuses õiguslikult piisavalt tõendanud, et rikkumine jätkus esimese ettevõtte osalusel 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002.

– Vaidlustatud otsuse põhjendused, mida puudutab nõue, mida toetavad esimene ja teine väide

74 Alljärgnevalt on esitatud komisjoni hinnangud, mis puudutavad esiteks vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumise jätkamist 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, ja teiseks esimese ettevõtte osalust selles rikkumises sellel ajavahemikul.

75 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 323 tuvastas komisjon, et need kokkulepped ja/või kooskõlastatud tegevused GIS projektide tootjate vahel kestsid vähemalt 15. aprillist 1998 kuni 11. maini 2004. On selge, et see, et nimetatud põhjenduses mainitakse aasta „1988” kohal ja asemel aastat „1998”, on vaidlustatud otsuse konteksti arvestades ilmselge tehniline viga, mis tuleb parandada.

76 Vaidlustatud otsuse põhjenduste 324, 326 ja 373 märgib komisjon, et FEH ja FES osalesid rikkumises 15. aprillist 1988, mis oli kokkulepete GQ ja EQ sõlmimise ja jõustumise kuupäev, kuni 11. maini 2004, mil toimus kartelli liikmete vahel viimane töökoosolek ja alates millest katkestasid järsult kartelli töö komisjoni kontrollid. On selge, et see, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 324 mainitakse aasta „1988” kohal ja asemel aastat „1998”, on vaidlustatud otsuse konteksti arvestades ilmselge tehniline viga, mis tuleb parandada.

77 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 177–216 esitas komisjon „kronoloogilise ülevaate kartelli arengust”. Selles kontekstis märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 178 ja 179 järgmist:

„(178) Siemens lõpetas kartelli koosolekutel osalemise 1999. aasta septembris ja 2000. aastal järgnesid talle Hitachi ja Schneider/VA Tech. Siemensi puudumine oli eriti destabiliseeriv Euroopa tasemel, sest see äriühing oli alates 1988. aastast olnud Euroopa grupi sekretär ja oli peamine turuosaline nii väljaspool Euroopat kui selle territooriumil. Sellest hoolimata jätkas kartell tegutsemist ja Alstom võttis üle Euroopa grupi sekretäri kohustused. Võrreldes 1988. aastaga oli liikmete arv vähenenud, mistõttu lihtsustati logistikat, kuna keeruline struktuur ei olnud enam vajalik.

(179) Siemens, Hitachi ja VA Tech reintegreeriti kartelli 2002. aastal […]” [Siin ja edaspidi on vaidlustatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]

78 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 270–299 märkis komisjon põhjused, miks tema hinnangul „moodustasid käesolevas asjas sõlmitud kokkulepped koos ühe ja vältava rikkumise”. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 279 täheldas ta muu hulgas, et „[k]artelli teatud liikmed väitsid, et oma arengu tõttu muutis kartell alates 2002. aastast oma olemust, ja et seetõttu tul[i] eristada pigem kaht eraldiseisvat rikkumist kui pidada seda üheks vältavaks rikkumiseks”. Kuid vaidlustatud otsuse põhjendustes 279–299 esitab komisjon need asjaolud, mis tema arvates annavad tunnistust sellest, et erinevad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mida viidi läbi 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004, ei olnud muud kui ühe plaani eri väljundid, ja ta täpsustas, et oleks olnud kunstlik hakata niivõrd jätkuvat tegevust, millel oli sama eesmärk, jagama erinevateks rikkumisteks.

79 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 284 märkis komisjon:

„ABB esitas kirjeldatud tegevuspraktika kohta selgituse, mis on kooskõlas toimikust nähtuvate asjaolude ja selle tõenditega, sealhulgas kirjalike kokkulepetega. Ettevõtjate avaldused, mille kohaselt pandi toime kaks järjestikust rikkumist, on väga erinevad küsimuses, mis kuupäeval esimene rikkumine lõppes [vt tagapool põhjendus 290]. Need vastuolulised avaldused erinevad ka dokumentaalsetest tõenditest, mis saadi kontrollide käigus. Üks põhjalikum analüüs näitab, et need vastuolulised avaldused on tegelikult lihtsad kinnitused (millest ükski ei ole antud asjaolude asetleidmise ajal), mida ei toeta ükski tõend, mis pärineks asjaolude asetleidmise ajast, või mis oleks määrav, st et see näitaks, et GIS [projektide] kartell lõppes ühel viidatud kuupäevadest. Need ei ole faktilisi asjaolusid tõendavad tõendid, vaid hinnangud faktide kohta, mille pakkusid välja pooled, või tunnistajate järeldused, mis tulenevad dokumentidest, mis on koostatud advokaatide palvel käesoleva menetlusega seotud ettevõtjate kaitseks. Pooled kalduvad kartelli de facto lõppemise kuupäevana esitama kuupäevi, mil nende arvates tegutses kartell vähem tõhusalt.”

80 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 290 on märgitud ka järgmist:

„Komisjon ei saa tugineda [kontserni Areva äriühingute], Melco, [kontserni Hitachi äriühingute] [või] JAEPS ja Toshiba avaldustele osas, milles nad kinnitavad, et kartelli tegevus lõppes esimest korda kas 1997. aasta jooksul ([kontserni Areva äriühingute avaldused, mis esitati koostööteatise alusel, vt eespool punkt 12]) või 1999. aasta septembris (Melco [vastus vastuväiteteatisele] ja Toshiba [vastus vastuväiteteatisele]) või 1999. aasta jooksul pärast Siemensi lahkumist ([kontserni Hitachi äriühingute] [või] JAEPS [vastus vastuväiteteatisele]) või lausa 2000. aasta septembri kandis ([FEH ja FES vastus vastuväiteteatisele]). Selles küsimuses ei ole nende avaldused usaldusväärsed, sest need on üksteisega vastuolus ja nagu juba märgitud, on need vastuolus ka toimikus olevate tõenditega. Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech ja Magrini/Schneider (millest said hiljem VAS ja järelikult VA Tech) jätkasid mitmepoolsetel koosolekutel osalemist 2000. aastal ja/või 2001. aastal (vt eespool põhjendused 191−198). Lisaks on need üldsõnalised ja vähe põhjendatud.”

