KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PHILIPPE LÉGER

esitatud 15. juulil 2004( )

Kohtuasi C-472/02

Siomab SA

versus

Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement (IBGE)

(Cour d'Appel de Bruxelles’i (Belgia) eelotsusetaotlus)

Määrus (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste kohta – Artikli 3 lõige 8 ja artikli 6 lõige 8 – Lähtekoha pädeva ametiasutuse poolt kavandatava saadetise saatekirja edastamine teistele pädevatele ametiasutustele – Saadetise ekslik kvalifitseerimine teataja poolt – Lähtekoha pädeva ametiasutuse õigus keelduda kavandatava saadetise edastamisest või see ise ümber kvalifitseerida – Puudumine – Lähtekoha pädeva ametiasutuse kohustus tagada kavandatava saadetise edastamine ning esitada saadetise kohta vastuväide määruse artikli 4 lõike 2 punktis b ja artikli 7 lõikes 2 ettenähtud tähtaegade jooksul

1. Käesolev kohtuasi käsitleb määruse (EMÜ) nr 259/93( ), millega määratakse kindlaks liikmesriikidevaheliste jäätmesaadetiste suhtes kehtivad menetlusnormid, tõlgendamist. Need normid varieeruvad vastavalt sellele, kas jäätmed on mõeldud kõrvaldamiseks või taaskasutamiseks. Normid on vähem ranged taaskasutamise puhul. Jäätmete kõrvaldamise ja taaskasutamise mõisted on määratletud direktiivis 75/442/EMÜ( ), millele sõnaselgelt viitab eelnimetatud määrus( ).

2. Määrus sätestab, et füüsiline või juriidiline isik, kes soovib saata jäätmeid ühest liikmesriigist teise nende kõrvaldamiseks või taaskasutamiseks, ehk nn teataja, kohustub oma jäätmesaadetisest teavitama pädevaid ametiasutusi asjaomastes riikides, st sihtkoha riigis( ), saadetise lähteriigis( ) ja vajadusel riigis( ), mille kaudu jäätmed saadetakse, ning samuti ettevõtjat, kes on jäätmete vastuvõtja. Määrus sätestab ka, et iga liikmesriigi siseriiklik õigus võib ette näha, et teaja poolt teatatud jäätmesaadetise edasisaatmise teistele pädevatele ametiasutustele ja vastuvõtjale peab tagama lähtekoha pädev ametiasutus.

3. Käesolevas kohtuasjas palutakse Euroopa Kohtul täpsustada, millised on pädeva ametiasutuse õigused lähteriigis, mille siseriiklik õigus paneb ametiasutusele kohustuse kavandatav saadetis edasi saata juhul, kui nimetatud asutus ei ole selle saadetise kvalifikatsiooniga nõus. Küsimus on selles, kas nimetatud ametiasutus võib juhul, kui ta leiab, et „taaskasutatavate jäätmetena” kvalifitseeritud saadetis on tegelikkuses kõrvaldatavate jäätmete saatmine, kõnealuse saadetise ise ümber kvalifitseerida, teate teatajale tagastada või kohustub ta saadetise selliselt kvalifitseerituna edasi saatma, säilitades õiguse esitada eksliku kvalifitseerimise tõttu saatmise kohta vastuväide.

4. Enne Euroopa Kohtule esitatud küsimuse faktilise tausta kokkuvõtliku ülevaate tegemist käsitletakse määruse asjakohaseid sätteid ja 27. veebruari 2002. aasta otsust ASA kohtuasjas,( ) millele viidati eelotsusetaotluses ning milles sisalduvad Euroopa Kohtu antud juhtnöörid, mis pakuvad huvi ka käesoleva kohtuvaidluse lahendamise ettepaneku puhul.

I. Määrus

5. Määruse eesmärk on kehtestada ühtlustatud menetluskord, mille abil saab keskkonnakaitse eesmärgil piirata jäätmete liikumist.( ) Selle preambulis on sätestatud, et „jäätmesaadetistest tuleb eelnevalt teatada pädevatele ametiasutustele, et nad oleksid nõuetekohaselt informeeritud eriti jäätmete liigist, edasitoimetamisest ja kõrvaldamisest või taaskasutamisest, et neil oleks võimalus võtta kõik vajalikud meetmed inimeste tervise ja keskkonna kaitseks, kaasa arvatud võimalus esitada saadetise suhtes põhjendatud vastuväiteid”.( )

6. Teataja, kes on kohustatud saadetisest teatama, on defineeritud nimetatud määruse artikli 2 punktis g kui jäätmete esmane tekitaja või sellise isiku puudumisel nende jäätmete koguja või valdaja, kes kavatseb jäätmeid saata või saata lasta.

7. Liikmesriikidevahelistele jäätmesaadetistele kohalduv kord on sätestatud määruse 2. jaotises, mille peatükk A ehk artiklid 3–5 käsitlevad kõrvaldatavaid jäätmeid ning peatükk B ehk artiklid 6–11 käsitlevad taaskasutatavaid jäätmeid.

