Järelikult ei tohi vaidluse eseme mõistet, mis vastab huvitatud isiku nõuetele, ja vaidluse alusel mõistet, mis vastab nende nõuete õiguslikule või faktilisele alusele, tõlgendada kitsalt. Vaidluse õigusliku aluse pelgast muutmisest ei piisa, et tunnistada vaidluse alus uueks. Ühte ja sama nõuet ning seega ühte ja sama vaidluse alust saab põhjendada mitme õigusliku põhjendusega. Teisisõnu ei tähenda asjaolu, et hagiavalduses tuuakse välja konkreetse sätte rikkumine, mida ei ole välja toodud kaebuses, tingimata seda, et vaidluse alust on selle tõttu muudetud. Nimelt tuleb arvestada vaidluse aluse sisu, mitte ainult selle õigusliku põhjenduse sõnastusega, mistõttu liidu kohus peab kontrollima, kas nende põhjenduste vahel on otsene seos ja kas need on sisuliselt seotud samade nõuetega.

Apellandi huve kahjustava lõpliku akti seaduslikkust hinnatakse institutsioonile otsese või kaudse selle vastuse vastuvõtmise ajal teadaolevate faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel, kahjustamata institutsiooni võimalust esitada täiendavaid täpsustusi kohtumenetluse staadiumis. Kaebuse ja hagi vastavuse põhimõte nõuab, et liidu kohtule esitatud väide oleks esitatud juba kohtueelses menetluses – et ametisse nimetav asutus võiks piisavalt täpselt mõista, mida asjaomane isik vaidlustatud otsuses kritiseerib, – vastasel korral on see väide vastuvõetamatu.

Kuna üksnes kohus on ELTL artikli 277 kohaselt pädev tunnistama üldkohaldatava akti õigusvastaseks ning tegema sellest järelduse, et see ei ole kohaldatav tema menetluses oleva üksikakti suhtes, siis institutsioonile, kellele kaebus on esitatud, ei ole sellist pädevust aluslepingutega antud.

Institutsioon võib muidugi võtta tagasi või tunnistada kehtetuks üldkohaldatava akti, mille vastuvõtja ta on, kui ta leiab, et see akt on õigusvastane, kuid selline tagasivõtmine või kehtetuks tunnistamine ei võrdu õigusvastaseks tunnistamisega ning sellest tulenevate tagajärgedega, mida saab ELTL artikli 277 sätete kohaselt teha üksnes kohus. Neil asjaoludel on vorminõue, et institutsioonile tuleb üldkohaldatava akti õigusvastasuse väide teha teatavaks kaebuses, kuna vastasel juhul on see väide hiljem liidu kohtus vastuvõetamatu, vastuolus õigusvastasuse väite ülesehituse ja mõttega.

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 eesmärk ei ole muuta aluslepingutes ette nähtud kohtuliku kontrolli süsteemi ning eelkõige liidu kohtusse otse esitatud hagide vastuvõetavuse norme.

Võimalusele esitada õigusvastasuse väide töötaja ja institutsiooni vahelises vaidluses on seatud mitu vastuvõetavuse tingimust: mis puudutab täiendavat õiguskaitsevahendit, siis see eeldab, et põhimenetluses on hagi esitatud, et see on esitatud ametniku huve kahjustava otsuse peale, et põhimenetluses lahendatav hagi on vastuvõetav, et töötaja ei saa taotleda selle üldkohaldatava akti tühistamist, mis on tema huve kahjustava akti alus ning et on piisav seos üldkohaldatava akti ja vaidlustatud üksikotsuse vahel. Õigusvastasuse väite õigusliku korra ülesehitus ja eriti kaalutlused, mis on seotud sellega, et üksnes kohtul on pädevus tuvastada üldkohaldatava akti kohaldamata jätmine, tähendavad siiski, et tuleb asuda seisukohale, et vastuvõetavuse täiendav tingimus ei saa olla see, et õigusvastasuse väide esitatakse kaebuse staadiumis.

Õigusvastasuse väite täiendav laad ei muuda võimatuks selle väite esitamist kaebuse staadiumis. Asjaolu, et töötajal on õigus esitada õigusvastasuse väide kaebuse staadiumis, ei tähenda aga, et ta peab seda tegema, kuna vastasel korral on selline väide liidu kohtus hiljem vastuvõetamatu.

(vt punktid 56–40)