81 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 191–198 tõi komisjon välja need tõendid, mille olid esitanud ABB või kontserni Fuji äriühingud ja millest tema hinnangul nähtub, et kartell jätkas tegevust pärast Siemensi lahkumist 1999. aasta septembris ja sellele järgnenud Hitachi ja „Schneider/VA Tech” lahkumist 2000. aastal ning enne nende järkjärgulist tagasipöördumist alates 2002. aasta märtsist. Esiteks viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 191–196 dokumentidele, mille ABB esitas koos taotlusega kaitse saamiseks trahvide eest (vt eespool punkt 8); need dokumendid olid hulk fakse, mille ABB, Melco ja Alstom olid üksteisele saatnud 18. detsembrist 2000 kuni 22. jaanuarini 2001 ning mis puudutasid koosolekuid ja GIS projektide teostamise õiguste andmist. Edasi viitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 197 dokumendile, mille ABB esitas koos taotlusega kaitse saamiseks trahvide eest ja mis sisaldas 12. mai 2000. aasta kuupäeva kandvat nimekirja „komitee koosolekute” kohta, mis olid osaliselt toimunud ajavahemikul 2000–2001. Ta märkis, et sellest nimekirjast nähtus, et nendel koosolekutel osalesid Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco ja Toshiba, kuid mitte Siemens ja „JAEPS (Hitachi)”, mis oli kooskõlas komisjoni teabenõudele 4. oktoobril 2004 esitatud ABB vastuses avaldatuga (vt eespool punkt 15), „mille kohaselt need kaks viimati nimetatud äriühingut kartellis sel ajal ei osalenud”. Lõpuks viitas ta vaidlustatud otsuse põhjenduses 198 reale dokumentidele, mille esitasid FEH ja FES oma taotluses koostööteatise alusel ja ABB 7. mai 2004. aasta täienduses taotlusele kaitse saamiseks trahvide eest (vt eespool punkt 10); nendes dokumentides käsitleti kartelli liikmete vahelisi kokkuleppeid kaheksa GIS projekti kohta, millele oli kartellis antud viitenumbrid [konfidentsiaalne]( ), ja need dokumendid näitasid, et kartell sel ajavahemikul tegutses.

82 Komisjon tuvastas ka vaidlustatud otsuse põhjenduses 372 ja järgnevates põhjendustes, et esimene ettevõte jätkas kartellis osalemist pärast Jaapani liikmete koosolekut, mis toimus „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris. Vaidlustatud otsuses on selle kohta märgitud:

„(372) Selleks et vastutus omistada [kontserni] Fuji sobivatele juriidilistele isikutele, tuleb eristada kahte ajavahemikku: enne ja pärast [kontserni] Fuji GIS [alase] tegevuse üleandmist JAEPS‑le 1. oktoobril 2002.

(373) [FEH] ja [FES] osalesid käesolevas otsuses kirjeldatud kooskõlastatud tegevuses alates hiljemalt 15. aprillist 1988 (kuupäev, mil Fuji liitus kokkuleppega GQ) kuni 30. septembrini 2002 ([kontserni] Fuji GIS [alase] tegevus anti üle JAEPS‑le 1. oktoobril 2002). [FEH] kuulub 100% osalus [FES] kapitalis.

Fuji argumendid

(374) Fuji möönab, et ta osales vastuväiteteatises kirjeldatud kartellis 1988. aastast kuni 2000. aasta septembrini, kuid mitte kauem. Fuji osalemine kartellis lõppes täpselt või umbes 2000. aasta septembris. Fuji ei võtnud kunagi osa uuest plaanist, sest Fuji ei osalenud edaspidi Euroopa varustajatega peetud ühistel koosolekutel ning ta ei jätkanud ka teabe vahetamist.

(375) Fuji on seisukohal, et isegi kui teatud kokkuleppe projektid, mis [ta] esitas (vt põhjendus 198) „on nende sõnastuse kohaselt kehtivad pärast seda kuupäeva (september 2000), ei olnud Fujil pärast 2000. aasta septembrit võimalik nende alusel tegutseda, sest kõik „avalike hangete pakkumiste tegemise tähtajad olid möödunud mitu kuud enne”. Lisaks oli Fuji aru saanud, et kokkuleppega GQ seotud sellele eelnevad kokkulepped ei olnud enam kartelli liikmetele siduvad; Fuji ei võitnud ühtegi loetletud hankemenetlust ning seega ei saanud ta kasu ühestki kokkuleppest.”

Komisjoni hinnang

(376) Arvestades, et Fuji ei olnud „Euroopa/Jaapan” komitee liige, ei saanud eeldada, et ta kohtuks Euroopa tootjatega juhtimise või töögruppide tasemel, vaid ainult aastakoosolekutel. Lisaks ei olnud aastakoosolekutel kartelli tegevuse elluviimise seisukohast olulist tähtsust, nagu seda selgelt väitis Fuji, võttes omaks, et ta osales kartellis ka 2000. aastal (aastal, mil ei toimunud ühtegi aastakoosolekut).

(377) Fuji avaldust, mille kohaselt ta lahkus kartellist 2000. aasta septembri paiku, ei kinnita ükski teine menetlusega seotud isik, isegi mitte siis, kui neile esitati see teave kommenteerimiseks. Fuji avaldus on ka ebaselge, sest selles väidetakse mõnes kohas, et kartellist lahkumine toimus „täpselt või umbes 2000. aasta septembris” ja sama dokumendi muudes kohtades, et see toimus „hiljemalt 2000. aasta septembris”. Fuji kinnitab ka, et „kokkuleppe alusel sai viimase teate [Oz.] 28. septembril 2000” ja et „Fuji ei jätkanud kokkuleppe GQ alusel kartelliga teabevahetust pärast seda kuupäeva”. See tähendab, et Fuji pidi kliendile esitama ühe „kooskõlastatud” pakkumise, et luua mulje, nagu projekti suhtes esineks teatud konkurents – kuid ta ei esita ühtegi tõendit, millest nähtuks, et ta loobus sellest projektist või et see pakkumine toimus vaba konkurentsi tingimustes. Lisaks, nagu ütleb [I. H.], loobus Fuji kartellist „natuke aega pärast Siemensit”, kuid hiljem tuvastati, et Siemens lõpetas kartellis osalemise 1999. aasta septembris. Ka seda avaldust ei toeta ükski viide või tõend toimikus, mis kinnitaks, et kõigile teadaolevalt eemaldus ta kartellist 2000. aasta septembris.