8. Määruse artiklid 3 ja 6 sätestavad identselt, et kui teataja kavatseb saata jäätmeid ühest liikmesriigist teise kõrvaldamiseks või taaskasutamiseks, teatab ta sellest sihtkoha pädevale ametiasutusele ning saadab teate koopia nii lähtekoha kui ka transiidi pädevale ametiasutusele, samuti vastuvõtjale.( ) Teatamine toimub saatekirjaga, mille annab välja lähtekoha pädev ametiasutus.( ) Teataja peab täitma saatekirja ning lisama sellele pädevate ametiasutuste nõudel täiendava teabe ja dokumentatsiooni.( ) Eelkõige peab teataja esitama andmed kõrvaldamiseks mõeldud jäätmete puhul kõrvaldamistoimingute kohta, nagu need on loetletud direktiivi 75/442 IIA lisas( ), või täpsustama taaskasutatavate jäätmete saadetise puhul taaskasutamistoiminguid, nagu need on loetletud nimetatud direktiivi IIB lisas( ). Samuti peab teataja sõlmima vastuvõtjaga jäätmete kõrvaldamise või taaskasutamise lepingu, mis vastab määruses kehtestatud nõuetele( ).

9. Määruse artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 kohaselt võib „[l]ähtekoha pädev ametiasutus […] kooskõlas siseriiklike õigusaktidega otsustada teataja asemel ise edastada teate sihtkoha pädevale ametiasutusele, samuti saata koopiad vastuvõtjale ja transiidi pädevale ametiasutusele”.

10. Erinevalt artikli 6 lõikest 8 sisaldub artikli 3 lõikes 8 lisaks teine lõik, milles on sätestatud alltoodu. Juhul kui siseriiklik õigus kohustab teda saatekirja edasi saatma, võib „[l]ähtekoha pädev ametiasutus […] otsustada teadet mitte edasi saata, kui tal endal on selle saadetise suhtes artikli 4 lõike 3 alusel otseseid vastuväiteid. Ta informeerib teatajat viivitamatult vastuväidetest”.( )

11. Kui sihtkoha pädev ametiasutus on kõrvaldatavate või taaskasutatavate jäätmete kavandatava saadetise kohta teate kätte saanud, saadab ta kolme tööpäeva jooksul teatajale vastuvõtukviitungi ja teistele asjaomastele pädevatele ametiasutustele ning vastuvõtjale selle koopiad.( ) Nimetatud vastuvõtukviitungi väljasaatmisest hakkavad kulgema neile ametiasutustele määratud tähtajad, mille jooksul tuleb võtta kõrvaldamis- või taaskasutamistoimingute suhtes seisukoht.

12. Kõrvaldamistoimingute osas sätestab määruse artikkel 4, et nende lubamine on sihtkoha pädeva ametiasutuse otsustada. Loa võib anda üksnes lähtekoha või transiidi pädevate ametiasutuste vastuväidete puudumisel. Viimastel on vastuväidete või lubamise tingimuste esitamiseks aega 20 päeva alates vastuvõtukviitungi väljasaatmisest. Sihtkoha pädev ametiasutus peab otsustama, kas ta lubab või mis tingimustel lubab kavandatavat saadetist või keelab selle, kõige varem 21 päeva ja kõige hiljem 30 päeva pärast nimetatud vastuvõtukviitungi väljasaatmist.( )

13. Pädevate ametiasutuste esitatavad vastuväited ja tingimused on loetletud artikli 4 lõikes 3. Kõnealuse sätte punkti a alusel võivad liikmesriigid läheduse, taaskasutuse eelistamise ja iseseisvuse põhimõtete rakendamiseks nii ühenduse kui ka siseriiklikul tasandil vastavalt direktiivile 75/442 võtta meetmeid, et täielikult või osaliselt keelata või järjekindlalt mitte nõustuda jäätmete saatmisega. Vastavalt artikli 4 lõike 3 punktile b võivad võivad lähte- ja sihtkoha pädevad ametiasutused esitada kavatsetavate saadetiste kohta lisaks põhjendatud vastuväiteid, kui need pole vastavuses nimetatud direktiiviga: eesmärgiga rakendada iseseisvuse põhimõtet ühenduse ja siseriiklikul tasandil; juhul kui rajatis peab kõrvaldama lähedasest allikast tulevaid jäätmeid ja pädev ametiasutus on eelistanud neid jäätmeid; selleks, et tagada vedude vastavus jäätmekäitluskavadele. Lisaks võivad pädevad ametiasutused sama sätte punkti c alusel esitada kavatsetavate saadetiste kohta põhjendatud vastuväiteid esiteks, kui saadetis pole vastavuses siseriiklike õigusaktidega, mis käsitlevad keskkonnakaitset, avalikku korda, julgeolekut või tervisekaitset, teiseks, kui teataja või vastuvõtja on varem olnud süüdi illegaalses jäätmeveos ning kolmandaks, kui saadetis on vastuolus kohustustega, mis tulenevad rahvusvahelistest konventsioonidest, millele on alla kirjutanud asjaomane liikmesriik või liikmesriigid.

