ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12. oktoobril 2018 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Rumeenia

(Kohtuasi C-638/18)

(2018/C 445/14)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Nicolae, K. Petersen)

Kostja: Rumeenia

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Rumeenia on alates 2007. aastast süstemaatiliselt ja pidevalt eiranud PM10 osakeste kontsentratsiooni päevaseid piirtasemeid ning on süstemaatiliselt ja pidevalt aastatel 2007–2014, välja arvatud 2013. aastal, eiranud PM10 osakeste kontsentratsiooni aastaseid piirtasemeid RO32101 Bukaresti piirkonnas, siis on Rumeenia rikkunud direktiivi 2008/50/EÜ (1) artikli 13 lõikest 1 koosmõjus direktiivi XI lisaga tulenevaid kohustusi;

— tuvastada, et RO32101 Bukaresti piirkonna puhul on Rumeenia alates 11. juunist 2010 rikkunud 2008/50/EÜ artikli 23 lõikes 1 koosmõjus direktiivi XV lisa A osaga tulenevaid kohustusi, sealhulgas eriti teises lõigus ette nähtud kohustust tagada, et PM10 osakeste kontsentratsiooni piirmäära ületamise periood jääks võimalikult lühikeseks;

— mõista kohtukulud välja Rumeenialt.

Väited ja peamised argumendid

Alates 2007. aastast on RO32101 Bukaresti piirkonnas süstemaatiliselt ja pidevalt ületatud PM10 osakeste kontsentratsiooni päevaseid piirtasemeid. Lisaks sellele ületati selles piirkonnas aastatel 2007–2014, välja arvatud 2013. aastal, ka PM10 osakeste kontsentratsiooni aastaseid piirtasemeid. Sellised ületamised on piisavad selleks, et tuvastada 2008/50/EÜ artikli 13 lõike 1 koosmõjus direktiivi XI lisaga rikkumine.

Vaatamata sellistele ületamistele ei koostanud Rumeenia õhukvaliteedi kavasid, mis vastaksid direktiivi artikli 23 lõike 1 sätetele ning eelõige kohustusele võtta asjakohased meetmed, et PM10 osakeste kontsentratsiooni piirtaseme ületamise ajavahemik jääks võimalikult lühikeseks. See rikkumine tuleneb kestvast ajavahemikust, mille jooksul ületamised registreeriti, pikkadest tähtaegadest ületamise lõpetamiseks, sellest, et puudusid teatavad direktiivi XV lisa A osas ette nähtud elemendid, ning sellest, et kavades ei käsitleta kõiki piirtaseme ületamise peamisi põhjusi ega nähta ette ka kohustuslikke meetmeid, mis oleksid piisavad piirtaseme järgimiseks.

(1) ELT 2008 L 152, lk 1.
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas Euroopa Liidu õigust, eelkõige direktiivi 2012/13 ning ELTL artikleid 21, 45, 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad teha kriminaalmenetluses üksnes selle tõttu, et süüdistatava elukoht ei ole selles liikmesriigis, vaid mõnes muus liikmesriigis, korralduse, et süüdistatav nimetaks tema suhtes tehtud käskotsuse vastuvõtmiseks volitatud isiku, kui selle tagajärjel käskotsus jõustub ja seega tekib süüdistatava hilisema teo eest järgneda võiva kriminaalvastutuse õiguslik eeltingimus (tuvastatud koosseisutunnuste siduv toime) ja vastutusele võtmise korral pannakse süüdistatavale subjektiivses mõttes suurem kohustus saada käskotsusest tegelikult teada, kui see oleks juhul, kui süüdistatav elaks selles liikmesriigis, nii et teda on võimalik hooletuse eest vastutusele võtta?
Euroopa Keskpanga 5. juulil 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 26. aprilli 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-251/15: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA versus Euroopa Keskpank

(Kohtuasi C-442/18 P)

(2018/C 445/02)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Keskpank (esindajad: F. Malfrère, M. Ioannidis, Rechtsanwalt H.-G. Kamman)

