Kohtuasi C-27/05

Elfering Export GmbH

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg)

Eksporditoetused – Sisuline tingimus – Määrus (EÜ) nr 800/1999 – Veiseliha – Toodete päritolu kohta tõendite puudumine – Sanktsioonide kohaldatavus

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 27. aprill 2006

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Eksporditoetused

(Komisjoni määrus nr 800/1999, artikli 5 lõige 4 ja artikli 51 lõige 2)

Ekspordideklaratsioonis esitatud deklaratsioon sellise toote ühenduse päritolu kohta, millele taotletakse eksporditoetust, on teave, mille suhtes võib kohaldada sanktsioone vastavalt määruse nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artikli 51 lõikele 2 koostoimes artikli 5 lõikega 4.

(vt punkt 35 ja resolutiivosa)

EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)

27. aprill 2006( )

Eksporditoetused – Sisuline tingimus – Määrus (EÜ) nr 800/1999 – Veiseliha – Toodete päritolu kohta tõendite puudumine – Sanktsioonide kohaldatavus

Kohtuasjas C‑27/05,

mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Finanzgericht Hamburgi (Saksamaa) 5. jaanuari 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. jaanuaril 2005, menetluses

Elfering Export GmbH

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas,

EUROOPA KOHUS (esimene koda),

koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud K. Schiemann, K. Lenaerts, E. Juhász (ettekandja) ja E. Levits,

kohtujurist: C. Stix-Hackl,

kohtusekretär: ametnik C. Strömholm,

arvestades kirjalikus menetluses ja 19. jaanuari 2006. aasta kohtuistungil esitatut,

arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:

– Elfering Export GmbH, esindajad: Rechtsanwalt O. Wenzlaff ja Rechtsanwalt U. Schrömbges,

– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, esindaja: S. Plenter,

– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: J. C. Schieferer,

arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,

on teinud järgmise

otsuse

1 Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määruse (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 102, lk 11, parandus – EÜT L 180, lk 53; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129; edaspidi „määrus nr 800/1999”) artikli 5 lõike 4 ja artikli 51 lõike 2 tõlgendamist.

2 Nimetatud taotlus esitati kohtuvaidluses, milles pooled olid Elfering Export GmbH (edaspidi „Elfering Export”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Saksa tolliamet, edaspidi „Hauptzollamt”) ja mille esemeks on nimetatud äriühingu eksporditoetuse taotluse alusel talle Hauptzollamti poolt sanktsiooni määramine.

Õiguslik raamistik

3 Määruse nr 800/1999 preambuli 4., 12., 63. ja 64. põhjendus ütlevad:

„käesoleva määruse tähenduses on ekspordipäev see päev, mil tolliasutus võtab vastu akti, milles deklarant väljendab valmisolekut eksportida tooted, millele ta taotleb eksporditoetust; sellise akti eesmärk on juhtida eelkõige tolliasutuse tähelepanu asjaolule, et kõnealune tehing teostatakse ühenduse vahendite abil, ning et kõnealune tolliasutus peaks ette võtma nõutava kontrolli; akti vastuvõtmise ajal paigutatakse tooted kuni nende tegeliku eksportimiseni tollijärelevalve alla; kõnealune kuupäev on viiteks eksporditud toote hulga, laadi ja omaduste kindlakstegemisel;

[…]

käesolevas määruses sätestatud korda võib kohaldada ainult neile toodetele, mis on vabas ringluses ja mis on vajaduse korral ühenduse päritolu; […]

[…]

ühenduse eeskirjad sätestavad eksporditoetuse andmise ainult objektiivsete kriteeriumide põhjal, seda eelkõige eksporditava toote koguse, laadi ja omaduste ning tema geograafilise sihtkoha osas; kogemusi arvestades tuleks intensiivistada võitlust ühenduse eelarvele kahjuliku eeskirjade eiramise ja eelkõige pettuste vastu; selleks tuleks kehtestada sätted alusetult makstud summade sissenõudmiseks ja sanktsioonid, mis mõjutaksid eksportijaid ühenduse eeskirju täitma;

[…]

eksporditoetuste süsteemi laitmatu funktsioneerimise tagamiseks tuleks sanktsioone kohaldada sõltumata süü vormist; ometi on teatavatel juhtudel otstarbekas sanktsioonidest loobuda, eriti kui on tegemist ilmse eksimusega, mida tunnistab pädev asutus, ja kohaldada tahtluse korral karmimaid sanktsioone; kõnealused meetmed on vajalikud ja need peaksid olema proportsionaalsed, piisavalt hoiatavad ning neid tuleks kohaldada ühetaoliselt kõikides liikmesriikides.”

