ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi T‑559/13

(avaldamine väljavõtetena)

Giovanni Cosmetics, Inc.

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse kujutismärgi GIOVANNI GALLI taotlus — Varasem ühenduse sõnamärk GIOVANNI — Suhteline keeldumispõhjus — Segiajamise tõenäosuse puudumine — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b — Ees‑ ja perekonnanime eristusvõime”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (viies koda), 3. juuni 2015

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus – Ees‑ ja perekonnanime eristusvõime – Kujutismärk GIOVANNI GALLI ja sõnamärk GIOVANNI

(nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b)

Kuna ei ole esitatud konkreetseid tõendeid avalikkuse taju kohta kogu liidus, ei ole alust laiendada kogu liidu territooriumile selle kohtupraktika kohaldatavust, mille kohaselt teatavates liikmesriikides on perekonnanimel üldjuhul suurem eristusvõime kui eesnimel.

Arvestades asjaolu, et vähemalt liidu ühes osas ei ole tuvastatud, et perekonnanimel on üldjuhul suurem eristusvõime kui eesnimel, ning arvestades seda, et enamik väljaspool Itaaliat elavat avalikkust ei taju kumbagi nime – Giovanni või Galli – levinuna või harvaesinevana, ei ole alust omistada kogu asjaomase avalikkuse vastavat taju arvestades suuremat eristusvõimet taotletava kaubamärgi osale „galli” kui selle osale „giovanni”. Seega eksis apellatsioonikoda, kui omistas osale „galli” suurema eristusvõime kui osale „giovanni” kogu asjaomase avalikkuse seas.

Vastab tõele, et asjaomase avalikkuse üks osa omistab taotletava kaubamärgi osale „galli” suurema eristusvõime kui osale „giovanni”, nimelt avalikkuse see osa, kes teab, et osa „giovanni” on levinud Itaalia eesnimi ning selle kaubamärgi osa „galli” on harvaesinev Itaalia perekonnanimi, või kes omistab üldjuhul suurema eristusvõime perekonnanimele kui eesnimele. Samas tuleb arvestada sellega, et asjaomase avalikkuse ülejäänud osa jaoks on koostisosade „giovanni” ja „galli” olemusest tulenev eristusvõime identne ja vastab keskmisele eristusvõimele.

(vt punktid 52–54)
Kohtuasi T‑489/13

(avaldamine väljavõtetena)

La Rioja Alta, SA

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Kehtetuks tunnistamise menetlus — Ühenduse sõnamärk VIÑA ALBERDI — Varasem siseriiklik kujutismärk VILLA ALBERTI — Suhteline keeldumispõhjus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b — Kaubamärkide kooseksisteerimise puudumine — Segiajamise tõenäosus”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (neljas koda), 30. juuni 2015

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus – Varasemate kaubamärkide turul kooseksisteerimine – Mõju

(nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b)

Segiajamine on tõenäoline, kui avalikkus võib arvata, et asjaomased kaubad ja teenused pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt. Seda tuleb hinnata igakülgselt, vastavalt sellele, kuidas asjaomane avalikkus kõnealuseid tähiseid ja kaupu või teenuseid tajub, ning pidades silmas kõiki asjakohaseid tegureid, eelkõige tähiste sarnasuse ning nendega tähistatud kaupade või teenuste sarnasuse vastastikust sõltuvust. Nimetatud teguritena võib võtta arvesse kahe kaubamärgi turul kooseksisteerimist, kuna kohtupraktikas on nenditud, et muude teguritega koos võib selle asjaolu tõttu asjaomase avalikkuse tajus nende kaubamärkide segiajamise tõenäosus väheneda.

Kuigi vaidlustatud kaubamärgi omanikul tuleb suhtelisi keeldumispõhjuseid puudutava Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) menetluse käigus tõepoolest tõendada, et see kooseksisteerimine põhineb sellel, et asjaomase avalikkuse taju kohaselt puudub vaidlustatud kaubamärgi omaniku osutatava kaubamärgi ja kehtetuks tunnistamise taotluses osutatava varasema kaubamärgi segiajamise tõenäosus, võib ta seda näidata vastava asjaolu kohta tõendite kogumi esitamisega. Sellega seoses on eriti asjakohased tõendid, mis kinnitavad asjaolu, mil määral on asjaomane avalikkus enne vaidlustatud kaubamärgi registreerimistaotluse esitamist olnud igast asjaomasest kaubamärgist teadlik. Peale selle, kuna kohtupraktikast tuleneb, et kahe kaubamärgi kooseksisteerimine peab olema piisavalt pikk, et mõjutada asjaomase tarbija taju, on kooseksisteerimise kestus samuti oluline asjaolu.

