ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 65 lõike 2 alusel Üldkohtule esitatud hagi eesmärk on apellatsioonikodade otsuste seaduslikkuse kontrollimine. Nimetatud määruse raames peab vastavalt asjaomase määruse artiklile 76 selles kontrollis arvestama vaidluse faktilist ja õiguslikku raamistikku nii, nagu see oli apellatsioonikojale esitatud. Lisaks on Üldkohtu kodukorra artiklis 188 sätestatud, et Üldkohtu menetluses poolte esitatud menetlusdokumendid ei või muuta apellatsioonikoja vaidluse eset.

Vastulausemenetluse raames kuulub varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupade loetelu tõlgendamise küsimus apellatsioonikoja menetluse faktilisse ja õiguslikku raamistikku. Selleks et EUIPO talitused saaksid asjaomaste kaupade identsust või sarnasust analüüsida, peavad nad alati tegema kindlaks kaubad, mida vastandatud kaubamärgid hõlmavad ning sellega seoses peavad nad vastavalt vajadusele tõlgendama kaupade loetelu, mille jaoks kaubamärk on registreeritud. Argument varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupade loetelu tõlgendamise kohta ei välju seega vaidluse raamistikust, nagu see oli apellatsioonikojale esitatud. Küsimused, mis tuleb vaidluses otsuse tegemiseks tingimata lahendada, on nimelt osaks apellatsioonikojale esitatud faktilisest ja õiguslikust raamistikust.

(vt punktid 16, 17, 25 ja 26)
Liidu õiguse üldpõhimõtetest tuleneb, et administratsioonil on põhimõtteliselt õigus tunnistada tagasiulatuvalt kehtetuks soodus haldusakt, mis on vastu võetud õigusvastaselt, kuid sellise akti tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistamiseks, mis tekitas selle adressaadile õigusi, on üldjuhul väga ranged tingimused. Nimelt kui anda kõikidele liidu institutsioonidele, kes leiavad, et nende vastu võetud akt on õigusvastane, õigus tunnistada see mõistliku aja jooksul tagasiulatuvalt kehtetuks, võib see õigus olla piiratud vajadusega kaitsta õiguspärast ootust, mis on akti adressaadil, kes võis loota aktide õiguspärasusele. Sellisele otsusele kehtib samuti tingimus, et see ei riku õiguskindluse põhimõtet.

Ranged tingimused, mida võib kohaldada õigusvastase ja subjektiivseid õigusi tekitava haldusakti tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistamisele, ei ole siiski asjakohased, kui asjaomane akt ei ole selle adressaadi suhtes mitte õigusi tekitav, vaid tema huve kahjustav akt.

Sellest tuleneb, et sellise õigusvastase või õiguspärase haldusakti, mis kahjustab põhimõtteliselt tema adressaadi huve ning täiendavalt tekitab tema kasuks õigusi, võib kehtetuks tunnistada, kui see ei kahjusta adressaadi õiguspärast ootust ega riku õiguskindluse põhimõtet.

(vt punktid 27–29)
Üldkohtu (kolmas koda) 26. septembri 2017. aasta otsus – La Rocca vs. EUIPO (Take your time Pay After)

(kohtuasi T‑755/16)

Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kujutismärgi Take your time Pay After taotlus – Eristusvõime puudumine – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt b – Põhjendamiskohustus – Määruse nr 207/2009 artikli 75 esimene lause

1. Euroopa Liidu kaubamärk–Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine–Absoluutsed keeldumispõhjused–Kaubamärk, millel puudub eristusvõime–Mõiste (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkt b) (vt punktid 12–15)

2. Euroopa Liidu kaubamärk–Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine–Absoluutsed keeldumispõhjused–Kaubamärk, millel puudub eristusvõime–Eristusvõime hindamine–Kriteeriumid (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkt b) (vt punktid 16, 19 ja 25)

3. Euroopa Liidu kaubamärk–Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine–Absoluutsed keeldumispõhjused–Kaubamärk, millel puudub eristusvõime–Reklaamlausetest koosnevad kaubamärgid–Eristusvõime–Spetsiifiliste hindamiskriteeriumide kohaldamine–Lubamatus (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkt b) (vt punktid 17 ja 18)

4. Euroopa Liidu kaubamärk–Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine–Absoluutsed keeldumispõhjused–Kaubamärk, millel puudub eristusvõime–Kujutismärk Take your time Pay After (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkt b) (vt punktid 21, 23 ja 26–32)