14. Taaskasutamiseks mõeldud jäätmete puhul sätestab määruse artikkel 7, et sihtkoha, lähtekoha ja transiidi pädeval ametiasutusel on pärast vastuvõtukviitungi väljasaatmist 30 päeva aega, et esitada saadetise kohta vastuväiteid( ) ja 20 päeva, et kehtestada oma jurisdiktsioonile alluvas piirkonnas tingimusi jäätmete veo kohta( ). Juhud, mil võib esitada põhjendatud vastuväiteid, on loetletud artikli 7 lõikes 4 ning neid on vähem kui juhul, mil jäätmed on mõeldud kõrvaldamiseks. Kui 30 päeva jooksul pole ühtegi vastuväidet esitatud, võib saatmise teostada ühe aasta jooksul pärast nimetatud kuupäeva.( ) Sellest hoolimata tuleb pädevate ametiasutuste loast teavitada kirjalikult enne saadetise saatmist, kui taaskasutamiseks mõeldud jäätmed on sellised, mis esinevad määruse IV lisas pealkirjaga „Punasesse nimekirja kantud jäätmed”, kuna neid peetakse eriti ohtlikeks, või kui asjaomaseid jäätmeid pole veel liigitatud kõnealuse määruse ühegi lisa alla.( )

15. Määruse artikkel 26, millele viidatakse ka liikmesriigi esitatud eelotsuse küsimuses, defineerib mõiste „illegaalne jäätmete vedu” ning sätestab selle tagajärjed teatajale või vastuvõtjale, olenevalt sellest, keda saab vastutavaks pidada.

II. ASA kohtuotsus

16. Eespool viidatud ASA kohtuotsuses käsitles Euroopa Kohus juhtumit, kus lähtekoha pädev ametiasutus esitas teataja poolt taaskasutamistoiminguteks kavandatud saadetise kohta vastuväite põhjusel, et tema arvates oli tegu kõrvaldamistoimingutega.( ) Kõnealuses kohtuasjas ei leidnud määruse artikli 6 lõike 8 sätted kohaldamist, kuna hageja oli kohustatud oma saadetisest teavitama kõiki pädevaid ametiasutusi ja vastuvõtjat. Euroopa Kohus arutas küsimust, kas lähtekoha pädeval ametiasutusel on õigus kontrollida, kas teates „taaskasutatavate jäätmetena” kvalifitseeritud kavandatav saadetis vastab ka tegelikkuses sellele kvalifikatsioonile, kas sellisel juhul võib ta saatmisele vastu seista, kui teataja antud kvalifikatsioon on ekslik, ning millisele ühenduse õiguse sättele peab ta tuginema.

17. Euroopa Kohus leidis, et määrusega kehtestatud korra kohaselt peavad kõik sihtkoha pädevad ametiasutused, kes on saanud kõnealuse teate, kontrollima, kas teataja esitatud kvalifikatsioon on määrusega kooskõlas, ning keelduma jäätmesaadetise saatmise lubamisest, kui kvalifikatsioon on ekslik.( ) Kohus järeldas sellest, et kui lähtekoha pädev ametiasutus leiab, et saadetise lõppeesmärk on teates kvalifitseeritud ekslikult, peab ta saadetise suhtes esitatavat vastuväidet põhjendama kvalifitseerimisveaga, viitamata mõnele konkreetsele määruse sättele, mis käsitlevad vastuväiteid, mida liikmesriigid võivad jäätmesaadetiste kohta esitada.( )

18. Euroopa Kohus täpsustas, mida selline vastuväide kaasa toob. Sarnaselt teiste määrusega ettenähtud vastuväidetega takistab see saatmist.( ) Teataja võib seega kas loobuda jäätmete saatmisest teise liikmesriiki, esitada uue teate või vaidlustada lähtekoha pädeva ametiasutuse otsuse vastuväite esitamise kohta. Ometi täpsustas Euroopa Kohus, et igal juhul ei kuulu asjaomase ametiasutuse pädevusse jäätmesaadetise lõppeesmärgi ümberkvalifitseerimine, kui sellise ühepoolse ümberkvalifitseerimise tagajärg oleks see, et erinevad pädevad ametiasutused kontrollivad sama saadetist määruse erinevatesse peatükkidesse kuuluvate sätete alusel, mis ei ole kooskõlas selle määrusega kehtestatud korraga.( )

19. Lisaks tuletas kohus meelde, et 13. detsembri 2001. aasta otsuses kohtuasjas DaimlerChrysler( ) leidis ta, et määrusega kehtestatud menetlus tagab teatajale selle, et tema kavandatavat jäätmesaadetist kontrollitakse nimetatud määrusega ettenähtud tähtaegade jooksul ning et talle teatatakse hiljemalt tähtaja möödumisel, kas ja millistel tingimustel saab saatmise teostada.( ) Sellest järeldas kohus, et lähtekoha pädeva ametiasutuse vastuväide taaskasutamistoiminguteks määratud saadetise eksliku kvalifikatsiooni kohta, kuna selle asutuse arvates on tegu hoopis kõrvaldamistoiminguga, tuleb esitada määruse artikli 7 lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul.( )

