ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
86

Kolmandaks peab see tõdemus paika ka arvete kohta, mis on seotud selles saates hagejale tehtud reklaamiga. Lisaks olgu öeldud, et kuigi neil arvetel on mainitud „reklaamtahvlite esitamist“ ja „15/30-sekundilise reklaamklipi „Technopol“ esitamist“, ei ole neil ühtegi märget esitatud sisu kohta. Kuigi on tõsi, et hageja ja Poola televisiooni vahel 2008. aastal sõlmitud lepingus on esitatud teatavad üksikasjad reklaami sisu kohta, mida tehti hagejale telesaates Śmiechu Warte, nimelt selles saates ette loetud tekst – videokaamerate hankimist finantseerib Technopol Częstochowas, kes on ristsõnade 100, 200, 300, 500 ja 1000 panoramicznych kirjastaja – tuleb siiski märkida, et ühest küljest ei puuduta see tekst ühte neist tähistest, mille registreerimist taotletakse, nimelt 400 PANORAMICZNYCH, ja teiselt poolt nähtub kõnealuse lepingu punkti 4 punktist 6, et see on sõlmitud ainult ajavahemikuks 3. märtsist kuni 31. oktoobrini 2008. Kuivõrd hageja juhib tähelepanu asjaolule, et kõnealuse lepingu lõike 2 punkti 2 kohaselt edastati eespool toodud teksti sisaldavat reklaamklippi lepingu kehtivusaja jooksul 52 korda seitsme kuu jooksul, ja selle alusel väidab, et „kümne aasta suhtes kohaldatuna, saab selle kriteeriumi põhjal järeldada, et klippi edastati sisuliselt tuhat korda“, siis selle kohta tuleb tõdeda, et muid ajavahemikke hõlmavate lepingute puudumisel on viimane väide täiesti tõendamata.
76

Teiseks tuleb märkida, et ükski asjaolu 8. märtsi 2018. aasta kirjas (vt punkt 29 eespool) ei võimalda järeldada, et nõukogul oli tõendeid selle kohta, et Ukraina ametiasutused on kõnealuseid õigusi hagejat käsitlevas kriminaalmenetluses järginud, või ammugi, et nõukogu hindas selliseid tõendeid, et kontrollida, kas Ukraina õiguskaitseasutus on neid õigusi piisavalt järginud, kui ta otsustas algatada ja viia läbi kriminaalmenetluse, mis puudutas hageja poolt riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamist. Nimelt märkis nõukogu selles kirjas – sarnaselt sellega, mida ta tegi kohtuasjas, milles tehti 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Azarov vs. nõukogu (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031, punkt 24) – sisuliselt üksnes, et PPB kirjad, mis olid eelnevalt hagejale edastatud (vt punkt 26 eespool), tõendasid, et tema suhtes oli endiselt käimas kriminaalmenetlus seoses riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamisega.
Teisalt aga olgu märgitud, et selleks, et tõendada väidetava edutamisest keeldumise poliitika olemasolu, piirdub hageja sellega, et esitab niisuguse koosoleku protokolli, kus muu hulgas osalesid ametiühinguesindajad ja personaliküsimuste peadirektoraadi peadirektor, ja ühe memo, mille teatavad neist ametiühingutest sellele peadirektorile esitasid. Neist dokumentidest tuleneb aga, et ametiühingud leiavad, et otsus mitte edutada ametnikku, kellele on määratud karistus, „võib viia“ selleni, et seda ametnikku karistatakse kaks korda, mistõttu ametiühingute ja komisjoni vahel tuleks läbi rääkida„selge õiguslik raamistik“. Üksnes asjaolu, et ametisse nimetav asutus keeldus edutamast teisi ametnikke, kelle suhtes oli eelnevalt kohaldatud karistust, ja et need ametiühingud leiavad, muid täpsustusi esitamata, et ametnike teenete hindamist käsitlevad sätted ei ole piisavalt selged, ei tõenda aga üksi, et käesolevas kohtuasjas võeti vaidlusalune otsus vastu eesmärgiga karistada, mitte aga personalieeskirjade artiklis 45 ette nähtud teenete võrdleva hindamise tulemusena.
178

