KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JULIANE KOKOTT

esitatud 23. septembril 2004( )

Kohtuasi C‑294/02

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

AMI Semiconductor Belgium BVBA jt

Vahekohtuklausel – Projekt Esprit nr 26927 – Euroopa Kohtu pädevus –Likvideeritud või maksejõuetute ettevõtjate vastu esitatud hagi vastuvõetavus – Leping, millele kohaldatakse Saksa õigust –Lepingu ülesütlemine – Ettemakse tagastamine – SolidaarvastutusSisukord

I. Sissejuhatus

II. Leping

A. Leping (otseses tähenduses)

B. I lisa (Projekti kirjeldus)

C. II lisa (Üldtingimused)

III. Hagi aluseks olevad asjaolud

IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

V. Hagi vastuvõetavus

A. Euroopa Kohtu pädevus

B. InterTeami vastu esitatud hagi vastuvõetavus

1. Poolte argumendid

2. Õiguslik hinnang

C. A-Consulti ja Isioni vastu suunatud hagi vastuvõetavus

1. Poolte argumendid

2. Õiguslik hinnang

a) Põhinõue

b) Täiendavad nõuded

VI. Põhjendatus

A. Solidaarvastutus

1. Poolte argumendid

a) Komisjon

b) Kostjad

2. Õiguslik hinnang

B. Ettemakse tagastamise nõue, mis on esitatud AMI, Intracomi, Eurami ja Nordbanki vastu

1. Lepingul põhinevad nõuded

a) Nõudeõigus lepingu artikli 1 punkti 1.2 teise lause alusel (vastutus teise lepinguosalise poolt kohustuse täitmata jätmise soodustamise eest)

b) Nõudeõigus lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 alusel (enammakstud summade tagastamine)

i) Lepingu lõpetamine

ii) Komisjoni maksed

iii) Hüvitamisele kuuluvad kulud

– 6 kuu aruande heakskiitmine komisjoni poolt

– Komisjoni kaalutlusõigus

– Kontrollirühma hinnangu siduvus lepinguosalistele

– Selgitamise ja tõendamise koormis

2. Alusetu rikastumise alusel esitatud nõue

3. Vaheettepanek

VII. Vastuhagi

VIII. Kohtukulud

IX. Ettepanek

I. Sissejuhatus

1. EÜ artiklis 238 sätestatud lepingus sisalduva vahekohtuklausli alusel esitas komisjon äriühingute

– AMI Semiconductor Belgium BVBA, varem Alcatel Microelectronics NV (Oudenaarde, Belgia) (edaspidi „AMI”),

– A-Consult EDV-Beratungsgesellschaft mbH (Viin, Austria) (edaspidi „A‑Consult”),( )

– Intracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic Industry (Ateena, Kreeka) (edaspidi „Intracom”),

– ISION Sales & Services GmbH & Co. KG, varem AllCon Gesellschaft für Kommunikationstechnologie mbH (Hamburg, Saksamaa) (edaspidi „Ision”),

– Euram-Kamino GmbH (Hallbergmoos, Saksamaa) (edaspidi „Euram”),

– InterTeam GmbH, likvideerimisel (Itzehoe, Saksamaa) (edaspidi „InterTeam”) ja

– HSH Nordbank, varem Landesbank Kiel Girozentrale (Hamburg ja Kiel, Saksamaa) (edaspidi „Nordbank”)

vastu hagi 317 214,00 euro ning sellele lisanduvate intresside tagasimakseks.

2. See summa on osa ettemaksest, mille komisjon tegi kostjatele 1998. aastal sõlmitud lepingu alusel. Leping sõlmiti infotehnoloogia valdkonna teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse (RDT) eriprogrammi (1994–1998) (edaspidi „Esprit’ programm”)( ) raames, mis on omakorda ühenduse teadusuuringuid, tehnoloogiaarendust ja tutvustamistegevust käsitleva neljanda raamprogrammi( ) osa.

3. Lepingu esemeks oli projekti „Electronic Commerce Fulfilment Service for the Electronics Industry (ECFS/E)” – projekt Esprit nr 26927 [elektroonikatööstuse internetikaubanduse lahendus] (edaspidi „projekt”) toetamine. Projekti peamine eesmärk oli elektroonikakomponentide veebipõhise kauplemiskeskkonna väljatöötamine ja turuleviimine.

4. Kuna komisjon ei pidanud kostjate tegevust projekti täitmisel piisavaks, lõpetas ta projekti ennetähtaegselt ja esitab nüüd kostjate kui solidaarvõlgnike vastu nõude tagastada lepinguliste tööde eest makstud ettemaksed osas, milles ei ole tehtud heakskiidetud töid. Vaidluses tõusetub esmalt Euroopa Kohtu pädevuse küsimus, sest vahekohtuklausli sõnastus viitab pädeva kohtu osas ainult Esimese Astme Kohtule. Edasised hagi vastuvõetavusega seotud probleemid tulenevad sellest, et hagi on esitatud ühe kostja vastu, kes oli hagi esitamise ajal juba likvideeritud, ja veel kahe kostja vastu, kelle varade suhtes oli selleks hetkeks juba algatatud maksejõuetusmenetlus.

5. Käesolevas asjas vaieldakse muu hulgas selle üle, millisel määral teostatud töö ei vastanud lepingus ettenähtule ja kas komisjoni poolne lepingu ülesütlemine oli õiguspärane. Teiseks on menetlusosaliste vahelise vaidluse esemeks see, kas kostjad peavad tagasimaksekohustuse täitma kui solidaarvõlgnikud. Kui tegemist ei oleks solidaarvõlgnevusega ja kui komisjon võiks seega igalt kostjalt nõuda üksnes osasummasid, ei oleks mõtet hagi esitada juba seetõttu, et kõige suuremat rahalist toetust saanud ettevõtted on maksejõuetud, või täpsemalt, juba likvideeritud.

II. Leping

6. Euroopa Ühenduse, keda esindas komisjon, ja kostjate vahel 8. juunil 1998 sõlmitud lepinguga kohustuvad viimatinimetatud välja töötama ja turule viima veebipõhise mikroelektroonika sektori kauplemiskeskkonna, et võimaldada elektroonikatööstuse ettevõtjate vahel pooljuhtide ülejääkide vahetust või müüki.( ) Platvorm pidi ettevõtjatel võimaldama vähendada oma laovarusid ja müüa kiiresti pooljuhtide ülejääke või hankida laos puuduvaid komponente. Samuti pidi platvormi integreeritama logistika, s.t komponentide saatmine, ja maksesüsteemid.

7. Projekt algas 1. mail 1998, elluviimise tähtaeg oli 18 kuud. Projekti hinnanguline kogumaksumus oli 1 080 000 eküüd( ), millest Euroopa Ühendus kohustus hüvitama kuni 50%.

8. Inglise keeles koostatud lepingu puhul on tegemist komisjoni poolt teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse valdkonnas kasutatava tüüplepinguga.( ) See koosneb kolmest osast: lepingust endast (edaspidi „leping”), I lisast (andmed projektis osalevate ettevõtjate kohta ja projekti üksikasjalik kirjeldus) ja II lisast (üldtingimused) (edaspidi „lepingu I lisa” ja „lepingu II lisa”).

A. Leping (otseses tähenduses)

9. Lepingu artiklis 1 kirjeldatakse lepingu rakendusala järgmiselt:

„1.1 The contractors shall carry out this contract jointly and severally towards the Commission for the work set out in Annex I up to the milestone at month 18 („the Project”).

1.2 Subject to force majeure[( )] (including strikes, lockouts and other events beyond the reasonable control of the Contractors), the Contractors shall use reasonable endeavours to achieve the results intended for the Project and to fulfil the obligations of a defaulting Contractor. A Contractor shall not be liable to take action beyond its reasonable control or to reimburse money due from a defaulting Contractor unless it has contributed to the default. Measures to be taken in the event of force majeure shall be agreed between the contracting parties.”

10. Lisaks sellele sisaldab leping muu hulgas sätteid, mis käsitlevad hüvitamisele kuuluvaid kulusid (artikkel 3), ühenduse tehtavate maksete väljamaksmist (artikkel 4 ja artikli 9 punkt 9.2.2), kostjate kuluaruannete ja tööaruannete esitamist (artiklid 5 ja 6). Artikkel 10 sätestab lepingule kohaldatava õigusena Saksa õiguse( ).

