ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
72

Peale selle vastab tõele, et kaevandamisseaduse § 26/A lõikes 5 on Ungari ametiasutustele jäetud kaalutlusruum, kuivõrd selles on sätestatud, et pikendamise tasumäär, mis vajaduse korral määrab suurendatud kaevandamistasu määra, ei tohi olla rohkem kui 1,2 korda suurem määrast, mida kohaldatakse pikendamistaotluse kuupäeval. Siiski ei saa niisugust kaalutlusruumi tingimata pidada selliseks, mis seab teatud ettevõtjad või teatud tootmisüksused paremasse olukorda kui teised, ega seega pidada sõlmitud pikendamislepinguid valikuliseks. Niisugune kaalutlusruum on põhjendatav erinevate teguritega, näiteks pikendatud maardlate arv ja nende eeldatav tähtsus võrreldes juba kasutuses olevate maardlatega. Täpsemalt, kui – nagu Ungari kinnitas haldusmenetluses (vt eespool punkt 57) – pikendamistaotluse kuupäeval kohaldatava tasu määra suurendamise eesmärk on hüvitada saamata jäänud tasu nende maardlate eest, mida ei võetud kasutusse viie aasta jooksul kaevandamisloa väljastamisest, siis ei ole ebaloogiline, et pikendamise tasu määr ja vajaduse korral suurendatud kaevandamistasu määr, mida kohaldatakse vastavalt nii nendele maardlatele, mille kasutamise alguse kuupäeva on pikendatud, kui ka juba kasutuses olevatele maardlatele, on kõrgemad, kui pikendatud tähtajaga maardlate arv on suur, võrreldes juba kasutuses olevate maardlate arvuga, ning oleks madalam, kui nagu käesoleval juhul pikendatud tähtajaga maardlate arv moodustab väikese osa kasutuses olevatest maardlatest. Sellest ilmneb, et kaevandamisseaduse § 26/A lõikega 5 ette nähtud kaalutlusruum võimaldab haldusvõimus tagada võrdne kohtlemine ettevõtjate vahel vastavalt sellele, kas viimased on sarnases või erinevas olukorras eespool punktis 54 viidatud kohtupraktika tähenduses, kohandades oma ettepaneku tasude kohta iga esitatud pikendamistaotluse tunnustega, ning et see kaalutlusruum näib olevat hindamispädevuse väljendus, mida piiritlevad objektiivsed kriteeriumid, mis ei puudu kõnealuste normidega loodud tasusüsteemis. Laiemalt tuleb märkida, et käesolevas asjas kõne all olev kaalutlusruum erineb laadilt juhtumist, kus sellise kaalutlusruumi teostamine on seotud ettevõtjale eelise andmisega. Käesoleval juhul on Ungari ametiasutuste kaalutlusruumi eesmärk kaaluda ettevõtjatele pandud täiendavat kohustust, selleks et võtta arvesse võrdse kohtlemise põhimõttest tulenevaid nõudeid.
175

Kohtupraktikast tuleneb, et kriminaalõiguse tagasiulatuva kohaldamise keelu põhimõte, nagu see nähtub põhiõiguste harta artiklist 49, on kohaldatav igasuguses haldusmenetluses, milles võidakse aluslepingu konkurentsieeskirjade alusel määrata karistusi (vt selle kohta Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 202), ning võimaldab vaidlustada rikkumist ette nägeva normi uue tõlgenduse tagasiulatuva kohaldamise, kui selle tõlgenduse tulemus ei olnud rikkumise toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane (vt selle kohta analoogia alusel eespool punktis 140 viidatud kohtuotsus Groupe Danone vs. komisjon, punktid 87–89 ja seal viidatud kohtupraktika, ning Üldkohtu 2. veebruari 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑83/08: Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals vs. komisjon, punkt 120). Selle põhimõtte järgimise kontrollimisega seoses on otsustatud, et tuleb kontrollida, kas muudatus oli asjaomaste rikkumiste toimepanemise ajal mõistlikult ootuspärane (eespool viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 224). Ootuspärasuse mõiste ulatus sõltub suurel määral asjassepuutuva teksti sisust, sellega hõlmatavast valdkonnast ning selle adressaatide arvust ja staatusest. Seaduse ootuspärasusega ei ole vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et konkreetsetel asjaoludel mõistlikult hinnata konkreetsest teost tuleneda võivaid tagajärgi. See on nii eelkõige nende kutseala esindajate puhul, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust üles näitama. Neilt võib seega oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel (eespool viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 219).
34

