KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 10. septembril 2015 ( 1 )

Kohtuasi C‑315/14

Marchon Germany GmbH

versus

Yvonne Karaszkiewicz

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa))

„Direktiiv 86/653/EMÜ — Artikkel 17 — Füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevad kaubandusagendid — Lepingu lõppemine — Kaubandusagendi õigus saada hüvitist — Mõiste „uued kliendid””

I. Sissejuhatus

1. Kas on võimalik saada kahte head asja korraga? See küsimus tuleb mõttesse käesolevas asjas, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas esindatava olemasolevaid kliente saab ELi teisese õiguse sätte kohaselt teatavatel asjaoludel käsitada „uute klientidena”.

2. Vastavalt nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta ( 2 ) artikli 17 lõike 2 punkti a esimesele taandele on kaubandusagendil õigus saada pärast agendilepingu lõppemist hüvitist, kui „ta on hankinud esindatavale uued kliendid või märkimisväärselt suurendanud äritegevuse mahtu olemasolevate klientidega”. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib saada selgust selles, kas mõiste „uued kliendid” võib teatavatel asjaoludel hõlmata ka esindatava olemasolevaid kliente, see tähendab kliente, kellel on olnud esindatavaga varem ärisuhted, kuid kes ei ole esindatava kogusortimenti kuuluvate konkreetsete kaubamärkide tooteid enne ostnud.

3. Kas mõiste „uued kliendid” on seega sisuliselt seotud klientide isiku või nende ostetavate toodetega?

4. Käesolev eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluses, milles kaubandusagent Yvonne Karaszkiewicz esitas agendilepingu lõppemise eest hüvitise nõudmiseks hagi eri kaubamärkide all turustatavate prilliraamide tootja ja hulgimüüja Marchon Germany GmbH vastu, annab Euroopa Kohtule võimaluse esimest korda tõlgendada direktiivi artiklis 17 kasutatud mõistet „uued kliendid”.

5. Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata, et direktiivi artikliga 17 ei ole teatavatel asjaoludel vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt võivad „uuteks klientideks” olla ka kaubandusagendi hangitud kliendid, kellel on esindatavaga varem ärisuhted olnud.

6. Seega arvestades seda, et esindatav peab sellise tõlgenduse puhul hüvitist maksma, ei võimalda direktiivi artikkel 17 minu meelest esindataval saada kahte head asja korraga.

II. Õiguslik raamistik

A. Euroopa Liidu õigus

7. Direktiivi põhjenduses 2 on sätestatud: „[…] kaubandusliku esindamisega seotud siseriiklike õigusaktide erinevused mõjutavad märkimisväärselt konkurentsitingimusi ja kõnealuse tegevuse jätkamist ühenduses ning neil on kahjustav mõju kaubandusagentide kaitsele nende esindatavate suhtes ja äritehingute turvalisusele; […] lisaks sellele takistavad need erinevused oluliselt kaubandusliku esindamise lepingute sõlmimist ja toimimist, kui esindatav ja kaubandusagent on registreeritud eri liikmesriikides”.

8. Direktiivi artikli 1 lõikes 2 on sätestatud: „Käesolevas direktiivis on „kaubandusagent” füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsev vahendaja, kellel on püsiv volitus pidada läbirääkimisi kaupade müügi või ostu üle teise isiku nimel, edaspidi „tööandja”, või pidada läbirääkimisi niisuguste tehingute üle või neid sõlmida selle tööandja nimel.”

9. Direktiivi artikli 3 lõige 2 on sõnastatud järgmiselt: „Eelkõige peab kaubandusagent: a) tegema asjakohaseid jõupingutusi tehingute läbirääkimiseks ja vajaduse korral tehingute tegemiseks, mis on talle antud ülesandeks teha; […]”

