ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
83

Hispaania Kuningriik leiab veel, et raske on eristada meditsiiniseadmeid, selleks et teha kindlaks need, mida saab, ja need, mida ei saa kasutada puude korral, korrates oma väidet, mille kohaselt on keeruline põhistada liikmesriigi rikkumist direktiivi 2006/112 III lisaga, kuna selle sätted ei ole selged. Ta meenutab lõpuks, et käibemaksukomitee suunised, millele komisjon oma hagiavalduses viitab, ei ole siduvad.
50

Kõigest eelnevast tuleneb, et direktiivi tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui siseriiklik kohus kohustab lõpetama kaubandustava, mis ei kuulu direktiivi I lisa kohaldamisalasse, üksnes põhjusel, et pädev haldusasutus ei ole nimetatud tavale andnud eelnevat luba, ilma et kohus ise sealjuures hindaks, kas asjaomane kaubandustava on direktiivi artiklites 5–9 sätestatud kriteeriumide kohaselt ebaaus.
12

Vaidluse tausta on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 8–13 kirjeldanud järgmiselt: „8. [Planet] on Kreeka äriühing, kes pakub ärijuhtimise alaseid nõustamisteenuseid. Alates 2006. aastast on ta kolme konsortsiumi liikmena seotud Süürias kolme projektiga, mida rahastab komisjon. [Planeti] suhtes viidi alates 16. oktoobrist 2007 läbi OLAF-i juurdlus seoses rikkumiste kahtlusega nende kolme projekti raames. 9. Teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse seitsmenda raamprogrammi raames korraldatud hankemenetluse tulemusena palus komisjon [Planetit] 18. aprilli 2008. aasta kirjas astuda läbirääkimistesse, et määrata toetuslepingu lõplikud tingimused, mis on seotud tema ettepanekuga täita konsortsiumi koordinaatori ülesannet seoses projektiga „Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe” (edaspidi „projekt AEGIS”). Komisjoni kirjas teatati, et võimalik komisjonipoolne toetus ei saa ületada 3300000 eurot ning läbirääkimised tuleb lõpule viia enne 30. juunit 2008. 10. Eespool punktis 8 nimetatud juurdluse tagajärjel taotles OLAF kahel korral [Planeti] registreerimist varajase hoiatamise süsteemis. Ta taotles 26. veebruaril 2009 hoiatuse W1a aktiveerimist ning 19. mail 2009 hoiatuse W1b aktiveerimist. Registreerimine toimus 10. märtsil ja 25. mail 2009. 11. Komisjon saatis 27. veebruaril 2009 [Planetile] läbirääkimiste tulemusel koostatud toetuslepingu (edaspidi „leping”), et sellele kirjutaksid alla [Planet] ja teised selle konsortsiumi liikmed, kuhu ta kuulub. [Planet] saatis allkirjastatud lepingu 11. märtsil 2009 komisjonile tagasi, et viimane sellele omakorda alla kirjutaks. 12. Komisjon teatas 4. juunil 2009 e-kirja teel hagejale, et lepingule alla kirjutamise protsess peatati seniks, kuni on täidetud lisatingimus, st see, et hageja avab kinnise pangakonto, mille tulemusel on hageja käsutuses üksnes see lepingu kohaselt makstava ettemaksu osa, mis on ette nähtud talle endale, samas kui ülejäänud osa ettemaksust kannab pank otse teistele konsortsiumi liikmetele. E-kirjas teatati, et selle uue tingimuse nõudmise põhjuseks oli ootamatu sündmus, st hageja registreerimine varajase hoiatamise süsteemis esiteks hoiatuse W1a ja seejärel hoiatuse W1b aktiveerimise teel. 13. Kuna Planet] leppis oma pangaga kokku, et viimane kannab kohe pärast komisjoni poolt makstava ettemaksu kättesaamist igale konsortsiumi liikmele üle neile ette nähtud summa, kirjutas komisjon 3. juulil 2009 lepingule alla.”
6

Sama määruse artikli 42 „Vastulause menetlemine” lõiked 2 ja 3 on sõnastatud järgmiselt: „2. Taotleja nõudmisel peab vastulause esitanud varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist ning et see on vastulause aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat. Selliste tõendite puudumise korral lükatakse vastulause tagasi. [...]. 3. Lõiget 2 kohaldatakse ka artikli 8 lõike 2 punktis a osutatud varasemate siseriiklike kaubamärkide suhtes, asendades kasutuse ühenduses kasutusega liikmesriigis, kus varasem kaubamärk on kaitstud.”
28

