Kohtuasi C-256/06

Theodor Jäger

versus

Finanzamt Kusel-Landstuhl

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof)

„Kapitali vaba liikumine — EÜ asutamislepingu artiklid 73b ja 73d (nüüd EÜ artiklid 56 ja 58) — Pärandimaks — Pärandvara hulka kuuluva vara hindamine — Teises liikmesriigis asuv põllumajandus- ja metsamaast koosnev vara — Vähem soodne meetod vara hindamiseks ja tasumisele kuuluva maksu arvutamiseks”

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 11. septembril 2007 I - 126

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 17. jaanuar 2008 I - 140

Kohtuotsuse kokkuvõte

Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Pärandimaks

(EÜ asutamisleping, artikli 73b lõige 1 ja artikkel 73d (nüüd EÜ artikli 56 lõige 1 ja artikkel 58))

Asutamislepingu artikli 73b lõiget 1 (nüüd EÜ artikli 56 lõige 1) koostoimes asutamislepingu artikliga 73d (nüüd EÜ artikkel 58) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi sellised õigusnormid, mis kõnealuse riigi territooriumil asuvast varast ning teises liikmesriigis asuvast põllumajandus- ja metsamaast koosnevalt pärandvaralt pärandimaksu arvutamise osas

— sätestavad, et teises liikmesriigis asuva vara puhul võetakse arvesse selle harilikku väärtust, samal ajal kui liikmesriigi oma territooriumil asuva samasuguse vara puhul kohaldatakse hindamise erikorda, mille tulemus ulatub keskmiselt ainult 10%-ni vara harilikust väärtusest, ning

— näevad ette liikmesriigi oma territooriumil asuva põllumajandus- ja metsamaast koosneva vara suhtes esemepõhise maksuvabastuse kohaldamise ning selle ülejäänud väärtuse arvessevõtmise ainult 60% ulatuses.

Selliste õigusnormide mõju — kuivõrd need toovad kaasa teises liikmesriigis asuva põllumajandus- ja metsamaast koosneva vara pärimise maksustamise esimeses liikmesriigis suurema pärandimaksuga kui see, mis kuuluks tasumisele juhul, kui pärandvara hulka kuuluvad asjad asuksid ainult viimati nimetatud liikmesriigi territooriumil — on kapitali liikumist piirav ning vähendab sellist väljaspool liikmesriigi territooriumi asuvat vara sisaldava pärandi väärtust.

Selliseid siseriiklikke õigusnorme ei saa õigustada põhjendusega, et need puudutavad olukordi, mis ei ole objektiivselt võrreldavad, kuna pärandimaksu arvutamine vastavalt kõnealustele õigusnormidele on otseselt seotud pärandvara hulka kuuluvate esemete väärtusega ning kuna seega ei esine olukordi objektiivselt vaadeldes ühtki erinevust, mis võiks õigustada ebavõrdset maksualast kohtlemist selle pärandimaksu suuruse osas, mis kuulub tasumisele liikmesriigi territooriumil asuvalt varalt või teises liikmesriigis asuvalt varalt.

Eesmärk, mis seisneb välistamises, et pärandimaksu koormus seaks ohtu põllu- ja metsamajandusettevõtete tegevuse jätkamise ning seega nende ettevõtete sotsiaalse funktsiooni säilitamise, ei saa õigustada kõnealuseid õigusnorme, kuna ükski asjaolu ei võimalda tuvastada, et teistes liikmesriikides asuvad ettevõtted ei ole kõnealuses liikmesriigis asuvate ettevõtetega võrreldavas olukorras.

Sama kehtib raskuste suhtes, mis võivad tekkida teise liikmesriigi territooriumil asuva vara väärtuse kindlaksmääramisel siseriikliku erikorra alusel, kuna need raskused ei saa olla piisavad, et õigustada maksusoodustuse andmisest kategoorilist keeldumist, mis tuleneb kõnealustest õigusnormidest, mis lisaks kõnealusele hindamiskorrale näevad liikmesriigi territooriumil asuva vara jaoks ette veel kahe maksusoodustuse kohaldamise.

(vt punktid 32, 43, 44, 52, 54, 55 ja 57 ning resolutiivosa)