ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Direktiivi 91/628 lisa VII peatüki punkt 48 käsitleb eelkõige teekonna ja puhkeaja kestusi. Selles peatükis on sätestatud: „[…] 2. Punktis 1 osutatud liikide hulka kuuluvate loomade vedu ei tohi kesta üle kaheksa tunni. 3. Punktis 2 osutatud veo maksimaalset kestust võib pikendada, kui transpordivahend vastab järgmistele lisanõuetele: — põrandal on piisavalt allapanu, — transpordivahendis on sobiv sööt vastavalt veetavatele loomaliikidele ja veo kestusele, — loomadele on otsene juurdepääs, — transpordivahendis on piisav ventilatsioon, seda võib reguleerida sõltuvalt temperatuurist (sise- ja välistemperatuur), — transpordivahendis on teisaldatavad paneelid eraldi lahtrite moodustamiseks, — sõidukitel on seadmed veevarustusesüsteemiga ühendamiseks peatuste ajal, — sigade vedamiseks ettenähtud veokitel peab olema piisavalt vett sigade jootmiseks teekonna ajal. 4. Jootmise ja söötmise ajavahemikud, veo kestus ja puhkeajad maanteesõidukite kasutamisel, mis vastavad punkti 3 nõuetele, on määratletud järgmiselt: […] d) Kõikidele teistele punktis 1 osutatud liikidesse kuuluvatele loomadele ( 10 ) tuleb pärast 14-tunnist teekonda anda vähemalt ühetunnine puhkeaeg, mis on piisav selleks, et anda neile eelkõige vedelikku ja vajaduse korral ka sööta. Pärast sellist puhkeaega võib neid vedada veel 14 tundi. 5. Pärast sätestatud veo kestust tuleb loomad maha laadida, sööta ja joota ning lasta neil puhata vähemalt 24 tundi. […] 7. a) Loomi ei tohi vedada meritsi, kui veo maksimaalne kestus ületab punktis 2 sätestatud kestuse, kui punktides 3 ja 4 sätestatud tingimused ei ole täidetud, välja arvatud veo kestused ja puhkeajad. b) Meretranspordi puhul regulaarse otseühenduse abil ühenduse kahe geograafilise punkti vahel, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, tuleb loomadele pärast mahalaadimist sihtkoha sadamas või selle vahetus läheduses anda 12 tundi puhkust, välja arvatud juhul, kui veo kestus merel on selline, et see kuulub punktides 2–4 sätestatud üldkava alla. 8. Loomade huvides võib punktides 3 ja 4 ning punkti 7 alapunktis b osutatud veo kestust pikendada kahe tunni võrra, võttes arvesse eelkõige sihtkoha lähedust. […]”
54.

Vaatamata sellele keelule tuleb märkida, et nimi „Bauer” esineb nii usaldusosaniku nimes – „Heinrich Bauer Verlag Beteiligungs GmbH” – kui ka usaldusühingu nimes – „Bauer Ediciones Sociedad en Comandita”. Hispaania äriseadustiku artikli 147 järgimiseks ei ole ilmselt tegemist ühe ja sama füüsilise isiku „Baueriga”. Siiski võib ette kujutada, et kaks sellenimelist füüsilist isikut on omavahel sugulased ( 27 ), ja arvata, et HBV teostab vähemalt HBE faktilist juhtimist. Seega tundub, et HBV saab otsustavalt mõjutada HBE otsuseid ning otsustada tema tegevuse üle. Lisaks meenutas hageja Euroopa Kohtu istungil, et HBV-le kuulub HBE-s 100-protsendiline osalus ning näitas selgelt, et H. Bauer juhib HBE-d faktiliselt.
90.

Seoses sellega tuleb kõigepealt mainida põhiseaduse artiklit 2, mis tagab ühelt poolt Hispaania riigi kõigi rahvaste ja regioonide õiguse autonoomiale, nähes samal ajal ette nende omavahelise solidaarsuse kohustuse. Solidaarsuse põhimõte on lisaks sätestatud ka põhiseaduse artiklites 138 ja 156. Kas autonoomia on nii ulatuslik, et piirkonnad võivad hakata omavahel maksustamise alal konkureerima, või on see solidaarsuse põhimõttega vastuolus? See on käesoleva kohtuvaidluse keskne küsimus, millele aga ei pea vastama mitte Euroopa Kohus, vaid siseriiklikud kohtud.
97.

