ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1788/2003 (1), millega kehtestatakse lisatasu määratud riiklikku kvooti ületava piimatoodete toodangu eest, ilma et arvestataks igale ühenduse liikmesriigile määratud kvoodi regulaarset ajakohastamist vastava tootemahu tegeliku kontrolli alusel, on kooskõlas EÜ artikliga 32 ja selles ette nähtud ühise põllumajanduspoliitika eesmärkidega, nagu põllumajanduse tootlikkuse tõstmine, tehnilise progressi edendamine, [lk 9] põllumajandusliku tootmise ratsionaalse arengu ja tootmistegurite, eelkõige tööjõu optimaalse kasutamise tagamine, kui see kord seab kohustused ka Itaalia piimatoodete tootjatele, kahjustades tootmistegurite ebasobiva tasu tõttu nende rahuldavat elatustaset või arengut ja seda kuna Itaalia on tegelikult riik, mis toodab kvootidest vähem (vt eespool punktis 6.5. viidatud valitsuse teatis) ja on sunnitud toorainet importima, et säilitada kvaliteettoodete tootmisele orienteerunud töötlus- ja turustustööstust (vt lisatud 15. aprilli 2004. aasta Põllumajandusaruanne)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 92/16

31. jaanuaril 2008. aastal esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-36/08)

(2008/C 92/29)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: G. Zavvos ja H. Støvlbaek)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik võttis vastu ja jättis kehtima sellised õigusnormid nagu seaduse nr 3209/03 (Kreeka Riigi Teataja 304 A) artikli 29 lõiked d.1 ja d.2, mis ei ole kooskõlas direktiivi 93/16/EMÜ (1) artiklitega 30, 31 ja 36 ning kuna Kreeka Vabariik jättis eespool viidatud direktiivis kehtestatud tingimusi rikkudes väljastatud diplomid kehtetuks tunnistamata, siis rikkus Kreeka Vabariik selle direktiivi artiklitest 30, 31 ja 36 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjoni väitel on seaduse nr 3209/03 artikli 29 lõigetes d.1 ja d.2 nimetatud arstidel omandatud õigused nõukogu direktiivi 93/16/EMÜ tähenduses; seetõttu võivad nad siseriikliku sotsiaalkindlustussüsteemi raames arstina praktiseerida ja neile on väljastatud tunnistus, millega tunnustatakse nende omandatud õigusi. Kuid üldarsti kutsetunnistuse väljastamine ilma et asjaomane isik oleks läbinud vastava valdkonna erialakoolitust, on vastuolus direktiivi artiklitega 30, 31 ja 36. Seetõttu peavad Kreeka ametiasutused tunnistama kehtetuks diplomid, mis väljastati direktiivi täiendavaid tingimusi rikkudes.

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/16/EMÜ arstide vaba liikumise hõlbustamise ning nende diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise kohta (EÜT L 165, 7.7.1993, lk 1; ELT eriväljaanne 06/02, lk 86).
4.

Kui on kohane tugineda siseriiklikule õigusele, siis kas on võimalik kohaldada siseriiklikku õigust siis, kui see siseriiklik õigus võrdsustab (nagu Hispaania õigus) töösuhte raames loodud disainilahendused (mis kuuluvad tööandjale, kui ei ole kokku lepitud teisiti) ja tellimuse alusel loodud disainilahendused (mis kuuluvad isikule, kes need tellis, kui ei ole kokku lepitud teisiti)?
2)

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas seda ühenduse õiguse üldpõhimõtet tuleb kohaldada vaid äriühingu ja tema aktsionäride vahelistes suhetes, või vastupidi, kehtib see ka äriühingut kontrollivate või kontrolli üle võtvate enamusaktsionäride suhetes vähemusaktsionäridega, eriti juhul, kui äriühingu aktsiad on väärtpaberibörsil noteeritud?
—

tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei ole määranud asutusi, kelle ülesanne on kontrollida heade laboritavade põhimõtete täitmist, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiivi 2004/9/EÜ heade laboritavade inspekteerimise ja kontrollimise kohta (1) artiklist 3 tulenevaid kohustusi.
1.

