ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Selles osas märgitakse kõnealuses protokollis järgmist:

„Juhataja lõpetas suulise menetluse.

Pärast taaskogunemist nõupidamiste saalis tegi juhataja teatavaks järgmise otsuse:

[…]

[…] küsimus, kas võrdlussort on üldiselt tuntud, lahendatakse Lõuna-Aafrikas läbiviidava inspekteerimise põhjal ning asjakohase teabe kogumise abil (nõukogu määruse nr 2100/94 (EÜ) artikkel 78) apellatsiooninõukogu liikme C. J. Barendrechti poolt.

Põhjendused

Kuigi apellatsiooninõukogu eeldab, et E. van Jaarsveldi poolt posti teel saadetud teave ei anna alust kahelda viimase tehnilises pädevuses ja usutavuses, jätab tema väidete sisu samas mulje, et E. van Jaarsveld ei ole sordiameti esitatud küsimustele vastates olnud nii põhjalikult tähelepanelik, kui teised ametkonnad või kohtud seda talt palusid. Seetõttu ei ole apellatsioonikoda veel täiesti veendunud selles, et E. van Jaarsveldi aiast pärinevad taimed on tõesti see ornatus, mis kasvas enne botaanikaaias. Selle kohta esitatud väidet ei ole piisavalt selgitatud. Ei ole esitatud teavet selle kohta, kuidas viidi ornatus botaanikaaiast ühe sõbra aeda, ega seda väidet puudutavate asjaolude kohta, et botaanikaaia liik ornatus on E. van Jaarsveldi aia omaga sama sorti.

Menetluspooli on nõnda teavitatud reisi kuupäevadest ning kellaaegadest, et anda neile aega sellest osa võtta. Kõnealuse tõendite kogumise meetme tingimuseks on see, et hageja teeb kulude tasumise ettemakse (komisjoni määruse (EÜ) nr 1239/95 artikkel 62). Lõpuks tasub kulud kohtuvaidluse kaotanud pool.”
73

Selles osas tuleb märkida, et kohtupraktika kohaselt tuleb registreerimistaotluse uurimisel võtta arvesse üksnes sellist kuju, mis on esitatud eespool punktis 2 (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 30. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-12/04: Almdudler-Limonade vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (limonaadipudeli kuju), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 42–45; 17. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas T-398/04: Henkel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (ristkülikukujuline punane ja valge nõudepesuvahendi tablett, millel on ovaalne, sinist värvi tuum), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 25, ja 31. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas T-15/05: De Waele vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (vorsti kuju), EKL 2006, lk II-1511, punkt 36). Kuna graafilise reproduktsiooni ülesanne on kaubamärki määratleda, peab see reproduktsioon selleks, et selgelt ja täpselt määratleda, mis on kaubamärgi omanikule kaubamärgi registreerimisega antud kaitse ese, olema iseenesest täielik (vt selle kohta analoogia alusel Euroopa Kohtu 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-273/00: Sieckmann, EKL 2002, lk I-11737, punktid 48 ja 50–52). Käesoleval juhul, kui arvestada seda, et ühelt poolt kirjeldas hageja asjaomast kuju kaubamärgitaotluse esitamisel üksnes graafilise representatsiooni abil, mis on esitatud eespool punktis 2, ja teiselt poolt, et hilisemaid kirjeldusi ei saa arvesse võtta (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus limonaadipudeli kuju, punkt 42), tuleb põhiomadused kindlaks teha üksnes kõnealuse ainsa kujutise põhjal.
13