Kohtuvaidluse teiste asjaolude osas otsustas Tribunal administrativo e fiscal do Porto 19. oktoobri 2011. aasta otsusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [liidu] õigust ja eelkõige […] määruse […] nr 1083/2006 artiklites 5–8, 22, 32, 34, 35 ja 56 ning ELTL artiklites 174–176 sätestatut tuleb tõlgendada nii, et need ei luba teha erandeid kulutuste territoriaalse abikõlblikkuse põhimõttest, st nii, et kulutused, mis on seotud struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatud toimingutega, on rakenduskavade raames abikõlblikud vaid siis, kui neid tehakse NUTS 2. taseme piirkondades, mis on hõlmatud iga sellise rakenduskavaga? 2. Täpsemalt, kas eespool viidatud sätteid tuleb tõlgendada nii, et need ei luba siseriiklikel ametivõimudel kehtestada õigusnorme, mis teevad kulutuste territoriaalsuse põhimõttest erandi ja võimaldavad käsitleda investeeringuid konkreetselt lähenemiseesmärgi saavutamiseks mõeldud rakenduskavade raames abikõlblikena, kui nende investeeringute või toetusesaaja asukoht ei ole NUTS 2. tasandi piirkondades, mida sellised rakenduskavad hõlmavad? 3. Või tuleb [liidu] õigust ja eelkõige […] määruse […] nr 1083/2006 artiklites 5–8, 22, 32, 34, 35 ja 56 ning ELTL artiklites 174–176 sätestatut tõlgendada hoopis nii, et nendega ei ole vastuolus sellised erandid kulutuste territoriaalse abikõlblikkuse põhimõttest, mis lubavad siseriiklikel ametivõimudel kehtestada õigusnorme, mille kohaselt võib kulutusi, mis on seotud struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatud toimingutega, pidada rakenduskavade raames abikõlblikeks isegi juhul, kui neid ei tehta NUTS 2. taseme piirkondades, mis on hõlmatud iga sellise rakenduskavaga, eelkõige siis, kui need puudutavad kulutusi/toiminguid, millel on asjakohane ülekanduv mõju, st siis, kui neid õigustab toimingute laad ja võimendav mõju, mis tekib muudes piirkondades kui need, kus see investeering on tehtud? 4. Täpsemalt, kas nende sätetega ei ole vastuolus, kui siseriiklikud ametivõimud kehtestavad õigusnorme, mis võimaldavad käsitada investeeringuid lähenemiseesmärgi saavutamiseks mõeldud rakenduskavade raames abikõlblikena, kui nende investeeringute või toetusesaaja asukoht ei ole NUTS 2. tasandi piirkondades, mida see lähenemiseesmärk hõlmab, eelkõige siis, kui need puudutavad investeeringuid/toiminguid, millel on asjakohane ülekanduv mõju, st siis, kui neid õigustab toimingute laad ja võimendav mõju, mis tekib muudes piirkondades kui need, kus see investeering on tehtud?”
17

Commissionners väitis, et teine direktiiv ei nõudnud liikmesriikidelt selliste meetmete kehtestamist, mis näevad ette maksustatava summa vähendamist tagasiulatuvalt pärast tarne tegemist, nagu see on sätestatud kuuenda direktiivi artikli 11 C osa lõikes 1. Pealegi ei olnud teise direktiivi artikli 8 punkt a piisavalt täpne, et sellist mõju avaldada. Commissionners leidis, et postimüügikataloogidest kauba ostmisel olid kolmandate isikute ostude eest ja esindaja enda ostude eest makstud komisjonitasul märkimisväärsed erinevused.
42

Neid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1393/2007 artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus põhikohtuasjas arutlusel olevad liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et loetakse kättetoimetatuks kohtutoimikusse lisatud kohtudokumendid, mis on adresseeritud teises liikmesriigis peamist või alalist elu- või asukohta omavale isikule, kui kõnealune isik ei ole määranud dokumente vastu võtma volitatud isikut, kelle elu- või asukoht on liikmesriigis, kus kohtumenetlus toimub.
15

