ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Nimetatud direktiivi artiklis 9 on sätestatud: „1. Teenuste suhtes, mis jäävad universaalteenuse kohaldamisalast välja, võivad liikmesriigid kasutusele võtta üldload määral, mis on vajalik, et tagada oluliste nõuete täitmine. 2. Teenuste suhtes, mis jäävad universaalteenuse kohaldamisalast välja, võivad liikmesriigid kehtestada loa andmise korra, sealhulgas üksiklubade andmise määral, mis on vajalik, et tagada oluliste nõuete täitmine ja universaalteenuse osutamine. Lubade andmise korral võidakse: — seada tingimuseks universaalteenuse osutamise kohustus; — vajaduse korral ja kui see on õigustatud, kehtestada asjaomaste teenuste kvaliteedi, kättesaadavuse ja osutamisega seotud nõuded; — vajaduse korral seada tingimuseks artiklis 7 osutatud kulude jagamise mehhanismidesse rahalise osamakse tegemise kohustus, kui universaalteenuse osutamine on seotud netokuludega ning on artikli 4 kohaselt määratud universaalteenuse osutajale või osutajatele ebaõiglaseks koormaks; — vajaduse korral seada tingimuseks kohustus teha rahalisi osamakseid artiklis 22 osutatud siseriikliku reguleeriva asutuse tegevuskuludesse; — vajaduse korral seada tingimuseks kohustus järgida siseriiklikes õigusaktides sätestatud töötingimusi. Esimeses taandes ja artiklis 3 osutatud kohustusi ja nõudeid võib kehtestada üksnes määratud universaalteenuse osutajate suhtes. Välja arvatud ettevõtjate puhul, kes on artikli 4 kohaselt määratud universaalteenuse osutajateks, ei tohi antud load: — olla arvuliselt piiratud; — kehtida universaalteenuse samade elementide ega riigi territooriumi samade osade suhtes, kehtestada samal ajal universaalteenuse osutamise kohustust ja jagamismehhanismi osamaksete tegemise kohustust; — dubleerida tingimusi, mis kehtivad ettevõtjatele muude siseriiklike õigusaktide kohaselt, mis ei käsitle konkreetset valdkonda; — kehtestada tehnilisi ega tegutsemistingimusi peale nende, mis on vajalikud käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks. 3. Lõigetes 1 ja 2 osutatud kord, kohustused ja nõuded on läbipaistvad, kättesaadavad, mittediskrimineerivad, proportsionaalsed, täpsed ja üheselt mõistetavad, tehakse eelnevalt avalikuks ning põhinevad objektiivsetel kriteeriumidel. Liikmesriigid tagavad, et loa taotlejale põhjendatakse täielikku või osalist keeldumist loa väljaandmisest või loa täielikku või osalist tühistamist, ning nad kehtestavad kaebemenetluse.“
2.

Direktiivi 2003/37 (muudetud direktiiviga 2014/44) artikli 23 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et direktiivi sätteid kohaldatakse kategooriatesse T1, T2 ja T3 kuuluvate ja kolmandast riigist Euroopa Liitu imporditud kasutatud sõidukite suhtes, kui need on liidus esimest korda kasutusele võetud alates 1. juulist 2009.
54

Mis puutub Feralpi nõudesse, et Euroopa Kohus kas mõistaks talle välja hüvitise kahju eest, mille Üldkohus talle harta artikli 47 teise lõigu rikkumisega väidetavalt tekitas, või tuvastaks selle rikkumise, siis tuleb meelde tuletada, et kui liidu kohus rikub sellest sättest tulenevat kohustust lahendada talle esitatud asjad mõistliku aja jooksul, siis on sanktsioon sellise rikkumise eest Üldkohtule esitatav kahju hüvitamise nõue, mis kujutab endast tõhusat õiguskaitsevahendit. Seega ei saa nõuet hüvitada kahju, mis on tekkinud sellest, et Üldkohus ei ole teinud lahendit mõistliku aja jooksul, esitada apellatsioonkaebuse raames otse Euroopa Kohtule, vaid see tuleb esitada Üldkohtule. Üldkohus, kellel on selleks pädevus ELTL artikli 256 lõike 1 alusel ja kellele on esitatud kahju hüvitamise nõue, on kohustatud sellise nõude üle otsustama erinevas kooseisus kui see, mis lahendas selle menetluse aluseks olnud vaidlust, mille kestust kritiseeritakse (kohtuotsus, 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades jt vs. komisjon, C‑617/13 P, EU:C:2016:416, punktid 98 ja 99 ning seal viidatud kohtupraktika).
59