Hageja on seisukohal, et vaidlustatud aktide põhjenduste A lisa punktis 15 (vt eespool punkt 163) ja B lisa punktis 17 (vt eespool punkt 144) nimetatud faktilised asjaolud ei saa olla aluseks tema nime jätmisele vaidlusalustesse loeteludesse. Esiteks olevat need asjaolud, eeskätt need, mis on 2009. aastast varasemad, liiga ammused, et õigustada hageja nime jätmist nendesse loeteludesse. Teiseks ei olevat need faktilised asjaolud tõendatud. Hageja väidab sellega seoses, et Hamas ei ole võtnud endale vastutust vaidlustatud aktide põhjenduste B lisa punktis 17 nimetatud 2014. aasta augusti, 2014. aasta novembri ja 2016. aasta aprilli faktiliste asjaolude eest, ning et selles samas punktis nimetatud 7. juuli 2014. aasta faktilist asjaolu tuleks analüüsida Gazas 2014. aastal aset leidnud sõja seisukohast.
50

Neljandaks tuleb märkida, et nii taotletav tähis kui ka asjaomane varasem kaubamärk on üldistatult ringikujulised. Esiteks ei ole vaidlust selles, et neist esimene sisaldab suurt sinist ringi, mida ääristab peenike hõbedane ringjoon, isegi kui apellatsioonikoda jättis viimati nimetatud asjaolu arvesse võtmata. Teiselt poolt jättis apellatsioonikoda arvesse võtmata asjaolu, et nimetatud kaubamärgil on kujutatud sisemine ringikujuline kujund, mida ääristab meessoo sümboli hõbedane kontuur või vähemalt kaks poolringi, mis on paigutatud sõnalist osa „volvo“ sisaldavast sinisest ristkülikust üles- ja allapoole. Peale selle koosneb selles kaubamärgis sisalduv meessoo sümbol () ringkujulisest elemendist ja noolest. Isegi kui eeldada EUIPO eeskujul, et asjaomane avalikkus tunneb nimetatud sümboli vahetult ära, ei tähenda see vastupidi vaidlustatud otsuse punktis 37 esitatud apellatsioonikoja seisukohale siiski, et see avalikkus ei taju, et meessoo sümbol koosneb muu hulgas selgelt nähtavast ringikujulisest koostisosast, seda enam, et sellele lisatud nool on palju väiksem kui ringikujuline osa ise. Apellatsioonikoda leidis nimetatud punktis seega ekslikult, et asjaomane kaubamärk „ei sisalda ringi“.
11

Teisena leidis apellatsioonikoda esiteks, et asjaolud, et vaidlustatud kaubamärgi taustavärv, see tähendab must, ei ole sama, mis on tihendimoodulil, mis on sinine, ja et kontsentriliste ringjoonte arv on erinev, ei kujuta endast olulisi erinevusi, kuna tegemist on vähetähtsate erinevustega vaidlustatud kaubamärgi mitteeristavates omadustes. Teiseks rõhutas ta, et kuigi vastab tõele, et vaidlustatud kaubamärk ei ole läbi lõigatud horisontaalse joonega, mis piiritleks selle ülemist ja alumist osa, et praktikas oleks võimalik erinevaid kihte eemaldada, sõltub see, kui nähtav see joon on, otseselt viimistluskvaliteedist, kuna kõrge kvaliteediga lõpptoote puhul ei pruugi eraldusjoon olla üldse nähtav. Seetõttu ei ole oluline, et vaidlustatud kaubamärgil puudub eraldusjoon. Kolmandaks leidis ta, et kõnealusel juhul ei ole vaidlustatud tähise ükski oluline tunnus kaunistus- või loominguline element, ning neljandaks märkis ta, et määruse 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaldamist ei takista mingil moel asjaolu, et vaidlustatud kaubamärk on kujutismärk ja kujutab kahemõõtmelist joonistust.
87

