Kohtuasjad T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07–T‑150/07 ja T‑154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV jt

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Kartellikokkulepped – Liftide ja eskalaatorite paigaldamise ja hooldamise turg – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hankemenetluste manipuleerimine – Turgude jagamine – Hindade kindlaksmääramine

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Hindamiskriteeriumid – Potentsiaalne ja märkimisväärne mõjutamine – Liikmesriigi kogu territooriumi hõlmav kartellikokkulepe – Siseriiklike turgude eraldamine – Lubamatus

(EÜ artiklid 81 ja 82)

2. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Tundlik laad – Hindamine, arvestades poolte seisundit ja suurust turul

(EÜ artikkel 81)

3. Konkurents – Pädevuse jaotus komisjoni ja liikmesriigi konkurentsiasutuste vahel – Komisjoni teatis koostöö kohta konkurentsiasutuste võrgustikus – Ettevõtjate õigus sellele, et nende juhtumeid käsitleb konkreetne konkurentsiasutus – Puudumine

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 11 lõige 6; komisjoni teatis 2004/C 101/03, punktid 8 ja 31)

4. Euroopa ühendused – Keeltekasutuse kord – Dokumentide teatavakstegemine muus keeles kui poolte keel – Poolte nõusolek – Rikkumise puudumine

(Nõukogu määrus nr 1, artikkel 3)

5. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid – Eeldus, et emaettevõtja avaldab tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kui ta omab nende aktsia- või osakapitalis 100% osalust

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

6. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Eeldus, et emaettevõtja avaldab tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kui ta omab nende aktsia- või osakapitalis 100% osalust

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

7. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid – Eeldus, et emaettevõtja avaldab tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kui ta omab nende aktsia- või osakapitalis 100% osalust – Karistuste individuaalsuse põhimõtte rikkumine – Puudumine – Süütuse presumptsiooni rikkumine – Puudumine

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

8. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid – Eeldus, et emaettevõtja avaldab tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kui ta omab nende aktsia- või osakapitalis 100% osalust – Vahetasandi valdusühingule kuuluv tütarettevõtja – Eelduse ümberlükkamiseks ebapiisav asjaolu

(EÜ artikli 81 lõige 1)

9. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Otsused – Puuduliku põhjendamise korrigeerimine kohtumenetluse käigus –Lubamatus

(EÜ artikkel 253)

10. Menetlus – Menetlustoimingud – Tunnistajate ärakuulamine

(Üldkohtu kodukord, artiklid 64 ja 65)

11. Konkurents – Trahvid – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta, mis on vastu võetud pärast siseriikliku konkurentsiasutuse ajutise leebema kohtlemise otsust – Ne bis in idem põhimõtte rikkumine – Puudumine

(EÜ artikkel 81; Schengeni lepingu rakendamise konventsioon, artikkel 54; nõukogu määrus nr 1/2003, artiklid 5, 14 ja 23)

12. Konkurents – Trahvid – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta, mis on vastu võetud pärast siseriikliku konkurentsiasutuse ajutise leebema kohtlemise otsust – Õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumine – Puudumine – Hea halduse põhimõtte rikkumine – Puudumine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Mitmele ettevõtjale määratud trahvide järjepidevus

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Ettevõtja majandusliku suutlikkuse põhjustada kahju arvessevõtmine

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Korduvus – Mõiste

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 2)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused – Asjassepuutuva ettevõtja esitatud tõendite oluline lisaväärtus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

19. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Komisjoni kaalutlusõigus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

20. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused – Summa vähendamine vaidlustamata jätmise korral

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatised 96/C 207/04 ja 2002/C 45/03)

21. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Koostööteatise kohaldamine – Vähendamine vaidlustamata jätmise alusel väljaspool nimetatud teatist

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatised 96/C 207/04 ja 2002/C 45/03)

22. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Vähendamine vaidlustamata jätmise alusel väljaspool koostööteatist – Proportsionaalsus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

23. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Vähendamine esiteks koostööteatise alusel ja teiseks vaidlustamata jätmise alusel väljaspool koostööteatist

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

24. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Asjaomase ettevõtja kogukäive

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 5 alapunkt b)

25. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

1. EÜ artiklites 81 ja 82 esitatud liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise tingimuse tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb esiteks lähtuda selle tingimuse eesmärgist – määrata konkurentsinormide seisukohast kindlaks liidu õiguse kohaldumisala võrreldes liikmesriikide asjakohaste normidega. Seetõttu kohaldatakse liidu õigust igale kartellikokkuleppele ja tegevusele, mis võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust viisil, mis võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomise eesmärgi saavutamist, nimelt eraldades siseriiklikke turge või muutes ühisturul konkurentsi struktuuri.

Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab otsusest, kokkuleppest või tegevusest kõigi faktiliste või õiguslike asjaolude põhjal olema piisavalt suure tõenäosusega võimalik järeldada, et see otsus, kokkulepe või tegevus mõjutab või võib mõjutada otseselt või kaudselt liikmesriikidevahelist kaubandust ja seda viisil, mis annab alust arvata, et see võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist. Lisaks ei tohi see mõju olla väike. Niisiis tuleneb ühendusesisese kaubavahetuse mõjutamine üldjuhul mitme sellise teguri koosmõjust, mis eraldi võetuna ei ole tingimata määrava tähtsusega. Ent liikmesriigi kogu territooriumi hõlmav keelatud kokkulepe on oma olemuselt siseriiklike turgude eraldatusele kaasaaitav, takistades seeläbi asutamislepingu eesmärgiks olevat turgude omavahelist põimumist.

(vt punktid 55–57, 60)

2. Mõju, mida kokkulepe või kooskõlastatud tegevus võib avaldada liikmesriikidevahelisele kaubandusele, hinnatakse muu hulgas asjaomaste toodete turu poolte seisundit ja suurust arvestades. Kui kartellis osalevad tootjad moodustavad koos suurema osa asjassepuutuvate toodete pakkumisest turul, võib seda kartelli pidada liikmesriikidevahelist kaubandust oluliselt mõjutavaks.

Pealegi ei ole komisjon kohustatud tõendama, et konkurentsivastasel tegevusel on oluline mõju liikmesriikidevahelisele kaubavahetusele. Nimelt nõuab EÜ artikli 81 lõige 1 üksnes, et konkurentsi piiravad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus võiksid mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

(vt punktid 67–69)

3. Määruse nr 1/2003 sätetest nähtub, et komisjon säilitab liidu konkurentsieeskirjade rikkumise uurimisel ja tuvastamisel juhtiva rolli, mida ei mõjuta paralleelne pädevus, mis on siseriiklikel konkurentsiasutustel nimetatud määruse alusel. Tegelikult on komisjonil vastavalt selle määruse artikli 11 lõikele 6 õigus algatada menetlus otsuse vastuvõtmiseks isegi siis, kui siseriiklik konkurentsiasutus on juba alustanud juhtumi käsitlemist, ja seda pärast viimasega konsulteerimist. Lisaks kaotavad siseriiklikud konkurentsiasutused vastavalt nimetatud sättele pädevuse kohaldada liidu konkurentsieeskirju niisugusele juhtumile, kui komisjon menetluse algatab.

Lisaks, vastavalt teatise koostöö kohta konkurentsiasutuste võrgustikus punktile 31 ei anna teatis rikkumisega seotud äriühingutele individuaalset õigust, mille kohaselt tema juhtumit käsitleb üks kindel asutus. Ettevõtjal ei ole seega alust väita, et selle teatise kohaselt on tal õigus või õiguspärane ootus, et konkreetset rikkumist menetlevad komisjoni asemel siseriiklikud konkurentsiasutused.

Liiati ei ole selle teatise punkt 8 siduv, kuna selle sõnastusest nähtub, et pelk võimalus ülesandeid jaotada, millele see viitab, ei kujuta endast komisjoni kohustust juhtumit mitte käsitleda, kui selles toodud tingimused on täidetud.

(vt punktid 76 ja 77, 80)

4. Komisjon on mitmekeelne institutsioon, mida tuleb pidada võimeliseks töötama kõikides ühenduse ametlikes keeltes. Hagejaks olev ettevõtja ei saa väita, et vastuväiteteatise ja haldusmenetluse lõpetamise otsuse teatavakstegemine ühes teatud ametlikus keeles, vaatamata sellele, et ta kasutas haldusmenetluses kahte muud ametlikku keelt, kahjustab tema kaitseõigusi, kui ta möönab, et nõustus dokumentide teatavakstegemisega selles keeles.

(vt punktid 86, 414)

5. Tütarettevõtja tegevuse võib emaettevõtjale süüks panna eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad. Nimelt on sellises olukorras emaettevõtja ja tütarettevõtja sama majandusüksus ja moodustavad seega ühe ettevõtja. Seega võimaldab asjaolu, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kujutavad endast ühte ettevõtjat EÜ artikli 81 tähenduses, komisjonil adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega.

Juhul kui emaettevõtja omab liidu konkurentsieeskirju rikkunud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis 100% osalust, võib esiteks see emaettevõtja selle tütarettevõtja käitumisele otsustavat mõju avaldada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele.

Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtja omab tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis 100% osalust, et eeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja äripoliitikale. Komisjon saab sel juhul pidada emaettevõtjat tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks, v.a kui see emaettevõtja – kelle kohustus on see eeldus ümber lükata – esitab piisavalt tõendeid selle kohta, et tema tütarettevõtja tegutseb turul sõltumatult.

(vt punktid 94–97, 310–313)

6. Juhul kui emaettevõtja omab liidu konkurentsieeskirju rikkunud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis 100% osalust, kehtib ümberlükatav eeldus, mille kohaselt nimetatud emaettevõtja avaldab tegelikult tütarettevõtja käitumisele otsustavat mõju. Kui nende ettevõtjate vahelised organisatsioonilised, majanduslikud ja juriidilised sidemed võivad tõendada emaettevõtjate mõju tütarettevõtjate strateegiale, on põhjendatud nende käsitlemine ühe majandusüksusena.

Seevastu asjaolu, et hagejaks olevad ettevõtjad osalesid haldusmenetluses iseseisvalt ja esitasid vastuväiteteatisele eraldi vastuse, ei lükka ümber emaettevõtjate vastutuse eeldust tütarettevõtjate käitumise eest. Nimelt, kuigi asjaolu, et emaettevõtja esitleb end asjaomase rikkumise küsimuses komisjoni ainsa suhtluspartnerina, võib anda tunnistust tütarettevõtja tegevusele otsustava mõju tegelikust avaldamisest, ei saa see, et kontserni tütarettevõtjad esitavad vastuväiteteatisele eraldi vastused, iseenesest siiski olla tõend nende tütarettevõtjate iseseisvuse kohta.

(vt punktid 96, 125–127)

7. Karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtte kohaselt, mis on kohaldatav kõigis haldusmenetlustes, mille tulemusel võidakse liidu konkurentsieeskirjade alusel määrata karistus, võib isikut karistada üksnes tegude eest, mida talle individuaalselt süüks pannakse. Seda põhimõtet tuleb siiski kohaldada kooskõlas ettevõtja mõistega. Nimelt võib komisjon trahve määrava otsuse äriühingute kontserni emaettevõtjale adresseerida seetõttu, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kujutavad endast ühte ettevõtjat EÜ artikli 81 tähenduses, mitte seetõttu, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja vahel on rikkumisele õhutav side või et emaettevõtja on lausa rikkumisest osa võtnud. Lisaks ei ole komisjoni varasem otsustuspraktika konkreetsele juhtumile ülekantav. Nimelt on muid juhtumeid puudutavad otsused oma olemuselt üksnes soovituslikud, kuna juhtumite asjaolud ei ole ühesugused.

Süütuse presumptsiooni põhimõte, nagu see tuleneb Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikest 2, on üks liidu õiguskorras tunnustatud põhiõigustest, mida kinnitavad ka EL artikli 6 lõige 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 48. Arvestades asjassepuutuvate rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse.

Selles kontekstis ei riku seda presumptsiooni niisugune rikkumise süüks panemist puudutav eeskiri, nagu on eeldus, et tütarettevõtjate osa- või aktsiakapitalis 100% osalust omav emaettevõtja avaldab neile otsustavat mõju. Nimelt otsustas Euroopa Inimõiguste Kohus, et Euroopa inimõiguste konventsiooni artikliga 6 ei ole vastuolus faktilised või õiguslikud eeldused, mis esinevad karistusseadustes, kuid nõuab, et neile seataks mõistlikud piirid, võttes arvesse raskust ja tähtsust ning tagades kaitseõigused. Niisiis ei ole rikutud süütuse presumptsiooni, kui konkurentsimenetluses on teatavad järeldused tehtud kogemustel põhineva tüüpilise sündmuste käigu alusel, tingimusel et asjaomastel ettevõtjatel on võimalus need järeldused ümber lükata.