III. Asjaolud

20. Société anonyme Siomab’le ( ) kuulub Brüsselis paiknev majapidamisjäätmete ja nendega seonduvate toodete tuhastamise tehas, mille tegevuse käigus tekivad jäätmed, eelkõige rauaräbu ja soolad. Siomab sõlmis novembris 2001 Saksa ettevõtjaga lepingu nimetatud soolade matmiseks Teutschenthali (Saksamaa) soolakaevandustesse. Siomab teavitas 4. detsembril 2001 Institut Bruxellois pour la gestion de l’environnement’d( ) kui lähtekoha pädevat ametiasutust oma kavandatavast saadetisest. Vastavalt määruse artikli 6 lõikele 8 edastab IBGE Brüsseli piirkonna (Région de Bruxelles-Capitale) valitsuse 7. juuli 1994. aasta korralduse alusel, mis käsitleb jäätmete rahvusvahelist sisse- ja väljavedu, teated teistele pädevatele ametiasutustele ning koopia jäätmete vastuvõtjale ise.

21. Siomab oli dokumentides kvalifitseerinud kavandatava saadetise taaskasutamiseks. IBGE, leides, et tegemist on jäätmete kõrvaldamise toimingutega, kvalifitseeris kavandatava saadetise ümber, enne kui teatas sellest sihtkoha pädevale ametiasutusele Saksamaal. Saksamaa pädev ametiasutus oli saadetisele vastu põhjendusega, et kaevandusvaldkonda reguleerivate Saksa õigusaktide kohaselt on Teutschenthali kaevanduses lubatud üksnes jäätmete taaskasutamine, mitte kõrvaldamine.

22. Siomab saatis teate uuesti IBGE-le 9. aprillil 2002, jäädes toimingu esialgse kvalifkatsiooni juurde. Ta väitis, et eespool viidatud ASA kohtuotsusega kooskõlas oli IBGE kohustatud edastama teate sihtkoha pädevale ametiasutusele ilma, et tal oleks õigust saadetise lõppeesmärki ümber kvalifitseerida. 29. aprillil 2002 saatis IBGE, kes oli omapoolses määratluses kindel, teate Siomab’ile tagasi põhjendusega, et toiming oli valesti kvalifitseeritud.

23. Seepeale esitas Siomab Conseil d’État’le (Belgia) hagi, milles taotles IBGE otsuse tühistamist, kuna IBGE keeldus edastamast sihtkoha pädevale ametiasutusele teadet kavandatava jäätmesaadetise kohta. 14. mail 2002 taotles Siomab kiirmenetluses, et kohus teeks otsuse, millega kohustataks IBGE-d edastama selle teate sihtkoha pädevale ametiasutusele muutmata kujul. Brüsseli esimese astme kohtu (Tribunal de première instance de Bruxelles) esimehe 8. juuli 2002. aasta määrusega jäeti see taotlus rahuldamata. Siomab vaidlustas selle kohtumääruse Brüsseli appellatsioonikohtus (Cour d’appel de Bruxelles).

IV. Eelotsuse küsimus

24. Oma hagi toetuseks väitis Siomab, et kooskõlas eespool viidatud ASA kohtuotsusega, ei ole IBGE õigustatud jäätmesaadetise lõppeesmärki ise ümber kvalifitseerima ning et taaskasutamistoiminguid puudutava spetsiaalse menetluse raames, mida reguleerib määruse artikli 6 lõige 8, ei anna määrus lähtekoha pädevale ametiasutusele õigust keelduda kavandatava saadetise teate edasisaatmisest.

25. IBGE väitis vastupidi, et tal on kohustus kontrollida kavandatava jäätmesaadetise kvalifikatsiooni ning et seetõttu ei olnud ta määruse rikkumise korral kohustatud teadet edasi saatma .

26. Leides, et vaidluse lahendus sõltub määruse tõlgendamisest, otsustas Cour d’appel de Bruxelles menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:

„Kas juhul kui liikmesriik on kasutanud määruse nr 259/93 artikli 3 lõikes 8 ning artikli 6 lõikes 8 ettenähtud korda, mille puhul edastab saatekirja lähtekoha pädev ametiasutus, tuleb selle määruse artikli 3 lõiget 8, artikli 4 lõiget 3, artikli 6 lõiget 8, artikli 7 lõiget 4 ja artiklit 26 tõlgendada nii, et

a) lähtekoha pädev ametiasutus selle määruse tähenduses, kes on pädev kontrollima, kas teates „taaskasutatavana” kvalifitseeritud kavandatav jäätmesaadetis vastab tegelikkuses sellele määratlusele, võib juhul, kui ametiasutus on leidnud, et selline kvalifikatsioon on ekslik,