Labour Court rahuldas 27. juuli 2007. aasta otsusega ministri apellatsioonkaebuse ja jättis teiste menetlusosaliste nõuded rahuldamata. Selle otsuse kohaselt õigustavad An Garda Síochána liikmete määramist nimetatud ametikohtadele kas viimase operatiivvajadused või vajadus jätkata „tsiviilistamise” protsessi sellisel viisil ja niisuguse kiirusega, mille An Garda Síochána töötajate esindusühingud heaks kiidavad. Lisaks märkis Labour Court selles otsuses, et neile töötajatele sellise palgaastme määramine nagu palgaaste, mis on määratud An Garda Síochána liikmetele, on kooskõlas taotletava eesmärgiga, kuna ilmselgelt ebaõiglane ja ebapraktiline oleks see, kui neile ametikohtadele määratud An Garda Síochána liikmete palka vähendataks. Sama otsuse kohaselt tuleneb määratud ametikohtade vähendatud arvust, et olemasolevate kokkulepete säilitamine „tsiviilistamise” protsessi ajal on operatiivvajadustega proportsionaalne.
62

Isegi kui oletada, et see süsteem on liidu õigusega kooskõlas, nähtub kohtupraktikast ikkagi, et asjaolu, et liikumisvabadust piirava liikmesriigi korra kohaldamine on vabatahtlik, ei tähenda, et see ei ole liidu õigusega vastuolus (vt selle kohta 12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-446/04: Test Claimants in the FII Group Litigation, EKL 2006, lk I-11753, punkt 162, ja 18. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C-440/08: Gielen, EKL 2010, lk I-2323, punkt 53). Võimalus teha valik, mis tõenäoliselt muudaks olukorra Euroopa Liidu õigusega kooskõlas olevaks, ei kõrvalda iseenesest süsteemi ebaseaduslikku olemust, nagu vaidlusaluse õigusnormi korral, mis sisaldab liidu õigusega vastuolus olevat maksustamismehhanismi. Tuleb lisada, et see kehtib seda enam olukorras, kus liidu õigusega vastuolus olevat mehhanismi rakendatakse automaatselt, kui maksumaksja ise valikut ei tee.
53

Põhikohtuasjas tuleneb rahandusministeeriumi juhendist, eelkõige selle VI jaotisest, mis sisaldab menetlusnorme, et kõnealuse maksusoodustuse saamiseks peab maksumaksja esitama pädevale maksuhaldurile vajalikud dokumendid, mis tõendavad, et maksuvabastuse saamise tingimused on täidetud. Töötaja kohustus on tõendada, et tööandja asub Saksamaal, et viimane tegutseb arenguabi valdkonnas ning et tal endal on tööleping, mille kohaselt kestab töö katkematult vähemalt kolm kuud riigis, kellega Saksamaa Liitvabariik ei ole sõlminud topeltmaksustamise vältimise lepingut.
52

Võttes arvesse eelnevaid kaalutlusi, tuleb esitatud küsimusele vastata, et lepingu artikli 1 punkti a ja selle lepingu I lisa artikli 9 lõiget 2, artikli 13 lõiget 1 ja artikli 15 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selle liikmesriigi õigusnormid, kes keeldub nimetatud õigusnormidega ette nähtud splitting-meetodi kohaselt ühisest maksustamisest tuleneva soodustuse andmisest selle riigi kodanikest abikaasadele, kelle kogu tulu on samas riigis tulumaksuga maksustatav, üksnes põhjusel, et nende elukoht on Šveitsi Konföderatsioonis.
56

Eelnevat arvestades tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et põhikohtuasjas esinenud asjaoludel ei ole ELTL artiklitega 49 ja 54 vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis välistavad residendist emaettevõtja jaoks, pärast ühinemist teises liikmesriigis asuva tütarettevõtjaga, kelle tegevus on lõpetatud, võimaluse arvata oma maksustatavast tulust maha tütarettevõtja ühinemiseelsete majandusaastate kahjumid, samas kui seadus lubab seda ühinemise korral residendist tütarettevõtjaga. Sellised õigusnormid on siiski liidu õigusega vastuolus, kui emaettevõtjale ei anta võimalust tõendada, et mitteresidendist tütarettevõtja on ammendanud võimalused kahjumeid arvesse võtta ja et mitteresidendist tütarettevõtja kahjumeid ei ole võimalik järgnevatel maksustamisperioodidel võtta arvesse tema enda või kolmandate isikute poolt.
62