Selles osas märgin alustuseks, et Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas PreussenElektra mõju on eriti suur avamisel olevatele turgudele, kus — ja seda eelkõige elektrituru puhul — liberaliseerimisest tulenevad luhtunud kulud on äärmiselt olulised. Neis valdkondades on komisjoni poolt selliste äriühingute, kellel need kulud lasuvad, toetamiseks kehtestatud siseriiklike meetmete kontrollimise pädevus oluliselt vähendatud riigi vahenditest rahastamise tingimuse range kohaldamise korral, eriti kui arvestada sellega, et sellised meetmed on tihtipeale kujundatud nii, et nimetatud kulude katmise majanduslik kaal lasub lõpptarbijatel, sageli maksulaadsete lõivude näol. ( 72 ) Oht seisneb seega selles, et liikmesriikides käimasolevate liberaliseerimise protsesside tulemusi isegi oluliselt mõjutada võivad riigimeetmed on tegelikult väljaspool igasugust riigiabi käsitlevate ühenduse õigusnormide alusel läbiviidavat kontrolli ja nende suhtes ei kohaldata ranget raamistikku, mida kohaldatakse aga sellisele kontrollile vastavalt komisjoni luhtunud kuludega seotud abi uurimist käsitlevatele suunistele alluvate meetmete suhtes. ( 73 )
193.

See väide ei ole põhjendatud. Esimese Astme Kohus on materiaalset kontrollikriteeriumi järginud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 247, milles Esimese Astme Kohus õigesti märkis, et nõutav on tuntava objektiivse kasu olemasolu. ( 104 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 249 tuleb minu arvates mõista nii, et erand, mis tehakse määruse nr 17 kohaselt ex ante teatavaks ajavahemikuks, võib eeldada kokkuleppest tuleneva kasu prognoosi ja sisaldab seega prognostilist elementi. ( 105 ) Prognoosi ei saa lõppude lõpuks kunagi teha sajaprotsendilise kindlusega. ( 106 ) Seepärast piisab tuntava objektiivse kasu eeldamiseks sellest, et komisjon jõuab esitatud argumentide ja tõendite põhjal veendumusele, et tuntava objektiivse kasu saamine on konkreetsetele kogemustele tuginedes piisavalt tõenäoline. Asjaolu, et Esimese Astme Kohus lähtus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 249 sellest, kas kasu saamine on tõenäoline, ei riku iseenesest õigusnormi. On tõsi, et sellega seoses tekib põhimõtteline küsimus, milline peab olema tõenäosuse määr, et võiks eeldada tuntava objektiivse kasu saamist. Minu arvates peab tõenäosuse määr olema kõrge. Seda seetõttu, et EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise korral tuleb oletada efektiivsuskadu konkurentsi piiramise kujul. Nõutav tõenäosuse määr ei ole aga käesolevas apellatsioonimenetluses oluline. Esimese Astme Kohus ei tuginenud vaidlustatud kohtuotsuses sellele, et komisjon on kehtestanud liiga kõrge tõenäosuse määra. Pigem lähtus Esimese Astme Kohus sellest, et komisjon ei olnud oma järeldust tuntava objektiivse kasu puudumise kohta piisavalt põhjendanud, sest komisjon ei võtnud piisavalt arvesse ega lükanud ümber GSK esitatud argumente ja tõendeid, mis olid tuntava objektiivse kasu olemasolu hindamisel olulised.
57.

EÜ artikli 86 lõike 2 kohta, mis sätestab, et ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine või kes on fiskaalmonopolid, alluvad käesoleva lepingu eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist, on Euroopa Kohus öelnud, et kuna tegemist on sättega, mis lubab teatud asjaoludel teha erandi asutamislepingu sätetest, siis tuleb seda asutamislepingu sätet tõlgendada kitsalt ( 18 ) ning liikmesriik või äriühing, kes sellele sättele tugineb, peab tõendama, et selle kohaldamise tingimused on täidetud. ( 19 )
103.