4 Sama määruse artikkel 5 näeb ette:

„1. „Ekspordipäev” tähendab päeva, millal tolliasutus võtab vastu ekspordideklaratsiooni, milles teatatakse toetuse taotlemisest.

2. Ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäeva alusel määratakse kindlaks:

a) kohaldatav toetusemäär, kui toetus ei ole eelnevalt kinnitatud;

b) toetusemäära võimalik korrigeerimine, kui toetusemäär on eelnevalt kinnitatud;

c) eksporditava toote kogus, laad ja omadused.

3. Muud toimingut, millel on samasugune õiguslik tähendus kui ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisel, loetakse sellise vastuvõtmisega samaväärseks.

4. Toetuse saamise õigust tõendav ekspordidokument sisaldab kogu toetuse arvutamiseks vajaliku teabe, eelkõige

a) toodete puhul:

– eksporditoetuse nomenklatuurile vastav ja vajaduse korral lihtsustatud toodete kirjeldus koos toetusnomenklatuuri koodiga ja kui toetuse arvutamiseks vajalik, siis ka asjaomaste toodete koostis või viide sellele,

– toodete netomass või vajaduse korral kogus toetuse arvutamisel kasutatavates mõõtühikutes;

b) kaupade puhul kohaldatakse määruse (EÜ) nr 1222/94 sätteid.

[…]”

5 Sama määruse artikkel 11 on sõnastatud järgmiselt:

„1. Toetust antakse ainult toodetele, mis sõltumata tolliolukorrast pakendamise suhtes on:

– ühenduse päritolu ning ühenduse piires vabas ringluses või

– ühenduse piires vabas ringluses või

– ühenduse piires vabas ringluses, mispuhul toetuse hulk piirdub impordi ajal makstud impordimaksu summaga.

Õigusaktid asjaomase toote ühise turukorralduse kohta määravad kindlaks tootele kohaldatavad tingimused, arvestades esimeses lõigus sätestatut.

2. Kui toetuse andmisel on tingimuseks ühenduse päritolu, deklareerivad eksportijad päritolu, nagu on määratletud teises ja kolmandas lõigus vastavalt kehtivatele ühenduse eeskirjadele.

Toetuse saamiseks on tooted ühenduse päritolu, kui nad on täielikult ühenduses valmistatud või kui nende viimane oluline töötlemine toimus ühenduses vastavalt määruse (EMÜ) nr 2913/92 artiklite 23 ja 24 sätetele.

Ilma et see piiraks lõike 5 kohaldamist, ei vasta järgmistest materjalidest saadud tooted toetuse tingimustele:

– ühenduse päritolu materjalid ja

– artiklis 1 osutatud määrustega hõlmatud kolmandatest riikidest imporditud põllumajandussaadused, mida ei ole ühenduses oluliselt töödeldud.

[…]

4. Lõigete 2 ja 3 alusel esitatavaid deklaratsioone kontrollitakse samamoodi nagu muud ekspordideklaratsioonides sisalduvat teavet.

[…]”

6 Määruse nr 800/1999 artikkel 51 sätestab:

„1. Kui leitakse, et eksportija on eksporditoetuse saamiseks taotlenud kohaldatavast suuremat toetust, vastab kõnealuse ekspordi toetus tegelikult eksporditud toodete suhtes kohaldatavale toetusele, mida vähendatakse:

a) poolega taotletud ja tegelikule ekspordile kohaldatava toetuse vahest;

b) taotletud ja tegelikule ekspordile kohaldatava toetuse kahekordse vahe võrra, kui eksportija esitab tahtlikult valeandmed.

2. Taotletud toetusena käsitatakse artikli 5 või artikli 26 lõike 2 kohaselt esitatud teabe alusel arvutatud summat. Kui toetus erineb vastavalt sihtkohale, arvutatakse taotletud toetuse diferentseeritud osa, kasutades artikli 49 kohaselt esitatud andmeid koguse, kaalu ja sihtkoha kohta.