Kõigi eespool toodud kaalutluste põhjal tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artiklit 72, artikli 78 lõike 2 punkti b ja artikli 79 lõike 1 teise lõigu punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi siseriiklike õigusnormidega on sätestatud, et õigus saada orvuhüvitist võib tuleneda nii surnud lapsevanemast kui üleelanud lapsevanemast – eeldusel, et nad on käsitatavad töötajana –, siis nõuavad need sätted, et üleelanud lapsevanema teises liikmesriigis täitunud kindlustus- ja töötamisperioodid tuleb esimeses nendest liikmesriikidest hüvitise saamise õiguse omandamiseks vajalike perioodide liitmisel arvesse võtta. Sellega seoses ei oma tähtsust, et üleelanud lapsevanem ei saa tugineda ühelegi selles liikmesriigis täitunud kindlustus- ja töötamisperioodile kontrollperioodi jooksul, mis on nende siseriiklike õigusnormidega selle õiguse omandamiseks ette nähtud.
52

Kõike eelnevat silmas pidades tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artiklit 48, määruse nr 1408/71 artiklit 3, artikli 46 lõike 2 punkti a ja artikli 47 lõike 1 punkti g, ning selle määruse VI lisa H osa punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille alusel arvutatakse nii võõrtöötajast kui kohalikust töötajast füüsilisest isikust ettevõtja vanaduspensioni teoreetiline suurus, lähtudes eranditult selle töötaja poolt tehtud sissemaksetest kindlaksmääratud alusperioodi jooksul, mis vahetult eelnes selle liikmesriigi sotsiaalkindlustusele viimase sissemakse tasumisele, kohaldades nende sissemaksete suhtes kindlaksmääratud jagajat, ilma et selle perioodi kestust või seda jagajat oleks võimalik muuta, et võtta arvesse asjaolu, et kõnealune töötaja teostas oma õigust vabalt liikuda.
62

Veel tuleb kontrollida, kas selline tõlgendus on kooskõlas direktiivi 2002/83 üldise eesmärgiga. Nagu käesoleva otsuse punktis 24 on meenutatud, on eesmärgiks vajadus kujundada otsekindlustuse vormis elukindlustuse valdkonnas välja siseturg nii liikmesriikides asutamisõigust kui ka teenuste osutamise vabadust silmas pidades, et hõlbustada kindlustusandjatel, kelle registrijärgne asukoht on liidus, katta oma kohustusi liidu piires ja võimaldada kindlustusvõtjatel pöörduda peale oma riigis asuvate kindlustusandjate ka nende kindlustusandjate poole, kelle registrijärgne asukoht on liidus ja kes asuvad teistes liikmesriikides.
3

Määruse artiklis 8 „Suhtelised keeldumispõhjused” on sätestatud: „1. Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui: a) see on identne varasema kaubamärgiga ning kaubad või teenused, mille jaoks registreerimist taotletakse, on identsed kaupade või teenustega, mille jaoks varasem kaubamärk on kaitstud; b) kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärki seostatakse varasema kaubamärgiga. 2. Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk” järgmist: a) järgmisi kaubamärke, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete: i) ühenduse kaubamärgid; ii) kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriikides või Belgia, Madalmaade ja Luksemburgi puhul Beneluxi intellektuaalomandi büroos; iii) kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste kokkulepete alusel; iv) kaubamärgid, mis on registreeritud ühenduses kehtivate rahvusvaheliste kokkulepete alusel; b) punktis a osutatud kaubamärkide registreerimise taotlusi, võttes arvesse nende registreerimist; c) kaubamärke, mis on ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeval või vajaduse korral ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeval liikmesriigis üldtuntud selle sõna Pariisi konventsiooni artiklis 6 bis sätestatud tähenduses. 3. Kaubamärgiomaniku vastuseisu korral ei registreerita kaubamärki, kui kaubamärgiomaniku agent või esindaja taotleb registreerimist enda nimel ilma omaniku nõusolekuta, välja arvatud juhul, kui agent või esindaja suudab oma tegevust põhjendada. 4. Registreerimata kaubamärgi või mõne muu ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui selle tähise suhtes kohaldatavate ühenduse või liikmesriigi õigusaktide kohaselt ja nendega ette nähtud ulatuses: a) on õigused kõnealusele tähisele omandatud enne ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäeva või ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeva; b) annab kõnealune tähis omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine. 5. Lõike 2 tähenduses ei registreerita varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral taotletavat kaubamärki, kui see on identne või sarnane varasema kaubamärgiga ning seda tahetakse registreerida kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, kui varasema ühenduse kaubamärgi olemasolul on see omandanud ühenduses maine ja varasema siseriikliku kaubamärgi olemasolul on see omandanud maine asjaomases liikmesriigis ning kui taotletava kaubamärgi kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.”
16