(378) Lõpuks, isegi kui komisjon pidi möönma, et Fujiga ei vahetatud mis tahes teavet uuesti kuni JAEPS asutamiseni, peab ta ka arvestama sellega, et Fuji ei saanud juba edastatud teavet oma kaubandustegevuses tähelepanuta jätta ja et juba sõlmitud kokkulepped olid ikka veel kehtivad. Toimikus olevatest tõenditest, eriti Fuji esitatud teabest nähtub, et ta osales teatud kokkulepetes, mis on loetletud põhjenduses 198 ja mis kehtisid veel pärast 2000. aasta septembrit ning mille rikkumine oli karistatav. Kuigi komisjon oli andnud Fujile võimaluse kommenteerida ja esitada täiendavaid tõendeid sellele järeldusele vastuvaidlemiseks, ei esitanud Fuji ühtegi tõendit, millest nähtuks, et ta loobus kokkulepetes osalemisest, et ta tegelikult need vaidlustas või et ta neid ei täitnud. Vastupidi, asjaolu, et kõik „avalike hangete pakkumiste tegemise tähtajad olid möödunud minu kuud enne”, nagu väidab Fuji, tugevdab ainult järeldust, et kokkulepped olid juba sõlmitud ja kehtivad. Lisaks ei muuda asjaolu, et Fuji ei olnud lõpuks isik, kes hankemenetluse võitis (samuti asjaolu, mis esitati ilma seda toetavate tõenditeta), eespool mainitud järeldusi. Esiteks, kuna Fuji osales kõigis loetletud kokkulepetes, kuid ta ei olnud nende korraldaja ega pruukinud nendest ka kasu saada. Tema mainimine nimekirjas tähendas, et ta pidi pakkumise tegema, kuid ta ei pruukinud olla väljavalitud kandidaat. Teiseks, kuna isegi siis, kui ta oleks olnud kartelli liikmete poolt valitud kandidaat (mida Fuji ei väitnud või ei tõendanud), ei saanud Fujile ikkagi täiesti tagatud olla, et ta lõpuks hankemenetluse võidab, sest teised pakkujad, kes kartelli ei kuulunud, võisid olla edukamad kui tema.

(379) Põhjendustes 334 ja 373 esitatud põhjustel tuleb [FEH] ja [FES] pidada isiklikult ja solidaarselt vastutavateks Fuji osalemise eest rikkumises 15. aprillist 1988 kuni 30. septembrini 2002”.

– Reeglid, mida kohaldatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise ja ettevõtja poolt sellest rikkumisest osavõtu tõendamisel

83 Kuna poolte vahel puudub vaidlus küsimuses, milline on nende omavahelise tõendamiskoormise jaotus ja üldisemalt küsimuses, kas käesolevas asjas on järgitud reegleid, mida kohaldatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise ja ettevõtja poolt sellest rikkumisest osavõtu tõendamisel, siis tuleb kõigepealt meelde tuletada selle valdkonna kohaldatavaid õigusnorme.

84 Tõendamiskoormise jaotuse alase väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab esiteks isik või ametiasutus, kes väidab, et konkurentsieeskirju on rikutud, selle kohta tõendeid esitama, tõendades õiguslikult piisavalt rikkumise tunnusteks olevate faktiliste asjaolude esinemist, ja teiseks peab ettevõtja, kes väidab rikkumise tuvastamisel, et tema suhtes tuleb kohaldada teatud õiguskaitsevahendit, tõendama, et selle õiguskaitsevahendi kohaldamise tingimused on täidetud, nii et nimetatud ametiasutus peab kasutama muid tõendeid (Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑120/04: Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑4441, punkt 50; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 58, ja 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 78). Rikkumise kestus on EÜ artikli 81 lõikes 1 esitatud rikkumise mõiste osa ja selle kestuse tõendamise kohustus lasub esmalt komisjonil (Üldkohtu 7. juuli 1994. aasta kohtuotsus T‑43/92: Dunlop Slazenger vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑441, punkt 79, ja eespool viidatud kohtuotsus Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, punkt 51).

85 See tõendamiskoormise jaotus võib varieeruda, sest ühe poole esitatud faktilised asjaolud võivad kohustada teist poolt esitama selgitust või õigustust, ilma milleta võib järeldada, et esitatud on piisavalt tõendeid (vt selle kohta eespool punktis 84 viidatud kohtuotsused Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 79, ja Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, punkt 53).

86 Mis puudutab tõendeid, millele komisjon võib tugineda, siis kehtib konkurentsiõiguses tõendite vaba esitamise põhimõte (Euroopa Kohtu 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑407/04 P: Dalmine vs. komisjon, EKL 2007, lk I‑829, punkt 63; Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 273). Kuna keeld osaleda konkurentsivastastes tegevustes ja kokkulepetes ning sanktsioonid, mis rikkujatele võidakse määrata, on üldtuntud, siis on tavapärane, et selliseid toiminguid ja kokkuleppeid sisaldav tegevus toimub varjatult, et kohtumisi korraldatakse salaja ja enamasti kolmandas riigis ning et nendega seonduvat dokumentatsiooni on võimalikult vähe. Isegi kui komisjon avastab ettevõtjatevahelist õigusvastast kontakti otseselt tõendavad dokumendid, nagu kohtumise protokoll, on need tavaliselt üksnes katkendlikud ja korrapäratud, mistõttu on sageli vaja teatud üksikasjad tuletamise teel taastada. Enamikul juhtudest tuleb konkurentsivastane tegevus või kokkulepe tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis koostoimes ning muu ühtse selgituse puudumisel võivad moodustada tõendi konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (vt eespool punktis 84 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punktid 55–57). Sellised kaudsed tõendid ja kokkulangevused võimaldavad kindlaks teha mitte ainult konkurentsivastase tegevuse ja kokkulepete olemasolu, vaid ka vältava konkurentsivastase tegevuse kestuse ja ajavahemiku, mil täideti konkurentsieeskirju rikkudes sõlmitud kokkulepet (Euroopa Kohtu 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑113/04 P: Technische Unie vs. komisjon, EKL 2006, lk I‑8831, punkt 166).

