ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 298/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Rumeenia) 16. juulil 2013 — Vasiliki Balazs versus Casa Județeană de Pensii Cluj

(Kohtuasi C-401/13)

2013/C 298/03

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Hageja esimeses kohtuastmes: Vasiliki Balazs

Kostja esimeses kohtuastmes: Casa Județeană de Pensii Cluj

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) artikli 7 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse jääb kahe liikmesriigi vahel enne selle määruse jõustumist sõlmitud leping, mille kohaselt on nad kokku leppinud, et ühe liikmesriigi kohustus seoses sotsiaalkindlustushüvitistega lõpeb nende teise liikmesriigi kodanike suhtes, kes on olnud esimeses liikmesriigis pagulasseisundis ning on tagasi pöördunud teise liikmesriiki, mille eest on esimene liikmesriik tasunud kindlaksmääratud summa pensionide maksmiseks ja selle perioodi katteks, mille eest esimeses liikmesriigis tasuti sotsiaalkindlustusmakseid?

(1) Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35).
ET Euroopa Liidu Teataja C 291/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 2. juulil 2013 — Henryk Teisseyre, Jan Teisseyre versus Minister Skarbu Państwa

(Kohtuasi C-370/13)

2013/C 291/02

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Henryk Teisseyre, Jan Teisseyre

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Minister Skarbu Państwa

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 18, mis keelab igasuguse diskrimineerimise kodakondsuse alusel, tuleb tõlgendada nii, et hüvitise saamiseks õigustatud isikute ringist on keelatud välja arvata väljapool Poola Vabariigi praeguseid piire mahajäetud kinnisvara omaniku pärijat, kellel puudub Poola kodakondsus, kuid kelle väljaarvamist näeb ette Ustawa z dnia 8 lipca 2005 r. o realizacji prawa do rekompensaty z tytułu pozostawienia nieruchomości poza obecnymi granicami Rzeczypospolitej Polskiej (8. juuli 2005. aasta seadus väljapool Poola Vabariigi praeguseid piire mahajäetud kinnisvara eest hüvitise saamise õiguse teostamise kohta; Dziennik Ustaw (edaspidi „Dz. U.”) nr 169, lk 1418; Dz. U. 2006 nr 195, lk 1437; Dz. U 2008 nr 197, lk 1223, ja Dz. U. 2010 nr 257, lk 1726) artikli 3 lõige 2 koostoimes artikli 2 punktiga 2?
4.

Kas asjaolu, nagu siseriikliku kohtu menetluses, et puuduvad konkreetsed õigusnormid, mis näeksid ette asjaomaste riigiasutuste kohustused kohtuvaidluse korral, mis on algatatud rakendus-, vahe-, korraldus- või makseasutuse tegevuse või tegevusetuse suhtes seoses taotluse läbivaatamisega, abikõlblike projektide valimisega, toetuse andmise otsuse tegemisega või projekti rakendamisega, ehk õigusnormid, mis kohustaksid asjaomaseid riigiasutusi käimasolevast kohtumenetlusest teatama Euroopa Komisjonile ning võtma meetmeid tagamaks, et vaidlusaluse toetuse jaoks eraldatud vahendid jäävad alles kuni toetuse andmise küsimus on lõplikult lahendatud, on kooskõlas liikmesriigile määruse nr 1260/1999 artiklist 38 tuleneva kohustusega hoida Euroopa Komisjoni haldus- ja kohtumenetlusega kursis ning teha temaga koostööd, määruse nr 2792/1999 artikliga 19 ning komisjoni otsuse COM(2006) 3424, millega kehtestatakse struktuurifondidest antava abi (2000–2006) sulgemise suunised, punktides 6 ja 7 sätestatud nõuetega?
1.

Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 sõnastust „Küsimustes, mis on seotud lepinguga, mille isik ehk tarbija on sõlminud oma majandustegevusest või kutsealast sõltumatul eesmärgil” tuleb tõlgendada selliselt, et 1.1 hageja, kes omandas tarbijana järelturul esitajavõlakirja ja esitab nüüd emitendi vastu nõuded esiteks prospektiga seotud vastutuse alusel, väites, et emitent on rikkunud teavitamis- ja kontrollikohustusi, ning teiseks võlakirjatingimuste alusel, saab tugineda viidatud kohtualluvuse alusele, kui kolmandalt isikult väärtpaberi ostmisega astus hageja kaudselt emitendi ja võlakirja esialgse märkija vahelisse võlasuhtesse; 1.2 juhul, kui küsimusele 1.1. vastatakse jaatavalt, saab hageja tugineda eespool tsiteeritud määruse nr 44/2001 artiklis 15 sätestatud kohtualluvusele ka sellisel juhul, kui kolmas isik, kellelt tarbija esitajavõlakirja ostis, oli võlakirja eelnevalt omandanud oma majandustegevuse või kutsealaga seotud eesmärgil, see tähendab juhul, kui hageja astub asjaomasesse võlasuhtesse isiku asemel, kes ei ole tarbija; 1.3 juhul, kui küsimustele 1.1. ja 1.2 vastatakse jaatavalt, saab hageja, kes on tarbija, tugineda eespool tsiteeritud määruse nr 44/2001 artiklis 15 sätestatud tarbijalepingute kohtualluvusele ka sellisel juhul, kui ta ei ole ise asjaomase võlakirja omanik, vaid omanikuks on kolmas isik, kes ei ole tarbija ja kellele hageja on andnud korralduse võlakirja omandamiseks ja kes hoiab võlakirja käsundi alusel oma nimel hageja jaoks, kusjuures hagejal on võlakirja omaniku vastu üksnes võlaõiguslikust kokkuleppest tulenev üleandmisnõue?
3a.

Kas liidu õigust, eeskätt töötajate ja/või liidu kodanike vaba liikumise õigust käsitlevaid sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on käesolevates asjades kujunenud asjaoludel vastuolus kohaldada sellist siseriiklikku õigusnormi nagu AOW ja/või Algemene Kinderbijslagwet’i (üldine lastetoetuste seadus; edaspidi „AKW”) artikkel 6a, mille kohaselt on Madalmaades elav võõrtöötaja Madalmaades AOW-st ja/või AKW-st tuleneva kindlustuskaitse alt välja arvatud seetõttu, et tema suhtes on kohaldatavad üksnes Saksamaa sotsiaalkindlustust reguleerivad õigusnormid, ja seda isegi siis, kui kõnealune töötaja kui minimaalselt tööga hõivatud töötaja („geringfügig Beschäftigte”) ei ole Saksamaal kaetud vanaduspensionikindlustusega ja tal puudub õigus lapsetoetusele („Kindergeld”)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Belgia) 1. juulil 2013 — Ordre des architectes versus Belgia riik

(Kohtuasi C-365/13)

2013/C 274/11

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Ordre des architectes

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (1) artikleid 21 ja 49 tuleb osas, milles need kohustavad iga liikmesriiki võrdsustama kutsealal tegutsema hakkamiseks ja tegutsemiseks oma territooriumil nendes artiklites viidatud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid omaenda väljaantud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega; tõlgendada nii, et need artiklid keelavad riigil nõuda, et Ordre des architectes’i registrisse kandmiseks peab isik, kellel on arhitekti kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis vastab kõnealuse direktiivi artiklile 46, või artikli 49 lõikes 1 viidatud dokument, täitma lisaks kutsepraktika või kogemuse tingimused, mis on samaväärsed tingimustega, mille täitmist nõutakse isikutelt, kellel on selle riigi territooriumil väljastatud diplomid, pärast nende diplomite kättesaamist?

(1) ELT L 255, lk 22.
3.

Kui ka teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas asjaomane raamistik on sellisel juhul kehtetu osas, milles see ei näe sellises olukorras nagu käesolev, kus litsentsi on kasutatud üks päev lubatust varem, ette toetuse maksmist ja/või esitatud tagatise vabastamist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/15

18. juulil 2013 esitatud hagi — Euroopa Liidu Nõukogu versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-409/13)

2013/C 274/27

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: G. Maganza, A. de Gregorio Merino ja I. Gurov)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada komisjoni 8. mai 2013. aasta otsus, millega ta otsustas tagasi võtta oma ettepaneku võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega nähakse ette kolmandatele riikidele makromajandusliku abi andmise üldsätted,

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu esitab kolm väidet oma hagi toetuseks, millega ta taotleb komisjoni otsuse võtta seadusandliku tavamenetluse esimese lugemise lõppjärgus tagasi määruse ettepanek tühistamist.