B. I lisa (Projekti kirjeldus)

11. I lisa jaguneb kaheks osaks. Nimetatud lisa esimene osa sisaldab projekti eesmärkide kokkuvõtet:

– „integration of multiple key services for the electronics industry,

– design of appropriate interfaces for an efficient brokerage system to be integrated into the professional IT-environment of future users and service providers,

– stimulation of increased electronic commerce in the electronics industry, including developing means for rewarding usage („bonus component”) and for quantitatively determining the cost-efficiency gained through implementation of ECFS/E”.

12. Lisaks sellele sisaldab I lisa esimene osa üksikasjalikke ankeedivormis andmeid projektis osalevate ettevõtjate, sealhulgas nende eeldatavate kulude kohta.

13. I lisa teises osas kirjeldatakse projekti eesmärke lähemalt. Selle keskne osa on projektiplaan, mis koosneb kaheksast etapist (workpackages). Iga etapp on jaotatud üksikuteks ülesanneteks (tasks). Iga ülesanne on aluseks teatud töösooritusele (deliverable). See võib olla aruanne, tarkvara, tehnilised spetsifikatsioonid jmt. Iga ülesande suhtes on kindlaks määratud, millise ajavahemiku jooksul tuleb see teostada, millised projektiosalised selles osalevad ja milline on nende tööpanus (arvestatuna ühe isiku tööpanuses kuude lõikes, edaspidi „inimkuu“) ja milline projektiosaline töö teostamise eest vastutab. Ette on nähtud järgmised etapid:

Workpackage 1: Specification of relevant business procedures (Task 1.1 – 1.3.), 0–2. kuu;

Workpackage 2: Detailed definition of ECFS/E software (Task 2.1 – 2.5), 2.–6. kuu;

Workpackage 3: Server specification (Task 3.1 – 3.2), 2.–3. kuu;

Workpackage 4: Realisation of software (Task 4.1 – 4.6), 3.–15. kuu;

Workpackage 5: Field user tests (Task 5.1 – 5.4), 11.–15. kuu,

Workpackage 6: Cross border beta-test (Task 6.1 – 6.4), 15.–18. kuu;

Workpackage 7: Dissemination and acceptance activities (Task 7.1 – 7.4), 15.–18. kuu ja

Workpackage 8: Project management (Task 8.1 – 8.3), 0.–36. kuu.

14. Kostjate projektis osalemise laad ja ulatus vastavad nende rollile süsteemi tulevaste potentsiaalsete kasutajatena, süsteemi raames kõrvalteenuste osutajatena või infotehnoloogiliste vahendite (veebidisain, liidesed, andmebaasid ja muu tarkvara) väljatöötajatena.

15. AMI ja Intracom kuuluvad elektroonikakomponente töötlevate ja müüvate ettevõtjatena kasutajate gruppi. Euram on ekspedeerimisfirma, kes võiks korraldada komponentide vedu, ja kuulub koos Nordbankiga, kes võiks pangana korraldada maksete liikumist, teise gruppi. AMI, Intracomi, Eurami ja Nordbanki peamine ülesanne on osaleda algetapis nõuete profiili väljatöötamisel ja viia hilisemas etapis läbi katsetusi prototüüpidega.

16. Süsteemi tegeliku tehnilise lahenduse väljatöötamine oli InterTeami, Isioni ja A-Consulti kui infotehnoloogiasektoris tegutsevate väiksemate ettevõtete ülesanne. InterTeamil kui projekti koordinaatoril olid lisaks sellele mõned täiendavad ülesanded, näiteks aruannete koostamine ja meetmete võtmine toote juurutamiseks ja turustamiseks.

17. I lisa teise osa kolmas jaotis käsitleb projekti juhtimist. Selles määratakse eelkõige kindlaks InterTeami kui projekti koordinaatori roll ja ülesanded. Neljas jaotis käsitleb juurutamisplaani koostamist. Viiendast jaotisest ilmneb, et lepingu artikli 6 ja II lisa artikli 10 kohaselt on projektiosalised kohustatud InterTeami juhtimisel esitama komisjonile 6-kuulist ajavahemikku käsitlevad lühiaruanded, põhjaliku 12 kuu aruande, poolajaaruande ja lõpparuande. Viimases jaotises on lõpuks ette nähtud, et projektiosalised sõlmivad lisaks II lisas sätestatule omavahel konsortsiumilepingu.

C. II lisa (Üldtingimused)

18. II lisas sisalduvad üldtingimused vastavad samuti komisjoni tüüplepingule.

19. Väljavõtted II lisa artikli 2 punktist 2.1 kõlavad järgmiselt:

„The Coordinator shall:

(a) be the channel for submitting all documents and for general liaison between the Contractors and the Commission. All general communications with the Commission shall be through the Coordinator;

(b) subject to any special conditions in Article 9 of the contract, receive and distribute all payments which shall be made to the Coordinator in trust for the Contractors. The Coordinator shall immediately transfer the appropriate amount of each payment to each Contractor. The Coordinator shall not be the beneficial owner of any payment […]”.

20. Artikli 5 punkti 5.3 kohaselt võib komisjon lepingu ennetähtaegselt üles öelda:

„The Commission may immediately terminate the contract, or the participation of any Contractor, by written notice:

(a)(i) where remedial action to rectify non-performance within a reasonable period of time (being not less than one month) specified in writing has been requested by the Commission and has not been satisfactorily taken […]”.

21. Lepingu ülesütlemise tagajärjed on sätestatud lepingu artikli 5 punktis 5.4:

„The Community contribution to costs, on termination, shall be paid if they relate to Project Deliverables accepted by the Commission and such other costs which are fair and reasonable, including expenditure commitments.

[…]

For termination under Article 5.3(a), interest may be added to any amount to be reimbursed, upon written request, at 2% above the rate applied by the European Monetary Institute for ECU operations […] for the period between the receipt of the funds and their reimbursement.”

22. Kohtualluvus tuleneb artiklist 7:

„The Court of First Instance of the European Communities, and in the case of appeal, the Court of Justice of the European Communities shall have exclusive jurisdiction in any dispute between the Commission and the Contractors concerning the validity, application and interpretation of this contract.”

23. Lepinguosaliste esitatavate aruannete suhtes näeb lepingu artikkel 10 ette järgmist:

„10.1 Submission of Reports

The Contractors shall submit to the Commission for approval the following reports […]:

(a) progress reports (the progress, resources employed, deviations to the work plan, and results). Each 12 months, or such other period specified in the contract, the information in the relevant report must enable the Commission to evaluate the progress and cooperation, within the Project and with any related project;

(b) a final report covering all the work, the objectives, the results and the conclusions, including a suitable summary of all these matters;

[…]

10.3 Each progress report shall be submitted within one month of the end of the relevant reporting period.

A final report shall be submitted within two months following the period specified in Article 2.1 of the contract, or the completion of the work, if earlier.

Unless there are observations by the Commission the final report shall be deemed to be approved within two months of its receipt and within one month in the case of other reports.”

24. Artikli 23 punktid 23.2 ja 23.3 määravad seoses komisjoni makstava tasuga järgmist:

„23.2 Subject to Article 24 of this Annex, all payments shall be treated as advances until acceptance of the appropriate Project Deliverables, or, if none are specified, until acceptance of the final report.

23.3 Where the total financial contribution due for the Project, including the result of any audit, is less than the payments made for the Project, the Contractors shall immediately reimburse the difference, in ECU, to the Commission.”

III. Hagi aluseks olevad asjaolud

25. Projekti alustati 1998. aasta mais. Komisjon tegi 8. juunil 1998 InterTeamile esimese ettemakse summas 270 000 eurot.

26. Kostjad teatasid 15. detsembril 1998 esitatud 6 kuu aruandes 1., 2. ja 3. etapi tööde täielikust teostamisest.

27. Komisjon tegi 29. märtsil 1999 InterTeamile ettepaneku moodustada kontrollirühm (Review Team), mille koosseisus on eksperdid Guida ja Ouzounis, ja edastas nende curriculum vitae’d. InterTeam andis 8. aprilli 1999. aasta e‑kirjaga nõusoleku esitatud ekspertide nimetamiseks.

28. Pärast seda, kui kostjad olid 6 kuu aruande esitamise järel esitanud kuluaruanded esimese ajavahemiku kohta, tegi komisjon 6. mail 1999 järgmise ettemakse summas 191 394 eurot ajavahemiku 6. mai–31. oktoober 1998 eest. Ettemaksete kogusumma oli selleks ajaks 461 394 eurot.

