ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Liikmesriik, kes näeb ette proportsionaalsuse põhimõtet eirava eelneva loa taotlemise korra abiainetele ja toiduainetele, mille valmistamisel on kasutatud teistes liikmesriikides seaduslikult toodetavaid ja/või turustatavaid abiaineid, rikub EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi.

Kuigi juhul, kui ühtlustamist ei ole toimunud, on liikmesriikide ülesanne otsustada inimeste tervise ja elu kaitse soovitud taseme üle ja selle üle, kas abiainete ja toiduainete, mille valmistamisel on kasutatud abiaineid, turuletoomine nõuab eelnevat luba, ning kuigi juhul, kui valitseb suur teaduslik ja kogemuslik ebakindlus, võib liikmesriik võtta ettevaatusprintsiibile tuginedes tarvitusele kaitsemeetmed, ootamata ära, et asjaomaste toodete turustamisega kaasnevate ohtude tegelikkus ja tõsidus oleks täielikult tõestatud, ei muuda see siiski nõuet, et isegi teatud abiainete kategooriaid puudutava ohu olemasolul peab siseriiklik regulatsioon olema sihipärane ja nimetatud kategooriate suhtes tõenditega selgelt põhjendatud. Eelneva loa taotlemise kord on seega ebaproportsionaalne osas, milles see süstemaatiliselt keelab kõigi abiainete ja kõigi toiduainete turustamise, kui nende valmistamisel on kasutatud teistes liikmesriikides seaduslikult toodetavaid ja/või turustatavaid abiaineid, eristamata neid lähtuvalt erinevate abiainete kategooriatest või ohu tasemest, mida abiainete kasutamine võib endast tervisele kujutada.

(vt punktid 85, 90, 91, 95, 97, 100, 122 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-462/08

Ümit Bekleyen

versus

Land Berlin

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg)

„EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping — Assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 7 teine lõik — Türgi päritolu töötaja lapse õigus võtta vastuvõtvas liikmesriigis pärast seal kutsehariduse omandamist vastu kõik tööpakkumised — Kutseõpingute alustamine pärast vanemate lõplikku lahkumist sellest liikmesriigist”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 29. oktoobril 2009 I ‐ 565

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 21. jaanuar 2010 I ‐ 587

Kohtuotsuse kokkuvõte

Rahvusvahelised lepingud – EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping – EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu – Otsus nr 1/80 – Türgi päritolu töötajate laste õigus tööd saada – Liikmesriigi seaduslikul tööturul töötanud Türgi päritolu töötaja perekonnaliikmed

(EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80, artikli 7 teine lõik)

EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 7 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui Türgi päritolu töötaja on vastuvõtvas liikmesriigis üle kolme aasta seaduslikult töötanud, võib selle töötaja laps nimetatud liikmesriigis pärast selles riigis kutseõpingute lõpetamist tugineda õigusele pääseda tööturule ja sellega kaasnevale riigis elamise õigusele isegi siis, kui ta pärast seda, kui ta oli pöördunud koos oma vanematega tagasi päritoluriiki, pöördus üksinda uuesti nimetatud liikmesriiki, et alustada seal õpinguid.

Nimetatud säte, mille eesmärk ei ole mitte vastuvõtvas liikmesriigis perekonna taasühinemiseks soodsate tingimuste loomine, vaid Türgi päritolu töötajate laste tööturule pääsu soodustamine, ei sea Türgi päritolu töötaja lastele antud õigustele tingimust, et ajal, mil laps alustab vastuvõtvas liikmesriigis oma kutseõpinguid, töötaks või elaks üks tema vanematest veel selles riigis. Kohe, kui on täidetud otsuse nr 1/80 artikli 7 teises lõigus ette nähtud tingimused – asjaomase töötaja laps peab olema omandanud kutsehariduse kõnealuses liikmesriigis ja vähemalt üks vanematest peab olema selles liikmesriigis seaduslikult töötanud vähemalt kolm aastat – annab see säte lapsele enesele õiguse pääseda vastuvõtva liikmesriigi tööturule ja sellega kaasneva õiguse riigis elada.

