ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Töötajad – Vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamine – Direktiiv 89/48 – Luba asuda reguleeritud kutsealal tegutsema või tegutseda sellel samadel tingimustel, mis kehtivad riigi oma kodanike suhtes – Reguleeritud kutsealadega samastatud kutsealad – Direktiivi 89/48 artikli 3 esimese lõigu punktis b ette nähtud tunnustamismehhanismi kohaldamine sõltumata sellest, kas huvitatud isik on tunnustatud kutseühenduse või -organisatsiooni liige või mitte

(Nõukogu direktiiv 89/48, artikli 1 punkti d esimene ja teine lõik ning artikli 3 esimese lõigu punkt b)

2. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Töötajad – Vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamine – Direktiiv 89/48 – Luba asuda reguleeritud kutsealal tegutsema või tegutseda sellel samadel tingimustel, mis kehtivad riigi oma kodanike suhtes – Reguleeritud kutsealadega samastatud kutsealad – Erialasel töökogemusel põhinev luba – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 89/48, artikli 3 esimese lõigu punkt b)

Summary

1. Direktiivi 89/48 (vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta, direktiiviga 2001/19 muudetud redaktsioonis) artikli 3 esimese lõigu punkti b tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud tunnustamismehhanism on kohaldatav juhul, kui asjaomane kutseala kuulub päritoluliikmesriigis sama direktiivi artikli 1 punkti d teise lõigu kohaldamisalasse, olenemata küsimusest, kas huvitatud isik on asjaomase ühenduse või organisatsiooni täieõiguslik liige või mitte.

(vt punkt 26 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Selleks et niisuguse isiku erialast töökogemust, kes taotleb luba tegutseda vastuvõtvas liikmesriigis reguleeritud kutsealal, saaks direktiivi 89/48 (vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta, direktiiviga 2001/19 muudetud redaktsioonis) artikli 3 esimese lõigu punkti b alusel arvesse võtta, peab see vastama kolmele järgmisele tingimusele:

– asjaomane töökogemus peab seisnema vähemalt kaheaastases täistööajaga töötamises eelmise kümne aasta jooksul;

– kõnealune töö peab päritoluliikmesriigis olema seisnenud püsivas ja regulaarses tegelemises teatava hulga asjaomasele kutsealale iseloomulike kutsealaste tegevustega, ilma et oleks vajalik kõigi nende tegevuste kaetus, ja

– kõnealune kutseala peab nii, nagu sellel päritoluliikmesriigis tavaliselt tegutsetakse, olema tegevuste osas, mida see hõlmab, võrdväärne kutsealaga, millel tegutsemise luba vastuvõtvas liikmesriigis taotletakse.

(vt punkt 42 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohtueelne menetlus – Märgukirja saatmine – Vaidluse eseme piiritlemine – Põhjendatud arvamus – Etteheidete täpne sõnastamine

(EÜ artikkel 226)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Põhjendatuse kontrollimine Euroopa Kohtu poolt – Arvesse võetav olukord – Olukord põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul

(EÜ artikli 226 teine lõik)

3. Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Maksuõigusnormid

(EÜ artikkel 56; EMP leping, artikkel 40)

Summary

1. Kuigi liikmeriigi kohutuste rikkumise kohtueelses menetluses tuleb põhjendatud arvamuses järjepidevalt ja üksikasjalikult esitada põhjused, mis viisid komisjoni järeldusele, et asjaomane liikmesriik on jätnud täitmata asutamislepingust tulenevad kohustused, ei saa sellised ranged üksikasjalikkuse nõuded kehtida märgukirja suhtes, sest see võib sisaldada ainult etteheidete esialgset lühikokkuvõtet. Seega ei takista miski komisjonil põhjendatud arvamuses üksikasjalikult esitada etteheiteid, mida ta on märgukirjas palju üldisemalt juba maininud.

(vt punktid 17 ja 20)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist tuleb hinnata liikmesriigile põhjendatud arvamusega määratud tähtaja lõppemisel esineva olukorra alusel. Seega ei puudu ese sellist ajutist maksustamiskorda käsitleval hagil, mis põhjendatud arvamusega määratud tähtaja möödumise kuupäevaks enam ei kehtinud, kuid mille mõju kestis edasi sel ajal, mis on hagi vastuvõetavuse hindamisel asjassepuutuv aeg.

