Kohtuasi C-186/06

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Hispaania Kuningriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 79/409/EMÜ — Loodusliku linnustiku kaitse — Segarra-Garriguese (Lérida) kanali märgala”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 26. aprillil 2007 I ‐ 12097

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 18. detsember 2007 I ‐ 12114

Kohtuotsuse kokkuvõte

EÜ artikli 226 alusel esitatud hagi puhul piiritlevad komisjoni poolt liikmesriigile edastatud märgukiri ja selle järel komisjoni esitatud põhjendatud arvamus kohtuvaidluse eseme, mida ei saa hiljem laiendada. Asjaomase liikmesriigi võimalus esitada omapoolseid märkusi, isegi kui ta otsustab seda mitte kasutada, on oluline asutamislepinguga ettenähtud tagatis, millest kinnipidamine on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse õiguspärasuse seisukohalt oluline menetlusnorm. Sellest tulenevalt peavad komisjoni põhjendatud arvamus ja hagi tuginema samadele väidetele kui märgukiri, millega algatatakse kohtueelne menetlus. Kui see nii ei ole, siis ei saa sellist menetluseeskirjade eiramist lugeda kõrvaldatuks asjaolu tõttu, et kostjaks olev liikmesriik esitas põhjendatud arvamuse kohta märkusi. Järelikult on liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastuvõetamatu väidete osas, mida ei ole esitatud märgukirjas. (vt punktid 15–17)

EÜ artiklis 226 ette nähtud põhjendatud arvamus ja hagi peavad tuginema samadele väidetele ja argumentidele ning esitama etteheited terviklikult ja täpselt, et liikmesriik ja Euroopa Kohus saaksid täpselt aru ühenduse õiguse väidetava rikkumise ulatusest; see on aga vajalik tingimus, et nimetatud riik saaks tõhusalt esitada oma vastuväited ja et Euroopa Kohus saaks väidetud rikkumise olemasolu hinnata. Järelikult on liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastuvõetamatu väite osas, mille põhjendusi muudeti võrreldes kohtueelses menetluses esitatutega ja mis ei vasta seega mainitud terviklikkuse ja täpsuse nõuetele. (vt punktid 18, 22 ja 23)

Direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 4 lõike 4 esimene lause kohustab liikmesriike võtma erikaitsealade suhtes vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, niivõrd kui see on kõnealuse artikli eesmärkide seisukohast oluline. Liikmesriigid peavad täitma nimetatud sättest tulenevaid kohustusi ka siis, kui asjaomased alad ei ole erikaitsealadena klassifitseeritud, kuigi oleks pidanud olema. Erikaitsealadena klassifitseeritud alade kohta sätestab direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikkel 7, et direktiivi 79/409 artikli 4 lõike 4 esimesest lausest tulenevad kohustused asendatakse muu hulgas direktiivi 92/43 artikli 6 lõikest 2 tulenevate kohustustega alates viimati nimetatud direktiivi rakendamise kuupäevast või alates ala direktiivi 79/409 kohasest klassifitseerimisest, kui viimane kuupäev on hilisem. Seega kohaldatakse alade suhtes, mida ei ole erikaitsealadena klassifitseeritud, kuigi oleks pidanud olema, endiselt direktiivi 79/409 artikli 4 lõike 4 esimesest lausest tulenevat korda. (vt punktid 26–28)

1998. aasta nimekiri „Important Bird Areas”, mis esitab liikmesriigi tähtsate linnualade uuendatud loendi, kujutab vastupidise teadusliku tõenduse puudumisel endast allikmaterjali, mis võimaldab hinnata, kas see liikmesriik on klassifitseerinud erikaitsealadena arvuliselt ja suuruselt piisavad alad kõikidele direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta I lisas nimetatud linnuliikidele ja ka selles lisas nimetamata rändliikidele. (vt punkt 30)