Mis puutub apellantide nõudesse kas tühistada vaidlustatud kohtuotsused või vähendada trahvisummat sama menetluse väidetava ülemäärase kestuse tõttu, või et Euroopa Kohus tuvastaks, et harta artikli 47 teist lõiku on rikutud, siis tuleb märkida, et kui liidu kohus rikub sellest sättest tulenevat kohustust lahendada talle esitatud asjad mõistliku aja jooksul, siis on sanktsioon sellise rikkumise eest Üldkohtule esitatav kahju hüvitamise nõue, mis kujutab endast tõhusat õiguskaitsevahendit. Seega ei saa nõuet hüvitada kahju, mis on tekkinud sellest, et Üldkohus ei ole teinud lahendit mõistliku aja jooksul, esitada apellatsioonkaebuse raames otse Euroopa Kohtule, vaid see tuleb esitada Üldkohtule. Üldkohus, kellel on selleks pädevus ELTL artikli 256 lõike 1 alusel ja kellele on esitatud kahju hüvitamise nõue, on kohustatud sellise nõude üle otsustama erinevas kooseisus kui see, mis lahendas selle menetluse aluseks olnud vaidlust, mille kestust kritiseeritakse (kohtuotsus, 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades jt vs. komisjon, C‑617/13 P, EU:C:2016:416, punktid 98 ja 99 ning seal viidatud kohtupraktika).
54

Mis puutub Riva nõudesse, et Euroopa Kohus tuvastaks, et põhiõiguste harta artikli 47 teist lõiku on rikutud, siis tuleb meelde tuletada, et kui liidu kohus rikub sellest sättest tulenevat kohustust lahendada talle esitatud asjad mõistliku aja jooksul, siis on sanktsioon sellise rikkumise eest Üldkohtule esitatav kahju hüvitamise nõue, mis kujutab endast tõhusat õiguskaitsevahendit. Seega ei saa nõuet hüvitada kahju, mis on tekkinud sellest, et Üldkohus ei ole teinud lahendit mõistliku aja jooksul, esitada apellatsioonkaebuse raames otse Euroopa Kohtule, vaid see tuleb esitada Üldkohtule. Üldkohus, kellel on selleks pädevus ELTL artikli 256 lõike 1 alusel ja kellele on esitatud kahju hüvitamise nõue, on kohustatud sellise nõude üle otsustama erinevas kooseisus kui see, mis lahendas selle menetluse aluseks olnud vaidlust, mille kestust kritiseeritakse (kohtuotsus, 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades jt vs. komisjon, C‑617/13 P, EU:C:2016:416, punktid 98 ja 99 ning seal viidatud kohtupraktika).
32

Mis puutub Ferriere Nordi esimesena esitatud argumentidesse, siis tuleb komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata. Apellatsioonkaebusest nähtub nimelt selgelt, et Ferriere Nord ei piirdunud esitatud küsimuse kohta Euroopa Kohtult selgituste palumisega, vaid ta soovib näidata, et Üldkohus rikkus õigusnormi, eelkõike vaidlustatud kohtuotsuse punktis 121, hinnates, et enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist uue vastuväiteatise väljastamine ei olnud vajalik. Samuti vastupidi sellele, mida väidab komisjon, on Ferriere Nordi argument, et ärakuulamist ärakuulamise eest vastutava ametniku juures ei toimunud, piisavalt täpne, et olla vastuvõetav, kuna apellatsioonkaebuses on mainitud nii liidu õiguse sätted, mida Üldkohus sellega seoses vääralt kohaldas, kui ka vaidlustatud kohtuotsuse punkt, milles see rikkumine esines.
71