87 Igal juhul tuleb komisjonil esitada piisavalt täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mille põhjal saaks veenduda, et rikkumine on toime pandud (vt Üldkohtu 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punktid 43 ja 72 ja seal viidatud kohtupraktika; eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus JFE Engineering vs. komisjon, punkt 179 ja seal viidatud kohtupraktika, ja 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 217). Kuid komisjoni esitatud kõik tõendid ei pea ilmtingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab tervikuna hinnatult neile nõuetele (eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus JFE Engineering vs. komisjon, punkt 180, ja eespool viidatud kohtuotsus Danone vs. komisjon, punkt 218; vt selle kohta eespool punktis 57 viidatud nn PVC II kohtuotsus, punktid 768–778, eriti punkt 777). Mis puudutab rikkumise kestust, siis nõuab kohtupraktika, et kui puuduvad tõendid, mis otseselt tõendavad rikkumise kestust, siis esitab komisjon vähemalt tõendid, mis puudutavad ajaliselt piisavalt lähestikku asetleidnud asjaolusid, nii et võib mõistlikult tuvastada, et see rikkumine vältas katkematult kahe täpse kuupäeva vahel (eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus Technische Unie vs. komisjon, punkt 169; eespool punktis 84 viidatud kohtuotsus Dunlop Slazenger vs. komisjon, punkt 79, ja eespool punktis 84 viidatud kohtuotsus Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, punkt 51).

88 Mis puudutab erinevatele tõenditele antavat tõenduslikku väärtust, siis tuleb rõhutada, et ainus asjassepuutuv kriteerium, mida tuleb vabalt esitatud tõendite hindamisel järgida, on nende usaldusväärsus (vt eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus Dalmine vs. komisjon, punkt 63; Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑44/00: Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2223, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika, ja eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 273). Tõendamise üldreeglite kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise oludest, adressaadist ning selle sisust (Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punkt 1053; kohtujuristi ülesannetes kohtunik Vesterdorfi ettepanek Üldkohtu 24. oktoobri 1991. aasta otsusele kohtuasjas T‑1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑867, II‑869, II‑956). Väga oluliseks tuleb pidada asjaolu, et teatud dokument koostati otseselt seoses faktiliste asjaoludega (Üldkohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑157/94: Ensidesa vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑707, punkt 312) või faktiliste asjaolude vahetu tunnistaja poolt (vt selle kohta eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 207). Dokumendid, millest nähtub, et mitu ettevõtjat on omavahel kontakteerunud ja et nad on tahtnud saavutada just seda, et ette kaotataks ebakindlus nende konkurentide tulevase tegevuse suhtes, tõendavad õiguslikult piisavalt kooskõlastatud tegevuse olemasolu (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 175 ja 179). Lisaks tuleb avaldaja enda huvidega vastuolus olevaid avaldusi üldjuhul pidada eriti usaldusväärseteks tõenditeks (vt selle kohta eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 207, 211 ja 212).

89 Lõpuks on oluline meenutada, et kohtul, kes lahendab EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi komisjoni otsuse peale, milles tuvastatakse konkurentsieeskirjade rikkumise toimepanemine ja määratakse otsuse adressaatidele trahv, tuleb hinnata, kas tõendid ja muud asjaolud, millele komisjon oma otsuses tugineb, on väidetava rikkumise tõendamiseks piisavad (vt selle kohta eespool punktis 86 viidatud JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 174 ja 175; vt selle kohta ka eespool punktis 57 viidatud nn PVC II kohtuotsus, punkt 891). Kohtul tuleb kahtluse korral eelistada ettevõtjat, kes on rikkumise tuvastanud otsuse adressaat, ning seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud rikkumise toimepanemist õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi (eespool punktis 86 viidatud JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 177, ja eespool punktis 87 viidatud Groupe Danone vs. komisjon, punkt 215). Nimelt tuleb viimati nimetatud olukorras meeles pidada süütuse presumptsiooni põhimõtet, nagu see tuleneb eelkõige Roomas 4. novembril l950 alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 6 lõikest 2, mis kuulub nende põhiõiguste hulka, mida vastavalt Euroopa Kohtu praktikale – mida kinnitab ka ühtse Euroopa akti preambul ja Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2 ning Nice’is 7. detsembril 2000 kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (EÜT C 364, lk 1) artikkel 47 – liidu õiguskorras kaitstakse. Arvestades asjassepuutuvate rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet muu hulgas ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4287, punktid 149 ja 150, ning Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑235/92 P: Montecatini vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4539, punktid 175 ja 176, ning eespool punktis 87 viidatud Groupe Danone vs. komisjon, punkt 216).

90 Rikkumise asetleidmist tuleb hinnata ainult tõendite alusel, millele komisjon viitab nimetatud rikkumist tuvastavas otsuses, ning ainus asjassepuutuv küsimus, millele tuleb sisuliselt vastus leida, on see, kas rikkumine on või ei ole nende tõenditega tõendatud (eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Cimenteries CBR jt vs. komisjon, punkt 726).

91 Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav ka EMP lepingu artiklile 53 ja selle artikli alusel vastu võetud komisjoni otsusele.

92 Eespool punktides 84–91 välja toodud reegleid silmas pidades tuleb kontrollida, kas komisjon esitas vaidlustatud otsuses piisavalt usutavaid, täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mis lubasid üldise hindamise raames ja pärast FEH ja FES esitatud alternatiivseid selgitusi või õigustusi uurides kindlalt veenduda, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumine kestis esimese ettevõtte osavõtul 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, st ajal, mille eest võis FEH pidada isiklikult vastutavaks, kuna ta juhtis seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal.

– Vaidlustatud otsuse aluseks olevate tõendite analüüs

93 Kõigepealt tuleb meenutada peamisi faktilisi asjaolusid, millele komisjon tugines vaidlustatud otsuses esitatud hinnangus, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumine kestis esimese ettevõtte osavõtul 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002.