10. Direktiivi artikkel 17 näeb ette järgmist: „1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada kaubandusagentidele pärast agendilepingu lõppemist lõike 2 kohase hüvitise või lõike 3 kohase kahjutasu maksmine. a) Kaubandusagendil on õigus saada hüvitist ainult siis ja ulatuses, kui: — ta on hankinud esindatavale uued kliendid või märkimisväärselt suurendanud äritegevuse mahtu olemasolevate klientidega ja esindatav saab äritegevusest nende klientidega jätkuvalt olulist kasu ja — selle hüvitise maksmine on õiglane, arvesse võttes kõiki asjaolusid ja eelkõige vahendustasu, mille kaubandusagent on kaotanud nende klientidega tehtavate äritehingute pealt. Liikmesriigid võivad ette näha, et niisuguseks asjaoluks loetakse ka artikli 20 tähenduses konkurentsipiirangu kasutamist; b) Hüvitise summa ei või ületada määra, mis on võrdne kaubaagendi ühe aasta hüvitisega, mis on arvutatud tema viie viimase aasta keskmise töötasu alusel ja kui leping on olnud kehtiv vähem kui viis aastat, arvutatakse hüvitis kogu kõnealuse aja jooksul makstud keskmise töötasu alusel. c) Niisuguse hüvitise saamine ei takista kaubandusagendil kahjutasu taotlemist. 3. Kaubandusagendil on õigus saada hüvitist kahju eest, mida talle põhjustab tema ja esindatava vahelise suhte lõppemine. Niisuguseks kahjuks loetakse eelkõige kahju, mis tekib, kui lõppemine toimub järgmistel asjaoludel: — kaubandusagent kaotab vahendustasu, mida ta oleks saanud agendilepingu nõuetekohase täitmise korral ja kui esindatav saab märkimisväärset kasu kaubandusagendi tegevuse tõttu, — ja/või kaubandusagendil ei ole olnud võimalik katta kulusid, mis on talle tekkinud agendilepingu täitmise tõttu esindatava nõuannete kohaselt. 4. Õigus saada lõikes 2 ette nähtud hüvitist või lõikes 3 ette nähtud kahjuhüvitist tekib ka siis, kui agendileping lõpeb kaubandusagendi surma tõttu. 5. Kaubandusagent kaotab õiguse saada hüvitist lõikes 2 ette nähtud juhtudel või kahjuhüvitist lõikes 3 ette nähtud juhtudel, kui ta ei ole agendilepingu lõppemisele järgneva aasta jooksul teatanud esindatavale, et ta kavatseb nõuda selle õiguse täitmist. 6. Komisjon esitab nõukogule kaheksa aasta jooksul alates käesoleva direktiivi teatavakstegemisest käesoleva artikli rakendamise kohta ettekande ning vajaduse korral esitab muudatusettepanekud.”

11. Direktiivi artikkel 18 sätestab: „Artiklis 17 nimetatud hüvitist või kahjuhüvitist ei maksta: a) kui esindatav on lõpetanud agendilepingu kaubandusagendi lepinguliste kohustuste täitmatajätmise tõttu, mis siseriikliku õiguse kohaselt annab õiguse agendileping viivitamatult lõpetada; b) kui kaubandusagent on lõpetanud agendilepingu, kui see ei ole seotud esindatavast sõltuvate asjaolude või kaubandusagendi vanuse, kehalise puude või haigusega, mille tagajärjel ei saa temalt põhjendatult nõuda tegevuse jätkamist; c) kui kokkuleppel esindatavaga annab kaubandusagent oma agendilepingust tulenevad õigused ja kohustused üle teisele isikule.”

B. Saksa õigus

12. Handelsgesetzbuch’i (äriseadustik, edaspidi „HGB”) § 89b lõikes 1 on sätestatud: „Agendilepingu lõppemisel on kaubandusagendil õigus nõuda esindatavalt põhjendatud hüvitist ainult siis ja niivõrd, kui: 1. esindatav saab kaubandusagendi poolt uute klientidega loodud ärisuhetest ka pärast agendilepingu lõppemist olulist kasu; 2. hüvitise maksmine on õiglane, võttes arvesse kõiki asjaolusid, eelkõige vahendustasu, mille kaubandusagent on kaotanud nende klientidega tehtavate äritehingute pealt. Kui kaubandusagent on märkimisväärselt suurendanud äritegevuse mahtu olemasoleva kliendiga nii, et kaubanduslikus mõttes on see võrdne uue kliendi saamisega, siis peetakse seda uue kliendi hankimiseks.”

III. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus

13. Põhikohtuasja hageja Y. Karaszkiewicz töötas alates 2008. aasta septembrist kuni 2009. aasta juunini eri kaubamärkide all turustatavate prilliraamide tootja ja hulgimüüja ning põhikohtuasja kostja Marchon Germany kaubandusagendina. Pooled vaidlevad Y. Karaszkiewiczi nõude üle saada pärast agendilepingu lõppemist hüvitist.