Siinkohal tuleb lisada, et see, kui Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68, et ESS, kes oli Üldkohtus menetlusse astuja, on esitanud väljavõtted äriühingu Blücher kataloogist, mis erinevad Group Nivelles’i poolt kehtetuks tunnistamise taotluses esitatud väljavõtetest, millel on kujutatud selline katteplaat, nagu on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 23 esitatud illustratsiooni keskel, mis on paigutatud äravoolureservuaarile, mille all on äravoolusifoon, ei heasta asjaolu, et ei ole esitatud selle varasema disainilahenduse konkreetseid andmeid ega reproduktsiooni, millele Group Nivelles tugineb. Kuigi EUIPO saab tõendite kogumisel võtta määruse nr 6/2002 artikli 65 lõike 1 alusel sellist asjaolu arvesse, ei saa ta kombineerida kehtetuks tunnistamise taotlusele lisatud eri kataloogide väljavõtetel avalikustatud ühe või mitme disainilahenduse osasid, et saada osutatud varasema disainilahenduse täielik väliskuju. Ilma et oleks vaja analüüsida EUIPO argumenti, mille kohaselt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68 ja 76 on moonutatud fakte, piisab kui nentida, et Üldkohus ei märgi selles kohtuotsuses sugugi, et ESSi esitatud illustratsioon on konkreetselt selle disainilahenduse täielik kujutis, mis Group Nivelles’i sõnul on varasem.
40

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotlusele vastata, et direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud maksuvabastus puudutab vaid sõltumatuid isikute rühmi, mille liikmed teostavad selle direktiivi artiklis 132 nimetatud tegevusi avalikes huvides, ja et seetõttu ei kuulu kõnealuse maksuvabastuse alla teenused, mida osutavad sõltumatud isikute rühmad, mille liikmed teostavad sellist majandustegevust kindlustussektoris, mis ei kujuta endast tegevust avalikes huvides.
15

Saksamaa Liitvabariik vastas märgukirjale 22. märtsi 2010. aasta kirjaga. Ta kinnitas selles kirjas, et asjasse puutuvate Saksa õigusnormidega on sõltumatute isikute rühmade osutatud teenused tõepoolest maksust vabastatud üksnes siis, kui nende liikmed on arstid või arstikutsega sarnase kutseala esindajad või haiglad või haiglatega sarnased asutused. Ta teatas, et selline piirang on põhjendatud sellega, et liikmesriigi seadusandja on pädev määratlema, millise kategooria kutsealad võivad kõnealuse maksuvabastuse saada, tekitamata konkurentsi moonutamist. Liikmesriigi sõnul on Saksamaa seadusandja pärast asja läbivaatamist asunud seisukohale, et kõnealune maksuvabastus on põhjendatud üksnes juhul, kui see puudutab tervishoiuvaldkonda.
75

Delta Lingerie väidab, et kaubamärgi ülesanne on tagada kaubanduslik päritolu, samas kui geograafilise tähise ülesanne on tagada geograafiline päritolu. Võttes arvesse neid erinevaid ülesandeid, ei saa mitte kuidagi asuda seisukohale, et geograafilise tähise maine saaks tegelikult üle kanda samale tähisele, mis on kaitstud kollektiivkaubamärgina identsete kaupade jaoks. Sellest tuleneb, et kui Üldkohus tugines oletuslikule eeldusele, et varasemate kaubamärkide maine oli tõendatud tulenevalt järeldusest, et nimetuse „Darjeeling“ maine kaitstud geograafilise tähisena tee jaoks oli kantud üle samale tähisele, mida kaitstakse kollektiivkaubamärgina identsete kaupade jaoks, siis rikkus Üldkohus õigusnormi, moonutades ühelt poolt kaubamärkide ja teiselt poolt kaitstud geograafiliste tähiste vastavaid ülesandeid.
58