94 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 290 märkis komisjon, et ta jätab tähelepanuta FEH ja FES, kontserni Areva äriühingute, Melco, kontserni Hitachi äriühingute või JAEPS ning Toshiba esitatud avaldused, mille kohaselt lõpetati kartell esimest korda kas 1997. aasta jooksul või 1999. aasta septembris pärast Siemensi lahkumist, või isegi 2000. aasta septembri paiku, sest need avaldused ei olnud usaldusväärsed või olid umbmäärased ja vähe põhjendatud, sest need olid vastuolus üksteisega ja toimikus olevate tõenditega (vt eespool punkt 80). Komisjon märkis vaidlustatud otsuse samas põhjenduses 290, kui seda tõlgendada koos põhjendustega 191–198, et esimene ettevõte, nagu ka teised ettevõtted, jätkasid mitmepoolsetel koosolekul osalemist 2000. aastal ja/või 2001. aastal. Tõendid, millele komisjon tugineb selleks, et näidata, et kartell jätkas – esimese ettevõtte osalusel – tegutsemist pärast „Schneider/VA Tech” lahkumist 13. detsembril 2000, on need, mis on esitatud eespool punktis 81.

95 Kõigepealt, mis puudutab fakse, mille kartelli teatud liikmed olid üksteisele saatnud 18. detsembrist 2000 kuni 22. jaanuarini 2001 ning mis puudutasid koosolekuid ja GIS projektide teostamise õiguste andmist, siis tuleb märkida, nagu möönab ka komisjon, et neid fakse saadeti ainult Alstomi (hiljem Areva), Melco ja ABB vahel. Seega väidab hageja õigesti, et isegi kui see fakside vastastikune saatmine, mis toimus asjaolude asetleidmise ajal, tõendab usutavalt ja täpselt kartelli tegevuse läbiviimist 2000. aasta detsembri ja 2001. aasta jaanuari paiku, ei anna see mingit teavet selle kohta, kas esimene ettevõte ise sellest tegevusest osa võttis.

96 Edasi, mis puudutab 12. mai 2000. aasta nimekirja, siis on selles välja toodud kolmeteist „komitee koosolekut”, mis toimusid 18. maist 2000 kuni 17. maini 2001. Nende „komitee koosolekute” konkurentsivastase eesmärgi saab tuletada sellest, et nimekirjas on kõik ettevõtjad tähistatud koodiga, mis neile kartellis anti ja mis on välja toodud vaidlustatud otsuse põhjendustes 142 ja 197, ja sellest, et teatud taseme koosolekud – Euroopa/Jaapani ühiskomitee ja Euroopa komitee koosolekud –, mis aitasid kaasa kartelli korralduslikule toimimisele, nagu kinnitavad mitu kartelli liiget, olid ette planeeritud, nagu nähtub ka vaidlustatud otsuse põhjendustest 150 ja 151. Lisaks, kuna komitee kuue koosoleku reaalset toimumist kinnitasid kas kartelli teatud liikmed või teised toimikumaterjalid, nagu reisikulude arved või isiklikesse kalendritesse kantud märkmed, võis kartelli tegevuse 18. maist 2000 kuni 18. jaanuarini 2001 tõendatuks lugeda. Kuid nagu tunnistab ka komisjon, olid nendest koosolekutest osavõtvad ettevõtjad ainult Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco ja Toshiba. Sellest tuleneb, nagu märgib õigesti ka hageja, et kuigi see nimekiri tõendab usutavalt ja täpselt kartelli tegevuse läbiviimist 18. maist 2000 kuni 17. maini 2001, ei anna see mingit teavet selle kohta, kas esimene ettevõte sellest tegevusest osa võttis.

97 Lõpuks, mis puudutab dokumente asjaolude kohta, mis leidsid aset nende dokumentide koostamise ajal ja mis puudutasid kaheksat GIS projekti viitenumbritega [konfidentsiaalne], siis käsitatakse neis kokkuleppeid, mis sõlmiti kartelli liikmete vahel eespool viidatud GIS projektide teostaja määramiseks ja nende kehtivus oli varieeruv. Seega näitavad need dokumendid, et esimene ettevõte osales koos teiste kartelli liikmetega kokkulepetes, mille alusel määrati kaheksale GIS projektile teostaja ning neid korraldasid muud kartellis osalenud ettevõtjad, need sõlmiti või hakkasid kehtima ajavahemikul [konfidentsiaalne] kuni [konfidentsiaalne], need kehtisid umbes [konfidentsiaalne], kui lähtuda nende sõlmimise kuupäevast, või viimase projekti – viitenumbriga [konfidentsiaalne] – puhul kuni [konfidentsiaalne].

98 Selle kohta on oluline meenutada, et EÜ artikli 81 lõike 1 mõttes kokkuleppe olemasoluks piisab, kui ettevõtjad on väljendanud oma ühist tahet käituda turul konkreetsel viisil (Üldkohtu 24. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑2/89: Petrofina vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1087, punkt 211, ja 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑13/89: ICI vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑1021, punkt 253; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: ACF Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punkt 112). EÜ artiklit 81 kohaldatakse ka juhul, kui keelatud kokkuleppe mõju kestis edasi, ilma et seda oleks ametlikult lõpetatud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus ICI vs. komisjon, punkt 254, ja 13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑48/98: Acerinox vs. komisjon, EKL 2001, lk II‑3859, punkt 63). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu artiklile 53.

99 Käesolevas asjas ei vaielnud hageja vastu, et FEH oli kartelli reeglite kohaselt sõlminud kokkuleppeid selleks, et kartelli liikmete vahel määrataks teostaja kaheksale GIS projektile, millele oli kartellis antud viitenumbrid [konfidentsiaalne]. Lisaks ei vaielnud ta vastu, et arvestades nende kokkulepete tingimusi, avaldasid need kokkulepped mõju ajavahemikul [konfidentsiaalne], st kuupäevast, mil hakkas kehtima kokkulepe projekti kohta viitenumbriga [konfidentsiaalne], kuni [konfidentsiaalne], st kuupäevani, mil lõppes kokkulepe projekti kohta viitenumbriga [konfidentsiaalne].