Loomulikult põhineb Türgi päritolu töötaja lapse õigus pääseda tööturule selle töötaja varasemal töötamisel vastuvõtvas liikmesriigis. Siiski ei saa nõuet, mille kohaselt üks vanematest peab olema selles riigis töötanud vähemalt kolm aastat, mõista nii, et selle kohaselt peab nimetatud vanem sellel ajal veel töötama, kui laps oma kutseõpinguid alustab. Nimetatud nõude eesmärk on vaid paralleelselt lapse kutseõpingutega tagada tema piisav integreeritus vastuvõtvasse liikmesriiki, et ta saaks kasutada selles sättes ette nähtud erilist kohtlemist.

Selle tõlgenduse tulemus ei ole see, et Türgi päritolu töötaja laps on soodsamas olukorras, kui on tagatud liikmesriigi kodaniku lapsele.

(vt punktid 18, 27–31, 44 ja 45 ning resolutsioon)
Kaubamärgi eristusvõime puudumise tuvastamiseks määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses ei piisa ainuüksi asjaolust, et asjaomane avalikkus tajub kaubamärki kui reklaamifraasi ning et fraasi ülistava olemuse tõttu võivad põhimõtteliselt ka muud ettevõtjad seda kasutada. Sõnamärgi ülistav kõrvaltähendus ei välista, et sõnamärk võib siiski tagada tarbijatele sellega tähistatavate kaupade ja teenuste päritolu. Asjaomane avalikkus võib sellist kaubamärki samal ajal tajuda nii reklaamifraasina kui ka kaupade või teenuste kaubandusliku päritolu tähisena. Sellest tuleneb, et kui avalikkus tajub kaubamärki päritolutähisena, ei avalda kaubamärgi eristusvõimele mõju asjaolu, et seda käsitatakse samal ajal või isegi esmases tähenduses reklaamifraasina.

Kuivõrd need kaubamärgid ei ole selle määruse artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldavad, võivad need väljendada kasvõi lihtsat objektiivset sõnumit, kuid siiski tähistada tarbija jaoks asjaomase kauba või teenuse kaubanduslikku päritolu. See võib olla nii eelkõige juhul, kui kaubamärgid ei ole lihtsalt tavalised reklaamsõnumid, vaid neil on teatav originaalsus ja sära, mis nõuab tõlgendamisel kasvõi minimaalset jõupingutust või käivitab asjaomases avalikkuses tunnetusliku protsessi.

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses on kirjeldav reklaamlause „Vorsprung durch Technik”, mille registreerimist on taotletud Nizza kokkuleppe klassi 12 kuuluvatele kaupadele: „transpordivahendid; maa-, vee- ja õhusõidukid” ning klassidesse 9, 14, 16, 18, 25, 28, 35–43 ja 45 kuuluvatele kaupadele ja teenustele.

Isegi kui eeldada, et reklaamlause „Vorsprung durch Technik” annab edasi objektiivset sõnumit, mille kohaselt tehnoloogiline paremus võimaldab toota ja pakkuda paremaid kaupu ja teenuseid, ei võimalda see asjaolu järeldada, et taotletaval kaubamärgil puudub igasugune olemuslik eristusvõime. Kui tahes lihtne on selline sõnum, ei saa seda pidada niivõrd tavaliseks, et oleks kohe ja ilma pikema analüüsita võimalik välistada, et kõnealune kaubamärk võib tähistada tarbija jaoks asjaomase kauba või teenuse kaubanduslikku päritolu.

Kõnealune sõnum ei tulene asjaomasest reklaamlausest ilmselgelt. Sõnad „Vorsprung durch Technik”, mis tähendavad „edumaa tehnika abil”, võimaldavad kõigepealt aimata üksnes põhjuslikku seost ning seetõttu peab avalikkus neid teataval määral tõlgendama. Lisaks annab see reklaamlause tunnistust teatava originaalsuse ja sära olemasolust, mis muudavad selle reklaamlause kergesti meelde jäetavaks. Kuna tegemist on maineka reklaamlausega, mida taotleja on juba mitu aastat kasutanud, siis ei saa välistada, et asjaolu, et asjaomane avalikkus on harjunud seostama seda reklaamlauset taotleja toodetavate sõidukitega, muudab ka tähistatavate kaupade või teenuste kaubandusliku päritolu kindlakstegemise asjaomase avalikkuse jaoks lihtsamaks.