(vt punktid 106–108, 112, 114 )

8. Võimalusega määrata karistus tütarettevõtja rikkumise eest kõrgeima tasandi emaettevõtjale ei ole vastuolus see, et karistatakse vahetasandi valdusühingut või tütarettevõtjat ennast, tingimusel et komisjon võis asuda seisukohale, et nimetatud äriühingud moodustavad ühe ettevõtja. Kui süükspanemise tingimused on täidetud, on komisjonil sellisel juhul seega valida rikkumises osalenud tütarettevõtja, vahetasandi emaettevõtja – kelle kontrolli all ta sel ajavahemikul oli – ja kontserni kõrgeima tasandi emaettevõtja karistamise vahel. Sellega seoses, äriühingute kontserni kontekstis on valdusühingu puhul tegemist äriühinguga, millesse koondatakse osalused erinevates äriühingutes ning mille ülesanne on tagada nende ühtne juhtimine.

(vt punktid 119, 122)

9. Kuigi komisjon ei ole tema poolt konkurentsieeskirjade kohaldamise tagamise eesmärgil vastuvõetavate otsuste põhjendustes kohustatud arutlema kõikide faktide ja õigusküsimuste ning kaalutluste üle, mille põhjal ta on selle otsuse vastu võtnud, on ta EÜ artikli 253 kohaselt siiski kohustatud ära nimetama vähemalt need faktid ja kaalutlused, millel on tema otsuse ülesehituse seisukohalt oluline tähendus, võimaldades seeläbi liidu kohtul ja huvitatud isikutel teada saada neid asjaolusid, millest lähtudes komisjon asutamislepingut kohaldas. Lisaks, välja arvatud juhul, kui tegemist on erandlike asjaoludega, peab põhjendus sisalduma otsuse põhiosas; seda ei saa esimest korda ja a posteriori esitada alles kohtus. Seega tuleb põhjendused üldjuhul huvitatud isikule edastada tema õigusi kahjustava aktiga samal ajal.

(vt punktid 133, 146, 399)

10. Mis puudutab esimese astme kohtu hinnangut vaidluse poole esitatud menetlust korraldavate meetmete või uurimismeetmete taotluste kohta, siis on Üldkohus ainupädev otsustama, kas lahendamisel olevates kohtuasjades esitatud teavet on vaja täiendada.

Sellega seoses ei saa rahuldada hagejaks oleva ettevõtja tunnistaja ärakuulamise taotlust, kui ütlused, mida ta soovib sellise tunnistuste andmisega saada Üldkohus, on antud juba komisjonis, ning nende puhul asuti seisukohale, et neid ei kinnita dokumentaalsed tõendid ning need on vastuolus teatava toimikumaterjaliga.

Komisjoni varasema otsuse esitamise taotlust ei saa pidada vajalikuks, kuna komisjoni eelnev otsustuspraktika ei kujuta endast konkurentsi valdkonnas trahvide määramise õiguslikku raamistikku.

(vt punktid 151–153, 211)

11. Non bis in idem põhimõte, mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4, kujutab endast liidu õiguse üldpõhimõtet, mille järgimise tagab kohus. Liidu konkurentsiõiguse valdkonnas keelab see põhimõte selle, et komisjon karistab ettevõtjat või algatab tema suhtes menetluse teist korda konkurentsivastase tegevuse eest, mille eest teda on juba karistatud või seoses millega ta on õigeks mõistetud varasema otsusega, mida ei saa enam vaidlustada. Non bis in idem põhimõtte kohaldamine eeldab seega, et rikkumise olemasolu üle on otsustatud või et selle kohta antud hinnangu õiguspärasust on kontrollitud. Seega keelab non bis in idem põhimõte ainult rikkumise olemasolu uue sisulise hindamise, mille tulemusel kas määrataks esimesele karistusele lisanduv teine karistus juhul, kui teist korda tuvastatakse süü, või määrataks esimene karistus juhul, kui esimese otsusega välistatud süü tuvastatakse teise otsusega.

Seoses küsimusega, kas siseriikliku konkurentsiasutuse otsus võib komisjonil takistada karistada sama ettevõtjat või algatada tema suhtes menetlust teist korda, tuleb meenutada, et non bis in idem põhimõtet kohaldatakse siis, kui on täidetud kolm tingimust: asjaolud on samad, õigusrikkumise toime pannud isik on sama ja kaitstav õigushüve on sama. Niisiis ei saa vastavalt kõnealusele põhimõttele karistada sama isikut mitu korda sama ebaseadusliku teo eest sama õigushüve kaitsmise eesmärgil.

Selles suhtes, kuna siseriikliku konkurentsiasutuse vastuvõetud ajutine leebema kohtlemise otsus ei lõpeta konkurentsiõiguse rikkumise menetlust lõplikult, siis ei takista see komisjonil rikkumist tuvastada ja selle eest karistust määrata.

Lisaks, isegi kui eeldada, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklile 54, mis väljendab liidu õiguse üldpõhimõtet ehk non bis in idem põhimõtet, saab tugineda liidu konkurentsiõiguse valdkonnas, tuleb tõdeda, et siseriikliku konkurentsiasutuse tehtud ajutist leebema kohtlemise otsust ei saa igal juhul pidada selle sätte kohaldamisalasse kuuluvaks. Nimelt ei vasta ajutise kaitse andmine nimetatud sättes nõutud kriminaalmenetluse lõpetamise lõplikule laadile.

(vt punktid 158–161, 166 ja 167, 174–176)

12. Komisjoni otsuse osas, millega määratakse karistus liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest pärast seda, kui siseriiklikud konkurentsiasutused on teinud ajutised leebema kohtlemise otsused, ei saa hagejaks olev ettevõtja tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, kui ta ei esita ühtegi tõendit, millest nähtuks esiteks, et komisjon andis talle konkreetseid tagatisi, et nende asutuste aktid kaitsevad menetluste algatamise eest ja süüdimõistmise eest, ning teiseks, et need asutused kinnitasid talle konkreetselt, et nende vastuvõetud aktid takistavad komisjonil kõnealust rikkumist tuvastada ja selle eest karistusi määrata.

Siseriiklike konkurentsiasutuste ajutiste leebema kohtlemise otsuste arvesse võtmata jätmine komisjoni poolt ei riku ka hea halduse põhimõtet. Nimelt, kuigi komisjon on õigluse põhimõtte kohaselt trahvisumma kindlaksmääramisel kohustatud võtma arvesse sama ettevõtja poolt sama teo eest juba kantud karistusi, kui on tegemist karistustega, mis on määratud liikmesriigi konkurentsiõiguse rikkumise eest ja mis on järelikult toime pandud liidu territooriumil, ei ole sellise olukorraga tegemist siis, kui need siseriiklikud asutused ei määranud hagejaks olevale ettevõtjale mingit karistust.

(vt punktid 181, 185 ja 186)

13. Liidu konkurentsiõiguse rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata mitme asjaolu põhjal, nagu konkreetse juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui puudub siduv või ammendav loetelu kriteeriumidest, millega tuleb arvestada. Asjaomase turu suurus ei ole põhimõtteliselt kohustuslikult arvessevõetav tegur, vaid üksnes üks asjakohastest teguritest rikkumise raskuse hindamisel, kusjuures komisjon ei ole vastavalt kohtupraktikale pealegi kohustatud asjaomast turgu määratlema või selle suurust hindama, kui asjaomasel rikkumisel on konkurentsivastane eesmärk. Nimelt ei ole suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sätestatud, et trahvisummad tuleb arvutada kogukäibe või asjaomasel turul ettevõtjate saadud käibe alusel. Siiski ei ole nendega samuti vastuolus see, kui niisugune käive trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võetakse, et pidada kinni liidu õiguse üldpõhimõtetest ja kui asjaolud seda nõuavad.

Selles kontekstis, kui komisjon ei määranud ühte liikmesriiki puudutava rikkumise eest trahvi üldist lähtesummat kindlaks mõjutatud turu suurusele tuginedes, vaid rajas oma otsuse rikkumise laadile ja geograafilisele ulatusele, siis rajaneb kaalutlus, mille kohaselt peaks selle liikmesriigi kartelli eest määratud trahvi üldine lähtesumma kajastama asjaomase turu väidetavalt piiratud suurust, vääral eeldusel ning komisjon ei riku proportsionaalsuse põhimõtet.

Nii on see ka turule rikkumise mõju arvesse võtmata jätmise osas. Vastavalt nimetatud suuniste punkti 1 A esimesele lõigule peab komisjon rikkumise raskuse hindamisel nimelt tegelikku mõju turule uurima ainult siis, kui ilmneb, et see mõju on mõõdetav. Hinnates seda mõju turule, peab komisjon viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid tavapäraselt eksisteerinud ilma rikkumiseta. Kui aga komisjon leiab, et rikkumise konkreetset mõju turule oli võimatu mõõta, ilma et asjassepuutuvad ettevõtjad vastupidist tõendaksid, võib ta oma otsuse rajada rikkumise raskele laadile ja selle geograafilisel ulatusele, võtmata arvesse rikkumise mõju turule, ei ületa ta konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvide kindlaksmääramisel ilmselgelt oma kaalutlusõigust.

(vt punktid 193, 208–211, 215 ja 216, 218–220, 226–230, 239 ja 240, 243)

14. Isegi kui eeldada, et komisjon peab juhul, kui ta tuvastab ühes ja samas otsuses mitu väga rasket rikkumist, respekteerima üldiste lähtesummade ja erinevate mõjutatud turgude suuruse vahel teatavat järjepidevust, ei viita miski sellele, et mitmes liikmesriigis toime pandud rikkumiste eest määratud trahvi üldised lähtesummad ei ole järjepidevad või on kõrvale kaldunud väidetavast arvutusmeetodist, kui komisjon määrab seda suuremad üldised lähtesummad, mida suurem oli turg, kasutamata seejuures konkreetset matemaatilist valemit, milleks ta igal juhul kohustatud ei ole.

(vt punktid 235 ja 236)

15. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel määratud trahvide arvutamise raames ettevõtjate erinev kohtlemine on komisjonile selle sättega antud pädevuse kasutamise lahutamatu osa. Tegelikult peab komisjon oma kaalutlusõiguse raames määrama individuaalse karistuse, mis sõltub asjaomaste ettevõtjate käitumisest ja nendele iseloomulikest joontest, et tagada igal üksikjuhul liidu konkurentsieeskirjade täielik tõhusus. Seega näevad suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ette, et teatud raskusastmega rikkumise puhul võib sellistel juhtudel nagu kartellikokkulepped, kus osalevad paljud ettevõtjad, osutuda vajalikuks kaaluda üldist lähtesummat, et määrata kindlaks konkreetne lähtesumma, võttes arvesse iga ettevõtja rikkumise kaalu ja seega selle tegelikku mõju konkurentsile, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toime panevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt. Eelkõige tuleb arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele, eeskätt tarbijatele.

Vastavalt nende suuniste punkti 1 A seitsmendale lõigule ei pea samas rikkumises osalenud ettevõtjate eristamine põhinema aritmeetilisel arvutusel. Nimelt ei eelda proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtted seda, et trahvi lähtesumma moodustab kõigi kartelli liikmete puhul sama protsendi individuaalsest käibest. Seega selle kindlakstegemiseks, kas kartellikokkuleppe liikmete jagamine kategooriatesse vastab võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtetele, peab Üldkohus komisjoni selle valdkonna kaalutlusõiguse teostamise seaduslikkuse kontrollimise raames üksnes kontrollima, kas see jagamine on järjekindel ja objektiivselt õigustatud. Ent kui ettevõtja osales vaid kartelli ühes osas, on tema suutlikkus kahjustada oluliselt konkurentsi väiksem. Järelikult ei ole diskrimineeriv komisjon otsus, milles määratakse sellisele ettevõtjale konkreetne lähtesumma kindlaks erinevalt.

Lisaks asjaolu, et trahvi lähtesumma ei moodusta ilmtingimata kartelli kõigi liikmete osas sama protsenti iga ettevõtja vastavast käibest, on lahutamatu osa meetodist, mis seisneb ettevõtjate kategooriatesse jagamises, mille tagajärjel määratakse samasse kategooriatesse liigitatud ettevõtjatele kindla suurusega trahvi lähtesumma. Niisugust meetodit, mis küll ei arvesta sama kategooria ettevõtjate suuruste erinevusi, ei saa põhimõtteliselt keelata.

Viimaseks, liidu õiguses puudub üldkohaldatav põhimõte, mille kohaselt peab karistus olema proportsionaalne ettevõtja suurusega tooteturul, kus rikkumine on toimunud.

(vt punktid 247 ja 248, 253 ja 254, 259 ja 260, 263, 274, 277)

16. Vajadus tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju, kui see ei põhjenda trahvide üldise taseme tõusu konkurentsipoliitika elluviimise raames, nõuab, et trahvisummat kohandataks, et võtta arvesse adressaadiks olevale ettevõtjale avaldada soovitud mõju, ja seda selleks, et trahv ei muutuks tähtsusetuks ega vastupidi ülemääraseks, arvestades eeskätt asjaomase ettevõtja rahalist võimsust, kooskõlas esiteks trahvi tõhususe tagamise vajaduse ja teiseks proportsionaalsuse põhimõtte järgimise nõuetega.