100 Samuti ei luba toimikumaterjalid järeldada, et esimene ettevõte oli kõigile teadaolevalt kartellile ja selle raames sõlmitud kokkulepetele vastu. Ettevõtja, kes ei anna avalikult teada, et ta on vastu tema osalusel peetud koosolekul otsustatule, või kokkuleppele, millest osavõtvaks pooleks ta oli, jääb üldjuhul kartellis osalemise eest täielikult vastutavaks. Ettevõtjatel oleks liiga kerge minimeerida suure trahvi maksmise riski, kui nad võiksid saada kasu ebaseaduslikust kokkuleppest ja seejärel nõuda trahvi vähendamist põhjusel, et nende roll rikkumise täideviimises oli üksnes piiratud, kuigi nende suhtumine on õhutanud teisi ettevõtjaid tegutsema konkurentsi rohkem kahjustaval viisil (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon, punkt 278 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest tuleneb, et isegi eeldades, et esimene ettevõte ei täitnud kõiki kartelli raames sõlmitud kokkuleppeid, ei piisa sellest asjaolust – kui puuduvad tõendid tema avaliku keeldumise kohta, millest anti teada kõigile kartelli liikmetele – tema vastutusest vabastamiseks, mis tal tekib nende kokkulepete pooleks oleku tõttu ja nende kaudu vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumisest osavõtu tõttu.

101 Seega tuleb asuda seisukohale, et kartelli teatud liikmete vahel 18. detsembrist 2000 kuni 22. jaanuarini 2001 saadetud faksid, 12. mai 2000. aasta „komitee koosolekute” nimekiri ja dokument kaheksa GIS projekti kohta, mille on välja toodud vaidlustatud otsuse põhjendustes 191–198 ja millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 290, tõendavad usutavalt, täpselt ja üksteisega kooskõlas, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumine kestis 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002. Lisaks, arvestades vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumise eriti pikka kestust, millest hageja ei vaidlusta ajavahemikku 15. aprillist 1988 kuni 2000. aasta septembrini, ja arvestades keerulisi ettevaatusabinõusid, mis kartelli liikmed võtsid selleks, et kartelli olemasolu peita või salajas hoida, mis on loetletud näiteks vaidlustatud otsuse põhjenduses 170, võib asuda seisukohale, et need tõendid käivad faktiliste asjaolude kohta, mis on ajaliselt piisavalt lähestikku eespool punktis 87 viidatud kohtupraktika tähenduses, nii et võib mõistlikult tuvastada, et see rikkumine vältas katkematult sellel ajavahemikul.

102 Lisaks on tõendid, millele vaidlustatud otsuses selles küsimuses tuginetakse, piisavalt usutavad, täpsed ja üksteisega kooskõlas. Neid ei sea kahtluse alla FEH ja FES avaldused, mis tehti komisjonile 21. novembril 2006 saadetud kirjas ja nende vastuses vastuväiteteatisele (vt eespool punktid 19 ja 27), ega ka Melco, kontserni Hitachi äriühingute või JAEPS ja kontserni VA Tech avaldused, mis tehti koostööteatise alusel (vt eespool punktid 13, 14 ja 16) ja mille kohaselt oli kartell esimest korda lõppenud juba enne ajavahemikku 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002. Nimelt ei toeta neid avaldusi, mille kohaselt oli kartell juba varem lõppenud, usutavad ja täpsed tõendid. Lisaks on need avaldused vastuolulised, kuna nende koostajad väidavad, et kartell lõppes kas 1997. aasta jooksul (Melco), 1999. aasta jooksul (kontserni Hitachi äriühingud või JAEPS ja kontsern VA Tech) või „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris (FEH ja FES). Seega, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 284, 285 ja 290 õigesti märgib, ei saa need avaldused kahtluse alla seada dokumentaalseid tõendeid faktide kohta, mis leidsid aset nende dokumentide koostamise ajal ja mis pärinesid just ettevõtjatelt, kes osalesid vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumises, või millest nähtub, et see rikkumine vältas 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002.

103 Hageja muidugi väidab, et avaldustele, mis tehti FEH ja FES poolt komisjonile 21. novembril 2006 saadetud kirjas ja nende vastuses vastuväiteteatisele, tuleks anda teatud tõenduslik väärtus või neid tuleks pidada eriti usaldusväärseks nende „ennast süüstava” laadi tõttu, (vt eespool punkt 88 ja tagapool punkt 107). Kuid neid avaldusi, milles FEH ja FES märgivad, et esimene ettevõte lõpetas kartellis osalemise pärast Jaapani liikmete koosolekut, mis toimus „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris, ei saa käsitada nende huvidega vastuolus olevate avaldustena. Nimelt tahetakse nendes pigem minimeerida esimese ettevõtte panuse tähtsust rikkumisse ja järelikult piirata FEH isiklikku vastutust, mis tulenes sellest, et ta juhtis seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal. Seega ei muuda need avaldused kaheldavamaks tõendeid, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugineb.

104 Seega ei saa hageja põhjendatult komisjonile ette heita, et tema avaldustele, mis tehti FEH ja FES poolt komisjonile 21. novembril 2006 saadetud kirjas ja nende vastuses vastuväiteteatisele, ei omistatud mingit tõenduslikku väärtust, et järeldada, et esimene ettevõte osales rikkumises 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002 ja et selle eest võis FEH‑d pidada isiklikult vastutavaks, kuna ta juhtis seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal.

105 Lisaks, dokumendid kartelli raames sõlmitud kokkulepete kohta, mis on välja toodud vaidlustatud otsuse põhjendustes 191 ja 198, toetavad usutavalt ja täpselt komisjoni hinnangut, et esimene ettevõte jätkas rikkumises osalemist 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, sest nendes dokumentides on märgitud, et „Fuji” oli osavõttev pool kartelli raames sõlmitud kokkulepetes, mis avaldasid mõju ajavahemikul 27. augustist 1998 kuni 28. oktoobrini 2001.

106 Nii jääb üle kontrollida, kas hageja on esitatud alternatiivsed selgitused või õigustused võivad kahtluse alla seada usutavad ja täpsed tõendid, millele tuginetakse vaidlustatud otsuses. Vastasel juhul tuleb järeldada, et komisjon on täitnud oma tõendamiskohustuse küsimuses, et esimene ettevõte jätkas rikkumises osalemist 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002 (vt selle kohta eespool punktis 84 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 79, ja eespool punktis 84 viidatud kohtuotsus Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, punktid 63 ja 71), mille eest võis FEH‑d pidada isiklikult vastutavaks, kuna ta juhtis seda ettevõtet rikkumise toimepanemise ajal.