Üldiselt tuleb esmajoones rõhutada, et eeskiri, millega keelatakse proviisori diplomita isikutel apteekide omamine ja haldamine, kujutab endast meedet, mille eesmärk on vältida eespool käsitletud ebasoovitavaid ilminguid, eelkõige ohtu, et tekib huvide konflikte, mis võivad kaasneda farmaatsiasektori vertikaalintegratsiooniga ning mis võivad avaldada negatiivset mõju ravimite müügi kvaliteedile. See ennetav mõõde on eriti oluline juhul, kui tegemist on rahvatervise kaitsest tuleneva nõudega. See, kui kehtestatakse süsteem, mille kohaselt vastutavad nii proviisori diplomita haldaja kui ka palgatöötajatest proviisorid, ning süsteem, mille alusel neid võidakse karistada, ei ole minu arvates piisav, et tagada sama kõrge rahvatervise kaitse tase, kuna tegemist on meetmetega, mis on peamiselt ette nähtud ebasoovitavate ilmingute kõrvaldamiseks hiljem ehk siis, kui need on tegelikult tekkinud. ( 24 )
49.

Komisjon tõstis esile raskused, millega puutusid kokku kolm kindlustusseltsi Prantsusmaalt, Belgiast ja Iirimaalt, kes pakkusid Itaalias kohustuslikku liikluskindlustust teenuste osutamise vabaduse alusel. Esimene juhtum puudutas Prantsuse kahjukindlustusseltsi, kellel on filiaalid 14 liikmesriigis, kus ta rakendab ühesugust ärimudelit, mis hõlmab kaubandus- ja tööstuskindlustust ning liikluskindlustuse pakkumist suurte kommertssõidukiparkide jaoks. Alates 2003. aastast väitis ISVAP selle kindlustusseltsi kohaldatavate tariifide põhjal, et kindlustusselts püüab kõrvale hoida seaduse nr 990 artiklist 11 tulenevatest kohustustest. ISVAP nõudis, et see kindlustusselts teataks ISVAPile süstemaatiliselt oma tariifid ja pakuks tariifid kõikide kindlustusvõtjate liikide jaoks kõikides geograafilistes piirkondades, sealhulgas ka nendes, kus kindlustusseltsil ei olnud strateegilist huvi tegutseda. ISVAP määras sellele kindlustusseltsile ühe miljoni euro ulatuses trahve. Komisjon viitas ka Belgia kindlustusseltsile, kellel on filiaalid 13 liikmesriigis ja kes pakub teenuste osutamise vabaduse alusel liikluskindlustust hargmaistele äriühingutele pakutava muu kindlustuse raames. ISVAP väitis 2003. aastal, et see kindlustusselts hoiab kõrvale seaduse nr 990 artiklist 11 tulenevatest kohustustest, ning eelkõige, et tema kohaldatavad tariifid on turu keskmisest oluliselt kõrgemal tasemel ning nende eesmärk on hoida kõrvale kindlustuse pakkumise kohustusest. ISVAP trahvis Belgia kindlustusseltsi ühe miljoni euroga. Lõpuks viitas komisjon ühele Iirimaal asuvale kindlustusseltsile, mis kuulub hargmaisesse autolaenutuskontserni. See kindlustusselts, millel on filiaalid kaheksas liikmesriigis, on ainult kümne töötajaga väikeettevõtja, kes pakub kindlustust oma emaühingutele ega soovi pakkuda kindlustust üldsusele üheski üheksast liikmesriigist, kus ta tegutseb. Kuigi selle kindlustusseltsi tegevus Itaalias piirdus alates 1997. aastast liikluskindlustuse pakkumisega tema emaühingutele kuuluvatele äriühingutele, asus ISVAP seisukohale, et see kindlustusselts peab täitma seaduse nr 990 artiklit 11. Komisjoni sõnul oleks ISVAPi nõuete täitmine eeldanud sellelt kindlustusseltsilt väga suurt investeeringut, mis seisnenuks internetisaidi loomises, tariifide arvutamises vastavalt ISVAPi suunistele, veebisaidi ajakohastamises ning teenuse sisseseadmises, et vastata võimalike kindlustusvõtjate hinnapakkumissoovidele. Liiati, kui see ettevõtja peaks pakkuma Itaalias üldsusele liikluskindlustust, avaldaks see otsest mõju tema solventsusmarginaaliga seotud kohustustele. ISVAPi seatud ülemäärase koorma tõttu lakkas see kindlustusselts Itaalias tegutsemast ning nüüd hangivad tema emaühingud liikluskindlustust kontserniväliselt kindlustusseltsilt.
106.

