ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
174

Mis puudutab hagejale jääma pidanud 45% suurust osa sellest puhaskasumist, siis komisjon väidab, et hageja ei esitanud ühtegi kokkulepet, mis oleks selle kohta konsortsiumi liikmetega sõlmitud; sellele osale on asjaomasest hankelepingust ilmajäämisega seotud kahju hindamise tabelis lisatud lühend „TBC“ ning see tundub ebaproportsionaalne, sest koos haldustasuga oleks selle tulemusena hagejale jäetud 67% asjaomase lepingu täitmisest oodatud puhaskasumist, jättes ülejäänud neljale konsortsiumi liikmele omavahel jagamiseks vaid 33% sellest kasumist. Selle kohta tuleb märkida, et ainsad hageja esitatud vastuvõetavad tõendid ei näita puhaskasumi jaotamispõhimõtet, mis oleks konsortsiumi liikmete vahel kokku lepitud juhuks, kui nad tunnistatakse asjaomases hankes edukaks pakkujaks. Lisaks ei vaidle hageja vastu sellele, et asjaomasest hankelepingust ilmajäämisega seotud kahju hindamise tabelis märgitud lühend „TBC“ näitas, et selles nimetatud jaotamispõhimõtet tuli pärast hankelepingu ametlikku allkirjastamist veel „kinnitada“. Arvestades, et hagejal oli kindlasti samamoodi nagu teistel konsortsiumi liikmetel õigus saada endale üks osa asjaomase hankelepingu täitmisest eeldatud puhaskasumist, kuid ta ei suutnud käesolevas asjas tõendada, et tema osa oleks pidanud olema suurem kui teiste konsortsiumi liikmete oma, täpsemalt, et see oleks pidanud olema 45% sellest kasumist, leiab Üldkohus, et hageja õigust saada hüvitist hinnatakse õigesti siis, kui selleks osaks määrata 20%, mis vastab oodatud puhaskasumi võrdseteks osadeks jaotamisele viie konsortsiumi liikme vahel.
110

Peale selle, isegi kui oletada, et teist väidet võib pidada määruse nr 1023/2013 põhjenduse 19 suhtes esitatud õigusvastasuse väiteks ja see on vastuvõetav, kuigi kohtupraktika kohaselt ei saa ainult põhjenduse peale tühistamishagi esitada (17. septembri 2014. aasta kohtumäärus Afepadi jt vs. komisjon, T‑354/12, ei avaldata, EU:T:2014:798, punkt 32), tuleb seega igal juhul sedastada, et just nimelt nii asjaomase põhjenduse kui ka personalieeskirjade artikli 45 muudatuse vastuvõtmisega soovis liidu seadusandja selgelt 2004. aasta personalieeskirjade artikli 45 kohast edutamise menetlust muuta ja jätta see kohaldamata palgaastmete AD 12 ja AD 13 administraatorite suhtes, kes ei tööta üksuse juhataja või sellega samaväärsel ametikohal või nõuniku ja sellega samaväärsel ametikohal, mis tuleb edaspidi täita personalieeskirjade artiklis 4 ja artikli 29 lõikes 1 sätestatud ametisse nimetamise menetluse tulemusena. Vastupidi hagejate poolt väidetule lisas liidu seadusandja sellega seoses uute personalieeskirjade artiklisse 45 uue lause, et välistada selle menetluse kohaldamine olukordades, milles on hagejad ja milles ametnikud on jõudnud kõrgeimale palgaastmele mis seda liiki ametikohal, kus nad töötavad, on ette nähtud.
114