Peale selle tuleb tagasi lükata hageja argument, mille kohaselt on vastuolu selle vahel, et ühelt poolt keskendutakse vaidlustatud otsuses küsimusele, kas hageja esitatud tõendid on piisavad tõsiste kahtluste tekitamiseks, ning teiselt poolt asjaolu vahel, et CPVO ja seejärel apellatsiooninõukogu ei ole tühistamistaotlust tagasi lükanud ab initio. Sellega seoses tuleb märkida, et hageja tõlgendab vaidlustatud otsust vaid osaliselt. Kuigi selles otsuses on tõendite hindamisel tõepoolest ekslikult kasutatud määruse nr 874/2009 artikli 53a sõnastuses kasutatud väljendit „tõsiseid kahtlusi“, on otsuses märgitud selgesti, et hageja ei ole esitanud tõendeid selle kohta, et aretaja poolt või tema nõusolekul on sorti kasutamise eesmärgil müüdud või muul viisil loovutatud kolmandale isikule. Lisaks ei tähenda see, et apellatsiooninõukogu otsustas menetluse lõppedes, arvestades menetlusosaliste esitatud kõiki fakte ja tõendeid, et hageja esitatud tõendid ei tekita tõsiseid kahtlusi kõnealuse taimesordi ühenduse kaitse kehtivuses, et algne otsus algatada tühistamismenetlus on ekslik. Nimelt, kui kehtetuks tunnistamise menetluse tulemusel järeldab CPVO, et tõendid ei tekita tõsiseid kahtlusi, tähendab see seda, et CPVO‑l tühistamistaotluse kättesaamisel esinenud tõsised kahtlused olid hajutatud.
20

Hageja heidab apellatsioonikojale ette, et viimane leidis, et asjaomane avalikkus on „segatüüpi“, koosnedes nii laiast avalikkusest kui erialaasjatundjatest, ja et ta ei ole iga teenuse asjaomast avalikkust määratlenud, piirdudes mõne näite esitamisega. Täpsemalt, mis puutub taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenustesse, siis väidab ta, et „alustel kaupade, sealhulgas multimeediakaupade ümberlaadimise teenused; alustel kaupade ja alustele paigutamata kaupade komplekteerimise teenused, mida osutatakse kas eriteenuste või üldteenuste raames; eri- ja tavamõõdus pakendamata kauba veoteenused (näiteks masin või seadmed)“ on mõeldud üksnes erialaasjatundjatest koosnevale avalikkusele, samas kui „kaitstud vedu, kiirkullerteenus konkreetsetesse sihtkohtadesse, kaupade tagastamisel saatmise korraldamine ja nõustamine logistika valdkonna veoküsimustes“ puudutavad nii laia avalikkust kui ka erialaasjatundjaid.
On tõsi, et oma 3. mai 2018. aasta kohtuotsuses Distillerie Bonollo jt vs. nõukogu (T‑431/12, edasi kaevatud, EU:T:2018:251, punktid 51‑53), millele Venezuela Bolívari Vabariik viitas, otsustas Üldkohtus, et kui otsene puutumus piirduks õigusliku mõjuga, tuleks süstemaatiliselt vastuvõetamatuks tunnistada kõik hagid, mille on esitanud liidu tootja dumpinguvastaseid tollimakse kehtestava määruse peale, nagu ka kõik hagid, mille on esitanud ettevõtja, kes konkureerib ettevõtjaga, kes on saanud abi, mille komisjon on ametlikus uurimismenetluses tunnistanud siseturuga kokkusobivaks, ja ka kõik hagid, mille on esitanud konkurent sellise otsuse peale, millega koondumine tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks. Lisaks on Üldkohus oma 13. septembri 2018. aasta otsuses kohtuasjas NK Rosneft jt vs. nõukogu (T‑715/14, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2018:544, punktid 80 ja 81), ja 13. septembri 2018. aasta kohtuotsuses Gazprom Neft vs. nõukogu (T‑735/14 ja T‑799/14, EU:T:2018:548, punktid 88, 89 ja 97), mis on tehtud just piiravate meetmete valdkonnas, asunud seisukohale, et selleks, et tõendada selliste isikute otsest puutumust, keda on kõnealustes aktides nimetatud ja kes on Üldkohtule esitatud tõendite abil tõendanud, et nad tegutsesid turul, mille suhtes kehtivad ekspordipiirangud, tuleb arvesse võtta nii nende piirangute mõju nende isikute õiguslikule olukorrale kui ka nende materiaalset mõju nendele isikutele.
99

