42

See on kontekst, milles Rechtbank van eerste aanleg te Brussel otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on sõnastatud sisuliselt ühtemoodi kõikides tema menetluses olevas viies kohtuasjas: „1. Kas selline siseriiklik kord, mis sisaldub Flandria [elektrienergia] dekreedis, mida rakendati [Flandria valitsuse 5. märtsi 2004. aasta otsusega], mida on muudetud [25. veebruari 2005. aasta otsusega] ja [8. juuli 2005. aasta otsusega] [(kohtuasjas C‑204/12 esitatud küsimus ei sisalda viidet 8. juuli 2005. aasta otsusele)] ja mille kohaselt: — elektritarnijad, kes tarnivad elektrit põhi- või ülekandevõrguga liitunud lõpptarbijatele, on kohustatud esitama reguleerivale asutusele igal aastal teatava hulga rohelisi sertifikaate ([elektrienergia dekreedi] artikkel 23); — elektritarnijatele, kes tarnivad elektrit põhi- või ülekandevõrguga liitunud lõpptarbijatele, määrab [VREG] haldustrahvi, kui need tarnijad ei ole esitanud piisaval hulgal rohelisi sertifikaate, täitmaks neile pandud kvoodikohustust selliste sertifikaatide osas ([elektrienergia dekreedi] artikli 37 lõige 2); — on sõnaselgelt öeldud, et teiste riikide päritolutagatisi on võimalik teatud tingimustel tunnustada kvoodikohustuse täitmisel [(Flandria valitsuse 5. märtsi 2004. aasta otsuse (muudetud 8. juuli 2005. aasta otsusega) artikli 15c lõige 2)], [(see taane ei sisaldu kohtuasjas C‑204/12 esitatud küsimuses)]; — [VREG] ei saa või ei taha arvesse võtta Norra [ja Madalmaade päritolutagatisi] [(täpsustus, mis puudutab üksnes kohtuasjas C‑204/12 esitatud küsimust)], [ning Taani päritolutagatisi] [(täpsustus, mis puudutab üksnes kohtuasjas C‑205/12 esitatud küsimust)] [ning Taani/Rootsi päritolutagatisi] [(täpsustus, mis puudutab üksnes kohtuasjas C‑206/12 esitatud küsimust)], kuna puuduvad Flandria valitsuse rakendusmeetmed, kes on tunnustanud selliste sertifikaatide samasust või samaväärsust ([elektrienergia] dekreedi artikkel 25 ja [i) kohtuasja C‑204/12 puhul] [5. märtsi 2004. aasta otsuse (muudetud 25. veebruari 2005. aasta otsusega)] artikli 15 lõige 1, [ii) kohtuasjade C‑205/12–C‑208/12 puhul] [5. märtsi 2004. aasta otsuse (muudetud 8. juuli 2005. aasta otsusega)] artikli 15c lõige 2), kuigi [VREG] ei kontrollinud konkreetsel juhul samasust ega samaväärsust; — kogu [elektrienergia] dekreedi kehtimise ajal võeti kvoodikohustuse täitmise kontrollimisel tõepoolest arvesse ainult Flandria piirkonnas toodetud rohelise elektri sertifikaate ja elektritarnijatel, kes tarnivad elektrit põhi- või ülekandevõrguga liitunud lõpptarbijatele, puudus igasugune võimalus tõendada, et esitatud päritolutagatiste puhul [mis on pärit teistest Euroopa Liidu liikmesriikidest (see täpsustus ei sisaldu kohtuasjas C‑204/12 esitatud küsimuses)] on täidetud sama või samaväärse tõendi olemasolu selliste sertifikaatide väljastamisel, on kooskõlas ELTL artikliga 34 ja EMP lepingu artikliga 11 ja/või ELTL artikliga 36 ja EMP lepingu artikliga 13 [(kohtuasjades C‑207/12 ja C‑208/12 esitatud küsimus puudutab üksnes EMP lepingu artikleid 11 ja 13)]? 2. Kas esimeses küsimuses kirjeldatud siseriiklik kord on kooskõlas [direktiivi 2001/77] artikliga 5 [(kohtuasjades C‑207/12 ja C‑208/12 esitatakse teine küsimus üksnes siis, „kui nimetatud säte on EMP osas asjakohane”)]? 3. Kas esimeses küsimuses kirjeldatud siseriiklik kord on kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõtte ja diskrimineerimise keeluga, mis on sätestatud muu hulgas ELTL artiklis 18 [(kohtuasjad C‑204/12–C‑206/12)], EMP lepingu artiklis 4 [(kohtuasjad C‑207/12 ja C‑208/12)] ja [direktiivi 2003/54] artiklis 3 [(kohtuasjades C‑207/12 ja C‑208/12 puudutab küsimus nimetatud artiklit 3 üksnes sedavõrd, „kuivõrd see on EMP osas asjakohane”)]?”