ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas direktiivi 2005/29/EÜ I lisa punkti 11 esimene lause eeldab, et ettevõtja annab meediaettevõtjale rahaliselt hinnatava hüve vastusooritusena reklaamiga mitteseostatavate tekstide kasutamise eest, ja kui sellele tuleb vastata jaatavalt, siis kas selline vastusooritus esineb ka juhul, kui meediaettevõtja teavitab koos ettevõtjaga korraldatavast reklaamikampaaniast; kui ettevõtja on teadaande jaoks andnud meediaettevõtja käsutusse piltidega seotud õigused; mõlemad ettevõtjad osalevad reklaamikampaaniaga seotud kulutuste ja väljaminekute kandmisel ning reklaamikampaania eesmärk on edendada mõlema ettevõtja toodete müüki?
1.

Esimene väite: faktiliste asjaolude moonutamine (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 64–71) Väljakujunenud kohtupraktika järgi on tegemist moonutamisega, mis allub Euroopa Kohtu kontrollile, kui ilmneb, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär. Väite esimeses osas leiab komisjon, et Üldkohtu järeldus, mille kohaselt teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus määras UG-le ametialase ebapädevuse kõrvaldamiseks liiga lühikese tähtaja, ei ole riimu toimikus sisalduvate dokumentaalsete tõenditega. Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus ei nõudnud, et UG täidaks kõik 2015. aasta hindamisaruandes püstitatud eesmärgid ja taastaks oma kolleegidega usaldusliku suhte kolme kuu jooksul. Väite teise osa kohaselt keskendus Üldkohus oma hinnangus ekslikult põhjendamatute puudumiste küsimusele ega võtnud arvesse 17. oktoobri 2016. aasta otsuses ja 8. septembri 2016. aasta kirjas tuvastatud ametialasele ebapädevusele osutavate asjaolude kordumist.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 11. augustil 2020 – B versus Udlændingenævnet

(Kohtuasi C-379/20)

(2020/C 348/16)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: B

Vastustaja: Udlændingenævnet

Eelotsuse küsimus

Kas assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta, (1) mis on lisatud Ankaras 12. septembril 1963 ühelt poolt Türgi Vabariigi ja teiselt poolt Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide ja ühenduse alla kirjutatud lepingule assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel, mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ, (2) artikliga 13 on vastuolus niisuguse uue riigisisese meetme kehtestamine ja kohaldamine, mille kohaselt asjaomases liikmesriigis seaduslikult elava, majanduslikult aktiivse Türgi kodaniku ja tema 15aastaseks saanud lapse perekonna taasühinemine eeldab, et selleks on erilised põhjused, sealhulgas perekonna ühtsuse ja lapse parimate huvidega seotud kaalutlused?

(1) Assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsus nr 1/80 EMÜ-Türgi assotsiatsiooni arengu kohta (avaldamata).

(2) Nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsus 64/732/EMÜ lepingu sõlmimise kohta assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel (EÜT 1964, 217, lk 3685, ELT eriväljaanne 11/11, lk 10).
1.

Kas karistuste proportsionaalsuse nõue, mis on sätestatud direktiivi 2014/67/EL (1) artiklis 20 ja mida on tõlgendatud Euroopa Liidu Kohtu määrustes Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (C-645/18) (2) ja Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (C-140/19, C-141/19, C-492/19, C-493/19 ja C-494/19) (3), on vahetult kohaldatav direktiivisäte?
3.

Kas sellise turgu valitseva seisundi kuritarvitamise korral, mis seisneb selles, et üritatakse takistada veel olemasoleva konkurentsitaseme püsimist või selle arengut, on turgu valitseval ettevõtjal siiski lubatud tõendada, et – vaatamata abstraktsele piiravale mõjule – ei olnud tegevus tegelikult kahjulikku laadi; kui see on nii, siis kas turult väljatõrjumise ebatüüpilise kuritarvituse olemasolu hindamisel tuleb ELTL artiklit 102 tõlgendada nii, et konkurentsiametil on kohustus üksikasjalikult kontrollida majandusanalüüse, mille pool esitab selle kohta, kas uuritav tegevus suudab tegelikult tema konkurendid turult välja tõrjuda?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Mainz (Saksamaa) 16. juulil 2020 – KX versus PY GmbH