3. Lõike 1 punktis a sätestatud sanktsioone ei kohaldata:

a) vääramatu jõu korral;

b) erandjuhtudel, kui eksportija, saades teada, et taotletud toetus on liiga suur, teatab sellest viivitamata kirjalikult pädevale asutusele, välja arvatud juhul, kui pädev asutus on eksportijat teavitanud kavatsusest taotlust kontrollida või kui eksportija on kõnealusest kavatsusest mõnel muul moel teada saanud või pädev asutus on juba kindlaks teinud, et taotletud toetus ei ole õiguspärane;

c) kui taotletud toetuse puhul on tegemist ilmse veaga, mida tunnustab pädev asutus;

d) kui taotletud toetus on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1222/94, eelkõige selle artikli 3 lõikega 2, ja arvutatakse konkreetse ajavahemiku jooksul kasutatud keskmiste koguste põhjal;

e) kaalu justeerimisel, kuivõrd kaalu muutumise põhjuseks on kasutatud kaalumismeetodite erinevused.

4. Kui lõike 1 punktides a ja b sätestatud vähendamise tulemuseks on negatiivne summa, siis maksab kõnealuse negatiivse summa eksportija.

5. Kui pädevad asutused tuvastavad, et taotletud toetus ei ole õiguspärane ja eksport ei ole aset leidnud ning seega ei ole võimalik toetust vähendada, maksab eksportija lõike 1 punktides a ja b sätestatud sanktsioonidele vastava summa, mida oleks kohaldatud ekspordi toimumise korral. Kui toetuse määr erineb vastavalt sihtkohale, kasutatakse taotletava ja kohaldatava toetuse arvutamisel madalaimat positiivset määra või artikli 24 lõike 2 või artikli 26 lõike 4 kohaselt osutatud sihtkoha suhtes kohaldatavat määra, kui see on eelmisest suurem, välja arvatud juhul, kui tingimuseks on seatud kohustuslik sihtkoht.

6. Lõigetes 4 ja 5 sätestatud maksed sooritatakse 30 päeva jooksul alates maksetaotluse kättesaamisest. Kui kõnealusest tähtajast ei peeta kinni, maksab eksportija artikli 52 lõikes 1 osutatud määraga intressi aja eest, mis algab 30 päeva möödumisel maksenõude kättesaamisest ja lõpeb nõutud summa maksmisele eelneva päevaga.

7. Sanktsioone ei kohaldata, kui taotletud toetus on suurem kui vastavalt artikli 4 lõikele 2, artikli 18 lõikele 3, artikli 35 lõikele 2 ja/või artiklile 50 kohaldatav toetus.

8. Sanktsioone kohaldatakse, ilma et see piiraks siseriiklikul tasandil kehtestatud täiendavate sanktsioonide kohaldamist.

9. Liikmesriigid võivad loobuda kehtestamast sanktsioone, mis ei ületa 60 eurot ekspordideklaratsiooni kohta.

10. Kui litsents ei hõlma ekspordideklaratsioonil või maksedeklaratsioonil osutatud toodet, toetust ei maksta ja lõiget 1 ei kohaldata.

11. Kui toetus on eelnevalt kinnitatud, võetakse trahvisumma arvutamisel aluseks litsentsitaotluse esitamise päeval kehtivad toetuse määrad, võtmata arvesse toetuse kaotust vastavalt artikli 4 lõikele 1 või toetuse vähendamist vastavalt artikli 4 lõikele 2 või artikli 18 lõikele 3. Vajaduse korral korrigeeritakse kõnealuseid määri ekspordideklaratsiooni või maksedeklaratsiooni vastuvõtmise päeval.”

7 Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 160, lk 21; ELT eriväljaanne 03/025, lk 339) artikkel 33 sätestab:

„[…]

6. Toetusi antakse ainult taotluse ja vastava ekspordilitsentsi esitamise põhjal.

[…]

9. Toetuse saamiseks tuleb tõendada, et:

– tooted on ühendusest pärit,

– tooted on ühendusest eksporditud

[…]

10. Kui artiklis 43 ettenähtud korras ei ole tehtud erandit, ei anta eksporditoetust toodetele, mida imporditakse kolmandatest riikidest ja reeksporditakse kolmandatesse riikidesse; see ei piira lõike 9 esimese taande kohaldamist.

[…]”

Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus

8 30. augusti 2000. aasta ekspordideklaratsiooniga deklareeris Münsteri Elfering Export Hauptzollamt – Zollamt Coesfeld – plaani eksportida 6090,50 kilogrammi külmutatud veiseliha Venemaale ning taotles selle jaoks eksporditoetuse maksmist. Ekspordideklaratsioonis esitas Elfering Export teabe, mille kohaselt on kaubad, millele ta eksporditoetust taotleb, pärit Saksamaalt.