Iirimaa leiab aga kõigepealt, et kuigi sõidukite maksustamist ei ole ühtlustatud ja liikmesriikidel on selles suhtes säilinud tegutsemisvabadus, püüab komisjon käesoleva menetlusega ühtlustada liikmesriikides kehtivate registreerimismaksude arvutamise alused. Seejärel leiab ta, et tema valitud arvutamise aluse eesmärk ja tagajärg on tagada sõidukite maksustamise vastavus nende tegelikule kasutamisele. See alus on seega Euroopa Kohtu praktikaga kooskõlas ja pigem eeldataval kui tegelikul kasutusel põhineva eelneva arvutamise meetodi sisseviimine ei oleks järjepidev. Eksportimise hetkel registreerimismaksu ülemäärase osa tagastamine koos intressiga järgib eesmärki tagada, et maksumaksja tasub täpselt õige maksusumma ja et ta ei ole rahaliselt ebasoodsamas olukorras selle tõttu, et ta tasus selle maksu täies ulatuses ette. Lõpuks ei kohusta ELTL artikkel 56 Iirimaa sõnul liikmesriike määrama isikutele, kes kasutavad oma sõidukit intensiivselt, ja nendele, kes kasutavad seda väga vähe, sama maksusummat ettekäändel, et liisingu kestus on sama, ning asjaolu, et teoreetiliselt on võimalik asendada sõiduki tegeliku kasutuse ja seisukorra arvessevõtmine eksportimisel ette kindlaks määratud maksuvabastusega, mis põhineb kasutuse kestusel, on selles suhtes samamoodi asjakohatu, nagu ka võimalus, et teistes liikmesriikides kehtib kasutuse kestusel põhinevaid maksustamissüsteeme.
76

Euroopa Kohus tegi tõepoolest selle avalduse, et vastata teistsugusele argumendile, kui on kõne all käesoleval juhul, mis on kokku võetud sama otsuse punktis 36, et asjaolu, et kaks teineteisest sõltumatut ettevõtjat avaldavad mõlemad otsustavat mõju ühisettevõtjale, ei tähenda, et nad on konkurentsiõiguse tähenduses sama ettevõtja. Selles kontekstis tundub, et kõnealuse avaldusega soovis kohus ainult rõhutada, et järeldus ühisettevõtja olemasolu kohta, millest komisjon võis selle juhtumi puhul lähtuda, kehtib üksnes konkurentsiõiguse ja rikkumisega seotud turu kohta.
27