14. Marchon Germany teeb koostööd mitme kaubandusagendiga, tehes neist igaühele ülesandeks ainult teatavate kaubamärkide all turustatavate prilliraamikollektsioonide, mitte kogu oma sortimendi müügi. Y. Karaszkiewiczile tehti ülesandeks kaubamärkide C.K. ja F. all turustatavate prilliraamikollektsioonide müük. Ta konkureeris seega teiste Marchon Germany piirkondlike kaubandusagentidega, kellele oli tehtud ülesandeks muude prilliraamikollektsioonide müük.

15. Marchon Germany andis Y. Karaszkiewiczi käsutusse nende optikutest klientide nimekirja, kes olid Marchon Germanylt juba ostnud muude kaubamärkide all turustatavaid prilliraamikollektsioone.

16. Pärast agendilepingu lõppemist nõudis Y. Karaszkiewicz HGB § 89b lõike 1 kohast kaubandusagendi hüvitist, mida Marchon Germany keeldus maksmast. Y. Karaszkiewicz väitis muu hulgas, et optikuid, kes olid tänu tema jõupingutustele esimest korda ostnud kaubamärkide C.K. või F. prilliraame, tuleks käsitada „uute klientidena”, isegi kui nad olid varem ostnud Marchon Germany muude kaubamärkide all turustatavaid prilliraame.

17. Landgericht München I (Müncheni esimese astme kohus) leidis, et Y. Karaszkiewiczi hangitud kliente, kes olid varem ostnud Marchon Germany muid kollektsioone, tuleb tõepoolest käsitada „uute klientidena”. Ta tegi siiski õigluse põhimõttest lähtuvalt 50% mahaarvamise, kuna Y. Karaszkiewicz oli saanud Marchon Germanylt klientide nimekirja ja kaubandusagendil on prille hõlpsam müüa, kui klient oma lepingupartnerit juba tunneb.

18. Marchon Germany esitas Oberlandesgericht München’ile (Müncheni teise astme kohus) apellatsioonkaebuse. Apellatsioonikohus jättis apellatsioonkaebuse rahuldamata.

19. Marchon Germany esitas Bundesgerichtshofile kassatsioonkaebuse, taotledes endiselt, et kaubandusagendi hüvitise nõue jäetaks rahuldamata.

20. Leides, et hüvitist puudutava siseriikliku menetluse tulemus sõltub direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a esimese taande, eelkõige mõiste „uued kliendid” tõlgendusest, peatas Bundesgerichtshof menetluse ja esitas Euroopa Kohtule ELTL artikli 267 esimese lõigu punkti a alusel järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas artikli 17 lõike 2 punkti a esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt võivad „uued kliendid” olla ka sellised kaubandusagendi hangitud kliendid, kellel on esindatavaga küll juba ärisuhted toodete sortimenti kuuluvate toodete tõttu, mida esindatav turustab, kuid mitte selliste toodete tõttu, mille vahendamise on esindatav teinud ülesandeks ainuüksi kaubandusagendile?”

21. Kirjalikud seisukohad esitasid Marchon Germany, Saksamaa ja Tšehhi valitsus ning Euroopa Komisjon. Kohtuistung toimus 4. juunil 2015.

IV. Analüüs

22. Põhikohtuasja pooled vaidlevad selle üle, kas kaubandusagendil on pärast lepingu lõppemist õigus saada esindatavalt hüvitist vastavalt HGB§ 89b lõikele 1, millega võeti üle direktiivi artikli 17 lõige 2.

A. Eelotsuse küsimuse taust

1. Direktiivi eesmärgid

23. Direktiivi artiklit 17 tuleb tõlgendada direktiivi eesmärkide ja sellega kehtestatud süsteemi kohaselt. ( 3 )

24. On selge, et direktiivi eesmärk on ühtlustada kaubandusagendilepingu poolte vahelisi õigussuhteid käsitlevate liikmesriikide õigusnorme ( 4 ) piiriülestest elementidest olenemata. ( 5 ) Direktiivi põhjenduse 2 kohaselt soovitakse sellega muu hulgas ühtlustada ELis konkurentsitingimusi, kaotada kaubandusagendina tegutsemise piirangud ja suurendada äritehingute turvalisust. ( 6 ) Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt selgitanud, et direktiiviga püütakse eelkõige kaitsta kaubandusagente suhetes esindatavatega ja selles on seetõttu sätestatud agendilepingu sõlmimist ja lõppemist käsitlevad eeskirjad (direktiivi artiklid 13–20). ( 7 ) Direktiiv sisaldab imperatiivseid ( 8 ) sätteid, mis näevad ette kaubandusagendi kaitse miinimumnõuete kehtestamise. ( 9 )