Käesoleval juhul leidis apellatsioonikoda, et kahest tingimusest esimene ei ole täidetud, mistõttu seda, kas teine on täidetud, on võimatu kontrollida. Apellatsioonikoda tuvastas, et asjaomasel kaubamärgil puudub kauba geograafilise päritolu, olemuse, kvaliteedi või stilistilise päritolu sõnum. Apellatsioonikoda rõhutas, et avalikkus ei omista vastava füüsilise isiku patronüümist koosneva kaubamärgiga tähistatud kaupu ilmtingimata sellele isikule. Apellatsioonikoja sõnul tuleneb see asjaolust, et avalikkus teab, et patronüüme kasutatakse sageli kaubanduslike kaubamärkidena, ilma et patronüümid vastaksid reaalsele isikule. Apellatsioonikoda märkis ka seda, et hageja oli aastal 1990 toimunud loovutamisega loobunud nii kaubamärgi FIORUCCI kui kaubamärgi ELIO FIORUCCI kõigist vastavatest kasutusõigustest. Ta leidis, et nende kahe kaubamärgi eristamine on kunstlik ning et kaubamärk FIORUCCI ning asjaomane patronüüm – eristav registreerimata tähis – on täielikult identsed.
18

Apellatsioonikoda leidis sellega seoses, et: „20. Kaebuse esitaja möönab, et ühtlustamisamet teatas talle 27. märtsil 2006, et ta ei olnud kätte saanud kaebust, mis oli väidetavalt faksi teel saadetud , see tähendab kaebuse esitamise tähtaja viimasel päeval. Kaebus esitati uuesti pärast kõiki vajalikke kontrollitoiminguid. Seetõttu peab kaebuse esitaja olema teadlik sellest, et enne nimetatud kuupäeva oli kaebus esitamata. 21. Tähtaja ennistamise taotlus esitati 30. mail 2006, see tähendab kahe kuu jooksul alates tähtaja möödalaskmise põhjuse äralangemisest (selle mitteteadmisest, et kaebus ei jõudnud faksi teel kohale). Järelikult on see vastuvõetav. […] 24. Nimelt tuleneb määruse nr 40/94 muudetud artikli 78 lõikest 5 koosmõjus määruse nr 40/94 artikliga 78a, mis lisati nõukogu määrusega (EÜ) nr 422/2004, eelkõige selle lõikega 2, et tähtaega ei ennistata, kui mööda on lastud määruse nr 40/94 artiklis 59 kehtestatud kaebuse esitamise tähtaeg. Näib, et nende uute sätetega on seadusandja soovinud täita lünga, mis oli enne muudatusi artikli 78 lõikes 5, mille kohaselt oli tähtaja ennistamine välistatud üksnes siis, kui mööda oli lastud määruse nr 40/94 artiklis 42 sätestatud vastulause esitamise tähtaeg (vt selle kohta 22. mai 2003. aasta otsus liidetud asjades R-388/2002-2 ja R-393/2002-2: CosmoOne Hellas MarketSite vs. Cosmopolitan Television jt). Arvestades, et tähtajad vastulause esitamiseks (vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 42) ja kaebuse esitamiseks (vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 59) on lõplikud ja määrusega nr 40/94 kindlaks määratud, siis varasemal süsteemil, mille alusel oli tähtaja ennistamine välistatud esimesel juhul, aga mitte teisel, näis puuduvat sisemine ühtsus ja see oli tekitanud apellatsioonikodades kahtlusi (vt aasta otsus asjas R-194/2003-2: Met-L-Chek vs. Met-L-Check ja aasta otsus asjas R-937/2002-2: Paragon vs. Paragon). Seadusandja kõrvaldas selle vastuolu määrusega nr 422/2004, millega kehtestati kas otse muudetud artikli 78 lõikes 5 või kaudselt viitega määruse nr 40/94 uue artikli 78a sätetele määruse nr 40/94 alusel kehtivad lõplikud tähtajad, mille puhul tähtaega ei ennistata, võrdsustades vastulause esitamise lõpliku tähtaja kaebuse esitamise tähtajaga. 25. Eespool viidatud sätetest, mis on muudetud või lisatud määrusega nr 422/2004, mis jõustus 25. juulil 2005, järeldub, et tähtaja ennistamine on välistatud, juhul kui on mööda lastud määruse nr 40/94 artiklis 59 sätestatud kaebuse esitamise tähtaeg. 26. Seetõttu tuleb tähtaja ennistamise taotlus kaebuse hilinenud esitamise osas rahuldamata jätta.”
Nõue tühistada komisjoni 11. augusti 2006. aasta kiri, millega teavitati hagejat sellest, et komisjon on teinud otsuse, millega tuvastati, et hageja on seal nimetatud kolme lepingut tõsiselt rikkunud vastavalt nõukogu 25. juuni 2002. aasta (EÜ, Euratom) määrusele nr 1605/2002 artikli 93 lõike 1 punkt f, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74).
9