Sellega seoses tuleb märkida, et 11. juuli 1968. aasta kohtuotsuse Van Eick vs. komisjon (35/67, EU:C:1968:39) aluseks olnud kohtuasi ei käsitle olukorda, kus on määratud karistuseks ametist kõrvaldamine, vaid selles käsitletakse üldisemalt igasugust distsiplinaarmenetlust, kuna sellisel menetlusel võivad olla asjaomase isiku jaoks rasked tagajärjed. On vaieldamatu, et juhtiva ametikoha palgaastme AD 13 alandamine administraatori ametikoha palgaastmele AD 12 on raske karistus, kuna sellega kaotatakse juhtiv ametikoht. Lisaks võib oletada, et võimalused jõuda uuesti juhtivale ametikohale on pärast sellise ametikoha distsiplinaarmenetluses kaotamist, on õhkõrnad. Seega tuleb ka see argument tagasi lükata.
10

Hagejate väitel tegi direktor 29. jaanuaril 2014 toimunud koosolekul pärast osakonnajuhataja lahkumist ning olles eelnevalt kiitnud tema tööalaseid teeneid, juttu abitaotluse esitamisest, märkides siiski, et ei ole kursis selle sisuga, ning paludes hagejatel temaga avameelselt rääkida. Nimelt olevat ta neile öelnud: „Open your hearts and tell me what is on your liver“ („Olge avameelsed ja öelge, mis teil südamel on“). Samuti olevat ta teinud hagejatele ettepaneku pöörduda töökohal ahistamise ja selle ärahoidmisega tegeleva nõuandekomitee poole. Hagejad olevat direktorilt küsinud, kas tegemist on ametliku vestlusega, kuna sellisel juhul oleksid nad taotlenud, et selle juures viibiks nende esindaja, kes oli väljaspool koosolekuruumi. Direktor olevat vastanud, et tegemist on asutusesisese koosolekuga, mis välistab esindaja osalemise. Hagis märgivad hagejad, et nemad tajusid seda kohtumist direktoriga järjekordse heidutamiskatsena, nende ühtsuse ebaausa proovile panemise ning inimväärikuse alandamisena.
142

Nagu eespool punktist 135 nähtub, on kasutamise käigus eristusvõime omandamise hindamisel tingimata vajalik, et see kasutamine toimuks kooskõlas kaubamärgi peamise ülesandega. Üksikkaubamärkide puhul nagu vaidlusalune kaubamärk on kõnealune peamine ülesanne tagada tarbijale või lõppkasutajale, et kaubamärgiga tähistatud kaup või teenus on teatud päritolu, nii et ta saab võimaliku segiajamise ohuta eristada kõnealust kaupa või teenust muu päritoluga kaubast või teenusest. Et kaubamärk võiks tegelikult täita olulist osa moonutamata konkurentsi süsteemis, mille loomine ja säilitamine on aluslepingu eesmärk, peab kaubamärk tagama, et kõiki sellega tähistatud kaupu toodetakse või teenuseid osutatakse nende kvaliteedi eest vastutava konkreetse ettevõtja kontrolli all (vt selle kohta analoogia alusel 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus W. F. Gözze Frottierweberei ja Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika, ja 7. juuni 2018. aasta kohtuotsus Schmid vs. EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl), T‑72/17, edasi kaevatud, EU:T:2018:335, punkt 44).
34