(Kohtuasi C-317/20)

(2020/C 348/07)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Mainz

Põhikohtuasja pooled

Hageja: KX

Kostja: PY GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 18 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lisaks rahvusvahelist kohtualluvust reguleerivatele eeskirjadele sisaldab see ka asja lahendavale kohtule siduvat eeskirja liikmesriigi kohtute kohtualluvuse kohta reisilepinguga seotud asjades, kui reisijast tarbija ja temaga lepingu sõlminud reisikorraldaja elu- või asukoht on samas liikmesriigis, kuid reisi sihtkoht on välisriigis (nn näilised riigisisesed juhtumid), mille tulemusel annab viidatud säte riigisiseseid kohtualluvust reguleerivaid õigusnorme täiendades tarbijale õiguse esitada reisikorraldaja vastu lepingust tulenevad nõuded oma elukohajärgses kohtus?

(1) ELT 2012, L 351, lk 1.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal da Relação de Coimbra (Portugal) 10. augustil 2020 – Liberty Seguros, SA versus DR

(Kohtuasi C-375/20)

(2020/C 348/14)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal da Relação de Coimbra

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Liberty Seguros, SA

Vastustaja apellatsioonimenetluses: DR

Menetlusse astujad: Fundo de Garantia Automóvel, VS, FN, JT, Seguradoras Unidas, SA

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduse õigusega ja konkreetselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/103/EÜ (1) on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega on lubatud tugineda kannatanud kolmandate isikute ja liikluskindlustuse tagatisfondi (Fundo de Garantia Automóvel) vastu mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse lepingu tühisusele, kui see tühisus on tingitud asjaolust, et kindlustusvõtja kasutas kindlustatud sõidukit tasu eest, salaja ja ebaseaduslikult reisijate- ja kaubaveoks ning varjas seda kasutusotstarvet kindlustusandja eest? Kas vastus oleks sama ka siis, kui reisijad oleksid olnud teadlikud sellest, et vedu toimub salaja ja ebaseaduslikult?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiiv 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta (ELT 2009, L 263, lk 11).
2.

Kui esimese küsimuse mõlemas punktis sõnastatud küsimustele antud vastuse kohaselt ei ole perekonna taasühinemiseks esitatud taotluse rahuldamata jätmine lubatav: Millised nõuded tuleb esitada tegelikele peresuhetele direktiivi 2003/86 artikli 16 lõike 1 punkti b tähenduses olukorras, kus pagulane, kelle juurde soovivad perekonna taasühinemise eesmärgil asuda elama tema vanemad, on saanud täisealiseks enne seda, kui perekonna taasühinemiseks riigi territooriumile sisenemise ja seal elamise taotluse kohta on tehtud otsus? Eelkõige: a) Kas piisab sellest, kui tegu on vahetult ülenevate lähisugulastega (direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkt a) või on nõutav ka tegelik perekonnaelu? b) Juhul kui nõutav on ka tegelik perekonnaelu: Milline peab olema selle intensiivsus? Kas piisab näiteks aeg-ajalt toimuvatest või korrapärastest külastustest, kas vajalik on kooselu ühises leibkonnas või on lisaks nõutav selline perekondlik kooselu, kus pereliikmed on üksteisest sõltuvad? c) Kas veel kolmandas riigis viibivate vanemate taotlust asuda perekonna taasühinemise eesmärgil elama pagulasena tunnustatud lapse juurde, kes on vahepeal saanud täisealiseks, on võimalik rahuldada vaid juhul, kui on ettenähtav, et pärast riiki sisenemist (taas)alustatakse perekonnaelu liikmesriigis nii, nagu on nõutud teise küsimuse punktis b?
2.

Kas asjaolu, et isikult või üksuselt, kelle varad on külmutatud, sissenõutava võlgnevuse põhjus ei ole seotud Iraani tuuma- või ballistiliste rakettide alaste programmidega ning on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu 23. detsembri 2006. aasta resolutsioonist 1737 (2006) varasem, on oluline esimesele küsimusele vastamiseks?
3.

