Kohtuasi T-210/02 RENV

British Aggregates Association

versus

Euroopa Komisjon

„Riigiabi — Keskkonnamaks täitematerjalidelt Ühendkuningriigis — Komisjoni otsus jätta vastuväited esitamata — Eelis — Valikulisus”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Riigiabi valdkonnas tuleb riikliku meetme valikulise hindamiseks uurida, kas teatud konkreetset õiguslikku raamistikku arvestades on see meede selline, et soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ja seda võrreldes teiste ettevõtjatega, kes on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras, arvestades asjassepuutuva meetmega taotletud eesmärki. Valikulisuse tingimus ei ole siiski täidetud meetme puhul, mis vaatamata sellele, et ta kujutab endast meetmest kasusaaja jaoks eelist, on õigustatud niisuguse maksusüsteemi olemuse või üldise ülesehitusega, kuhu meede kuulub. Sellise hinnangu andmiseks tuleb vahet teha esiteks konkreetse maksustamiskorraga taotletavate väliste eesmärkide ja teiseks nende saavutamiseks vajalike maksusüsteemile omaste mehhanismide vahel, kuna kõnealuse maksusüsteemi alus- või suunavate põhimõtetena võivad need eesmärgid ja mehhanismid toetada sellist õigustust; seda peab tõendama liikmesriik. Lisaks on teatud meetmega antud eelise valikulisuse hindamisel maksumeetmete puhul veelgi olulisema tähtsusega võrdluse aluseks oleva raamistiku kindlaksmääramine, sest soodustuse olemasolu enda saab tuvastada üksnes võrdluse alusel „tavapärase” maksustamisega. Siseriikliku maksumeetme „valikulisena” määratlemine eeldab esiteks selle kindlakstegemist, missugune on asjaomases liikmesriigis üldkohaldatav või „tavapärane” maksustamiskord, ja selle eelnevat uurimist. Järgmiseks tuleb selle üldkohaldatava või „tavapärase” maksustamiskorra alusel hinnata ja tuvastada, kas kõnealuse maksumeetmega antav soodustus on valikuline, tõendades, et see meede kujutab endast erandit üldkohaldatavast korrast, kuna see eristab ettevõtjaid, kes asjassepuutuva liikmesriigi maksusüsteemiga taotletavat eesmärki arvestades on faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras. (vt punktid 47–49, 84)

Riigiabi valdkonnas ja isegi juhul, kui eeldada, et konkreetset maksukorda on võimalik kirjeldada kui „üksnes teatud piiratud majandussektori suhtes kohalduvat erakorralist maksukoormust”, ei pääse see ainuüksi sellest põhjusest tulenevalt EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisest, kuivõrd see kord võib kaasa tuua erineva kohtlemise selle sama sektori raames, mis võib vastata eelise ja valikulisuse kriteeriumidele. Lisaks sellele ei piisa vastavalt abi mõiste õiguslikule tähendusele, mida tuleb tõlgendada objektiivsete elementide alusel, teatud riikliku meetme eesmärgist, st selle keskkonnakaitse eesmärgist või erakorralise või sektoripõhise maksukorra keskkonnamaksu laadist selleks, et see meede jääks automaatselt välja abi määratlusest selle sätte tähenduses; sellist meedet tuleb hinnata selle mõju arvestades ning selle põhjuste või eesmärkidega seotud kaalutlusi kõrvale jättes. Eelnevast lähtuvalt nõuab abi mõiste EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses seda, et uuritakse, kas erakorraline või sektoripõhine maksukord tingib erineva kohtlemise, mis võib soodustada „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” selle maksukorra kohaldamisalasse kuuluvas sektoris; see eeldab, et määratakse kindlaks „tavapärane” maksustamine, millele see tugineb. (vt punkt 52)

Riigiabi valdkonnas tuleb teatud maksukorrast tulenevate eeliste valikulisuse hindamiseks uurida, kas sellele korrale tuginevad meetmed soodustavad „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses võrreldes teiste ettevõtjatega, kelle faktiline ja õiguslik olukord on asjaomase meetmega taotletavat eesmärki arvestades sarnane. Sellist valikulist laadi on maksukord, mis näeb ette täitematerjalide sektori suhtes kohaldatava erimaksu, mille eesmärk seisneb peamiselt ehitussektoris selliste täitematerjalide kasutamise mahu suurendamises, mis kujutavad endast teatud protsessidest tulenevaid kõrvaltooteid või jäätmeid (neid täitematerjale nimetatakse ka „teisesteks”), või mis on ümbertöödeldud ja seda eesmärgiga vähendada karjäärides kaevandatavate täitematerjalide (mida nimetatakse ka „esmasteks” täitematerjalideks) kasutamist, mille puhul on tegemist taastumatu loodusvaraga, ning sellest lähtuvalt vähendada sellise kaevandamisprotsessiga seotud keskkonna kahjustamist, kui esiteks on selliste eri täitematerjalide vahel olemas vähemalt võimalik konkurentsi- või asendatavuse seos ja seda nende kasutamise või turustamise osas ja kui teiseks on teatud selliste materjalide nagu kiltkivi, peeneteralise plastse savi, kaoliini ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjalid kõnealusest maksust vabastatud ja teiste materjalide baasil toodetud täitematerjalid maksustatud, samas kui maksu keskkonnakaitse eesmärgiga arvestades on need eri täitematerjalid nende „täitematerjalina” kasutamise seisukohast sarnases olukorras. Selles osas ei saa komisjon ega Üldkohus seda hinnates, kas siseriiklikud õigusnormid näevad teatud ettevõtjate või teatud kaupade tootmise jaoks ette soodsama maksukorra võrreldes teiste ettevõtjate või teiste kaupade tootmisega, mis on faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras, eirata sellise regulatsiooni keskkonnakaitse eesmärki, kuna eri olukordi iseloomustavad asjaolud ning nende olukordade sarnasus tuleb kindlaks teha ja neile tuleb anda hinnang, arvestades eeskätt selle akti eset ja eesmärki, millega kõnealune eristamine ette nähti, ning samuti selle valdkonna põhimõtteid ja eesmärke, kuhu see akt kuulub. Sellist erinevat kohtlemist ei saa õigustada asjaomase maksukorra olemus ega üldine ülesehitus, kuna esiteks tehakse sellega selgelt erand vaidlusaluse maksu aluseks oleva tavapärase maksustamise loogikast ja teiseks kahjustab see kõnealuse maksu keskkonnakaitse eesmärki. (vt punktid 62, 64, 67, 68, 72, 75, 87, 88)