5. Euroopa Liidu kaubamärk–Menetlusnormid–Otsuste põhjendav osa–Eesmärk (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 75 esimene lause) (vt punkt 37)

6. Euroopa Liidu kaubamärk–Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine–Absoluutsed keeldumispõhjused–Keeldumispõhjuste eraldi hindamine iga registreerimistaotluses nimetatud kauba või teenuse suhtes–Kohustus põhjendada registreerimisest keeldumist–Ulatus (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõige 1 ja artikli 75 esimene lause) (vt punkt 39–41)

Ese

Hagi EUIPO esimese apellatsioonikoja 4. augusti 2016. aasta otsuse (asi R 406/2016‑1) peale, mis käsitleb taotlust registreerida kujutismärk Take your time Pay After ELi kaubamärgina.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Seetõttu leidis apellatsioonikoda õigesti, et toode, mille puhul kasutamiseks on vaidlusalune disainilahendus ette nähtud, on kaunistus. Apellatsioonikoda ei ole kohustatud tegema kindlaks toodet, mille puhul kasutamiseks on see kaunistus ette nähtud.

Käesoleval juhul ei anna tööstusdisainilahenduste rahvusvahelise klassifikatsiooni Locarno kokkulepe klassi 32 kuuluva kaunistusena registreeritud vaidlusalune disainilahendus teavet selle otstarbe või funktsiooni kohta. Peale selle on Chaneli monogramm registreeritud suurele hulgale eri toodetele ning vaidlusalune disainilahendus on registreeritud kaunistusena, ilma ühegi täpsustuseta toodete kohta, millel kasutamiseks see on ette nähtud. Sellest tuleneb, et käesoleval juhul ei ole võimalik kindlaks teha, millisesse sektorisse kuulub toode, milles Chaneli monogramm sisaldub või mille puhul seda kasutatakse.

Määruse nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta artikli 6 tähenduses puudub vaidlusalusel disainilahendusel eristatavus, kuna sellel on Chaneli monogrammiga märkimisväärseid sarnasusi. Nimetatud disainilahendust saab teataval määral tajuda Chaneli monogrammist inspireeritud loominguga, seda enam, et vaidlusaluse disainilahenduse valikut ei tinginud mis tahes kaalutlused ning selle looja ei ole kõnealuses disainilahenduses teinud piisavalt muudatusi võrreldes Chaneli monogrammiga. Seetõttu on alust leida, et vastava ala asjatundja tajub vastandatud disainilahendusi terviklikult, et teha kindlaks, kas need jätavad erineva üldmulje. Isegi kui nende kahe disainilahenduse keskosas on erinevusi, mida on vastava ala asjatundjal võimalik märgata seda vähem, et vaidlusalust disainilahendust on võimalik kasutada 90 kraadi võrra erinevas asendis ning erinevas suuruses, tuleb siiski nentida, et üldmulje ei erine, kuna väljapoole ulatuvad osad, mis olulisel määral määratlevad vastandatud disainilahenduste kontuuri ja neist jääva üldmulje, on väga sarnased ja peaaegu identsed.

Vastandatud tähiste sarnasusi arvestades saab suur loomevabadus kohtupraktika kohaselt üksnes tugevdada asjaolu, et nimetatud disainilahendused ei jäta erinevat üldmuljet. Peale selle on vaidlusalune disainilahendus tööstusdisainilahenduste rahvusvahelise klassifikatsiooni Locarno kokkulepe klassi 32 kuuluv kaunistus ning sellist kaunistust saab kasutada paljudes eri toodetes, see aga muudab disainilahenduse kasutuse eelneva kindlakstegemise peaaegu võimatuks. Seetõttu tugevdab see asjaolu vajadust üksikasjalikult analüüsida vastandatud disainilahendustest jäävaid üldmuljeid.

(vt punktid 55, 56, 58 ja 59)
Määruse nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, eeskirja 19 lõike 2 punkt d (nüüd määruse 2017/1430, millega täiendatakse määrust nr 207/2009 ning tunnistatakse kehtetuks määrused nr 2868/95 ja (EÜ) nr 216/96, artikli 7 lõike 2 punkt d) paneb vastulause esitajale kohustuse esitada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile mitte ainult tõendid selle kohta, et ta vastab tingimustele, mis on Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimisele vastu seismiseks varasema õiguse alusel vajalikud tulenevalt siseriiklikest õigusnormidest, mille kohaldamist ta taotleb, vaid ka teabe, millest nähtub nende õigusnormide sisu.