(vt punktid 31, 33, 34 ja 42)

3. Liikmesriik on rikkunud EÜ artiklist 56 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EMP) artiklist 40 tulenevaid kohustusi, kui ta näeb riigi territooriumil mitteasunud vara maksude korrigeerimise erikorras ette soodsama maksualase kohtlemise üksnes selle riigi poolt emiteeritud riigi võlakirjadele.

Kuigi maksupettuste ja maksudest kõrvalehoidumise vastase võitluse eesmärk võib õigustada kapitali vaba liikumise piiramist, peab kapitali vaba liikumise piirang olema sobiv sellega taotletavate eesmärkide saavutamiseks ega või minna kaugemale nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust.

Maksustamiskord, mis näeb ette selle asjaomase riigi väljastatud ja teiste liikmesriikide väljastatud võlakirjade erineva maksustamise, ei ole selle nõudega kooskõlas. Lisaks ei või erinevat maksumäära õigustada majandusliku eesmärgi taotlemisega, st asjaomase liikmesriigi maksutulude kaotamise kompenseerimisega. Pelgalt majanduslikku laadi eesmärgid ei õigusta asutamislepinguga tagatud põhivabaduse piiramist.

(vt punktid 60–62, 64, 65, 70 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tolliliit – Liidu tolliterritoorium – Monaco Vürstiriik

(ELTL artiklid 34 ja 36; nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 3 lõike 2 punkt b)

2. Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed

(ELTL artikkel 34)

Summary

1. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 3 lõike 2 punkti b kohaselt käsitatakse Monacot liidu tolliterritooriumi osana. Järelikult ei ole Monaco ja liikmesriikide vahelises kaubanduses lubatud kohaldada tollimakse ega samaväärse toimega makse ning Monaco päritolu kaupu, mis on eksporditud otse liikmesriiki, tuleb kohelda nii, nagu need oleksid nimetatud liikmesriikide päritolu. Sellest liikmesriikide päritolu kaupadega samastamisest tuleneb, et Monaco päritolu kaupadele laienevad kaupade vaba liikumist puudutavad aluslepingu sätted.

(vt punkt 14)

2. ELTL artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õigus nõuab, et Monaco kodakondsusest hageja – kes esitas liikmesriigi kodaniku vastu hagi liikmesriigi tsiviilkohtusse, et nõuda ühenduse kaupadega samastatud kaupade tarnimise eest arvete tasumist – esitaks cautio judicatum solvi , kuigi niisugune nõue ei kehti selle liikmesriigi kodanikele.

On tõsi, et seda laadi meetme tõttu kehtib nende ettevõtjate suhtes, kes soovivad esitada kohtusse hagi, erinev menetluse kord sõltuvalt sellest, kas neil on asjaomase liikmesriigi kodakondsus või mitte. Kuid asjaolu, et teiste liikmesriikide kodanikud selle tõttu kahtlevad, kas müüa kaupa nimetatud liikmesriigis asutatud ja selle riigi kodakondsusest ostjatele, on liiga ebakindel ja kaudne, et see takistaks ühendusesisest kaubandust.

(vt punktid 17, 21 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Menetlus – Vastuvõetamatuse vastuväide – Kohustus esitada vastuvõetamatuse vastuväide eraldi dokumendiga – Piirid

(Üldkohtu kodukord, artikkel 114)

2. Apellatsioonkaebus – Põhjendatud huvi – Tingimus – Apellatsioonkaebus, mis võib tuua selle esitajale kasu – Ulatus

3. Apellatsioonkaebus – Väited – Esimese Astme Kohtus esitatud väidete ja argumentide pelk kordamine – Õigusnormi väidetava rikkumise määratlemata jätmine – Vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 256, Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik, Euroopa Kohtu kodukord, artikli 112 lõike 1 esimese lõigu punkt c)

Summary

1. Üldkohtu kodukorra artikkel 114 ei nõua sugugi, et iga vastuvõetamatuse vastuväide esitataks eraldi dokumendiga. Vastupidi, niisuguse vastuväite esitamine eraldi dokumendiga on vajalik vaid juhul, kui seda esitav pool kavatseb kohtult paluda, et see otsustaks vastuvõetavuse üle, puudutamata kohtuvaidluse sisu.