Peale selle, isegi kui oletada, et kolmandat väidet võib pidada määruse nr 1023/2013 põhjenduse 19 suhtes esitatud õigusvastasuse väiteks ja see on vastuvõetav, kuigi kohtupraktika kohaselt ei saa ainult põhjenduse peale tühistamishagi esitada (17. septembri 2014. aasta kohtumäärus Afepadi jt vs. komisjon, T‑354/12, ei avaldata, EU:T:2014:798, punkt 32), tuleb seega igal juhul sedastada, et just nimelt nii asjaomase põhjenduse kui ka uute personalieeskirjade artikli 45 ja XIII lisa artikli 31 vastuvõtmisega soovis liidu seadusandja selgelt 2004. aasta personalieeskirjade artikli 45 kohast edutamise menetlust muuta ja jätta see kohaldamata palgaastme AST 9 ametnike suhtes, kellel ei ole edaspidi võimalik jõuda palgaastmele AST 10 muu kui sellele palgaastmele vastavale vanemassistendi ametikohale ametisse nimetamise menetluse tulemusena personalieeskirjade artikli 4 ja artikli 29 lõike 1 alusel. Vastupidi hagejate poolt väidetule lisas liidu seadusandja sellega seoses uute personalieeskirjade artiklisse 45 uue lause, et välistada selle menetluse kohaldamine olukordades, milles on hagejad ja milles ametnikud on jõudnud kõrgeimale palgaastmele, mis seda liiki ametikohal, kus nad töötavad, on ette nähtud.
138

Kõnealune asjaomastele ametnikele omase asjaolu arvessevõtmine ei ole ka vastuolus personalieeskirjade artikli 42c ratio legis’ega. Kuna on tõendatud, et kõnealune säte nimelt järgib erialase koolitusega seotud institutsioonide investeeringute optimeerimise eesmärki seoses kulutõhususega, on see kooskõlas selle eesmärgiga, et nõukogu võtab erialase koolitusega seotud investeeringute kulude kindlaksmääramiseks arvesse asjaomaste ametnike suutlikkust omandada uusi pädevusi ja kohaneda töökeskkonna muutumisega. Kõnealune asjaomastele ametnikele omase asjaolu arvessevõtmine on samuti õigustatud sellega, et personalieeskirjade artikli 42c kohaldamine põhjustab neile ebasoodsaid tagajärgi ja et seda võidakse neile määrata vastu nende tahtmist (vt eespool punktid 90–92). Sellest järeldub, et kõnealune asjaomastele ametnikele omase asjaolu arvessevõtmine muudab kõnealuse sätte kohaldamise nende jaoks paindlikumaks.
136

Isegi kui piirata vastavusteguri CFpollutant kohaldamist tavapärase, nn „lõpliku“ väärtusega 1,5, mis on seletatav mõõtemääramatuse vahemikuga 0,5 ehk 50%, tuleb ikkagi tõdeda, et lubatav viga 50% moodustab poole sellest, mida mõõdetakse, ja et kui see vahemik teisendada konkreetseks lubatavaks veaks mõõteriista puhul, saame vahemiku 33% (mööndakse, et mõõtarv 120 mg/km võib tegelikult vastata heitkogusele 80 mg/km, mis on kolmandiku võrra mõõtarvust väiksem). See tähendab, et RDE katse tulemusena ei saa kindlaks teha, kas katse käigus kontrollitav sõiduk vastab või ei vasta või isegi kas see läheneb neile piirväärtustele. Arvestades seega sellist tegurit, võib see, et PEMS näitab diiselmootoriga sõiduki RDE katse tulemusena lämmastikoksiidide heitkoguste taset 120 mg/km, tähendada kolme järgmist asja: mõõteriist annab täpsed mõõtarvud ja sõiduki lämmastikoksiidide heitkogus on tõesti 120 mg/km, st Euro 6 standardiga lubatust poolteist korda suurem; või on mõõteriista tegelik mõõtmisviga mõõtemääramatuse vahemikus, millele osutas komisjon, ja see võib tähendada, et sõiduki tegelik lämmastikoksiidide heitkogus on kõigest 80 mg/km, st see on standardiga täpses vastavuses, või vastupidi, kui mõõteriista viga oli vastupidises suunas, et sõiduki tegelik lämmastikoksiidide heitkogus on 160 mg/km, st see on standardiga lubatust kaks korda suurem. Ent erinevalt sellest, mida selgitas komisjon kohtuistungil vastuseks Üldkohtu kirjalikule küsimusele, ei ole millegagi tagatud, et laborikatse möödapääsmatult „võtab vahele“ ülemäära saastava sõiduki, mis oleks edukalt läbinud RDE katsetsükli tänu mõõtemääramatuse vahemikule. Näiteks ei ole millegagi tagatud, et diiselmootoriga sõidukil, mille „mõõtarv“ oli RDE katse käigus 100 mg/km ja mille tegelik lämmastikoksiidide heitkogus oli katse ajal sellel või sellest kõrgemal tasemel, mõõdetakse laborikatse käigus lämmastikoksiidide heitkogust üle 80 mg/km. Kui laborikatsed oleksid piisavalt usaldusväärsed, ei oleks RDE katsed vajalikud. Veel enam, eespool kirjeldatud probleemid tekivad ka siis, kui kasutada ajutist vastavustegurit CFpollutant väärtusega 2,1.
71

