Lisaks tuleneb nimetatud sätte sõnastusest, et kumuleerumisega ei ole tegemist mitte ainult siis, kui isikul on üheaegselt õigus kahele erinevale perehüvitisele, vaid samuti siis, kui õigus saada ühe ja sama lapse eest selliseid hüvitisi on kahel erineval isikul, käesoleval juhul kahel lapsevanemal. Nimelt tuleneb määruse nr 1408/71 nende sätete mõttest, millega reguleeritakse perehüvitiste kumuleerumist, ning neis kumuleerumise korral ette nähtud lahendustest, et kõnealuse sätte eesmärk on vältida seda, et nii perehüvitise otseselt õigustatud isik, st töötaja, kui ka perehüvitise kaudselt õigustatud isikud, st töötaja pereliikmed, saaksid korraga kahte samaliigilist hüvitist.

Määruse nr 1408/71 (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud ning määrusega nr 1606/98 muudetud redaktsioonis) artikli 1 punkti u alapunkti i ja artikli 4 lõike 1 punkti h ning samuti määruse (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis), artikli 10 lõike 1 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, kus üks lapsevanematest töötab liikmesriigis, mis ei ole elukohajärgne liikmesriik, ei tule sellist diferentseeritud lisahüvitist arvutades, mille maksmine võõrtöölisele tema töökohariigis võib olla kohustuslik, võtta arvesse kõiki perehüvitisi, mida makstakse selle töötaja perele elukohajärgse liikmesriigi õigusnormide alusel, kui – ja seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus – elukohajärgse liikmesriigi õigusnormides ette nähtud lapsekasvatustoetus ei ole määruse nr 1408/71 artikli 12 tähenduses samaliigiline nendes õigusnormides ja töökohajärgse liikmesriigi õigusnormides ette nähtud peretoetustega.

Nimelt, ehkki töökohajärgse liikmesriigi õigusnormides ette nähtud perehüvitised ja need perehüvitised, mida töötaja või tema pereliikmed saavad elukohajärgse liikmesriigi õigusnormide alusel, on määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti u alapunkti i kohaselt mõeldud perekonna väljaminekute katmiseks, ei ole nende kõigi konkreetne eesmärk tingimata sama ning samuti ei ole neil tingimata samad tunnused või samad õigustatud isikud.

Lisaks sellele on neist vaid osa puhul tegemist peretoetustega kõnealuse määruse artikli 1 punkti u alapunkti ii tähenduses.

Nii tuleb määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkti b alapunktis i ette nähtud kumuleerumisvastase eeskirja kohaldamiseks sellise diferentseeritud lisahüvitise arvutamisel, mida töökohajärgne liikmesriik võib olla kohustatud võõrtöötajale maksma, leida erinevate perehüvitiste, millele nimetatud töötajal on õigus selle liikmesriigi õigusnormide alusel, ja erinevate perehüvitiste hulgast, mida see töötaja või tema pereliikmed saavad elukohajärgse liikmesriigi õigusnormide alusel, üles need, mis on „samaliigilised” määruse nr 1408/71 artikli 12 tähenduses, võttes selleks arvesse nende eset, eesmärki, arvutamise alust ja maksmise tingimusi, samuti õigustatud isikuid.

Selleks, et teataval konkreetsel juhul saaks asuda seisukohale, et tegemist on õiguste perehüvitistele kumuleerumisega, ei piisa lisaks näiteks sellest, et sellised hüvitised kuuluvad asjaomase lapse elukohajärgses liikmesriigis maksmisele ning võivad üksnes paralleelselt kuuluda maksmisele teises liikmesriigis, kus töötab üks selle lapse vanematest, vaid on vajalik, et huvitatud isik vastaks kõigile, nii formaalsetele kui ka sisulistele tingimustele, mis on selle riigi õiguses seatud nimetatud õiguse teostamisele.

(vt punktid 58–61, 73, 74, 76 ja resolutsioon)