Esiteks väidab nõukogu, et määruse ettepaneku tagasivõtmine on ELL artikli 13 lõikes 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõtte ning samuti institutsioonilise tasakaalu põhimõtte tõsine rikkumine. Nõukogu leiab, et ükski aluslepingute säte ei anna selgesõnaliselt komisjonile üldpädevust võtta tagasi ettepanek, mille ta on liidu seadusandjale esitanud. Seega, kui nõukogu ei vaidle vastu sellisele tagasivõtmise õigusele ELTL artikli 293 lõike 2 alusel, ei saa komisjon seda kasutada omal äranägemisel või kuritarvitada. Nõukogu hinnangul annab sellise ettepaneku seadusandliku protsessi väga hilises järgus tagasivõtmine komisjonile teatavat laadi vetoõiguse liidu kaasseadusandjate suhtes. Seega asetub komisjon viimastega samale tasemele, mis tooks kaasa ELTL artiklis 294 ettenähtud seadusandliku tavamenetluse kuritarvitamise, ületaks ELTL artikli 293 lõikes 2 ettenähtud komisjoni pädevust õigusaktide algatajana ja võtaks ELTL artikli 293 lõikes 1 ettenähtud Nõukogu muudatuste tegemise õiguselt selle kasuliku mõju. Komisjon leiab, et selline tagasivõtmise õiguse teostamine läheb lisaks vastuollu ELTL artikli 10 lõigetega 1 ja 2, kuna komisjon ei ole enam täidesaatvat rolli täitev institutsioon, vaid osaleb seadusandlikus protsessis samal tasemel kui demokraatlikult legitiimsed institutsioonid.

Teiseks on määruse ettepaneku tagasivõtmine samuti ka ELL artikli 13 lõikes 2 nimetatud lojaalse koostöö põhimõtte rikkumine. Esiteks väidab nõukogu, et määruse ettepaneku tagasivõtmine toimus väga hilinenult. Pärast arvukaid esimese lugemise jooksul toimunud kolmepoolseid kohtumisi („kolmepoolsed arutelud”), võttis komisjon ühtäkki oma määruse ettepaneku tagasi päeval, mil parlament ja nõukogu pidid parafeerima kompromissi, milleni nad olid jõudnud. Teiseks heidab nõukogu komisjonile ette, et ta ei ole enne tagasivõtmist ära kasutanud kõiki nõukogu kodukorras sisalduvaid menetluslikke võimalusi.

Viimaseks leiab nõukogu, et vaidlustatud tagasivõtmise akt ei vastanud ELTL artikli 296 2. lõigus osutatud aktide põhjendamiskohustusele. Nõukogu heidab komisjonile ette, et ta ei lisanud tagasivõtmise otsusele ühtegi selgitust ega avaldanud seda otsust.
ET Euroopa Liidu Teataja C 274/17

24. juulil 2013 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-425/13)

2013/C 274/29

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: G. Valero Jordana, F. Castillo de la Torre)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu otsuse, millega antakse volitus alustada läbirääkimisi EL-i heitkogustega kauplemise süsteemi ja Austraalia heitkogustega kauplemise süsteemi ühendamiseks, artikli 2 teine lause ja selle otsuse lisa A-osa, või teise võimalusena

— tühistada nimetatud nõukogu otsus ja jätta juhul, kui vaidlustatud otsus tühistatakse tervikuna, selle tagajärjed kehtima; ja

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et rikutud on ELL artikli 13 lõiget 2, ELTL artikli 218 lõikeid 2–4 ja ELTL artiklit 295 ning institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtet. Komisjon väidab, et nõukogu on rikkunud ELTL artiklit 218, nähes ühepoolselt komisjonile ette üksikasjaliku menetluse, mis annab nõukogule uusi volitusi ja paneb komisjonile uued kohustused, mis ei tulene sellest sättest. Nõukogu on rikkunud ka ELL artikli 13 lõiget 2, tõlgendatuna koos ELTL artikli 218 lõikega 4, ning institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtet, laiendades talle aluslepingutega antud pädevust komisjoni ja Euroopa Parlamendi arvel.