(vt punktid 58 ja 59)
Tõsiasi, et liikmesriigis ei esine direktiiviga reguleeritud teatud tegevust, ei vabasta seda riiki kohustusest kehtestada õigus- ja haldusnormid, et tagada kõigi selle direktiivi sätete nõuetekohane ülevõtmine.

Nii õiguskindluse põhimõte kui ka vajadus tagada direktiivide täielik kohaldamine mitte ainult faktiliselt, vaid ka õiguslikult, nõuab, et kõik liikmesriigid võtavad direktiivi sätted üle selges, täpses ja läbipaistvas õiguslikus raamistikus, nähes direktiiviga hõlmatud valdkonnas ette siduvad sätted.

See kohustus on liikmesriikidel selleks, et ennetada seal teatud ajahetkel valitseva olukorra muutumist ning tagada, et kõik ühenduse – sealhulgas nende liikmesriikide, kus direktiiviga ette nähtud teatud tegevust ei esine – õigussubjektid teaksid selgelt ja täpselt, millised on nende õigused ja kohustused igas olukorras.

Ülevõtmine ei ole kohustuslik vaid juhul, kui direktiivi ülevõtmine on mõttetu geograafiliste olude tõttu.

(vt punktid 39–42)
Kohtuasi C-229/08

Colin Wolf

versus

Stadt Frankfurt am Main

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Frankfurt am Main)

„Direktiiv 2000/78/EÜ — Artikli 4 lõige 1 — Vanuse alusel diskrimineerimise keeld — Siseriiklik säte, mis kehtestab tuletõrje tehnilise teenistuse nooremametniku töölevõtmisel vanuse ülempiiriks 30 eluaastat — Taotletav eesmärk — Mõiste „oluline ja määrav kutsenõue””

Kohtujurist Y. Bot’ ettepanek, esitatud 3. septembril 2009 I ‐ 3

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 12. jaanuar 2010 I ‐ 18

Kohtuotsuse kokkuvõte

Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78 – Vanuse alusel diskrimineerimise keeld

(Nõukogu direktiiv 2000/78, artikli 2 lõike 2 punkt a ja artikli 4 lõige 1)

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastusolus siseriiklikud õigusnormid, mis kehtestavad tuletõrje tehnilise teenistuse nooremametniku töölevõtmisel vanuse ülempiiriks 30 eluaastat.

Kuigi need siseriiklikud õigusnormid kehtestavad erineva kohtlemise vanuse alusel direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tähenduses, võib neid esiteks pidada sobivaks, et saavutada tuletõrjeteenistuse toimevõime ja nõuetekohase toimimise tagamise eesmärk, mis on direktiivi artikli 4 lõike 1 mõttes õigustatud eesmärk, ning teiseks ei lähe need kaugemale kui selle eesmärgi saavutamiseks vajalik, kuna suurt füüsilist võimekust võib pidada viimati mainitud sätte mõttes oluliseks ja määravaks kutsenõudeks tuletõrje tehnilise teenistuse nooremametnikuna töötamisel ning kuna selle ameti pidamiseks füüsilise võimekuse nõue on seotud teenistuses olijate vanusega.

(vt punktid 29, 39–41, 44, 46 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-304/08

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

versus

Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof)

„Direktiiv 2005/29/EÜ — Ebaausad kaubandustavad — Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on põhimõtteliselt keelatud niisugused kaubandustavad, mis seavad tarbijate osalemise auhinnamängus sõltuvusse kauba või teenuse ostmisest”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 3. septembril 2009 I ‐ 219

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 14. jaanuar 2010 I ‐ 254

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad – Direktiiv 2005/29

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29)

Direktiivi 2005/29, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on põhimõtteliselt, ilma üksikjuhtumi konkreetseid asjaolusid arvesse võtmata keelatud kaubandustavad, mis seavad tarbijate osalemise auhinna- või õnnemängus sõltuvusse kauba või teenuse ostmisest.

Nimelt kehtestab direktiiv 2005/29 oma I lisas ammendava loetelu 31 kaubandustavast, mida vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõikele 5 loetakse ebaausateks „kõigil tingimustel”. Nagu direktiivi põhjendus 17 sõnaselgelt täpsustab, on need seega ainukesed kaubandustavad, mida võib lugeda ebaausateks, hindamata iga üksikjuhtumi vastavust direktiivi 2005/29 artiklite 5–9 sätetele. Siseriiklikud õigusnormid, milles kehtestatakse niisuguste kaubandustavade põhimõtteline keeld, mille korral sõltub tarbijate osalemine auhinna- või õnnemängus kaupade või teenuste ostmisest, ei vasta seega kõnealuses direktiivis esitatud nõuetele.