Mis teiseks puudutab seda, kuidas liidus elavad vene keelt kõnelevad tarbijad tajuvad vaidlustatud kaubamärki, muu hulgas Balti riikides ja Saksamaal, siis selles osas tuleb meelde tuletada, et tähisele määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c kohaldamiseks on vaja, et sellel on tähistatavate kaupade või teenustega piisavalt otsene ja konkreetne seos, mis võimaldab asjaomasel avalikkusel vahetult ja järele mõtlemata tajuda, et tegemist on kõnealuste kaupade või teenuste kategooria kirjeldusega või ühe nende omadusega (vt 22. juuni 2005. aasta kohtuotsus Metso Paper Automation vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (PAPERLAB), T‑19/04, EU:T:2005:247, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
220

Selles osa märgib komisjon vaidlustatud otsuses õigesti, et sellest dokumendist, mille tõendusjõudu hageja ka ei vaidlusta, nähtub, et Pometon osales kartelli teises osas Saksamaal. Selles 16. veebruari 2005. aasta faksis, mis puudutas Pometoni ühte Saksa klienti, avaldati, et „Ervin ei tõstnud hinda nagu oli kokku lepitud“ ning et „[k]ui Ervin oleks tõstnud hindu, nagu ette nähtud, oleks Ervin kõrvale jäetud, arvestades tema positsiooni kvalitatiivses võrdluses“, ja et kirja autor on „seisukohal, et meie arutelu kaitse üle on lõppenud“, ja ta ei taha „oodata, et kaotada rohkem koguseid (nagu Ühendkuningriigis)“, ja lõpetas palvega kirja saajale esitada oma arvamus selles küsimuses. Vastupidi sellele, mida väidab hageja oma 3. detsembri 2014. aasta vastuses vastuväiteteatisele ja mis lükati ümber vaidlustatud otsuse põhjenduses 74, ei viita see lõik sellele, et arutelud Erviniga konkreetse kliendi kohta olid lõppenud, vaid näitab, vastupidi, et Pometoni Saksamaa tütarettevõtja general manager andis hageja peadirektorile juhised, kuidas tuleks reageerida Ervini poolsele lepingu rikkumisele.
72

Lisaks kõigele on tegemist põhjenduse selle osaga, mis on vaidlustatud otsuse kontekstis eriliselt tähtis, võttes arvesse asjaolu, et otsuses järeldatakse, et ainsa analüüsitud tagatise väärtus oli „nullilähedane“ (vaidlustatud otsuse põhjendus 93), ja seda olukorras, kus IVFile antud tagatiste tase on seda enam määrav, et käsitletava ettevõtja, kelleks antud juhul on hageja, reiting on halb (kategooria CCC, vt vaidlustatud otsuse põhjendus 83).
221