Teine menetlusosaline: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 26. aprilli 2018. aasta otsuse kohtuasjas T-251/15: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA vs. EKP (EU:T:2018:234) resolutsiooni punkt 1;

— jätta hagiavaldus rahuldamata samuti osas, millega EKP keeldus õiguse andmisest tutvuda krediidisummaga, mis oli toodud protokolli väljavõtetes, milles kajastus EKP nõukogu 28. juuli 2014. aasta otsus;

— teise võimalusena eelmisele nõudele saata kohtuasi tagasi Euroopa Liidu Kohtusse uue otsuse tegemiseks;

— mõista hagejalt esimeses kohtuastmes ja vastustajalt välja kaks kolmandikku (2/3) kohtukuludest ja jätta EKP kanda üks kolmandik (1/3) kohtukuludest.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse üks ja ainus väide: rikutud on Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja (edaspidi „põhikiri“) artiklit 10.4 ning otsuse 2004/258 (1) artikli 4 lõike 1 punkti a esimest taanet.

EKP väidab, et Üldkohus on valesti tõlgendanud ja kohaldanud põhikirja artiklit 10.4 ning otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a esimest taanet, kuna Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuses, eelkõige punktides 55, 75–81 ning 124 ja 161, et EKP nõukogu peab hindamisruumi oma koosoleku protokollide edastamisel „kasutama kooskõlas otsuse 2004/258 tingimuste ja piiridega“ (punkt 80), mis käesolevas asjas tähendab, et EKP on kohustatud esitama põhjendused, selgitades, kuidas sellise teabe avaldamine, mis sisaldub EKP nõukogu arutluste protokollides, mis kajastavad nõukogu otsuseid, konkreetselt ja tegelikult kahjustab avalikku huvi, arvestades EKP otsuseid tegevate organite koosolekute konfidentsiaalsust.

Põhikirja artiklis 10.4 kehtestatakse eeldus, et teave, mis on osa EKP nõukogu arutlustest, tuleb hoida konfidentsiaalsena, kaitsmaks EKP sõltumatust ja tõhusust. See esmase õiguse säte, millest ei saa teisese õigusega kõrvale kalduda, kehtib ka protokollide nende osade suhtes, milles on kajastatud EKP nõukogu otsuseid. See on ette nähtud otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a esimeses taandes. EKP nõukogu koosolekute, sealhulgas otsuste konfidentsiaalsuse üldpõhimõttest, nagu see on sätestatud põhikirja artikli 10.4, tuleneb, et EKP puudub vajadus seada oma otsus avaldada oma koosolekute tulemus sõltuvusse otsuses 2004/258 sätestatud materiaal- ja menetlusõigusnormidest. Iseäranis ei pea EKP selgitama, miks nõukogu koosolekute protokollide avaldamine konkreetselt ja tegelikult kahjustab avalikku huvi, arvestades nõukogu koosolekute konfidentsiaalsust.

(1) Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2004. aasta otsus 2004/258/EÜ üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele (ELT 2004, L 80, lk 42).
1.

Kas tõlgendus, mille kohaselt on otsusel nr 565/2014/EL (1) vahetu õigusmõju, mis avaldub esiteks kolmandate riikide kodanikest eraisikute õiguses sellele, et neilt ei nõuta sihtliikmesriiki sisenemiseks viisat, ja teiseks kõnealuse sihtriigi kohustuses seda viisat mitte nõuda, kui neil isikutel on otsuse nr 565/2014/EL kohaselt – mida sihtliikmesriik on kohustunud kohaldama – vastastikku tunnustamisele kuuluvate dokumentide loetelus ära toodud viisa või elamisluba, on õige tõlgendus?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/109/EÜ läbipaistvuse nõuete ühtlustamise kohta teabele, mis kuulub avaldamisele emitentide kohta, kelle väärtpaberid on lubatud reguleeritud turul kauplemisele, ning millega muudetakse direktiivi 2001/34/EÜ (1), mida on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2013/50/EL, artikli 3 lõike 1a neljanda lõigu punkti iii tuleb tõlgendada nii, et „aktsionäridele või füüsilistele või juriidilistele isikutele“„rangemate nõuete“ kehtestamine on lubatud tingimusel, et „õigus- või haldusnormide“ üle, milles on sätestatud rangemad nõuded osalusest teatamisele, „teostab järelevalvet“ asutus, mille liikmesriik on määranud vastavalt […] direktiivi 2004/25/EÜ (2) ülevõtmispakkumiste kohta artiklile 4, ja et kõnealune järelevalve hõlmab osalusest teatamise suhtes kehtestatud rangematest nõuetest kinnipidamist direktiivi 2004/109/EÜ tähenduses?
1.