Ka tuleb täpsustada, et dekreedis nr 255 nimetatud taotluse vorm kinnitati ministrite nõukogu 17. aprilli 2007. aasta dekreediga nr 269, mis puudutab põllumajanduse otsetoetuste kava raames siseriiklike ja Euroopa Liidu toetuste andmise menetlust (Latvijas Vēstnesis, 2007, nr 69). See vorm võimaldab taotlejal esitada ühe taotluse korraga nii pindalatoetuse kui ka teiste toetuste, nagu näiteks põllumajanduse keskkonnatoetuse saamiseks. Selle vormi alguses on ammendavalt märgitud, milliste abikavade suhtes võib taotluse esitada, ja samuti sisaldab see soovitust tutvuda juhendiga asjaomase aasta eest pindalatoetuse saamiseks. Lõpuks sisaldab vorm allkirja tarvis üleval ruumi, kus on ära toodud järgmine hoiatus: „Põllumajanduse keskkonnatoetuse taotlemiseks [...] tuleb esitada täidetud lisa. Vastasel juhul keskkonnatoetust [...] ei maksta. Mina, allakirjutanu, kinnitan, et olen läbi lugenud õigusaktides sisalduvad pindala [toetuse] […] ja põllumajanduse keskkonnatoetuse ühtse otsemaksete kava nõuded ja tingimused ja olen tutvunud nende nõuete ja tingimustega, ning deklareerin, et järgin neid nõudeid ja tingimusi täielikult, ning kinnitan, et mind on teavitatud abi saamise kõikidest tingimustest ja asjaolust, et abi makstakse osade kaupa ja seda ei maksta, kui abi saamiseks on esitatud ebaõiget teavet tahtlikult või hooletuse tõttu.”
42

Pealegi, igasugune erinev tõlgendus, millega tunnustatakse kas ajalisi või rahalisi piiranguid lennuettevõtja kohustusele hoolitseda nende reisijate eest, kelle lend on tühistatud, muudaks küsitavaks määruse nr 261/2004 eesmärgid, mida on korratud käesoleva kohtuotsuse punktis 31, kuna kehtivast piirangust väljaspool jääksid reisijad ilma igasugusest hoolitsusest ja peaksid ise hakkama saama. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 52 märkis, on niisuguste reisijate eest hoolitsemine eriti tähtis siis, kui tegemist on pikalt kestvate erakorraliste asjaoludega, ning et just siis, kui lennu tühistamisest tulenev ooteaeg on eriti pikk, on vaja tagada, et lennureisija, kelle lend on tühistatud, omaks kogu ooteaja vältel juurdepääsu esmatarbekaupadele ja -teenustele.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1998. aasta direktiivi 98/70/EÜ bensiini ja diislikütuse kvaliteedi ning nõukogu direktiivi 93/12/EMÜ muutmise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/30/EÜ, artikleid 3–5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. mai 2003. aasta direktiivis 2003/30, millega edendatakse biokütuste ja muude taastuvkütuste kasutamist transpordisektoris, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivis 2009/28 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta, ja direktiivis 2009/30 liikmesriikidele seatud eesmärgiga edendada biokütuste kasutamist transpordisektoris, on bensiini ja/või diislikütust turule viivad naftaettevõtjad kohustatud viima samal kalendriaastal turule ka teatava koguse biokütust seda nimetatud toodetega segades, kui seda kogust arvestatakse protsendina nende toodete kogumahust, mida need naftaettevõtjad aasta jooksul turustavad ning kui see protsent on kooskõlas direktiivis 98/70, mida on muudetud direktiiviga 2009/30, sätestatud maksimaalsete piirväärtustega.
38