Pealegi eeldab igasugune kooseksisteerimisel põhinev argument seda, et tuleb näidata ühelt poolt varasemate kaubamärkide identsust vastandatud kaubamärkidega ja teiselt poolt hageja osutatava kaubamärgi tegelikku kasutamist asjaomasel territooriumil. Kuna arvesse saab võtta üksnes rahumeelset kooseksisteerimist, takistab varasemate kaubamärkide omanike vahel vaidluse olemasolu kooseksisteerimise tuvastamist.

(vt punktid 68, 70 ja 80–82)
Määruse nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta artikli 7 lõikest 1 ilmneb, et disainilahendus loetakse avalikustatuks, kui avalikustamisele viitav pool on tõendanud avalikustamise asjaolud. Nimetatud eelduse kummutamiseks peab avalikustamise vaidlustav pool õiguslikult piisavalt tõendama, et mõistliku ootuse kohaselt võisid käsitletava juhtumi asjaolud takistada seda, et asjaomase sektori ringkonnad on tavapärase majandustegevuse käigus kõnealused asjaolud teada saanud.

Määruse nr 6/2002artikli 7 lõikes 1 ette nähtud eeldust kohaldatakse pealegi avalikustamise asjaolude asetleidmise kohast sõltumata, sest selle artikli esimesest lausest tuleneb, et ei ole nõutav, et need avalikustamise asjaolud, mille esinemisel loetakse selle määruse artiklite 5 ja 6 kohaldamisel disainilahendus avalikkusele kättesaadavaks tehtuks, peavad olema aset leidnud liidu territooriumil.

Küsimus, kas asjaomase sektori ringkondadesse kuuluvad isikud võisid mõistliku ootuse kohaselt teada sündmustest, mis leidsid aset väljaspool liidu territooriumi, on faktiküsimus, mille vastus sõltub konkreetse kohtuasja eriomaste asjaolude alusel antud hinnangust.

Nimetatud hinnangu andmiseks tuleb uurida küsimust, kas nende faktiliste asjaolude alusel, mille peab esitama avalikustamise vaidlustanud pool, saab tuvastada selle, et neil ringkondadel ei olnud tegelikult võimalik saada teada avalikustamise asjaoludest, võttes samas arvesse mida neilt ringkondadelt võib varasemate kunstiliste lahenduste tundmise osas mõistlikult oodata. Need faktilised asjaolud võivad näiteks puudutada asjaomase ringkonna kooseisu, pädevust, tavasid ja kombeid, nende tegevuse ulatust, nende osalemist disainilahenduste esitlustel, asjaomase disainilahenduse sellised omadusi nagu näiteks nende seotust muu kauba või sektoritega, ning selle kauba omadusi, kuhu disainilahendus on integreeritud, ja muu hulgas asjaomase kauba tehnilisuse taset. Igal juhul ei saa disainilahendust pidada tavapärases majandustegevuses tuntuks, kui asjaomase sektori ringkonnad võivad sellest teada saada üksnes juhuslikult.