Kui vastus teisele eelotsuse küsimusele on jaatav, siis kas riigisisesed õigusnormid projektide valimise kohta, mis näevad ette, et projekte ei saa pärast nende esitamist täpsustada, on kooskõlas läbipaistvuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtetega, mis on esitatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006, (2) artikli 125 lõike 3 punkti a alapunktis ii?
6.

Konkreetselt väidab komisjon, et Itaalia maksuasutused ei hinda iga juhtumi puhul laeva tegelikku kasutust, et sellele maksuvabastust anda või sellest keelduda. Nimelt väidavad Itaalia ametiasutused, et selline hindamine viiakse läbi, võttes arvesse valdkondlike õigusnormide elemente, mille eesmärk on lihtsalt sellise hindamise lihtsustamine, sh asjaolu, et laevasõidu aluseks on tüüp-prahileping või juhutine rendi- või prahileping. Siiski väidavad Itaalia ametiasutused, et prahilepingu korral tuleb maksuvabastus anda ettevõtjatele, kes osutavad merelaevanduse teenuseid, samas aga ei anta seda maksuvabastust siis, kui on tegu juhutise rentimise või prahtimisega. Kinnitades, et maksuvabastus tuleb anda või sellest keelduda sõlmitud lepingu tüübi alusel ja seega abstraktselt, kinnitavad Itaalia ametiasutused, et nad ei määra konkreetsel juhul kindlaks, kas maksuvabastus antakse isikule, kelle on selleks õigus, ja sellest keeldutakse isikule, kellel ei ole selleks õigust.
2.

Kas selleks, et tuvastada, et ettevõttel, kes teeb kaubatarneid muul kui tema tegevuskohaks oleva liikmesriigi territooriumil, on nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 44 teise lause ja nõukogu rakendusmääruse nr 282/2011 (2) artikli 11 tähenduses püsiv tegevuskoht riigis, kus ta kaubatarneid teeb, on vaja, et arvatav püsiv tegevuskoht osaleks otseselt kaubatarnetega seotud otsustes, või piisab sellest, et nimetatud ettevõtte käsutuses on riigis, kus ta kaubatarneid teeb, tehnilised vahendid ja inimesed, kes on antud tema käsutusse lepingutega, mis on sõlmitud kolmandatest isikutest ettevõtetega ja seotud turunduse, regulatsiooni, reklaami, ladustamise, esindamise ja tegevusega, mille eesmärk on otseselt mõjutada müügimahtu?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. novembri 2007. aasta direktiivi 2007/64/EÜ (1) makseteenuste kohta siseturul ning direktiivide 97/7/EÜ, 2002/65/EÜ, 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ muutmise ning direktiivi 97/5/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta, artiklit 58 tuleb tõlgendada nii, et sellega kehtestatakse autoriseerimata või väärate maksetehingute puhul makseteenuse pakkuja vastutuse kord, mis välistab mis tahes üldise õiguse kohase tsiviilvastutuse hagi, mille aluseks on samade asjaolude tõttu liikmesriigi õigusest sellele teenusepakkujale tulenevate kohustuste täitmata jätmine, eriti juhul, kui makseteenuse kasutaja ei ole makseteenuse pakkujat 13 kuu jooksul pärast debiteerimist teavitanud, et makseteenus ei olnud autoriseeritud või oli väär?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: Millised nõuded tuleb sellises olukorras esitada tegelikele peresuhetele direktiivi 2003/86 artikli 16 lõike 1 punkti b tähenduses? a) Kas selleks on piisav õigusliku suhte olemasolu vanema ja lapse vahel või on nõutav ka tegelik perekonnaelu? b) Juhul kui nõutav on ka tegelik perekonnaelu: Milline peab olema selle intensiivsus? Kas piisab näiteks aeg-ajalt toimuvatest või korrapärastest külastustest, kas vajalik on kooselu ühises leibkonnas või on lisaks nõutav selline perekondlik kooselu, kus pereliikmed on üksteisest sõltuvad? c) Kas veel kolmandas riigis viibiva ja vahepeal täisealiseks saanud lapse taotlust asuda perekonna taasühinemise eesmärgil elama pagulasena tunnustatud vanema juurde on võimalik rahuldada vaid juhul, kui on ettenähtav, et pärast riiki sisenemist (taas)alustatakse perekonnaelu liikmesriigis nii, nagu on nõutud teise küsimuse punktis b?
2.