Peale selle leidis apellatsioonikoda, et kaubamärgitaotluses viidatud teenused, mis kuuluvad klassi 41, on otseselt seotud spordiürituste korraldamisega. Sellest tulenevalt on kaubamärk ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP kirjeldav, kuna see viitab nimetatud ürituste sisule. Teistes klassides taotletud kaupade osas ei pruugi taotletud kaubamärk kirjeldav olla, kuid sellel puudub siiski eristusvõime. Kaubamärki ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP ei tajuta kui viidet taotluses viidatud kaupade kaubanduslikule päritolule, vaid kui viidet spordiüritusele üldiselt. Sportlike meistrivõistluste puhul on tarbijad üldjuhul harjunud, et näiteks nimetuste „Euroopa meistrivõistlused jalgpallis” või „Mastersi golfiturniir” alusel on kõnealune üritus tuvastatav ning et teatud kaubad, näiteks rõivad, kannavad nii selle ürituse kui ka tootja nime (vt vaidlustatud otsuse punktid 16–25).
45

Toodud järeldus ei riku kuidagi subsidiaarsuse põhimõtet, vastupidi sellele, mida näib väitvat hageja. Määruse nr 40/94 põhjenduste 2 ja 3 kohaselt on ühenduse kaubamärgikorra olemasolu Euroopa Liidule siseturu valdkonnas pädevuse andmise tagajärg, kusjuures siseturu eesmärk on kõrvaldada liikmesriikide õigusnormide alusel kaubamärgiomanikele antavate õiguste territoriaalsuse takistused. Seega ei ole subsidiaarsuse põhimõte siin asjakohane. Lisaks tuleb rõhutada, et ühenduse kaubamärgi õiguslik kord ei ignoreeri liikmesriikide õigust, kuna selle korraga on ette nähtud mehhanismid, mis võimaldavad võtta arvesse varasemate siseriiklike tähiste olemasolu. Nii on näiteks määruse nr 40/94 artikli 106 puhul varasemate õiguste jaoks selle määruse artikli 8 või artikli 52 lõike 2 tähenduses, ja sealhulgas tähiste jaoks, millel on ulatuslikum kui kohalik tähtsus. Nii on ka määruse nr 40/94 artikli 107 puhul kohaliku tähtsusega tähiste jaoks. Käesoleval juhul tuleb võimalust, et ühenduse kaubamärkide GENERAL OPTICA ja ettevõtte nimi Generalóptica eksisteerivad koos, uurida teise menetluse raames vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 107, mille alusel on kohaliku tähendusega varasema õiguse omanikul võimalik seista vastu ühenduse kaubamärgi kasutamisele territooriumil, kus see õigus on kaitstud.
51

Ühtlustamisamet märgib, et on normaalne, et kohaldatavad õigusnormid näevad ette, et see, et taotleja ei ilmu vastulausemenetluses kohale, ei saa automaatselt viia vastulause rahuldamiseni, kui ühtlustamisametil on juba piisavalt tõendeid, et nimetatud vastulause osas otsus teha. Eeskirja 20 lõige 3 kohustab seega ühtlustamisametit vaidluse korral tegema otsuse „talle esitatud tõendite põhjal” ning seega käituma nii, nagu kaubamärgi taotleja oleks kohal. Ühtlustamisamet rõhutab selles osas, et seda sätet on muudetud komisjoni 29. juuni 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1041/2005, millega muudetakse määrust nr 2868/95 (ELT L 172, lk 4). Eelnevalt oli sätestatud, et ühtlustamisamet „võib teha” vastulause kohta otsuse, nüüd on sätestatud, et „teeb” otsuse. Selle muudatuse tingisid mitmed apellatsioonikoja otsused, kus on põhjendatud, et kostja vaikimine tähendab vastulausega nõustumist, ning selle muudatuse eesmärk oli selgitada, et kostja puudumine ei või kaasa tuua tema menetluslike õiguste kaotamist.
187