Neil asjaoludel otsustas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) (tsiviildivisjon)) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Arvestades, et Euroopa Kohus tuvastas oma 12. detsembri 2006. aasta kohtuotsuses (Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774)) neljandale eelotsuse küsimusele vastates, et EÜ artiklitega 43 ja 56 (nüüd ELTL artiklid 49 ja 63) on vastuolus liikmesriigi õigusaktid, mis annavad residendist äriühingutele, kes maksavad oma aktsionäridele edasi nende poolt välismaalt saadud dividende, õiguse kohaldada süsteemi, mis võimaldab neil äriühingu tulumaksu avansilise makse tagasi saada, kuid mis esiteks kohustab neid äriühinguid maksma äriühingu tulumaksu avansilise makse ja nõudma hiljem selle tagastamist ning teiseks ei anna nendele aktsionäridele õigust maksu ümberarvutusele, samas kui aktsionäridel tekib see õigus siis, kui dividende maksev residendist äriühing saab ise dividende samast liikmesriigist, siis kas liidu õigus – ELTL artikkel 63 või mõni muu õigusnorm – annab õigusi sellistele aktsionäridele endile, kui nad saavad dividende, mida on otsustatud välja maksta selle erikorra alusel, eriti kui aktsionär ja dividende maksev äriühing on ühe ja sama liikmesriigi residendid? 2. Kas juhul, kui esimeses küsimuses viidatud aktsionäril endal ei ole ELTL artiklist 63 tulenevaid õigusi, on tal õigus tugineda sellele, et on rikutud ELTL artiklist 49 või 63 tulenevaid dividende maksva äriühingu õigusi? 3. Kas juhul, kui vastus esimesele või teisele küsimusele on niisugune, et aktsionäril on liidu õigusnormidest tulenevad õigused või ta saab nendele tugineda, kehtivad liidu õiguses nõuded selle kohta, millised õiguskaitsevahendid peavad aktsionäril siseriikliku õiguse kohaselt olema? 4. Kas Euroopa Kohtu vastused eespool sõnastatud küsimustele olenevad sellest, et: a) asjaomane aktsionär ei ole selles liikmesriigis kohustatud maksma saadud dividendidelt tulumaksu ning kui residendist äriühing teeb talle kasumi jaotamise väljamakse väljaspool eespool kirjeldatud erikorda, võib maksu ümberarvutus, millele aktsionäril on siseriiklike õigusaktide kohaselt õigus, anda aktsionärile õiguse sellele, et liikmesriik teeb talle sellele ümberarvutusele vastava tagasimakse; b) siseriiklik kohus on otsustanud, et kõnealune siseriiklikest õigusnormidest tulenev liidu õiguse rikkumine ei olnud piisavalt selge, et liikmesriigil tekiks kohustus maksta dividende maksnud äriühingule kahjuhüvitist vastavalt põhimõtetele, mis on sedastatud 5. märtsi 1996. aasta kohtuotsuses Brasserie du Pêcheur ja Factortame (C‑46/93 ja C‑48/93, EU:C:1996:79); või et c) teatavatel, kuid mitte kõikidel juhtudel võis olukord olla selline, et eespool kirjeldatud erikorra alusel dividende maksnud äriühing suurendas kõikidele aktsionäridele tehtavaid väljamakseid, et nende summa oleks samaväärne sellega, mille saaks tulumaksust vabastatud aktsionär juhul, kui talle makstakse dividende väljaspool seda erikorda?“
52

Käesoleval juhul tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et usaldusfondi asukoha üleviimine ühest liikmesriigist teise ei saa tähendada seda, et päritoluliikmesriik peab loobuma oma õigusest kehtestada kapitalikasumi maks, mis tuleneb tema maksupädevusest enne kõnealust üleviimist. Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et liikmesriik on kooskõlas territoriaalse maksustamise põhimõttega, millele lisandub ajaline aspekt, nimelt maksumaksja maksuõiguslik asumine riigi territooriumil ajavahemikul, mille jooksul varjatud kapitalikasum tekkis, õigustatud maksustama nimetatud kapitalikasumit riigist lahkumise hetkel. Niisuguse meetme eesmärk on vältida olukordi, mis võivad ohustada päritoluliikmesriigi õigust teostada oma maksustamispädevust tema territooriumil läbiviidud tegevuse suhtes ja see on järelikult põhjendatav liikmesriikidevahelise maksustamispädevuse jaotuse kaitsmisega (kohtuotsus, 29.11.2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
28

Kuigi komisjon märkis kohtuistungil ühele Euroopa Kohtu sellekohasele küsimusele vastates selgesõnaliselt, et ta on nüüdseks loobunud nõudest, et 12 proovi kogumine – see tähendab üks proov kuus – toimuks kogu aasta vältel, et oleks võimalik tõendada, et asjaomased käitised vastavad nõuetele, mis tulenevad direktiivi 91/271 artikli 4 lõikest 3 koosmõjus selle direktiivi I lisa B jaotisega, väitis ta kohtuistungil siiski, et Kreeka Vabariigi esitatud proovid ei ole kvaliteedi poolest representatiivsed, kuna puuduvad võrdlevat hindamist võimaldavad proovid ja kuna arvesse ei ole võetud aega, millal need proovid tuleb võtta.
21

Siinkohal tuleb rõhutada, et Euroopa Kohus on vanemapuhkuse ajaks töösuhte peatamisega seoses asunud seisukohale, et isik on „töötaja“ määruse nr 1408/71 tähenduses, kui ta on sama määruse artikli 1 punktis a nimetatud üldise või spetsiaalse sotsiaalkindlustusskeemi alusel vabatahtlikult või kohustuslikult kindlustatud kas või ühe riski suhtes, olenemata töösuhte olemasolust (kohtuotsus, 7.6.2005, Dodl ja Oberhollenzer, C‑543/03, EU:C:2005:364, punkt 34).
11