Kas delegeeritud määruse (EL) 2015/1366 (1) artiklis 2 nimetatud „usaldusväärset meetodit“ mesilastarude arvu määramiseks igal aastal ajavahemikul 1. septembrist kuni 31. detsembrini tuleb tõlgendada nii, et mesilasperede arvu peab teatama toetuse taotleja, ja kui vastus on jaatav, siis kas see on usaldusväärne meetod?
—

tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole hiljemalt 30. septembriks 2016 vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/36/EL (1), või vähemalt ei ole nendest komisjoni teavitanud, siis on Belgia Kuningriik rikkunud direktiivi artikli 28 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
1.

Üldkohus on jätnud tähelepanuta määrusest (EÜ) nr 1367/2006 (1) tulenevad nõuded keeldumise kohta lubada keskkonnainfoga tutvuda. Üldkohus on Århusi konventsiooni nõudeid silmas pidades liiga laialt tõlgendanud keeldumise alust, mis tuleneb määruse (EÜ) nr 1049/2001 (2) artikli 4 lõike 2 esimesest taandest koostoimes määruse nr 1367/2006 artikli 6 lõikega 1. Üldkohus lähtub ekslikult sellest, et teave tööstusettevõtte CO2 tõhususe kohta on tundlik äriteave.
1.

Kas kriteeriumid, mille põhjal saab otsustada, kas prokurör, kes on määratud 2002. aasta raamotsuse Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (1) artikli 6 lõike 1 kohaseks vahistamismäärust tegevaks õigusasutuseks, on õigusasutus raamotsuse artikli 6 lõike 1 tähenduses, on järgmised: 1) prokurör on täitevvõimust sõltumatu ning 2) tema riigi õigussüsteemis käsitatakse teda õigusemõistmisega tegeleva või selles osaleva asutusena?
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas raamotsuse 2002/584/JSK artikli 8 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada selliselt, et asjaolu, et vahistamismääruse teinud õigusasutus ei ole Euroopa vahistamismääruses nimetanud lisakaristust ehk järelevalve alla määramist, tähendab seda, et see lisakaristus, mille puhul võib eeldada, et vahistamismäärust täitev õigusasutus ei ole sellest teadlik, ei saa kaasa tuua tegelikku vabadusekaotust vahistamismääruse teinud õigusasutuse liikmesriigis?
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et „kõik vajalikud meetmed“, mille tegutsev lennuettevõtja peab olema võtnud, et erakorraliste asjaolude esinemise korral vabaneda määruse artikli 7 kohase hüvitise maksmise kohustusest, peavad olema suunatud üksnes „erakorraliste asjaolude“ vältimisele (konkreetsel juhul uue [hilisema] Air-Traffic-Control-Slot-aja määramine Euroopa Lennuliikluse Ohutuse Organisatsiooni EUROCONTROL poolt); või on peale selle nõutav, et tegutsev lennuettevõtja võtab vajalikud meetmed ka tühistamise või pikaajalise hilinemise enda vältimiseks?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Chambre disciplinaire de première instance de l’ordre des chirurgiens-dentistes de Midi-Pyrénées (Prantsusmaa) 24. aprillil 2018 – Conseil départemental de l’ordre des chirurgiens-dentistes de la Haute-Garonne versus RG, RG