Selles suhtes võib komisjon hoiatava mõju korrutusteguri taseme kindlaksmääramisel asjakohase kriteeriumina aluseks võtta iga kartelli kuuluva ettevõtja kogukäibe. Niisiis on ettevõtja suurus ja koguvahendid taotletavat eesmärki arvestades, s.o trahvisumma kohandamine vastavalt ettevõtja koguvahenditele ja võimele hankida rahalisi vahendeid selle trahvi maksmiseks, asjakohased kriteeriumid. Nimelt on trahvi piisava hoiatava mõju tagamiseks lähtesumma suurendamise määra eesmärk pigem tagada trahvi tõhusus kui arvestada rikkumise kahjulikkust tavapärastele konkurentsitingimustele ja seega selle rikkumise raskusastet.

Lisaks on põhjendatud see, et trahvi hoiatava eesmärgi tagamiseks suurendatakse lähtesummat, seeläbi koheldakse sama kartelli osalisi erinevalt, et võtta arvesse seda, kuidas trahv neid tegelikkuses mõjutab. Niisugune suurendamine ei riku võrdse kohtlemise põhimõtet ainuüksi seetõttu, et komisjon viitas osalejate kogukäibele, mitte liidus või veel asjaomasel siseriiklikul turul saadud käibele, et hinnata vajadust suurendada trahvisummasid nende hoiatava mõju tagamiseks.

(vt punktid 285, 287, 292, 294 ja 295)

17. Korduvuse mõiste – nii nagu seda mõistetakse teatavates siseriiklikes õiguskordades – tähendab, et isik on pannud toime uusi rikkumisi pärast seda, kui teda on sarnaste rikkumiste eest karistatud. Lisaks, suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkt 2 viitab konkreetselt sellele, et sama ettevõtja või samad ettevõtjad panevad uuesti toime sama laadi rikkumise, nende raskendavate asjaolude näidisloendi hulgas, mis võivad õigustada trahvi põhisumma suurendamist.

Selles suhtes ei saa lubada seda, et komisjon võib korduvuse kui raskendava asjaolu kindlakstegemisel asuda seisukohale, et ettevõtjat tuleb pidada vastutavaks varasema rikkumise eest, mille eest komisjon ei ole talle otsusega karistust määranud ning mille kindlakstegemise raames ei olnud ta vastuväiteteatise adressaat, millest tulenevalt ei olnud niisugusele ettevõtjale menetluses, mille tulemusel võeti vastu varasema rikkumise tuvastamise otsus, võimaldatud esitada oma argumente, et vaidlustada teda puudutavas osas võimaliku teiste ettevõtjatega moodustatava majandusüksuse olemasolu.

Niisugust järeldust toetab seda enam asjaolu, et kuigi proportsionaalsuse põhimõte nõuab tõepoolest, et ettevõtja kalduvuse mitte järgida konkurentsieeskirju hindamisel tuleb arvesse võtta aega, mis jääb asjaomase rikkumise ja varasema konkurentsieeskirjade rikkumise vahele, ei saa olla komisjon korduvuse tuvastamisel seotud võimaliku aegumistähtajaga.

Kuigi tõepoolest on mõistlikult lubatud asuda seisukohale, et emaettevõtja on tegelikult teadlik varasemast otsusest, mille komisjon saatis tema tütarettevõtjale, kelle kapitalis kuulub talle peaaegu 100% osalus, ei saa niisugune teadmine korvata seda, et varasemas otsuses ei ole tuvastatud niisuguse emaettevõtja ja tema tütarettevõtja vahelist majandusüksust, et omistada nimetatud emaettevõtjale vastutus varasema rikkumise eest ja suurendada trahvisummasid, mis talle määrati korduvuse tõttu.

(vt punktid 308, 319 ja 320, 322)

18. Teatis, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, on instrument, mille ülesanne on hierarhiliselt kõrgemalseisvat õigust silmas pidades täpsustada kriteeriumid, mida komisjon kavatseb oma kaalutlusõigust teostades kasutada liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide kindlaksmääramisel. Sellest tuleneb selle kaalutlusõiguse piiramine, mis ei ole siiski vastuolus komisjoni märkimisväärse kaalutlusõiguse säilimisega.

Seega on komisjonil laiaulatuslik kaalutlusõigus, kui ta peab hindama, kas koostööteatise kohaldamise soovi avaldanud ettevõtja esitatud tõenditel on oluline lisaväärtus nimetatud teatise punkti 21 tähenduses.

Pärast seda, kui komisjon on tuvastanud, et tõenditel on oluline lisaväärtus koostööteatise punkti 21 tähenduses, on tal siis, kui ta peab kindlaks tegema asjaomasele ettevõtjale võimaldatava trahvisumma vähendamise täpse taseme, ka laiaulatuslik kaalutlusõigus. Nimelt näeb kõnealuse teatise punkti 23 alapunkti b esimene lõik ette trahvisumma vähendamise vahemikud eri kategooriate ettevõtjate jaoks. Seda kaalutlusruumi arvestades võib liidu kohus kritiseerida vaid selle kaalutlusruumi ilmselget ületamist.

Neil asjaoludel ei tee komisjon ilmset hindamisviga, vähendades koostööteatise alusel trahvi vähem, kui on sellises vahemikus ette nähtud, kui asjassepuutuva ettevõtja esitatud teave oli juba komisjoni valduses või ei puudutanud fakte, mis olid komisjonile varem teadmata, ning kuigi see aitas komisjonil rikkumist tõendada, ei olnud sellel olulist lisaväärtust. Samuti ei saa ettevõtja nõuda, et komisjoni määratud trahvi vähendataks veel tema esitatud rikkumise ajast pärit dokumendi tõttu, kuna see dokument oli juba komisjoni valduses ja kuna ettevõtja esitas vaid täiendavaid selgitusi selle tähendusest arusaamiseks.

Lisaks ei tohi komisjon kartelli liikmete tehtud koostöö hindamisel eirata võrdse kohtlemise põhimõtet. Eiramist ei toimu, kui esiteks koostööteatise alusel esitatud taotluse lisaväärtust hinnatakse komisjoni valduses olevate tõendite alusel, ning teiseks, kui üks asjassepuutuvatest ettevõtjatest esitas olulise lisaväärtusega rikkumise ajast pärit dokumentaalseid tõendeid, samas kui teine ettevõtja esitas vaid ühe rikkumise ajast pärit tõendi, mistõttu on nende erinev kohtlemine põhjendatud, kuna need kaks ettevõtjat ei ole sarnases olukorras.

(vt punktid 332 ja 333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363, 367–369)

19. Liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistatud hagejaks olev ettevõtja ei saa tugineda põhimõttele in dubio pro reo, et nõuda, et talle kohaldataks komisjoni määratud trahvi vähendamisel soodsamat protsendimäära, kuna selle protsendimäära kindlaksmääramist puudutava otsuse põhjendused sisaldavad väidetavalt kahtlusi. Nimelt on see põhimõte seotud rikkumise olemasolu tõendamisega ning selle eesmärk on kindlaks teha, kas vaidlustatud otsuses tehtud komisjoni faktilised järeldused on põhjendatud tõenditega, mille ta esitas.

(vt punkt 343)

20. Erinevalt 1996. aasta teatise – mis puudutab trahvide määramata jätmist või nende summa vähendamist kartelliasjades – D osa punkti 2 teisest taandest ei näe 2002. aasta teatis, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, ette trahvisumma vähendamist ettevõtja kasuks, kes ei vaidlusta pärast vastuväiteteatise saamist nende faktide sisulist õigsust, millele komisjon rajab oma süüdistused. Viimati nimetatud teatise raames peab selleks, et ettevõtja trahvi saaks vähendada, ta esitama komisjonile kahtlustatava rikkumise kohta tõendid, millel on komisjoni valduses olevate tõenditega võrreldes oluline lisaväärtus.

Sellega seoses, vastavalt 2002. aasta koostööteatise punktidele 21 ja 22 võtab komisjon ettevõtja esitatud tõendite lisaväärtuse hindamisel arvesse mitte ainult tõendite laadi ja/või täpsuse astet, vaid ka neid tõendeid, mis on juba tema valduses ajal, mil asjaomane ettevõtja oma taotluse esitas. Järelikult annab komisjon oma hinnangu sõltuvalt nii asjassepuutuva ettevõtja koostöö kvaliteedist kui ka selle lisaväärtuse võrdlusest komisjoni valduses olevate tõenditega.

(vt punktid 378 ja 379, 382, 393, 398)

21. Õigus nõuda õiguspärase ootuse kaitset laieneb igale isikule, kes on olukorras, kus liidu haldusasutuse antud konkreetsete tagatiste tõttu on tal tekkinud põhjendatud ootus. Seevastu ei saa isik õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele tugineda haldusasutuse poolt antud konkreetsete tagatiste puudumisel. Sellisteks tagatisteks on täpne, tingimusteta ja kooskõlaline teave, mis on pärit volitatud ja usaldusväärsest allikast.

Liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvisumma kindlaksmääramise raames ei ole see, kui komisjon annab vastuväiteteatises teada, et ta kavatseb trahvisummat vähendada väljaspool teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, täpne kinnitus niisuguse trahvi vähendamise ulatuse ja määra kohta, mida asjaomastele ettevõtjatele vajaduse korral võidakse võimaldada. Niisugune kinnitus ei saa seega mingil juhul tekitada selles küsimuses mis tahes õiguspärast ootust.

Samuti ei kujuta komisjoni eelnev otsustuspraktika endast konkurentsi valdkonnas trahvide määramise õiguslikku raamistikku.

(vt punktid 421–425)

22. Proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et liidu institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjaomaste õigusnormidega taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet, ning tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega.

Selles suhtes ei riku proportsionaalsuse põhimõtet komisjoni otsus, milles vähendatakse trahvi faktide vaidlustamata jätmise eest vaid minimaalse 1% võrra, arvestades pärast koostööteatise saamist osutatud koostöö marginaalset väärtust, kuna see trahvi vähendamine lisandub niisugusele trahvi vähendamisele, mida võimaldati teatise raames, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul.

(vt punktid 428, 432, 449)

23. Komisjon ei tohi kartelli liikmete tehtud koostöö hindamisel eirata võrdse kohtlemise põhimõtet. Lisaks sellele, et trahvi vähendamine teatise raames, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, ja trahvi vähendamine väljaspool selle teatise raamistikku kujutavad endast trahvisummade arvutamise kaht eri etappi, ei ole esiteks ettevõtjad, kes on samal ajal koostööd teinud nimetatud teatise raames ja väljaspool seda teatist, ja teiseks ettevõtjad, kes tegid koostööd üksnes väljaspool seda teatist, siiski sarnases olukorras. Järelikult võib komisjon koostöö eest väljaspool koostööteatist õigustatult kohaldada trahvi vähendamise määra esiteks otse selle teatise raames koostööd mitte teinud ettevõtjate kogutrahvile ning teiseks selle teatise alusel juba vähendatud trahvile ettevõtjate puhul, kes selle raames koostööd tegid.

(vt punktid 435–437)

24. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 on sätestatud, et ühegi liidu konkurentsieeskirjade rikkumises osalenud ettevõtja ja ettevõtjate ühenduse puhul ei tohi trahv ületada 10% selle eelmise majandusaasta kogukäibest. Selles sättes silmas peetud käive tähendab asjaomase ettevõtja kogukäivet. Selles sättes ette nähtud käibe 10% ülempiir tuleb seega arvutada kõikide nende äriühingute kogukäibe alusel, kes moodustavad EÜ artikli 81 tähenduses ettevõtjana tegutseva majandusüksuse.

(vt punktid 443 ja 444)

25. Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele ei tohi liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvisummade kindlaksmääramisel trahvid olla liiga suured võrreldes taotletavate eesmärkidega, st konkurentsieeskirjade järgimise eesmärgiga, ja konkurentsieeskirjade rikkumise eest ettevõtjale määratud trahvi suurus peab olema proportsionaalne rikkumisega, mida tuleb hinnata tervikuna, arvestades eelkõige rikkumise raskust. Lisaks on trahvisumma kindlaksmääramisel põhjendatud see, et komisjon võtab arvesse vajadust tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju.

Esiteks, kartellid, mis seisnevad peamiselt konkurentidevahelises salajases kokkuleppes, et jagada omavahel turud või külmutada turuosad, jagades omavahel uute liftide ja/või eskalaatorite müügi- ja paigaldamise projektid, ning selleks, et mitte üksteisega konkureerida liftide ja eskalaatorite hooldamise ja moderniseerimise osas, kuuluvad juba oma olemuselt kõige raskemate EÜ artikli 81 rikkumiste hulka. Sellega seoses on asjaomase tooteturu suhteliselt piiratud suurusel, kui see osutub õigeks, vaid väike tähtsus võrreldes teiste asjaoludega, mis annavad tunnistust rikkumise raskusest.

Teiseks, nõuet, et trahvid peavad olema proportsionaalsed võrreldes asjaomaste majandusüksuste – kes tegutsevad ettevõtjatena EÜ artikli 81 tähenduses – suuruse ja majandusliku võimsuga, ei rikuta juhul, kui trahvid ei ületa määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 nimetatud ülempiiri, mille eesmärk on vältida seda, et trahvid oleksid ettevõtja suurusega võrreldes ebaproportsionaalsed.