Menetlusse astuja väidab, et hageja etteheited, millega ta soovib vaidlustada varasemate kaubamärkide tegeliku kasutamise tõendatust ning vastandatud tähiste kontseptuaalset võrdlust, on vastuvõetamatud. Menetlusse astuja sõnul on neis etteheidetes tõstatatud õigus- ja faktiküsimused juba lõplikult lahendatud vastulausete osakonna 16. märtsi 2017. aasta otsusega, mis tehti ühes teises samade poolte vahel toimunud vastulausemenetluses, mis käsitles käesolevas kohtuasjas kõne all olevate tähistega identseid tähiseid ja taotletud kaubamärgiga hõlmatud kaupu, mis erinevad käesolevas kohtuasjas kõne all olevatest kaupadest (asjad R 816/2017-4 ja R 1031/2017-4) (edaspidi „16. märtsi 2017. aasta otsus“). Hageja ja menetlusse astuja vaidlustasid 16. märtsi 2017. aasta otsuse samas apellatsioonikojas, kes võttis vastu käesolevas kohtuasjas vaidlustatud otsuse. See apellatsioonikoda, kellel paluti teha otsus asjaomaste varasemate kaubamärkide tegeliku kasutamise tõendatuse ja vastandatud tähiste kontseptuaalse sarnasuse kohta, kinnitas vastulausete osakonna 16. märtsi 2017. aasta otsuses antud hinnangut. Kuna nende küsimustega seoses ei ole Üldkohtus apellatsioonikoja otsust vaidlustatud, on 16. märtsi 2017. aasta otsuses sisalduv hinnang lõplik. Täpsemalt väidab menetlusse astuja, et käesolevas kohtuasjas vaidlustatud otsus üksnes kinnitab 16. märtsi 2017. aasta otsust, kuna esimesena nimetatud otsuses ei ole arvesse võetud uusi asjaolusid ja see ei sisalda uut hinnangut poolte olukorrale, sest apellatsioonikoda on sõnaselgelt viidanud nende küsimuste analüüsile, mis on esitatud samade poolte vahel toimunud varasemas vastulausemenetluses. Nõudes käesolevas asjas vaidlustatud otsuse tühistamist, nõuab hageja niisiis tegelikult 16. märtsi 2017. aasta otsuse tühistamist. Lõpetuseks väidab menetlusse astuja, et kui Üldkohus ei tunnista kõne all olevaid etteheiteid vastuvõetamatuks, läheb ta vastuollu res iudicata ja ne bis in idem põhimõttega ning tingib menetlusse astuja ainuõiguste osas kindlusetuse, mis on vastuolus tema õiguspäraste ootuste ja õiguskindluse põhimõttega.
51

Hageja väidab, et apellatsioonikoda ei arvestanud kaupade võrdluse analüüsimisel kõigi asjakohaste teguritega ning järeldas seetõttu ekslikult, et klassi 30 kuuluvad kaubad on identsed või sarnased. Ta väidab, et kaubad on erinevad esiteks seetõttu, et taotletud kaubamärgiga hõlmatud kaubad on mõeldud söömiseks, samas kui varasemate kaubamärkidega hõlmatud kaubad on joomiseks, ja teiseks põhjusel, et vahvlid, pagaritooted ja maiustused võivad sisaldada mitut koostisainet, mille hulgas kakao või kohv ei ole peamine koostisaine. Tema sõnul ei võtnud apellatsioonikoda arvesse vastulausete osakonna otsuse põhjendusi, milles käsitletakse muu hulgas kaupade olemust ja kasutusotstarvet. Lisaks väidab ta, et asjaomased kaubad on erinevad, sest kakao või kohvi- või kakaoaroomi lisamine sellistele lõpptoodetele nagu vahvlid, maiustused või pagaritooted ei tähenda iseenesest seda, et neid kaupu turustataks taotletud kaubamärgi all. Selline eeldus läheb hageja väitel kaugemale määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b ulatusest. Lõpuks lisab ta, et kõnealused kaubad on täiesti erinevad toiduained, mis ei ole paigutatud üksteise vahetusse lähedusse näiteks supermarketite lettidel, ning et asjaomaste kaupade ja teenuste turustuskanalid võivad olla samad, kuid võidakse kasutada ka erinevaid turustuskanaleid.
137

Vaidlusaluse otsuse põhjendustest tuleneb siiski, et komisjon oli seisukohal, et kokkuleppe liidu tasandil rakendamine ei tundunud talle vajalik ega sobiv niivõrd, kuivõrd muu hulgas on just liikmesriigid pädevad keskvalitsuste asutuste toimimist korraldama, ja kuna suur hulk riike oli juba kehtestanud sätted, mis tagasid, et nende asutuste ametnikke ja teenistujaid teataval määral teavitatakse ja et nendega teataval määral konsulteeritakse. Lisaks tegi komisjon tööturu osapooltega 17. jaanuaril 2018 toimunud koosolekul teatavaks vaidlusaluse otsuse mõtte, märkides, et ta „toetab tugevalt subsidiaarsust“ ja et tema arvates on eelistatav, et tööturu osapooled rakendavad kokkulepet riigi tasandil. Seega võttis komisjon arvesse subsidiaarsuse ja proportsionaalsusega seotud kaalutlusi hetkel, kui ta hindas mitte liidu meetme võimalikkust, vaid liidu meetme sobivust. Eespool punktis 133 märgitust tuleneb, et komisjon ei teinud ilmselget hindamisviga, kui ta asus seisukohale, et kokkuleppe rakendamine liidu tasandil ei ole otstarbekas.
77