29. Kostjate ja komisjoni esindajate ning kontrollirühma vahelisel koosolekul 11. juunil 1999 Brüsselis, andsid kostjad aru tööde seisust. Kuna kontrollirühma arvates esines projekti teostamisel tõsiseid puudusi, teatas ta projekti peatamisest kuni 1. juulini 1999 ja esitas lepinguosalistele nõudmise edastada kontrollirühmale nimetatud ajaks täiendav teave esiletoodud puuduste kõrvaldamise kohta.

30. Komisjon edastas 18. juuni 1999. aasta kirjaga esimese kontrollimissaruande (Review Report), mis põhines 11. juuni 1999. aasta projekti käigu aruandel, ja tegi veel kord kokkuvõtte kontrollirühma kriitika kohta. Lisaks sisaldas kiri järgmist lõiku:

„These are the reasons why we agreed to suspend the project until 1 July 1999, during which time the consortium has agreed to deliver additional information… This information shall be assessed immediately after 1 July 1999, additional information and remedial actions to rectify non-performance will be taken into account in accordance with the period of time specified in Article 5.3 (a)(i) of Annex II to the contract, effective immediately. Please note that in accordance with the relevant Articles of Annex II to the contract (in particular Article 5) the Commission hereby has given termination notice.”

31. Komisjon saatis 29. juuni 1999. aasta kirjaga InterTeamile esimese kontrollimisaruande, mida oli täiendatud lisaga, ja osutas uuesti lepingu täitmisel esinevatele puudustele. Lisas andis kontrollirühm hinnangu Internetti ülespandud keskkonna esimesele prototüübile, mida ta oli katsetanud pärast kostjatelt vajalike juurdepääsuõiguste saamist.

32. InterTeam esitas 5. juulil 1999 täiendavat, osaliselt saksakeelset teavet ja andis üle tööd, mille esitamise tähtaeg oli projekti 12. kuul. Veidi aega hiljem esitas ta ka lepingus ettenähtud 12 kuu aruande.

33. Komisjon edastas 23. juuli 1999. aasta kirjaga InterTeamile teise kontrollimisaruande, milles oli võetud arvesse 5. juulil esitatud andmeid ja 12 kuu aruandes sisalduvaid andmeid, ning kutsus kostjad 8. septembril 1999 Brüsselis toimuvale järgmisele koosolekule. Teises kontrollimisaruandes jätkasid kontrollijad kõikide tööde põhjalikku kritiseerimist. Heaks kiideti ainult etappide 2.4, 3.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 ja 4.6 tööd, kuigi nende kvaliteet hinnati halvaks. Vaatamata sellele, et kostjad esitasid 8. septembri 1999. aasta koosolekul selgitusi, ei taganenud kontrollirühm oma otsusest.

34. InterTeamile 21. detsembril 1999. aastal saadetud tähitud kirjas teatas komisjon lepingu tagasiulatuvalt ülesütlemisest alates 8. septembrist 1999. Selles kirjas, millest ülejäänud kostjad said koopia, teatas komisjon 317 214 euro suuruse maksenõude väljasaatmisest. Tema andmetel tulenes see summa ettemaksu 461 394 euro suurusest kogusummast, millest arvati maha heakskiidetud tööde eest makstud summa 144 180 eurot. Lisaks sellele näitas komisjon ära, kuidas need heakskiidetud kulud lepinguosaliste vahel jaotuvad.

35. Heakskiidetud kulude ja lepinguosalistele tegelikult makstud ettemaksete vaheline suhe on komisjoni andmetel järgmine:



A B C D InterTeam 153 500 300 934 29 491,36 271 443 A-Consult 101 500 61 823 40 960,23 20 862 AMI 97 000 26 743 26 214,55 529 Ision 70 000 39 926 31 129,77 8 797 Euram 40 000 21 606 0,00 21 606 Intracom 68 000 10 362 16 384,09 (6 022) Nordbank 10 000 0 0,00 0 Summa 540 000 461 394 144 180 317 214

A: lepingujärgselt komisjoni poolt hüvitatavate kulude ülemmäär; B: tegelikult väljamakstud summa; C: heakskiidetud kulud; D: tagastamisele kuuluv summa (Intracomi saldo on positiivne).

36. Pärast edasist kirjavahetust esitas komisjon 17. juuli 2000. aasta kirjas InterTeamile lõpuks nõude tagastada seitsme päeva jooksul 317 214 eurot. Kui makse määratud tähtaja jooksul ei laekunud, nõudis komisjon 18. juuni 2001. aasta kirjaga igalt kostjalt 317 214 euro tagastamist koos intressidega.

IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

37. Komisjon esitas 12. augustil 2002 hagi esmalt Esimese Astme Kohtule; hagiavaldus edastati siiski Euroopa Kohtule. Pärast Esimese Astme Kohtu kantseleiga nõu pidamist teatas komisjon 14. augusti 2002. aasta kirjas, et hagi esitatakse tõepoolest Euroopa Kohtule.

38. Komisjoni väitel oli lepingu ülesütlemine lepingu II lisa artikli 5 punkti 5.3 alapunktide a ja i kohaselt kehtiv, sest kostjad olid teostanud tööd puudulikult, nagu nähtub kostjatele siduvatest kontrollimisaruannetest, ja kostjad ei olnud puudusi määratud tähtaja jooksul kõrvaldanud. Ühendusel on lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 kohaselt õigus nõuda ettemakse tagastamist osas, millele ei vasta heakskiidetud töid. Lepingu II lisa artikli 5 punkti 5.4 kohaselt tuleb nõude esitamisel arvestada tagastamisele kuuluvale summale juurde intress. Õigus nõuda tagasimakseid tuleneb lisaks veel alusetust rikastumisest Bürgerliches Gesetzbuch’i (Saksa tsiviilseadustik, edaspidi „BGB”) § 812 tähenduses. Lepingu artikli 1 ja BGB § 420 ja järgnevate paragrahvide kohaselt vastutavad kostjad tagasimaksekohustuse eest solidaarvõlgnikena.

39. Komisjon palub Euroopa Kohtul:

mõista kostjatelt kui solidaarvõlgnikelt komisjoni kasuks välja 317 214 eurot, millele lisanduvad intressid Euroopa Rahainstituudi poolt eurotehingutele kohaldatavast määrast 2% võrra suurema määra järgi, summas 125 820 eurot alates 8. juunist 1998 ja summas 191 394 eurot alates 6. maist 1999.

Suulises menetluses palus komisjon lisaks sellele Euroopa Kohtul teise võimalusena osas, milles hagi on suunatud A-Consulti ja Isioni vastu,

sedastada, et A-Consult GmbH ja Ision GmbH solidaarvõlgnikena on koos ülejäänud kostjatega kohustatud tagastama komisjonile 317 214 eurot, millele lisanduvad intressid Euroopa Rahainstituudi poolt eurotehingutele kohaldatavast määrast 2% võrra suurema määra järgi, summas 125 820 eurot alates 8. juunist 1998 ja summas 191 394 eurot alates 6. maist 1999,

ja viimase võimalusena – juhul kui Euroopa Kohus ei kohalda kostjate suhtes solidaarvastutust –

sedastada, et A-Consult GmbH on kohustatud tagastama komisjonile 20 862 eurot ja Ision GmbH 8797 eurot, millele lisanduvad intressid.

Lisaks sellele palub komisjon mõista kohtukulud igal juhul välja kostjatelt.

40. AMI, Euram ja InterTeam paluvad Euroopa Kohtul:

– jätta hagi nende vastu suunatud osas rahuldamata ja

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

41. A-Consult palub Euroopa Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata ja

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

42. Intracom palub Euroopa Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata,

– rahuldada vastuhagi ja mõista komisjonilt välja 6022 eurot ja

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

43. Nordbank palub Euroopa Kohtul:

– jätta hagi tema vastu suunatud osas rahuldamata ja

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

44. Kostjad ei lea, et nende tehtud töö ei olnud piisav, ja esitavad oma väite kinnituseks ekspertide tõendi. Kostjate väitel ei ole kontrollirühma hinnang neile siduv. Mingil juhul ei saa kritiseerida 6 kuu aruandes dokumenteeritud töid, sest see aruanne tuleb lugeda komisjoni tähtaegselt esitamata jäänud vastuväidete tõttu heakskiidetuks. Ka on lepingu ülesütlemine kehtetu, sest see ei olnud suunatud kõigi kostjate, vaid ainult InterTeami vastu.

