Kohtuasi T‑418/14

Sina Bank

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Ühine välis- ja julgeolekupoliitika — Iraani suhtes võetud piiravad meetmed, mille eesmärk on tõkestada tuumarelvade levikut — Rahaliste vahendite külmutamine — Tühistamishagi — Hagi esitamise tähtaeg — Nõuete muutmine — Vastuvõetavus — Põhjendamiskohustus — Kaitseõigused — Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele — Ilmne hindamisviga — Tühistamise tagajärgede muutumine ajas”

Kokkuvõte – Üldkohtu (esimene koda) 18. oktoobri 2016. aasta otsus

Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Iraani vastu suunatud piiravad meetmed – Selliste isikute, üksuste või asutuste rahaliste vahendite külmutamine, kelle puhul nõukogu on kindlaks teinud, et nad osalevad tuumarelvade levikus – Kohustus laiendada see meede ka niisuguse üksuse omandis või kontrolli all olevatele üksustele – Piirdumine üksnes nende isikute ja üksustega, kes on loetelusse kantud – Selle piirangu rikkumine – Osaline tühistamine

ELTL artikli 275 teise lõigu ja ELTL artikli 263 neljanda ja kuuenda lõigu kohaselt on juriidilisel isikul õigus esitada hagi, mille eesmärk on tühistada otsus jätta tema nimi pärast läbivaatamist endiselt sellisesse isikute loetellu, kelle suhtes võetakse piiravaid meetmeid ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames, mis on nende meetmete säilitamise aluseks. (vt punkt 49)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 49–52)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 56 ja 60)

Õiguslikult piisavalt on põhjendatud nõukogu selline otsus, millega kehtestatakse piiravaid meetmeid juriidilisele isikule, kes osaleb Iraani tuuma- või ballistiliste rakettide alastes programmides, kui see võimaldab tuvastada isikud või üksused, kes nõukogu sõnul teostavad kontrolli selle juriidilise isiku üle vastavalt otsuse 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks ühine seisukoht 2007/140/ÜVJP, artikli 20 lõike 1 punktile b ja määruse nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, artikli 23 lõike 2 punktile a, keda tuvastatakse kui „sihtasutus“ ja „juht“; ja kui see võimaldab mõista viisi, kuidas nõukogu arvates juht ja sihtasutus otseselt või kaudselt teostavad kontrolli selle juriidilise isiku üle nende samade sätete tähenduses. Seevastu ei ole selline otsus õiguslikult piisavalt põhjendatud, kui seoses sellele juriidilisele isikule tuumarelvade leviku toetamise kriteeriumi kohaldamisega piirdub ta järeldusega, et kõnealune juriidiline isik aitab kaasa režiimi strateegiliste huvide rahastamisele. Isegi kui tunnistada, et tuumarelvade levik võiks kuuluda režiimi strateegiliste huvide hulka, ei võimalda vaidlusaluse otsuse põhjendus teada spetsiifilisi ja konkreetseid põhjusi, miks nõukogu arvates kõnealune juriidiline isik aitas kaasa tuumarelvade leviku rahastamisele. Selline otsus tuleb niisiis tühistada osas, milles põhjendamiskohustust on rikutud. (vt punktid 78, 79, 82–84 ja 87)

Kuna nõukogu selle otsuse põhjendus, millega kehtestatakse piiravaid meetmeid juriidilisele isikule, kes osaleb Iraani tuuma- või ballistiliste rakettide alastes programmides, on ebapiisav, kuivõrd see kohaldab tuumarelvade leviku toetamise kriteeriumi, siis ei olnud huvitatud isikul võimalust enne tühistamishagi esitamist või selle raames asjakohaselt või tõhusalt vaidlustada tema suhtes selle kriteeriumi kohaldamise põhjendatust. Seetõttu rikub see otsus nimetatud kriteeriumi kohaldades hageja kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele. Seevastu ei riku see neid samu õigusi otsus selles osas, milles kohaldatakse kontrolli kriteeriumi, kuna seal on põhjendus piisav. (vt punktid 95–97 ja 99–104)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 113, 117–119 ja 139)