(Kohtuasi C-296/18)

(2019/C 4/15)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Chambre disciplinaire de première instance de l’ordre des chirurgiens-dentistes de Midi-Pyrénées

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Conseil départemental de l’ordre des chirurgiens-dentistes de la Haute-Garonne

Vastustaja: RG, RG

Euroopa Kohus (kaheksas koda) määras 23. oktoobri 2018. aasta kohtumääruses:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ, infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega üldiselt ja täieulatuslikult keelatakse hambaraviteenuse pakkuja poolne reklaam, nii et hambaraviteenuse pakkujal on keelatud kasutada mis tahes reklaamimisvõtteid kas oma isiku või äriühingu esiletõstmiseks oma veebisaidil.
C 4/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Courd’appel de Paris (Prantsusmaa) 24. oktoobril 2018 – IT Development SAS versus Free Mobile SAS

(Kohtuasi C-666/18)

(2019/C 4/26)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Paris

Põhikohtuasja pooled

Hageja: IT Development SAS

Kostja: Free Mobile SAS

Eelotsuse küsimus

Kas see, kui tarkvara litsentsisaaja ei järgi tarkvara litsentsilepingu tingimusi (prooviaja möödumine, lubatud kasutajate arvu ületamine või muu mõõteühiku, nagu protsessorite arv, mida võib kasutada tarkvara juhiste järgimiseks, ületamine või tarkvara lähtekoodi muutmine, kui litsentsiga on see õigus jäetud algsele autoriõiguse omajale), kujutab endast

— tarkvara autoriõiguse omajale 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/24/EÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (1) artikliga 4 tagatud õiguste rikkumist (29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48 tähenduses (2))

— või võib sellele kohaldada erinevat õiguslikku regulatsiooni, näiteks üldise õiguse kohast lepingulise vastutuse regulatsiooni?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/24/EÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (ELT L 111, lk 16).
3. oktoobril 2018 esitatud hagi – Poola Vabariik versus Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-626/18)

(2019/C 4/16)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Poola Vabariik (esindaja: B. Majczyna)

Kostjad: Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tuvastada Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2018/957, millega muudetakse direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (1), artikli 1 punkti 2 alapunkti a, artikli 1 punkti 2 alapunkti b ja artikli 3 lõike 3 tühisus;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt ja Euroopa Liidu Nõukogult.

Teise võimalusena juhul, kui Euroopa Kohtus on seisukohal, et direktiivi (EL) 2018/957 vaidlusaluseid sätteid ei saa direktiivi olemust muutmata eraldada direktiivi ülejäänud sätetest, palub Poola Vabariik tühistada direktiiv (EL) 2018/957 tervikuna.

Väited ja peamised argumendid

Poola Vabariik esitab direktiivi 2018/957 vaidlusaluste sätete kohta järgmised väited:

1) väide, et liikmesriikide kodanike suhtes, kes elavad muus liikmesriigis kui teenuse saaja liikmesriik, on sisse viidud ELTL artiklis 56 keelatud teenuste vaba liikumise piirangud, kuna: a) liikmesriikidele on pandud kohustus tagada lähetatud töötajatele töötasu, sealhulgas ületunnitasu, mis on kindlaks määratud vastavalt lähetava liikmesriigi õigusele või tavale (artikli 1 punkti 2 alapunkt a), b) liikmesriikidele on pandud kohustus lähetatud töötajatele põhimõtteliselt kõik töötingimused, mis on kindlaks määratud vastavalt lähetava liikmesriigi õigusele või tavale, tagada juhtudel, mil töötaja tegelik lähetuse kestus või niisuguste töötajate lähetuse kogukestus, kes sama töö tegemisel üksteist asendavad, ületab 12 kuud, või juhtudel, mil teenuse osutaja esitab põhjendatud teate,

2) väide, et rikutud on ELTL artikli 53 lõiget 1 ja artiklit 62, kuna nende sätete alusel on võetud meetmed, mille eesmärk ei olnud hõlbustada tegevuse alustamist füüsilise ettevõtjana (piiriüleste teenuste osutamise hõlbustamine), vaid mis läksid selle eesmärgiga vastuollu,

3) väide, et rikutud on ELTL artikli 53 lõiget 1 ja artiklit 62 koostoimes ELTL artikli 58 lõikega 1, kuna vaidlustatud direktiivi kohaldati autoveosektori suhtes (artikli 3 lõige 3).