Käesoleval juhtumi puhul toob Üldkohus esiteks esile, et nagu on järeldatud eespool punktis 73, ei ole tõlkekeskus tõendanud, et tal on tekkinud ja olemasolev huvi vaidlustada EUIPO otsus avaldada hanketeade, mis sisaldab pakkumuste esitamise ettepanekut. Teiseks on juba tuvastatud, et EUIPO ei olnud kohustatud asjaomases hankemenetluses kedagi edukaks tunnistama ja et seega ei olnud ette kindel, et ta sõlmib mõne pakkujaga lepingu või et tellitavate tõlgete maht oleks olnud teada.
54

Siinkohal olgu märgitud, et ühelt poolt vastab vaidlustatud otsuse punktis 21 nimetatud kohtupraktikaga seoses tõele, et liidu kohtus on vastulausemenetluse ning kaupade ja teenuste võrdluse osas tunnistanud, et on võimalik, et varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja teenuste kirjeldus ei võimalda neid võrrelda taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja teenustega (vt selle kohta 6. veebruari 2014. aasta kohtumäärus El Corte Inglés vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑301/13 P, ei avaldata, EU:C:2014:235, punkt 67, ja 11. novembri 2009. aasta kohtuotsus GREEN by missako, T‑162/08, ei avaldata, EU:T:2009:432, punkt 31). Teiselt poolt olgu seoses EUIPO poolt kostja vastuse punktis 27 ja kohtuistungil osutatud kohtupraktikaga märgitud, et Üldkohus on tõesti märkinud, et ELi kaubamärgi omanik ei saa kasutada ära asjaolu, et ta rikkus kohustust sõnastada kaupade loetelu selgelt ja täpselt (vt selle kohta 6. aprilli 2017. aasta kohtuotsus NANA FINK, T‑39/16, EU:T:2017:263, punkt 48, ja 18. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus, nuuna, T‑533/17, ei avaldata, EU:T:2018:698, punkt 62).
25

Sellest järeldub, et personalieeskirjade VIII lisa artikli 12 lõike 2 kitsas tõlgendus nõuab, et teenistuja valitud riiklikku või eraõiguslikku pensioniskeemi tehtavad sissemaksed oleksid sellised, et need suudaksid tagada piisavad pensioniõigused pensionieas. Kui need sissemaksed on sellised, et need ei suuda tagada asjasse puutuvale teenistujale pensionieas piisavat sissetulekut ja teenistuja on talle varem selle sätte alusel makstud lahkumistoetuse selleks ajaks ära kulutanud, on ta tõenäoliselt sunnitud pöörduma liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi poole, see aga oleks vastuolus sättega, mis nõuab, et neid sissemakseid tehtaks „pensioniõiguste saamiseks või säilitamiseks“.
21

Selles küsimuses on oluline märkida, et kui hinnatakse seda, kas tähis on vastuolus avaliku korraga, on otsustavaks kriteeriumiks – nagu EUIPO oma vastuses õigesti rõhutab – see, kuidas asjaomane avalikkus kaubamärki tajub, mis võib põhineda teaduslikust või tehnilisest küljest ebatäpsel määratlusel, mis tähendab, et tähtis on konkreetne ja tegelik arusaam tähisest, sõltumata sellest, kas tarbija käsutuses on täielik teave. Seega, isegi kui see arusaam ei ühti – või ühtib ainult osaliselt – teadusliku tõega, on asjaolu, et asjaomane avalikkus seostab kanepi lehte psühhotroopse ainega, just see, mida apellatsioonikoda peab taolisel juhul uurima, nimelt ajaomase avalikkuse arusaam. Just seda apellatsioonikoda ka tegi, nagu EUIPO nii oma vastuses kui ka kohtuistungil märkis, rõhutades, et „kanepi lehe erilist kuju kasutatakse sageli marihuaana sümbolina“. On selge, et tegemist ei ole teadusliku faktiga, vaid see leht on asjaomase avalikkuse tajus muutunud marihuaana „meediasümboliks“. Selline analüüs ei ole järelikult mingil moel erapoolik.
64