Kolmandaks, mis puutub hagejate ja Sepco vahelise seose väidetavasse ebapiisavusse, mis ei võimalda asuda seisukohale, et Sepco on hagejate kontrolli all või et on olemas Sepco ja hagejate ühine kontroll, siis tuleb märkida, et toimiku materjalidest nähtub, et Sepco ja NTRP on seotud ühise emaettevõtja Allied Steel Holding kaudu, kellele kuulus uurimisperioodil 100% Sepco kapitalist ja 24% NTRP kapitalist. Seega tuleb nentida, et kõnesoleval juhul on tegemist asjaoluga, mis juhul, kui seda kinnitavad teised asjassepuutuvad asjaolud, võib aidata tõendada, et on olemas Sepco ja NTRP ühine kontroll ja mis igal juhul ei tõenda seda, et Sepco ja NTRP seos on ebapiisav. Seda järeldust ei sea kahtluse alla nõukogu väide, mille kohaselt on hagejad jätnud esitamata piisava teabe selle kohta, kes tegelikult omavad Niko Tube’i, SPIG Interpipe’i ja 76% osas NTRP kapitaliosalust. Samuti ei oma asjaolu, et suhe Sepco ja NTRP vahel on müüja ja ostja vaheline suhe, mingit tähtsust näitamaks, et nad ei moodusta ühte majandusüksust või et Sepco täidab funktsioone, mis on sarnased komisjonitasu eest töötava agendi funktsioonidega.
105

Neljandaks nähtub esimese väite analüüsist, et ei ole tõendatud seda, et jaanuari andmed olid sisuliselt õiged, ega seda, et komisjon arvas, et see on nii. Neil asjaoludel ei ole asjakohane asjaolu, et vaidlustatud otsuses osutatud teatud küsimused puudutasid esmapilgul vähese tähtsusega vigu, kuna vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval ei saa välistada, et sellised vead võivad mõjutada teatatud koondumise uurimist. Selles osas, et hageja tõi välja 12. jaanuari 2006. aasta kirja ja komisjoni järgmisel päeval võetud seisukoha, tuleb märkida, et need asjaolud on samuti asjakohatud, kuna need eelnevad vaidlustatud otsuses osutatud vigade avastamisele, nagu nähtub eespool punktist 73.
29

Käesoleval juhul saatis hageja hagiavalduse allkirjastatud originaali sisaldava paki teele 17. märtsil 2006. Olles originaali teele saatnud , võis hageja mõistlikult eeldada, et see jõuab Esimese Astme Kohtusse enne õigustlõpetavat tähtaega, seda enam, et arvestades selle ärakirja saatmist faksi teel, pikenes see tähtaeg kuni . Postipakile löödud tempel kinnitab, et kõnealune pakk oli Luksemburgi postiasutustesse saabunud juba . Asjaolu, et nimetatud asutused hoidsid pakki oma valduses 42 päeva (alates kuni ), on ilmselt tavapäratu ja sõltumatu hageja tahtest, kes on olnud hoolas, et järgida ettenähtud tähtaegu, saates hagiavalduse originaali teel ammu enne õigustlõpetavat tähtaega ja võtnud vajalikud meetmed, et pikendada kodukorra artikli 43 lõikes 6 ettenähtud tähtaega, saates Esimese Astme Kohtu kantseleisse faksi teel hagiavalduse ärakirja. Järelikult tuleb sedastada, et asjaolu, et hagiavalduse originaal esitati pärast tähtaja lõppu, tuleneb vääramatust jõust (vt selle kohta Euroopa Kohtu . aasta otsus liidetud kohtuasjades 25/65 ja 26/65: Simet ja Feram vs. Ülemamet, EKL 1967, lk 52 lõpus).
48