Esimeses kohtuastmes tõstatatud vastuvõetamatuse vastuväites kinnitab komisjon, et vaidlusalune otsus ei puuduta kinnisasjade omanikke isiklikult. Ta märgib kõigepealt, et see otsus ei mõjuta neid selliselt, et see võtaks neilt võimaluse kasutada oma vara. Nimetatud otsus ei anna neile ühtegi õigust ega kehtesta ühtegi kohustust. Seejärel rõhutab komisjon, et vaidlusaluse otsusega hõlmatud alad on määratletud puhtalt bioloogiliste kriteeriumide alusel vastavalt direktiivi artikli 1 punktile k. Selles osas leiab komisjon, et vaidlusaluse otsuse või selle tegemise aluseks olevate andmete põhjal on võimatu identifitseerida ühenduse tähtsusega alade omanikke. Viimaks märgib komisjon, et selle otsusega hõlmatud alad huvitavad peale kinnisasjade omanike ka muid isikuid, nagu ehitusettevõtjad, valitsusvälised organisatsioonid või „tavakodanik”.
97.

Esiteks on Euroopa Kohtul juba olnud juhust väljendada seisukohta, et kui EÜ artiklile 95 kui õiguslikule alusele tuginemise tingimused on täidetud, ei saa ühenduse seadusandjat takistada sellele õiguslikule alusele tuginemast põhjendusel, et avalik huvi on valikute tegemisel määrav faktor. ( 20 ) Ei tohi ka unustada, et EÜ artikli 95 lõige 3 nõuab sõnaselgelt, et ühtlustamisel võetaks arvesse teatavat hulka ülekaalukaid üldisest huvist tulenevaid nõudeid ning et nende puhul oleks tagatud kõrgetasemeline kaitse. ( 21 ) Toon esile, et nende nõuete hulgas on ka ohutus. Arvan, et selline õigusakt nagu direktiiv 2006/24, mis ühtlustab teatavate andmete säilitamisega seotud tingimused raskete kuritegude uurimise, avastamise ja kohtus menetlemise eesmärgil, aitab täita nõuet tagada ohutuse kõrge tase siseturul. Olen seega arvamusel, et EÜ artikli 95 lõige 3 lubab võtta liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamiseks meetmed, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine ning millel on ühtlasi selline üldise huvi eesmärk nagu ohutuse kõrge taseme tagamine ühenduses.
27.

Vajalikkuse mõistel on ühenduse õiguses pikk ajalugu ja see on kujunenud proportsionaalsuse põhimõtte mõõdupuuks. See tähendab, et ametiasutus, kes võtab vastu meetme, mis õiguspärase eesmärgi saavutamiseks rikub ühenduse õigusega tagatud õigust, peab tõendama, et vastuvõetud meede on kõnealuse eesmärgi saavutamiseks kõige vähem piirav. ( 17 ) Lisaks on juhul, kui isikuandmete töötlemine võib rikkuda isiku põhiõigust eraelu puutumatusele, oluline ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 8, mis tagab õiguse era- ja perekonnaelu puutumatusele. Euroopa Kohus sedastas otsuses kohtuasjas Österreichischer Rundfunk jt, et kui siseriiklik meede on vastuolus Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 8, ei vasta see ka direktiivi 95/46 artikli 7 punktis e sätestatud kriteeriumile. ( 18 ) Konventsiooni artikli 8 teine lõige sätestab, et võimud ei sekku isiku eraellu muidu, kui selles artiklis sätestatud eesmärkidel ning tingimusel, et „see on demokraatlikus ühiskonnas vajalik”. Euroopa Inimõiguste Kohus on sedastanud, et omadussõna „vajalik” viitab sellele, et liikmesriigil peab olema tegutsemiseks „tungiv ühiskondlik vajadus” ning et võetud meede peab olema proportsionaalne taotletud ja õigustatud eesmärgiga. ( 19 )
18.