Kas sellistel asjaoludel, nagu põhikohtuasjas, on õiguskindluse põhimõtte, õiguspärase ootuse põhimõtte, proportsionaalsuse põhimõtte ja lojaalse koostöö [põhimõttega], sellisena nagu need tulenevad direktiivist 2006/112/EÜ, kooskõlas riigisisene õigusnorm või maksuhalduri tava, mille kohaselt vaatamata sellele, et liikmesriik lubab üldjuhul pärast seda, kui maksuhaldur käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri kehtetuks tunnistab, juriidilise isiku taotlusel viimase uuesti käibemaksukohustuslasena registreerida, ei saa maksukohustuslane teatavatel konkreetsetel juhtudel üksnes vormilistel põhjustel taotleda, et ta registreeritaks uuesti käibemaksukohustuslasena, olles kohustatud määramata aja jooksul riigile käibemaksu koguma ja tasuma, ilma, et talle antaks sellele vastav käibemaksu mahaarvamise õigus?
2.

Kas juhul, kui vastus sellele küsimusele on eitav, kuna [sellist õigusnormi] peetakse proportsionaalseks, on niisugune riigisisene õigusnorm nagu 28. novembri 2006. aasta seaduse 35/2006 füüsilise isiku tulumaksu kohta artikkel 39.2, mis näeb ette eespool nimetatud tagajärjed seetõttu, et see tulu deklareeriti hilinemisega, kuid enne algatatud ja teatatud kontrollimenetlust ja ilma igasuguse maksualase andmevahetuse taotluse esitamiseta, kuigi kehtiv [teabevahetus]mehhanism kolmanda riigiga on selleks olemas, vastuolus ühenduse õigusega – ELTL artiklitega 63 ja 65 ning liikumisvabaduse, võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu ja proportsionaalsuse aluspõhimõtetega?
1)

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/6/EÜ siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta (1) artikli 12 lõike 2 punktid a ja d ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta määruse (EL) nr 596/2014, mis käsitleb turukuritarvitusi (2) – ja millega asendati eespool viidatud direktiiv alates 3. juulist 2016 –, tõlgendatuna selle määruse põhjendusest 65 lähtudes, artikli 23 lõike 2 punktid g ja h eeldavad – arvestades et vahetatav teave on varjatud ja asjaomane üldsus võib hõlmata kõiki isikuid –, et riigisisene seadusandja peab saama kehtestada elektroonilise side ettevõtjatele ajutise, kuid üleüldise ühenduseandmete säilitamise kohustuse, et selle direktiivi artiklis 11 ja selle määruse artiklis 22 nimetatud haldusasutus saaks juhul, kui teatavate isikutega seoses on alus kahtlustada, et nad on osalised siseinfo alusel tehtavas tehingus või turuga manipuleerimises, lasta ettevõtjal endale edastada andmeliikluse olemasolevad salvestused juhtudel, mil on alust kahtlustada, et need uurimise esemega seotud salvestused võivad osutuda asjakohaseks selle tõendamisel, et rikkumine leidis tõesti aset, võimaldades eelkõige teha kindlaks sidemed, mille asjaomased isikud enne kahtluste tekkimist sõlmisid?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/6/EÜ siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta (1) artikli 12 lõike 2 punktid a ja d ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta määruse (EL) nr 596/2014, mis käsitleb turukuritarvitusi – ja millega asendati eespool viidatud direktiiv alates 3. juulist 2016 –, tõlgendatuna selle määruse põhjendusest 65 lähtudes (2), artikli 23 lõike 2 punktid g ja h eeldavad – arvestades et vahetatav teave on varjatud ja asjaomane üldsus võib hõlmata kõiki isikuid –, et riigisisene seadusandja peab saama kehtestada elektroonilise side ettevõtjatele ajutise, kuid üleüldise ühenduseandmete säilitamise kohustuse, et selle direktiivi artiklis 11 ja selle määruse artiklis 22 nimetatud haldusasutus saaks juhul, kui teatavate isikutega seoses on alus kahtlustada, et nad on osalised siseinfo alusel tehtavas tehingus või turuga manipuleerimises, lasta ettevõtjal endale edastada andmeliikluse olemasolevad salvestused juhtudel, mil on alust kahtlustada, et need uurimise esemega seotud salvestused võivad osutuda asjakohaseks selle tõendamisel, et rikkumine leidis tõesti aset, võimaldades eelkõige teha kindlaks sidemed, mille asjaomased isikud enne kahtluste tekkimist sõlmisid?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský soud v Brně (Tšehhi Vabariik) 20. augustil 2020 – ELVOSPOL versus Odvolací finanční ředitelství