Lisaks on määruse nr 2868/95 eeskirja 50 lõike 1 kolmandas lõigus ette nähtud, et kui vaidlustatakse vastulausete osakonna otsus, piirdub apellatsioonikoda kaebuse läbivaatamisel nende faktide ja tõenditega, mis on esitatud vastulausete osakonna määratud või täpsustatud tähtaegade jooksul, välja arvatud juhud, kui apellatsioonikoda määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 76 lõike 2 (nüüd määruse 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 95 lõige 2) alusel leiab, et arvestada tuleks „lisa-“ või „täiendavaid“ fakte ja tõendeid. Sellegipoolest ei saa määruse nr 2868/95 eeskirja 50 tõlgendada nii, et see laiendab apellatsioonikoja kaalutlusõiguse uutele tõenditele.

Selles osas tuleb nentida, et juhul, kui hageja ei ole apellatsioonikoja menetluses määratud tähtaja jooksul esitanud mingeid tõendeid siseriikliku õiguse sisu kohta ega ole ka oma käitumise põhjenduseks välja toonud õiguspäraseid põhjusi ning ainus tõend, mille hageja esitas registreerimata varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta, ei anna mingit teavet selle varasema kaubamärgi kasutamise kohta, millele tuginetakse, ega sisalda ka teavet siseriiklikes õigusnormides kehtestatud tingimuste kohta, siis ei saa hageja poolt esimest korda apellatsioonikojale esitatud viited siseriiklikele õigusnormidele käsitleda vastulausete osakonna menetluses esitatute kõrval „lisa-“ või „täiendav“ teabena. Seetõttu ei ole apellatsioonikojal kaalutlusõigust võtta arvesse esimest korda tema menetluses esitatud tõendeid, kuna need tõendid on hilinenud.

(vt punktid 42, 49, 51–55, 60 ja 61)
Mis puudutab kindla määraga finantskorrektsiooni kasutamist määruse nr 1290/2005 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta) artiklites 32 ja 33 käsitletud eeskirjade eiramise korral, siis ükski selle määruse säte ja eelkõige selle artiklid 31–33 ei välista võimalust kohaldada sama määruse artikli 31 lõiget 2 selle määruse artiklites 32 ja 33 käsitletud eeskirjade eiramise suhtes.

Ehkki sellega seoses viitavad määruse nr 1290/2005 artiklid 32 ja 33 otsesõnu üksnes sama määruse artikli 31 lõikele 3, ei tähenda see, et kindla määraga finantskorrektsiooni kasutamine on välistatud nimetatud artiklites 32 ja 33 sätestatud eeskirjade eiramise korral. Nimelt ilmneb määruse nr 1290/2005 artikli 31 lõike 5 punkti a sõnastusest, et sama määruse artikli 31 lõiget 4 ei kohaldata juhtudel, mis tulenevad artiklites 32 ja 33 osutatud eeskirjade eiramisest, mis tähendab vastupidi, et määruse nr 1290/2005 artikli 31 teisi lõikeid, sealhulgas kõnealuse artikli lõiget 2, kohaldatakse sama määruse artiklites 32 ja 33 osutatud eeskirjade eiramisele. Pealegi ei keela komisjoni dokumendis VI/5330/97 määratletud juhised sugugi määruse nr 1290/2005 artikli 31 lõike 2 kohaldamist nimetatud määruse artiklites 31 ja 32 käsitletud eeskirjade eiramise finantstagajärgede suhtes.

(vt punktid 29, 31, 32 ja 39)
Kohtuasi T‑844/16

Alpirsbacher Klosterbräu Glauner GmbH & Co. KG

versus

Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu sõnamärgi Klosterstoff taotlus – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kirjeldavus – Kaubamärk, mis oma olemuse tõttu võib avalikkust eksitada – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktid b, c ja g (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punktid b, c ja g) – EUIPO varasem otsustuspraktika