25. Direktiivi artiklis 17 sätestatud eeskirju, mis käsitlevad kaubandusagentidele hüvitise maksmist esindatavaga sõlmitud lepingu lõppemise korral, tuleb seega mõista nii, et nende eesmärk on kaitsta kaubandusagente. ( 10 )

2. Direktiivi artikliga 17 ette nähtud hüvitise või kahjuhüvitise maksmise süsteem

26. Direktiivi artikli 17 kohaselt peavad liikmesriigid sisse seadma kaubandusagentidele lepingu lõppemisel hüvitise maksmise süsteemi. Liikmesriigid saavad valida kahe võimaluse vahel: direktiivi artikli 17 lõikes 2 sätestatud tingimuste kohane hüvitise maksmine või direktiivi artikli 17 lõikes 3 sätestatud tingimuste kohane kahju hüvitamine. ( 11 ) Saksamaa on valinud artikli 17 lõikes 2 sätestatud hüvitamissüsteemi. ( 12 )

27. Selline hüvitis vastab kasule, mida esindatav tänu kaubandusagendi tehtud jõupingutustele jätkuvalt saab. ( 13 ) Ühenduse seadusandja leidis, et see hüvitamissüsteem on vajalik, kuna kaubandusagent saab lepingu kehtivuse ajal ainult vahendustasu, milles tavaliselt ei kajastu esindatavale loodud firmaväärtus. ( 14 )

28. Kaubandusagendile tuleb seetõttu maksta hüvitist firmaväärtuse eest, mis on esindatavale tekkinud äritehingutelt klientidega. Seega ei tule hüvitist maksta, kui firmaväärtust ei ole loodud või kui on rühm kliente, kes esindatavale kasu ei too. ( 15 ) Direktiivi artikli 17 lõike 2 kohaselt on kaubandusagendil õigus saada hüvitist ainult siis ja ulatuses, kui on täidetud mitu alljärgnevat tingimust. Seega on direktiivi artikli 17 lõikes 2 sätestatud nii hüvitise maksmise tingimused kui ka selle suuruse arvutamise meetod. ( 16 )

29. Seda hüvitamissüsteemi reguleerivad viis direktiivi artikli 17 lõikes 2 sätestatud tingimust.

30. Esiteks peab selleks, et direktiivi artiklit 17 saaks kohaldada, kaubandusagendi ja esindatava vaheline leping olema lõppenud.

31. Teiseks peab kaubandusagent olema hankinud esindatavale „uued kliendid” või „märkimisväärselt suurendanud äritegevuse mahtu olemasolevate klientidega” (direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a esimene taane).

32. Kolmandaks peab esindatav saama äritegevusest nende klientidega jätkuvalt olulist kasu (direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a esimene taane).

33. Neljandaks peab eelnimetatud tingimuste alusel saadud hüvitise summa olema õiglane, võttes arvesse kõiki asjaomase juhtumi asjaolusid ja eelkõige vahendustasu, mille kaubandusagent on kaotanud nende klientidega tehtavate äritehingute pealt (direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a teine taane).

34. Viiendaks on hüvitisele kehtestatud ülemmäär, mis on võrdne kaubaagendi ühe aasta hüvitisega, mis on arvutatud tema eelmiste aastate (kuni viie aasta) keskmise töötasu alusel (direktiivi artikli 17 lõike 2 punkt b). ( 17 )

35. Peale selle ei maksta lepingu lõppemise korral hüvitist, kui on tegemist ühe direktiivi artiklis 18 sätestatud asjaoluga (kui esindatav on lõpetanud lepingu kaubandusagendi lepinguliste kohustuste täitmatajätmise tõttu; kui lepingu on lõpetanud kaubandusagent ning see ei ole seotud selles artiklis loetletud asjaoludega; kui kaubandusagent on andnud kokkuleppel esindatavaga oma õigused ja kohustused üle teisele isikule), ja seda kui erandit kaubandusagendi õigusest saada hüvitist tuleb tõlgendada kitsalt. ( 18 )

36. Käesolev juhtum on seotud ainult eespool kirjeldatud teise tingimuse ja konkreetsemalt mõistega „uued kliendid”. See ei puuduta direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a esimese taande teist alternatiivi („märkimisväärselt suurendanud äritegevuse mahtu olemasolevate klientidega”) ega hüvitise arvutamise meetodeid.