Esimese argumendi kohaselt on ministri 2003. aasta juhis õigusvastane järgmistel põhjustel. See on vastuolus direktiivi 2005/85 artikli 23 lõigetega 3 ja 4, kus on ammendav loetelu asjaoludest, mille korral võib kohaldada kiirendatud menetlust ja kus ei ole ette nähtud võimalust vaadata kolmanda riigi kodanike esitatud taotlusi läbi eelisjärjekorras või kiirendatud korras, lähtudes nende kodakondsusest. See rikub ka kodakondsuse alusel diskrimineerimise keeldu. Selles osas tuginevad põhikohtuasja kaebajad sellele, et nad on „menetluslikult ebasoodsas olukorras” võrreldes muude kolmandate ebaturvaliste riikide kodanikest varjupaigataotlejatega, kuna taotluste eelisjärjekorras läbivaatamisele kulutatakse vähem aega ja vahendeid, mille tagajärg on see, et vähem tähelepanu pööratakse küsimusele, kas taotluste läbivaatamiseks on vaja täiendavat teavet või kontrolli ja et seetõttu on taotlejatel vähem võimalusi esitada täiendavat teavet.
45

Lisaks on liidu seadusandja omistanud sellisele tarbija teavitamisele erilise tähtsuse ka direktiivi 2003/55 raames ja seega ka konkreetselt gaasitarnelepingute puhul. Nimelt kohustab nimetatud direktiiv artikli 3 lõike 3 kohaselt liikmesriike tagama tarbijakaitse kõrge taseme seoses lepingute tüüptingimuste läbipaistvusega. Selle kohta tuleneb direktiivi 2003/55 A lisa punktidest a, c ja d, et liikmesriigid peavad võtma meetmed, mis tagavad, et need tingimused oleksid õiglased ja läbipaistvad, selged ja arusaadavad, juba enne lepingu sõlmimist tarbijale teada ja et tarbijad saaksid läbipaistva teabe kohaldatavate hindade, tariifide ja tüüptingimuste kohta. Lisa täpsustab ka, et selles nimetatud meetmeid rakendatakse ilma, et see piiraks direktiivi 93/13.
43

Selles osas tuleb kõigepealt rõhutada, et vastupidi sellele, mida väidavad Allianz ja Generali, ei välista asjaolu, et tegemist on kahe vertikaalset suhet puudutava juhtumiga, kuidagi võimalust, et põhikohtuasjas kõne all olev kokkulepe kujutab endast „eesmärgipõhist” konkurentsipiirangut. Kuigi vertikaalsed kokkulepped on oma laadilt sageli konkurentsi vähem kahjustavad kui horisontaalsed kokkulepped, võivad need siiski teatud asjaoludel samuti sisaldada iseäranis suurt piiravat mõju. Nii on Euroopa Kohus juba korduvalt otsustanud, et vertikaalse kokkuleppe eesmärk on olnud piirata konkurentsi (vt 13. juuli 1966. aasta otsus liidetud kohtuasjades 56/64 ja 58/64: Consten ja Grundig vs. komisjon, EKL 1966, lk 429; 1. veebruari 1978. aasta otsus kohtuasjas 19/77: Miller International Schallplatten vs. komisjon, EKL 1978, lk 131; 3. juuli 1985. aasta otsus kohtuasjas 243/83: Binon, EKL 1985, lk 2015, ning eespool viidatud kohtuotsus Pierre Fabre Dermo-Cosmétique).
64

Nendest kaalutlustest lähtuvalt tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid – nagu on käsitletud põhikohtuasjas ja mis ei näe hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetluses ette võimalust esitada vastuväiteid täitedokumendi aluseks oleva lepingutingimuse ebaõigluse kohta –, mis ei võimalda asja sisuliselt arutaval kohtul, kelle pädevuses on hinnata sellise tingimuse ebaõiglast laadi, kohaldada esialgse õiguskaitse meetmeid, näiteks täitemenetluse peatamine, kui selliste meetmete kohaldamine on vajalik tema lõpliku otsuse täieliku toime tagamiseks.