Nii võib vastuvõetamatuse vastuväite esitada kostja märkustes ja Üldkohus võib seda analüüsida siis, kui ta teeb otsuse hagi osas.

(vt punktid 43–45)

2. Hagejal ei saa olla õigustatud huvi niisuguse otsuse tühistamiseks, mille puhul on juba kindel, et see otsus saab tema suhtes taas vaid kinnitust leida. Tühistamisväide on põhjendatud huvi puudumise tõttu vastuvõetamatu, juhul kui – isegi oletades, et see väide on põhjendatud – nimetatud väite alusel vaidlustatud õigusakti tühistamine ei saaks hageja nõuet rahuldada. Nii on Üldkohtul pärast esimese väite tagasilükkamist õigus asuda seisukohale, et hageja ülejäänud väidete osas pole enam vaja seisukohta võtta, kui need väited ei oleks hagejal võimaldanud oma kohtuasjas rahuldavat lahendit saada.

(vt punktid 49 ja 50)

3. Apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt Üldkohtu otsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, ning samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid. Sellele tingimusele ei vasta apellatsioonkaebuse väide, mis piirdub üksnes Üldkohtule esitatud argumentidega ning mis ei sisalda argumentatsiooni, mis viitaks konkreetselt vaidlustatud kohtuotsuses väidetavalt sisalduvatele vigadele. Tegelikult on selline väide nõue, millega taotletakse Üldkohtule esitatud väite uuesti läbivaatamist, mis ei kuulu aga Euroopa Kohtu pädevusse Väite esitamisest ilma vähimagi täpsema teabeta selle kohta, mis seda kinnitaks, ei piisa selleks, et täita apellatsioonkaebuse põhjendamise kohustust. Nii on see juhul, kui piirdutakse mitmele liidu õigusnormile viitamisega, näitamata, kuidas neid antud juhtumil kohaldatakse ning tõendamata, kuidas neid norme on rikutud.

(vt punktid 55 ja 61)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Liikluskindlustus – Direktiivid 72/166, 84/5 ja 90/232 – Liiklusõnnetuses tekkinud kahjudele kohaldatava tsiviilvastutussüsteemi kindlaksmääramine

(Nõukogu direktiivid 72/166, 84/5 ja 90/232)

Summary

Direktiivi 72/166 mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, teist direktiivi 84/5 mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta ja kolmandat direktiivi 90/232 mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus tsiviilvastutust käsitlevad siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad välistada või piirata õnnetuses kannatada saanud isiku õigust nõuda hüvitist õnnetuses osalenud sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse alusel, hinnates juhtumipõhiselt seda, kas sellel kannatanul ainsana või ühena oli osa kahju tekkimises.

Olukord on selline eelkõige siseriiklike õigusnormide puhul, mis jätavad õnnetuses osalenud sõiduki juhi riskivastutuse kõrvale üksnes siis, kui õnnetuses on süüdi ainult kannatanu, ja mis näevad ette, et siis, kui kahju tekitamisel või raskendamisel on esinenud kannatanu süüline tegu, vähendatakse hüvitist proportsionaalselt selle süülise teo raskusastmega. Nimelt ei välista need õigusnormid automaatselt kannatanu osa korral temale kahju tekkimises selle kannatanu õigust saada hüvitist õnnetuses osalenud sõiduki kohustusliku tsiviilvastutuskindlustuse alusel ning see säte ei piira ka seda õigust ebaproportsionaalselt. Seega ei mõjuta see säte liidu õiguses ette nähtud tagatist, et kohaldatava siseriikliku õiguse alusel kindlaks määratud tsiviilvastutus on kaetud kindlustusega, mis on vastavuses eespool nimetatud kolme direktiiviga.

(vt punktid 33–35 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohustuste rikkumise tõendamine – Komisjoni tõendamiskoormis – Oletused – Lubamatus

(EÜ artikkel 226)

2. Keskkond – Osoonikihi kaitse – Määrus nr 2037/2000 osoonikihti kahandavate ainete kohta – Haloonide turuleviimise ja kasutamise keeld – Erandid

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 2037/2000, artikli 4 lõike 1 punkt c, lõike 4 punkt v ja lõige 5 ning VII lisa)

Summary

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames peab komisjon tõendama väidetavat liikmesriigi kohustuste rikkumist ning esitama Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul rikkumist tuvastada, ilma et komisjon toetuks seejuures lihtsalt oletustele.