Viimaseks lähevad kõnealused õigusnormid vastuollu direktiivi 2005/29 artikli 4 sisuga, mis otseselt keelab liikmesriikidel piiravamate meetmete jõussejätmise või vastuvõtmise, isegi kui nende meetmete eesmärk on tarbijate kaitse kõrgema taseme tagamine.

(vt punktid 45, 47, 50, 54 ja resolutsioon)
Kui ekspordideklaratsioonides on tolliprotseduuri koodi 31 51 asemel kasutatud ühenduse kauba eksporti tähistavat koodi 10 00 sellise kauba puhul, millele seestöötlemise protseduuri raames kohaldatakse peatamismenetlust, siis tekib määruse nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) artikli 203 lõike 1 ja määruse nr 2454/93 (millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik – määrusega nr 1677/98 muudetud kujul) artikli 865 esimese lõigu alusel tollivõlg.

Seestöötlemise protseduurile suunatud kauba reeksporti tähistava tolliprotseduuri koodi märkimise eesmärk on tagada tõhus tollijärelevalve, võimaldades tollil üksnes deklaratsiooni põhjal tuvastada asjaomase kauba tollistaatuse, ilma et hiljem oleks vaja läbi viia kontrolli või teha läbivaatust. Sellise koodi kasutamise eesmärk on eelkõige võimaldada tollil viimasel hetkel otsustada, kas seda kaupa tuleb tolliseadustiku artikli 37 lõike 1 alusel kontrollida, st kindlaks teha, kas reeksporditav kaup on tegelikult see, mis suunati seestöötlemise protseduurile. Järelikult kui teataval juhul ekspordideklaratsioonides tolliprotseduuri koodi 10 00 märkimisega on asjaomasele kaubale vääralt omistatud ühenduse kauba staatus ja sellega otseselt mõjutatud tolli võimalust kontrollida kaupa vastavalt tolliseadustiku artikli 37 lõikele 1, siis tuleb selliste koodide kasutamine lugeda selle kauba tollijärelevalve alt „ebaseaduslikuks väljaviimiseks”, mille tulemusel tekib tollivõlg.

(vt punktid 44–47, resolutsiooni punkt 1)
Kuigi seega kuulub nõude või täitedokumendi vastu esitatud vastuväidete põhjendatuse tuvastamine põhimõtteliselt abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigi organite pädevusse, ei ole siiski välistatud, et erandkorras on taotluse saanud asutuse asukohaliikmesriigi organil õigus kontrollida, kas asjaomase täitedokumendi kohased täitetoimingud kujutavad endast ohtu avalikule korrale viimati nimetatud liikmesriigis ja seega keelduda abi andmast täielikult või osaliselt või anda abi teatud tingimustel.

Direktiivi 76/308 vastastikuse abi kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel, muudetud direktiiviga 2001/44, artikli 12 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et taotluse saanud asutuse asukohaliikmesriigi kohus ei ole põhimõtteliselt pädev kontrollima, kas nõude täitmisele pööramist lubav juriidiline dokument kuulub täitmisele. Kuid juhul, kui selle liikmesriigi kohtule esitatakse kaebus täitemeetmete, nagu täitedokumendi teatavakstegemise, kehtivuse või nõuetekohasuse peale, võib seda kohus kontrollida, kas need meetmed on võetud nõuetekohaselt kooskõlas nimetatud liikmesriigi seaduste ja määrustega.

Direktiivi 76/308 vastastikuse abi kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel, muudetud direktiiviga 2001/44, alusel antava vastastikuse abi korral tuleb nõude täitmisele pööramist lubav juriidiline dokument selle adressaadile teatavaks teha taotluse saanud asutuse asukohaliikmesriigi ametlikus keeles, et nimetatud isikul oleks võimalik kaitsta oma õigusi. Selleks et tagada nimetatud õiguse järgimine, tuleb liikmesriigi kohtul kohaldada siseriiklikku õigust, jälgides samas, et tagatud on ühenduse õiguse täielik toime.