i) keelduda saatekirja edastamisest põhjusel, et kvalifikatsioon on ekslik, ning nõuda teatajalt talle uue saatekirja esitamist,

ii) edastada saatekiri pärast kavandatava jäätmesaadetise ümberkvalifitseerimist „kõrvaldatavaks jäätmesaadetiseks”,

iii) saata eksliku kvalifikatsiooniga saatekiri edasi, lisades kvalifitseerimisveale tugineva vastuväite

b) või vastupidi, st et lähtekoha pädev ametiasutus on kohustatud teataja poolt kvalifitseeritud teate saatma sihtkoha pädevale ametiasutusele, muutmata saadetise kvalifikatsiooni, kui ka asutus leiab, et saadetise lõppeesmärk on kvalifitseeritud ekslikult, ning esitama kas kohe või hiljem klassifitseerimisveale tugineva põhjendatud vastuväite?”

V. Õiguslik hinnang

27. Sisuliselt soovib eelotsuse küsimuse esitanud kohus teada, kas määrust tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik kasutab määruse artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 alusel korda, mille alusel edastab saatekirja lähtekoha pädev ametiasutus, võib viimane eksliku kvalifikatsiooni puhul

– edastamisest keelduda põhjusel, et kavandatav saadetis on ekslikult kvalifitseeritud, nõudes teatajalt uue saatekirja esitamist,

– enne saadetisest teatamist selle ise ümber kvalifitseerida,

– või peab ta saadetisest teatama, esitades samal ajal või hiljem põhjendatud vastuväite eksliku kvalifikatsiooni kohta.

28. Eespool viidatud ASA kohtuotsusest ilmnes, et Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et lähtekoha pädev ametiasutus ei või juhul, kui ta leiab, et taaskasutamistoimingutele määratud saadetis on ekslikult kvalifitseeritud, jäätmesaadetise lõppeesmärki ise ümber kvalifitseerida, ning peab vastuväite esitama määruse artikli 7 lõikes 2 ettenähtud tähtaja jooksul. Käesolevas kohtuasjas on küsimus selles, kas nimetatud lahendus on kohaldatav olukorras, kus liikmesriigi õigus sätestab, et määruse artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 alusel peab lähtekoha pädev ametiasutus tagama ise kavandatava saadetise edasisaatmise teistele pädevatele ametiasutustele ja vastuvõtjale.

29. Sarnaselt komisjonile, Itaalia ja Madalmaade valitsusele ja Siomab’ile, ent vastupidiselt teistele menetlusse astujatele, leian ma, et eespool viidatud ASA kohtuotsuses sisalduv lahend on kasutatav kirjeldatud olukorras nõnda, et lähtekoha pädeval ametiasutusel ei ole minu arvates õigust kavandatavat saadetist ümber kvalifitseerida ega teatajale teadet tagastada, vaid ta on kohustatud edastama saatekirja ja esitama vastuväite selleks määratud tähtaegade jooksul. Minu analüüs toetub määruse artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 sätete sõnastusele.

30. Nii võimaldavad nimetatud sätted liikmesriikidel anda lähtekoha pädevale ametiasutusele ülesande tagada kavandatava saadetise edasisaatmine teistele pädevatele ametiasutustele ja jäätmete vastuvõtjale teataja asemel. Meenutagem, et kõnealused sätted püüavad ühtlustada menetlusnorme, mida ühenduse tasandil jäätmesaadetistele kohaldatatakse. Miski nendes sätetes ei viita sellele, et liikmesriigid võiksid anda lähtekoha pädevale ametiasutusele õiguse enne nimetatud edasisaatmist saadetise lõppeesmärk ise ümber kvalifitseerida. Sellise ümberkvalifitseerimise tagajärjel konktrolliks teised pädevad ametiasutused seda saadetist ümberkvalifitseeritult ning mitte enam sellisena, nagu see esitati teataja poolt. Samas aga ei sisaldu määruse artikli 3 lõikes 8 ja artikli 6 lõikes 8 sama määruse artikli 3 lõigete 1–5 ja 6 ning artikli 6 lõigete 1–5 sätetega võrreldes olulisi erinevusi, millest järeldub, et üksnes teatajal on õigus kavandatava saadetise toimingut kvalifitseerida ja selle kohaselt saatekirja täita.

31. Mis puudutab aga selle ametiasutuse õigust edasisaatmisest keelduda ja saata teade teatajale tagasi, kui ta leiab, et saadetis on ekslikult kvalifitseeritud, siis tundub see mulle olevat välistatud just asjakohaste sätete sisu kohaselt.