Neljandaks, mis puudutab argumente mõju kohta, mis on sellel, et hagejal on EÜ sertifikaat, selle tingimuse hindamisele, et uue eksportiva tootja režiimi taotleja peab tõendama, et ta ei ole esialgse uurimise perioodil asjaomast toodet liitu eksportinud, siis tuleb komisjoni järeldusi hinnata juhtumi kontekstis. Komisjon nõustub, et sertifikaat võib olla mõnedes kolmandates riikides turustamise vahend. Ent selle saamise kulud ja jõupingutused on sellised, et ei oleks mõtet soovida seda omandada, kui ei ole selget kavatsust asjaomast toodet ka liitu eksportida. Hageja aga möönis sõnaselgelt hagiavalduses, et ta on alati soovinud asjaomast toodet liitu eksportida. On tõsi, et see asjaolu ei tõenda, et hageja ka tegelikult eksportis liitu esialgse uurimise perioodil. Siiski on tema kavatsus liitu eksportida alates 2002. aastast koos sertifikaadi saamisega asjaolu, mis – arvestades hageja esitatud teatava teabe vastuolulisust ja vajaliku teabe esitamata jätmist – kinnitab vaidlustatud otsuse põhjenduses 22 tehtud järeldust, mille kohaselt ei ole ta tõendanud, et vaatlusalusel perioodil liitu ei eksporditud.
187

Sellest punktist nähtub, et komisjon on esitanud põhjused, miks ta leidis, et osamakse maksimumsumma määrav protsent oli antud juhul asjakohane. Kuna komisjon täpsustas, et see protsent moodustas PP kasumlikkuse määrast samaväärsete teenuste valdkonnas üksnes murdosa – see on kasumlikkuse määr, milleni võivad tema sõnul jõuda need teenuste osutajad, kellelt nõutakse hüvitusfondi osamakseid – ega too seetõttu kaasa tõhusate konkurentide turult väljajäämist või -jätmist, on ta nõuetekohaselt esitanud põhjused, miks ta leidis, et see protsent oli asjakohane. Lisaks võimaldas vaidlustatud otsuse see punkt esiteks hagejatel oma õiguste kaitsmiseks mõista võetud meetme põhjuseid ja teiseks liidu kohtul kontrollida otsuse õiguspärasust. Nimelt, hagejad võisid nende hinnangute põhjendatusele vastu vaielda, heites komisjonile eelkõige ette, et viimane võttis 2% asjakohasuse hindamisel ainsa võrdluspunktina aluseks PP kasumlikkuse määra, samas kui OZPNOP oli teda teavitanud asjaolust, et PP konkurentide kasumlikkuse määr jäi vahemikku 1%–2,5%. Lisaks, nagu eespool punktis 113 ja järgnevates punktides on märgitud, oli Üldkohtul võimalik selle väite kohta anda hinnang. Järelikult on hagejad ekslikult väitnud, et selles osas oli tegemist põhjenduse puudumisega.
126

Asjaolu kohta, et läbirääkimised huvitatud poolte vahel toimusid Banca d’Italia koordineerimisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 131), tuleb sarnaselt hagejatega märkida, et niivõrd keeruka tehingu puhul, nagu on krediidiasutuse kriisiohjamine, pole üllatav, et Banca d’Italia on huvitatud poolte vaheliste läbirääkimiste käigust informeeritud. Järelikult see, et on toimunud mitteametlikud kohtumised huvitatud poolte (nimelt FITD ja BPB ning Tercase nimel erihaldur) ja Banca d’Italia vahel, et teavitada Banca d’Italiat läbirääkimiste käigust, on vaid pädevate järelevalveasutustega toimuva legitiimse ja tavapärase dialoogi väljendus. Siinkohal tuleb märkida, et komisjon ei ole esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et Banca d’Italia oleks neid kontakte kasutanud selleks, et otsustavalt mõjutada vaidlusaluste meetmete sisu. Vastupidi, mitte miski toimikus ei võimalda seada kahtluse alla hagejate argumenti, et need kontaktid võimaldasid Banca d’Italial vaid olla sündmuste käiguga kursis, et teha kiiresti oma otsus kõnealuseks meetmeks loa andmise kohta, kui FITD juhtorganid on otsustanud sellise meetme võtta ja sellest Banca d’Italiale teatanud.
93

