Vaidlustatud akti õiguspärasust tuleb hinnata nende faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel, mis olid olemas akti vastuvõtmise ajal. Järelikult on aktile kohaldatavad sätted põhimõtteliselt sätted, mis olid jõus kuupäeval, kui see akt vastu võeti, välja arvatud siis, kui sellest reeglist teeb erandi erisäte.

Lisaks kohaldatakse seaduse normi muutvaid õigusakte varasema seaduse kehtivusajal tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes, välja arvatud erandite korral. Teisiti on see üksnes niisuguste olukordade puhul, mis on tekkinud ja lõplikult realiseerunud varasema normi kehtivusajal ja mis loovad omandatud õigusi.

Tagasiulatuva jõu puudumise ja õiguskindluse põhimõtteid ei saa laiendada nii, et uue normi kohaldamine varasema seaduse kehtivusajal tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes on üldiselt välistatud. Vastupidi, seadusandja võib igal ajal teha muudatusi, mida ta peab teenistuse huvides olevaks, ja seda isegi siis, kui kehtestatud sätted on ametnike või teenistujate suhtes ebasoodsamad, kuid seda siiski tingimusel, et asjaomaste ametnike või teenistujate õiguspäraselt saadud õigused säilitatakse ning uute õigusnormidega konkreetselt puudutatud isikuid koheldakse samamoodi.

Seega kui komisjon võtab rohkem kui aasta pärast seda, kui jõustusid määrusega nr 1023/2013 muudetud personalieeskirjad (uued personalieeskirjad), vastu edutamata jätmise otsuse 2013. aasta kohta, peab ta selle otsuse vastuvõtmiseks analoogia alusel kohaldama uute personalieeskirjade sätteid, mis olid sel hetkel jõus, see tähendab uute personalieeskirjade artikli 45 lõiget 1, I lisa A jaotise punkti 1 ning XIII lisa artikli 30 lõikeid 1 ja 2, mis seavad tegevusüksusesse AD kuuluvate ametnike karjääri edenemise piiriks palgaastme AD 12, kui neid ametnikke ei ole ametisse nimetava asutuse otsusega määratud ühte ametikoha liiki, mis võimaldab karjääri edenemist sellest palgaastmest edasi.

Seoses edutamise ja analoogia alusel ümberliigitamisega menetlusega, mis ei ole lõpetatud 31. detsembril 2013, ei näe uued personalieeskirjad ette mingit erandsätet sellest, et nende personalieeskirjade artikli 45 lõige 1 koostoimes I lisa A jaotise punktiga 1 kuulub viivitamatult kohaldamisele. Selles suhtes on uued personalieeskirjad võrreldes 2004. aasta personalieeskirjadega erinevad. Nimelt näeb siiani jõus olev 2004. aasta personalieeskirjade XIII lisa artikli 6 teine lõik ette, et kui ametnik edutatakse enne käesolevate personalieeskirjade jõustumist ehk enne 1. maid 2004, kohaldatakse edutamise suhtes edutamiskuupäeval kehtinud personalieeskirjade sätteid.

Selles kontekstis tähendab sellise ajutise teenistuja ümberliigitamisest keeldumine, kes on palgaastmel AD 12, tähtajatu lepinguga ja kuulub muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punkti d kohaldamisalasse, tuginedes uute personalieeskirjade sätetele edutamise ja administraatorite palgaastmete ülempiiride kohta, et tagasiulatuva jõu puudumise ja õiguskindluse põhimõtteid on rikutud üksnes siis, kui neid sätteid kohaldades rikkus institutsioon asjaomase isiku enne 1. jaanuari 2014 omandatud õigusi.

Mis aga puudutab edutamisotsuseid, siis kui ametnikud on kuni uute personalieeskirjade jõustumise kuupäevani üksnes edutamiseks kõlblikud ning kui edutamine sõltub ametisse nimetava asutuse otsusest, mida viimane ei ole veel vastu võtnud, antud juhul 1. jaanuaril 2014, siis ei saa need ametnikud väita, et neil on omandatud õigus seoses jätkuvalt edutamiseks kõlblikuks olemisega pärast seda kuupäeva. See põhimõte kehtib analoogia alusel samuti muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punkti d kohaldamisalasse kuuluva ja tähtajatu lepinguga ajutise teenistuja ümberliigitamise otsusele.

Sarnaselt ametnike edutamisega sõltub sellise teenistuja ümberliigitamine teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse otsusest, mis võetakse vastu nende tähtajatu lepinguga ajutiste teenistujate teenete võrdlemise tulemusel, kes vastasid võimaliku ümberliigitamise tingimustele.

(vt punktid 39–42 ja 44–48)

Viited:

Euroopa Kohus: kohtuotsused, 7.2.1979, Prantsusmaa vs. komisjon, 15/76 ja 16/76, EU:C:1979:29, punkt 7, ja 22.12.2008, Centeno Mediavilla jt vs. komisjon, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, punktid 61–63.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 15.7.2004, Valenzuela Marzo vs. komisjon, T‑384/02, EU:T:2004:239, punkt 98.

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 10.11.2010, Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Simões Dos Santos, T‑260/09 P, EU:T:2010:461, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 13.10.2015, komisjon vs. Verile ja Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punkt 152.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 31.1.2008, Di Bucci vs. komisjon, F‑98/05, EU:F:2008:11, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika; 10.9.2009, Behmer vs. parlament, F‑47/07, EU:F:2009:103, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16.7.2015, EJ jt vs. komisjon, F‑112/14, EU:F:2015:90, punkt 59.