Hagejad väidavad sisuliselt, et juhtumi asjaolud, mida on hinnatud kogumis, ei võimaldanud komisjonil tuvastada ühe rikkumise esinemist ja nende osalemist sellises rikkumises. Nad leiavad, et komisjon jättis käesolevas asjas tähelepanuta rea objektiivseid tõendeid, nagu need on määratletud tema enda otsustuspraktikas ja kohtupraktikas, mille tulemusel oleks ta pidanud tuvastama, et õigusvastased tegevused ei olnud osa ühest rikkumisest. Need tõendid tulenevad eelkõige sellest, et kolm tootealamrühma kuuluvad eri kaubaturgudele, et need ei ole seotud ega sarnased, et ükski osaleja ei tegutse igat kolme tootealamrühma puudutaval alal, et väga suur osa nendest osalejatest osales õigusvastases tegevuses, mis puudutas vaid ühte kolmest tootealamrühmast, et tegevusega hõlmatud perioodid on erinevad ning ei eksisteerinud ühtegi tsentraliseerivat üksust või kompleksset võrgustikku, mis seoks asjaomaseid kutseühendusi.
89

Nimelt tuvastati EFSA esimeses arvamuses ja seega ainsas asjassepuutuvas teaduslikus arvamuses, mis komisjonil sel ajal olemas oli, et ebatavaline endeemiline olukord, kus H5N1 viirusesse on nakatunud metslinnud, on tekkinud üksnes „teatavates Aasia riikides”, kuid mööndi samas, et võttes arvesse olukorra uudsust ja seda, et antud nähtuse kohta puuduvad teadmised, võivad sellel olukorral olla ettenägematud tagajärjed ja et nende tagajärgede hindamiseks ei ole piisavalt teaduslikke andmeid (vt eespool punkt 12). Lisaks tuleneb rahvusvahelise episootiaameti 19. augusti 2009. aasta aruandest, kus on nimekiri kolmandatest riikidest, kus alates 2004. aastast kuni 2005. aasta oktoobrini tuvastati kõrge patogeensusega linnugripi juhtumeid ja kus on loetletud üksnes Aasia riigid ja teatavad Euroopa riigid, et see teave oli siiski täielikult kättesaadav ja tõendas, et muid mandreid ega riike sel ajal kõrge patogeensusega linnugripi levimine veel ei ohustanud. Mis puudutab komisjoni väga ähmast väidet, mille ta esitas ainult kostja vastuses, et tal oli selles ajajärgus olemas vaid EFSA esimene arvamus ja et tal oli võimatu ette kindlaks teha ohustatud riike ja piirkondi, kuna „metslinnud rändavad ühelt mandrilt teisele ja rändeteekonnad ei ole üksikasjalikult teada”, siis piisab sellest, kui märkida, et komisjon ole ei otsuse 2005/760 põhjendustes ega kohtumenetluses esitanud ühtegi asjaolu, mida toetaks sellised teaduslikud hindamisaruanded, mis võiksid tõestada, et olemas on oht, et Surinamest ja Taivanist pärit lindude ränne võib mõjutada muu hulgas Aafrikat ja Okeaaniat, või et sellise rändeteekonna prognoosimine on tegelikult võimatu. Nimelt tugineb komisjon selles osas, ja ainult kostja vastuses, üksnes asjaolule, et metslinnud rändavad ühelt mandrilt teisele, ja väidab, ilma et seda toetaks ükski tõend, et rändeteekonnad ei ole üksikasjalikult teada ja et seega ei ole reaalselt võimalik erinevates ohupiirkondades asuvaid riike ette eristada. Lisaks tuleb täpsustada, et komisjon ise on Euroopa linnukauplejate ühingule 31. jaanuaril 2007 saadetud kirjas öelnud, et ta on alati lähtunud eeldusest, et metslindude osa viiruse levikus oli väike kõrge patogeensusega linnugrippi nakatunud lindude suure suremuse tõttu.
265