(Kohtuasi C-398/20)

(2020/C 359/12)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Krajský soud v Brně

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: ELVOSPOL

Vastustaja: Odvolací finanční ředitelství

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1) artikli 90 lõigetega 1 ja 2 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles sisalduv tingimus ei võimalda käibemaksukohustuslasel, kellel on tekkinud maksukohustus seoses maksustatavate kaubatarnete või teenuste osutamisega teisele maksumaksjale, korrigeerida tasumisele kuuluvat maksusummat võlgnevuselt, mis on tekkinud kuue kuu jooksul enne seda, kui kohus on välja kuulutanud selle teise maksukohustuslase pankroti, kui teine maksukohustuslane on nende kaubatarnete või teenuste osutamise eest tasunud osaliselt või ei ole üldse tasunud?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
C 359/8

ET

Danilo Poggiolini 1. septembril 2020 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 3. juuli 2020. aasta määruse peale liidetud kohtuasjades T-347/19 ja T-348/19: Enrico Falqui ja Danilo Poggiolini versus Euroopa Parlament

(Kohtuasi C-408/20 P)

(2020/C 359/13)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Danilo Poggiolini (esindajad: advokaadid F. Sorrentino, A. Sandulli, B. Cimino)

Teine menetlusosaline: Euroopa Parlament

Apellandi nõuded

— Tunnistada vastuvõetavaks D. Poggiolini esitatud nõue tühistada Euroopa Parlamendi finantsküsimuste peadirektoraadi 11. aprilli 2019. aasta teatis nr D(2019) 14435 ja finantsküsimuste peadirektoraadi parlamendiliikmete rahaliste ja sotsiaalsete õiguste direktoraadi teise osakonna juhataja 8. juuli 2019. aasta teatis nr D309419; sellest tulenevalt tühistada need teatised või saata kohtuasi uueks arutamiseks ja otsuse tegemiseks tagasi Euroopa Liidu Üldkohtule.

— Mõista käesolevas menetluses ja Üldkohtu menetluses tekkinud kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant palub tühistada 3. juuli 2020. aasta kohtumääruse nr 951576, mille Euroopa Liidu Üldkohtu kaheksas koda tegi kohtuasjas T-348/19; apellant põhjendab oma nõuet kolme väitega, mille kohaselt:

Euroopa Parlament esitas Üldkohtu kodukorra artiklis 81 koostoimes artikli 130 lõikega 1 kehtestatud kahekuulist tähtaega arvestades hilinenult vastuväite, mille kohaselt D. Poggiolini hagi Üldkohtule on vastuvõetamatu, ja mis puudutas Üldkohtu kodukorra artiklis 60 sätestatu – „menetlustähtaegu pikendatakse seoses vahemaadega kümne päeva võrra“ – kohaldatavust e-Curia kaudu esitatud dokumentide suhtes;

Euroopa Parlamendi finantsküsimuste peadirektoraadi 11. aprilli 2019. aasta teatis nr D(2019) 14435 oli vaidlustatav akt, sest see tõi koheselt kaasa õiguslikke tagajärgi, ja sellest tulenevalt oli kohtule esitatud nõue see akt tühistada vastuvõetav;

Euroopa Parlamendi finantsküsimuste peadirektoraadi parlamendiliikmete rahaliste ja sotsiaalsete õiguste direktoraadi teise osakonna juhataja 8. juuli 2019. aasta teatise nr D309419 tühistamise nõue, mis oli esitatud Üldkohtu kodukorra artikli 86 kohases hagiavalduse muutmisavalduses ja puudutas vajadust nõuete täidetuse korral muuta see muutmisavaldus hagiavalduseks, oli vastuvõetav.