32. Nagu märkisid menetlusse astujad, kelle analüüsiga ma nõustun, võimaldab üksnes määruse artikli 3 lõike 8 teine lõik lähtekoha pädeval ametiasutusel saadetise teate edasisaatmisest keelduda, nii et selliselt võib talitada vaid saatekirja kohaselt kõrvaldatavate jäätmete saadetisest teatamise puhul. Samas on see võimalus olemas vaid nimetatud määruse artikli 4 lõikes 3 loetletud juhtudel, mida käsitleb ülal punkt 13. Täpsemalt sätestavad artikli 4 lõike 3 punktid b ja c, millistel juhtudel võivad liikmesriigid esitada konkreetse jäätmesaadetise kohta vastuväiteid.( ) Samas ei sisalda minu arvates ükski neist alustest kavandatava saadetise kvalifikatsiooniviga.( ) Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et loetelu neist juhtudest, mil liikmesriigid võivad kõrvaldamiseks määratud jäätmete saatmisele vastu seista, on ammendav( ), nii et seda ei saa laiendavalt tõlgendada hõlmamaks ka saadetise ekslikku kvalifitseerimist, kui sellist vastuväite esitamise alust ei ole sõnaselgelt ette nähtud. Sellist seisukohta toetab ka tõlgendus, mille Euroopa Kohus on eespool viidatud ASA kohtuotsuses määrusele andnud. Nimetatud kohtuotsusest järeldub, et kõikide pädevate ametiasutuste kohustus kontrollida, et teataja märgitud kvalifikatsioon oleks kooskõlas määruse sätetega, tuleneb mitte erisätetest, mis määratlevad liikmesriikide vastuväited jäätmesaadetise kohta, st kõnealuse määruse artikli 4 lõige 3 ja artikli 7 lõige 4, vaid kogu määrusega kehtestatud korrast.( ) Teisisõnu on kvalifikatsiooni ekslikkus määruse artikli 4 lõikes 3 ja artikli 7 lõikes 4 sätestatud vastuväite esitamise alustest erinev alus.( )

33. Eespool kirjeldatud analüüsi põhjal võib teha järgmised järeldused. Ühelt poolt võib lähtekoha pädev ametiasutus keelduda määruse artikli 3 lõikes 8 sätestatud erimenetluses edasisaatmisest vaid juhul, kui tegu on kõrvaldamiseks määratud jäätmete saadetisega. Teisalt võib sellist keeldumist põhjendada vaid määruse artikli 4 lõikes 3 toodud ammendavas loetelus sisalduvate alustega ning kõnealune säte ei näe ette olukorda, kus lähtekoha pädeva ametiasutuse arvates on teataja poolt kavandatav saadetis ekslikult kvalifitseeritud. Sellest järeldan ma, et lähtekoha pädeval ametiasutusel ei ole õigust teate edasisaatmisest keelduda, kui tema arvates on asjaomase kavandatava saadetise kvalifikatsioon ekslik. Teataja poolt kõrvaldamistoimingutele määratud jäätmetena kvalifitseerimise puhul läheks selline keeldumine kaugemale sellest, mida ühenduse seadusandja on sätestanud määruse artikli 3 lõike 8 teises lõikes ja artikli 4 lõikes 3. Juhul kui saadetis on kvalifitseeritud taaskasutamiseks määratud jäätmetena, nagu see on käesolevas asjas, oleks selline keeldumine samuti ilma igasuguse õigusliku aluseta ning see tooks kaasa eespool nimetatud sätete kasuliku mõju osalise kaotamise, kuna taaskasutamiseks määratud jäätmete saadetise puhul avaneks võimalus edasisaatmisest keelduda, mida nende normide koos kohaldamine taotleb kõrvaldatavate jäätmete saatmise rangemalt kehtestatud menetluse raames just keelustada.

34. Seega järeldub minu arvates määruse artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 sisust, mis annab lähtekoha pädevale ametiasutusele õiguse tagada ise teataja asemel kavandatava saadetise edasisaatmine teistele pädevatele ametiasutustele ja vastuvõtjale, et nimetatud ametiasutus võib selle saadetise ise ümber kvalifitseerida või edasisaatmisest keelduda, kui ta leiab, et kavandatava saadetise teatajapoolne kvalifikatsioon on ekslik. Sellistel asjaoludel peab lähtekoha pädev ametiasutus seisma asjaomasele saadetisele vastu samadel tingimustel, mis kohalduksid siis, kui kavandatava saadetise edasisaatmise pidanuks tagama hageja, st esitades vastuväite kõrvaldamistoimingutele määratud jäätmetena kvalifitseeritud saadetise puhul määruse artiklis 4 või, kui kavandatav saadetis on saatekirja kohaselt määratud taaskasutamiseks, nimetatud määruse artiklis 7 sätestatud tähtaegade jooksul, nagu märkis ka Euroopa Kohus eespool viidatud ASA kohtuasjas. Seda kinnitab minu arvates määrusega kehtestatud korra analüüs.