Kolmandaks väidab hageja, et komisjon on eiranud asjaolu, et loa andmiseks abile, mis lisandub juba antud abile, ei ole vajalik uute abikõlblike kulude olemasolu. See, et ühe ja sama projekti jaoks ning seega ka samade abikõlblike kulude jaoks on põhimõtteliselt võimalik saada mitu abi, tuleneb hageja väitel komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määruse (EÜ) nr 69/2001, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (EÜT L 10, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 138), põhjenduse 5 viimasest lausest. See lahendus on hageja väitel kohaldatav regionaalabile tingimusel, et mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi sätete kohaselt kindlaksmääratud 35% abi piirmäära ei ületata. Käesolevas kohtuasjas on 35% abi osatähtsus ühisturuga kokkusobiv, sest „konkurentsiolukorra” teguri tase ei ole mitte 0,75, vaid 1.
Komisjon vastas FSA-le 20. juuli 2006. aasta elektroonilise kirjaga järgmist:

„Lugupeetud F

Meil oli eile hea meel taas selgitada tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraadi seisukohta antibiootikume sisaldava ja veega lahjendatud piima osas. Meil on kavas teha pärast suvepuhkust liikmesriikidele ettepanek võtta meede, mille eesmärk on täpsustada nimetatud kahe koostisaine kasutamise ja nende üle järelevalve teostamise korda juhul, kui neid kasutatakse juustu valmistamisel.

Täname Teid, et pidasite meiega nõu kiirhoiatussüsteemi kaudu saadetava teate projekti osas. Mis puudutab nimetatud dokumendi viimast lauset „Seega on Briti ametiasutused nõus Bowlandi toodetud kohupiima turustamisega”, siis mõistame, et tegemist on Teie seisukohaga, kuid see ei väljenda [tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraadi] seisukohta. Meie eilsest jutuajamisest saime aru, et alates 26. juunist (kuupäev, mil Bowland alustas uuesti tootmist) kasutab Bowland taas piima, mille puhul ei ole kindlaks tehtud, et selle antibiootikumisisaldus on jääkide piirnormist madalam, ja lahjendatud piima, samas kui kohaste vahendite abil ei ole kindlaks tehtud keemiliste ainete puudumist.

Seega ei jaga [tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraat] teie kirjas esitatud seisukohta.

Me saame Teie teksti projekti heaks kiita üksnes juhul, kui Te kinnitate, et nimetatud kahte piimasaadust kohupiima valmistamisel ei kasutata.

Teise võimalusena võime Teie teate kiirhoiatussüsteemi kaudu edastada, kuid sel juhul lisame sellele [tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraadi] teatise, milles täpsustatakse, et „komisjoni teenistused on seisukohal, et Bowlandi valmistatud kohupiima ei või turustada”.

Lugupidamisega

[E. P.]”
99

Eeltoodust tuleneb, et vaidlustatud direktiiviga kehtestatud uue määratlusega ei rikutud õiguskindluse ega õiguspäraste ootuste kaitse põhimõtteid. Tuleb lisada, et vastupidi hageja väidetele ei puudu vaidlustatud direktiivil ka kasulik mõju. Nimetatud direktiivi alusel on võimalik säilitada kehtivad load toodete osas, mis vastavad selles direktiivis kehtestatud uuele määratlusele, tingimusel, et loa omanik on täitnud muud direktiivis 2005/53 sätestatud nõuded.
Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 6. oktoobri 2009. aasta otsus – MABB vs. komisjon

(kohtuasi T-24/06)

Riigiabi – Maapealne digitaaltelevisioon – Abi, mida Saksamaa ametiasutused andsid digitaalset maapealset televisioonivõrku (DVB-T) kasutavatele ringhäälinguettevõtjatele Berliin-Brandenburgis – Otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks ja määratakse selle tagastamine – Isikliku puutumuse puudumine – Vastuvõetamatus