Kolmandaks, komisjon võib trahvi arvutamisel arvesse võtta muu hulgas EÜ artikli 81 tähenduses ettevõtjana tegutseva majandusüksuse suurust ja majanduslikku võimsust. Siiski ei vasta asjaomane ettevõtja, keda tuleb arvesse võtta, igale tuvastatud rikkumistes osalenud tütarettevõtjale, vaid ettevõtjatele, mis koosnevad emaettevõtjast ja kõigist tema tütarettevõtjatest.

Neljandaks, kui komisjon määrab trahvisummasid kindlaks rikkumise raskusastme ja kestuse alusel olukorras, kus trahve määratakse mitmele sama rikkumisega seotud ettevõtjale, ei ole tal kohustust tagada, et ettevõtjatele määratavad lõplikud trahvisummad, mis ta oma arvutuste teel sai, väljendavad kõiki nende ettevõtjate vahelisi erinevusi nii kogu- kui ka rikkumisest puudutatud asjaomasel turul saadud käibe osas. Nimelt ei ole lõplik trahvisumma a priori sobiv pidepunkt, et tuvastada trahvi võimalik ebaproportsionaalsus võrreldes kartelliosaliste suurusega. Lõpliku trahvisumma määramine sõltub eelkõige erinevatest asjaoludest, mis on seotud kõnealuse ettevõtja käitumisega, nagu rikkumise kestus, raskendavate või kergendavate asjaolude olemasolu ja selle ettevõtja koostöö ulatus, mitte aga tema turuosast või käibest.

(vt punktid 450–456)

ÜLDKOHTU OTSUS (kaheksas koda)

13. juuli 2011( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Liftide ja eskalaatorite paigaldamise ja hooldamise turg – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hankemenetluste manipuleerimine – Turgude jagamine – Hindade kindlaksmääramine

Kohtuasjades T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07,

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, asukoht Brüssel (Belgia), esindajad: advokaadid V. Turner ja D. Mes, hiljem O. W. Brouwer ja J. Blockx,

hageja kohtuasjas T‑144/07,

ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, asukoht Neuhausen auf den Fildern (Saksamaa),

ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, asukoht Hamburg (Saksamaa),

esindajad: advokaadid U. Itzen ja K. Blau-Hansen, hiljem U. Itzen, K. Blau-Hansen ja S. Thomas, veel hiljem K. Blau-Hansen ja M. Thomas,

hagejad kohtuasjas T‑147/07,

ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, asukoht Howald (Luksemburg), esindajad: advokaadid K. Beckmann, S. Dethof ja U. Itzen,

hageja kohtuasjas T‑148/07,

ThyssenKrupp Elevator AG, asukoht Düsseldorf (Saksamaa), esindajad: advokaadid T. Klose ja J. Ziebarth,

hageja kohtuasjas T‑149/07,

ThyssenKrupp AG, asukoht Duisburg (Saksamaa), esindajad: advokaadid M. Klusmann, S. Thomas, hiljem M. Klusmann,

hageja kohtuasjas T‑150/07,

ThyssenKrupp Liften BV, asukoht Krimpen aan den IJssel (Madalmaad), esindajad: advokaadid O. Brouwer ja A. Stoffer,

hageja kohtuasjas T‑154/07,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad kohtuasjades T‑144/07 ja T‑154/07 A. Bouquet ja R. Sauer, keda abistasid advokaadid F. Wijckmans ja F. Tuytschaever, kohtuasjades T‑147/07 ja T‑148/07 R. Sauer ja O. Weber, hiljem R. Sauer ja K. Mojzesowicz, ning kohtuasjades T‑149/07 ja T‑150/07 R. Sauer ja K. Mojzesowicz,

kostja,

mille ese on nõue tühistada komisjoni 21. veebruari 2007. aasta otsus K(2007) 512 (lõplik), mis käsitleb [EÜ] artikli 81 alusel algatatud menetlust (juhtum COMP/E-1/38.823 – Liftid ja eskalaatorid), või teise võimalusena nõue vähendada hagejatele määratud trahve,

ÜLDKOHUS (kaheksas koda),

koosseisus: koja esimees M. E. Martins Ribeiro (ettekandja), kohtunikud N. Wahl ja A. Dittrich,

kohtusekretär: ametnik K. Andová,

arvestades kirjalikus menetluses ja 3., 7. ja 10. septembri 2009. aasta kohtuistungitel esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

1 Käesolevate asjade ese on nõuded tühistada komisjoni 21. veebruari 2007. aasta otsus K(2007) 512 (lõplik), mis käsitleb [EÜ] artikli 81 alusel algatatud menetlust (juhtum COMP/E-1/38.823 – Liftid ja eskalaatorid) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille kokkuvõte on avaldatud 26. märtsi 2008. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT C 75, lk 19), või teise võimalusena nõue vähendada hagejatele määratud trahve.

2 Euroopa Ühenduste Komisjon leidis vaidlustatud otsuses, et järgmised äriühingud on rikkunud EÜ artiklit 81:

– Kone Belgium SA (edaspidi „Kone Belgia”), Kone GmbH (edaspidi „Kone Saksamaa”), Kone Luxembourg Sàrl (edaspidi „Kone Luksemburg”), Kone BV Liften en Roltrappen (edaspidi „Kone Madalmaad”) ja Kone Oyj (edaspidi „KC”) (edaspidi koos või eraldi „Kone”);

– Otis SA (edaspidi „Otis Belgia”), Otis GmbH & Co. OHG (edaspidi „Otis Saksamaa”), General Technic-Otis Sàrl (edaspidi „GTO), General Technic Sàrl (edaspidi „GT”), Otis BV (edaspidi „Otis Madalmaad”), Otis Elevator Company (edaspidi „OEC”) ja United Technologies Corporation (edaspidi „UTC”) (edaspidi koos või eraldi „Otis”);

– Schindler SA (edaspidi „Schindler Belgia”), Schindler Deutschland Holding GmbH (edaspidi „Schindler Saksamaa”), Schindler Sàrl (edaspidi „Schindler Luksemburg”), Schindler Liften BV (edaspidi „Schindler Madalmaad”) ja Schindler Holding Ltd (edaspidi „Schindler Holding”) (edaspidi koos või eraldi „Schindler”);

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (edaspidi „TKLA”), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (edaspidi „TKA”), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (edaspidi „TKF”), ThyssenKrupp Elevator AG (edaspidi „TKE”), ThyssenKrupp AG (edaspidi „TKAG”), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (edaspidi „TKAL”) ja ThyssenKrupp Liften BV (edaspidi „TKL”) (edaspidi koos või eraldi „ThyssenKrupp”);

– Mitsubishi Elevator Europe BV (edaspidi „MEE”).

3 Hagejad TKLA, TKA, TKF, TKAL, TKE, TKAG ja TKL kuuluvad ThyssenKrupp kontserni, kes tegeleb liftide, terase, autotööstuse, tehnoloogia ja teenuste valdkonnas. Kontserni emaettevõtja on börsil noteeritud äriühing TKAG. TKE on TKAG 100% osalusega tütarettevõtja, kes on liftide valdkonnas vahetasandi valdusühinguna peamine kontserni vastutav ettevõtja (vaidlustatud otsuse põhjendused 33–37).

4 ThyssenKrupp tegutseb eskalaatorite ja liftide valdkonnas siseriiklike tütarettevõtjate vahendusel. Tütarettevõtjad on muu hulgas Belgias TKLA, Saksamaal TKA ja TKF, Luksemburgis TKAL ja Madalmaades TKL (vaidlustatud otsuse põhjendused 33–37). Erinevalt TKL‑st, kes ei ole TKE tütarettevõtja, on muud eespool mainitud tütarettevõtjad TKE ja TKAG 100% otsesed või kaudsed tütarettevõtjad.

Haldusmenetlus

1. Komisjoni uurimine

5 2003. aasta suvel edastati komisjonile teavet selle kohta, et nelja Euroopa peamise liftide ja eskalaatorite tootjate vahel, kes tegelevad liidus kaubandustegevusega, st Kone, Otis, Schindler ja ThyssenKrupp, võib olla kartell (vaidlustatud otsuse põhjendused 3 ja 91).

Belgia

6 Komisjon viis alates 28. jaanuarist 2004 ja 2004. aasta märtsis nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artikli 14 lõigete 2 ja 3 alusel läbi uurimise muu hulgas Kone, Otise, Schindleri ja ThyssenKruppi tütarettevõtjate ruumides Belgias (vaidlustatud otsuse põhjendused 92, 93, 95 ja 97).

7 Kone, Otis, ThyssenKrupp ja Schindler esitasid üksteise järel taotlusi komisjoni teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155) (edaspidi „2002. aasta koostööteatis”). Asjaomased ettevõtjad täiendasid neid taotlusi (vaidlustatud otsuse põhjendused 94, 96, 98 ja 103).

8 Konele anti 29. juunil 2004 selle teatise lõike 8 punkti b alusel tingimuslik kaitse (vaidlustatud otsuse põhjendus 99).

9 Ajavahemikus 2004. aasta septembrist detsembrini saatis komisjon nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003 L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 18 alusel Belgias rikkumises osalenud ettevõtjatele, mitmele selle liikmesriigi kliendile ja Belgia ühendusele Agoria ka teabenõuded (vaidlustatud otsuse põhjendused 101 ja 102).

Saksamaa

10 Komisjon viis alates 28. jaanuarist 2004 ja 2004. aasta märtsis määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 alusel läbi uurimise muu hulgas Otise ja ThyssenKruppi tütarettevõtjate ruumides Saksamaal (vaidlustatud otsuse põhjendused 104 ja 106).

11 Kone täiendas 12. ja 18. veebruaril 2004 2002. aasta koostööteatise alusel esitatud 2. veebruari 2004. aasta taotlust, mis puudutas Belgiat, Saksamaad puudutava teabega. Ka Otis täiendas ajavahemikus 2004. aasta märtsist kuni 2005. aasta veebruarini oma taotlust, mis puudutas Belgiat, Saksamaad puudutava teabega. Schindler esitas 25. novembril 2004 nimetatud teatise alusel taotluse, mis sisaldas Saksamaad puudutavat teavet, ning täiendas seda ajavahemikus 2004. aasta detsembrist kuni 2005. aasta veebruarini. Viimaseks, ThyssenKrupp edastas 2005. aasta detsembris komisjonile samuti selle teatise alusel Saksamaad puudutava taotluse (vaidlustatud otsuse põhjendused 105, 107, 112 ja 114).

12 Ajavahemikus 2004. aasta septembrist novembrini saatis komisjon määruse nr 1/2003 artikli 18 alusel Saksamaal rikkumises osalenud ettevõtjatele, mitmele selle liikmesriigi kliendile ja ühendustele VDMA, VFA ja VMA ka teabenõuded (vaidlustatud otsuse põhjendused 110, 111 ja 113).

Luksemburg

13 Kone täiendas 5. veebruaril 2004 oma 2. veebruari 2004. aasta taotlust, mis puudutas Belgiat, Luksemburgi puudutava teabega. Otis ja ThyssenKrupp esitasid 2002. aasta koostööteatise alusel suuliselt Luksemburgi puudutava taotluse. Schindler esitas sama teatise alusel Luksemburgi puudutava taotluse (vaidlustatud otsuse põhjendused 115, 118, 119 ja 124).

14 Komisjon viis alates 9. märtsist 2004 määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 alusel läbi uurimise muu hulgas Schindleri ja ThyssenKruppi tütarettevõtjate ruumides Luksemburgis (vaidlustatud otsuse põhjendus 116).

15 Konele anti 29. juunil 2004 2002. aasta koostööteatise lõike 8 punkti b alusel tingimuslik kaitse tema taotluse Luksemburgi puudutavas osas (vaidlustatud otsuse põhjendus 120).

16 2004. aasta septembris ja oktoobris saatis komisjon määruse nr 1/2003 artikli 18 alusel Luksemburgis rikkumises osalenud ettevõtjatele, mitmele selle liikmesriigi kliendile ja Fédération luxembourgeoise des ascensoristes’ile (Luksemburgi liftimehhaanikute liit) teabenõuded (vaidlustatud otsuse põhjendused 122 ja 123).

Madalmaad

17 Otis esitas 2004. aasta märtsis 2002. aasta koostööteatise alusel Madalmaasid puudutava taotluse, mida hiljem täiendati. ThyssenKrupp esitas aprillis 2004 selle teatise alusel taotluse, mida samuti hiljem mitmel korral täiendati. Viimaseks, 19. juulil 2004 täiendas Kone oma 2. veebruari 2004. aasta taotlust, mis puudutas Belgiat, Madalmaasid puudutava teabega (vaidlustatud otsuse põhjendused 127, 129 ja 130).

18 Otisele anti 27. juulil 2004 nimetatud teatise lõike 8 punkti b alusel tingimuslik kaitse tema taotluse Luksemburgi puudutavas osas (vaidlustatud otsuse põhjendus 131).

19 Komisjon viis alates 28. aprillist 2004 määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 alusel läbi uurimise muu hulgas Kone, Schindleri, ThyssenKruppi ja MEE tütarettevõtjate ruumides Madalmaades ning ühenduse Boschduin ruumides (vaidlustatud otsuse põhjendus 128).

20 2004. aasta septembris saatis komisjon määruse nr 1/2003 artikli 18 alusel Madalmaades rikkumises osalenud ettevõtjatele, mitmele selle liikmesriigi kliendile ja ühendustele VLR ja Boschduin teabenõuded (vaidlustatud otsuse põhjendused 133 ja 134).