B. Mõiste „uued kliendid ”

1. Poolte argumendid

37. Marchon Germany rõhutab, et kaubandusagendi ja esindatava huvide õiglast tasakaalu kahjustaks, kui direktiiv nõuaks, et esindatav maksaks hüvitist isegi juhul, kui kaubandusagendi töö on kaasa toonud vaid toodete sortimendi laienemise. Ta väidab ka, et käesolev juhtum puudutab sama liiki tooteid, mis kannavad lihtsalt teist kaubamärki. Seega piisas Marchon Germany arvates tavapärase vahendustasu ( 19 ) maksmisest, sest hoolimata suurenenud tootemüügist ei tagatud Marchon Germanyle jätkuvat kasu.

38. Y. Karaszkiewicz on seisukohal, et Marchon Germany tõlgendab mõistet „uued kliendid” liiga kitsalt. Tema väitel saab olemasolevaid kliente käsitada „uute klientidena”, kui neid hangitakse „uute toodete” puhul ja kui nad laiendavad seega esindatava ja kliendi ärisuhteid kvalitatiivselt.

39. Saksamaa valitsus pooldab samuti mõiste „uued kliendid” laia tõlgendust ja leiab, et kõik sõltub sellest, milliste tehingute tegemine kaubandusagendile ülesandeks tehakse. Kui esindatav teeb oma kaubandusagentidele ülesandeks müüa ainult osa tema kogusortimendist, võib kaubandusagent hankida „uusi kliente” ka esindatava olemasolevatele klientidele uusi tooteid müües, sest esindatava jaoks luuakse uusi ärisuhteid.

40. Tšehhi Vabariik on seevastu seisukohal, et sellise olukorra puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, oleks asjakohasem direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a esimese taande teine alternatiiv, sest see hõlmab nii kvantitatiivseid kui ka kvalitatiivseid aspekte. Ta viitab direktiivi saksakeelsele ( 20 ) ja prantsuskeelsele versioonile, ( 21 ) mis on tema arvates laiema ulatusega kui ingliskeelne versioon. ( 22 )

41. Komisjon väidab, et arvestada tuleb esindatava enda valitud turustusahelat: mõiste „uued kliendid” võib hõlmata isegi neid kaubandusagendi hangitud kliente, kellel olid varem esindatavaga ärisuhted, kuid kes ostavad nüüd esimest korda tooteid, mille müük on tehtud ülesandeks ainuüksi kaubandusagendile.

2. Ettepanek eelotsuse küsimuse vastuse kohta

42. On ilmne, et käesoleval juhul ei ole Y. Karaszkiewicz hankinud „uusi kliente” vastavalt direktiivi artikli 17 lõike 2 punktile a, kui selle all mõistetakse ainult kliente, kes ei ole esindatavaga varem mingeid tehinguid teinud, vaid kes tegid esindatavaga esimest korda tehingu kaubandusagendi vahendusel.

43. Ma ei arva siiski, et artikli 17 lõike 2 punktis a kasutatud mõistet „uued kliendid” tuleks tõlgendada nii kitsalt.

44. Lähtudes direktiivi artikli 17 sõnastusest, milles tehakse küll vahet „uutel klientidel” ja „olemasolevatel klientidel”, ei ole mõistet „uued kliendid” kuskil täpsemalt määratletud. ( 23 )

45. Väljakujunenud kohtupraktika ( 24 ) kohaselt tuleneb Euroopa Liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest, et kui Euroopa Liidu õiguse sätetes ei viidata mõiste tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, tuleb seda mõistet tõlgendada kogu Euroopa Liidus autonoomselt ja ühetaoliselt, arvestades sätte sõnastust ja asjaomase õigusakti eesmärki. ( 25 )

46. Kuna Euroopa Kohus on leidnud, et „direktiivi artikli 17 tõlgendust [saab] pidada vastuvõetavaks üksnes tingimusel, et see ei kahjusta kaubandusagendi huve”, ( 26 ) ei tohi selle sätte sõnastust liiga kitsalt tõlgendada.