(vt punktid 26–29)
Tiigrit kujutav ja sõnalist osa GELENKGOLD sisaldav kujutav tähis ‑, mille registreerimist on taotletud Nizza kokkuleppe klassi 5 kuuluvate kaupade jaoks, mis vastavad järgmisele kirjeldusele „farmaatsia- ja veterinaariapreparaadid; meditsiinilised dieetained; toidulisandid; meditsiinilised toidulisandid; mitte-meditsiinilised toidulisandid; mineraalsed toidulisandid”, ‑ ning varasem ühenduse kujutismärk, mis kujutab tiigrit ‑ ja on registreeritud samasse klassi kuuluvate kaupade jaoks, mis vastavad järgmisele kirjeldusele „farmaatsiapreparaadid; meditsiini- ja ravitooted inimestele; kips, sidemed ja sidemematerjal; desinfektsioonivahendid; kahjuritõrjevahendid; fungitsiidid; herbitsiidid; putukatõrjevahendid”, – on asjaomase avalikkusse ‑, mis koosneb nii liidu laiast avalikkusest kui ka farmaatsia‑, meditsiini‑ ja veterinaarvaldkonna asjatundjatest, ja on eriti tähelepanelik, kuna vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaup avaldab inimeste ja koduloomade tervisele suuremal või vähemal määral selgesti mõju, ‑ arvates visuaalselt üksnes vähesel määral sarnased ja kontseptuaalselt keskmisel määral sarnased. Samas võttes arvesse asjaolu, et asjaomane avalikkus viitab taotletud kaubamärgile, hääldades selle sõnalist osa „gelenkgold” välja, samas kui varasema kaubamärgi puhul ei ole võimalik välja öelda muud kui sõna „tiiger”, tuleb asuda seisukohale, et vastandatud tähised on foneetiliselt erinevad.

Põhimõtteliselt hinnatakse segiajamise tõenäosust võrreldes taotletud kaubamärki sellisena, nagu seda on Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) registris kirjeldatud ja varasemat kaubamärki sellisena nagu see on registreeritud. Niisugune järeldus on kooskõlas põhimõttega, et kui üks menetlusosaline, kes on esitanud ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse, mille suhtes on algatatud varasemale kaubamärgile tuginev vastulausemenetlus, on seisukohal, et viimati nimetatud kaubamärki on kasutatud üksnes kujul, mis muudab selle eristusvõimet, siis võib ta nõuda asjaomase varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamist vastavalt määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 42 lõikele 2. Ühtlustamisamet võib sellise nõude analüüsimisel hinnata nimetatud määruse artikli 15 lõike 1 punktis a käsitletud küsimust, kas varasemat kaubamärki on tegelikult kasutatud kujul, mis erineb selle registrisse kantud kujust ja mis muudab selle eristusvõimet. Kui see on nii, lükatakse vastulause tagasi, ilma et ühtlustamisamet teeks otsuse võimaliku segiajamise tõenäosuse esinemise kohta.

(vt punktid 35 ja 36)
Nimelt erineb teave dokumendist eelkõige selle poolest, et teavet saab määratleda kui andmeühikut, mis võib esineda ühes või mitmes dokumendis. Kuna selles osas ei käsitle ükski määruse nr 1049/2001 säte teabega tutvumise õigust kui sellist, siis ei saa sellest järeldada, et nimetatud määruse artikli 2 lõikest 1 tulenev üldsuse õigus tutvuda komisjoni dokumendiga tekitab institutsioonile kohustuse vastata üksikisiku igale teabetaotlusele.

Üldiselt puudutab institutsioonide dokumentidega tutvumise õigus määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 2 lõike 3 tähenduses üksnes olemasolevaid ja institutsiooni valduses olevaid dokumente. Dokumentidega tutvumise taotlus, mis viiks selleni, et institutsioon koostab uue dokumendi, ja seda isegi olemas ja tema valduses olevates dokumentides juba sisalduvate osade põhjal, ei kujuta endast dokumentidega osalise tutvumise taotlust ega kuulu määruse nr 1049/2001 kohaldamisalasse.

Kui see kanda üle andmebaaside valdkonda, tähendab viimatine kaalutlus, et juhul kui dokumentidega tutvumise taotluses palutakse institutsioonil viia läbi otsing ühes või mitmes oma andmebaasis vastavalt taotleja määratletud otsingukriteeriumidele, peab institutsioon selle taotluse rahuldama, ilma et see mõjutaks määruse nr 1049/2001 artikli 4 võimalikku kohaldamist, kui taotletud uuringut võib läbi viia selle andmebaasi jaoks loodud otsinguvahendeid kasutades.

Nimelt võib eeldada, et keeruliste suhete tõttu, mis andmebaasis seovad iga andmeühikut paljude muude andmeühikutega, on võimalikud sellises andmebaasis sisalduvate kõigi andmete erinevad esitused. Samuti on võimalik valida vaid üks osa sellise esituse andmetest ja varjata teised osad.