– Hageja esitatud alternatiivsete tõendite analüüs

107 Hageja heidab komisjonile kõigepealt ette, et ta jättis tähelepanuta teatud argumendid või faktilised asjaolud, mis kinnitasid FEH ja FES poolt vastuväiteteatise vastuses esitatud avalduste usutavust ja mille kohaselt esimene ettevõte lõpetas kartellis osalemise „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris. Esiteks väidab ta, et esimene ettevõte lõpetas kartelli koosolekutel osalemise alates 2000. aasta septembrist, samas kui varem võtsid nad osa Jaapani liikmete koosolekutest, mis toimusid enne Euroopa komitee ja Jaapani komitee liikmete koosolekuid vastavalt kokkuleppele GQ. Teiseks leiab ta, et FEH ja FES avaldusi toetavad teatud ABB, Melco, kontserni Hitachi äriühingute või JAEPS ja kontserni VA Tech avaldused. Kolmandaks väidab ta, et esimest ettevõtet ei ole mainitud dokumentides, mis on koostatud pärast 2000. aasta septembrit. Neljandaks on ta seisukohal, et komisjon jättis arvesse võtmata FEH ja FES avalduste „ennast süüstava” laadi, sest nendes on üles tunnistatud, et rikkumine ja esimese ettevõtte osalus selles rikkumises lõppes 2000. aasta septembris. Viiendaks täheldab ta, dokumendid, mis puudutasid kahte [konfidentsiaalne] hankemenetluse pakkumist, mis koostati [konfidentsiaalne] ja [konfidentsiaalne] ning mille FEH ja FES esitasid hagiavalduse lisas, vastuses küsimustele ja vastuseks Üldkohtu palvele esitada teatud dokumente (vt eespool punkt 37), tõendavad, et esimene ettevõte lõpetas kartelli raames sõlmitud kokkulepete täitmise ja lõpuks ka kartelli tegevuses osalemise pärast 2000. aasta septembrit, sest nendes hankemenetlustes alandas ta oluliselt nende hindu võrreldes „madalama hinnatasemega”, mis oli kokku lepitud kartelli raames sõlmitud lepetes. Nendest dokumentidest nähtub, et mis puudutab GIS projekti [konfidentsiaalne] turul, [konfidentsiaalne], siis hinnakalkulatsioonid, mida esimene ettevõte pidi oma partneritele tegema, oleksid olnud [konfidentsiaalne]% kuni [konfidentsiaalne]% väiksemad kokkuleppes kindlaks määratud „madalamast hinnatasemest”, ja mis puudutab kahte GIS projekti [konfidentsiaalne] ja [konfidentsiaalne] turgudel, siis oli tema partnerilt küsitud hind [konfidentsiaalne]% madalam kokkuleppes kindlaks määratud „madalamast hinnatasemest”.

108 Hageja heidab komisjonile ette veel seda, et ta tegi ilmse vea, hinnates talle esitatud tõendeid ja rikkus tema õigust õiglasele kohtumenetlusele ja süütuse presumptsiooni põhimõtet ning in dubio pro reo põhimõtet, lükates kõrvale FEH ja FES avaldused, mille kohaselt lõpetas esimene ettevõte rikkumises osalemise „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris, kuna nendes avaldustes ei olnud selgelt märgitud kuupäeva, mil see ettevõte kartellist lahkus ja kuna ta ei teatanud kõigile oma otsusest kartellist lahkuda.

109 Vaidlustatud otsusest aga ei nähtu, et selleks, et tuvastada esimese ettevõtte osalus rikkumises 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, tugines komisjon ABB avaldustele, mis olid esitatud tema vastuses 4. oktoobri 2004. aasta teabenõudele (vt eespool punktid 15 ja 81), mille kohaselt „[a]jal, mil Siemens ja Hitachi kartelli ei kuulunud, toimis GIS [projektide] kartell edasi […] ABB, Alstom, Areva, VA Tech, Schneideri […], [Melco], Toshiba ja Fuji vahel”. Seega ei tule kontrollida, nagu väidab hageja, kas see avaldus võis toetada komisjoni järeldusi esimese ettevõte osaluse kohta rikkumises 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002.

110 Mis puudutab hageja muid argumente, siis tuleb esiteks täheldada, et nagu märgib õigesti ka hageja ise, ei võimalda ükski vaidlustatud otsuse toetuseks kasutatud tõend tuvastada, et esimene ettevõte võttis osa kartellis osalenud ettevõtjate koosolekutest, eriti mõnest Jaapani liikmete koosolekust, mis toimus ajavahemikus 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002. Kuid vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei piisa sellest asjaolust, et kahtluse alla seada usutavaid ja täpseid tõendeid, mille kohaselt jätkas esimene ettevõte rikkumises osalemist nimetatud perioodi jooksul.

111 Mingit tähtsust ei oma asjaolu, et 12. mai 2000. aasta „komitee koosolekute” nimekirjast (vt eespool punkt 96) ei nähtu, et esimene ettevõte osales või pidi osalema nendel koosolekutel. Nimelt puudutab see nimekiri vaid Euroopa/Jaapani ühiskoosolekuid ja nendega seotud ettevalmistavaid Euroopa komitee koosolekuid. Vaidlustatud otsuse põhjendustest 150, 151 ja 376, nagu ka põhjenduse 255 juurde kuuluvast joonealusest märkusest nr 320 tuleneb, et esimene ettevõte ei olnud Jaapani komitee liige ega seega ka Euroopa/Jaapani ühiskomitee liige. Ta ei võtnud otseselt osa töökoosolekutest ega n-ö juhtide koosolekutest, mis puudutasid kartelli juhtimist ja millel osalesid nii Jaapani kui ka Euroopa ettevõtjad.