Selles osas tuleb märkida, et konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate karistuste süsteemist, nagu see on kehtestatud määrusega nr 1/2003 ja nagu seda on kohtupraktikas tõlgendatud, tuleneb, et kartellikokkulepped väärivad oma laadi tõttu kõige raskemaid trahve. Kartellikokkulepete võimalik tegelik mõju turule, eelkõige küsimus, mil määral tõi konkurentsi piiramine kaasa kõrgema turuhinna kui see, mis oleks olnud ilma kartellita, ei ole trahvide taseme kindlaksmääramisel otsustav kriteerium. Tuleb lisada, et 1998. aasta suunistest nähtub, et kokkuleppeid või kooskõlastatud tegevust, mille eesmärk on – nagu käesolevas asjas – hindade kehtestamine, võib ainuüksi nende laadi tõttu kvalifitseerida „väga raskeks”, ilma et oleks vaja, et sellist tegevust iseloomustaks konkreetne mõju või geograafiline ulatus. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi raskete rikkumiste kirjelduses on otseselt mainitud mõju turule ja tagajärgi suurele osale ühisturust, ei mainita väga raskete rikkumiste kirjelduses seevastu ei tegelikku mõju ega teatava geograafilise ala mõjutamist (vt Üldkohtu 6. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas T-127/04: KME Germany jt vs. komisjon, EKL 2009, lk II-1167, punktid 65 ja 66 ning seal viidatud kohtupraktika).
123

Teiseks tuleb Euroopa Kohtu praktikat arvestades märkida, et määrus nr 267/2012 ning sealhulgas selle IX lisa on oma olemuse poolest määrus, kuna selle artikli 51 teine lõik näeb ette, et see on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides, ning see vastab määruse õigusmõjule, nii nagu see on ette nähtud ELTL artiklis 288 (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 16. novembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-548/09 P: Bank Melli Iran vs. nõukogu, punkt 45).
33

Eelnevast nähtub, et siseriikliku maksumeetme „valikulisena” määratlemine eeldab esiteks selle kindlakstegemist, missugune on asjaomases liikmesriigis üldkohaldatav või „tavapärane” maksustamiskord, ja selle eelnevat uurimist. Teiseks tuleb üldkohaldatava või „tavapärase” maksustamiskorra alusel hinnata, kas kõnealuse maksumeetmega antav soodustus on valikuline, tõendades, et meede on üldkohaldatava korra erand, kuna see eristab ettevõtjaid, kes liikmesriigi maksusüsteemi enda eesmärke arvestades on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras (Üldkohtu 7. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑210/02 RENV: British Aggregates vs. komisjon, punkt 49). Vajaduse korral tuleb kolmandaks uurida, kas asjaomane liikmesriik on suutnud tõendada, et meede on põhjendatud selle maksusüsteemi olemuse või ülesehitusega, mille osaks see on (eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Portugal vs. komisjon, punkt 53).
69

Seoses sellega peab rõhutama, et kuigi vastab tõele, et eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex võimaldab arvestada otsuse põhjendatuse kohta esitatud argumente, tegemaks kindlaks, kas on tõendatud kahtluste olemasolu, mis toetaks ametliku uurimismenetluse algatamata jätmisest tulenevat menetluslikku väidet, siis tuleb tõdeda, et ei saa nõustuda hageja poolt selle alusel tehtud järeldusega, et esimene ja teine väide on vastuvõetavad. Hageja esitatud argumentatsioon tähendab sisuliselt seda, et kuna ta esitab menetlusliku väite, siis võib ta esitada ka mis tahes muid argumente või väiteid vaidlustatud otsuse põhjendatuse kohta, ilma et see tekitaks probleemi vastuvõetavuse osas.
58