Apellant esitab veel kolm väidet, mille kohaselt 11. aprilli 2019. aasta teatis D(2019) 14435 ja 8. juuli 2019. aasta teatis on õigusvastased, väites järgmist:

rikuti Euroopa Parlamendi juhatuse 2008. aasta 19. mai ja 9. juuli otsust Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete kohta;

Euroopa Parlament ei jätnud kohaldamata õigusvastaseid riigisiseseid norme (Itaalia Saadikutekoja otsus nr 14/2018);

Euroopa Parlament kohaldas õigusvastaselt riigisiseseid norme, mis on vastuolus liidu õiguskorra aluspõhimõtetega ja, in primis, õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, ning et rikuti liidu õiguse esimuse põhimõtet.
2.

Kas Euroopa Liidu õiguskorrale omase õiguskindluse põhimõttega on vastuolus tühistada lepingutingimuse sisu täielikult põhjusel, et seda lepingutingimust loetakse ebaõiglaseks, juhtudel, kus lepingu sõlmimise ja lepingutingimuse sätestamise ajal puudus kriteerium, mis määraks kindlaks, mida loetakse ebaõiglaseks seoses sellega, mida lepingutingimus käsitleb, kuna selle kohta ei olnud olemas õigusnormi ega kohtupraktikat? Kas jaatava vastuse korral on tagajärg, et asjaomane tingimus kõrvaldatakse ainult selles osas, mida loetakse ebaõiglaseks?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 15. juulil 2020 – Facebook Ireland Limited versus Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

(Kohtuasi C-319/20)

(2020/C 359/04)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Facebook Ireland Limited

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) VIII peatüki sätetega, eelkõige artikli 80 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 84 lõikega 1 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis – lisaks määruse 2016/679 kohaldamise järelevalve ja täitmise tagamise pädevusega järelevalveasutustele antud sekkumisõigusele ning andmesubjektide kasutatavatele õiguskaitsevahenditele – näevad ette, et ühelt poolt konkurentidel ja teiselt poolt liikmesriigi õiguse alusel volitatud ühendustel, asutustel ja kodadel on määruse 2016/679 rikkumise korral sõltumata andmesubjektide konkreetsete õiguste rikkumisest ja ilma andmesubjekti volituseta õigus esitada rikkuja vastu tsiviilkohtusse hagi, kui tegemist on ebaausa kaubandustava kasutamise keelu, tarbijakaitsealaste õigusaktide või tühiste tüüptingimuste kasutamise keelu rikkumisega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas ELTL artikli 21 lõikes 1 ja ELi põhiõiguste harta (2) artikli 45 lõikes 1 sätestatud liidu kodanike vaba liikumise õigust, eelkõige silmas pidades määruse 2016/399 artiklis 22 sätestatud põhimõtet, mille kohaselt isikuid sisepiiridel ei kontrollita, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab õigust sellele, et isiku suhtes jäetakse sisepiiridel kontroll kohaldamata, välja arvatud aluslepingutes ja eelkõige selles määruses nimetatud tingimused ja erandid?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav: Kas ELTL artikli 21 lõiget 1 ja ELi põhiõiguste harta artikli 45 lõiget 1 tuleb vaba liikumise õiguse soovitavat toimet silmas pidades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisese õigusnormi kohaldamine, mis kohustab isikut haldussanktsiooni ähvardusel näitama ka üle sisepiiri riiki sisenemise korral ette passi või isikutunnistust, kui konkreetne kontroll sisepiiril on vastuolus liidu õiguse sätetega?
2.

Kas üheksa päeva enne reisi algust sellest teavitamine, et lend kell 13.20 (LT) viiakse üle samale päevale kell 16.10 (LT), kujutab endast teekonna muutmise võimaluse pakkumist määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti ii tähenduses, ja kui jah, kas siis peab see vastama selle määruse artikli 5 lõike 1 punktis a ja artikli 8 lõikes 1 sätestatud nõuetele?