Mitu liikmesriiki juhtisid tähelepanu sellele, et need tingimused ei ole täidetud direktiivi teatavate keeleversioonide puhul, milles nimetatakse eespool viidatud sätetes ja samuti artikli 3 esimeses lõigus ja artikli 3 esimese lõigu punktis a mõne teise liikmesriigi kodanikku peale vastuvõtva liikmesriigi. ( 8 ) Nende variantide sõnasõnaline tõlgendamine tuleb direktiivi eesmärki arvestades siiski kõrvale jätta. Euroopa Kohus täpsustas väga varakult, et töötajate vaba liikumine ja asutamisvabadus on põhivabadused, mis ei oleks täielikult teostatud, kui liikmesriigid võiksid keelata ühenduse õiguse sätetele tuginemist neile oma kodanikele, kes on kasutanud selle õigusega ette nähtud võimalusi ja kes on omandanud kutsekvalifikatsiooni oma kodakondsusejärgsest riigist erinevas liikmesriigis. ( 9 ) Seega saab liikmesriigi kodanik direktiivile tugineda oma enda liikmesriigis. Neid keeleversioonide erinevusi tuleb tegelikult tõlgendada nii, et need tuletavad meelde nõuet, et ühenduse õiguse kohaldamiseks peab tegemist olema „välismaise” elemendiga. Kuna M. Cavalleral on Hispaania diplom, mille tunnustamist Itaalias ta taotleb, võib arvestada, et tema olukord seondub ilmselgelt ühenduse õigusega, nii et üksnes eespool viidatud artiklid ei võimalda minu arvates käesoleva juhu asjaolusid direktiivi kohaldamisalast välja jätta.
68.

Pöördmaksustamise süsteemi eesmärk on vältida topeltmaksustamist ja tagada maksustamise neutraalsus. Kuuenda direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti d või artikli 22 lõike 7 või lõike 8 alusel võetud meetmed ei tohi minna kaugemale sellest, mis on vajalik nende aluseks olevate eesmärkide saavutamiseks, ega õõnestada neutraalsust. Meede, mis kohustab mahaarvamisõiguse kasutamisel järgima formaalseid kohustusi olenemata sellest, kas sisulised nõuded on täidetud, läheb kaugemale vajalikust. Tehingud tuleks maksustada nende objektiivsete tunnuste alusel. Kui tehing vastab mahaarvamise tingimustele, võib käibemaksu maha arvata. Kui on selge, et pöördmaksustamise süsteemi kohaselt tekkinud kohustusega kaasneb mahaarvamisõigus, nõuab maksustamise neutraalsuse põhimõte mahaarvamise lubamist, kui sisulised nõuded on täidetud, ja seda isegi siis, kui maksukohustuslane on jätnud täitmata mõned formaalsed nõuded. Oluline on lubada maksukohustuslase raamatupidamises tarne liigitust muuta. Seetõttu tuleb raamatupidamisarvestuse tagantjärgi korrigeerimise korral arvesse võtta tarne tõelist laadi, kui täidetud on objektiivsed kriteeriumid. Kui ei ole maksutulu kaotamise ohtu, nõuab neutraalsuse põhimõte, et valesti täidetud käibedeklaratsioone võib korrigeerida. Sellist ohtu ei ole, kui kohustus ja mahaarvamisõigus on tasakaalus. Selle eest, et tehinguid ei deklareeritud õigesti, võib siiski määrata sobivaid ja proportsionaalseid karistusi.
75.

Ma kaitseks lisaks seisukohta, et artiklit 6 ei tuleks ka kitsendavalt tõlgendada pelgalt seetõttu, et tegu on direktiivi artiklis 5 antud õigusi piirava normiga. Selles olukorras on erakordne see, et saadakse õigus sellisele embleemile, mis rangelt tingimusi järgides oleks kõigile kättesaadav. Asjaolule, et see on hiljem monopoliseeritud, kuna see moodustab osa mitmeosalisest kaubamärgist, või eksimuse tõttu, ( 45 ) ei saa tugineda, kahjustades teisi ettevõtjaid, kes soovivad vabalt kasutada neid kirjeldavaid märke, või teist selliste isikute gruppi, keda säte mõjutab — tarbijaid, kes soovivad läbipaistvat ja tõepärast teavet, mida nimelt need tähised võivad anda. ( 46 )
72.