Sõnaselgete ühenduse õigusnormide puudumisel tuleb iga liikmesriigi õiguskorras kehtestada kohtumenetluse normid, mille eesmärk on tagada menetluse pooltele ühenduse õiguse vahetust õigusmõjust tulenevate õiguste kaitse, võttes arvesse, et kõnealused menetlusnormid ei või siiski olla ebasoodsamad kui samalaadseid siseriiklikke õiguskaitsevahendeid käsitlevad normid (võrdväärsuse põhimõte), ega tohi olla sätestatud selliselt, et nad muudavad ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamise praktiliselt võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte).

(vt punktid 62 ja 63, resolutsiooni punkt 2)
Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune nagu põhikohtuasjas kõne all olev siseriiklik meede, mis kehtestab lepingulise hambaarstina tegutsemisele vanusepiiri, antud juhul 68 aastat, kui selle meetme ainus eesmärk on kaitsta patsientide tervist seoses hambaarstide töövõime vähenemisega pärast seda vanust ja kui seda vanusepiiri ei kohaldata väljaspool lepinguliste hambaarstide süsteemi tegutsevatele hambaarstidele.

Direktiivi 2000/78 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole niisugune meede vastuolus, kui meetme eesmärk on lepingulise hambaarstina töötamise võimaluste jaotumine põlvkondade vahel ning kui asjassepuutuva tööturu olukorda arvestades on meede selle eesmärgi saavutamiseks asjakohane ja vajalik.

Siseriikliku kohtu ülesanne on kindlaks teha, millist eesmärki taotleb vanusepiiri kehtestav meede, uurides välja meetme kehtima jätmise põhjuse.

(vt punkt 78, resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2003/6 siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et selle sätte teises lõigus viidatud ja siseteavet valdav isik omandab või loovutab või püüab omandada või loovutada sellise teabega seotud finantsinstrumente oma või kolmanda isiku arvel otse või kaudselt, viitab sellele, et nimetatud isik „kasutas kõnealust teavet” selle sätte tähenduses, eeldusel, et järgitakse kaitseõigusi ning iseäranis õigust see eeldus ümber lükata. Küsimust, kas see isik rikub siseringitehingute keeldu, tuleb analüüsida selle direktiivi eesmärki arvestades, mis seisneb finantsturgude terviklikkuse kaitsmises ja investorite usalduse tugevdamises, kusjuures investorite usaldus põhineb eelkõige asjaolul, et neid koheldakse võrdväärsena ja kaitstakse siseteabe õigusvastase kasutamise eest.

See säte määratleb seega siseringitehingud objektiivselt, ilma et selles määratluses sisalduks sõnaselge viide nende tehinguteni viinud tahtlusele, ning nii, et jõutaks liikmesriikide õiguse ühetaolise ühtsustamiseni. Järelikult võimaldab selles sättes viidatud siseringitehingu tunnuste täitmine eeldada tehingu sooritaja tahtlust. See eeldus ei saa siiski kahjustada põhiõigusi ning eelkõige süütuse presumptsiooni põhimõtet, mis on muu hulgas sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikes 2.

(vt punktid 35, 38, 39, 62, resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2004/18 ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta sätteid, mis viitavad mõistele „majandustegevuses osaleja”, ning eelkõige selle direktiivi artikli 1 lõike 2 punkti a ning sama artikli lõike 8 esimese ja teise lõigu sätteid tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad osaleda teenuste riigihankemenetluses sellistel isikutel, kelle peamine eesmärk ei ole tulu teenimine, kes ei ole oma organisatsioonilise struktuuri poolest ettevõtjad, ning kes ei tegutse turul regulaarselt – nagu seda on ülikoolid ja uurimisasutused ning ülikoolide ja riigiasutuste poolt moodustatud konsortsiumid.

Pakkumuse või taotluse võib esitada mis tahes isik või üksus, kes hanketeates loetletud tingimusi arvestades leiab, et on võimeline hankelepingut täitma kas isiklikult või allhanget kasutades, ning seda olenemata asjaomase isiku põhikirjast, sellest, kas ta on era- või avalik-õiguslik isik, ja olenemata sellest, kas ta tegutseb turul järjepidevalt või üksnes aeg-ajalt, või sellest, kas teda toetatakse riiklikest vahenditest või mitte.