47. Direktiiv järgib üldiselt pigem tehingu‑ kui isikupõhist lähenemisviisi. Seega peab kaubandusagent direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti a kohaselt „tegema asjakohaseid jõupingutusi tehingute läbirääkimiseks ja […] tehingute ( 27 ) tegemiseks, mis on talle antud ülesandeks teha”.

48. Mõistet „uued kliendid” tuleks käsitleda seda arvesse võttes ja mitte piirduda konkreetse kliendiks olla võiva füüsilise või juriidilise isikuga. Seda tuleks pigem mõista nii, et see hõlmab teatavaid kliendi ja esindatava vahelise äritehingu (Geschäftsabschluss) aspekte. ( 28 )

49. Peale selle, nagu Saksamaa valitsus on oma kirjalikes seisukohtades rõhutanud, koosneb tõlgendatav mõiste kahest osast: „uued” ja „kliendid”. Mõistet „klient” tuleks käsitleda konkreetse ärisuhte (Geschäftsbeziehung) kontekstis ja järelikult ei pruugi ostja konkreetse toote ostmisega üldiselt tingimata esindatava kliendiks saada.

50. Kaubandusagendi töö ulatus määratakse kindlaks kaubandusagendi ja esindatava vahelises lepingus. Seda konkreetset ulatust tuleks arvestada, kui otsustatakse selle üle, kas kliente tuleb käsitada „uute klientidena” või mitte. Leping ja seega töö konkreetne ulatus sõltuvad esindatava tahtlikult valitud turustusahelast, mida tuleb järelikult samuti arvestada.

51. Marchon Germany tegi teadliku otsuse teha ainuüksi Y. Karaszkiewiczile ülesandeks müüa tema kogusortimendist vaid kahte tootekollektsiooni, nimelt C.K. ja F. prilliraame. Ta piiras seega Y. Karaszkiewiczi müügivõimet enese loodud kategooriate alusel. Y. Karaszkiewiczit takistati tahtlikult muid konkureerivaid tooteid müümast.

52. Kui esindatav diferentseerib seega oma kogusortimenti kaubamärkide järgi, saadab ta oma kaubandusagentidele signaali, et iga kaubamärgi puhul tuleb luua eraldi ärisuhted. Sellise käitumisega annab esindatav märku ka sellest, et müügitegevuses tuleb eelkõige pingutada selle nimel, et veenda klienti ostma konkreetse kaubamärgi tooteid, mille müük on kaubandusagendile ülesandeks tehtud. Esindatav kasutab kaubandusagendi teenuseid, et saada kasu tema strateegiast, lähenemisviisist ja oskusest veenda kliente esindatava tooteid ostma. Kui ta on valinud turustusvõrkude eraldamise, tuleb neid turustusvõrke käsitleda eraldi.

53. Teisisõnu, Marchon Germany müügistrateegiast järeldub, et „uus klient” on klient, kes ostab Marchon Germanylt konkreetse kaubamärgi tooteid, mida ta ei ole varem ostnud. ( 29 )

54. Ma toetan seetõttu „uue kliendi” määratlemisel funktsionaalset lähenemisviisi: oluline on see, kas kaubandusagent müüb teatud kategooria toodet esimest korda. Seega tuleb mõistet „uued kliendid” vaadelda seoses „uue tootekategooriaga” – klient on uus, kui ta ostab esimest korda uue kategooria toodet.

55. Viimane kaalutlus: käesoleva olukorra näib raskeks tegevat asjaolu, et Marchon Germany toodetavad ja müüdavad tooted – prilliraamid – on võrreldavad. Kaubamärgi A all turustatavaid prilliraame saab võrrelda kaubamärgi B all turustatavate prilliraamidega. Kui äriühing müüb näiteks autosid ja kingi, siis ma ei usu, et keegi kõhkleks varem ainult autosid ostnud, kuid nüüd kingi ostvat klienti „uueks” liigitamast. Sel juhul muutub klient „uueks” selle objektiivse asjaolu tõttu, et kõnealused tooted ei ole võrreldavad. Tasustatakse siiski kaubandusagendi strateegiat, lähenemisviisi ja oskusi, mis on esindatavale uue tootekategooriaga seoses firmaväärtust loonud.