45. Kostjate arvates ei saa ettemaksete tagastamisel kohaldada solidaarvastutust, nagu ilmnevat lepingu artikli 1 punktist 1.2. Intracomi ja Nordbanki arvamuse kohaselt vastutab iga lepinguosaline ainult oma tööga seotud võimalike puuduste eest. Nemad olid aga oma tööd nõuetekohaselt teostanud.

46. Kuna Ision hagiavaldusele vastu ei ole vaielnud, taotles komisjon oma repliigis Isioni suhtes tagaseljaotsuse tegemist. Selle peale esitas Ision oma vasturepliigi ja taotles selle taotluse rahuldamata jätmist.

47. Oma repliigis nõudis komisjon ka Intracomi vastuhagi rahuldamata jätmist.

48. Poolte järgnevad asjas tähtsust omavad argumendid esitatakse õigusliku hinnangu raames.

V. Hagi vastuvõetavus

A. Euroopa Kohtu pädevus

49. Lepingu II lisa artikkel 7 kohaselt on Esimese Astme Kohus pädev lahendama esimese instantsina kõiki lepingu pinnalt tekkivaid vaidlusi. Seetõttu esitas komisjon hagiavalduse esmalt Esimese Astme Kohtule.

50. Tõusetub küsimus, kas seda vahekohtuklauslit( ) saab tõlgendada nii, et komisjoni esitatud hagi korral tuleb põhjendada ka Euroopa Kohtu pädevust esimese instantsi kohtuna. EÜ artikli 225 lõike 1 alusel on Esimese Astme Kohus pädev tegema otsuseid ühenduse poolt sõlmitud lepingus sisalduva EÜ artikli 238 kohase vahekohtuklausli alusel. See kehtib üksnes sätete suhtes, mis kalduvad kõrvale Euroopa Kohtu põhikirjast, mille artikkel 51 Nice’i lepingu redaktsioonis sätestab, et ühenduse institutsioonide esitatud hagide lahendamine on Euroopa Kohtu pädevuses.( )

51. Selles suhtes ei too mingit muutust kaasa ka see, kui tugineda mitte praegu valitsevale õiguslikule olukorrale,( ) vaid hagi esitamise ajal valitsenud õiguslikule olukorrale. Sel ajal kuulus pädevus EÜ artikli 238 alusel põhimõtteliselt Euroopa Kohtule. Ainult eraisikute poolt vahekohtuklausli alusel esitatud hagid suunati nõukogu otsuse, mis käsitleb Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu asutamist, artikli 3 punkti c alusel( ) Esimese Astme Kohtule arutamiseks; ühenduse institutsioonide esitatud hagid jäid Euroopa Kohtu pädevusse.

52. Üksnes klausli sõnastusele tugineva tõlgenduse puhul oleks klausel seega vastuolus ühenduse kohtute pädevust puudutavate sätetega. Kui klauslit peetaks seetõttu kehtetuks, tuleks vaidlus EÜ artikli 240 kohaselt lahendada siseriiklikes kohtutes.

53. Ükski menetlusosalistest ei ole Euroopa Kohtu pädevust aga eitanud. Euroopa Kohtu sellekohasele küsimusele vastates kinnitasid pooled sõnaselgelt, et vaidluse lahendamine on Euroopa Kohtu pädevuses. Siiski võiks Euroopa Kohus antud juhul sedastada, et vahekohtuklausel on õiguslikult kehtetu ja asi ei kuulu seega tema pädevusse.( )

54. Mõned menetlusosalistest viitavad sellele, et lepingu II lisa artiklit 7 on tagantjärele konkludentselt muudetud lepinguosaliste ühtseid seisukohti väljendavate kirjalike märkustega Euroopa Kohtu pädevuse kohta.

55. Siiski on kaheldav kas see on võimalik. Esiteks peab hageja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 punkti 6 kohaselt juba koos hagiavaldusega esitama ärakirja vahekohtuklauslist. Arvestamata selles sätestatud kirjaliku vormi nõuet( ), ilmneb sellest sõnastusest, et kokkulepe peab olema sõlmitud enne hagi esitamist. Teiseks saab lepingut selle artikli 8 kohaselt muuta ainult lepinguosaliste nõuetekohaselt volitatud esindajate „kirjaliku kokkuleppega”. See küsimus võib siiski lõpuks lahtiseks jääda, juhul kui juba vahekohtuklausli kehtiva redaktsiooni tõlgendusest tuleneb, et Euroopa Kohus on pädev lahendama komisjoni esitatud hagisid, mis on seotud lepinguga.

56. Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas Feilhauer( ) tuleneb, et vahekohtuklausli alusel tuleb Euroopa Kohtu pädevust hinnata üksnes ühenduse õigusest ja kõnealusest klauslist lähtudes. See vastab üldtunnustatud põhimõttele, et iga kohus kohaldab ise oma menetlusreegleid, kaasa arvatud pädevust puudutavaid sätteid.( ) Lepingus tehtud õiguslik valik puudutab seega üksnes materiaalõiguslikke sätteid. Vahekohtuklausli tõlgendamise suhtes, millest Euroopa Kohtu pädevus lõpuks sõltub, ei kohaldata seega Saksa õigusest tulenevaid lepingute tõlgendamise põhimõtteid, nii nagu need on sätestatud esmajoones BGB §-des 133 ja 157, seda ka juhul, kui klausel sisaldub lepingus, mille suhtes kohaldatakse Saksa õigust.

57. Vastavalt ühenduse õiguse põhimõtetele ei tule ka lepingu tõlgendamisel tugineda üksnes selle sõnastusele. Arvestada tuleb ka lepinguosaliste tahet ja lepingu sõlmimise tausta.( )

58. Klausli sõnastusest ilmneb esmalt, et lepinguosalised ei ole soovinud välistada hagi esitamist Euroopa Kohtule. Mainitakse sõnaselgelt koguni selle pädevust edasikaebusi läbivaatava instantsina. Klauslis avaldub poolte selgelt väljendatud tahe vältida võimalike omavaheliste vaidluste siseriiklikku kohtualluvust ja anda need ühenduse kohtute pädevusse. Euroopa Kohtus esitatud seisukohtades kinnitasid pooled, et see oli nende soov kokkuleppe sõlmimisel.

59. Lisandub veel asjaolu, et Esimese Astme Kohus ja Euroopa Kohus moodustavad ühiselt institutsiooni „Euroopa Kohus”. See ilmneb esiteks sellest, et EÜ artikli 7 lõikes 1, milles on loetletud ühenduse institutsioonid, on nimetatud üksnes Euroopa Kohut, ja Esimese Astme Kohut eraldi ei mainita. Lisaks sellele kannab EÜ asutamislepingu jagu, mis sisaldab sätteid Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu kohta, pealkirja „Euroopa Kohus”. Järelikult ei ole välistatud, et nimetus Esimese Astme Kohus hõlmab osa terviku asemel (pars pro toto) põhimõttel ka Euroopa Kohut.

60. Lõpuks tuleb arvesse võtta, et leping sõlmiti Esprit’ programmi raames. Rahaliste toetuste andmisega asjaomaste projektide elluviimiseks järgib ühendus teadus- ja tööstuspoliitilisi eesmärke. Asjakohane on anda nende lepingute pinnalt tekkivate vaidluste lahendamine ühenduse kohtute pädevusse. Nii on tagatud, et nende tüüplepingute tõlgendamine toimub ühtselt ja ühenduse õiguse raames, niivõrd kui seda võimaldab lepingu suhtes kohaldatav siseriiklik õigus.

61. Siinkohal esitatud käsitus ei ole vastuolus Euroopa Kohtu seisukohaga, et tema pädevust vahekohtuklausli alusel tuleb tõlgendada kitsendavalt, sest see kujutab endast erandit tavaliselt kohaldatavast õigusest.( ) See Euroopa Kohtu seisukoht puudutab küsimust, milliseid nõudeid võib EÜ artikli 238 alusel ühes hagis institutsioonile „Euroopa Kohus” esitada, ja mitte Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu pädevuse piiritlemist.

62. Muuseas on ühenduse institutsioonid Euroopa Kohtule korduvalt hagisid esitanud sama või sarnase klausli alusel.( ) Ühelgi neist juhtudest ei pidanud Euroopa Kohus oma pädevust klausli sõnastuse tõttu küsitavaks, kuigi ta oleks võinud tuvastada, et asi ei kuulu tema pädevusse. Sellest saab vaid järeldada, et Euroopa Kohus on tõlgendanud klauslit siin väljapakutud viisil.