2. Vastuväiteteatis

21 Komisjon võttis 7. oktoobril 2005 vastu vastuväiteteatise, mis oli adresseeritud muu hulgas eespool punktis 2 nimetatud äriühingutele. Kõik vastuväiteteatise adressaadid esitasid vastuseks komisjoni vastuväidetele kirjalikke märkusi (vaidlustatud otsuse põhjendused 135 ja 137).

22 Ärakuulamist ei toimunud, kuna ükski vastuväiteteatise adressaat ei esitanud sellekohast taotlust (vaidlustatud otsuse põhjendus 138).

3. Vaidlustatud otsus

23 Komisjon võttis 21. veebruaril 2007 vastu vaidlustatud otsuse, milles tuvastas, et otsuse adressaatideks olevad äriühingud osalesid neljas liikmesriigis neljas üksikus, keerulises ja jätkuvas EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumises, jagades turge, leppides kokku ja/või nõustudes jaotama omavahel pakkumismenetlusi ja lepinguid liftide ja eskalaatorite müügiks, paigaldamiseks, hooldamiseks ja moderniseerimiseks (vaidlustatud otsuse põhjendus 2).

24 Vaidlustatud otsuse adressaatide osas leidis komisjon, et lisaks asjaomaste ettevõtjate Belgias, Saksamaal, Luksemburgis ja Madalmaades asuvatele tütarettevõtjatele tuleb nende tütarettevõtjate emaettevõtjaid pidada solidaarselt vastutavaks EÜ artikli 81 rikkumiste eest, mille on toime pannud nende vastavad tütarettevõtjad, kuna nad võisid rikkumisperioodil nende äripoliitikale otsustavat mõju avaldada, ning võis eeldada, et nad kasutasid seda õigust (vaidlustatud otsuse põhjendused 608, 615, 622, 627 ja 634–641). MEE emaettevõtjaid ei peetud tütarettevõtja tegevuse eest solidaarselt vastutavaks, kuna ei olnud võimalik tõendada, et nad avaldasid tema tegevusele otsustavat mõju (vaidlustatud otsuse põhjendus 643).

25 Trahvide arvutamisel kasutas komisjon vaidlustatud otsuses meetodit, mis on sätestatud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „1998. aasta suunised”). Samuti uuris komisjon seda, kas ja mil määral vastavad asjaomased ettevõtjad 2002. aasta koostööteatises kehtestatud nõuetele.

26 Komisjon kvalifitseeris rikkumised „väga raskeks”, arvestades nende laadi ja seda, et iga rikkumine hõlmas ühe liikmesriigi (Belgia, Saksamaa, Luksemburg või Madalmaad) kogu territooriumi, isegi kui nende tegelikku mõju ei olnud võimalik mõõta (vaidlustatud otsuse põhjendus 671).

27 Selleks et võtta arvesse asjaomaste ettevõtjate tegelikku majanduslikku suutlikkust märkimisväärselt konkurentsi kahjustada, liigitas komisjon need ettevõtjad iga riigi puhul mitmesse kategooriasse lifti- ja/või eskalaatoriturul saadud käibe alusel, sealhulgas vajaduse korral hooldus- ja moderniseerimisteenustest saadud käive (vaidlustatud otsuse põhjendused 672 ja 673).

28 Belgia kartelli puhul liigitati Kone ja Schindler esimesse kategooriasse ning nende rikkumise raskuse alusel kindlaks määratud trahvi lähtesummaks kehtestati 40 000 000 eurot. Otis liigitati teise kategooriasse ning tema trahvi lähtesummaks kehtestati 27 000 000 eurot. ThyssenKrupp liigitati kolmandasse kategooriasse ning tema trahvi lähtesummaks kehtestati 16 500 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 674 ja 675). Otisele määratavale trahvi lähtesummale kohaldati korrutustegurit 1,7, ThyssenKruppi trahvi lähtesummale korrutustegurit 2, et võtta arvesse nende suurust ja koguvahendeid, mistõttu nende trahvide lähtesummasid suurendati vastavalt 45 900 000 eurole ja 33 000 000 eurole (vaidlustatud otsuse põhjendused 690 ja 691). Kuna rikkumine kestis seitse aastat ja kaheksa kuud (9. maist 1996 kuni 29. jaanuarini 2004), siis suurendas komisjon asjaomaste ettevõtjate trahvi lähtesummat 75% võrra. Konele määrati trahvi põhisummaks niisiis 70 000 000 eurot, Otisele 80 325 000 eurot, Schindlerile 70 000 000 eurot ja ThyssenKruppile 57 750 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 692 ja 696). Komisjon asus seisukohale, et ThyssenKruppi tuleb pidada korduvaks rikkujaks, ning suurendas tema trahvi selle raskendava asjaolu alusel 50% võrra (vaidlustatud otsuse põhjendused 697, 698 ja 708–710). Asjaomaste ettevõtjate osas ei leitud ühtegi kergendavat asjaolu (vaidlustatud otsuse põhjendused 733, 734, 749, 750 ja 753–755). Konele anti 2002. aasta koostööteatise alusel täielik kaitse trahvide eest. Otise trahvi vähendati esiteks 40% nimetatud teatise lõike 23 punkti b esimese lõigu esimeses taandes ette nähtud vahemikus ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. ThyssenKruppi trahvi vähendati esiteks 20% selle teatise lõike 23 punkti b esimese lõigu teises taandes ette nähtud vahemikus ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. Schindleri trahvi vähendati 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest (vaidlustatud otsuse põhjendused 760–777).

29 Saksamaa kartelli puhul liigitati Kone, Otis ja ThyssenKrupp esimesse kategooriasse ning nende trahvi lähtesummaks kehtestati 70 000 000 eurot. Schindler liigitati teise kategooriasse ning tema trahvi lähtesummaks kehtestati 17 000 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 676–679). Otisele määratavale trahvi lähtesummale kohaldati korrutustegurit 1,7 ning ThyssenKruppi trahvi lähtesummale korrutustegurit 2, et võtta arvesse nende suurust ja nende koguvahendeid, mistõttu nende trahvide lähtesummasid suurendati vastavalt 119 000 000 eurole ja 140 000 000 eurole (vaidlustatud otsuse põhjendused 690 ja 691). Kuna Kone, Otise ja ThyssenKruppi toime pandud rikkumine kestis kaheksa aastat ja neli kuud (1. augustist 1995 kuni 5. detsembrini 2003), siis suurendas komisjon nende ettevõtjate trahvi lähtesummat 80% võrra. Kuna Schindleri toime pandud rikkumine kestis viis aastat ja neli kuud (1. augustist 1995 kuni 6. detsembrini 2000), siis suurendas komisjon selle ettevõtja trahvi lähtesummat 50% võrra. Konele määrati trahvi põhisummaks niisiis 126 000 000 eurot, Otisele 214 200 000 eurot, Schindlerile 25 500 000 eurot ja ThyssenKruppile 252 000 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 693 ja 696). Komisjon asus seisukohale, et ThyssenKruppi tuleb pidada korduvaks rikkujaks, ning suurendas tema trahvi selle raskendava asjaolu alusel 50% võrra (vaidlustatud otsuse põhjendused 697–707). Asjaomaste ettevõtjate osas ei leitud ühtegi kergendavat asjaolu (vaidlustatud otsuse põhjendused 727–729, 735, 736, 742–744, 749, 750 ja 753–755). Kone trahvisummat vähendati esiteks 2002. aasta koostööteatise lõike 23 punkti b esimese lõigu esimeses taandes ette nähtud maksimaalse 50% võrra ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. Otise trahvi vähendati esiteks 25% võrra nimetatud teatise lõike 23 punkti b esimese lõigu teises taandes ette nähtud vahemikus ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. Schindleri trahvi vähendati esiteks 15% võrra selle teatise lõike 23 punkti b esimese lõigu kolmandas taandes ette nähtud vahemikus ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. ThyssenKruppi trahvi vähendati 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest (vaidlustatud otsuse põhjendused 778–813).

30 Luksemburgi kartelli puhul liigitati Otis ja Schindler esimesse kategooriasse ning nende trahvi lähtesummaks kehtestati 10 000 000 eurot. Kone ja ThyssenKrupp liigitati teise kategooriasse ning nende trahvi lähtesummaks kehtestati 2 500 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 680–683). Otisele määratava trahvi lähtesummale kohaldati korrutustegurit 1,7 ning ThyssenKruppi trahvi lähtesummale korrutustegurit 2, et võtta arvesse nende suurust ja nende koguvahendeid, mistõttu nende trahvide lähtesummasid suurendati vastavalt 17 000 000 eurole ja 5 000 000 eurole (vaidlustatud otsuse põhjendused 690 ja 691). Kuna rikkumine kestis kaheksa aastat ja kolm kuud (7. detsembrist 1995 kuni 9. märtsini 2004), siis suurendas komisjon asjaomaste ettevõtjate trahvi lähtesummat 80% võrra. Konele määrati trahvi põhisummaks niisiis 4 500 000 eurot, Otisele 30 600 000 eurot, Schindlerile 18 000 000 eurot ja ThyssenKruppile 9 000 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 694 ja 696). Komisjon asus seisukohale, et ThyssenKruppi tuleb pidada korduvaks rikkujaks, ning suurendas tema trahvi selle raskendava asjaolu alusel 50% võrra (vaidlustatud otsuse põhjendused 697, 698 ja 711–714). Asjaomaste ettevõtjate osas ei leitud ühtegi kergendavat asjaolu (vaidlustatud otsuse põhjendused 730, 749, 750 ja 753–755). Konele anti 2002. aasta koostööteatise alusel täielik kaitse trahvide eest. Otise trahvi vähendati esiteks 40% nimetatud teatise lõike 23 punkti b esimese lõigu esimeses taandes ette nähtud vahemikus ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. Schindleri ja ThyssenKruppi trahvi vähendati vaid 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest (vaidlustatud otsuse põhjendused 814–835).

31 Madalmaade kartelli puhul liigitati Kone esimesse kategooriasse ning tema trahvi lähtesummaks kehtestati 55 000 000 eurot. Otis liigitati teise kategooriasse ning tema trahvi lähtesummaks kehtestati 41 000 000 eurot. Schindler liigitati kolmandasse kategooriasse ning tema trahvi lähtesummaks kehtestati 24 500 000 eurot. ThyssenKrupp ja MEE liigitati neljandasse kategooriasse ning nende trahvi lähtesummaks kehtestati 8 500 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 684 ja 685). Otisele määratava trahvi lähtesummale kohaldati korrutustegurit 1,7 ning ThyssenKruppi trahvi lähtesummale korrutustegurit 2, et võtta arvesse nende suurust ja nende koguvahendeid, mistõttu nende trahvide lähtesummasid suurendati vastavalt 69 700 000 eurole ja 17 000 000 eurole (vaidlustatud otsuse põhjendused 690 ja 691). Kuna Otise ja ThyssenKruppi toime pandud rikkumine kestis viis aastat ja kümme kuud (15. aprillist 1998 kuni 5. märtsini 2004), siis suurendas komisjon nende ettevõtjate trahvi lähtesummat 55% võrra. Kuna Kone ja Schindleri toime pandud rikkumine kestis neli aastat ja üheksa kuud (1. juunist 1999 kuni 5. märtsini 2004), siis suurendas komisjon nende ettevõtjate trahvi lähtesummat 45% võrra. Kuna MEE toime pandud rikkumine kestis neli aastat ja ühe kuu (11. jaanuarist 2000 kuni 5. märtsini 2004), siis suurendas komisjon selle ettevõtja trahvi lähtesummat 40% võrra. Konele määrati niisiis trahvi põhisummaks 79 750 000 eurot, Otisele 108 035 000 eurot, Schindlerile 35 525 000 eurot, ThyssenKruppile 26 350 000 eurot ja MEE‑le 11 900 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 695 ja 696). Komisjon asus seisukohale, et ThyssenKruppi tuleb pidada korduvaks rikkujaks, ning suurendas tema trahvi selle raskendava asjaolu alusel 50% võrra (vaidlustatud otsuse põhjendused 697, 698 ja 715–720). Asjaomaste ettevõtjate osas ei leitud ühtegi kergendavat asjaolu (vaidlustatud otsuse põhjendused 724–726, 731, 732, 737, 739–741, 745–748 ja 751–755). Otisele anti 2002. aasta koostööteatise alusel täielik kaitse trahvide eest. ThyssenKruppi trahvi vähendati esiteks 40% nimetatud teatise lõike 23 punkti b esimese lõigu esimeses taandes ette nähtud vahemikus ja teiseks 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest. Schindleri ja MEE trahvi vähendati 1% võrra faktide vaidlustamata jätmise eest (vaidlustatud otsuse põhjendused 836–855).