Kuuenda direktiivi artiklis 19 sätestatud mõiste „kapitalikaubad” ei tohi seega hõlmata kaupu, mille omandamine ja seejärel müümine moodustavad osa maksukohustuslase tavapärasest käibemaksuga maksustatud tegevusest. Kui kõnealune omandamine ja võõrandamine moodustavad osa sellest tavapärasest tegevusest, on vaja, et maksukohustuslane kasutaks neid ostetud kaupu ja teenuseid oma maksustatud tegevuse raames. Nende kaupade võõrandamisest tekkivat käivet tuleb seega võtta mahaarvatava osa arvutamisel arvesse selleks, et see kajastaks maksukohustuslase tavapärast tegevust ning järelikult seda, mis osas segakasutuses olevaid kaupu ja teenuseid kasutatakse maksustatud tegevuse raames. Vastasel korral ei saaks seoses selle kasutamise osaga maksukohustuslasele maksta tagasi käibemaksu, mida tal on õigus nõuda, ning ühenduse käibemaksusüsteemi neutraalsuse eesmärk ei oleks täidetud.
84.

Lõpuks tuleb märkida, et keskkonnamõju hindamine — juhul kui see on nõutav — ei pruugi tingimata lähtuda kokkuleppest ega projekti osadest. Ei saa välistada, et intensiivsema lennuliikluse ja Liège-Bierseti lennuvälja öise kasutamise mõju keskkonnale on piisavalt hinnatud juba muude menetluste raames. Menetlusosalised ja eelmine instants on selles osas maininud mitut kavandamisotsust ja programmi. Kui viidatud otsused ja programmid peaksid tuginema keskkonnamõju piisavale hindamisele, millesse oli kaasatud ka üldsus, siis ei oleks hilisema hindamise teostamine olnud vajalik. ( 23 )
100.

Apellant on seisukohal, et nende tingimuste puudumine tulenes asjaolust, et komisjon oli arvestanud, et viis aastat ametniku, ajutise teenistuja või abiteenistuja tööstaaži on personalieeskirjade artikli 5 tähenduses samaväärne töökogemus. Apellant leidis ühtlasi, et eritingimuste puudumine on seletatav asjaoluga, et komisjon ei kavatsenud vabu ametikohti mitte otseselt täita, vaid koostada reservnimekirja, mille puhul konkursile lubamise tingimused piirdusid sellega, et nõuti üldist laadi oskusi.
30.

Pealegi saab sellise mõiste tõlgendamist sageli tuletada ainult negatiivse määratlemise teel, tuues rohkem välja seda, mida see ei ole, kui seda, mis see on. Nagu eespool rõhutati, on selles osas lõike 5 artikli 4 eri lõigud omavahel tihedalt seotud nii, et nendest ühe tõlgendamisel ei saa arvestamata jätta iga lõike tähendust. Seega seisukoht, et üksnes avaliku võimu eesõiguste kasutamisest, mis määravad, et tegemist on ametivõimuna tegutseva asutuse tegevusega, piisab selleks, et välistada igasugust eraettevõtjatega konkurentsi moonutamist, jätaks kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 teise lõigu ilma kasuliku mõjuta. Samamoodi ei saa eeldada, et ametivõimuna tegutseva organisatsiooni käibemaksu kohaldamisalast väljajätmine iseenesest toob kaasa konkurentsi moonutamise, mis õigustab käibemaksu kohustuse kehtestamist kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 teise lõigu alusel. Ainult oluline konkurentsi moonutamine peab käivitama ametivõimuna tegutseva organisatsiooni maksukohustuse, välja arvatud juhul, kui kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimene lõik jääb kasuliku mõjuta. Muu tõlgenduse kohaselt kuuluksid praktiliselt kõik ametivõimude tehingud või tegevusalad sellistele organisatsioonidele käibemaksu kohaldamata jätmise reeglist tehtava erandi kohaldamisalasse.
67.