63. Seega, võttes arvesse poolte tahet ja lepingu sõlmimise tausta, tuleneb lepingu II lisa artikli 7 tõlgendusest, et Euroopa Kohus on pädev lahendama komisjoni hagisid, mis on esitatud käesoleva lepinguga seotud vaidlustes.

B. InterTeami vastu esitatud hagi vastuvõetavus

64. 22. detsembril 1999 võttis InterTeami üldkoosolek vastu äriühingu lõpetamise otsuse, mille kohta tehti 18. jaanuaril 2000 kanne äriregistrisse. Likvideerimismenetluse lõppemise kohta tehti kanne 8. novembril 2001 ning äriühing kustutati äriregistrist.

1. Poolte argumendid

65. Komisjon leiab, et InterTeami vastu esitatud hagi on vastuvõetav. Hageja väitel põhjendab hagi vastuvõetavust asjaolu, et kostja omab veel vara. Vastasel juhul on kostjal end äriregistrist kustutada lastes võimalik teda ähvardavast kohtuvaidlusest kõrvale hoida.

66. AMI, Euram ja InterTeam leiavad seevastu, et InterTeami vastu suunatud hagi on vastuvõetamatu. InterTeam on äritegevuse lõpetamise ja sellest tuleneva vara puudumise tõttu likvideeritud. Pärast äriregistrist kustutamist puudub tal seetõttu kohtumenetlusteovõime.

2. Õiguslik hinnang

67. InterTeami vastu suunatud hagi oleks vastuvõetamatu, kui InterTeamil puuduks hagi esitamise ajal nii õigusvõime kui ka kohtumenetlusteovõime. Kohtuasjas komisjon v. Oder-Plan Architektur jt kohaldas Euroopa Kohus küsimuse puhul, mis puudutas äriühingu õigusvõimet ja kohtumenetlusteovõimet, tema registrijärgse asukoha õigust.( ) Käesoleval juhul on äriühingu registrijärgse asukoha õiguseks Saksa õigus. Saksa õiguse kohaselt lõpetatakse Gesellschaft mit beschränkter Haftung (piiratud vastutusega äriühing, edaspidi „GmbH”) selle kustutamisega äriregistrist pärast likvideerimismenetluse lõppemist. Menetlusõiguse normide kohaselt kaotab äriühing lõpetamise hetkest ka kohtumenetlusteovõime; seega on äriühingu vastu esitatud hagid vastuvõetamatud.( )

68. Erinevalt käesolevast asjast oli 11. oktoobri 2001. aasta kohtuotsuse komisjon v. Oder-Plan Architektur jt puhul kostja veel likvideerimisel ja ei olnud äriregistrist kustutatud. Seetõttu ei saa sellest otsusest lähtudes järeldada, nagu komisjon arvab, et juba enne hagi esitamist täielikult likvideeritud ja kustutatud InterTeami vastu suunatud hagi on vastuvõetav.

69. Ka likvideeritud ja kustutatud GmbH vastu saab erandjuhtudel hagi siiski esitada, kui hageja faktilistele asjaoludele tuginedes väidab, et GmbH omab veel vara.( ) Selle tagajärjel taastub äriühingu, kelle vastu hagi esitati, õigusvõime ja kohtumenetlusteovõime. Tingimuseks on aga, et hageja toob esile vähemalt tõendid, millest nähtuks realiseeritava vara olemasolu.( ) Huupi püstitatud väide, et GmbH-l on veel nõudeid, ei ole seevastu piisav sellise menetluse vastuvõetavaks tunnistamiseks.( )

70. Komisjoni argument, et kustutatud GmbH vastu suunatud hagi vastuvõetavaks tunnistamiseks piisab väitest, et kostja omab veel vara, ei ole veenev, sest vastasel juhul oleks kostjal võimalik end äriregistrist kustutada lastes teda ähvardavast kohtuvaidlusest kõrvale hoida. Äriühingu kustutamine äriregistrist toimub alles pärast seadusega sätestatud menetluse lõppemist, mis võtab arvesse võlausaldajate kaitset.( ) Erandite tegemist likvideeritud või kustutatud äriühingute vastu suunatud hagide vastuvõetamatuse põhimõttest võib õiguskindluse tagamiseks lubada ainult juhul, kui hageja toob faktilistele asjaoludele tuginedes esile pidepunktid, millest nähtub vara olemasolu.

71. Kuna komisjon väitis vaid üldsõnaliselt, et InterTeam omab veel vara, aga ei toonud esile lähemaid pidepunkte, tuleb komisjoni poolt InterTeami vastu esitatud hagi tunnistada vastuvõetamatuks.( )

C. A-Consulti ja Isioni vastu suunatud hagi vastuvõetavus

72. Komisjon esitas hagi 12. augustil 2002. Juba enne seda, nimelt 25. juulil 2002, oli A-Consulti varade suhtes Austria pankrotiõiguse kohaselt algatatud „kohtuliku kompromissi menetlusele järgnev pankrotimenetlus” („Anschlußkonkursverfahren”) ja 19. juulil 2002 Isioni varade suhtes Saksa õiguse kohaselt maksejõuetusmenetlus.

1. Poolte argumendid

73. A-Consulti pankrotihaldur toob esile, et hagi on A-Consulti vastu suunatud osas vastuvõetamatu. Austria õiguses on Konkursordnung’i (Austria pankrotiseadus; edaspidi „KO”) § 6 kohaselt keelatud pärast maksejõuetusmenetluse algatamist alustada või jätkata menetlust mis tahes vaidluste osas, mis puudutavad nõudeid pankrotipessa kuuluvale varale. Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta( ) (edaspidi „määrus nr 1346/2000”) artiklite 16 ja 17 kohaselt tunnustavad kõik teised liikmesriigid maksejõuetusmenetluse algatamist ühes Euroopa Liidu liikmesriigis ja sellel on seal samad tagajärjed nagu menetluse algatanud riigi õiguse alusel.

74. Ka Ision peab tema vastu esitatud hagi vastuvõetamatuks. Maksejõuetusmenetluse algatamisega 19. juulil 2002 kaotas ta kohtumenetlusteovõime. Sellest kuupäevast alates oli pankrotihalduril Insolvenzordnung’i (Saksa pankrotiseadus, edaspidi „InsO”) § 80 kohaselt õigus äriühingut kohtus esindada. Ent pankrotihaldurile ei toimetatud hagiavaldust kätte. Seega ei saanud pankrotihaldur muutuda kohtumenetluse pooleks.

75. Komisjoni arvates on hagid vastuvõetavad. Euroopa Kohtu ainupädevus käesolevat vaidlust lahendada tuleneb EÜ artiklist 238 koostoimes vahekohtuklausliga. Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et Euroopa Kohtu ainupädevusele ei saa vastu seada siseriiklikku õigust. Määrus nr 1346/2000 puudutab üksnes maksejõuetusmenetluse tagajärgi liikmesriikides, sellel ei ole aga mingit mõju hagi vastuvõetavusele Euroopa Kohtus. Sellele lisaks teavitati komisjoni A-Consulti vastu pankrotimenetluse algatamisest alles kaks ja pool kuud hiljem, 23. septembril 2002. See ei ole „kohe” määruse nr 1346/2000 artikli 40 tähenduses.

2. Õiguslik hinnang

a) Põhinõue

76. Hagide vastuvõetavust, mis on esitatud äriühingute vastu, kelle varade suhtes on algatatud pankroti- või täpsemalt maksejõuetusmenetlus, võiks samamoodi, nagu likvideerimisel olevate äriühingute vastu suunatud hagide vastuvõetavust vaadelda õigusvõimet ja kohtumenetlusteovõimet käsitleva probleemina. Selle poolt räägiks see, et maksejõuetusmenetluse algatamine toob paratamatult kaasa äriühingu staatuse muutumise ja ta ei saa enam tegutseda oma organite vahendusel. Ta muutub pankrotihalduri valitsetavaks eraldatud varaks (pankrotivara). Järelikult tuleks kohaldada äriühingute registrijärgse asukoha õigust, niisiis Austria või Saksa õigust.( )

77. Vastuvõetavust, nagu ka teisi menetlusõiguse küsimusi, võiks aga otsustada ka pädevas kohtus kohtumenetlusele kohaldatava õiguse, niisiis Euroopa Kohtus menetlust reguleeriva õiguse alusel, milles aga käesoleval juhul kujunenud asjaolude jaoks selgesõnalised sätted puuduvad. Igal juhul ei saa 8. aprilli 1992. aasta kohtuotsuse komisjon v. Feilhauer( ) kohaselt Euroopa Kohtu vastu tugineda sellistele liikmesriikide menetlusõiguslikele sätetele, mis Euroopa Kohtu pädevuse välistavad.