Nimelt tuleb kõigepealt märkida, et mis puudutab alternatiivide tehnilist teostavust teise ja viienda kasutusala puhul, piirduvad sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee märkused selles osas pelga loeteluga autoriseeringu taotleja ja teiste avalikul konsultatsioonil ära kuulatud osalejate esitatud kaalutlustest. Vaatamata sellele, et need kaalutlused olid sisuliselt vastuolulised, ei teinud komitee nende osas täpset järeldust. Komitee seisukoht konsolideeritud arvamuste sissejuhatuses, et talle „näis“, et taotleja jaoks tehniliselt ja majanduslikult sobivaid alternatiive ei ole olemas, ei muuda kuidagi seda järeldust. Arvestamata asjaolu, et see hinnang on selge näide sellest, et komiteel oli ikka veel teatavaid olulisi kõhklusi, mis väärisid mainimist, viidatakse seal lisaks alternatiivide teostatavusele „taotleja jaoks“, mida on mainitud määruse nr 1907/2006 artikli 60 lõikes 5, ja mitte nende üldisele teostatavusele (vt eespool punkt 86).
72

Niisiis järeldas Euroopa Kohus 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsuse France Télécom vs. komisjon (C‑81/10 P, EU:C:2011:811) punktis 24, et „[s]ee eriline maksustamiskord võis tema eripärade tõttu, mida on kirjeldatud eespool käesoleva kohtuotsuse punktis 18, viia France Télécomi maksustamiseni madalamal tasemel kui see, mida talle oleks kohaldatud ettevõtlusmaksu tasumisel üldise maksuõiguse alusel“. Selle järelduseni jõudmiseks märkis Euroopa Kohus eelkõige, et vaidlust ei ole selles, et kõnealune kord võis viia ja oli tegelikult ka viinud France Télécomi väiksema maksustamiseni (punkt 19), sellises kontekstis, kus apellant kritiseeris oma väitega asjaolu, et Üldkohus oli järeldanud, et see kord oli iseenesest soodsam, ehkki apellandi arvates sõltus see korravälistest teguritest. Mis puudutab kõnealust korda, siis märkis Euroopa Kohus ühtlasi, et see hõlmas „igal juhul“ halduskulude alusel vähendatud maksumäära (punkt 20), sõltumata korra muudest teguritest, mis olid seotud kaalutud ja ühetaolise keskmise arvutamisega ettevõtlusmaksu alusel, mis faktilistest asjaoludest sõltuvalt – st ruumide või maade asumine erinevates omavalitsusüksustes ja nendes omavalitsusüksustes kohaldav maksumäär – võisid samuti anda France Télécomile soodustuse (punkt 23).
11

Teiselt poolt on ringkirjas märgitud, et CIR 92 artikli 185 lõike 2 punktis b sätestatud negatiivse vastukorrigeerimise eesmärk on vältida (võimalikku) topeltmaksustamist või lõpetada selle kohaldamine. Veel on märgitud, et selleks ei saa ette näha mingeid kriteeriume, kuna selline korrigeerimine peab toimuma juhtumipõhiselt olemasolevate andmete alusel, mille on eelkõige esitanud maksukohustuslane. Lisaks on teada antud, et vastukorrigeerimist tuleb rakendada vaid juhul, kui maksuamet või eelotsuste talitus loeb korrigeerimise põhimõtte ja ulatuse põhjendatuks. Peale selle on täpsustatud, et CIR 92 artikli 185 lõike 2 punkti b ei kohaldata, kui partnerriigis saadud kasumit on suurendatud nii, et see on suurem kasumist, mis saadaks turuväärtuse põhimõtte kohaldamisel.
68