56. Ma ei näe mingit põhjust käsitleda käesolevas asjas vaatluse all olevat juhtumit teisiti. Lõppude lõpuks õnnestus kaubandusagendil, kellele esindatav otsustas teha ülesandeks müüa vaid kahe kaubamärgi tooteid, oma strateegia, lähenemisviisi ja oskuste abil müüa tooteid kliendile, kes ei olnud neid tooteid varem ostnud.

57. Järelikult kui kaubandusagent müüb esimest korda tooteid, mis kuuluvad sellesse konkreetsesse kategooriasse, mille esindatav on turu osadeks jagamiseks loonud (käesolevas asjas „kaubamärgid”), hangib kaubandusagent esindatavale artikli 17 lõike 2 punkti a tähenduses „uusi kliente”, olenemata sellest, kas esindataval olid selliste toodete ostjaga varem ärisuhted või mitte.

V. Ettepanek

58. Esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Saksamaa Bundesgerichtshofi küsimusele järgmiselt: Nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 lõike 2 punkti a esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt võivad „uued kliendid” olla ka sellised kaubandusagendi hangitud kliendid, kellel on esindatavaga küll juba ärisuhted toodete sortimenti kuuluvate toodete tõttu, mida esindatav turustab, kuid mitte selliste toodete tõttu, mille vahendamise on esindatav teinud ülesandeks ainuüksi kaubandusagendile.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) EÜT L 382, lk 17, ELT eriväljaanne 06/01, lk 177.

( 3 ) Vt kohtuotsused Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, punkt 17) ja Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 13). Vt ka Thume, K.‑H., „Grenzüberschreitende Vertriebsverträge”, Internationales Handelsrecht, 2009, lk 141–153, lk 142.

( 4 ) Vt kohtuotsused Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, punkt 10), Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, punkt 13), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, punkt 18), Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 14) ja Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 36). Vt nt ka Fock, T., Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, lk 25.

( 5 ) Vt kohtuotsus Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, punkt 13). Lisateavet konkreetsete liikmesriikide erineva õigusliku raamistiku kohta enne direktiivi jõustumist vt nt ajalooline ülevaade Fock, T., Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, lk 43 jj.

( 6 ) Vt kohtuotsused Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, punkt 17), Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punkt 23), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, punkt 19) ja Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 37).

( 7 ) Vt kohtuotsused Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, punkt 13), Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punktid 20 ja 21), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, punktid 19 ja 22), Chevassus-Marche (C‑19/07, EU:C:2008:23, punkt 22) ja Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 14). Vt ka Macgregor, L., „Case Comment Compensation for commercial agents: an end to plucking figures from the air?”, Edinburgh Law Review, 2008, lk 86–93, lk 87.

( 8 ) Vt kohtuotsused Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punktid 21 ja 22), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, punktid 22 ja 34) ja Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 40).

( 9 ) Vt kohtuotsus Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 52). Vt ka Rott‑Pietrzyk, E., Agent Handlowy – Regulacje Polskie i Europejskie, C. H. Beck, Warszawa, 2006, lk 68.

( 10 ) Vt kohtuotsus Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punkt 24).

( 11 ) Nende kahe võimaluse kohta selgituse saamiseks vt nt Rott‑Pietrzyk, E., „Komentarz do Dyrektywy Rady nr 86/653 z 18 grudnia 1986 roku w sprawie harmonizacju praw państw członkowskich dotyczących niezależnych agentów handlowych”, teoses M. Pazdan (toim), Problemy Prawne Handlu Zagranicznego, Tom 19/20, Katowice, 2000, lk 235–294, lk 275; McGee, A., „Termination of a commercial agency – the agent’s rights”, Journal of Business Law 2011, lk 782–799, lk 786; Carr, B., „Legislative Comment – The UK Commercial Agents Regulation 1993 (Council Directive 86/653/EC)”, International Business Law Journal, 1995, lk 51–62, lk 59; Gardiner, C., „The EC (Commercial Agents) Directive: twenty years after its introduction, divergent approaches still emerge from Irish and UK courts”, Journal of Business Law 2007, lk 412–441, lk 426.

( 12 ) Vt kohtuotsus Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 16). Vt ka Stellhorst, U., „Der Ausschluß des Ausgleichs gemäß §89b Abs 3 HGB”, teoses Saenger, I. ja Schulze, R. (toim), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2000, lk 17.