9 24. jaanuari 2001. aasta otsusega keeldus Hauptzollamt taotletud toetust maksmast, kuna eksporditud kaubad ei olnud veatu ja standardse turustuskvaliteediga määruse nr 800/1999 artikli 21 lõike 1 tähenduses. Oberfinanzdirektion Hamburgi tolli koolitus- ja järelevalveamet (Hamburgi regionaalne finantsdirektoraat) tuvastas deklareeritud kaupadelt võetud kaubaproovidel selgelt nähtavad külmutamisest tingitud põletuslaigud.

10 20. märtsi 2001. aasta otsusega määras Hauptzollamt Elfering Exportile määruse nr 800/1999 artikli 51 lõike 1 punkti a alusel trahvi summas 1910,41 Saksa marka põhjusel, et nimetatud äriühing taotles kohaldatavast suuremat toetust.

11 Pärast edutut vastulausemenetlust esitas Elfering Export 13. märtsil 2003 hagi eesmärgiga kohustada Hauptzollamti maksma talle toetust ja tühistada 20. märtsi 2001. aasta otsus, millega määrati talle sanktsioon.

12 Menetluse käigus väitis Hauptzollamt, et asjaolu, et Elfering Export ei ole tõendanud tema taotluse esemeks olevate kaupade ühenduse päritolu, on takistuseks tema taotluse rahuldamisele. Neil asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus 20. detsembri 2004. aasta otsusega eraldada haginõuded iseseisvaks menetluseks.

13 Esimese nõude osas, milles hageja palus kohustada Hauptzollamti talle eksporditeotust maksma, jäeti hagi rahuldamata. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ütles oma 20. detsembri 2004. aasta otsuses, et kuigi deklareeritud kaupadelt võetud kaubaproovidel tuvastatud selgelt nähtavad külmutamisest tingitud põletuslaigud ei ole takistuseks toetuse maksmise taotlusele, sest käesoleval juhul ei too see tuvastamine kaasa kõnealuste kaupade mittevastavust „veatule ja standardsele turustuskvaliteedile”, tuleb hagi jätta siiski rahuldamata, kuna Elfering Export ei ole tõendanud, et eksporditud tooted olid ühenduse päritolu.

14 Teise, sanktsiooni määramisega seotud haginõude osas, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtus jätkuvalt menetluses, palus Elfering Export nimetatud sanktsiooni määramise otsuse tühistada ja Hauptzollamt palus hagi rahuldamata jätta.

15 Kuna Finanzgericht Hamburg leidis, et menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks on vaja tõlgendada ühenduse õigust, siis otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:

„Kas ekspordideklaratsioonis esitatud deklaratsioon sellise toote ühenduse päritolu kohta, millele taotletakse eksporditoetust, on teave, mille suhtes võib kohaldada sanktsioone vastavalt määruse (EÜ) nr 800/1999 artikli 51 lõikele 2 koostoimes artikli 5 lõikega 4?”

Eelotsuse küsimus

16 Määruse nr 800/1999 artikli 11 ja määruse nr 1254/1999 artikli 33 lõike 9 sõnastusest tuleneb, et veiseliha sektoris on ühenduse päritolu eksporditoetuse maksmise sisuline tingimus.

17 Sama järeldus tuleneb ka määruse nr 800/1999 süstemaatilisest analüüsist, kuna artikkel 11 kuulub selle määruse II jaotise I peatükki, mille pealkiri on „Õigus toetustele”. See peatükk sätestab toetuse saamise õiguse sisulised tingimused.

18 Selle sisulise kohustuse täitmiseks tuleb ühenduse päritolu deklareerida ja tõendada. Vastavalt määruse nr 1254/1999 artikli 33 lõikele 9 tuleb toetuse saamiseks tõendada, et tooted on ühendusest pärit. Euroopa Kohus on nõukogu 27. juuni 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 805/68 veiseliha- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 148, lk 24), viimati muudetud nõukogu 20. juuli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1633/98 (EÜT L 210, lk 17), artikli 13 kontekstis öelnud – ning see kontekst on sarnane ka määruse nr 1254/1999 kohaldamisel, mis vastavalt selle 38. põhjendusele ja artiklile 49 muudab määrust nr 805/68 (muudetud kujul) –, et pole kahtlust, et tõendamiskohustus lasub eksportijal (vt selle kohta 1. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑309/04: Fleisch-Winter, EKL 2005, lk I‑10349, punkt 26).