32 Vaidlustatud otsuse resolutsioon on sõnastatud järgmiselt:

„Artikkel 1

1. Mis puudutab Belgiat, siis on järgmised ettevõtjad rikkunud [EÜ] artiklit 81, kooskõlastades oma tegevust nimetatud ajavahemikel regulaarselt ja kollektiivselt riiklikul tasandil lifte ja eskalaatoreid puudutavate kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse raames, et jagada turud, jaotada omavahel riigi- ja erahanked ning muud lepingud vastavalt eelnevalt kokku lepitud müüki ja paigaldamist puudutavatele turuosadele ning et hoiduda üksteisega konkureerimast hooldus- ja moderniseerimislepingute osas:

– Kone: [KC] ja [Kone Belgia]: 9. mai 1996 – 29. jaanuar 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Belgia]: 9. mai 1996 – 29. jaanuar 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Belgia]: 9. mai 1996 – 29. jaanuar 2004; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] ja [TKLA]: 9. mai 1996 – 29. jaanuar 2004.

2. Mis puudutab Saksamaad, siis on järgmised ettevõtjad rikkunud [EÜ] artiklit 81, kooskõlastades oma tegevust nimetatud ajavahemikel regulaarselt ja kollektiivselt riiklikul tasandil lifte ja eskalaatoreid puudutavate kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse raames, et jagada turud, jaotada omavahel riigi- ja erahanked ning muud lepingud vastavalt eelnevalt kokku lepitud müüki ja paigaldamist puudutavatele turuosadele:

– Kone: [KC] ja [Kone Saksamaa]: 1. august 1995 – 5. detsember 2003;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Saksamaa]: 1. august 1995 – 5. detsember 2003;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Saksamaa]: 1. august 1995 – 6. detsember 2000; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] ja [TKF]: 1. august 1995 – 5. detsember 2003.

3. Mis puudutab Luksemburgi, siis on järgmised ettevõtjad rikkunud [EÜ] artiklit 81, kooskõlastades oma tegevust nimetatud ajavahemikel regulaarselt ja kollektiivselt riiklikul tasandil lifte ja eskalaatoreid puudutavate kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse raames, et jagada turud, jaotada omavahel riigi- ja erahanked ning muud lepingud vastavalt eelnevalt kokku lepitud müüki ja paigaldamist puudutavatele turuosadele ning et hoiduda üksteisega konkureerimast hooldus- ja moderniseerimislepingute osas:

– Kone: [KC] ja [Kone Luksemburg]: 7. detsember 1995 – 29. jaanuar 2004;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgia], [GTO] ja [GT] : 7. detsember 1995 – 9. märts 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Luksemburg]: 7. detsember 1995 – 9. märts 2004; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] ja [TKAL]: 7. detsember 1995 – 9. märts 2004.

4. Mis puudutab Madalmaasid, siis on järgmised ettevõtjad rikkunud [EÜ] artiklit 81, kooskõlastades oma tegevust nimetatud ajavahemikel regulaarselt ja kollektiivselt riiklikul tasandil lifte ja eskalaatoreid puudutavate kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse raames, et jagada turud, jaotada omavahel riigi- ja erahanked ning muud lepingud vastavalt eelnevalt kokku lepitud müüki ja paigaldamist puudutavatele turuosadele ning et hoiduda üksteisega konkureerimast hooldus- ja moderniseerimislepingute osas:

– Kone: [KC] ja [Kone Madalmaad]: 1. juuni 1999 – 5. märts 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Madalmaad]: 15. aprill 1998 – 5. märts 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Madalmaad]: 1. juuni 1999 – 5. märts 2004;

– ThyssenKrupp: [TKAG] ja [TKL]: 15. märts 1998 – 5. märts 2004; ja

– [MEE]: 11. jaanuar 2000 – 5. märts 2004.

Artikkel 2

1. Artikli 1 lõikes 1 nimetatud Belgias toimunud rikkumiste eest määratakse järgmised trahvid:

– Kone: [KC] ja [Kone Belgia] solidaarselt: 0 eurot;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Belgia] solidaarselt: 47 713 050 eurot;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Belgia] solidaarselt: 69 300 000 eurot; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] ja [TKLA] solidaarselt: 68 607 000 eurot.

2. Artikli 1 lõikes 2 nimetatud Saksamaal toimunud rikkumiste eest määratakse järgmised trahvid:

– Kone: [KC] ja [Kone Saksamaa] solidaarselt: 62 370 000 eurot;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Saksamaa] solidaarselt: 159 043 500 eurot;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Saksamaa] solidaarselt: 21 458 250 eurot; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] ja [TKF] solidaarselt: 374 220 000 eurot.

3. Artikli 1 lõikes 3 nimetatud Luksemburgis toimunud rikkumiste eest määratakse järgmised trahvid:

– Kone: [KC] ja [Kone Luksemburg] solidaarselt: 0 eurot;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgia], [GTO] ja [GT] solidaarselt: 18 176 400 eurot;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Luksemburg] solidaarselt: 17 820 000 eurot; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] ja [TKAL] solidaarselt: 13 365 000 eurot.

4. Artikli 1 lõikes 4 nimetatud Madalmaades toimunud rikkumiste eest määratakse järgmised trahvid:

– Kone: [KC] ja [Kone Madalmaad] solidaarselt: 79 750 000 eurot;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Madalmaad] solidaarselt: 0 eurot;

– Schindler: Schindler Holding […] ja [Schindler Madalmaad] solidaarselt: 35 169 750 eurot;

– ThyssenKrupp: [TKAG] ja [TKL] solidaarselt: 23 477 850 eurot; ja

– [MEE]: 1 841 400 eurot.

[…]”.

Menetlus ja poolte nõuded

33 Hagejad esitasid hagiavaldused, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 7. mail 2007 (kohtuasjades T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 ja T‑150/07) ja 8. mail 2007 (kohtuasjas T‑154/07).

34 Üldkohus (kaheksas koda) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada käesolevates kohtuasjades suulise menetluse, esitas Üldkohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele kirjalikud küsimused ning palus neil esitada dokumente. Pooled täitsid need nõuded ettenähtud tähtaja jooksul.

35 Kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära 3., 7. ja 10. septembri 2009. aasta kohtuistungitel. Kohtuasjades T‑144/07 ja T‑148/07 suuline menetlus seejärel lõpetati.

36 Kohtuistungitel esitatud Üldkohtu nõudel esitasid kohtuasjade T‑147/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad teatavad dokumendid.

37 Kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad esitasid 14. ja 15. septembri 2009. aasta kirjades kohtukantseleile „paranduse” seoses oma väitega, mis puudutas korduva rikkumise väära tuvastamist.

38 20. oktoobri 2009. aasta määrusega uuendati suuline menetlus kohtuasjades T‑144/07 ja T‑148/07.

39 Hagejate „parandused” lisati eespool punktis 37 nimetatud kohtuasjades toimikusse. Komisjon esitas nende paranduste kohta oma märkused ning esitas nende kohta eeskätt vastuvõetamatuse vastuväite. Hagejad esitasid sellega seoses oma märkused ning suuline menetlus nendes kohtuasjades seejärel lõpetati.

40 Kuulanud ära poolte seisukohad selles küsimuses, otsustas Üldkohus kodukorra artikli 50 alusel käesolevad kohtuasjad otsuse tegemiseks liita.

41 Kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad paluvad Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus neid puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada määratud trahvisummat;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

42 Komisjon palub Üldkohtul kõigis kohtuasjades:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejatelt.

Sisulised küsimused

1. Sissejuhtavad märkused

43 Kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejate esitatud hagidel on kaks eset, st esimese võimalusena nõue tühistada vaidlustatud otsus ja teise võimalusena nõue tühistada või vähendada hagejatele määratud trahvi.

44 Oma hagide põhjendamiseks esitasid hagejad kümme väidet. Kaks esimest väidet, mis tuginevad vastavalt sellele, et komisjonil puudus pädevus ja et solidaarvastutus rikkumise eest tuvastati ebaõiglaselt, kuuluvad vaidlustatud otsuse tühistamise nõuete alla.

45 Hagejate ülejäänud kaheksa väidet puudutavad trahvisummade kindlaksmääramist ning kuuluvad seega trahvide tühistamise või vähendamise nõuete alla. Esimene kohtuasjade T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejate esitatud väide puudutab non bis in idem põhimõtte rikkumist. Teine kohtuasjade T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejate väide tugineb sellele, et trahvide lähtesumma kindlaksmääramisel rikkumiste raskuse alusel on rikutud 1998. aasta suuniseid, proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid ning kaitseõigusi. Kolmas väide, mille esitasid kõik hagejad, käsitleb 1998. aasta suuniste, proportsionaalsuse põhimõtte, EÜ artikli 253 ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist kontsernile kohaldatud korrutusteguri kohaldamisel, et võtta trahvide lähtesumma kindlaksmääramisel arvesse hoiatuseesmärki. Neljanda väite kohaselt, mille esitasid kõik hagejad, on korduvrikkumise eest trahvide põhisumma suurendamisel 50% võrra rikutud 1998. aasta suuniseid, proportsionaalsuse põhimõtet ja kaitseõigusi. Viies väide, mille esitasid kõik hagejad, tugineb sellele, et nende koostöö hindamisel rikuti 2002. aasta koostööteatist ning õiguspärase ootuse kaitse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid. Kuues väide, mille esitasid kõik hagejad, puudutab õiguspärase ootuse kaitse, võrdse kohtlemise, proportsionaalsuse ja hea halduse põhimõtete rikkumist väljaspool 2002. aasta koostööteatise raames tehtud koostöö eest trahvide vähendamise suuruse kindlaksmääramisel. Seitsmenda väite kohaselt, mille esitasid kõik hagejad, on rikutud määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2. Viimaseks, kohtuasjade T‑144/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejate kaheksanda väite kohaselt on lõplike trahvisummade arvutamisel rikutud proportsionaalsuse põhimõtet.

2. Vaidlustatud otsuse tühistamise nõuded

Väide, et komisjonil puudus pädevus

46 Seoses käesoleva väitega analüüsitakse selle mõlemat osa. Esimese osa kohaselt on rikutud EÜ artikli 81 lõiget 1, kuna asjassepuutuvad kartellid ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust. Teise võimalusena esitatud teine osa käsitleb määruse nr 1/2003, komisjoni teatise koostöö kohta konkurentsiasutuste võrgustikus (ELT 2004, C 101, lk 43) (edaspidi „teatis koostöö kohta võrgustikus”) ning võrdse kohtlemise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete rikkumist, kuna komisjon oleks pidanud rikkumiste menetlemise jätma asjaomaste siseriiklike asutuste hooleks.

Esimene osa, mille kohaselt on rikutud EÜ artikli 81 lõiget 1, kuna asjassepuutuvad kartellid ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust

47 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 602 kinnitab komisjon, et „projektide jaotamise süsteemi kohaldamine ja elluviimine nelja peamise liftide ja eskalaatorite tootjate poolt (mis hõlmab Madalmaade puhul ka [MEE-d]) igas asjaomases liikmesriigis võis nende edasisuunamispoliitikat arvestades muuta kaubavoogude suunda, mis oleks olnud siis, kui neid ei oleks olnud”. Ta tugineb sellega seoses järgmistele asjaoludele.

48 Esiteks tõdeb komisjon, et „teatavad piiriülesed liftide ja eskalaatorite müüki ja paigaldust ning hooldus- ja moderniseerimisteenuste pakkumist puudutavad tehingud leidsid aset liidus” (vaidlustatud otsuse põhjendus 86; vt ka põhjendus 596).

49 Komisjoni sõnul sisaldab tema toimik „mitut näidet piiriülese kaubanduse kohta, millega on seotud põhiliselt väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad, kuid ka vähemalt üks suur ettevõtja, [MEE, kes] varustab oma Madalmaade tütarettevõtja kaudu ka Belgia turgu” (vaidlustatud otsuse põhjendus 87). Lisaks nendib komisjon, et „neli peamist tootjat vastavad ka aeg-ajalt piiriülestele hangetele liidus” ning toob selle väite toetuseks mõned näited (vaidlustatud otsuse põhjendus 88; vt ka põhjendus 78). Komisjoni sõnul „kalduvad kliendid järjest enam hankima väljaspool riigipiire” (vaidlustatud otsuse põhjendus 596).

50 Lisaks on komisjoni sõnul „suundumus, et suured (rahvusvahelised) ettevõtjad ja mitmes liikmesriigis tegutsevad ettevõtjate kontsernid, nt rahvusvahelised hotelliketid, eelistavad sõlmida mitut liikmesriiki hõlmavaid lepinguid” (vaidlustatud otsuse põhjendus 89).

51 Teiseks, komisjon viitab edasisuunamispoliitikale, mida neli suurimat liftide ja eskalaatorite tootjat Euroopas rakendavad. Komisjoni arvates oleks „[p]iiriüleste tehingute arv suurem, kui [need] […] tootjad ei rakendaks tahtlikku poliitikat, mille eesmärk on tagasi lükata peaaegu kõik piiriülesed hinnanõudmised ning suunata kliendid asjaomase siseriikliku tütarettevõtja poole” (vaidlustatud otsuse põhjendus 90; vt ka põhjendus 596).