( 13 ) Vt nt Guski, R., „Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters und seine Verwirkung: zur prinzipienorientierten Teleologie des Gemeinschaftsprivatrechts”, Zeitschrift für Gemeinschaftsprivatrecht, 2009, lk 286–296, lk 288. Vt Ball, W. „Rechtsnatur und Funktion des Ausgleichsanspruchs nach §89b HGB unter besonderer Berücksichtigung der Rechtsprechung des Bundesgerichtshofs”, teoses Saenger, I. ja Schulze, R. (toim), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2000, lk 17.

( 14 ) Vt komisjoni 23. juuli 1996. aasta aruanne nõukogu direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 kohaldamise kohta, KOM(96) 364 (lõplik), lk 1.

( 15 ) Ibid.

( 16 ) Vt kohtuotsused Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, punktid 33–35) ja Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 18).

( 17 ) See direktiivi artikli 17 lõike 2 punktis a sätestatud süsteemi analüüs lisab veel kaks etappi kohtuotsuses Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 19) juba esitatud analüüsile, milles nimetati vaid kasu, õiglust ja ülemmäära, mis vastavad minu kolmandale, neljandale ja viiendale etapile.

( 18 ) Vt kohtuotsus Volvo Car Germany (C‑203/09, EU:C:2010:647, punkt 42).

( 19 ) Vt direktiivi artikkel 7.

( 20 ) „oder die Geschäftsverbindung mit vorhandenen Kunden wesentlich erweitert hat”.

( 21 ) „ou développé sensiblement les opérations avec les clients existants”.

( 22 ) „significantly increased the volume of business with existing customers”.

( 23 ) Seda ei ole muuseas tehtud ka eespool viidatud komisjoni aruandes.

( 24 ) Kohtuotsus A (C‑184/14, EU:C:2015:479, punktid 31 ja 32 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 25 ) Ma tean väga hästi, et direktiiviga ette nähtud hüvitamissüsteemi kavandamisel lähtuti algselt HGB sätetest (kuigi HGB paragrahvi 89b muudeti hiljem Euroopa Kohtu otsuse põhjal, vt kohtuotsus Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195). Vt nt Genzow, C., „§89 HGB Die Falschberechnung des Ausgleichsanspruchs”, Internationales Handelsrecht, 2014, lk 133–136; Balke, M., Groot, S., „Der Handelsvertreterausgleich nach §89b HGB im Umbruch”, Neue Juristische Online-Zeitschrift, 2010, lk 1551–1556; Christoph, M., „Muss der Handelsvertreterausgleich neu berechnet werden?”, Neue Juristische Wochenschrift, 2010, lk 647–651; Steinhauer, M., „Auswirkungen der Neufassung des §89bI HGB”, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2009, lk 887–889; Emde, R., „Das Handelsvertreterausgleichsrecht muss neu geschrieben werden – Folgen des EuGH-Urteils vom 26.3.2009, C‑348/07”, DStR, 2009, 759’, Deutsches Steuerrecht, 2009, lk 1478–1486. Kui direktiiv kehtib, on siseriiklikule kohtule loomulikult siduv asjaomane Euroopa Kohtu praktika ja mitte vastupidi.

( 26 ) Vt kohtuotsus Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, punkt 21).

( 27 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 28 ) Paljud õigusteoreetikud toetavad sellist käsitlust. Vt nt Busche, J., teoses Oetker, H. (toim), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 4. Aufl., München, 2015, §89b HGB, punkt 12; Roth, W.‑H., teoses Koller, I., Kindler, P., Roth, W.‑H. ja Morck, W. (toim), HGB, C. H. Beck, 8. Aufl., München, 2015, §89b HGB, punkt 5a; Löwisch, G., teoses Ebenroth C., Boujong, K., Joost, D. ja Strohn, L. (toim), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 3. Aufl., München, 2014, §89b HGB, punkt 82; Hoyningen‑Huene, G., teoses Schmidt, K. (toim), Münchener Kommentar zum HGB, C. H. Beck, 3. Aufl., München, 2010, §89b HGB, punkt 59.

( 29 ) Sarnase käsitluse kohta vt nt Hopt, K., teoses Baumbach, A. ja Hopt, K. (toim), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 36. Aufl., München, 2014, §89b HGB, punkt 12.