Seevastu ei saa institutsioonilt määruse nr 1049/2001 alusel esitatud dokumentidega tutvumise taotlusega nõuda, et ta esitaks taotlejale ühe osa või kõik andmed kas ühest või lausa mitmest oma andmebaasist, mis on liigitatud sellise skeemi järgi, mida see andmebaas ei toeta. Sellise taotlusega soovitakse tõepoolest uue dokumendi loomist ja seega ei kuulu see määruse nr 1049/2001 kohaldamisalasse. Nimelt ei soovita sellise taotlusega osaliselt tutvuda sellise dokumendiga, mis sisaldab olemasoleva liigitamise skeemi kohaselt töödeldud andmeid ja mida saab kasutada töövahenditega, mis institutsioonil on tegelikult kõnealuse andmebaasi tarvis olemas, vaid soovitakse töödeldud ja uue liigitamise skeemi kohaselt omavahel seotud andmeid sisaldava dokumendi loomist, mis ei ole nende vahenditega kasutatav, ja seega uut dokumenti selle määruse artikli 3 punkti a tähenduses. Siit järeldub, et mis puudutab andmebaase, siis võib määruse nr 1049/2001 alusel esitatud dokumentidega tutvumise taotluse ese olla kõik, mida on võimalik andmebaasist tavapärase või rutiinse otsingu tulemusel välja võtta.

(vt punktid 55–59)
Apellatsioonkaebuse raames tuleb tulemusetuna tagasi lükata väide, mis on esitatud Avaliku Teenistuse üldise viite peale ja mis piirdub selle viite kahtluse alla seadmisega ilma, et püütaks tõendada, milles seisneb vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni mõjutada võiv õigusnormi rikkumine.

Iga konkursi eesmärk on valida kandidaadid, kes on kõige rohkem suutelised täitma ülesandeid, mis on seotud täidetava ametikohaga, ning seega on vältimatu, et konkursikomisjonid kontrollivad kandidaatide vastavaid teeneid ja viivad läbi selliseid katseid, et valitakse välja üksnes kõige teenekamad.

Nimelt tuleb võrdleva hindamise mõistet tõlgendada personalieeskirjade artiklit 27 arvestades, mis kohustab konkursikomisjoni võrdlema kandidaatide sooritusi, et valida välja võimalikult võimekad, tulemuslikult töötavad ja sõltumatud kandidaadid.

Kui kandidaat ei vasta suulise katse miinimumnõuetele, siis tema suulise katse hinnangu võrdlemine teiste kandidaatide suulise katse hinnanguga konkursi reservnimekirja kandmiseks ei ole enam vajalik.

(vt punktid 26, 29 ja 34)

Üldkohus: kohtumäärus, 9.9.2003, Vranckx vs. komisjon, T‑293/02, EKL AT, EU:T:2003:224, punktid 52 ja 53 ning seal viidatud kohtupraktika.
Euroopa Kohus: kohtuotsus, 7.2.1990, Culin vs. komisjon, C‑343/87, EKL, EU:C:1990:49 , punkt 128.

Kuna Avaliku Teenistuse Kohus piirdub sellega, et ta viitab täpsustamata õigusvastasusele ning ebaõigluse tundele ja piinadele, mida asjaomane isik väidetavalt läbi elas, ilma et ta oleks eelkõige selgitanud, mis põhjustel sellest tulenevat mittevaralist kahju ei oleks saanud akti tühistamisega hüvitada, siis rikub kohus põhjendamiskohustust.

Võrdse kohtlemise üldpõhimõte on liidu õiguse aluspõhimõte, mis keelab kohelda sarnaseid olukordi erinevalt ja erinevaid olukordi ühetaoliselt, välja arvatud siis, kui selline eristamine on objektiivselt põhjendatud. Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega on tegemist, kui kahte isikute kategooriat, kelle faktiline ja õiguslik olukord ei erine oluliselt, koheldakse erinevalt või kui erinevaid olukordi käsitletakse ühetaoliselt.