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 12 esimest lõiku ja artikli 18 lõiget 1 koostoimes sama lepingu artikli 149 lõikega 1 ja lõike 2 teise taandega ning artikli 150 lõike 2 kolmanda taandega tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus, kui kõrghariduse valdkonnas pädev liikmesriigi autonoomne kogukond, kes on silmitsi probleemiga, et mitmele peamiselt avalikest vahenditest rahastavale meditsiinierialale on suur üliõpilaste tung naaberliikmesriigist seal rakendatava piirangute poliitika tõttu, võtab selliseid meetmeid nagu need, mis on sätestatud prantsuskeelse kogukonna 16. juuni 2006. aasta kõrghariduse esimese astme teatavatel kursustel üliõpilaste arvu reguleerivas dekreedis, kui see kogukond toob esile kaalukad põhjendused selle kohta, et niisugune olukord võib olla rahanduslikult liialt koormav ja kahjustada pakutava hariduse kvaliteeti?
—

Tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme nõukogu 22. juuli 2003. aasta direktiivi 2003/72/EÜ, millega täiendatakse Euroopa ühistu põhikirja töötajate kaasamise osas (1), täitmiseks või ei ole taganud, et tööturu osapooled kehtestaksid kokkuleppel vajalikud meetmed, või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud selle direktiivi artikli 16 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 116/16

Eelotsusetaotlus, mille esitas Högsta domstolen (Rootsi) 12. märtsil 2008 — SCT Industri AB (likvideerimisel) versus Alpenblume AB

(Kohtuasi C-111/08)

(2008/C 116/28)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Högsta domstolen

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: SCT Industri AB (likvideerimisel)

Vastustaja: Alpenblume AB

Eelotsuse küsimus

Kas määruses nr 44/2001 sätestatud erandit, mis puudutab pankrotimenetlust, kompromissi ja muid selliseid menetlusi, tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse ühe liikmesriigi (A) kohtu tehtud otsusele, mis käsitleb liikmesriigis A asutatud äriühingu selliste osade omandi registreerimist, mille teises liikmesriigis (B) asuva äriühingu pankrotihaldur võõrandas teisele äriühingule, arvestades, et kohus põhjendas oma otsust asjaoluga, et kuna riikide vahel puudub maksejõuetusmenetluste vastastikuse tunnustamise leping, ei tunnusta liikmesriik A pankrotihalduri käsutusõigust liikmesriigis A asuva vara suhtes?
—

Tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme nõukogu 22. juuli 2003. aasta direktiivi 2003/72/EÜ, millega täiendatakse Euroopa ühistu põhikirja töötajate kaasamise osas (1), täitmiseks või ei ole taganud, et tööturu osapooled kehtestaksid kokkuleppel vajalikud meetmed, või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Belgia Kuningriik rikkunud selle direktiivi artikli 16 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 107/17

Eelotsusetaotlus, mille esitas High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), (Ühendkuningriik) 13. veebruaril 2008 — Vodafone Ltd, Telefónica 02 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd versus Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(Kohtuasi C-58/08)

(2008/C 107/25)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Vodafone Ltd, Telefónica 02 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd

Kostja: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

Huvitatud pool: Office of Communications, Hutchinson 3G (UK) Limited

Menetlusse astuja: GSM Association

Eelotsuse küsimused

1. „Kas määrus (EÜ) nr 717/2007 (1) on osaliselt või terviklikult õigusvastane, kuna EÜ artikkel 95 on selle määruse kehtestamiseks väär õiguslik alus?”