Hageja väidab, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega on komisjon eiranud õiguspärase ootuse põhimõtet. Tuleb rõhutada – nagu ka hageja ise tunnistab –, et mõned tema argumendid käesoleva väite raames, „on juba Üldkohtule esitatud seoses [19. juuli 2006. aasta] otsuse tühistamise hagiga” (hagiavalduse punkt 225) ja et „[neid] ei võetud vastu” (hagiavalduse sama punkt). Hageja palub, et need vaadataks uuesti läbi eelkõige nende argumentide suurema ulatuse tõttu ja asjaolu tõttu, et vaidlustatud otsus ei ole sama laadi kui 19. juuli 2006. aasta otsus. Seega tuleb arvesse võtta Üldkohtu ja seejärel Euroopa Kohtu vastust (ilma et sellega siiski piirdutaks), et käsitleda viienda väite viit osa, mis puudutavad esiteks Itaalia Vabariigi ja hageja õiguspärast ootust, et kõnealune abi on oma laadilt olemasolev abi, mitte aga uus abi, kuna selle tagajärjed hagejale on püsivad, mistõttu rikub vaidlustatud otsus EÜ artiklit 88 (hageja viidatud ELTL artikkel 108 on ratione temporis kohaldamatu); teiseks õiguspärast ootust, mis tekkis asjaolust, et komisjon, keda hageja sõnul oli teavitatud õigusliku olukorra muutusest pärast 1995. aasta dekreedis esitatud tähtaega, ei olnud reageerinud Itaalia uute õigusnormide vastuvõtmisele, lastes hagejal eeldada, et kõnealust abi tuleb lugeda olemasolevaks abiks; kolmandaks Alumixi otsuse ajaliselt piiramatut laadi; neljandaks konkreetset õiguspärast ootust, et 1995. aasta dekreedist tulenevat tariifi ei loetud riigiabiks; ja viiendaks hageja õiguspärase ootuse tugevdamist komisjoni suhtumisega ametliku uurimismenetluse ajal, mida väljendas eelkõige 19. jaanuari 2007. aasta kiri.
Ühendkuningriigi alaline esindus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) juures saatis 7. detsembril 2011 sanktsioonide komiteele kirja, mis on teatele lisatud ning milles on märgitud järgmist:

„[Hageja] vaidlustab hetkel Ühendkuningriigi kohtutes Ühendkuningriigi otsust toetada tema loetelusse lisamist Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1989 (2011) alusel. Selle kaebuse raames väidab [hageja], et teda süüstavad tõendid „saadi kas [tema] kolleegide piinamise teel või siis on need fabritseeritud Egiptuse ametiasutuste poolt”. Seetõttu ei väida [hageja], et ta teab, et tema vastu esitatud tõendid on saadud piinamise teel, vaid pigem, et ta arvab, et need tõendid ei ole usaldusväärsed kas ühel või teisel võimalikul põhjusel.

Ühendkuningriik rõhutab, et tal ei ole mingit põhjust arvata, et teave, mille ta arvesse võttis, et loobuda oma vastuväitest [hageja] kandmisele loetelusse, on saadud piinamise teel või fabritseeritud Egiptuse ametiasutuste poolt, nagu väidab [hageja].

[Hagejal] on võimalus pöörduda vahetult [sanktsioonide komitee] poole, et teda loetelust kustutataks. Alates 3. juunist 2010 on tal õigus esitada ombudsmani büroole kustutamistaotlus.