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses „riigiabiks“ kvalifitseerimise küsimuses, et valikulise eelise andmise ning konkurentsi moonutamise ja liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamise võimalusega seonduvad tingimused on täidetud. Ta on samuti seisukohal, et ostukohustus on omistatav riigile, kuivõrd see tuleneb seadusest. Ta kahtleb aga, kas tegemist on sekkumisega riigi ressursside kaudu.
13

Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1408/71 artikli 14 lõike 2 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et niisugust isikut, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes töötab ühe liikmesriigi territooriumil asuva tööandja heaks ja kes elab teises liikmesriigis, mille territooriumil ta töötas möödunud aasta vältel 6,5% oma töötundide koguarvust, ilma et see oleks eelnevalt tööandjaga kokku lepitud, tuleb käsitada tavaliselt kahe liikmesriigi territooriumil töötava isikuna selle sätte tähenduses.
52

Vastab tõele, et nendelt väärtpaberitelt makstaval tasul on lisaks see eripära, et seda vähendatakse või selle tasumine katkestatakse, kui selle tasu tõttu lõpetab emitendist äriühing aruandeaasta kahjumiga enne kui maksmata jäänud summasid hakatakse tagantjärgi tasuma järgmiste kasumlike aruandeaastate jooksul, tingimusel et võlgnevuse tasumine ei too kaasa kahjumit, kusjuures kõnealused maksmata jäänud summad lisanduvad järgnevatel aruandeaastatel tavapäraselt tasutavale intressile.
78

Osas, milles apellant soovib selles kontekstis vaidlustada Üldkohtu tõdemuse, et hädaolukorra põhimõtte kehtestamine, nii nagu see on kõnesolevas kavandatud Euroopa kodanikualgatuses ette nähtud, ei puuduta üksnes liikmesriigi võlga liidu ees, tuleb esmalt märkida, et enne käesolevat apellatsioonimenetlust ei ole apellant kordagi väitnud, et kavandatud kodanikualgatus piirdub vaid liikmesriigi võlaga liidu ees. Lisaks on see argument vastuolus apellatsioonkaebuses esitatud muude väidetega, mille kohaselt on kavandatud kodanikualgatuse eesmärk võimaldada hädaolukorras olevatel riikidel külmutada või tühistada osa oma võlast mitte üksnes liidu ees, vaid ka teiste liikmesriikide ees. Seega ei saa kõnesolev argument olla edukas.
Otsuse artikli 4 „120000 taotleja ümberpaigutamine liikmesriikidesse“ lõigetes 1–3 on sätestatud:

„1. 120000 taotlejat paigutatakse teistesse liikmesriikidesse ümber järgmiselt:

a) Itaaliast paigutatakse teiste liikmesriikide territooriumile ümber 15600 taotlejat vastavalt I lisas esitatud tabelile;

b) Kreekast paigutatakse teiste liikmesriikide territooriumile ümber 50400 taotlejat vastavalt II lisas esitatud tabelile;

c) 54000 taotlejat paigutatakse teiste liikmesriikide territooriumile ümber proportsionaalselt I ja II lisas sätestatud arvudega, kas kooskõlas käesoleva artikli lõikega 2 või käesoleva otsuse muutmise teel, nagu on osutatud artikli 1 lõikes 2 ja käesoleva artikli lõikes 3.

2. Alates 26. septembrist 2016 paigutatakse lõike 1 punktis c osutatud 54000 taotlejat Itaaliast ja Kreekast, proportsioonis lõike 1 punktidest a ja b tulenevaga, ümber teiste liikmesriikide territooriumile proportsionaalselt I ja II lisas sätestatud arvudega. Komisjon esitab nõukogule ettepaneku igale liikmesriigile vastavalt määratud arvude kohta.