Siiski, asjaolu, et hageja on oma päritoluriigis maksukohustuslane ning et tal on seal majanduslikud huvid ja ta omab seal vara, ei tõenda, et tema alaline elukoht on selles riigis (vt selle kohta 26. septembri 2007. aasta kohtumäärus Salvador Roldán vs. komisjon, F‑129/06, EU:F:2007:166, punkt 59). See on nii seda enam, kui tulu, mis deklareeritakse maksudeklaratsioonis päritoluriigis, tuleneb kutsealasest tegevusest välisriigis. Kohtuistungil hageja konkreetselt selgitas, et Belgias elades töötas ta Poola kohtute juures tegutseva vabakutselise vandetõlgina ning sellest tulenevalt deklareeris ta 2012. aastal kutsetegevuse tuluna 2664,64 Poola zlotti (PLN) (ligikaudu 650 eurot). Samuti selgitas hageja kohtuistungil, et ta taotles 2014. aastal enda kustutamist Poola äriregistrist ja et selle aasta kohta deklareeritud 54289,16 Poola zlotti (ligikaudu 12700 eurot) oli palk, mille ta oli saanud Belgias samal aastal töötamise eest ühes Belgia äriühingus, kes osutas komisjonile teenuseid.
92

Käesoleval juhul oli Frontex oma avalikustamiskohustuse raames avaldanud hagejate viidatud teabe, mis tähendab, et eelnevalt on kontrollitud, et selle avalikustamine on kooskõlas tema volitustest tulenevate kõigi ülesannetega, ja et võimalikku avalikustamist on kaalutud, arvestades avaliku julgeoleku huve.
135

Samuti tuleb märkida – nagu nähtub eespool punktist 129 –, et isegi juhul, kui komisjon oleks analüüsinud inimese kokkupuutumise ulatust 8‑hüdroksükinoliiniga ja leidnud, et see on väheoluline, oleks õiguspärane tagajärg olnud see, et nimetatud toimeaine kantakse asendamisele kuuluvate ainete loetellu, st täpselt samasugune tagajärg kui see, mis tuleneb vaidlustatud rakendusmääruse artiklist 2. Hageja, kellele selle kohta kohtuistungil küsimusi esitati, ei seadnud seda hinnangut kahtluse alla, vaid kaitses kolmanda väite tulemuslikkust, väites, et kui komisjon oleks niisuguse analüüsi läbi viinud, oleks see vaidlustatud rakendusmääruse vastuvõtmise edasi lükanud. Kuna see kaalutlus ei ole ilmselgelt seotud määruse nr 1107/2009 II lisa punktide 3.6.4, 3.6.5 ja 4 tõlgendamist reguleerivate põhimõtetega, siis tuleb tõdeda, et kolmas väide on igal juhul tulemusetu.
84

Nagu on aga tuvastatud eespool punktis 54, siis kuna sõna „cinkciarz“ üks lahutamatu omadus, see tähendab asjaolu, et see tähistab salajast ja õigusvastast tegevust, on täielikult vastuolus kõnealuste valuutavahetusteenuste ühe olemusliku tunnusega, nimelt nende õiguspärasusega, saab asjaomane avalikkus vaidlusaluse kaubamärgi ja ebaseaduslike valuutavahetusteenuste vahel seose luua, vaid jõudes seda vastuolu ületades järeldusele, et iroonia ja mõttemängu tulemusel hõlmab kõnealune kaubamärk vastupidi selle tähendusele õiguspäraselt osutatavaid valuutavahetusteenuseid. Sellest järeldub, et kõnealuste teenuste puhul peab asjaomane avalikkus sõna „cinkciarz“ tõlgendama ning seetõttu on sellel teatud originaalsus ja ilmekus, mis muudavad selle kergesti meeldejäetavaks (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑398/08 P, EU:C:2010:29, punkt 59) ja see võib tähistada tarbija jaoks asjaomase kauba või teenuse kaubanduslikku päritolu. Seega tuleb asuda seisukohale, et kõnealusel sõnal on valuutavahetusteenustega seoses eristusvõime.