2. „Kas määruse (EÜ) nr 717/2007 artikkel 4 (koosmõjus artikli 2 punkti a ja artikli 6 lõikega 3, osas, mis puudutab eurotariifi ja eurotariifiga seotud kohustusi) on õigusvastane, kuna rändluse jaetasule kehtestatud piirhind rikub proportsionaalsuse ja/või subsidiaarsuse põhimõtet?”

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2007. aasta määrus (EÜ) nr 717/2007, milles käsitletakse rändlust üldkasutatavates mobiiltelefonivõrkudes ühenduse piires ja millega muudetakse direktiivi 2002/21/EÜ, ELT L 171, lk 32
ET Euroopa Liidu Teataja C 107/20

Eelotsusetaotlus, mille esitas Court of Appeal (Civil Division) (Ühendkuningriigid) 21. veebruaril 2008 — Christopher Mellor versus Secretary of State for Communities and Local Government

(Kohtuasi C-75/08)

(2008/C 107/31)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Christopher Mellor

Vastustaja: Secretary of State for Communities and Local Government

Eelotsuse küsimused

1. Kas nõukogu direktiivi 85/337/EMÜ (1) (muudetud direktiividega 97/11/EÜ (2) ja 2003/35/EÜ (3), edaspidi „direktiiv”) artikli 4 alusel peavad liikmesriigid tegema üldsusele teatavaks põhjused, miks nad on leidnud, et II lisas loetletud tööd ei ole vaja hinnata direktiivi artiklite 5–10 kohaselt?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis Secretary of State'i 4. detsembri 2006. aasta kirja sisu täitis selle nõude?

3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, milline on siis põhjuste esitamist puudutava nõude ulatus antud juhul?

(1) Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiiv 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248).

(2) EÜT L 73, lk 5; ELT eriväljaanne 15/03, lk 151.

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiv 2003/35/EÜ, milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega (ELT L 156, lk 17; ELT eriväljaanne 15/07, lk 466).
—

Tuvastada, et kuna Austria Vabariigi Notariatsordnung'i (notariaadiseadus) § 6 lõike 1 kohaselt on notari kutsealale pääsemise eeltingimus Austria kodakondsuse omamine, on Austria Vabariik rikkunud EÜ artikleid 43 ja 45;
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik säilitas oma õigusnormides Hispaania kodakondsuse nõude, et tegutseda kapteni või vanemtüürimehena kõigil Hispaania lipu all sõitvatel laevadel peale nende kaubalaevade, mille maht on väiksem kui 100 brutoregistertonni, mis veavad lasti või vähem kui 100 reisijat, mis tegutsevad üksnes nende sadamate või punktide vahel, mis asuvad tsoonides, mille üle Hispaanial on ainuvõim, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ühenduse õigusest ja täpsemalt EÜ artiklist 39.
1.

Kas direktiivi 98/59/EÜ (1) artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellest tulenev kohustus alustada „aegsasti” konsultatsioone, kui „kaalutakse võimalust võtta vastu otsus kollektiivse koondamise kohta”, nõuab konsultatsioonide alustamist siis, kui on tõdetud, et majandustegevusega seotud strateegilistest otsustest või muudatustest tuleneb vajadus töötajate kollektiivseks koondamiseks? Või tuleb kõnealust sätet tõlgendada nii, et kohustus alustada konsultatsioone tekib juba selle tõttu, et tööandja kaalub selliste majandustegevust puudutavate meetmete võtmist või muudatuste tegemist nagu toomismahu muutmine või tootmise keskendamine, mille tagajärjel on ette näha töötajate kollektiivse koondamise vajadus?
1.

Kas oletus, et isikul on nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (1) (2002/584/JSK) (EÜT L 190, 18.7.2002, lk 1; edaspidi „raamotsus”) artikli 4 punkti 6 tähenduses „elukoht” või „viibimiskoht” liikmesriigis, on välistatud siis, kui asjaomane isik a) ei viibi katkematult kõnealuses liikmesriigis, b) ei viibi seal kooskõlas riigis elamise õigusega, c) paneb seal peamise elatusallikana toime kuritegusid ja/või d) viibib seal vahi all?
4.