Nimelt on tasuta õigusabi ühest küljest asjaomasele isikule tasuta pakutud toetus selleks, et ta saaks tõhusalt teostada oma õigust kohtulikule kaitsele. Seega on asjaomase isiku ülesanne teha nii, et ta saab sellest toetusest kasu viisil, mille puhul on järgitud liidu kohtusüsteemi poolt advokaadi kutsealale antud rolli. Advokaat on õigusemõistmise kaastöötaja, kes peab täiesti sõltumatult ja õigusemõistmise kõrgematest huvidest lähtudes osutama õigusabi, mida klient vajab (17. mai 2017. aasta kohtumäärus Olivetel vs. EUIPO – Polyrack Electronic Aufbausysteme (POLY RACK), T‑28/17, ei avaldata, EU:T:2017:404, punkt 11). Asjaolu, et advokaat loobus poole esindamisest kohtuvaidluses, tuginedes viimase käitumisele, mis võib järsult seada piire esindaja ülesandele, nagu seda on eespool määratletud, ei saa seega pidada nõuetekohaseks põhjuseks, mis võiks olla alus kodukorra artikli 148 lõike 5 kohaldamiseks.
114

Hageja väidab, et komisjon rikkus ELTL artikli 107 lõiget 1, ELTL artiklit 296, põhjendamiskohustust ja hea halduse põhimõtet, mis on esitatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41, kuna komisjon vaidlustas maatüki B-32 väärtuse, et määrata kindlaks eelise olemasolu, tunnistades samas, et 2011. aasta kokkuleppe järgse hüvitise alusel hagejale loovutatud teiste maatükkide väärtus oli õige. See väärtus arvutati aga sama hindamismeetodi alusel kui see, mida Madridi linnavolikogu kasutas maatüki B-32 väärtuse hindamiseks. Eri juhtumitele viidates väidab hageja, et komisjonil oli kohustus tõendada riigiabi olemasolu ja et see institutsioon ei saanud piirduda tehingu mingite osade valikulise ja isoleeritud hindamisega. Lisaks märgib ta, et ta pidi nõustuma selle linnavolikogu tehtud maatükkide hinnanguga, vaatamata nende väärtuse vähendamisele. Hispaania õiguse kohaselt ei olnud tal mingit kaebeõigust, mis oleks võimaldanud tal vaidlustada hinnanguid, et nõuda erinevust lepingulise hinnangu ja turuväärtuse vahel. Kui komisjon oleks analüüsinud, kas sooritused on tasakaalus, oleks ta järeldanud, et väidetavalt antud riigiabi summa ei ületanud mingil juhul 10931835 eurot.
90

Need näited kinnitavad, et esineb maksusid, mille olemus ei takista seda, et nendega kaasnevad diferentseerimise viisid, mis võivad ulatuda maksuvabastusteni, ilma et need viisid aga tooksid kaasa valikuliste eeliste andmise. Kokkuvõtteks võib sedastada, et nende olemus ei ole valikuline, kui need maksustamise erisused ja neist tuleneda võivad eelised – isegi kui need on põhjendatavad maksumaksjate vahel maksu jagamist korraldava loogikaga – tulenevad „tavapärase“ korra selgest ja lihtsast ning mitte erandlikust kohaldamisest, kui neid sarnaseid olukordi käsitletakse sarnaselt ja kui need diferentseerimise viisid ei kahjusta asjaomase maksu eesmärki. Samamoodi ei tuleks teatavate ettevõtjate suhtes neile omaste olukordade tõttu ette nähtud erisätteid, mis annavad neile õiguse maksu diferentseerimisele või isegi maksuvabastusele, analüüsida valikulisi eeliseid andvatena, kui need sätted ei lähe vastuollu kõnealuse maksu eesmärgiga. Sellega seoses ei saa iseenesest asjaolu, et meedet võidakse kohaldada ainult maksumaksjatele, kes vastavad meetme kohaldamise tingimustele, muuta seda meedet valikuliseks (vt 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. World Duty Free Group jt, C‑20/15 P ja C‑21/15 P, EU:C:2016:981, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika). Niisugused viisid vastavad eespool punktis 61 märgitud selle süsteemi olemuse ja ülesehitusega kooskõlas olemise tingimusele, millesse need kuuluvad.
30