78. Küsimus, kas tegemist on probleemiga, mis puudutab kohtumenetlusteovõimet või vastuvõetavust käsitlevat üldist probleemi, võiks siiski jääda lahtiseks, kui Euroopa Kohtu menetlusõiguse tõlgendamisest määrust nr 1346/2000 arvesse võttes tuleneks, et liikmesriikides algatatud maksejõuetusmenetluse tagajärgi tuleb arvestada ka Euroopa Kohtus toimuvas menetluses.

79. Määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 punktis f on sätestatud, et menetluse algatanud riigi õigus määrab kindlaks maksejõuetusmenetluse mõjud konkreetsete võlausaldajate algatatud menetlustele. Seega tehakse otsus maksejõuetusmenetluse mõjude kindlaksmääramise menetluse vastuvõetavuse kohta Saksa või Austria õiguse alusel.

80. Saksa õiguses saavad võlausaldajad InsO § 87 kohaselt pärast maksejõuetusmenetluse algatamist võlgniku varade suhtes oma nõudeid esitada ainult kooskõlas maksejõuetusmenetlust reguleerivate eeskirjadega. Tsiviilmenetluse korras esitatavate hagide suhtes kohaldatavate eeskirjade asemele astub InsO § 174 ja järgmistes paragrahvides sätestatud menetlus. Otse pankrotivõlgniku või pankrotihalduri vastu esitatud hagi tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.( )

81. Ka Austria õiguses on pärast pankrotimenetluse algatamist KO § 6 lõike 1 kohaselt keelatud alustada menetlust mis tahes vaidluste osas, mis puudutavad nõudeid pankrotipessa kuuluvale varale või selle tagamist.

82. Siseriikliku õiguse kohaldamisel tuleks kõnealused hagid jätta seega vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

83. Nõustuda tuleb komisjoni väitega, et määrus nr 1346/2000 ei sisalda ühtegi sätet, mis näeks sõnaselgelt ette Euroopa Kohtus toimuva menetluse kohaldamist. Ka Euroopa Kohtu menetlusõigus ei viita nimetatud määrusele. Määruse tähendusest ja eesmärgist lähtuvast tõlgendusest ilmneb siiski, et Euroopa Kohtus toimuva kohtumenetluse suhtes ei saa kehtida erandeid määruses nr 1346/2000 sätestatud põhimõtetest.

84. Maksejõuetusmenetluste eesmärk on ühesainsas menetluses tagada olemasoleva vara võrdne jaotamine kõigi võlausaldajate vahel. Siseriikliku õiguse kohaselt ei saa võlausaldaja seepärast võlga eraldi sisse nõuda isikult, kelle suhtes on käimas maksejõuetusmenetlus. Võlausaldajad ei saa otse hagi esitada, et omandada teatud eraldi osa, ega nõuda eraldi sisse olemasolevaid võlgu.( ) Sellega saaksid mõned võlausaldajad teistega võrreldes põhjendamatu eelise. Määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 punkt f tagab, et seda põhimõtet ei saa rikkuda, esitades hagisid teistes liikmesriikides.

85. Määrus on vahetult kohaldatav kõigis liikmesriikides ja siduv kõigile siseriiklikele kohtutele. Ei ilmne, miks ei tuleks määruses sätestatud põhimõtteid arvesse võtta ka ühenduse kohtute kohtumenetlustes. Kui neid põhimõtteid ei kohaldataks analoogiliselt komisjoni poolt Euroopa Kohtule esitatud hagide suhtes, saaks komisjon võrreldes teiste võlausaldajatega, kes saavad võlgu sisse nõuda ainult maksejõuetusmenetluse raames, põhjendamatu eelise.( ) Et määruse kasulik mõju (effet utile) ei kaoks, peab ka komisjoni suhtes kehtima põhimõte, et pärast maksejõuetusmenetluse algatamist saab esitada nõude lepinguliste kohustuste täitmiseks üksnes siseriiklike maksejõuetusmenetluste raames.

86. Euroopa Kohtu järeldused Feilhaueri kohtuotsuses( ) ning põhimõte, et kohus kohaldab omaenda menetlusõigust, ei välista siinkohal esitatud lahendust. Sest siseriiklikke õigusnorme, mis on vastuolus hagi vastuvõetavusega Euroopa Kohtus, kohaldatakse ühenduse õiguse kollisiooni puudutava sätte alusel (määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 punkt f). Ühenduse õigus ise niisiis lepib sellega või isegi nõuab, et hagi vastuvõetavus Euroopa Kohtus on kohaldatavate siseriiklike õigusnormide tõttu piiratud.

87. Teise võimalusena väidab komisjon määruse nr 1346/2000 artiklile 40 tuginedes, et A-Consulti vastu suunatud hagi vastuvõetavus tuleneb igal juhul sellest, et komisjoni teavitati maksejõuetusmenetluse algatamisest alles kaks ja pool kuud hiljem ja seega mitte „kohe” õigusnormi tähenduses.

88. See argument on ekslik. Määruse nr 1346/2000 artikkel 40 ei sisalda nimelt sanktsioneerivat eeskirja, mis sätestab, et hilinenud teavitamise puhul laienevad maksejõuetusmenetluse algatamise tagajärjed ainult neile võlausaldajatele, keda teavitati viivitamatult. Pealegi kantakse maksejõuetusmenetluse algatamine äriregistrisse ja tehakse avalikult teatavaks, nii et komisjonil oli võimalik maksejõuetusmenetluse algatamisest teada saada ka ilma vastava teatiseta.

89. Lõppkokkuvõttes tuleb seega nentida, et A-Consulti ja Isioni vastu suunatud hagi on vastuvõetamatu, sest Austria ja Saksa pankrotiõigus, mida käesolevas asjas kohaldatakse, välistavad pärast pankroti- või maksejõuetusmenetluse algatamist üksikute võlausaldajate algatatud menetlused.

b) Täiendavad nõuded

90. Suulises menetluses muutis komisjon oma sooritushagi A-Consulti ja Isioni vastu teise võimalusena tuvastushagiks. Selleks ajaks ei olnud A-Consulti vastu esitatud nõue veel nõuete nimekirja kantud. Isioni vastu esitatud nõue oli seevastu täpsemalt määratlemata ajal komisjoni ja Isioni pankrotihalduri suulises menetluses esitatud ühtelangevate andmete kohaselt kantud täpsemalt määratlemata ajal nõuete nimekirja ja pankrotihalduri poolt vaidlustatud.

91. Juhul kui nõuete nimekirja kantud nõue nõuete kontrollimisel pankrotihalduri või mõne teise võlausaldaja poolt vaidlustatakse, võib võlausaldaja Austria õiguse KO § 110 alusel esitada tuvastushagi. Selline hagi kuulub KO § 110 kohaselt pankrotikohtu pädevusse. Sama kehtib InsO § 179 ja järgmiste paragrahvide kohaselt Saksa õiguse kohta.

92. Vastava hagi esitamine Euroopa Kohtule ei ole vastuolus asjaoluga, et mõlemas õiguskorras kuulub tuvastushagide lahendamine pankrotikohtu pädevusse. KO § 110 lõike 1 kohaselt võib tuvastushagi (Austria) pankrotikohtule esitada ainult siis, kui kohtu poole pöördumine on lubatav. Sama kehtib InsO § 185 kohaselt Saksa õiguse kohta. Kuna EÜ artikli 238 vahekohtuklausli kohaselt jäävad pooltevahelised vaidlused Euroopa Kohtu ainupädevusse, ei oleks siseriiklikku kohtusse pöördumine lubatav. Saksa õigus tunnustab lisaks sellele võimalust, et tuvastushagi võib erandina InsO §-s 180 sätestatust esitada ka poolte vahel kokku lepitud vahekohtule.( )

93. Tuvastushagi esitamise tingimuseks on aga igal juhul, et nõue on kantud nimekirja ja vaidlustatud. A-Consulti vastu esitatud nõude puhul ei ole seda seni tehtud. Täiendavad nõuded on seega A-Consulti vastu suunatud osas vastuvõetamatud. Kuni ei ole teada, et nõue on vaidlustatud, puudub õiguskaitse vajadus. Kui nõue jääks vaidlustamata, ei oleks komisjonil vaja võlanõuete põhjendatuse tuvastamiseks hagi esitada.