Juhul kui kolmandale küsimusele vastatakse jaatavalt, tõusetub küsimus, kas nimetatud sätet tuleb tõlgendada nii, et toetuse diferentseeritud osa taotlemiseks piisab ka selliste komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87 artikli 47 lõike 2 kohaste dokumentide esitamisest, mis ei ole täielikud, mille õiguslikuks tagajärjeks on see, et ka toetuse diferentseeritud osa suhtes tuleb kohaldada komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87 artiklis 11 sätestatud sanktsiooni määramise eeskirju?
4

Kas EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik regulatsioon, mis keelab avalike hasartmängude korraldamise ja vahendamise Internetis, kui samas — ka siis, kui on tegemist üheaastase üleminekuajaga — võimaldatakse proportsionaalsusest lähtudes, noorsoo- ja mängijate kaitsest kinnipidamise tingimusel, nimeliselt kahele professionaalsele hasartmängude vahendajale, kes tegutsesid selle ajani üksnes Internetis, oma tegevuse ümberkorraldamine, kasutamaks liidumaade vahelise lepinguga lubatud turustamisviise?
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, mis tagaksid, et alates 1. maist 2006 esimest korda kasutuselevõetud sõidukitel oleksid määruse (EÜ) nr 3821/85 lisa 1B nõuetele vastavad sõidumeerikud, ja ei ole korraldanud vastavate juhikaartide väljastamist, siis on Kreeka Vabariik rikkunud nõukogu määruse (EÜ) nr 2135/98, mida on muudetud 15. märtsi 2006. aasta määrusega nr 561, artikli 2 lõike 1 punktis a ja artikli 2 lõikes 2 sätestatud kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 128/20

Miguel Cabarera Sánchez'i 25. veebruaril 2008. aastal esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) 13. detsemberi 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-242/06: Miguel Cabarera Sánchez versus OHMI ja Industrias Cárnicas Valle, S.A.

(Kohtuasi C-81/08 P)

(2008/C 128/34)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Miguel Cabarera Sánchez (esindajad: advokaadid J. A. Calderon Chavero ja T. Villate Consonni)

Teised menetluspooled: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Industrias Cárnicas Valle, S.A

Apellandi nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu kolmanda koja 13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-242/06, kus taotleti vaidlusaluse otsuse tühistamist, kuna apellandi arvates on kaubamärgid EL CHARCUTERO (apellant) ja EL CHARCUTERO ARETESANO (vastustaja) ilmselgelt kokkusobimatud;

— Teha otsus kohtukulude kohta.

Väited ja peamised argumendid

Apellant leiab, et vastupidi vaidlustatud kohtuotsuses sedastatule kehtib ühenduse kaubamärgile „El charcutero Artesano” määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b keeld, kuna varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral (siinses asjas Hispaania kaubamärk „El Charcutero”) tuleb keelduda hilisema registreerimisest, kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ja identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud (siinses asjas Hispaanias), võib avalikkus need omavahel segi ajada. Segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
ET Euroopa Liidu Teataja C 128/24

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal Supremo (Hispaania) 18. märtsil 2008 — Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL versus Administración del Estado

(Kohtuasi C-118/08)

(2008/C 128/44)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL

Vastustaja: Administración del Estado

Eelotsuse küsimused

Kas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõttega on vastuolus selline erinev kohtlemine, mille Hispaania Kuningriigi Tribunal Supremo näeb 29. jaanuari 2004. aasta ja 24. mai 2005. aasta otsustes ette seadusandjast riigi varalise vastutuse tuvastamise nõuete osas vastavalt sellele, kas nõue on suunatud põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistatud õigusnormi alusel võetud akti vastu või sellise õigusnormi alusel võetud akti vastu, mis on tunnistatud ühenduse õigusega vastuolus olevaks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 128/18

11. veebruaril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-50/08)