Komisjon teeb hindamisvea otsuses säilitada juriidilise isiku nimi isikute ja üksuste loetelus, kes osalevad Iraani tuuma- või ballistiliste rakettide alastes programmides, ja kes toetavad Iraani valitsust, kohaldades sellele juriidilisele isikule otsuse 2010/413, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks ühine seisukoht 2007/140/ÜVJP, artikli 20 lõike 1 punktis b ning määruse nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 961/2010, artikli 23 lõike 2 punktis a sätestatud kontrolli kriteeriumi, ehkki esiteks on nõukogul lubatud võtta piiravaid meetmeid üksnes isikute ja üksuste suhtes, kelle nimed on kantud isikute ja üksuste loetellu, kellele kohaldatakse piiravaid meetmeid, kuna neid kontrollivad isikud või üksused, kelle puhul on kindlaks tehtud või tuvastatud, et nad osalevad tuumarelvade levikus, on sellega otseselt soetud või toetavad seda, ja kuna teiseks ei olnud säilitamise otsuse vastu võtmise hetkel kontrolli teostavad üksused kantud vaidlusalusesse loetellu. Selline otsus tuleb niisiis tühistada. Nimelt tugineb kõnealustes sätetes ette nähtud kontrolli kriteeriumi kohaldamine sellele, et kui tuumarelvade levikus osaleva üksuse rahalised vahendid külmutatakse, siis valitseb märkimisväärne oht, et see üksus avaldab enda omanduses või kontrolli all olevatele üksustele survet, selleks et tema suhtes võetud meetmete tagajärgedest kõrvale hoida, ärgitades neid kandma talle otseselt või kaudselt üle oma rahalisi vahendeid või tegema tehinguid, mida ta ise ei saa teha, kuna tema rahalised vahendid on külmutatud. Seda riski arvestades on nende isikute ja üksuste rahaliste vahendite külmutamine, kes on sellise isiku või üksuse omandis või kontrolli all, kelle rahalised vahendid on külmutatud, vajalik ja sobiv meede, et tagada võetud meetmete tõhusus ja see, et nendest meetmetest ei hoita kõrvale. Mis tahes muu lahendus paneks huvitatud isiku pealegi menetluslikult äärmiselt ebasoodsasse olukorda oma õiguste kaitse ja tõhusa kohtuliku kaitse õiguse sisukohast, kuna tema suhtes võetud piiravate meetmete vaidlustamiseks peaks ta vaidlustama teda kontrollivate üksuste vastutust tuumarelvade levikus, ilma et ta saaks oodata, et nad teda sellega seoses toetaks, sest nende suhtes ei olnud võetud ühtegi piiravat meedet. (vt punktid 121, 123 ja 125–131)

Tühistamishagiga vaidlustatud aktide seaduslikkust saab hinnata üksnes faktiliste ja õiguslike asjaolude põhjal, mille alusel need vastu võeti, ja Üldkohus ei saa nõustuda nõukogu ettepanekuga asendada lõplikult nende aktide aluseks olevad põhjendused. (vt punkt 142)

Ühise välis- ja julgeolekupoliitika valdkonnas hõlmab otsuse 2010/413, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks ühine seisukoht 2007/140/ÜVJP, artikli 20 lõike 1 punktis b ning määruse nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 961/2010, artikli 23 lõike 2 punktis a sätestatud Iraani valitsuse toetamise kriteerium, mis laiendab piiravate meetmete ulatust, et suurendada Iraani Islamivabariigile avaldatavat survet, üksnes iseenesest asjassepuutuva isiku või üksuse tegevust, mis olenemata otsese või kaudse seose olemasolust tuumarelvade levikuga võib seetõttu, et see on kvantitatiivselt või kvalitatiivselt oluline, kõnealust levikut soodustada, kuivõrd Iraani valitsust toetatakse materiaalselt, logistiliselt või rahaliselt ressursside või vahenditega, mis võimaldab Iraani valitsusel jätkata tuumarelvade levikuga seotud tegevust. See kriteerium ei pea silmas mis tahes vormis ja kui tahes väikest või sümboolset toetust Iraani valitsusele, vaid üksnes sellist toetust, mis on kvantitatiivselt või kvalitatiivselt nii tähtis, et võib võimaldada sellel valitsusel jätkata tuumarelvade leviku alast tegevust. Vaidlusalune kriteerium, mida tõlgendatakse liidu kohtu teostatava kontrolli raames, ja koostoimes eesmärgiga, mis seisneb Iraani valitsusele surve avaldamises, et sundida teda lõpetama oma tegevust, mis kujutab endast tuumarelvade levikuga seotud ohtu, määratleb selliselt objektiivselt piiritletud kategooria isikuid ja üksusi, kellele võidakse kohaldada rahaliste vahendite külmutamise meetmeid. (vt punkt 147)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 161–163)