35. Nagu juba eespool märgitud, on määrusega kehtestatud korra alusel teatajal kohustus täita saatekiri, mis edastatakse kõigile pädevatele ametiasutustele ja jäätmete vastuvõtjale. Samuti on see tema, kes peab vastuvõtjaga sõlmima lepingu jäätmete kõrvaldamiseks või taaskasutamiseks. Loogiliselt on see seega teataja, kes peab kavandatava saadetisega tehtava toimingu määrama, sest sellest kvalifikatsioonist oleneb lepingu sisu, mis seob teda vastuvõtjaga. Samuti nähtus, et sihtkoha pädeval ametiasutusel on kohustus väljastada kavandatava saadetise teate saamisest kolme päeva jooksul vastuvõtukviitung ning et selle vastuvõtukviitungi väljasaatmisest teistele pädevatele ametiasutustele hakkavad kulgema viimastele kehtestatud tähtajad, mille jooksul tuleb esitada vastuväited, nõuda lisateavet või määrata tingimused, mis on saatmise lubamise eelduseks. Nii ilmnes, et määruse artikli 4 lõike 2 punkti b alusel võib lähtekoha pädev ametiasutus esitada kõrvaldamiseks mõeldud jäätmete saadetise kohta vastuväiteid 20 päeva jooksul pärast seda, kui sihtkoha pädev ametiasutus on saadetise teate kohta vastuvõtukviitungi välja saatnud. Samamoodi võib lähtekoha pädev ametiasutus esitada määruse artikli 7 lõike 2 alusel taaskasutamiseks mõeldud jäätmete saadetise kohta vastuväite 30 päeva jooksul pärast nimetatud vastuvõtukviitungi väljasaatmist.

36. Minu arvates eeldab seega kõnealuse korra nõuetekohane toimimine seda, et kavandatav saadetis edastataks asjaomastele pädevatele ametiasutustele sellisena, nagu hageja oli selle kvalifitseerinud, et ühelt poolt hakkaksid kulgema määrusega kehtestatud tähtajad ning teisalt, et kõigil neil ametiasutustel oleks võimalus anda asjaomasele saadetisele – eelkõige selle kvalifikatsioonile – oma hinnang. Tunnistades lähtekoha pädeva ametiasutuse õigust kavandatav saadetis ise ümber kvalifitseerida või selle edasisaatmisest keelduda, võetaks teatajalt määrusega sätestatud võimalus saada määrusega kehtestatud väga lühikeste tähtaegade jooksul teada, milline on pädevate ametiasutuste seisukoht tema kavandatava jäätmesaadetise osas.( ) See jätaks ka sihtkoha ja transiitriigi pädevad ametiasutused ilma määruse artiklite ja selle üheksanda põhjendusega tunnustatud õigusest olla kavandatavast saadetisest informeeritud ja esitada selle kohta vastuväiteid sõltumatult lähtekoha pädeva ametiasutuse hinnangust toimingu liigi kohta.( )

37. Mõistagi võib selline teatamine tuua kaasa erinevate pädevate ametiasutuste poolt ühele ja samale kavandatavale saadetisele erinevate kvalifikatsioonide andmise. Igal juhul kaasneb selline oht, nagu märkis Euroopa Kohus eespool viidatud ASA kohtuotsuses, määrusega kehtestatud korraga.( ) Nagu hageja seda kohtuistungil väga ilmekalt väljendas, võib see ennekõike pakkuda huvi teatajale käesoleva kohtuasjaga sarnases olukorras, kus lähtekoha pädev ametiasutus ei ole temaga asjaomase saadetise kvalifikatsiooni osas nõus. Sellistel asjaoludel on teatajal kindel huvi teada kõigi pädevate ametiasutuste seisukohta tema kavandatava saadetise suhtes. Käesoleval juhul oleks Siomab saanud paremini seista oma huvide eest konfliktis IBGE-ga kavandatava saadetise kvalifikatsiooni küsimuses, kui ka sihtkoha ametiasutus oleks saanud kõnealuse kvalifikatsiooni osas seisukoha võtta. Juhul kui sihtkoha ametiasutus oleks sarnaselt IBGE-le leidnud, et asjaomane saatmine on jäätmete kõrvaldamistoiming, ning kui selline toiming ei ole Teutschenthali kaevanduses lubatud, võinuks Siomab oma kavandatavast saadetisest loobuda ja hagi kohtule esitamata jätta. Vastupidiselt, kui sihtkoha ametiasutus oleks erinevalt IBGE-st leidnud, et vaidlusalune saadetis kvalifitseeriti teataja poolt taaskasutamistoiminguna täie õigusega, võinuks Siomab toetuda sellele oma hagis Belgia kohtu ees, sest meenutagem, et mõisted „kõrvaldamine” ja „taaskasutamine” on ühenduse terminid, mille määratlus ei tohi liikmesriigiti erineda.( ) Määrusega kehtestatud korraga kaasnev oht, et üks ja sama saadetis kvalifitseeritakse erinevalt, võib osutuda teataja ja pädeva ametiasutuse vahelises konfliktis teatajale kasulikuks. Nagu komisjon minu arvates õigustatult märkis, nõuab määrusega kehtestatud kord, et kõigi pädevate ametiasutuste ja teataja vahel leiaks kavandatava jäätmesaadetise kvalifikatsiooni küsimuses aset dialoog, ning seda nimetatud määrusega kehtestatud tähtaegade jooksul.