Tühistamishagi – Füüsilised ja juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobimatuks – Hagi, mille on esitanud riigi lahutamatuks osaks olev asutus, kellel puudub eelarveautonoomia ja kes on riigi kontrolli all – Vastuvõetamatus (EÜ artikli 230 neljas lõik) (vt punktid 42, 50, 52 ja 53)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 9. novembri 2005. aasta otsus 2006/513/EÜ riigiabi kohta, mida Saksamaa Liitvabariik on kasutanud maapealse digitaaltelevisiooni (DVB-T) kasutuselevõtmiseks Berliin-Brandenburgis (ELT 2006, L 200, lk 14).

Resolutsioon

1. Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
38

Avaliku Teenistuse Kohus märkis siiski, et Euroopa Kohus jõudis 18. oktoobri 1977. aasta otsuses kohtuasjas 25/68: Schertzer vs. parlament (EKL 1977, lk 1729, punktid 38–40) järeldusele, et ajutise teenistuja töösuhe lõpeb tähtajatute lepingute puhul lepingus teenistustingimuste artikli 47 lõike 2 kohaselt ette nähtud etteteatamistähtaja lõpus. Avaliku Teenistuse Kohus täpsustas, et Euroopa Kohus oli seisukohal, et kuna pädeval asutusel on ulatuslik kaalutlusõigus kõnealuse lepingu ühepoolseks ülesütlemiseks, mis on viimati nimetatud sättes sõnaselgelt ette nähtud ja mida töötaja tunnustab juba töölevõtmise ajal, on lepingu ülesütlemine töölepingus sees ja seda ei ole seega vaja põhjendada. Avaliku Teenistuse Kohus rõhutas, et Euroopa Kohtu arvates erinebki selles punktis peamiselt ajutise teenistuja olukord ametniku personalieeskirjadest tulenevast staatusest nii, et see välistab personalieeskirjade artikli 25 kohaldamise analoogia alusel, vaatamata sellele, et teenistustingimuste artiklis 11 viidatakse üldiselt personalieeskirjade artiklitele 11–26. Avaliku Teenistuse Kohus lisas, et seda tõlgendust kinnitab väljakujunenud kohtupraktika (Euroopa Kohtu 19. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C-18/91 P: V. vs. parlament, EKL 1992, lk I-3997, punkt 39; Esimese Astme Kohtu 28. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas T-45/90: Speybrouck vs. parlament, EKL 2002, lk II-33, punkt 90; 17. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas T-51/91: Hoyer vs. komisjon, EKL AT 1994, lk I-A-103 ja II-341, punkt 27; 17. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas T-52/91: Smets vs. komisjon, EKL AT 1994, lk I-A-107 ja II-353, punkt 24; 5. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-70/00: Hoyer vs. komisjon, EKL AT 2002, lk I-A-247 ja II-1231, punkt 55; 7. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-175/03: Schmitt vs. AER, EKL AT 2004, lk I-A-211 ja II-939, punktid 57 ja 58; 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas T-471/04: Kazantzoglou vs. AER, EKL AT 2006, lk I-A-2-35 ja II-A-2-157, punktid 43 ja 44, ning 6. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas T-10/02: Girardot vs. komisjon, EKL AT 2006, lk I-A-2-129 ja II-A-2-609).
Vastulause toetuseks esitatud kaubamärk või tähis:

Saksa sõnamärk SHE kaupadele klassides 3 ja 25, Saksa kujutismärk She kaupadele klassides 3, 9, 16, 18 ja 25 ning rahvusvaheline kujutismärk She kaupadele klassides 3, 9, 16 ja 25.
Vastulause toetuseks esitatud kaubamärgi või tähise omanik:

zero International Holding GmbH & Co. KG (varem zero International Holding GmbH & Co. KG).
162

