Euroopa Kohus võib tunnistada apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuks, kui pärast Üldkohtu otsust tekkinud asjaolu tõttu on kadunud otsuse apellatsioonkaebuse esitajat kahjustav toime. Apellandi põhjendatud huvi eelduseks on, et apellatsioonkaebus peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu. Juhul kui pärast Üldkohtu otsuse tegemist vastu võetud määrusega tunnistati Üldkohtu tühistatud määrus kehtetuks üksnes ex nunc, mitte ex tunc, säilib apellandil põhjendatud huvi nende tagajärgede tühistamise vastu, mis tühistatud määruse tõttu tekkisid selle jõustumise ja kehtetuks tunnistamise vahele jääval ajavahemikul.

Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes ette nähtud ettevõtjale turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse andmise tingimuste tõlgendamise küsimuses leidis Üldkohus õigesti, et riigi kontrolli, mida tõendavad asjaolud, et riiki esindavad aktsionärid, isegi kui need on vähemusaktsionärid, kontrollivad äriühingu üldkoosolekut, et nad valivad juhatuse liikmed ja et osa selle äriühingu juhatuse liikmetest on äriühinguga seotud töösuhte või teenuste osutamise lepingu kaudu, ei saa põhimõtteliselt samastada „riigi märkimisväärse sekkumisega” selle artikli tähenduses ning see ei saa järelikult vabastada nõukogu ja komisjoni kohustusest võtta arvesse asjaomase tootja esitatud tõendeid, mis puudutavad tema tegutsemise konkreetset faktilist, õiguslikku ja majanduslikku konteksti.

Nimelt nähtub kõnealuse määruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande sõnastusest selgelt, et sellega ei peeta silmas igat laadi riigi sekkumist tootvates ettevõtjates, vaid üksnes selliseid sekkumisi, mis puudutavad nende ettevõtjate otsuseid hindade, kulude ja sisendite kohta. Lisaks näitab mõiste „sekkumine” kasutamine, et ei piisa, kui riik võib omada teatud mõju neile otsustele, vaid see tähendab tõhusat sekkumist neisse. Lisaks peab sekkumine tootja hindasid, kulusid ja sisendeid puudutavatesse otsustesse olema „märkimisväärne”. Seega ei ole vaidlust selles, et nimetatud artikkel võimaldab teatud ulatuses riigi sekkumist neisse otsustesse.

Seda, kas riigi sekkumine nendesse otsustesse on märkimisväärne või mitte, tuleb hinnata selle sätte eesmärgi alusel, milleks on tagada, et tootja tegutseb turumajanduse tingimustes, ja eelkõige, et temal tekkinud kulud ja tema küsitavad hinnad tulenevad turujõudude vabast toimimisest. Riigi sekkumist, mis ei suuda oma laadilt ega mõjult muuta tootja otsuseid hindade, kulude ja sisendite kohta kokkusobimatuks turumajanduse tingimustega, ei saa järelikult lugeda märkimisväärseks.

Siiski ei kõrvalda niisugune tõlgendamine tingimust, et tootja peab hindasid, kulusid ja sisendeid puudutavad otsused tegema ilma sellise sekkumiseta. Nimelt, isegi kui tootja tegi need otsused üksnes vastusena turul toimuvale, on selle tingimusega vastuolus see, kui tunnustatakse tootja turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit olukorras, kui riik sekkus märkimisväärselt turujõudude vabasse toimimisse, sekkudes näiteks vahetult teatud toorainete või tööjõu hindadesse. Igal juhul peab tootja esitama tõendid, mis näitaksid, et riik ei sekku märkimisväärselt tema äriotsuste tegemisse, ning nõukogul ja komisjonil on nende tõendite hindamisel selles valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus.

(vt punktid 78–83, 89–91)