94. On tõsi, et Isioni vastu esitatud nõue on kantud nõuete nimekirja.( ) Täiendavad nõuded võivad olla siiski vastuvõetamatud ka siis, kui need ei ole esitatud õige kostja vastu ja/või on esitatud hilinenult.

95. Tuvastushagi tuleb esitada teiste kostjate vastu kui need, kelle vastu esitati algselt sooritushagi, nimelt nende vastu, kes vaidlustavad nõude olemasolu. Selleks võib olla pankrotihaldur või ka mõni teine võlausaldaja. Isioni vastu esitatud täiendavate nõuete vastuvõetavus on kaheldav juba seetõttu, et komisjon ei taotlenud sooritushagi muutmist hagiks, mis on esitatud nõude vaidlustanud pankrotihalduri või mõne teise võlausaldaja vastu. Ka ei ole pankrotihaldurile hagiavaldust vorminõuetele vastavalt kätte toimetatud.

96. Isegi kui tõlgendada neid nõudeid laiemas tähenduses nii, et need on esitatud pankrotihalduri vastu, räägib nende vastuvõetavuse vastu asjaolu, et need esitati alles suulises menetluses. Lähtuda tuleb küll sellest, et võlanõude põhjendatuse tuvastamine sisaldub juba asjaomase soorituse tegemise nõude esitamises. Käesolevas asjas on vajalik hagi muutmine, kuna hagi, mis taotleb võlanõuete põhjendatuse tuvastamist, tuleb esitada teiste kostjate vastu kui need, kelle vastu esitati algselt sooritushagi, nimelt nende vastu, kes vaidlustavad nõude olemasolu.

97. Euroopa Kohtu kodukord ei sätesta sõnaselgelt, kas hagi on võimalik muuta ning kui vastus on jaatav, siis millise ajani. Kodukorra artikli 42 punkti 2 kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Seda sätet tuleb vastavalt kohaldada käesoleva hagi muutmise suhtes, kaasa arvatud selleks vajalike faktiliste asjaolude esitamise, eelkõige nõude nõuete nimekirja kandmise ja pankrotihalduri poolt vaidlustamise suhtes.

98. Maksejõuetusmenetlus Isioni varade suhtes algatati 19. juulil 2002. Isegi kui komisjon ei olnud hagi esitamise ajal 12. augustil 2002 vaatamata avalikule teatavakstegemisele menetluse algatamisest teadlik, sai ta sellest teada hiljemalt Isioni pankrotihalduri 26. septembri 2002. aasta kirjast, mis esitati käesolevas menetluses.

99. Sellest ajast alates oli tal võimalus lasta kanda nõue nõuete nimekirja ja – pärast nõude vaidlustamist pankrotihalduri poolt – esitada taotlus võlanõuete põhjendatuse tuvastamiseks. Tegelikult esitas ta need taotlused alles suulises menetluses 8. juulil 2004, seda hilinemist põhjendamata. See põhjustas muu hulgas Isioni pankrotihalduri ebapiisava kaasamise käesolevasse menetlusse. Pankrotihalduril ei olnud enne nõude kandmist nõuete nimekirja ja enne talle hagiavalduse kättetoimetamist mingit põhjust Euroopa Kohtu menetluses osaleda.

100. Järelikult on A-Consulti ja Isioni vastu suunatud hagi vastuvõetamatu ka selles osas, milles taotletakse teise võimalusena võlanõuete põhjendatuse tuvastamist nõuete nimekirja kandmise eesmärgil.

VI. Põhjendatus

101. Komisjon esitab lepingusätete alusel kostjate kui solidaarvõlgnike vastu ettemaksete tagastamise nõude, tuginedes eelkõige lepingu II lisa artikli 23 punktile 23.3, ja alusetu rikastumise sätetele BGB § 812 tähenduses. Et InterTeami, A-Consulti ja Isioni vastu suunatud hagi on vastuvõetamatu, tuleb veel vaid välja selgitada, kas AMI, Intracomi, Eurami ja Nordbanki( ) vastu suunatud hagi on põhjendatud.

102. Solidaarkohustust iseloomustab BGB § 421 kohaselt see, et iga võlgnik on kohustatud tegema kogu soorituse. Ainult solidaarkohustuse olemasolu korral oleks komisjoni hagil täies ulatuses väljavaateid edule. Vastasel juhul saaks komisjon nõuda igalt lepinguosaliselt ainult tema kohustuseks oleva soorituse tegemist.

A. Solidaarvastutus

1. Poolte argumendid

a) Komisjon

103. Komisjon toob peaasjalikult esile, et solidaarvastutus tuleneb lepingu artiklist 1 ja lepingu II lisa artikli 23 punktist 23.3. Töö etappide täitmise jaotamine üksikutele lepinguosalistele ei ole vastuolus solidaarkohustusega, sest üksikuid töid teostati ühe ja sama tulemuse saavutamise huvides.

104. Lisaks sellele ilmneb lepingust ka, et iga kostja peab BGB § 425 lõike 1 kohaselt tegema jõupingutusi sooritused täitmata jätnud kostja soorituste tegemiseks.( ) Selline kaasvastutus, nagu käesolevas asjas teiste solidaarvõlgnike kohustuste eest, on Saksa õiguse järgi tavapärane juhul, kui mitu ettevõtjat on võtnud kohustuse ühe soorituse tegemiseks (BGB § 427).

105. Lepingu artikli 1 punkt 1.2 ei käi käesoleva asja kohta, vaid sätestab, millises ulatuses vastutavad lepinguosalised teise lepinguosalise kohustuste täitmata jätmise eest kolmandate isikute (nt alltöövõtjate) ees. Isegi kui seejuures oleks tegemist erandiga solidaarvastutusest suhetes komisjoniga, ei ole kostjad teinud kõike, et kontrollimisaruannetes osutatud puudusi kõrvaldada. Igal juhul rikkusid kostjad omavahelise koostöö kohustust ja lepingu II lisa artikli 2 punkti 2.3 alapunkti c sätteid rikkudes ei teavitanud komisjoni tööde ebapiisavast edenemisest.

b) Kostjad

106. A-Consult ja Intracom on seisukohal, et lepingu artikli 1 punktist 1.1 ei tulene, et lepingu II lisa artikli 23 punktis 23.3 sätestatud tagasimaksekohustus on igal juhul solidaarkohustus. Vastutus teiseste kohustuste eest on pigem sätestatud üksnes lepingu artikli 1 punktis 1.2.

107. Intracom välistab solidaarkohustuse olemasolu juba seetõttu, et igal võlgnikul ei ole kogu soorituse tegemiseks vajalikku pädevust. Peale selle asetatakse kahtluse korral BGB §-s 427 sätestatud õigusnormiga võrreldes esikohale lepingusäte.

108. Ühise seisukoha võtnud AMI, Euram ja InterTeam, samuti Nordbank on arvamusel, et lepingu artikli 1 punktis 1.1 sätestatud solidaarkohustust põhikohustuse täitmiseks on sama artikli punktiga 1.2 oluliselt muudetud.

109. Kostjad avaldavad järgnevalt, et komisjon ei toonud üksikasjalikult esile, milliseid töödes ilmnenud puudusi asjaomastele lepinguosalistele lepingu artikli 1 punkti 1.2 alusel ette heideti. Nordbank ja Intracom lisavad, et täitsid kuni tööde lõpetamiseni kõik kohustused. Ennetähtaegse lõpetamise tõttu ei saanud nad neile tegelikult ülesandeks tehtud töid enam teostada.

110. Nordbank ja Intracom eitavad teavitamiskohustuste rikkumist. Lepingu II lisa artikli 2 punkti 2.3 alapunkt c näeb ette üksnes seda, et lepinguosalised peavad koordinaatori vahendusel juhtima komisjoni tähelepanu oma ülesannete täitmisel esinevatele raskustele. Igal juhul ei olnud nende jaoks äratuntav, et teised lepinguosalised võisid oma kohustused täitmata jätta.

111. Lepingu toetuslepingu iseloomust tuleneb Nordbanki arvates, et iga lepinguosaline on kohustatud ettemakse tagastama üksnes siis, kui ta on tõepoolest saanud avalikke vahendeid, millele tal õigust ei ole.