(vt punkt 32)

2. Komisjon ei tõenda liikmesriigi kohustuste rikkumist, mis väidetavalt seisneb määruse nr 2037/2000 osoonikihti kahandavate ainete kohta rikkumises liikmesriigi poolt seoses kohustusega kõrvaldada kasutusest laevade pardal asuvad haloone sisaldavad mittekriitiliseks otstarbeks kasutatavad tuletõrjesüsteemid ja tulekustutid.

Tõlgendus, mille komisjon esitas määruse nr 2037/2000 VII lisa kolmandate taanete kohta, mis käsitlevad vastavalt haloon 1301 ja haloon 2402 kriitilist kasutust, põhineb kahel kinnitusel. Esiteks, et suuremale osale kaubalaevadest paigaldatud haloonsüsteemid on tuletõrjesüsteemid, mitte neutraliseerimissüsteemid. Teiseks, et nende sätete alla mahuvad ainult kaks kaitseotstarbelise haloonsüsteemi kasutamise erijuhtu: nimelt kas naftatankeritel või siis masinatel, mis on seotud jahu automaatse pumpamisega laeva lastiruumis või sellest väljaspool.

See tõlgendus ei tulene siiski ei nimetatud lisa sätetest ega mõnest muust määruse nr 2037/2000 sättest. Ühtki viidet komisjoni mainitud kahele juhule ei leidu ka määruse põhjendustes.

Seevastu on määruse nr 2037/2000 VII lisas sisalduvad kolmandad taanded, mis käsitlevad vastavalt haloon 1301 ja haloon 2402 kriitilist kasutust, sõnastatud laias tähenduses, osutades nende kasutamisele „sõjalises ning nafta-, gaasi- ja naftakeemia sektoris ning olemasolevatel kaubalaevadel”.

(vt punktid 33–35)
Keywords

Summary



Keywords

Liidu õigus – Isikutele antud õigused – Liikmesriigipoolne rikkumine – Kohustus hüvitada isikutele tekitatud kahju – Hüvitamise kord

Summary

Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriik tugineb mõistliku aegumistähtaja möödumisele eraõigusliku isiku esitatud hagi puhul, milles nõutakse direktiivist tulenevate õiguste kaitsmist vaatamata sellele, et see direktiiv ei ole nõuetekohaselt üle võetud – seda eeldusel, et liikmesriik ei ole oma käitumisega tinginud nõude hilinenud esitamist. Liidu õiguse rikkumise tuvastamine Euroopa Kohtu poolt ei mõjuta kuidagi aegumistähtaja kulgema hakkamist, kui nimetatud rikkumise olemasolu on väljaspool kahtlust. Sellisel juhul ei ole tegelikult selleks, et eraõiguslikud isikud saaksid kõigist oma õigustest teada, selle rikkumise kohtulik tuvastamine vajalik. Tähtaja kulgema hakkamise hetke kindlaksmääramine enne kohtulikku tuvastamist ei muuda liidu õigusest tulenevate õiguste kaitset praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.

(vt punktid 23, 24 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Uute liikmesriikide ühinemine ühendustega – 2003. aasta ühinemisakt – Direktiivi 2002/21 alusel komisjoni vastu võetud suunised – Euroopa Liidu Teatajas uue liikmesriigi keeles, mis on Euroopa Liidu ametlik keel, avaldamata jätmine – Võimalus tugineda neile normidele üksikisiku vastu

(2003. aasta ühinemisakt, artikkel 58; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, artiklid 15 ja 16)

Summary

Akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (2003. aasta ühinemisakt) artiklit 58 tuleb tõlgendada nii, et kõnealune säte ei välista, et riigi reguleeriv asutus võiks tugineda komisjoni 2000. aasta suunistele (turuanalüüsi ja olulise turuvõimu hindamise kohta vastavalt ühenduse elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste reguleerivale raamistikule) otsuses, millega nimetatud asutus paneb teatavad regulatiivsed kohustused elektrooniliste sideteenuste osutajale, ja seda vaatamata asjaolule, et need suunised ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud asjaomase liikmesriigi keeles, isegi kui see on liidu ametlik keel.