(2008/C 128/31)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: J.-P. Keppenne ja M. H. Støvlbæk)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik seab notari kutsealal tegutsema hakkamise tingimuseks kodakondsuse, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud EÜ asutamislepingust ja eriti EÜ artiklitest 43 ja 45 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon heidab oma hagis kostjale esiteks ette, et kuna ta seab notari kutsealal tegutsema hakkamise ja tegutsemise tingimuseks kodakondsuse, siis takistab ta ebaproportsionaalselt EÜ artiklis 43 sätestatud asutamisvabadust. EÜ artikkel 45 näeb tõepoolest ette, et asutamisvabadust käsitlevat peatükki ei kohaldata tegevusalade suhtes, mis on otseselt ja konkreetselt seotud avaliku võimu teostamisega. Komisjoni arvates on siiski ülesanded, mida notarid Prantsuse õiguse kohaselt täidavad, niivõrd vähesel määral seotud avaliku võimu teostamisega, et need ei saa kuuluda selle artikli kohaldamisalasse ja õigustada taolist asutamisvabaduse piirangut.

Esiteks ei anta nimelt nende ülesannetega notaritele tegelikku sunnimeetmete rakendamise pädevust ning kohtuniku ja notari ülesanded ja staatus on väga erinevad.

Teiseks oleks siseriiklikul seadusandjal võimalik kehtestada kodakondsuse tingimusega võrreldes vähem piiravaid meetmeid, näiteks asjaomaste ettevõtjate suhtes rangete kutsealal tegutsema hakkamise tingimuste, eriliste kutsealaste kohustuste ja/või erikontrolli kehtestamine.
ET Euroopa Liidu Teataja C 128/19

12. veebruaril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Luksemburgi Suurhertsogiriik

(Kohtuasi C-51/08)

(2008/C 128/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: J.-P. Keppenne ja H. Støvlbæk)

Kostja: Luksemburgi Suurhertsogiriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik on sidunud notari kutsealal tegutsema hakkamise kodakondsuse nõudega ja jätnud üle võtmata direktiivi 89/48/EMÜ (1) notari kutseala suhtes, on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi, täpsemalt EÜ artikleid 43 ja 45, ning direktiivi 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta;

— mõista kohtukulud välja Luksemburgi Suurhertsogiriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma hagis heidab komisjon kostjale esiteks ette, et kuna viimane on kehtestanud kodakondsuse tingimuse notari kutsetegevusega tegelema hakkamisele ja tegelemisele, on ta ebaproportsionaalselt kahjustanud EÜ artiklis 43 ettenähtud asutamisvabadust. On selge, et EÜ artikli 45 alusel ei kohaldata asutamisvabadust käsitleva peatüki sätteid liikmesriigi sellise tegevuse puhul, mis on otseselt ja konkreetselt seotud avaliku võimu teostamisega. Komisjon leiab, et ülesanded, mida notarid Luksemburgi õiguse kohaselt täitma peavad, on avaliku võimu teostamisega niivõrd nõrgalt seotud, et need ei saa kuuluda selle artikli kohaldamisalasse ega õigustada vastavat asutamisvabaduse piiramist. Need ülesanded ei anna notaritele pädevust rakendada sunnimeetmeid ning seega võiks liikmesriigi seadusandja kehtestada kodakondsuse tingimusest vähem kitsendavad abinõud, näiteks seada asjaomastele ettevõtjatele ranged nõuded sellel kutsealal tegutsema hakkamiseks, näha ette konkreetsed kutsealased kohustused ja/või erikontrolli.

Teise etteheitega väidab komisjon, et kostja on rikkunud oma kohustusi, jättes üle võtmata direktiivi 89/48/EMÜ notari kutseala suhtes. Kuna tegemist on reguleeritud kutsealaga, on direktiiv sellele täitelikult kohaldatav ning notaritelt nõutav kõrge kvalifikatsioonitase oleks lihtsasti tagatav sobivustesti või kohanemisaja abil.