Teine väide, et rikutud on ELL artikli 13 lõiget 2 ja ELTL artiklit 218 ning institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtet, kuivõrd vaidlustatud otsus näeb ette, et liidu üksikasjalikud läbirääkimispositsioonid töötab välja vastav erikomitee või nõukogu. ELTL artikli 218 lõike 4 kohaselt on erikomiteel üksnes nõuandev roll.
—

kolmanda võimalusena, kui Euroopa Kohus peaks kinnitama kohtuasjale Üldkohtu antud sisulist hinnangut (kuigi see on ebaõige), tühistada see osa kohtuotsusest, mis puudutab määruse (EL) nr 543/2011 (1) artikli 60 lõike 7 tühistamise tagajärgi, kuna kohtuotsuse selle osa põhjendused vastuolulised ning ühtlasi on need rakenduskavade kestust ja toimimist arvestades vastuolus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtetega;
3)

Kas pagulaseks tunnistatud isiku elamisloa tühistamine või lõpetamine (näiteks tema väljasaatmise korral siseriikliku õiguse alusel) on liidu õigusest tulenevalt lubatud ainult juhul, kui on täidetud tingimused, mis on sätestatud direktiivi 2004/83 artikli 21 lõikes 3 koostoimes lõikega 2 (või hiljem vastu võetud direktiivi 2011/95/EL identselt sõnastatud sättes)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 313/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Handelsgericht Wien (Austria) 5. augustil 2013 — Pez Hejduk versus EnergieAgentur.NRW GmbH

(Kohtuasi C-441/13)

2013/C 313/18

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Handelsgericht Wien

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Pez Hejduk

Kostja: EnergieAgentur.NRW GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et autoriõigustega kaasnevate õiguste rikkumist, mis väidetavalt tuleneb teatava foto avaldamisest veebisaidil, mille üladomeen on registreeritud muus liikmesriigis kui see, mis on õiguste omaja alaline elukoht, käsitlev kohtuvaidlus allub

— nii selle liikmesriigi kohtule, kus on väidetava rikkuja asukoht, kui ka

— selle liikmesriigi kohtule või nende liikmesriikide kohtutele, kellele on veebisait oma sisu poolest suunatud?

(1) EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
3)

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid, artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui tarbija krediidivõimelisust kontrollitakse vaid tarbija avaldatud teabe alusel, ilma et nimetatud teavet kontrollitaks tõhusalt muude andmete abil?
2)

Vaidlusalune Üldkohtu otsus sisaldab mitmeid vasturääkivusi arutluskäigu ja järelduste vahel seoses sarnasuse puudumisega tähiste vahel (Üldkohus leiab, et rohkem esineb erinevusi kui sarnasusi, kuid kinnitab, et kaubamärgid on sarnased) ja varasema kaubamärgi nõrga või puuduliku eristatavusega (Üldkohus leiab, et tegemist on nõrga kaubamärgiga, kuid ei arvesta seda nõrkust, et hinnata segiajamise tõenäosuse esinemist).
2)

Kas direktiivis 1999/70/EÜ toodud raamkokkuleppe ja eelkõige klausli 3 punktiga 1 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, milles on nähtud ette (codice della navigazione artikkel 332) lepingu „kestus”, mitte „lõpp”, ning kas direktiiviga on kooskõlas see, kui nähakse ette lepingu kestus koos kindla lõpuga selles mõttes, et kaua leping kestab („maksimaalselt 78 päeva”), kuid milles ei ole nähtud ette, millal see lõpeb?
1)

kas nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (1) lisas toodud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et see keelab kohaldada 3. mai 1999. aasta seaduse nr 124 (Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (koolitöötajaid puudutavad kiireloomulised meetmed)) artikli 4 lõike 1 lõpuosa ja lõiget 11 — mis, olles sätestanud, et asendajad määratakse aastase lepingu alusel ametikohtadele, „mis on 31. detsembriks tegelikult täitmata ja vabad”, näevad ette, et aastaseid asenduslepinguid kasutatakse seni, „kuni koosseisuliste õpetajate töölevõtmiseks on konkurss läbi viidud” — mis lubab kasutada tähtajalisi töölepinguid, määramata konkursi toimumiseks kindlat aega, ja tingimustel, mis ei näe ette õigust kahju hüvitamisele;
3)