52 Kolmandaks, õigusliku hinnangu raames rõhutab komisjon, et „asjaolu, et horisontaalne kartell hõlmab vaid ühte liikmesriiki, ei tähenda, et õigusvastased kokkulepped ei saa mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust” (vaidlustatud otsuse põhjendus 595). Ta märgib lisaks, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale „hinnatakse [m]õju, mida kokkulepe võib avaldada liikmesriikidevahelisele kaubandusele, muu hulgas asjaomaste toodete turu poolte seisundit ja suurust arvestades [Euroopa Kohtu 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑306/96: Javico, EKL 1998, lk I‑1983, punkt 17]” (vaidlustatud otsuse põhjendus 600). Ta kinnitab samuti, et „[arvestades] selle käibe osa suurust, mida neli peamist liftide ja eskalaatorite tootjat saavad liftide ja eskalaatorite müügi, paigaldamise, hoolduse ja moderniseerimise valdkonnas, ning kuna nad kehtestasid ja rakendasid koos edasisuunamispoliitikaga projektide jaotamise süsteemi, mis hõlmas vastavalt kogu Belgia, Luksemburgi, Saksamaa ja Madalmaade territooriumi, on alust eeldada, et kahjustati välismaiste ettevõtjate suutlikkust müüa asjassepuutuvates riikides tooteid ja teenuseid, kuna nad oleksid nendes riikides pidanud tegutsema tootjate rühma vastu, kes moodustasid koos suurema osa pakkumisest turul” (vaidlustatud otsuse põhjendus 600).

53 Kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad väidavad sisuliselt, et rikkumised ei mõjutanud märkimisväärselt liikmesriikidevahelist kaubandust, mistõttu ei ole nende puhul tegemist EÜ artikli 81 rikkumisega.

54 Nagu nähtub juba EÜ artiklite 81 ja 82 sõnastusest, peavad selleks, et liidu konkurentsieeskirju saaks kohaldada keelatud kokkuleppe või turgu valitseva seisundi kuritarvitamise suhtes, need mõjutama liikmesriikidevahelist kaubandust (Euroopa Kohtu 13. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑295/04–C‑298/04: Manfredi jt, EKL 2006, lk I‑6619, punkt 40).

55 Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise tingimuse tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb esiteks lähtuda selle tingimuse eesmärgist – määrata konkurentsinormide seisukohast kindlaks liidu õiguse kohaldumisala võrreldes liikmesriikide asjakohaste normidega. Seetõttu kohaldatakse liidu õigust igale kartellikokkuleppele ja tegevusele, mis võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust viisil, mis võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomise eesmärgi saavutamist, nimelt eraldades siseriiklikke turge või muutes ühisturul konkurentsi struktuuri (eespool punktis 54 viidatud Euroopa Kohtu otsus Manfredi jt, punkt 41; 23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑238/05: Asnef-Equifax ja Administración del Estado, EKL 2006, lk I‑11125, punkt 33, ja 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑407/04 P: Dalmine vs. komisjon, EKL 2007, lk I‑829, punkt 89).

56 Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab otsusest, kokkuleppest või tegevusest kõigi faktiliste või õiguslike asjaolude põhjal olema piisavalt suure tõenäosusega võimalik järeldada, et see otsus, kokkulepe või tegevus mõjutab või võib mõjutada otseselt või kaudselt liikmesriikidevahelist kaubandust ja seda viisil, mis annab alust arvata, et see võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist. Lisaks ei tohi see mõju olla väike (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Javico, punkt 16; 21. jaanuari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑215/96 ja C‑216/96: Bagnasco jt, EKL 1999, lk I‑135, punkt 47, ning eespool punktis 54 viidatud kohtuotsus Manfredi jt, punkt 42; eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Asnef-Equifax ja Administración del Estado, punkt 34, ning eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Dalmine vs. komisjon, punkt 90).

57 Niisiis tuleneb ühendusesisese kaubavahetuse mõjutamine üldjuhul mitme sellise teguri koosmõjust, mis eraldi võetuna ei ole tingimata määrava tähtsusega (eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Bagnasco jt, punkt 47; eespool punktis 54 viidatud kohtuotsus Manfredi jt, punkt 43, ning eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Asnef-Equifax ja Administración del Estado, punkt 35).

58 Hagejate arvates ei mõjuta vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumised liikmesriikidevahelist kaubandust, kuna tegevus liftide ja eskalaatorite valdkonnas on korraldatud siseriiklikul või isegi kohalikul tasandil, arvestades eeskätt seda, et liftide ja eskalaatorite paigaldamine ja hooldamine on kogenud spetsialistide teostatavad tööd, mida saab majandusliku tõhususega seotud põhjustel teha vaid kohalikul tasandil, ja vajadust säilitada kiired reageerimistähtajad ning siseriiklike õigusaktide olemasolu. Piiriülesed tehingud on pealegi haruldased. Komisjon leiab ise, et kartellid olid siseriiklikud.

59 Tuleb tõdeda, et hagejad ei vaidle vastu sellele, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastatud neli kartelli hõlmasid kogu Belgia, Saksamaa, Luksemburgi ja Madalmaade territooriumi (vaidlustatud otsuse põhjendused 595 ja 600).

60 Ent väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et liikmesriigi kogu territooriumi hõlmav keelatud kokkulepe on oma olemuselt siseriiklike turgude eraldatusele kaasaaitav, takistades seeläbi asutamislepingu eesmärgiks olevat turgude omavahelist põimumist (Euroopa Kohtu 17. oktoobri 1972. aasta otsus kohtuasjas 8/72: Vereeniging van Cementhandelaren vs. komisjon, EKL 1972, lk 977, punkt 29; 19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑309/99: Wouters jt, EKL 2002, lk I‑1577, punkt 95; eespool punktis 54 viidatud kohtuotsus Manfredi jt, punkt 45, ning eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Asnef-Equifax ja Administración del Estado, punkt 37; Üldkohtu 22. oktoobri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑213/95 ja T‑18/96: SCK ja FNK vs. komisjon, EKL 1997, lk II‑1739, punkt 179, ning 14. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑259/02–T‑264/02 ja T‑271/02: Raiffeisen Zentralbank Österreich jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑5169, punkt 180).

61 Sellest kohtupraktikast tuleneb, et on olemas vähemalt tugev eeldus, et konkurentsi piirav tegevus, mida kohaldatakse kogu liikmesriigi territooriumil, võib soodustada turgude eraldamist ja mõjutada ühendusesisest kaubandust. Selle eelduse võib välistada üksnes juhul, kui kokkuleppe tunnusjoonte ja majandusliku konteksti analüüs tõendab vastupidist (eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Raiffeisen Zentralbank Österreich jt vs. komisjon, punkt 181).

62 Kõigepealt, vastupidi sellele, mida väidavad kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad, ei tuginenud komisjon ainuüksi sellele kohtupraktikale, et vaidlustatud otsuses järeldada, et kartellid võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses. Nimelt nähtub eespool punktidest 47–52, et komisjon tugines nimetatud otsuses ka teatavatele piiriülestele tehingutele, mis puudutasid liftide ja eskalaatorite müüki ja paigaldust, ning sellele, et osutati hooldus- ja moderniseerimise teenuseid, milles osalesid muu hulgas neli peamist vaidlustatud otsuses nimetatud tootjat (vaidlustatud otsuse põhjendused 87, 88 ja 596).

63 Edasi tuleb tõdeda, et hagejate argumendid asjaomase turu eripära kohta, mis väidetavalt näitab seda, et turg on siseriiklik või isegi kohalik, ei saa mõjutada vaidlustatud otsuses viidatud dokumentaalsete tõendite tõenduslikku jõudu (vaidlustatud otsuse põhjendused 88 ja 90), mis annavad tunnistust liikmesriikidevahelise kaubanduse olemasolust vaidlustatud otsuses silmas peetud turul. Samamoodi on argumentatsiooniga, mille kohaselt on riigiülesed tehingud erandlikud, mis seab kahtluse alla vaid liikmesriikidevahelise kaubanduse märkimisväärse iseloomu, mitte sellise kaubavahetuse olemasolu enda.

64 Viimaseks, nagu nähtub vaidlustatud otsusest, viitab Kone, Otise, Schindleri ja ThyssenKruppi edasisuunamispoliitika „iseenesest sellele, et klientidel on teatav huvi pöörduda väljaspool riigipiire asuva tarnija poole” (vaidlustatud otsuse põhjendus 596). Lisaks on komisjon muu hulgas märkinud välismaiste ettevõtjate osalemist siseriiklikes hankemenetlustes (vaidlustatud otsuse põhjendus 78) või piiriüleste hankemenetluste olemasolu (vaidlustatud otsuse põhjendus 89). Võib arvata, nagu märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 90, et piiriüleste tehingute arv oleks suurem, kui neli peamist eespool nimetatud tootjat ei kohaldaks tahtlikku poliitikat, mille eesmärk on tagasi lükata peaaegu kõik piiriülesed nõuded ja suunata kliendid asjaomaste siseriiklike tütarettevõtjate poole.

65 Sellega seoses tuleb tagasi lükata hagejate argument, mille kohaselt on edasisuunamispoliitika tingitud asjaomase tegevuse laadist. Nimelt räägib sellele juba vastu teatavate piiriüleste tehingute olemasolu asjaomasel turul.

66 Järelikult tuleb tõdeda, et komisjon võis eelmistes punktides esile toodud tuvastatud asjaolude alusel ning väljakujunenud kohtupraktikat kohaldades (vt eespool punkt 60) asuda õigustatult seisukohale, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud kartellid võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

67 Seoses küsimusega, kas seda mõjutamist saab pidada märkimisväärseks, tuleb meenutada, et mõju, mida kokkulepe või kooskõlastatud tegevus võib avaldada liikmesriikidevahelisele kaubandusele, hinnatakse muu hulgas asjaomaste toodete turu poolte seisundit ja suurust arvestades (Euroopa Kohtu 10. juuli 1980. aasta otsus kohtuasjas 99/79: Lancôme ja Cosparfrance Nederland, EKL 1980, lk 2511, punkt 24, ning eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Javico, punkt 17; Üldkohtu 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑77/92: Parker Pen vs. komisjon, EKL 1994, lk II‑549, punkt 40).

68 Ent vaidlustatud otsuses nimetatud tootjad „moodustavad koos suurema osa pakkumisest turul” (vaidlustatud otsuse põhjendus 600), st ligikaudu 81% lifti- ja eskalaatorimüügist Euroopas (2004. aasta arvandmed mahus väljendatuna) (vaidlustatud otsuse põhjendus 83). Need tootjad olid seega suuruselt ja majanduslikult võimsuselt piisavalt tähtsad, et nende vaidlustatud otsuses nimetatud tegevus võiks liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutada oluliselt (vt selle kohta Euroopa Kohtu 1. jaanuari 1978. aasta otsus kohtuasjas 19/77: Miller International Schallplatten vs. komisjon, EKL 1978, lk 131, punkt 10, ning eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus SCK ja FNK vs. komisjon, punkt 181).

69 Vastupidi hagejate väidetele ei olnud komisjon pealegi kohustatud tõendama, et vaidlusalustel kokkulepetel oli tegelikkuses oluline mõju liikmesriikidevahelisele kaubavahetusele või ka seda, et pärast rikkumiste lõppemist riikidevaheline kaubavahetus suurenes. Nimelt nõuab EÜ artikli 81 lõige 1 üksnes, et konkurentsi piiravad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus võiksid mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust (eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Asnef-Equifax ja Administración del Estado, punkt 43, ning Üldkohtu 13. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑217/03 ja T‑245/03: FNCBV jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑4987, punkt 68).

70 Kõigest eeltoodust tuleneb, et komisjon võis õigustatult leida, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud keelatud kokkulepped mõjutasid märkimisväärselt liikmesriikidevahelist kaubandust EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses.

71 Seega tuleb väite esimene osa tagasi lükata.

Teine väide, et rikutud on määrust nr 1/2003, teatist koostöö kohta võrgustikus ning võrdse kohtlemise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, kuna komisjon oleks pidanud rikkumiste menetlemise jätma asjaomaste siseriiklike konkurentsiasutuste hooleks

72 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 543 põhjendab komisjon oma EÜ artikli 81 kohaldamise pädevust nimetatud otsuses mainitud kartellide suhtes järgmiselt:

„[…] Määrus nr 1/2003 säilitas [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohaldamiseks ühenduse paralleelse pädevuse süsteemi. Eelkõige ei muutnud määrus komisjoni pädevust uurida mis tahes eeldatavat rikkumist ja teha [EÜ] artikli 81 alusel otsuseid, sh ka rikkumiste kohta, mille peamised tagajärjed avalduvad ühes liikmesriigis. Teatis [koostöö kohta võrgustikus] määratleb ülesannete jaotamise suunised komisjoni ja liikmesriikide konkurentsiasutuste vahel. Määrus nr 1/2003 ega teatis [koostöö kohta võrgustikus] ei tekita ettevõtjale õigusi ega ootusi seoses tema juhtumi käsitlemisega konkreetse konkurentsiasutuse poolt, samuti ei takista miski komisjonil sekkuda [EÜ] artikli 81 eeldatava rikkumise korral, sh nende juhtumite raames, mis piirduvad ühe liikmesriigi territooriumiga […]”

73 Kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad väidavad sisuliselt, et isegi kui EÜ artikkel 81 oleks olnud kohaldatav, puudus komisjonil pädevus menetlust algatada ja trahve määrata. See, et komisjon algatas menetluse, kujutab endast teatise koostöö kohta võrgustikus ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist. Vastavalt määruse nr 1/2003 artiklitele 5 ja 35 ning teatise koostöö kohta võrgustikus punktidele 8 ja 14, on asjaomased konkurentsiasutused kõige paremas olukorras, et rikkumisi menetleda. Kohtuasjade T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 ja T‑150/07 hagejad kinnitavad ka seda, et teatis koostöö kohta võrgustikus on konkurentsiasutustele siduv ja see tuleneb õiguspärasuse põhimõttest halduskorralduses, võrdse kohtlemise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetest. Viimaseks, kohtuasjade T‑147/07 ja T‑149/07 hagejad rõhutavad, et rikkumiste menetlemine siseriiklike konkurentsiasutuste poolt oleks toimiku eest vastutavate komisjoni ametnike „puudulikku keeleoskust” arvestades olnud tõhusam.