3. Kui komisjon leiab hiljemalt 26. septembrist 2016, et ümberpaigutamise mehhanismi kohandamine on põhjendatud olukorra muutumisega kohapeal või et liikmesriik on sattunud hädaolukorda, mille on põhjustanud kolmandate riikide kodanike ootamatu sissevool rändevoogude kiire muutuse tõttu, ning võttes arvesse tõenäoliselt abisaavate liikmesriikide arvamust, võib ta esitada nõukogule ettepanekud, nagu on osutatud artikli 1 lõikes 2.

Samamoodi võib liikmesriik, esitades nõuetekohaselt põhjendatud põhjused, teatada komisjonile ja nõukogule, et ta on sattunud sarnasesse hädaolukorda. Komisjon hindab esitatud põhjusi ja esitab nõukogule asjakohased ettepanekud, nagu on osutatud artikli 1 lõikes 2.“
24

Siinjuures on oluline märkida, et selle direktiivi artikli 2 lõike 4 punkti b teise taande alusel ei kohaldata seda direktiivi kahesuguse kasutusega energiatoodetele. Tuleb lisada, et samas sättes on kahesuguse kasutusega energiatoote määratlus, millest tuleneb, et energiatoode on kahesuguse kasutusega, kui seda kasutatakse nii kütteainena kui ka muul otstarbel kui mootorikütusena või kütteainena. Energiatoodete kasutamist muu hulgas keemilise reduktsiooni jaoks käsitatakse kahesuguse kasutusena.
30

Komisjon on seisukohal, et CHPHT kui terviku lahustuvuse arvessevõtmine on vastuolus summeerimismeetodiga, mis tugineb selle aine koostisosade analüüsil. Ta väidab, et eeldus, mille kohaselt aine koostisosad on vees lahustuvad, kuulub lahutamatult summeerimismeetodi juurde. Seda meetodit kohaldades eeldatakse seega, et koostisosad on täielikult lahustuvad, sest toksilisuse hindamisel võeti juba eelnevalt arvesse nende lahustuvust. Asjaolu, et käesoleval juhul arvesse võetud 16 koostisosa moodustavad vaid 9,2% CHPHTst, ei oma tähtsust, kuna selle meetodi kohaldamisel ei nõuta ei suure arvu koostisosade arvessevõtmist ega seda, et arvessevõetud koostisosad moodustaksid ainest märkimisväärse osa. Oluline on vaid summeerimismeetodi abil kontrollida, kas määrusega nr 1272/2008 kehtestatud piirmäärad on ületatud, ilma et komisjonil oleks selles osas vähimatki kaalutlusruumi. Üldkohus rikkus seega õigusnormi, kui ta heitis komisjonile ette, et see oli jätnud arvesse võtmata elemendid, mida määruse nr 1272/2008 I lisa punktis 4.1.3.5.5 viidatud summeerimismeetod ette ei näinud.
42

Täpsemalt tehingutest teadaandmise kohta tuleb märkida, et asjaolu, et direktiivi 2004/39 põhjenduses 6 mainitakse, et turg, mis tegutseb üksnes reeglistiku alusel, mis reguleerib muu hulgas tehingute aruandlusega seotud aspekte, on reguleeritud turg või mitmepoolne kauplemissüsteem, viitab ainult sellele, et selle turu reguleeritud turuks või mitmepoolseks kauplemissüsteemiks määratlemiseks piisab, et sellel turul oleksid need tunnused. Sellest ei saa järeldada, et tehingutest teadaandmine on tingimus, mida peab sellise kvalifikatsiooni andmiseks arvesse võtma.
52

Näiteks on määruse nr 1234/2007 artikli 122 esimese lõigu punktis c ja artiklis 125c ette nähtud, et liikmesriigid tunnustavad puu- ja köögiviljasektoris tootjaorganisatsioone ja tootjaorganisatsioonide liite, kelle ülesanne on muu hulgas just nimelt üks liidu seadusandja määratletud eesmärkidest, mis on loetletud selle esimese sätte punktides i–iii.