Sellise konkursi edukalt läbinud isiku olukorda, kes on hilinemisega kantud sobivate kandidaatide loetellu, mille kehtivust pikendati, oodates selle isiku algatatud kohtumenetluse lõppu, tuleb võrrelda sellise isiku olukorraga, kes enne, kui ta sai ametniku ametikohale, oli jäänud teiste konkursi edukalt läbinud isikute hulgas sobivate kandidaatide loetellu kauem. Nimelt kui see oleks teisiti, siis sobivate isikute loetelu kehtivuse pikendamisest, mille aluseks pidi olema kohtumenetlus, mille algatas hiljem loetellu kantud konkursi edukalt läbinud isik otsuse peale, millega teda konkursile ei lubatud, oleks rohkem kasu saanud selle konkursi edukalt läbinud teised isikud kui ta ise.

(vt punktid 72 ja 76)

Üldkohus: kohtuotsus, 20.2.2009, komisjon vs. Bertolete jt, T‑359/07 P‑T‑361/07 P, EKL AT, EU:T:2009:40, punktid 37 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika.
Liidu keskmise tarbija seisukohast puudub määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses tõenäosus, et ta ajab sõnalise tähise AGRI.CAPITAL, mille registreerimist ühenduse kaubamärgina on taotletud Nizza kokkuleppe klassi 36 kuuluvate „kinnisvarahaldus- ja -vahendusteenuste”, „kinnisvara arendusteenuste” ja „kasutuskavade väljatöötamisteenuste” jaoks, segi sõnamärkidega AgriCapital ja AGRICAPITAL, mis on varem ühenduse kaubamärkidena mainitud kokkuleppe samasse klassi kuuluvate finantseerimisteenuste jaoks, kuna varasemate kaubamärkidega hõlmatud teenused ei ole sarnased taotletud kaubamärgiga tähistatavate teenustega. Segiajamise tõenäosuse hindamise raames ei saa vastandatud kaubamärkide sarnasus – isegi kui see on väga suur – kompenseerida sarnasuse puudumist teenuste vahel.

Teineteist täiendavad kaubad on omavahel tihedalt seotud kaubad, nii et üks on teise kasutamiseks möödapääsmatult vajalik või oluline, mistõttu tarbijad võivad arvata, et neid kaupu valmistab või teenuseid osutab üks ja seesama ettevõtja. See tähendab, et üksteist täiendavaid teenuseid peab saama koos kasutada, mis omakorda eeldab, et need on suunatud samale avalikkusele.

(vt punktid 58 ja 59)
Üldkohtu (esimene koda) 16. juuni 2015. aasta otsus – H.P. Gauff Ingenieure vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)

(kohtuasi T‑586/13)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse kujutismärgi Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW taotlus — Varasemad siseriiklikud ning ühenduse sõna- ja kujutismärgid GAUFF — Suhtelised keeldumispõhjused — Osaline registreerimisest keeldumine — Tähtaja ennistamise taotlus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikkel 81”

1. Ühenduse kaubamärk — Menetlusnormid — Tähtaja ennistamine — Tingimused — Asjaolude kohane hoolsus — Erandlikud ning seega ettenägematud sündmused (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 81 lõige 1) (vt punktid 23–25)

2. Ühenduse kaubamärk — Menetlusnormid — Tähtaja ennistamine — Kohaldamise tingimused — Kitsas tõlgendamine (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 81 lõige 1) (vt punkt 26)

3. Ühenduse kaubamärk — Ühtlustamisameti otsused — Võrdse kohtlemise põhimõte — Hea halduse põhimõte — Ühtlustamisameti varasem otsustuspraktika — Seaduslikkuse põhimõte (vt punkt 33)

Ese

Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 5. septembri 2013. aasta otsuse (asi R 118/2013‑1) peale, mis käsitleb tähtaja ennistamise taotlust.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Jätta H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG – JBG kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) kohtukulud.
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 65 lõike 4 sätted näevad ette, et Üldkohtule Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) apellatsioonikoja otsuse peale võib hagi esitada apellatsioonikoja menetluse iga pool, kelle huve apellatsioonikoja otsus kahjustab.

Lisaks on hageja põhjendatud huvi olemasolu põhiline tingimus iga kohtule esitatud hagi puhul ja see peab hagi eseme seisukohalt olemas olema hagi esitamise hetkel, kuna vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu. Põhjendatud huvi eeldab, et hagi menetlemise lõpptulemus võib hagi esitajale tuua mingit kasu.