(1) Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiiv 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (EÜT 1989, L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337).
3.

Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, kas direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 kohaldamisalasse kuulub liidu kodaniku abikaasa, kes ei ole EL kodanik ning kes on: (i) vastuvõtvas liikmesriigis elava ja artikli 7 lõike 1 punktis a, b või c sätestatud tingimusele vastava liidu kodaniku abikaasa ning kes (ii) elab vastuvõtvas liikmesriigis koos liidu kodanikuga kui tema abikaasa, (iii) on sisenenud vastuvõtvasse liikmesriiki liidu kodanikust sõltumatult ning (iv) on vastuvõtvas liikmesriigis seejärel abiellunud liidu kodanikuga?
4.

Nimetatud hagis palun komisjonil Euroopa Kohtul tuvastada esiteks, et Kreeka Vabariik ei ole täitnud Euroopa Kohtu 26. oktoobri 2006. aasta otsust kohtuasjas C-65/05 ja on seetõttu rikkunud EÜ artiklitest 28, 43 ja 49 ning direktiivist 98/34/EÜ tulenevaid kohustusi; teiseks palub komisjon Euroopa Kohtul mõista Kreeka Vabariigilt komisjonile maksmiseks välja: — trahv summas 31 798,80 eurot iga hilinetud päeva eest kohtuasjas C-65/05 tehtud otsuse täitmisel, alates käesolevas asjas kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast kuni kohtuasjas C-65/05 tehtud otsuse täitmise kuupäevani; — põhisumma 9636 eurot päevas, alates kohtuasjas C-65/05 otsuse kuulutamise kuupäevast kuni käesolevas kohtuasjas otsuse kuulutamise kuupäevani või kuni kohtuasjas C-65/05 tehtud otsuse täitmise kuupäevani, kui see saabub varem.
2.

Eriti selleks, et kindlaks teha, kas vaidluse all olevad maksusoodustused on riigiabiks kvalifitseeritavad või mitte — kas neid meetmeid saab pidada proportsionaalseteks ühistu taotletavaid eesmärke arvestades; kas proportsionaalsuse üle otsustamisel tuleb arvestada mitte ainult individuaalse soodustusega, vaid ka sellest korrast kui tervikust tuleneva eelisega ja sellest tingitud konkurentsimoonutusega? Eelmistele küsimustele vastamisel tuleb arvestada asjaolu, et järelvalvesüsteemi on hiljem oluliselt nõrgendatud äriõiguse reformiga, eelkõige seoses ühistutega, mis on 2004. aasta seaduse nr 311 tähenduses „peamiselt”, mitte täielikult liikmetevahelised.
2.

Kas EÜ artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus mõnede hasartmängude siseriiklik monopol, nagu näiteks kasiinos korraldatavate hasartmängude monopol, kui asjaomases liikmesriigis puudub ühtne ja süstemaatiline hasartmängutegevust piirav poliitika, sest liikmesriigis loa alusel tegutsevad hasartmängukorraldajad julgustavad hasartmängudest — nagu näiteks riiklikest spordikihlvedudest ja loteriidest — osa võtma ja teevad neile ka reklaami (televisioonis, ajakirjades, ajalehtedes), kusjuures reklaam läheb lausa nii kaugele, et lühiajaliselt enne loosimist pakutakse võimalust pilet tagasi müüa („TOI TOI TOI — Glaub' ans Glück”)?
2.a.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, kas siis tuleb selles mainitud termineid tõlgendada nii, et need puudutavaid isikuid, kes ei ole mitte vahistamismäärust täitva liikmesriigi, vaid mõne teise liikmesriigi kodanikud, ning on enne Euroopa vahistamismääruse alusel vahi alla võtmist elanud vahistamismäärust täitvas liikmesriigis seaduslikult EÜ artikli 18 lõike 1 alusel vähemalt teatava aja?