Ühendkuningriik vaatab hetkel läbi [hageja] kandmist loetelusse ja naaseb selle küsimusega [sanktsioonide komiteesse], kui see menetlus on lõppenud.”
206

Veel väidab Hit Groep sisuliselt, et käibe 10% ülempiiri kohaldamine ei ole piisav, et muuta käesolevas asjas trahvisumma proportsionaalseks, ning et pärast selle ülempiiri kohaldamist oleks tulnud arvesse võtta tema isikliku vastutuse kestust. Sellega seoses täpsustab ta, et 3. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Siemens ja VA Tech Transmission & Distribution vs. komisjon (T‑122/07–T‑124/07, EKL, EU:T:2011:70) kinnitab, et trahvisumma arvutamine ei lõpe 10% ülempiiri kohaldamisega ja et komisjonil on selles staadiumis veel kohustus hinnata määratud trahvi lõppsummasid proportsionaalsuse põhimõtte seisukohast.
10

Esialgse otsuse, esimese muutmisotsuse, teise muutmisotsuse või kirjade peale, mille komisjon saatis teatavate esialgse otsuse adressaatide esitatud taotluste alusel, milles paluti nende maksevõimet uuesti hinnata, esitati 28 hagi (kohtuasjad T‑385/10, ArcelorMittal Wire France jt vs. komisjon, T‑388/10, Productos Derivados del Acero vs. komisjon, T‑389/10, SLM vs. komisjon, T‑391/10, Nedri Spanstaal vs. komisjon, T‑393/10, Westfälische Drahtindustrie jt vs. komisjon, T‑398/10, Fapricela vs. komisjon, T‑399/10, ArcelorMittal España vs. komisjon, T‑406/10, Emesa-Trefilería ja Industrias Galycas vs. komisjon, T‑413/10, Socitrel vs. komisjon, T‑414/10, Companhia Previdente vs. komisjon, T‑418/10, voestalpine ja voestalpine Wire Rod Austria vs. komisjon, T‑419/10 Ori Martin vs. komisjon, T‑422/10, Trafilerie Meridionali vs. komisjon, T‑423/10, Redaelli Tecna vs. komisjon, T‑426/10, Moreda-Riviere Trefilerías vs. komisjon, T‑427/10, Trefilerías Quijano vs. komisjon, T‑428/10, Trenzas y Cables de Acero vs. komisjon, T‑429/10, Global Steel Wire vs. komisjon, T‑436/10, Hit Groep vs. komisjon, T‑575/10, Moreda-Riviere Trefilerías vs. komisjon, T‑576/10, Trefilerías Quijano vs. komisjon, T‑577/10, Trenzas y Cables de Acero vs. komisjon, T‑578/10, Global Steel Wire vs. komisjon, T‑438/12, Global Steel Wire vs. komisjon, T‑439/12, Trefilerías Quijano vs. komisjon, T‑440/12, Moreda-Riviere Trefilerías vs. komisjon, T‑441/12, Trenzas y Cables de Acero vs. komisjon, T‑409/13, Companhia Previdente ja Socitrel vs. komisjon).
130.

Itase osas on vaidlustatud otsuses märgitud ka asjaolu, et see ettevõtja vaidlustas oma osalemise club Zurichis aastatel 1993–1994, kuna ta sai vajalikud sertifikaadid alles 1995. aastal Saksamaal ning seejärel teistes riikides. Erinevalt CB‑st ja vaidlustatud otsuses esitatud põhjustel leidis komisjon, et Itase osalemine rikkumises oli tõendatud alates selle ettevõtja osalemisest club Italia 24. veebruari 1993. aasta koosolekul club Zurichi tootjatega. Sellega seoses märkis komisjon ära ka Itase osalemise nagu ka Redaelli ja ITC osalemise club Italia 7. mai 1993. aasta koosolekul, mille kohta ITC esitas teavet oma leebema kohtlemise taotluses. Sellel koosolekul käsitleti eelkõige nelja ettepanekut seoses üleeuroopaliste tootjatega. Kuigi ilmneb, et vaidlustatud otsuses on ka märgitud, et Itast „esindas Redaelli club Zurichi koosolekutel”, mis järgnesid 24. veebruari 1993. aasta koosolekule, siis eeltoodust nähtub, et selle võib täielikult tuletada DWK ja Nedri tõenditest, mis esitati enne Redaelli andmete esitamise kuupäeva, s.o 15. juuni 2007 (vt vaidlustatud otsus, eelkõige põhjendused 155, 163, 164 ja 856–861).
10