Direktiivi 2002/21 (elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta) artiklid 15 ja 16, mis on selgelt suunatud reguleerivatele asutustele, moodustavad kõnealuste suuniste õigusliku aluse. Need suunised ei sisalda ühtegi kohustust, mida võiks eraõiguslikele isikutele otseselt või kaudselt panna. Seega ei välista nende suuniste Euroopa Liidu Teatajas liikmesriigi keeles avaldamata jätmine seda, et selle riigi reguleeriv asutus eraõiguslikule isikule adresseeritud otsuses sellele viitab.

2003. aasta ühinemisakti artiklis 58 ei ole nõukogule, komisjonile või Euroopa Keskpangale pandud kohustust tõlkida selles artiklis loetletud üheksasse uude keelde kõik institutsioonide ja Euroopa Keskpanga need aktid, mis on vastu võetud enne uute liikmesriikide ühinemist. Selles artiklis, mis reguleerib enne ühinemist institutsioonide ja Euroopa Keskpanga vastu võetud aktide keeli ja avaldamise tingimusi, on nimelt ette nähtud, et nendest õigusaktidest üksnes need, mis on koostatud uute liikmesriikide nendes keeltes, mis on liidu ametlikud keeled, on alates ühinemisest autentsed samadel tingimustel kui teistes ametlikes keeltes koostatud tekstid ning avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas, kui viimati nimetatud tekstid on seal avaldatud. Nii tuleneb sellest artiklist, et liikmesriigid ja institutsioonid teevad valiku õigusaktidest, mis tuleb Euroopa Liidu Teatajas avaldada, ning välistatud ei ole see, et teatud õigusaktid jäävad avaldamata. Järelikult ei olnud 2003. aasta ühinemisakti artiklis 58 nõutud avaldada Euroopa Liidu Teatajas 2002. aasta suunised poolakeelses versioonis.

(vt punktid 31, 34, 37, 39 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kapitali vaba liikumine – Asutamislepingu sätted – Territoriaalne kohaldamisala – Ülemeremaad ja ‑territooriumid – Kolmandate riikidena hõlmamine

(ELTL artikkel 63)

2. Kapitali vaba liikumine – Kapitali kolmandatesse riikidesse või kolmandatest riikidest liikumise piirangud – 31. detsembril 1993 kehtinud piirangud – Kinnisasjade turuväärtuselt võetav maks

(ELTL artiklid 63 ja 64, lõige 1)

Summary

1. Võttes arvesse, et ELTL artikli 63 territoriaalne kohaldamisala ei ole piiratud, tuleb asuda seisukohale, et see kohaldub selgelt ülemeremaadest ja ‑territooriumidelt (ÜMT) liikuva ja neist pärineva kapitali liikumise suhtes.

Siiski kehtib ÜMT‑de suhtes assotsieerimise erikord, mis on määratletud asutamislepingu neljandas osas, millest tulenevalt ei ole asutamislepingu üldised sätted, mille territoriaalne kohaldamiseala on põhimõtteliselt piiratud liikmesriikidega, neile kohaldatavad, kui see ei ole sõnaselgelt ette nähtud. Seega saavad ÜMT‑d liidu õigusele tugineda samal viisil kui liikmesriigid üksnes juhul, kui nende assotsieerumine liikmesriikidega on sõnaselgelt liidu õiguses sätestatud.

Ent Euroopa Liidu lepingus ega Euroopa Liidu toimimise lepingus ei ole sõnaselget viidet kapitali liikumise kohta liikmesriikide ja ÜMT‑de vahel. Sellest tulenevalt võivad ÜMT‑d kui kolmandad riigid tugineda ELTL artiklis 63 sätestatud kapitali liikumise liberaliseerimisele.