74 Nimetatud hagejate arvates näitab see, et komisjon jättis EÜ artikli 81 paralleelse rikkumise Austria lifti- ja eskalaatoriturul Austria konkurentsiasutuse menetleda, teatises koostöö kohta võrgustikus ette nähtud pädevuse andmise põhimõtete kohaldamise meelevaldsust. Kohtuasjade T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad väidavad selles osas, et neid koheldi vähem soodsalt kui siis, kui oleks pöördutud asutuste poole, kes on pädevad vastavalt teatisele koostöö kohta võrgustikus, kuna otsused kaitse andmise kohta oleksid teinud Belgia, Luksemburgi ja Madalmaade konkurentsiasutused.

75 Esiteks tuleb meenutada, et komisjoni ja siseriiklike konkurentsiasutuste vahelise pädevuse jaotuse osas lõpetab määrus nr 1/2003 varasema tsentraliseeritud korra ning näeb subsidiaarsuse põhimõttele vastavalt ette siseriiklike konkurentsiasutuste suurema kaasamise. Sellepärast on liikmesriigid vastavalt määruse nr 1/2003 artiklile 35 kohustatud EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamiseks nimetama pädeva konkurentsiasutuse või konkurentsiasutused ning määruse nr 1/2003 artikkel 5 annab nimetatud asutustele õiguse rakendada liidu konkurentsiõigust (vt selle kohta Üldkohtu 8. märtsi 2007. aasta ostus kohtuasjas T‑339/04: France Télécom vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑521, punkt 79).

76 Siiski ei võimalda määrusega nr 1/2003 kehtestatud komisjoni ja siseriiklike konkurentsiasutuste vaheline koostöö asuda seisukohale, et komisjon oleks käesolevas asjas pidanud erinevate rikkumiste menetlemise jätma asjaomaste siseriiklike konkurentsiasutuste hooleks. Vastupidi – määruse nr 1/2003 sätetest nähtub, et komisjon säilitab liidu konkurentsieeskirjade rikkumise uurimisel ja tuvastamisel juhtiva rolli, mida ei mõjuta paralleelne pädevus, mis on siseriiklikel konkurentsiasutustel nimetatud määruse alusel. Tegelikult on komisjonil vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 11 lõikele 6 õigus algatada menetlus otsuse vastuvõtmiseks isegi siis, kui siseriiklik konkurentsiasutus on juba alustanud juhtumi käsitlemist, ja seda pärast viimasega konsulteerimist. Lisaks kaotavad siseriiklikud konkurentsiasutused vastavalt nimetatud sättele pädevuse kohaldada liidu konkurentsieeskirju niisugusele juhtumile, kui komisjon menetluse algatab.

77 Mis puudutab teatist koostöö kohta võrgustikus, mida hagejate sõnul on käesolevas asjas rikutud, siis tuleb märkida, et teatise punkti 31 kohaselt ei anna teatis rikkumisega seotud äriühingutele individuaalset õigust, mille kohaselt tema juhtumit käsitleb üks kindel asutus. Hagejatel ei ole seega alust väita, et selle teatise kohaselt oli neil õigus või õiguspärane ootus, et vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumisi menetlevad siseriiklikud konkurentsiasutused (vt selle kohta eespool punktis 75 viidatud kohtuotsus France Télécom vs. komisjon, punkt 83).

78 Seega leidis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 543 õigesti, et „määrus nr 1/2003 ega teatis [koostöö kohta võrgustikus] ei tekita ettevõtjatele õigust ega ootusi, et tema juhtumit käsitleb üks kindel konkurentsiasutus”.

79 Isegi kui eeldada, et teatis koostöö kohta võrgustikus võib tekitada õigusi või ettevõtjal õiguspärase ootuse, et tema juhtumit käsitleb üks kindel asutus, ei saa pealegi nõustuda hagejate argumentatsiooniga, mis tugineb nimetatud teatise punktidele 8 ja 14.

80 Selles küsimuses tuleb märkida esiteks, et teatise koostöö kohta võrgustikus punkt 8, mis näeb ette tingimused, mille korral võib „ametiasutust […] käsitelda [juhtumi] käsitlemiseks heal positsioonil olevana”, ei ole siduv. Tegusõna „võima” kasutamine näitab, et tegemist on pelga võimalusega ülesandeid jaotada, mida ei saa käsitleda komisjoni kohustusena juhtumit mitte käsitleda, kui punktis 8 toodud tingimused on täidetud (eespool punktis 75 viidatud kohtuotsus France Télécom vs. komisjon, punkt 84).

81 Teiseks, isegi kui teatise koostöö kohta võrgustikus punkt 14 võiks tekitada õigusi või õiguspäraseid ootusi, kuna selles kinnitatakse, et komisjon „on” eriti heal positsioonil, kui teatavad selles nimetatud tingimused on täidetud, kinnitab see komisjoni pädevust käesolevat juhtumit käsitelda. Nimelt, vastavalt teatise koostöö kohta võrgustikus punktile 14 tuleb komisjoni pidada eriti heal positsioonil olevana, „kui üks või mitu kokkulepet või tegevust […] mõjutavad konkurentsi rohkem kui kolmes liikmesriigis”, mis on nii vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumiste puhul.

82 Kolmandaks, mis puudutab teatise koostöö kohta võrgustikus punkti 15, mis on hagejate sõnul juhul, kui tegemist ei ole ühe rikkumisega, komisjoni pädevuse ainus alus ja mille tingimused ei ole käesolevas asjas täidetud, siis piisab, kui sarnaselt komisjoniga märkida, et see säte ei oma käesolevas asjas tähtsust, kuna selles on silmas peetud hüpoteesi, mille puhul on komisjon eriti heal positsioonil, et juhtumit käsitleda.

83 Kuna teatist koostöö kohta võrgustikus ei ole käesolevas ajas rikutud, siis ei ole vaja otsustada väite üle, et rikutud on õiguspärasuse põhimõtet halduskorralduses ja võrdse kohtlemise põhimõtet, mis on väidetavalt aluseks nimetatud teatise siduvusele.

84 Teiseks ei näita ka see, et Austria konkurentsiasutus võttis vastu otsuse seoses paralleelse siseriikliku rikkumisega, et komisjon oleks pidanud Belgia, Saksamaa, Luksemburgi ja Madalmaade rikkumised jätma asjaomaste siseriiklike konkurentsiasutuste menetleda. Nimelt, nagu nähtub eespool punktides 75–78 tehtud analüüsist, ei näe ükski liidu õigusnorm niisugust komisjoni kohustust ette. Pealegi nähtub komisjoni selgitustest, et kasutatud lähenemisviis ei olnud igal juhul meelevaldne. Nimelt ei ole vaidlustatud seda, et vaidlustatud otsuses nimetatud kartelle käsitlevad uurimised algatati 32 kuud enne Austria kartelli puudutava uurimise algatamist, ega seda, et ajal, mil 2002. aasta koostööteatise alusel esitati esimene taotlus, mis puudutas Austria kartelli, olid vaidlustatud otsuses nimetatud kartellide menetlused juba lõpetatud ja otsuseprojekt juba koostatud. Seda, et komisjoni menetlus piirdus nelja vaidlustatud otsuses nimetatud kartelliga, põhjendas oht, et nende juhtumite käsitlemine hilineb.

85 Kolmandaks, kohtuasjade T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad ei saa tugineda väidetavatele kaitse andmise otsustele, mille nad oleksid saanud Belgia, Luksemburgi ja Madalmaade asutustelt, et põhjendada oma argumentatsiooni, mille kohaselt oleks komisjon pidanud rikkumiste menetlemise jätma nimetatud siseriiklike asutuste hooleks. Nimelt olid need siseriiklikud otsused ajutised (vt allpool punktid 167–174) ning kuulusid kõige enam siseriikliku menetluse raamistikku. Ent vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 11 lõikele 6 võib komisjon igal ajal algatada menetluse ja jätta seega liikmesriikide konkurentsiasutused ilma nende pädevusest.

86 Neljandaks, mis puudutab kohtuasjade T‑147/07 ja T‑149/07 hagejate argumenti toimiku eest vastutavate komisjoni ametnike „puuduliku keeleoskuse” kohta, siis tuleb see tagasi lükata, kuna komisjon on mitmekeelne institutsioon, mida tuleb pidada võimeliseks töötama kõikides ühenduse ametlikes keeltes (vt selle kohta Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punkt 640). Samuti ei saa hagejad väita, et sellega, et vastuväiteteatis ja vaidlustatud otsus tehti teatavaks inglise keeles, samas kui hagejad kasutasid haldusmenetluses saksa või hollandi keelt, kahjustati nende kaitseõiguste teostamist, kuna nad tunnistasid, et nad nõustusid dokumentide teatavakstegemisega inglise keeles, ning igal juhul ei ole nende kinnitused põhjendatud.

87 Kõigest eelnevast järeldub, et ka käesoleva väite teise osaga ei saa nõustuda.

88 Seetõttu tuleb komisjoni pädevuse puudumisele tuginev väide tervikuna tagasi lükata.

Väide, et rikutud on põhimõtteid, mis reguleerivad vastutuse omistamist EÜ artikli 81 rikkumise eest, süütuse presumptsiooni, karistuste individuaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, ning et emaettevõtjatele nende tütarettevõtjate toime pandud rikkumiste süükspanemisel on rikutud kaitseõigusi ja EÜ artiklit 253

Sissejuhatavad märkused

89 Kõnesoleva väitega, mis puudutab esiteks vaidlustatud otsuse artiklis 1 asjaomastele emaettevõtjate suhtes rikkumise tuvastamise õiguspärasust ja teiseks nendele emaettevõtjatele vaidlustatud otsuse artiklis 2 määratud trahvide õiguspärasust, seavad kohtuasjade T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ja T‑154/07 hagejad kahtluse alla TKE ja TKAG solidaarvastutuse, mis omistati neile nende Belgia, Saksamaa, Luksemburgi ja Madalmaade tütarettevõtjate konkurentsivastase tegevuse eest.

90 Mis puudutab emaettevõtja solidaarvastutust tütarettevõtja tegevuse eest, siis tuleb meenutada, et asjaolust, et tütarettevõtjal on eraldi õigusvõime, ei piisa selleks, et välistada võimalus, et tema rikkumine pannakse süüks emaettevõtjale (Euroopa Kohtu 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 48/69: Imperial Chemical Industries vs. komisjon, EKL 1972, lk 619, punkt 132).

91 Nimelt on liidu konkurentsiõigus suunatud ettevõtjate tegevusele ning ettevõtja mõiste hõlmab mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist (vt Euroopa Kohtu 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑97/08 P: Akzo Nobel jt vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑8237, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).

92 Liidu kohtud on samuti täpsustanud, et ettevõtjat tuleb selles kontekstis mõista majandusüksusena isegi siis, kui see majandusüksus koosneb õiguslikult mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust (vt Euroopa Kohtu 12. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 170/83: Hydrotherm Gerätebau, EKL 1984, lk 2999, punkt 11, ja eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika; Üldkohtu 29. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑234/95: DSG vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2603, punkt 124). Niisiis toonitati, et konkurentsieeskirjade kohaldamiseks ei ole määrava tähtsusega kahe ettevõtja formaalne eraldamine, mis tuleneb nende iseseisva õigussubjekti staatustest; oluline on määratleda, kas nad tegutsevad turul ühiselt. Seega võib olla vajalik tuvastada, kas kaks eraldiseisvat õigusvõimelist äriühingut moodustavad ühe ja sama ettevõtte või majandusüksuse või kuuluvad sellesse, mis turul ühtsena ka tegutseb (eespool punktis 90 viidatud kohtuotsus Imperial Chemical Industries vs. komisjon, punkt 140, ja Üldkohtu 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑325/01: DaimlerChrysler vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑3319, punkt 85).

93 Juhul kui selline majandusüksus rikub konkurentsieeskirju, tuleb tal isikliku vastutuse põhimõtte alusel ka selle rikkumise eest vastutada (vt eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).

94 Seega võib tütarettevõtja tegevuse emaettevõtjale süüks panna eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad (vt Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑294/98 P: Metsä-Serla jt vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑10065, punkt 27; 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 117, ja eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).

95 Nimelt on sellises olukorras emaettevõtja ja tütarettevõtja sama majandusüksus ja moodustavad seega ühe ettevõtja eespool punktis 91 viidatud kohtupraktika tähenduses. Seega võimaldab asjaolu, et emaettevõtja ja tema tütarette