Esialgse otsuse, esimese muutmisotsuse, teise muutmisotsuse või kirjade peale, mille komisjon saatis teatavate esialgse otsuse adressaatide esitatud taotluste alusel, milles paluti nende maksevõimet uuesti hinnata, esitati 28 hagi (kohtuasjad T‑385/10, ArcelorMittal Wire France jt vs. komisjon, T‑388/10, Productos Derivados del Acero vs. komisjon, T‑389/10, SLM vs. komisjon, T‑391/10, Nedri Spanstaal vs. komisjon, T‑393/10, Westfälische Drahtindustrie jt vs. komisjon, T‑398/10, Fapricela vs. komisjon, T‑399/10, ArcelorMittal España vs. komisjon, T‑406/10, Emesa-Trefilería ja Industrias Galycas vs. komisjon, T‑413/10, Socitrel vs. komisjon, T‑414/10, Companhia Previdente vs. komisjon, T‑418/10, voestalpine ja voestalpine Wire Rod Austria vs. komisjon, T‑419/10 Ori Martin vs. komisjon, T‑422/10, Trafilerie Meridionali vs. komisjon, T‑423/10, Redaelli Tecna vs. komisjon, T‑426/10, Moreda-Riviere Trefilerías vs. komisjon, T‑427/10, Trefilerías Quijano vs. komisjon, T‑428/10, Trenzas y Cables de Acero vs. komisjon, T‑429/10, Global Steel Wire vs. komisjon, T‑436/10, Hit Groep vs. komisjon, T‑575/10, Moreda-Riviere Trefilerías vs. komisjon, T‑576/10, Trefilerías Quijano vs. komisjon, T‑577/10, Trenzas y Cables de Acero vs. komisjon, T‑578/10, Global Steel Wire vs. komisjon, T‑438/12, Global Steel Wire vs. komisjon, T‑439/12, Trefilerías Quijano vs. komisjon, T‑440/12, Moreda-Riviere Trefilerías vs. komisjon, T‑441/12, Trenzas y Cables de Acero vs. Komisjon, ja T‑409/13, Companhia Previdente ja Socitrel vs. komisjon).
9.

Hagi esimese väite hindamisel on oluline sissejuhatuseks meenutada, et õigus olla ära kuulatud, mis on kaitseõiguste ülimalt oluline osa, on liidu õiguse aluspõhimõte, mida tuleb järgida igas menetluses, sh haldusmenetlus, mis võib kaasa tuua karistuse ja eelkõige trahvi määramise, ning et selle põhimõtte kohaselt on muu hulgas nõutav, et huvitatud ettevõtjal võimaldatakse haldusmenetluse käigus esitada tõhusalt oma seisukoht (vt selle kohta kohtuotsused, 13.2.1979, Hoffmann-La Roche vs. komisjon, 85/76, EKL, EU:C:1979:36, punkt 9; 7.6.1983, Musique Diffusion française jt vs. komisjon, 100/80–103/80, EKL, EU:C:1983:158, ja 7.1.2004, Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EKL, EU:C:2004:6, punktid 64–66).
306