Kokkuvõte – Üldkohtu (üheksas koda) 26. oktoobri 2017. aasta otsus

Märke või tähiseid, mis võivad kaubanduses tähistada nende kaupade või teenuste omadusi, mille jaoks kaubamärki soovitakse registreerida, loetakse määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses selliseks, mis ei saa täita kaubamärgi peamist ülesannet – identifitseerida kauba või teenuse päritolu, võimaldamaks seega kaubamärgiga tähistatud kaupa või teenust ostnud tarbijal hilisemate ostude korral teha sama otsus juhul, kui kogemus osutus positiivseks, või teha teistsugune otsus, kui kogemus osutus negatiivseks. Selleks et tähis kuuluks määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud keelu kohaldamisalasse, peab sellel olema kõnealuste kaupade või teenustega piisavalt otsene ja konkreetne seos, mis võimaldab asjaomasel avalikkusel kohe ja ilma järele mõtlemata tajuda, et tegemist on kõnealuste kaupade ja teenuste või mõne nende omaduse kirjeldusega. (vt punktid 13 ja 14)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 21–32)

Vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktile g ei registreerita kaubamärke, mis oma olemuse tõttu võivad avalikkust eksitada näiteks kaupade või teenuste laadi, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas. Määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti g alusel registreerimisest keeldumine eeldab tarbija tegelikku eksitamist või eksitamise piisavalt tõsist ohtu. (vt punktid 41 ja 42)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 43–46)

Vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 75 esimesele lausele (nüüd määruse nr 2017/1001 artikli 94 esimene lause) peavad Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti otsused olema põhjendatud. Kohtupraktikast tulenevalt on sellel kohustusel samasugune ulatus kui ELTL artiklist 296 tuleneval kohustusel ning selle eesmärk on ühelt poolt teavitada huvitatud isikut võetud meetme põhjendustest, et ta saaks oma õigusi kaitsta, ja teiselt poolt võimaldada liidu kohtul kontrollida otsuse õiguspärasust. (vt punkt 50)

Otsuste puhul, mille EUIPO apellatsioonikojad võtavad määruse nr 207/2009 alusel vastu tähise EL kaubamärgina registreerimise kohta, on tegemist piiratud pädevuse, mitte kaalutlusõiguse teostamisega. Seetõttu tuleb nende otsuste seaduslikkust hinnata üksnes nimetatud määruse alusel, nii nagu seda on tõlgendanud liidu kohus, ja mitte EUIPO varasema otsustuspraktika põhjal. Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et kuigi võrdse kohtlemise ja hea halduse põhimõtteid arvestades peab EUIPO EL kaubamärgi registreerimistaotluse läbivaatamisel võtma arvesse sarnaste taotluste kohta tehtud otsuseid ning uurima eriti tähelepanelikult, kas tuleb teha samaväärne otsus või mitte, tuleb nende põhimõtete kohaldamine siiski ühitada seaduslikkuse põhimõttega. (vt punkt 51)
Personalieeskirjade artikli 17a lõike 1 puhul, mille kohaselt on ametnikul õigus sõnavabadusele lojaalsus‑ ja erapooletuspõhimõtteid nõuetekohaselt arvesse võttes, nagu ka personalieeskirjade artiklite 11, 12 ja 12b puhul on tegemist kõigil ametnikel lasuva lojaalsuskohustuse ühe konkreetse väljendusega. Selle kohustuse järgi peab ametnik eelkõige hoiduma käitumisest, mis kahjustab institutsiooni ja selle asutuste väärikust ja lugupeetavust.

Lisaks ei saa ametnik suuliselt või kirjalikult või oma muu tegevusega rikkuda personalieeskirjadest, eelkõige artiklitest 11, 12, 12b ja 17a tulenevaid kohustusi liidu suhtes, keda ta peab teenima, katkestades nii usaldussuhte, mis tal liiduga on, ning muutes edaspidi raskeks või isegi võimatuks liidule pandud ülesannete täitmise koostöös liiduga. Pealegi nähtub muu hulgas viidetest, mis on tehtud personalieeskirjade artikli 11 esimeses lõigus „oma kohustustele“ ja „tegutsemisele“, artiklis 12 „mis tahes tegevusele“ ja artiklis 12b „tegutsemisele väljaspool oma teenistuskohustusi“, et usaldussuhte säilitamine ei lasu ametnikul mitte üksnes talle usaldatud konkreetsete ülesannete täitmisel, vaid laieneb ka kogu ametniku ja liidu vaheliste suhete sfäärile.