Poola Vabariik rõhutab eelkõige, et nende vaidlustatud sätete põhieesmärk, mis puudutasid lähetatud töötajate tasustamist, on teenuste osutamise vabaduse piiramine teenuseosutajatele täiendavate kohustuste lisamise teel, selleks et võtta neilt konkurentsieelis, mis neil on asukohariigis madalamate töötasumäärade tõttu. Kehtestatud muudatused viisid piiriüleste teenuste osutamise diskrimineerimiseni. Need muudatused ei ole põhjendatud ülekaaluka avaliku huviga seotud põhjustega, iseäranis mitte töötajate sotsiaalse kaitse ja ausa konkurentsi põhjendustega. Lisaks lähevad need vastuollu proportsionaalsuse põhimõttega.

(1) ELT L 173, lk 16.
—

Kas neid sätteid tuleb tõlgendada iseäranis nii, et nendega on vastuolus see, et maksubaasi arvutamisel ei tehta mahaarvamisi, mille eesmärk on võtta arvesse seda, kui pika aja jooksul on aktsiad või osad maksukohustuslase omandis olnud, kapitalikasumist, mille maksustamine on edasi lükatud, võttes arvesse, et see maksubaasi kindlaksmääramise reegel kõnealuse kapitalikasumi teenimise ajal kohaldamisele ei kuulunud, ning neid mahaarvamisi tehakse asendamise tulemusel saadud aktsiate või osade võõrandamisel saadud kapitalikasumist, võttes arvesse asendamise toimumise aega ja mitte asendatud aktsiate omandamise aega?
2.

Kas nõue tasuda tolliõigust rikkuva teo – käesolevas asjas tollijärelevalve alt väljaviimine – esemeks oleva kauba väärtusele vastav summa on oma olemuselt väärteokorras määratud karistus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik, artikli 42 lõigete 1 ja 2 tähenduses ja kas liikmesriigi õigusnorm, mis kohustab lisaks rahatrahvile tasuma ka eespool nimetatud summa, on õiguspärane? Kas selline kord on kooskõlas liidu tolliõigusnormide rikkumise eest määratavatele karistustele esitatavate tõhususe, proportsionaalsuse ja hoiatavuse kriteeriumidega, mida on nimetatud määruse artikli 42 lõike 1 teises lauses?
a)

põhjendusel, et asjaolu, et see valitsusasutus reguleerib tema tegevust, võtab talt kontrolli oma vara üle, ehkki sellega on talle jäetud võime otsustada tema antavate hüpoteeklaenude andmise üle, nende kestuse, summa ja teatud tingimuste üle, määrates samas kindlaks muud tegurid, eelkõige nende laenude intressimäära;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) 7. novembril 2018 – SY versus Associated Newspapers Ltd

(Kohtuasi C-687/18)

(2019/C 25/34)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: SY

Vastustaja: Associated Newspapers Ltd

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 95/46/EÜ (1) artiklitega 9, 22 ja 23 ning põhiõiguste harta artiklitega 7, 8 ja 47 on kooskõlas liikmesriigi õiguse sätted, nagu 1998. aasta andmekaitseseaduse (Data Protection Act 1998) § 32 lõiked 4 ja 5, kus on ette nähtud, et kui vastutav töötleja väidab, et tema vastu algatatud kohtumenetluses käsitletavaid isikuandmeid töödeldakse 1) üksnes ajakirjanduslikel, kunstilistel või kirjanduslikel eesmärkidel ja 2) eesmärgiga avaldada ajakirjanduslikku, kirjanduslikku või kunstilist materjali, mida vastutav töötleja ei ole varem avaldanud, tuleb see menetlus avaldamata isikuandmeid puudutavas osas peatada, kuni a) Information Commissioner (teabevolinik) tuvastab, et tingimused 1 ja 2 ei ole täidetud; b) vastutav töötleja võtab oma väite tagasi; või c) need isikuandmed avaldatakse?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Berlin (Saksamaa) 22. oktoobril 2018 – Sundair GmbH versus WV jt