Apellatsioonikoja otsust tuleb pidada apellatsioonikoja menetluses osaleva poole huvide kohaseks, kui selle otsusega rahuldatakse selle poole nõue mõne registreerimisest keeldumise või kaubamärgi kehtetuks tunnistamise põhjuse alusel või üldisemalt nõustutakse mõne osaga poole argumentidest, isegi kui apellatsioonikoda jätab hindamata või lükkab tagasi sama poole esitatud muud põhjendused või argumendid.

Kui apellatsioonikoda leiab, et vastandatud tähiste segiajamise tõenäosus on olemas, ja rahuldab vastulause – kuigi ta ei tunnustanud seda, et varasema kaubamärgi eristusvõime on selle kasutamise käigus suurenenud –, ei mõjutaks vaidlustatud otsuse võimalik muutmine pelgalt apellatsioonikoja poolt varasema kaubamärgi eristusvõime ja tuntuse määra kohta antud hinnangu osas menetlusse astuja õigusi, mis talle sellest kaubamärgist tulenevad ja mida kõnealune otsus kuidagi ei mõjutanud. Seetõttu tuleb niisugusel juhul otsuse muutmise nõue, mille on esitanud menetlusse astuja, vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.

(vt punktid 27, 28, 31 ja 32)
Määruse nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta artikli 6 – mis käsitleb eristatavuse hindamist – lõikes 1 on ette nähtud vastandatud disainilahenduste üldmulje kriteerium ja lõikes 2 on sätestatud, et seejuures tuleb arvesse võtta autori vabadusastet. Neist sätetest ja eelkõige määruse nr 6/2002 artikli 6 lõike 1 punktist b tuleneb, et ühenduse disainilahenduse eristatavuse hindamine toimub sisuliselt neljast etapist koosneva analüüsi käigus. Selle hindamise käigus määratakse kindlaks esiteks nende toodete tööstusharu, milles või mille puhul kasutamiseks on disainilahendus ette nähtud; teiseks, lähtudes nende toodete otstarbest, määratakse kindlaks nende asjatundlik kasutaja ja asjatundlikku kasutajat silmas pidades määratakse kindlaks see, mil määral on ta kursis asjaomaste toodete varasemate kunstiliste lahendustega, ning tema tähelepanelikkuse aste, võrreldes asjaomaseid disainilahendusi nii otseselt kui võimalik; kolmandaks määratakse kindlaks disainilahenduse väljatöötamise käigus autoril olnud vabadusaste, ja neljandaks kõnealuste disainilahenduste võrdlemise tulemus, pidades silmas asjaomast tööstussektorit, autori vabadusastet ja seda, milline üldmulje jääb asjatundlikule kasutajale vaidlusalusest disainilahendusest ja kõigist varasematest disainilahendustest, mis on avalikkusele kättesaadavaks tehtud.

Seega on autori vabadusaste tegur, mis võib „tugevdada“ (või vastupidi pehmendada) igast disainilahendusest jääva üldmulje suhtes tehtavat järeldust. Autori vabadusaste hindamine ei kujuta endast kõigi asjaomaste disainilahenduste üldmulje võrdlemisele eelnevat ja abstraktset etappi.

Disainilahenduse autori vabadusastme määratlemisel võetakse arvesse eelkõige piiranguid, mille seavad omadused, mis on tingitud toote või selle osa tehnilisest otstarbest, või selle toote suhtes kehtivaid õiguslikke nõudeid. Nimetatud piirangud toovad kaasa selle, et teatud omadused muutuvad tavapäraseks ja on asjaomase toote jaoks kasutatavate paljude disainilahenduste puhul ühised.

Seega, mida vabam on autor disainilahenduse väljatöötamisel, seda vähem mõjutavad asjatundlikule kasutajale jäävat üldmuljet vastandatud disainilahenduste vahelised pisierinevused. Seevastu, mida piiratum on autori vabadusaste disainilahenduse väljatöötamisel, seda enam mõjutavad vastandatud disainilahenduste vahelised pisierinevused asjatundlikule kasutajale jäävat üldmuljet. Niisiis, kui autorile jääb disainilahenduse väljatöötamisel suur vabadus, kinnitab see järeldust, et ajatundlikule kasutajale jääb ühesugune üldmulje sellistest võrreldavatest disainilahendustest, millel puuduvad arvestatavad erinevused.

(vt punktid 28, 29, 32 ja 33)