38. Pealegi ei ohusta see lahendus kuidagi lähtekoha pädeva ametiasutuse õigust kontrollida asjaomase saadetise kvalifikatsiooni ning selle saatmisega mitte nõustuda, kui ta leiab, et selle kvalifikatsioon on ekslik. Seega antud juhul, kus kavandatav saadetis oli kvalifitseeritud taaskasutamistoiminguna, tuleneb määruse artiklist 8, et jäätmeid ei saa saata, kui nimetatud ametiasutus oli selle kohta esitanud vastuväite sama määruse artikli 7 lõikes 2 kehtestatud tähtaja jooksul. Samasugune järeldus on vältimatu, kui saadetis on kvalifitseeritud kõrvaldamistoiminguna, sest vastavalt artikli 4 lõike 2 punktile a peab sihtkoha pädev ametiasutus sellisele saadetisele andma loa 30 päeva jooksul pärast nimetatud vastuvõtukviitungu väljasaatmist, ning selline luba antakse ainult juhul, kui teistel pädevatel ametiasutustel pole selle kohta vastuväiteid.

39. Neid asjaolusid silmas pidades olen sunnitud järeldama, et määruse artikli 3 lõige 8 ja artikli 6 lõige 8 annavad lähtekoha pädevale ametiasutusele kaalutlusõiguseta pädevuse, mille alusel peab ta edastama kavandatava saadetise teistele pädevatele ametiasutustele ja vastuvõtjale sellisena, nagu see oli hageja poolt kvalifitseeritud.( ) Kui lähtekoha pädev ametiasutus leiab, et saadetise kvalifikatsioon on ekslik, peab ta esitama selle kohta vastuväite. Vorminõuete osas, mille rikkumisel peab vastuväite esitama, leian, et kohalduvad määruse artikli 4 lõike 2 punktis b ja artikli 7 lõikes 2 esimeses lõigus sisalduvad normid, nii et see vastuväide tuleb edastada teatajale „kirjalikult ning [saata] koopiad teistele asjaomastele pädevatele ametiasutustele”. Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust, kas vastuväide tuleb saata kavandatava saadetise edasisaatmisega samal ajal või hiljem, siis paistab, et lubatud on mõlemad variandid. Minu arvates on aga oluline see, et lähtekoha pädeva ametiasutuse vastuväide esitataks enne artikli 4 lõikes 2 punktis b kehtestatud tähtaja möödumist juhul, kui kavandatav jäätmesaadetis on teataja poolt kvalifitseeritud kõrvaldatavate jäätmete saatmisena, ning enne artikli 7 lõikes 2 kehtestatud tähtaja möödumist, kui see on teataja poolt kvalifitseeritud taaskasutatavate jäätmete saatmisena.

40. Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appel de Bruxelles’ile, et määrust tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on kasutanud saatekirja teatamismenetlust artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 alusel, ei ole lähtekoha pädeval ametiasutusel õigust juhul, kui ta leiab, et kvalifikatsioon on ekslik, keelduda sellest teatamisest põhjusel, et kavandatav saadetis on ekslikult kvalifitseeritud, ja nõuda teatajalt uue saatekirja esitamist, samuti ei ole tal õigust kavandatava saadetise lõppeesmärki enne selle edastamist ise ümber kvalifitseerida. Ta peab läbi viima teavitamise ja esitama eksliku kvalifitseerimise tõttu vastuväite. Vastuväitest tuleb kirjalikult teavitada teatajat ja saata koopiad teistele asjaomastele ametiasutustele artikli 4 lõike 2 punktis b kehtestatud tähtaegade jooksul, kui kavandatav saadetis on kvalifitseeritud kõrvaldatavate jäätmete saadetisena ning artikli 7 lõikes 2 ettenähtud tähtaja jooksul, kui see on kvalifitseeritud taaskasutatavate jäätmete saadetisena.

VI. Ettepanek

41. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appel de Bruxelles’i esitatud küsimustele järgmiselt:

Nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määrust (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on kasutanud saatekirja teatamismenetlust määruse nr 259/93 artikli 3 lõike 8 ja artikli 6 lõike 8 alusel, ei ole lähtekoha pädeval ametiasutusel õigust juhul, kui ta leiab, et kvalifikatsioon on ekslik, keelduda sellest teatamisest põhjusel, et kavandatav saadetis on ekslikult kvalifitseeritud, ja nõuda teatajalt uue saatekirja esitamist, samuti ei ole tal õigust kavandatava saadetise lõppeesmärki enne selle edastamist ise ümber kvalifitseerida. Ta peab läbi viima teavitamise ja esitama eksliku kvalifitseerimise tõttu vastuväite. Vastuväitest tuleb kirjalikult teavitada teatajat ja saata koopiad teistele asjaomastele ametiasutustele artikli 4 lõike 2 punktis b kehtestatud tähtaegade jooksul, kui kavandatav saadetis on kvalifitseeritud kõrvaldatavate jäätmete saadetisena ning artikli 7 lõikes 2 ettenähtud tähtaja jooksul, kui see on kvalifitseeritud taaskasutatavate jäätmete saadetisena.