(Kohtuasi C-660/18)

(2019/C 25/25)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Berlin

Põhikohtuasja pooled

Kostja ja apellatsioonkaebuse esitaja: Sundair GmbH

Hagejad ja vastustajad apellatsioonimenetluses: WV, XU, YT, esindajad XU ja ZS

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (1) (ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10), artikli 7 lõike 1 punkti b koostoimes artikli 5 lõike 1 punktiga c tuleb tõlgendada nii, et asjaomastel reisijatel on õigus ka siis saada hüvitist lennu tühistamise eest, kui lendu teostaval õhutranspordiettevõtjal ei ole kehtivat lennutegevusluba määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 2 punkti a tähenduses, kehtiva lennutegevusloa puudumine on vähemalt üks tühistamise põhjustest ja reisijad ei teadnud broneerimise ajal lennutegevusloa puudumisest?

(1) ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10.
2.

Kas neid sätteid tuleb tõlgendada iseäranis nii, et nendega on vastuolus see, et maksubaasi arvutamisel ei tehta mahaarvamisi, mille eesmärk on võtta arvesse seda, kui pika aja jooksul on aktsiad või osad maksukohustuslase omandis olnud, kapitalikasumist, mille maksustamine on edasi lükatud, võttes arvesse, et see maksubaasi kindlaksmääramise reegel kõnealuse kapitalikasumi teenimise ajal kohaldamisele ei kuulunud, ning neid mahaarvamisi tehakse asendamise tulemusel saadud aktsiate või osade võõrandamisel saadud kapitalikasumist, võttes arvesse asendamise toimumise aega ja mitte asendatud aktsiate omandamise aega?
2.

Üldkohus põhjendas määruse nr 207/2009 artikli 42 lõigete 2 ja 3 kohast hinnangut „tegelikku kasutamise“ kohta peamiselt sellega, et esitatud arvetel märgitud käive oli liiga väike võrreldes ausõnalises kinnituses esitatud käibega. Üldkohus oleks aga pidanud vähemalt arvesse võtma asjaomases sektoris tavapäraseid tootmis- ja turustamismahte. Üksiku ettevõtja tegelik subjektiivsel olukorral ei tohiks kaubamärgi kasutamise ulatuse seisukohast mingit tähtsust olla. Lisaks tuleb kaubamärki pidada tegelikult kasutatuks ka juhul, kui see on mahult tähtsusetu, sest absoluutseid piire ei ole kehtestatud. Asjaomase kauba turustamise strateegiat ja edukust ei ole vaja hinnata. Asjasse puutub üksnes see, ega kasutamine ei ole puhtalt sümboolne.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Bucureşti (Rumeenia) 17. oktoobril 2018 – Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE) versus Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

(Kohtuasi C-648/18)

(2019/C 25/23)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Bucureşti

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)

Vastustaja: Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

Eelotsuse küsimus

Kas elektrienergia- ja maagaasiseaduse nr 123/2012 (Legea energiei electrice și a gazelor naturale nr. 123/2012) artikli 23 lõike 1 ja artikli 28 punkti c tõlgendus, mille kohaselt on Rumeenia elektrienergia tootjad kohustatud müüma kogu toodetud elektrienergiakoguse üksnes Rumeenia tsentraliseeritud konkurentsipõhisel turul – olukorras, kus on olemas ka energia eksportimise võimalus, kuid mitte otse, vaid kaubandusettevõtjate vahendusel –, on ELTL artikliga 35 vastuolus?