Mis puudutab sellise teabe avalikustamist, mis seisneb EÜ artikli 81 rikkumist moodustavate elementide kirjelduses, siis see võib tõsiselt kahjustada nimetatud rikkumises osalenud ettevõtjat, kuna see teave võimaldaks füüsilistel või juriidilistel isikutel, keda on nende arvates rikkumine kahjustanud, lihtsamalt tuvastada ettevõtja lepinguvälist vastutust.

Sellega seoses ei vääri erilist kaitset konkurentsiõiguse rikkumise eest komisjoni poolt trahvitud ettevõtja huvi, et etteheidetud rikkumise üksikasju ei avalikustataks üldsusele, arvestades avalikkuse huvi saada võimalikult laiaulatuslikult teada komisjoni tegevuse põhjuseid; ettevõtjate huvi teada, millise tegevuse eest võidakse neile määrata karistusi; ning rikkumise tõttu kahju kannatanud isikute huvi saada teada üksikasju, et vajaduse korral esitada nõudeid karistatud ettevõtjate vastu; ning arvestades selle ettevõtja võimalust antud otsus kohtulikult vaidlustada.

Selleks, et teave kuuluks oma laadilt ametisaladuse alla ja vääriks seega kaitset avaldamise eest, peavad huvid, mida võidakse informatsiooni avalikustamisega kahjustada, olema objektiivselt kaitstavad. See tingimus tähendab, et teabe konfidentsiaalse laadi hindamisel on vaja kaaluda õigustatud huve, mis vastanduvad informatsiooni avalikustamisele, võrreldes üldise huviga, mis nõuab, et institutsioonide tegevus oleks nii avalik kui võimalik.

Leebema kohtlemise programmide tõhusust võib kahjustada leebema kohtlemise menetlusega seotud dokumentide edastamine isikutele, kes soovivad esitada kahju hüvitamise hagi, isegi kui siseriiklikud konkurentsiametid või komisjon vabastavad leebema kohtlemise taotleja täielikult või osaliselt trahvist, mille nad oleksid võinud määrata. Nimelt võidakse pärssida konkurentsiõiguse rikkumisega seotud isiku tahet kasutada selliste leebema kohtlemise programmidega antud võimalusi, kui esineb sellise avalikustamise tõenäosus, arvestades eelkõige seda, et komisjonile selle programmi raames edastatud dokumendid või tehtud avaldused võivad olla laadilt ennast süüstavad.

Siiski võib õigus saada sellise kahju hüvitamist, mis tekkis lepingust või tegevusest, mis võib piirata või kahjustada konkurentsi, aidata märkimisväärselt kaasa tõhusa konkurentsi säilimisele liidus ning osaleb seega avaliku huvi eesmärgi elluviimisel.

Neid põhimõtteid kasutades on Euroopa Kohus, kui temalt paluti eelotsust seoses vaidlustega, mis käsitlesid konkurentsiõiguse rikkumise tõttu väidetavalt kahju saanud isikute õigust tutvuda siseriiklike konkurentsiasutuste uurimistoimikutega, kutsunud siseriiklikke kohtuid üles kaaluma huvisid, millega saab põhjendada sellise teabe avaldamist, mille leebema kohtlemise taotlejad vabatahtlikult esitasid, ja nende taotlejate kaitset.

Juhtumis, mis ei käsitle konkurentsimenetlust puudutavate dokumentidega tutvumisest keeldumise vaidlustamist, vaid hoopis seda, et komisjon kavatseb avaldada teatud teavet, mis sisaldub dokumentides või avaldustes, mille konkurentsiõiguse rikkumisega seotud ettevõtja edastas talle vabatahtlikult eesmärgiga, et kohaldataks leebema kohtlemise programmi, ja milles väideti, et uurimise käigus vabatahtlikult edastatud teabe (mis edastati lootuses, et neile kohaldataks leebema kohtlemise programmi) avaldamine kahjustaks komisjoni uurimistegevuse eesmärki, ei ilmne sellest viimasest väitest õigusnormi, mida komisjon on rikkunud pelgalt seetõttu, et leebema kohtlemise programmi raames edastatud teabe kavandatud avaldamine võib avaldada mõju nimetatud programmi rakendamisele tulevastes uurimistes.

Lisaks tähendab see konkreetne argument üldsuse huvi saada võimalikult laiaulatuslikult teada komisjoni tegevuse põhjuseid, ettevõtjate huvi teada, millise tegevuse eest võidakse neile määrata karistusi, ning lõpuks komisjoni huvi säilitada leebema kohtlemise programmi tõhusust. Need konkreetsed huvid ei ole asjaomase ettevõtja huvid, kuna üksnes komisjon peab juhtumi asjaolusid arvestades omavahel tasakaalustama ühelt poolt leebema kohtlemise programmi tõhususe ja teiselt poolt üldsuse ning ettevõtjate huvi saada teada komisjoni otsuse sisu ja tegutseda oma õiguste kaitseks.

Seda järeldust ei saa kahtluse alla seada argument, et sisuliselt ei ole teave, mille konfidentsiaalsena käsitlemist ettevõtja taotles, keskne liidu konkurentsiõiguse rikkumist tuvastava otsuse resolutiivosa mõistmiseks ning seega ei kohaldata sellele avaldamiskohustust, mis on komisjonil määruse nr 1/2003 artikli 30 lõike 2 alusel. Nimelt ei soovita viidatud sättega piirata komisjoni õigust avaldada vabatahtlikult otsuse nõutavast miinimumist täielikum versioon ning lisada sinna informatsiooni, mille avaldamine ei ole kohustuslik, sellises ulatuses, et informatsiooni avalikustamine ei ole vastuolus ametisaladuse kaitsega.

(vt punktid 83–85 ja 87–90)