Teiseks, mis puudutab väidet, mille kohaselt ei täitnud Trame kokkuleppeid, et ta ka häiris kartelli tööd ja käitus turul konkurentsi soodustavalt, siis märgib komisjon, et vastavalt 2006. aasta suuniste punkti 29 kolmandale taandele nõuab õigus trahvi vähendamisele keelatud kokkuleppe mittetäitmise eest, et asjaolud tõendavad, et ajal, mil ta oli rikkumist kujutavate kokkulepete osaline, ta tegelikult kokkuleppeid ei täitnud, käitudes turul konkurentsi soodustavalt, või vähemalt et ta on selgelt ja märgatavalt rikkunud asjaomase kartelliga seotud kohustusi niivõrd, et see häiris kartelli toimimist. Sellega seoses märkis komisjon, et sarnaselt käesoleva otsuse kõikide teiste adressaatidega osales Trame regulaarselt koosolekutel, kus arutati ja kontrolliti hindasid, kvoote ja kliente. Komisjon täpsustas ka, et oma olemuselt põhjustas keelatud kokkuleppe rakendamine olulise konkurentsimoonutuse. Igal juhul leidis komisjon, et käesolevas asjas oli selle kokkuleppe tegelikku mõju turule võimatu mõõta ning ta ei võtnud seda seega arvesse põhisumma arvutamisel. Lisaks on komisjon seisukohal, et ükski ettevõtja ei tõendanud, et ta tegelikult rikkumist kujutavaid kokkuleppeid ei täitnud, käitudes turul konkurentsi soodustavalt, või vähemalt et ta on selgelt ja märgatavalt rikkunud asjaomase kartelliga seotud kohustusi niivõrd, et see häiris kartelli toimimist. Järelikult ei saa täitmata jätmise või sisuliselt tühise rolli alusel arvesse võtta ühtegi kergendavat asjaolu. (vaidlustatud otsuse põhjendused 1013–1026)
249

Viimaseks nähtub vaidlustatud otsusest seoses Fapricela sisuliselt tühise rolliga: „(1016) [...] Fapricela teatab, et vähemalt ühel korral õnnestus tal võita Emesa klient, kohaldades Emesast madalamat hinda. [...] ja Fapricela viitavad lisaks konfliktidele teiste kartelliliikmetega [...]. [...] (1018) Komisjon märgib kõigepealt, et enamik esitatud tõenditest on peamiselt andmed, mida neid esitanud ettevõtja ei ole sertifitseerinud. Igal juhul ei tõenda see, et kindlaksmääratud hindade ja / või jagatud klientide osas aeg-ajalt sohki tehti, iseenesest, et üks osaline salajasi kokkuleppeid ei täitnud. Sisekonfliktid, rivaliteedid ja sohitegemised on omased kõikidele keelatud kokkulepetele eriti juhul, kui need on pikaajalised (vt ka põhjendused 604 ja 680). Asjaolu, et ettevõtja ei ole teatavatest kokkulepetest kinni pidanud, ei tähenda seega, et ta ei ole rakendanud ühtegi salajast kokkulepet ja on turul käitunud täielikult konkurentsi soodustavalt. (1019) Salajaste kokkulepete täitmine oli tagatud kontrollisüsteemiga (vt jaod 9.1.6, 9.2.1.7 ja 9.2.2.5) ning konkurentidevahelised väga sagedased kartellikoosolekud, mille käigus vahetati regulaarselt konfidentsiaalset teavet, võimaldasid võrrelda oma arvandmeid ja leppida kokku ja/või muuta kvoote, hindu ja klientide jagamist. On tõendatud, et [...] Fapricela, [...] nagu ka teised käesoleva otsuse adressaadid, osales regulaarselt koosolekutel, mille käigus arutati ja kontrolliti hindu, kvoote ja kliente (vt ka otsuse jagu 9, jagu 14 ja lisad 2, 3 ja 4) [...]. [...] (1022) Kokkuvõttes on selge, et ükski osaline ei ole tõendanud, et ta tegelikult hoidus rikkuvate kokkulepete täitmisest, tegutsedes turul konkurentsi soodustavalt, või vähemalt seda, et ta on selgelt ja märgatavalt rikkunud asjaomase kartellikokkuleppega kehtestatud kohustusi niivõrd, et see häiris selle toimimist. Järelikult ei saa arvesse võtta ühtegi kergendavat asjaolu täitmisest hoidumise või sisuliselt tühise rolli alusel. (1023) Komisjon on sellegipoolest valmis aktsepteerima, et Proderaci ja Trame osalemine rikkumises oli piiratud. See tuleneb asjaolust, et need osalejad tegutsesid kartelli äärealadel, neil oli palju vähem kontakte teiste kartelliosalistega ning nad osalesid rikkumises vaid piiratud määral.”