Sellega seoses mõjutavad mustavad väited – mis kahjustavad kõikide nende isikute väärikust, kes on Euroopa institutsioonides kõrgemal ametikohal, ja sellest johtuvalt institutsioonide enda väärikust, ning mis sisalduvad ametniku avaldatavas artiklis ja viitavad esiteks sellisele tõsiselt etteheidetavale käitumisele nagu ahistamine Euroopa institutsioonide juhtkonna poolt ja teiseks sellele, et institutsioonides puuduvad kohased meetmed selle kõrvaldamiseks – kõikide nende isikute, kes on institutsioonides kõrgemal ametikohal, ning järelikult liidu institutsioonide enda ja konkreetselt Euroopa välisteenistuse mainet, väärikust ja lugupeetavust. Nende väidetega rikutakse seega lojaalsuskohustust.

(vt punktid 54–56, 58 ja 59)
1.

Apellatsioonkaebus–Väited–Üldkohtu poolt selle kontrollimine, kuidas Avaliku Teenistuse Kohus on tõendeid hinnanud–Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral–Väide, et tõendeid on moonutatud–Nõue täpselt osutada moonutatud tõenditele ning kindlaks teha analüüsimisel tehtud vead, mis moonutuse kaasa tõid (ELTL artikkel 256; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; Üldkohtu kodukord, artikli 195 lõige 2) (vt punktid 16, 17)
Arvestades põhjendamiskohustuse tähtsust seoses kaitseõigustega, võib ainult erandjuhtudel olla selle otsuse osaliseks põhjenduseks kontekst, milles tehti edutamata jätmise otsus, mis jäeti kaebuse põhjal vaikimisi muutmata. Seega ei saa olla olemas osalist põhjendust, kui ametisse nimetav isik ei ole kuidagi viidanud asjaomase isiku konkreetsele olukorrale ja edutamiseks kõlblike ametnike teenete võrdlemisele, arvestades personalieeskirjade artikli 45 kriteeriume. Seda, et asjaomasel isikul võis olla pelk teadmine kriteeriumidest, mida võetakse edutamiseks arvesse, ei saa segamini ajada teadmisega viisist, kuidas neid kriteeriume tema olukorrale kohaldatakse.

Kui tunnistada, et teenistujale antud pelk negatiivne hinnang on piisav, et tegemist oleks osalise põhjendusega, siis tekiks oht, et kahjustatakse personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 ette nähtud kohtueelse menetlusega silmas peetud eesmärki, milleks on kaebuse esitamise hetkel tekkivate vaidluste lahendamine kompromissiga.

Nimelt võimaldaks selline lähenemine ametisse nimetaval isikul tugineda kõikidele negatiivse hinnangu osistele, mis edutamata jäetud kandidaati puudutavad ning millest seda kandidaati on informeeritud selleks, et vabaneda personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 teisest lõigust tulenevast kohustusest teavitada teda kaebuse rahuldamata jätmise põhjendatud otsusest, kusjuures selle kohustuse konkreetne väljendus on esiteks nõue põhjendada personalieeskirjade artikli 25 teises lõigus ette nähtud kõiki huve kahjustavaid otsuseid ning teiseks Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 41 tagatud õigus heale haldusele.

Sellisele kaebusele vastamata jätmine, mis pealegi esitati edutamata jätmise otsuse peale, mida ise ei olnud põhjendatud, võib aga tekitada või tugevdada asjaomases isikus arusaamatuse või isegi pingeseisundi tunnet, ning loob soodsad tingimused hagi esitamiseks liidu kohtusse, mida oleks eelduslikult saanud vältida, kui ametisse nimetav isik oleks tegutsenud nõutud hoolsusega.

(vt punktid 46, 50 ja 63–65)
1.

Apellatsioonkaebus–Väited–Üldkohtu poolt selle kontrollimine, kuidas Avaliku Teenistuse Kohus on tõendeid hinnanud–Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral–Väide, et tõendeid on moonutatud–Nõue täpselt osutada moonutatud tõenditele ning kindlaks teha analüüsimisel tehtud vead, mis moonutuse kaasa tõid (ELTL artikkel 256; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; Üldkohtu kodukord, artikli 195 lõige 2) (vt punktid 16 ja 17)
4.

