Kohtuasi T‑131/12

Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi SPARITUAL taotlus — Beneluxi varasemad sõnamärgid ja varasem kujutismärk SPA ja LES THERMES DE SPA — Suhteline keeldumispõhjus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 5”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (teine koda), 5. mai 2015

Vastavalt määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõikele 5 ei registreerita lõike 2 tähenduses varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral taotletavat kaubamärki, kui see on identne või sarnane varasema kaubamärgiga ning seda tahetakse registreerida kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, kui varasema siseriikliku kaubamärgi olemasolul on see omandanud maine asjaomases liikmesriigis ning kui taotletava kaubamärgi kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist. Beneluxi kaubamärgiametis registreeritud kaubamärkide korral tuleb Beneluxi territoorium samastada liikmesriigi territooriumiga. Samadel põhjendustel kui need, mis puudutavad liikmesriigis maine esinemise tingimust, ei saa seega nõuda, et Beneluxi kaubamärgi maine hõlmaks kogu Beneluxi territooriumi. Piisab, kui maine on olemas territooriumi olulises osas, mis võib olenevalt olukorrast vastata Beneluxi riikidest ühe osale. (vt punktid 19–21)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 22–24)

Kaubamärk võib eristusvõime omandada muu hulgas tulenevalt selle kasutamisest teise registreeritud kaubamärgi koostisosana. Niisugustel juhtudel peab registreeritud kaubamärgi eristusvõime ülekandumiseks teisele registreeritud kaubamärgile, mis on esimese koostisosa, olema täidetud tingimus, et asjaomane avalikkus jätkuvalt tajub asjassepuutuvaid kaupu konkreetselt ettevõtjalt pärinevana. Seega võib registreeritud kaubamärgi omanik kaubamärgi spetsiifilise eristusvõime ja maine tõendamiseks tugineda tõenditele selle kasutamise kohta teistsugusel kujul, teise registreeritud ja maineka kaubamärgi koostisosana, tingimusel et asjaomane avalikkus jätkuvalt tajub asjassepuutuvaid kaupu samalt ettevõtjalt pärinevana. (vt punktid 32 ja 33)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 35, 42–44 ja 58–62)

Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõikes 5 nimetatud rikkumised on nende esinemise korral vastandatud tähiste teatud sarnasuse tagajärg, mille tõttu asjaomane avalikkus seostab neid tähiseid, see tähendab loob nende vahel seose, olgugi et ta ei aja neid omavahel segi. Sellise seose olemasolu tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki juhtumiga seotud asjakohaseid tegureid, eriti vastandatud tähiste sarnasuse ulatust, nende kaupade või teenuste laadi, mille jaoks vastandatud kaubamärgid on registreeritud, sealhulgas nende kaupade või teenuste sarnasuse või erinevuse ulatust ning asjaomast avalikkust, varasema kaubamärgi maine tugevust ning tõenäosust, et avalikkus võib kaubamärgid omavahel segi ajada. (vt punkt 48)

Kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamise mõistet tähistatakse ka sõnaga „parasiitlus”. See ei ole seotud mitte varasema kaubamärgi kahjustamise, vaid kasuga, mida kolmas isik saab ilma tungiva põhjuseta sarnase või identse tähise kasutamisest. See mõiste hõlmab eelkõige juhtumeid, kus selle tõttu, et kaubamärgi kuvand või sellega väljendatavad omadused kantakse üle identse või sarnase tähisega tähistatavatele kaupadele, kasutatakse maineka kaubamärgi kiiluvees sõites seda kaubamärki ilmselgelt ära. Mida vahetumalt ja tugevamalt meenutab hilisem kaubamärk varasemat kaubamärki, seda tõenäolisem on see, et hilisema kaubamärgi kasutamine hetkel või tulevikus kasutab ära või kahjustab varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet. Peale selle, mida tugevam on varasema kaubamärgi eristusvõime ja maine, seda tõenäolisem on nende kahjustamine. On võimalik, eelkõige kui vastulause põhineb erakordselt mainekal kaubamärgil, et taotletava kaubamärgiga varasema kaubamärgi tulevikus kahjustamise või ärakasutamise tegelik tõenäosus on niivõrd ilmne, et vastulause esitaja ei pea selleks esile tooma ega tõendama mitte ühtegi muud faktilist asjaolu. Lisaks ei ole varasema kaubamärgi omanik kohustatud tõendama oma kaubamärgi tegelikku ning sel hetkel aset leidvat kahjustamist. Ta peab üksnes välja tooma asjaolud, mille alusel saab prima facie järeldada, et esineb tulevase ärakasutamise või kahjustamise tegelik oht. (vt punktid 51 ja 52)