19 Määruse nr 800/1999 artikli 11 lõikes 4 sätestatud ekspordideklaratsioonide kontrollimise menetlus siseriiklikes ametiasutustes ei vabasta eksportijat kohustusest tõendada toodete ühenduse päritolu. Vastupidi, just see menetlus näitab üldist vajadust nõuda eksportijalt kõnealuste tõendite esitamist.

20 Kuna eksportija kohustus tõendada toodete ühenduse päritolu on selge ja ühemõtteline, tuleb uurida, kas selle kohustuse rikkumine toob kaasa määruse nr 800/1999 artiklis 51 sätestatud sanktsiooni kohaldamise või mitte.

21 On kindel, et Elfering Exporti väitel on tema taotluse esemeks olevad tooted pärit Saksamaalt ning et eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastas eraldi otsusega, et Elfering Export ei tõendanud, et kõnealused tooted on pärit nimetatud liikmesriigist või ühendusest.

22 Vastavalt määruse nr 800/1999 artikli 51 lõikele 1 määratakse eksportijale sanktsioon, kui ta on „taotlenud kohaldatavast suuremat toetust”. Selle artikli lõike 2 kohaselt käsitatakse „taotletud toetusena […] artikli 5 või artikli 26 lõike 2 kohaselt esitatud teabe alusel arvutatud summat”.

23 Elfering Exporti ühe peamise argumendi kohaselt viitab määruse nr 800/1999 artikli 51 lõige 2 ainult sama määruse artiklile 5 ja selle artikkel 26 ei ole põhikohtuasjas asjakohane ning samuti ei ole seda artikkel 11, mis sätestab kohustused seoses toodetega, mille alusel toetust taotletakse. Ta väidab, et ainult nimetatud määruse artikli 5 lõike 4 punktis a nimetatud tunnustele mittevastavus või õigupoolest ainult puudused, mis on seotud toote füüsiliste omadustega, võivad kaasa tuua sanktsiooni, mitte puudused teabes toote päritolu kohta.

24 Selle väitega ei saa nõustuda.

25 Kõigepealt tuleb sarnaselt eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja Euroopa Ühenduste Komisjoniga märkida, et määruse nr 800/1999 artikli 5 lõike 4 punktis a nimetatud andmete loetelu ei ole ammendav. Sama on märkinud ka Euroopa Kohus seoses komisjoni 27. novembri 1987. aasta määrusega (EMÜ) nr 3665/87 põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalike ühiseeskirjade kohta (EÜT L 351, lk 1), ning see kontekst on sarnane ka määruse nr 800/1999 kohaldamisel, mis asendas ja muutis määrust nr 3665/87 (vt eespool viidatud kohtuotsus Fleisch-Winter, punkt 29).

26 Määruse nr 800/1999 artikli 5 lõike 4 punkt a sätestab eksportijale kohustuse esitada kogu toetuse arvutamiseks vajalik teave ning sõna „eelkõige” tähistab, et ühenduse seadusandja on tahtlikult nimetanud vaid mõned neist andmetest. Väljend „kogu vajalik teave” ei piirdu üksnes toote füüsiliste omadustega, vaid hõlmab kogu teavet, mis on seotud eksporditoetuse maksmise tingimustega.

27 Nagu komisjon õigesti märgib, ei ole selles sättes loetletud teavet vaja üksnes toetuse täpse summa matemaatilise arvutamise jaoks, vaid ennekõike selle väljaselgitamiseks, kas on olemas õigus toetuse saamiseks. Samuti tuleb määruse nr 800/1999 artikli 51 lõiget 1, mille kohaselt määratakse eksportijale sanktsioon, kui ta on „taotlenud kohaldatavast suuremat toetust”, tõlgendada selliselt, et eksportija toetuse taotlust ei loeta kohaldatavast suuremaks mitte üksnes juhul, kui tema esitatud andmetest selgub, et osa toetust on makstud alusetult, vaid ka siis, kui ilmneb, et tal puudub õigus toetust saada, st toetuse summa võrdub nulliga.

28 Veel kord tuleb rõhutada, et määruse nr 800/1999 artikli 11 lõike 4 kohaselt kontrollitakse selle artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud deklaratsioone, eelkõige deklaratsiooni ühenduse päritolu kohta, samadel tingimustel, mis muid ekspordideklaratsiooni osi. See säte kinnitab, et deklaratsioon ühenduse päritolu kohta kuulub sama õigusliku režiimi alla, mis nimetatud osad ning sellest tulenevalt kohaldatakse toote päritolu kohta käiva teabe esitamise kohustuse rikkumise suhtes sanktsiooni, mis nimetatud määruse artikli 5 lõikes 4 nimetatud osadega seotud rikkumistele.