Euroopa Liidu hanked–Lepingu sõlmimine hankemenetluses–Valikukriteeriumid–Hankija õigus nõuda pakkujalt, et viimane põhjendaks luba näidata lepingu eset–Kohustus kontrollida, et pakkuja on kogu lepingu kehtivuse aja juriidiline isik–Puudumine (Komisjoni määrus nr 1268/2012, artikli 146 lõige 3) (vt punktid 35–37)
Üldkohtu (neljas koda) 8. novembri 2017. aasta otsus – De Nicola vs. Euroopa Liidu Kohus

(kohtuasi T‑99/16)

Lepinguväline vastutus – Avalik teenistus – EIP töötajad – Psühholoogiline ahistamine – Õiglase menetluse reeglite järgimata jätmine – ELi põhiõiguste harta artikkel 47 – Mõistlik aeg – Avaliku Teenistuse Kohtu menetluses oleva hagi raames esitatud kahju hüvitamise nõue – Kohtuasja osaline suunamine Üldkohtule

1. Lepinguväline vastutus–Tingimused–Õigusvastasus–Kahju–Põhjuslik seos–Ühe tingimuse puudumine–Kahju hüvitamise nõude tervikuna rahuldamata jätmine (ELTL artikli 340 teine lõik) (vt punktid 21–26)

2. Kohtumenetlus–Hagimenetluse algatusdokument–Vorminõuded–Vaidluse eseme määratlemine–Ülevaade fakti- ja õigusväidetest–Hagi, milles nõutakse väidetavalt liidu institutsiooni tekitatud kahju hüvitamist–Asjaolud, mis võimaldavad tuvastada institutsioonile etteheidetava tegevuse, põhjuslik seos ning tekitatud kahju tegelikkus ja kindlus (Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik ja artikli 53 esimene lõik; Üldkohtu kodukord, artikli 76 punkt d ja artikkel 86) (vt punktid 27, 28, 44 ja 61)

3. Kohtumenetlus–Üldkohtu menetluse kestus–Mõistlik aeg–Hindamiskriteeriumid (Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 47 teine lõik) (vt punktid 53–56)

Ese

ELTL artikli 268 alusel esitatud nõue hüvitada kahju, mis hagejale väidetavalt tekitati esiteks seetõttu, et ühelt poolt teda ahistati Euroopa Investeerimispangas (EIP) psühholoogiliselt ja teiselt poolt ei olnud Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtus ja Üldkohtus tema osalusel toimunud menetlused väidetavalt õiglased, ning teiseks seetõttu, et need menetlused olid väidetavalt liiga pika kestusega.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 ning artikli 91 lõike 1 tähenduses isikut kahjustava meetme olemasolu on vastuvõetavuse tingimus iga hagi puhul, mille ametnikud esitavad institutsiooni vastu, kus nad töötavad. Meetmed, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve otse ja vahetult puudutaval viisil, muutes selgelt tema õiguslikku olukorda, kujutavad endast akte, mille peale võib esitada tühistamishagi, juhul kui sellele on eelnenud personalieeskirjade artiklis 91 ette nähtud kaebuse esitamine.

Töötasuteatised võivad olla huve kahjustavad aktid ning sellistena saab nende peale esitada kaebusi ja vajadusel hagisid. See on nõnda, kui sellises töötasu- või pensioniteatises võib kajastuda otsus, mille ese on üksnes rahasumma maksmine. Sel juhul hakkavad haldusotsuse peale kaebuse või hagi esitamiseks sätestatud tähtajad kulgema igakuise töötasu- või pensioniteatise teatavaks tegemisest, kuna sellest teatisest selgub selgelt ja esimest korda vastava otsuse olemasolu ja ulatus. Nii on see iseäranis juhul, kui näiteks üldkohaldatava akti muutmise tulemusena kahjustatud õigused on põhiliselt või täielikult rahalised. Sellisel juhul saab maksmata jätmine või selle summa vähendamine, mis selle muutmise järgselt selgub töötasu- või pensioniteatisest, tuleneda pädeva talituse otsusest kohaldada kõnealust üldkohaldatavat akti asjaomasele ametnikule või pensionärile.

Siiski ei ole töötasu või pensioniteatis oma olemuselt või esemelt huve kahjustav akt, kui see üksnes väljendab rahas selliste varasemate õiguslike aktide ulatust, mis puudutavad ametniku või pensionäri haldusseisundit, või teisisõnu, kui ilmneb, et see lihtsalt kinnitab varasemaid haldusotsuseid. Kui selline töötasu teatis, millest selgelt ja esimest korda ilmneb puhtalt rahaline otsus, on vaidlustatav, siis sellele järgnevad töötasu teatised kujutavad endast vaid seda otsust kinnitavaid akte, mille peale tühistamishagi esitada ei saa.

(vt punktid 30–35)