Esiteks ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikutud juhul, kui tegemist on üksnes asjaoluga, et hankijad lubavad riigihankemenetluses osaleda isikutel, kes saavad toetusi, mis võimaldab neil teha hinnapakkumisi, mis on märgatavalt madalamad toetusi mittesaavate konkurentide omadest, ning et teiseks, kui ühenduse seadusandjal oleks olnud soov kohustada hankijaid selliseid pakkujaid välistama, siis oleks ta seda sõnaselgelt öelnud.

(vt punktid 40, 42, 45, resolutsiooni punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Muud tubakatoodete tarbimist mõjutavad maksud peale käibemaksu

(Nõukogu direktiiv 95/59 ( muudetud direktiiviga 2002/10), artikli 9 lõige 1)

2. Liikmesriigid – Kohustused – Komisjonile pandud järelevalveülesanne – Liikmesriikide kohustus

(EÜ artiklid 10 ja 226)

Summary

1. Liikmesriik, kes kehtestab sigarettide jaemüügi miinimumhinnad, rikub direktiivi 95/59 muude tubakatoodete tarbimist mõjutavate maksude kohta peale käibemaksu (muudetud direktiiviga 2002/10) artikli 9 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna selle regulatsiooni korral ei saa kõikidel juhtudel välistada seda, et miinimumhind kahjustab tubakatoodete teatud tootjate või importijate konkurentsieelist, mis võib tuleneda nende toodete madalamast omahinnast. Sellisel regulatsioonil, mis lisaks kõigele määrab miinimumhinna kindlaks iga kategooria sigarettide turul käibivale kaalutud keskmisele hinnale viidates, võib tegelikult olla hoopis niisugune tagajärg, et konkureerivate toodete hinnaerinevused kaotatakse ja hinnad ühtlustatakse kõige kallima toote hinna järgi. Seega kahjustab nimetatud regulatsioon direktiivi 95/59 artikli 9 lõike 1 teise lõiguga tootjatele ja importijatele tagatud õigust määrata vabalt oma toodete jaemüügi maksimumhinnad.

Maailma Tervishoiuorganisatsiooni tubakatoodete tarbimise piiramist käsitlev raamkonventsioon ei saa mõjutada küsimust, kas selline regulatsioon on või ei ole kooskõlas direktiivi 95/59 artikli 9 lõikega 1, kuna see konventsioon ei pane konventsiooniosalistele tubakatoodete hinnapoliitika osas ühtki konkreetset kohustust, vaid üksnes kirjeldab võimalikke lahendusi, kuidas arvestada riigi tervisekaitse eesmärke tubakatoodete tarbimise piiramisel. Raamkonventsiooni artikli 6 lõige 2 piirdub ju vaid selle sätestamisega, et konventsiooniosaline võtab või säilitab meetmeid, mis „võivad hõlmata” tubakatoodete suhtes maksupoliitika ja „vajaduse korral” hinnapoliitika rakendamist.

Liikmesriigid ei saa EÜ artiklile 30 tuginedes õigustada direktiivi 95/59 artikli 9 lõike 1 rikkumist inimeste elu ja tervise kaitse eesmärgiga. EÜ artiklit 30 ei saa tõlgendada nii, nagu see lubaks võtta teistsuguseid meetmeid peale EÜ artiklites 28 ja 29 mainitud koguseliste impordi‑ ja ekspordipiirangute ning samaväärse toimega meetmete.

Sellegipoolest ei takista direktiiv 95/59 liikmesriikidel tubakatoodete tarbimise jätkuvat piiramist rahvatervise kaitse eesmärgi nimel.

(vt punktid 45, 46, 50, 51, 57, resolutsiooni punkt 1)

2. Liikmesriik, kes ei esita teavet, mis on Euroopa Komisjonile vajalik tema ülesannete täitmiseks direktiivi 95/59 muude tubakatoodete tarbimist mõjutavate maksude kohta peale käibemaksu (muudetud direktiiviga 2002/10) järgimise üle järelevalve teostamisel, rikub EÜ artiklist 10 tulenevaid kohustusi.

(vt punkt 62, resolutsiooni punkt 2)