Kas direktiivi artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et graafilise esitatavuse nõue on täidetud juba siis, kui on esitatud joonis, või on vaja esitada täiendavaid andmeid, nagu kujunduse kirjeldus või absoluutmõõtmed meetermõõdustikus või andmed proportsioonide kohta?
ET Euroopa Liidu Teataja C 313/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) 13. augustil 2013 — Belgacom SA versus Commune d'Etterbeek

(Kohtuasi C-454/13)

2013/C 313/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Belgacom SA

Vastustaja: Commune d'Etterbeek

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta ((loadirektiiv)) (1) artikleid 12 ja 13 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui riigi või kohaliku omavalitsusüksuse ametiasutuse õigusaktiga on eelarvest tulenevatel põhjustel kehtestatud maks mobiilside infrastruktuurilt, mis on paigaldatud avalikule või eraomandile ja mida kasutatakse üldloaga hõlmatud tegevuseks?

(1) EÜT L 108, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337.
1)

Õiguste kuritarvitamist puudutavat vastuväidet ei ole hinnatud üldise õigusinstituudina. Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuses Euroopa Kohtu praktikaga arvestamata jättes teinud õigusliku vea, kuna õiguste kuritarvitamist puudutav vastuväide üldise õigusinstituudina võimaldab ja nõuab konkreetse juhtumi hindamist ka ühenduse kaubamärki reguleeriva õiguse kohaselt. Üldkohus on hoopis piirdunud üksnes tuvastamisega, et määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 52 lõike 1 punkti a alusel koosmõjus artikli 56 lõike 1 punktiga a on tegemist populaarhagi menetlusega, mistõttu Üldkohus ei viinud käsitletaval juhul läbi konkreetsete faktiliste asjaolude hindamist. Nii toimides jättis Üldkohus arvestamata asjaoluga, et kuigi seadusandja on määruse nr 207/2009 artikli 56 lõike 1 punkti a kohases kaubamärgi kehtetuks tunnistamise menetluses tunnustanud populaarhagi menetlust, ei takista see käsitlemast õiguste kuritarvitamist puudutavat vastuväidet üldise õigusinstituudina, mida tuleb ühenduse õiguses järgida. Õigusvastaste taotluse välistamist ei saa nimelt võrdsustada taotleja menetluse algatamise huvi olemasolu kohta ühemõtteliste tõendite esitamise nõude kehtestamisega ja seetõttu ei saa see kaasa tuua seda, et taotluse esitamist piiratakse teatud täiendavate tingimustega. Määruse nr 207/2009 artikli 56 lõike 1 punkti a raames õiguste kuritarvitamist puudutava vastuväite mõju räägib selle kasuks, et seadusandja on kehtetuks tunnistamise menetluse loonud taotluse alusel algatatava menetlusena ja ameti omal algatusel ei ole registreeritud kaubamärgi kehtetuks tunnistamine võimalik.
ET Euroopa Liidu Teataja C 313/10

Delphi Technologies, Inc. 7. augustil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 6. juuni 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-515/11: Delphi Technologies, Inc. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-448/13)

2013/C 313/19

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Delphi Technologies, Inc. (esindajad: advokaadid C. Albrecht ja J. Heumann)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 6. juuni 2013. aasta otsus peale kohtuasjas T-515/11 osas, milles sellega jäeti rahuldamata apellandi kaebus ühtlustamisameti kontrollija 25. augusti 2010. aasta otsuse peale ja mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu (kuues koda) 6. juuni 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-515/11, millega jäeti rahuldamata tühistamishagi ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja otsuse peale, millega kinnitati ühenduse kaubamärgi „INNOVATION FOR THE REAL WORLD” registreerimistaotluse rahuldamata jätmine.