Asudes välja selgitama, millised olukorrad on teatud siseriikliku maksustamismeetme puhul objektiivselt võrreldavad, ( 26 ) ilmneb kohtupraktikast eelkõige asjaolu, et kui liikmesriik on otsustanud nii mitteresidente kui ka residente maksustada teatud maksuga, peab ta järelikult lugema residentide ja mitteresidentide olukorra võrreldavaks ka kõnealuse maksuga seotud mahaarvamiste osas. ( 27 ) Samas kontekstis on Euroopa Kohus pidanud asjakohaseks välja selgitada, kas kulud, koormised või kohustused, mille mahaarvamine või maksustamisel arvessevõtmine on arutusel, on mingil viisil „otseselt seotud” asjaomase maksuga maksustatava tulu, vara või sündmusega. ( 28 )
66.

Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotlusele järgmiselt: 1. Keskkonnamõju hindamise ametliku menetluse nõuded, mis tulenevad nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivist 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, mida on muudetud nõukogu 3. märtsi 1997. aasta direktiiviga 97/11/EÜ, on kohaldatavad linnatänavate ehitusprojektidele, — kui tegemist on I lisa punkti 7 alapunktides b või c sätestatud projektidega või — kui tegemist on II lisa punkti 10 alapunktis e või punkti 13 esimeses taandes sätestatud projektidega, mis võivad oma laadi, mahu või asukoha tõttu või oma seotuse tõttu teiste projektidega keskkonda oluliselt mõjutada. 2. Keskkonnamõju hindamise võib asendada samaväärsete meetmetega eeldusel, et need vastavad direktiivi 85/337 artiklis 3 ning artiklites 5–10 sätestatud miinimumtingimustele.
40.

Selle põhimõtte ulatust on uuritud ja selgitatud terves reas ühenduse kohtute otsustes. Konkreetsemalt on Euroopa Kohus sedastanud, et personalieeskirjades ettenähtud kohtueelne menetlus, iseäranis kaebuse esitamine on oma laadilt „oluline menetluslik nõue” ( 11 ). Euroopa Kohus on samuti kinnitanud, et kõnealuse kohtueelse menetluse tähtaegade järgimise näol on tegemist avalikul huvil rajaneva põhimõttega, mille üle kohus võib omal algatusel otsustada. ( 12 ) Esimese Astme Kohus on omalt poolt Euroopa Kohtu eespool osundatud kohtupraktika alusel sedastanud, et ka halduskaebuse ja hagi vastavuse küsimus tugineb avalikule huvile ning kohus võib selle üle seega omal algatusel otsustada. ( 13 ) Ma leian, et Esimese Astme Kohtu selliste lahenditega, mis on otseselt seotud Euroopa Kohtu seisukohtadega, saab täielikult nõustuda.
19.

Rumeenia valitsus on seisukohal, et siseriikliku kohtu eelotsusetaotlus on vastuvõetav vaatamata asjaolule, et Gheorghe Jipa tagasisaatmine toimus enne Rumeenia ühinemist Euroopa Liiduga (EL) 1. jaanuaril 2007. aastal. Kuna ministeerium esitas hagi Gheorghe Jipa liikumisvabaduse piiramiseks 11. jaanuaril 2007. aastal, seega pärast Rumeenia ühinemist EL-iga, on Gheorghe Jipal õigus liikumisvabadusele, mida võib piirata ainult kooskõlas EÜ asutamislepinguga ning selle rakendamiseks võetud meetmetega. Rumeenia valitsus leiab ka, et Euroopa Kohus on pädev käesolevat kohtuasja menetlema, kuna on oht, et Gheorghe Jipa liikumisvabadust võidakse seaduse 248/2005 artikli 38 punkti a alusel piirata. Rumeenia ja Kreeka valitsus märgivad, et asjaolu, et Gheorghe Jipa ei ole EÜ asutamislepingust tulenevat õigust liikumisvabadusele kasutanud, ei ole asjakohane. Rumeenia lisab, et Euroopa Kohus sedastas kohtuasjas Schempp ( 5 ), et ei saa võrdsustada liikmesriigi sellise kodaniku olukorda, kes ei ole kasutanud õigust vabalt liikuda, pelgalt selle asjaolu tõttu puhtalt siseriiklikku laadi olukorraga.