Tuleb märkida, et algmääruse saksakeelses versioonis on viimati nimetatud tingimus sõnastatud järgmiselt: „der Einführer nach dem Ausmaß des Dumpings und der angeblichen oder festgestellten Schädigung von dem Dumping Kenntnis hatte oder hätte haben müssen“. Portugalikeelses versioonis on märgitud, et „o importador tivesse ou devesse ter tido conhecimento dessas práticas no que respeita à importância do dumping e do prejuízo alegados ou verificados“, ning ingliskeelses versioonis märgitakse, et „the importer was aware of, or should have been aware of, the dumping as regards the extent of the dumping and the injury alleged or found“.
180

Sellega seoses tuleb märkida, et alusmääruse artikli 5 sõnastusest nähtub, et tasakaalustatava subsiidiumi summat arvutades lähtutakse kasust, mille subsiidiumi saaja „uurimisperioodil uurimistulemuste järgi subsideerimisest“ sai. Sellest järeldub, et kasu hindamiseks tuleb arvesse võtta kogu uurimisperioodi. See tähendab eelkõige, et kui tegu on rahalise toetusega – nagu käesoleval juhul – sellistele kaupadele, mille hinnad on kõikuvad, on oluline küsimus, kas kasu saadi kogu uurimisperioodi arvesse võttes, ja mitte küsimus, kas kasu saadi sellisel perioodil igal ajahetkel. Nimetatud määrusest nimelt ei nähtu, et selleks, et kõnealust meedet saaks käsitada subsiidiumina, peab sellest saama kasu pidevalt. Antud asjas on seega määrav küsimus, kas kasu arvutamine kogu uurimisperioodi kohta tõendas Jindal Saw’ kasuks positiivse subsiidiumimarginaali olemasolu, nagu nähtub vaidlustatud määruse põhjendusest 265.
163

Lõpuks, hagejate väide, et isegi kui iga tõend eraldi, mille nad esitasid selle tõendamiseks, et ekspordihinna arvutamiseks kasutatud müügi-, üld- ja halduskulude ning kasumi marginaal ei ole põhjendatud, ei ole iseenesest selle väite kinnitamiseks piisav, kujutavad need tõendit tervikuna endast tõendite kogumit, mis on nimetatud väite põhistamiseks asjakohane, tuleb samuti tagasi lükata. Tuleb nimelt märkida, et need tõendid on alusetud, kuna esiteks, mis puudutab müügi-, üld- ja halduskulude marginaali, siis ei põhine need väited, et täiendavad töötlemiskulud jäeti kõrvale ja erakordselt kõrgeid müügi-, üld- ja halduskulusid võeti arvesse asjaolu tõttu, et Jindal Saw müügiüksused olid alles käivitusetapis, tõenditel ja arvandmetel, ning teiseks, mis puudutab kasumimarginaali, siis põhineb vastuväide igal juhul Jindal Saw müügiüksustelt saadud andmetel viimaste kasumi- või kahjumiolukorra kohta, mida vastavalt kohtupraktikale tuleb pidada kahtlasteks. Niisiis ei saa ühtegi neist tõenditest pidada selliseks, mis praeguses asjas näitaks komisjoni poolt kindlaks määratud müügi-, üld- ja halduskulude ning kasumi marginaali põhjendamatust.
186

Euroopa Kohus on aga otsustanud, et puudutatud isik või üksus võib tema vaidlusalusesse loetellu jätmise peale esitatud hagi raames vaidlustada kõik andmed, mida nõukogu kasutas selle tõendamiseks, et on jätkuvalt oht, et see isik või üksus osaleb terroristlikus tegevuses, olenemata sellest, kas need andmed on pärit pädeva asutuse tehtud riigisisesest otsusest või muust allikast (26. juuli 2017. aasta kohtuotsus nõukogu vs. LTTE, C‑599/14 P, EU:C:2017:583, punkt 71, ja 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Hamas, C‑79/15 P, EU:C:2017:584, punkt 49).