Apellatsioonkaebus koosneb kolmest väitest:

1) Üldkohus on rikkunud määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 7 lõike 1 punkti b, kuna ta jättis määratlemata asjaomase avalikkuse ja nende tähelepanelikkuse astme. Asjaomased kaubad on mõeldud üksnes kutseala asjatundjatele, kelle tähelepanelikkuse aste reklaamlausete osas on kõrge.

2) Samuti on Üldkohus rikkunud määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b, kuna ta kohaldas liiga rangeid kriteeriume hinnates, kas taotletud kaubamärgil on eristusvõime. Eelkõige eksis Üldkohus kohaldades hiljutises praktikas, täpsemalt kohtuasjas C-398/08 P: Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, määratletud juhtnööre.

3) Kolmandaks on Üldkohus rikkunud võrdse kohtlemise ja hea halduse üldpõhimõtteid, mis on Euroopa Liidu nõuetekohase haldamise aluspõhimõtted. Arvesse oleks pidanud võtma asjaolu, et ühtlustamisamet on varem registreerinud identset ülesehitust omavaid ja sõna „INNOVATION” sisaldavaid reklaamlauseid, olgugi et ta varasemad otsused ei ole siduvad.

Apellant väidab, et vaidlustatud otsus tuleb eeltoodud põhjustel tühistada ja tuleb kinnitada, et reklaamlausel „INNOVATION FOR THE REAL WORLD” on olemuslik eristusvõime.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 313/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 26. juulil 2013 — Ministero dell’Economia e delle Finanze ja AAMS versus Yesmoke Tobacco

(Kohtuasi C-428/13)

2013/C 313/16

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (AAMS)

Vastustaja: Yesmoke Tobacco SpA

Eelotsuse küsimus

Kas 27. detsembri 1995. aasta direktiivi 95/59/EÜ (1) artikli 8 lõikega 2 ja 21. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/64/EL (2) artikli 7 lõikega 2, mis sätestavad vastavalt, et proportsionaalse aktsiisi määr ja väärtuselise aktsiisi määr, samuti eriaktsiisi summa „peab olema sama kõigile sigarettidele”, on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu 26. oktoobri 1995. aasta seadusandliku dekreedi nr 504 artikli 39octies lõige 4 (31. mai 2010. aasta dekreetseaduse nr 78, mis on koos muudatustega seadusena kehtestatud 30. juuli 2010. aasta seadusega nr 122, artikli 55 lõike 2bis punkti c sõnastuses), mis näeb ette, et aktsiis, mis kuulub tasumisele sigarettidelt, mille hind müügil elanikkonnale on madalam kõige suurema nõudlusega hinnaklassi sigarettide hinnast, on 115 % põhisummast, kehtestades seega spetsiaalselt madalama müügihinnaga sigarettidele kindla minimaalse aktsiisimäära, mitte aga aktsiisi miinimumsummat kõikide hinnaklasside sigarettidele, nagu on ette nähtud direktiivi 95/59/EÜ artikli 16 lõikes 7 ja direktiivi 2011/64/EL artikli 14 lõikes 2?

(1) Nõukogu 27. novembri 1995. aasta direktiiv 95/59/EÜ muude tubakatoodete tarbimist mõjutavate maksude kohta peale käibemaksu (EÜT L 291, lk 40, ELT eriväljaanne 09/01, lk 283).

(2) Nõukogu 21. juuni 2011. aasta direktiiv 2011/64/EL tubakatoodetele kohaldatava aktsiisi struktuuri ja määrade kohta (ELT L 176, lk 24).
2)

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt: Kas direktiivi artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et jaemüüja pakutavaid teenuseid tuleb täpsustada samamoodi kui jaemüüja turustatavaid kaupu? a) Kas teenuste täpsustamiseks on piisav, kui märgitakse aa) ainult teenuste üldine valdkond või üldnimetused, bb) ainult teenuseklass(id) või cc) konkreetselt iga üksik teenus? b) Kas eespool nimetatud teave on oluline kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva kindlaksmääramisel, või on märgitud üldnimetusi või klasse võimalik muuta või täiendada?