Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused — Euroopa Kohtusse pöördumine — Liikmesriigi kohus EL artikli 35 tähenduses — Mõiste — Eeluurimiskohtunik — Hõlmamine

(EL artikkel 35)

2. Eelotsuse küsimused — Euroopa Kohtu pädevus — Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Õigusaktide ühtlustamisele suunatud raamotsus — Tõlgendamise taotlus, mis on seotud siseriikliku õiguse kooskõlalise tõlgendamise põhimõttega — Selle tõlgenduse andmise pädevus

(EÜ artikkel 234; EL artikkel 35 ja EL artikli 46 punkt b)

3. Euroopa Liit — Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Liikmesriigid — Kohustused — Kohustus teha institutsioonidega lojaalset koostööd

4. Euroopa Liit — Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Siseriiklike õigusaktide ühtlustamisele suunatud raamotsused — Rakendamine liikmesriikide poolt — Siseriikliku õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustus — Piirid — Õiguse üldpõhimõtete järgimine — Siseriikliku õiguse contra legem tõlgendus — Lubamatus

(EÜ artikli 249 kolmas lõik; EL artikli 34 lõike 2 punkt b)

5. Euroopa Liit — Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Ohvri seisund kriminaalmenetluses — Raamotsus 2001/220/JSK — Eriti kaitsetute ohvrite kaitse — Üksikasjalikud eeskirjad — Väikelaste tunnistuste andmise viis — Ülekuulamine väljaspool kohtuistungit ja enne selle toimumist — Lubatavus — Piirid

(Nõukogu raamotsus 2001/220/JSK, artiklid 2 ja 3 ning artikli 8 lõige 4)

Summary

1. Kui liikmesriik on teatanud, et ta aktsepteerib Euroopa Kohtu pädevuse teha otsuseid EL artiklis 35 nimetatud õigusaktide kehtivuse ja tõlgendamise kohta, siis on see kohus pädev vastama eeluurimiskohtuniku esitatud eelotsuse küsimusele. Kriminaalmenetluses osaledes täidab eeluurimiskohtunik tegelikult õigusemõistmise ülesannet, nii et teda tuleb pidada „liikmesriigi kohtuks” osutatud artikli tähenduses.

(vt punktid 20, 22)

2. EL artikli 46 punkti b alusel kohaldatakse EÜ artiklis 234 ette nähtud korda EL artiklile 35, arvestades viimati nimetatud sättes ette nähtud tingimusi. Sarnaselt EÜ artikliga 234 seab EL artikkel 35 Euroopa Kohtult eelotsuse taotlemise tingimuseks, et liikmesriigi kohus leiab, et kõnealune küsimus on vaja lahendada, selleks et ta saaks teha otsuse, nii et EÜ artikli 234 alusel esitatud eelotsuse küsimuste vastuvõetavust käsitlev Euroopa Kohtu praktika on põhimõtteliselt ülekantav EL artikli 35 alusel esitatud eelotsusetaotlustele.

Eelnevast järeldub, et eeldades liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimuste asjakohasust, võib neile vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et neis küsimustes osutatud Euroopa Liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada eelotsuse küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud. Kui need juhtumid välja arvata, on Euroopa Kohtu ülesandeks teha eelotsuse küsimustes otsus EL artikli 35 lõikes 1 nimetatud õigusaktide tõlgendamise kohta.

Sõltumata Amsterdami lepingus osutatud integratsiooniastmest Euroopa rahvaste üha tihedama liidu loomises EL artikli 1 teise lõigu tähenduses, on selles kontekstis täiesti arusaadav, et Euroopa Liidu lepingu koostajad pidasid vajalikuks näha selle lepingu politseikoostööd ja õigusalast koostööd kriminaalasjades käsitlevas VI jaotises ette õiguslike instrumentide suhtes kaebemenetluse, mis annab EÜ asutamislepingus sätestatuga analoogilisi tulemusi, et aidata tõhusalt kaasa liidu eesmärkide saavutamisele. Euroopa Kohtu pädevus teha eelotsuseid EL artikli 35 alusel minetaks sisuliselt oma kasuliku mõju, kui üksikisikutel puuduks õigus tugineda raamotsustele, et saavutada liikmesriigi kohtus siseriikliku õiguse kooskõlaline tõlgendamine.

(vt punktid 19, 28–30, 36, 38)

3. Liidul oleks raske täita oma ülesandeid, kui lojaalse koostöö põhimõte, mille kohaselt võtavad liikmesriigid kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada nende kohustuste täitmine, mis tulenevad Euroopa Liidu õigusest, ei laieneks ühtlasi EL lepingu VI jaotises sätestatud politseikoostööle ja õigusalasele koostööle kriminaalasjades, mis pealegi põhineb täielikult liikmesriikide ja institutsioonide vahelisel koostööl.

(vt punkt 42)

4. Euroopa Liidu lepingu politseikoostööd ja õigusalast koostööd kriminaalasjades käsitleva VI jaotise alusel vastu võetud raamotsuste kohustuslik jõud on sätestatud samasuguses sõnastuses, nagu seisab EÜ artikli 249 kolmandas lõigus direktiivide kohta. See toob liikmesriikide asutustele kaasa siseriikliku õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustuse. Seega on liikmesriigi kohus, kes siseriiklikke õigusnorme kohaldades on õigustatud neid tõlgendama, kohustatud seda tegema nii palju kui võimalik raamotsuse sätteid ja eesmärki silmas pidades, et saavutada raamotsusega soovitud tulemus ja järgida EL artikli 34 lõike 2 punkti b.

Liikmesriigi kohtu kohustus viidata asjakohaste siseriiklike õigusnormide tõlgendamisel raamotsuse sisule on siiski piiratud õiguse üldpõhimõtetega ning eelkõige õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtetega. Nimetatud põhimõtetega on vastuolus eelkõige see, kui kõnealune kohustus võib raamotsuse alusel ja sõltumata selle rakendamiseks vastu võetud seadusest tuua kaasa raamotsuse sätteid rikkudes tegutsevate isikute kriminaalvastutuse või raskendada seda vastutust.

Samuti ei saa kooskõlalise tõlgendamise põhimõte olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendusele. See põhimõte nõuab siiski, et liikmesriigi kohus kaaluks võimaluse korral siseriiklikku õigust kui tervikut, et hinnata, mil määral saab seda kohaldada nii, et see ei annaks raamotsuses sätestatud eesmärgile vastupidist tulemust.

(vt punktid 34, 43–45, 47, 61 ja resolutiivosa)

5. Raamotsuse 2001/220/JSK ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses artiklites 2 ja 3 ning artikli 8 lõikes 4 on sätestatud rida eesmärke, muu hulgas ka eriti kaitsetutele ohvritele nende olukorrale kõige paremini vastava erikohtlemise võimaldamine. Neid sätteid tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtul peab olema võimalus lubada väikestel lastel, kes väidetavalt on väärkohtlemise ohvrid, anda oma ütlusi näiteks väljaspool kohtuistungit ja enne selle toimumist korras, mis võimaldab tagada nende laste kaitse vajalikul tasemel. Järgitav tunnistuste andmise viis ei tohi aga mingil juhul olla vastuolus asjaomase liikmesriigi peamiste õiguspõhimõtetega, nagu on osutatud raamotsuse artikli 8 lõikes 4, samuti ei tohi see jätta kohtualust või süüdistatavat ilma Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 6 sätestatud õigusest õiglasele menetlusele.

(vt punktid 54, 57, 59, 61 ja resolutiivosa)