112 Mis puudutab asjaolu, et kartelli teatud liikmete vahel 18. detsembrist 2000 kuni 22. jaanuarini 2001 saadetud faksidest ega 12. mai 2000. aasta „komitee koosolekute” nimekirjast ei nähtu, et esimene ettevõte oli 2000. aasta detsembrist kuni 2001. aasta jaanuarini osavõttev pool, kes osales kartelli koosolekutel ja aruteludel, eriti nendel, mis puudutasid eespool punktis 95 viidatud GIS projektide teostaja määramist, siis ei võimalda see tuvastada, et perioodil 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002 oli see ettevõte lõpetanud rikkumises osalemise. Nimelt tuleneb vaidlustatud otsuse põhjenduses 198 mainitud dokumentaalsetest tõenditest, et viimati nimetatud perioodil oli esimene ettevõte osavõttev pool kartelli liikmete poolt nende kokkulepete täitmise tagamiseks, mis puudutasid kaheksat GIS projekti viitenumbritega [konfidentsiaalne] ja mille kohaselt pidi ta tavaliselt kohaldatavate karistuste ähvardusel kaitsma kartelli liikmeteks olevate teiste ettevõtjate pakkumisi, ja lõpuks huvitatud pool nendele ettevõtjatele nimetatud GIS projektide määramisel kokkulepete kogu kehtivuse jooksul. Arvestades nende kokkulepete kehtivuse pikkust, mis oli kindlaks määratud nende tingimustes (vt eespool punktid 99 ja 105), ei saa hageja põhjendatult väita, et kõik need kokkulepped lõppesid 2000. aasta jaanuaris, mil möödusid nendes kokkulepetes viidatud hankemenetluste pakkumiste tegemise tähtajad, mis olid märgitud nendes kokkulepetes. Lisaks tuleb märkida, et nagu mainib ka komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 377 (vt eespool punkt 82), et pärast seda, kui esimene ettevõte sai 28. septembril 2000 ühe kokkuleppe teate, pidi ta ühele kliendile esitama „kooskõlastatud” pakkumise, et luua mulje, nagu esineks asjassepuutuva GIS projekti suhtes teatud konkurents.

113 Teiseks, vastupidi hageja väidetele ei ole tõendatud, et esimene ettevõte loobus kaheksat GIS projekti viitenumbritega [konfidentsiaalne] puudutavate kokkulepete täitmisest 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002, ja et ta ei reageerinud üldse 28. septembril 2000 saadud kokkuleppe teatele, nagu nähtub tema vastusest vastuväiteteatisele, sest need olid muutunud tema suhtes kehtetuks, arvestades, et ta oli lõpetanud kartellis osalemise pärast Jaapani liikmete koosolekut, mis toimus „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris.

114 Hageja väidab, et FEH ja FES avaldusi kinnitavad selles küsimuses ABB avaldused, mis on tehtud tema täiendavas vastuses vastuväiteteatisele (vt eespool punkt 21), ja Melco avaldustes, mis on tehtud tema taotluses koostööteatise alusel (vt eespool punkt 16).

115 Mis puudutab kõigepealt ABB avaldusi, mis on tehtud tema täiendavas vastuses vastuväiteteatisele, siis ei luba need järeldada, et esimene ettevõte lõpetas kartellis osalemise ja selle raames sõlmitud kokkulepete täitmise „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris. On tõsi, et need avaldused kinnitavad, et ABB, Alstom, Melco ja Toshiba teatasid kõigile ülejäänud kartelli liikmetele ühel 2000. aasta oktoobris toimunud koosolekul oma kavatsusest kartelli tegevus lõpetada. Lisaks ei ole esimest ettevõtet mainitud nende ettevõtete seas, kes osalesid kartellis selle teadaande kuupäeval. Kuid märgitud on ka seda, et teave, mille kohaselt nad pidid kartelli tegevuse lõpetama, on väär, ja et selle informatsiooni avaldamisel kartellis oli vaid üks eesmärk – saavutada see, et „Schneider/VA Tech” selles tegevuses osalemise lõpetaks. Samuti on täpsustatud, et kartelli liikmed kogunesid veel ühel või kahel korral kokku enne 2000. aasta detsembri koosolekut, kus nähtavasti otsustati kartell lõpetada. Veel on märgitud esiteks, et sellel viimasel koosoleku osalenud kartelli liikmed olid „ABB, Alstom, Schneider/VA Tech, Melco ja Toshiba” ja teiseks, et Hitachi ja Siemens ei olnud seal kohal, sest sel kuupäeval ei võtnud nad kartelli tegevusest enam osa. Need avaldused ei anna seega mingit erilist usaldusväärsust juurde FEH ja FES avaldustele, mille kohaselt võis esimene ettevõte õiguspäraselt uskuda, et kartell lõppes „täpselt või umbes” 2000. aasta septembris, ja seega lõppes ka tema osalus selles ning eriti, et ta lõpetas kartelli raames sõlmitud kokkulepete täitmise. Esiteks nähtub nendest avaldustest, et ABB, Alstomi, Melco ja Toshiba esitatud valeteate eesmärk ei olnud saavutada seda, et esimene ettevõte kartellist lahkuks. Nagu märgib õigesti komisjon, on seega väheusutav, et nimetatud manööver viis soovimatu tulemuseni, ilma et selle autorid oleks sellele reageerinud. Teiseks tuleneb nendest avaldustest, et koosolek, millel nähtavasti kartelli tegevus lõpetati, toimus 2000. aasta detsembris, mistõttu ABB, Alstomi, Melco ja Toshiba manööver ei selgita seda, et esimene ettevõte lõpetas ise kartellis osalemise alates 2000. aasta septembrist. Kolmandaks ei ole suure tõendusliku väärtusega asjaolu, et avaldustes ei viidata „Fujile” nende ettevõtjate seas, kes eespool mainitud manöövri läbi viisid, kuna esiteks viis selle manöövri läbi Euroopa/Jaapani ühiskomitee, mille liikmeks esimene ettevõte ei olnud, ja teiseks ei ole „Fujile” viidatud ka nende ettevõtjate seas, kes ei olnud selle manöövri elluviimise ajal enam kartelli liikmed. Igal juhul ei tähenda see, et esimene ettevõte ei võtnud 2000. aasta septembrist kuni 30. septembrini 2002 osa kartelli raames toimunud uutest koosolekutest või aruteludest, seda, et ta oli lõpetanud kartelli raames sõlmitud kokkulepete täitmise, mille tõttu ta enam kartellis sel ajavahemikul ei osalenud. Seega ei sea ABB avaldused, mis on tehtud tema täiendavas vastuses vastuväiteteatisele, kahtluse alla vaidlustatud otsuses mainitud dokumentaalseid tõendeid, millest tuleneb, et esimene ettevõte jätkas rikkumises osalemi