(vt punktid 20 ja 29–31)

2. ELTL artikli 64 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ELT artikkel 63 ei mõjuta 31. detsembril 1993 kehtinud selliste siseriiklike õigusnormide kohaldamist, mille kohaselt on Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumil asuvalt kinnisasja turuväärtuselt tasumisele kuuluvast maksust vabastatud ettevõtjad, kelle registrijärgne asukoht on selle liikmesriigi territooriumil, ja mis kehtestavad ülemeramaal või ‑territooriumil asuvale ettevõtjale maksuvabastuse saamiseks tingimuse, et kõnealuse liikmesriigi ja ülemereterritooriumi vahel on maksupettuste ja maksudest kõrvalehoidumise vastu võitlemiseks sõlmitud haldusabi kokkulepe või et riikkondsuse alusel mittediskrimineerimise klauslit sisaldavast rahvusvahelisest lepingust tulenevalt ei või neid juriidilisi isikuid maksustada suuremal määral kui liikmesriigis asuvaid ettevõtjaid.

(vt punkt 38 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Liidu õigusnormid – Esemeline kohaldamisala – Puudega noorte lühiajaline töövõimetushüvitis – Mitte haigushüvitisena, vaid invaliidsushüvitisena arvestamine

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 4 lõike 1 punkt b)

2. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus – Hüvitised – Elamisega seotud tingimused – Loobumine – Elukohanõue puudega noorte lühiajalise töövõimetushüvitise määramisel

(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikli 10 lõike 1 esimene lõik)

3. Euroopa Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Sotsiaalsed soodustused – Puudega noorte lühiajaline töövõimetushüvitis

(ELTL artikli 21 lõige 1)

Summary

1. Puudega noorte lühiajaline töövõimetushüvitis on määruse nr 1408/71 (muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, muudetud määrusega nr 647/2005) artikli 4 lõike 1 punkti b mõttes invaliidsushüvitis, kui taotluse esitamise kuupäeval on selge, et taotlejal on püsiv või kestev puue. Niisuguses olukorras on hüvitis otseselt seotud nimetatud sättes ette nähtud invaliidsusriskiga.

(vt punktid 53, 54 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Määruse nr 1408/71 (muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, muudetud määrusega nr 647/2005) artikli 10 lõike 1 esimese lõiguga on vastuolus see, kui liikmesriik seab puudega noorte lühiajalise töövõimetushüvitise – mida peetakse invaliidsushüvitiseks – andmise sõltuvusse tingimusest, et taotleja elaks alaliselt selle riigi territooriumil.

(vt punkt 70 ja resolutsiooni punkt 2)

3. ELTL artikli 21 lõikega 1 on vastuolus see, kui liikmesriik seab puudega noorte lühiajalise töövõimetushüvitise andmise sõltuvusse:

– tingimusest, et taotleja oleks eelnevalt viibinud tema territooriumil, välistades kõik muud elemendid, mis võiksid tõendada tegeliku seose olemasolu taotleja ja selle liikmesriigi vahel, ning

– tingimusest, et taotleja viibiks selle riigi territooriumil taotluse esitamise ajal.

(vt punktid 104, 109, 110 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja litsentsitasude suhtes kohaldatav ühine maksustamissüsteem – Direktiiv 2003/49 – Kohaldamisala

(Nõukogu direktiiv 2003/49, artikli 1 lõige 1)

Summary

Direktiivi 2003/49/EÜ eri liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja litsentsitasude suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ühes liikmesriigis asuva ettevõtja poolt teises liikmesriigis asuvale ettevõtjale makstud laenuintressid arvatakse esimese ettevõtja poolt tasumisele kuuluva ettevõtlusmaksuga maksustatava summa hulka.

Nimelt on eesmärk selle sätte eesmärk direktiivi põhjendustest 2 ja 4 lähtudes vältida piiriüleste intressimaksete õiguslikku topeltmaksustamist, keelates selle, et intressi tegelikul tulusaajal tuleb lähteriigis nendelt intressidelt maksu tasuda. See säte puudutab seega üksnes intressi saaja finantsolukorda. Sellised intressi maksja maksustatavat summat käsitlevad siseriiklikud õigusnormid nagu teatud kulude mahaarvatavuse ja tunnused kehtestavad eeskirjad järgivad õiguslikke erimeetmeid, mis jäävad iga liikmesriigi enda maksupoliitika reguleerimisalasse.

Seega ei saa intressi maksja maksustatava summa kindlaksmääramist käsitleva õigusnormi puudumisel laiendada direktiivi 2003/49 artikli 1 lõike 1 kohaldamisala väljapoole selles sättes kehtestatud maksuvabastuse ulatust.

(vt punktid 28, 33, 34, 36 ja resolutsioon)