Madalmaade Kuningriik on seisukohal, et komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et kõnesolev projekt täidab just nimelt maapiirkondade arendamisega seotud poliitika üldisi eesmärke. Ta lisab, et projekt näeb ette põllumajandussektori toetamist Madalmaade põhjaosas eelkõige seeläbi, et toetab peedikasvatuse asemel muude kultuuride kasvatamist. Ta leiab, et komisjon ei pea toetusele hinnangu andmisel arvestama mitte üksnes suuniste punkti 4.2.5, vaid ka uurima, kas „abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega”. Viidates eespool punktis 63 viidatud kohtuotsusele Alzetta jt vs. komisjon väidab hageja, et komisjon peab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel läbiviidava uurimise puhul kaaluma asjassepuutuva abi positiivset mõju ja selle negatiivset mõju kaubandustingimustele ning kahjustamata konkurentsiolukorra säilimisele. Ta järeldab sellest, et komisjon peab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c arvestama ka juhul, kui ta on põllumajandussektori abi valdkonnas suunistega oma hindamispädevust piiranud.
109

Hagejad möönavad hiljutist arengut, mis on toimunud eespool punktis 106 viidatud kohtuotsuse Banks alusel, Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsuses kohtuasjas C-277/00: Saksamaa vs. komisjon (EKL 2004, lk I-3925, edaspidi „kohtuotsus SMI”) ja Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas T-324/00: CDA Datenträger Albrechts vs. komisjon (EKL 2005, lk II-4309). Hagejate arvates on nimetatud kohtupraktika tulemus see, et juhul, kui abi saaja kuulub ostja kontserni, mõjutab abi saaja poolt abi tagastamine majanduslikult ka ostjat, kes on abi ulatuses oleva summa juba tasunud, makstes turuhinnale vastava hinna. Kui aga aktsiapaki müüja on riik, kes on kohustatud saadud abi tagasi nõudma, tagastab nimetatud riik abi kaks korda.
67

Seoses sellega on Euroopa Kohus otsustanud, et kui ebaseaduslikku riigiabi saanud ettevõtja ostetakse turuhinnaga, ei saa ostjat pidada ettevõtjaks, kes on saanud eelise võrreldes teiste ettevõtjatega turul. Seega ei saa ostjalt nõuda niisuguse abi tagastamist (vt selle kohta eespool punktis 53 viidatud kohtuotsus SMI, punktid 80 ja 81). Täpsemalt leidis Esimese Astme Kohus eespool punktis 66 viidatud kohtuotsuses CDA Datenträger Albrechts vs. komisjon, et kui ostja maksis varade omandamisel turuhinnale vastava hinna, siis ei kasuta ostja jätkuvalt müüjale antud abist tulenevat konkurentsieelist. Selliste asjaolude korral ei saa asuda seisukohale, et esialgsest abisaajast jääb järele vaid „tühi kest”, millelt ei saa nõuda ebaseadusliku abi tagastamist (vt selle kohta kohtuotsuse punktid 99 ja 100) ega et ostja kasutab jätkuvalt saadud abist tulenevat konkurentsieelist.
55

Mis puudutab intressimäära kohaldamist, eelkõige selle arvutamist liitmäära alusel, siis on tõsi, et komisjon lükkas tagasi Poola Vabariigi argumendi intressi maksmise kohta intressilt. Kuid määruse nr 794/2004 artikli 11 lõige 2 sätestab sõnaselgelt, et intressimäärale kohaldatakse intressi kuni abi tagasinõudmise kuupäevani ja eelneval aastal kogunenud intressile kohaldatakse intressi igal järgneval aastal. Lisaks näeb määruse nr 794/2004 artikkel 13 ette, et määruse artikleid 9 ja 11 kohaldatakse kõikide tagastamisotsuste suhtes, mis tehakse teatavaks pärast kõnealuse määruse jõustumispäeva. Kuna määrus nr 794/2004 jõustus mais 2004, oli see otsuse vastuvõtmise ajal kohaldatav, seega oli komisjon kohustatud nõudma, et kõnesolev intressimäär arvutataks liitmäära alusel.