Kahju hüvitamise hagi on iseseisev hagi, millel on muude õiguskaitsevahendite hulgas konkreetne ülesanne ja mille kasutamine sõltub hagi spetsiifilisest eesmärgist tulenevatest tingimustest. Kui tühistamishagi ja tegevusetushagi on mõeldud selleks, et järgneks sanktsioon õiguslikult siduva akti ebaseaduslikkusele või sellele, et akti pole vastu võetud, siis kahju hüvitamise hagi esemeks on nõue hüvitada kahju, mis tuleneb sellisest õigusvastasest meetmest või käitumisest, mida saab omistada liidu institutsioonile või organile. Esiteks ei saa kahju hüvitamise hagi iseseisvust kahtluse alla seada ainuüksi asjaolu tõttu, et hageja otsustab esitada tühistamishagi ja seejärel kahju hüvitamise hagi. Teiseks, kui tühistamishagi on vastuvõetamatu, et too see kaasa hiljem esitatud kahju hüvitamise hagi vastuvõetamatust ainuüksi põhjusel, et hagid põhinevad sarnastel või isegi samadel õigusvastasust käsitlevatel väidetel. Selline tõlgendus läheks nimelt vastuollu iseseisvate õiguskaitsevahendite põhimõttega ja jätaks seega ELTL artikli 268 koostoimes ELTL artikli 340 kolmanda lõiguga ilma selle kasulikust mõjust.

Ainult erijuhtudel ja selle tagamiseks, et tühistamishagi esitamise tähtajast kõrvale ei hiilitaks, on hüvitisnõue vastuvõetamatuks tunnistatud, st kui see oli esitatud koos tühistamistaotlusega nii, et hüvitisnõude tegelik eemärk oli sellise lõplikult jõustunud üksikakti tühistamine, mille adressaat oli hageja, ja kui nõude rahuldamise tagajärjeks oleks olnud selle akti õiguslike tagajärgede kõrvaldamine. Peale selle, kui tühistamishagi oli esitatud ELTL artikli 263 kuuendas lõigus ette nähtud tähtaja jooksul, siis on nimetatud tähtajast kahju hüvitamise hagiga kõrvalehiilimine juba eos välistatud.

Mis puudutab esimest tingimust, et tekiks liidu vastutus ELTL artikli 340 alusel seoses asjaomasele institutsioonile või organile etteheidetava õigusvastase tegevusega, siis on nõutav, et oleks tõendatud isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine. Otsustav kriteerium, mis lubab pidada rikkumist piisavalt selgeks, on see, et asjaomane liidu institutsioon või organ on ilmselgelt ja oluliselt eiranud oma kaalutlusõiguse piire. Ainult siis, kui institutsiooni või organi kaalutlusruum on väga väike või lausa olematu, võib lihtsalt liidu õiguse rikkumist pidada piisavalt selgeks.

Euroopa Keskpanga tegevus, mis on vaidlustatud, toimus nende ülesannete raames, mis on talle antud liidu rahapoliitika määratlemiseks ja rakendamiseks ELTL artiklite 127 ja 282 ning protokolli Euroopa keskpankade süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta artikli 18 alusel, eelkõige ülesandega sekkuda kapitaliturgude toimimisse ja hallata krediiditehinguid. Need õigusnormid annavad EKP‑le ulatusliku kaalutlusõiguse, mille kasutamine eeldab keerukate majanduslike ja sotsiaalsete hinnangute andmist kiirelt arenevates olukordades eurosüsteemi või isegi liidu kui terviku kontekstis. Niisiis peab kõnealuste õigusnormide võimalik piisavalt selge rikkumine tuginema niisuguse laiaulatusliku kaalutlusõiguse piiride ilmselgele ja olulisele ületamisele, mis on EKP‑l rahapoliitika alase pädevuse teostamisel. See on nii seda enam, et selle kaalutlusõiguse teostamine tähendab, et esiteks peab EKP ette nägema ja hindama selliseid keerukaid ja ebakindlaid majanduslikke arengusuundi nagu kapitaliturgude, rahapakkumise ja inflatsioonimäärade muutumine, mis mõjutab eurosüsteemi ning makse‑ ja krediidisüsteemide laitmatut toimimist, ning teiseks tegema poliitilisi, majanduslikke ja sotsiaalseid valikuid, mis nõuavad ELTL artikli 127 lõikes 1 nimetatud selliste erinevate eesmärkide kaalumist ja hindamist, mille hulka kuulub ka peamine eesmärk – säilitada hindade stabiilsus.

Lisaks, mis puutub institutsioonide õigusloometegevusse, mille hulka kuulub ka EKP poolt üldkohaldatavate aktide vastuvõtmine, siis õigusloometegevusega kaasneva liidu vastutuse kitsendav tõlgendamine on seletatav kaalutlusega, et esiteks ei tohi seadusandliku funktsiooni teostamist isegi seal, kus on õigusaktide seaduslikkuse kohtulik järelevalve, takistada kahju hüvitamise nõuete oht iga kord, kui liidu üldise huvi tõttu tuleb võtta normatiivseid meetmeid, mis võivad kahjustada eraõiguslike isikute huve, ning et teiseks saab seadusandlikus kontekstis, mida iseloomustab liidu poliitika elluviimiseks hädavajalik laiaulatuslik kaalutlusõigus, kohaldada liidu vastutust vaid juhul, kui asjassepuutuv institutsioon on ilmselgelt ja jämedalt eiranud oma volituste piire.

(vt punktid 67–69)