29 Elfering Exportil ei ole õigus, kui ta väidab, et ka määruse nr 800/1999 artiklis 21 ette nähtud veatu ja standardse turustuskvaliteedi nõude rikkumine ei too kaasa sanktsiooni määramist. Tegelikult on sellel kohustusel määruse nr 800/1999 süsteemis sama roll, mis kohustusel tõendada toote ühenduse päritolu ja nende kohustuste rikkumine toob üldjuhul kaasa samad tagajärjed, seda nii seoses toetuse maksmise, kui sanktsiooni kohaldamisega.

30 Eespool viidatud kohtuotsuses Fleisch-Winter on Euroopa Kohus juba vaadelnud kõrvuti toetuse saamise õiguse küsimust ning veatu ja standardse turustuskvaliteedi nõude küsimust ning tegi järeldused, mis on ühtviisi kehtivad mõlema nimetatud küsimuse suhtes. Kuigi Euroopa Kohus ei pidanud selles kohtuotsuses otsustama konkreetse toetuse saamise õiguse põhjendatuse ega määratud sanktsiooni üle, tuleb nimetatud otsust tõlgendada selliselt, et juhul, kui eksportijal ei ole õigust saada eksporditoetust selle tõttu, et ta ei ole täitnud veatu ja standardse turustuskvaliteedi nõuet, kohaldatakse tema suhtes sanktsiooni, välja arvatud juhtudel, kui ühenduse õiguses on sätestatud vastavad erandid.

31 Kõnealuste sätete ulatuse hindamiseks tuleb märkida, et määruse nr 800/1999 eesmärk on olulise tähtsusega. Selle määruse 63. põhjenduse kohaselt on nende sätete esemeks võitlus ühenduse eelarvet kahjustava eeskirjade eiramise ja eelkõige pettuste vastu ning sanktsioonide eesmärk mõjutada eksportijaid ühenduse eeskirju täitma.

32 Tuleb märkida, et sanktsiooniga seotud normide eesmärk on „ühenduse õigusnormide” üldine täitmine, mitte ainult osade normide või teatud sätete täitmine.

33 Sanktsioonid, mida tuleb kohaldada õiguspärase käitumise korral või eksportija tahtliku tegevuse korral, on sätestatud määruse nr 800/1999 artikli 51 lõikes 1 koos. See tähendab, et väitega, mille kohaselt ei too nende nõuete rikkumine, mis ei ole sõnaselgelt nimetatud määruse nr 800/1999 artikli 5 lõike 4 punktis a, vaid tulenevad selle määruse artiklist 11 (ühenduse päritolu puudumine) või artiklist 21 (veatu ja standardse turustuskvaliteedi nõude rikkumine), kaasa nimetatud määruse artikli 51 kohaldamist, ei saa nõustuda, kuna see viiks vastuvõetamatu tulemuseni, kus eksportija vabaneks sanktsioonist isegi juhul, kui ta tegutses tahtlikult.

34 Neil asjaoludel eiraks väide, mille kohaselt kohaldataks sanktsiooni ainult määruse nr 800/1999 artikli 5 lõike 4 punktis a sõnaselgelt loetletud teabe ebatäpsuse korral ja selle määruse II jaotise I peatükis sätestatud sisuliste tingimuste täitmata jätmise korral seda tagajärge ei järgneks, nimetatud määruse eesmärki ja kahjustaks tõsiselt ühise põllumajanduspoliitika tõhusat kohaldamist. Selle väite kohaselt ei jääks ühenduse õiguse kohase tagajärjeta mitte ainult rikkumised, vaid ka pettused.

35 Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et ekspordideklaratsioonis esitatud deklaratsioon sellise toote ühenduse päritolu kohta, millele taotletakse eksporditoetust, on teave, mille suhtes võib kohaldada sanktsioone vastavalt määruse (EÜ) nr 800/1999 artikli 51 lõikele 2 koostoimes artikli 5 lõikega 4.

Kohtukulud

36 Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Ekspordideklaratsioonis esitatud deklaratsioon sellise toote ühenduse päritolu kohta, millele taotletakse eksporditoetust, on teave, mille suhtes võib kohaldada sanktsioone vastavalt komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määruse (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artikli 51 lõikele 2 koostoimes artikli 5 lõikega 4.

Allkirjad