2. Õiguslik hinnang

112. Solidaarkohustuse olemasolu kindlakstegemiseks tuleb esmajoones lähtuda lepingusätetest. Solidaarkohustusega võib esiteks tegemist olla juhul, kui see on lepingus otseselt ette nähtud. Teisalt võib lepinguosaliste solidaarvastutus tuleneda sellest, et nad moodustavad ühise eesmärgi saavutamiseks Gesellschaft bürgerlichen Rechts tüüpi äriühingu (seltsing; edaspidi „GbR”) BGB § 705 tähenduses.( ) GbR-i iga osanik vastutab nimelt ühingu kohustuste eest täiendavalt kogu oma varaga, ja nimelt kogu kohustuse ulatuses ning mitte ainult äriühingusisestes suhetes talle langeva osa ulatuses.( )

113. Ka äriühingu osanike täiendav vastutus, samuti nagu lepinguline solidaarvastutus eeldab, et lepinguga on tõepoolest kokku lepitud õigus esitada ettemaksete tagastamise nõue äriühingu vastu (ja mitte ainult üksikute lepinguosaliste vastu) ja osanike isiklik vastutus ei ole lepinguga piiratud.

114. Põhikohustuse täitmise, niisiis projekti elluviimise osas, näeb lepingu artikli 1 punkt 1.1 oma sõnastusega ilmselgelt ette solidaarvastutuse. Lepingu tekstis kasutatud väljend „ühiselt ja solidaarselt” (jointly and severally) vastab solidaarkohustusele. Nii kõlab tüüplepingu vastav lõik saksa keeles järgmiselt: „Die Vertragspartner führen die in Anhang I dieses Vertrags genannten Arbeiten ?…? als Gesamtschuldner ?…? aus” („Lepinguosalised teostavad lepingu I lisas loetletud töid ?…? solidaarvõlgnikena ?…?”).

115. Kui aga iga lepinguosaline üksi, nagu käesolevas asjas, ei saa jagamatut kohustust täita, siis võiks solidaarkohustuse asemel olla soovitud ka ühiskohustus, kuna ei tule lähtuda sellest, et lepinguosalised tahtsid võtta kohustuse millegi võimatu teostamiseks.( ) Ühiskohustuse korral ei või võlausaldaja nõuda kohustuse täielikku täitmist igalt üksikult võlgnikult, vaid võib üksnes nõuda, et kohustus täidetakse kõikide võlgnike poolt ühiselt.( )

116. Lepingu artikli 1 punktist 1.2 nähtub vastupidiselt punkti 1.1 sõnastusele, et tegelikult on kokku lepitud ühiskohustuses. Lepingu artikli 1 punkt 1.2 paneb lepinguosalistele vaid kohustuse teha mõistlikke jõupingutusi projekti eesmärkide saavutamiseks ja kohustused täitmata jätnud lepinguosalise kohustuste täitmiseks. Peale selle ei pea ükski lepinguosaline vastutama sündmuste eest, mida ta ei saa üldjuhul mõjutada. Kuna ükski lepinguosaline ei ole seega kohustatud kogu kohustust üksi täitma, langeb solidaarkohustus ära.

117. Käesolevas vaidluses ei ole kõne all siiski enam põhikohustus, niisiis projekti elluviimine ja elektroonikakomponentide veebipõhise kauplemiskeskkonna väljatöötamine. Komisjon esitab nõude tagastada ettemaksed, millele kostjatel ei ole tema arvates õigust. Tõendus selle kohta, et lepinguosalised soovisid riske üldiselt jagada on asjaolu, et juba põhikohustuse täitmiseks puudub solidaarkohustus.. Siiski ei tulene sellest tingimata, et solidaarkohustus puudub ka tagasimaksekohustuse osas.

118. Ettemaksete tagastamine on jagatav sooritus, mille kohta kehtivad õigusaktide alusel järgmised põhimõtted. Kui mitu võlgnikku on võlgnevad jagatava soorituse nagu hagi esemeks oleva tagasimaksmise puhul, on kahtluse korral iga võlgnik BGB § 420 kohaselt kohustatud ainult võrdseks osaks. Erandina sellest näeb BGB § 427 siiski ette, et kui mitu isikut kohustuvad lepinguga ühiselt jagatava soorituseks, vastutavad nad kahtluse korral solidaarvõlgnikena. See tõlgendus kehtib siiski reservatsiooniga, et lepinguliselt ei ole sätestatud teisiti, mida tuleb järgnevalt uurida. Solidaarkohustus võiks esineda ka juhul, kui oleks tegemist GbR-i kohustusega, mille eest osanikud vastutavad täiendavalt solidaarvõlgnikena.

119. Lepingu keskne säte, mis käsitleb ettemaksete tagastamist osas, milles need ületavad heakskiidetud kulusid, on lepingu II lisa artikli 23 punkt 23.3. See säte ei näe sõnaselgelt ette kõigi lepinguosaliste solidaarvastutust. Komisjoni esitatud tagasimakse nõue võiks aga olla esitatud selle äriühingu või nende lepinguosaliste vastu, kelle arvele tagasimaksekohustus pannakse ja kelle kohustuste eest vastutavad lepinguosalised solidaarselt. Samuti on mõeldav, et iga lepinguosaline vastutab ainult nende summade ulatuses, mida ta on saanud.

120. Lepingu II lisa artikli 23 punktis 23.3 on nimetatud, et the contractors (lepinguosalised) on kohustatud tagasimakseteks. Sellest ei saa siiski teha veenvat järeldust ühiskohustuse ja seega solidaarkohustuse olemasolu kohta. Seda sõnastust võib mõista ka nii, et iga lepinguosaline on kohustatud tagastama summad, mis ületavad kuluhüvitist, mida tal on õigus nõuda.

121. Tegusõna „to reimburse” (tagastama) kasutamisest saab järeldada, et lepinguosalised peavad tagastama ainult need summad, mida nad on eelnevalt saanud. Põhimõtteliselt on seega tegemist eriomase lepingusättega, mis puudutab alusetut rikastumist. BGB § 812 kohaselt on alusetu rikastumise tõttu esitatud nõuded suunatud sellele, et see, mis on (endale) saadud, tuleb tagastada. Reeglina ei esine seetõttu solidaarkohustust mitme lepinguosalise korral, kes on kohustatud tagastama näiteks tühise lepingu alusel saadu.( ) Teistsuguseid sätteid võib kohaldada juhul, kui ilma õigusliku aluseta on midagi saanud näiteks GbR tüüpi ühing.( )

122. Niisiis on tagasimaksekohustuse mõistmise seisukohast otsustava tähtsusega küsimus, kellele tehti väljamakseid. Ainult see, kes on maksete saaja, on nüüd kohustatud need tagastama.

123. Mõeldav oleks, et komisjon kandis lepingujärgsed summad üle lepinguosaliste poolt moodustatud äriühingule, näiteks GbR-ile. Selle poolt räägib esmapilgul see, et komisjon kannab maksed üle koordinaatorile ja mitte igale lepinguosalisele eraldi.

124. Lepingu II lisa artikli 2 punktist 2.1 ilmneb aga, et maksed võtab usaldusisikuna vastu koordinaator, kes peab need viivitamatult teistele lepinguosalistele üle kandma, saamata ise summade käsutusõiguslikuks omanikuks. Makse ei laeku seega lepinguosaliste poolt moodustatud äriühingule või mõnele muule ühingule. Makse tegelik saaja on pigem iga lepinguosaline ja nimelt toetusest talle kuuluva osa ulatuses, mis on lepingus ettenähtud kulukalkulatsiooniga eelnevalt kindlaks määratud. Koordinaator on üksnes maksete edastaja, kes võtab komisjonilt üle maksete ülekandmise suuremale hulgale toetusesaajatele.

125. Iga lepinguosaline on järelikult lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 alusel kohustatud tagastama vaid selle osa ettemaksetest, mille ta ise on saanud. Kuna äriühing ei ole alusetult rikastunud, langeb ära ka lepinguosaliste suhtes nende võimaliku osanikuseisundi alusel kohaldatav solidaarvastutus.

126. See tulemus saab kinnitust, kui tõlgendada lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 koosmõjus lepingu artikli 1 punktiga 1.2. Lepingu artikli 1 punkti 1.2 teise lause kohaselt ei vastuta lepinguosaline lepingut rikkunud lepinguosalise maksekohustuste eest, kui ta ei ole lepingu rikkumist ise soodustanud.

127. Komisjon on seisukohal, et see säte puudutab üksnes üksikutele lepinguosalisele langevaid kohustusi, niisiis näiteks võlakohustusi alltöövõtjate suhtes või maksekohustusi lepinguosaliste omavahelistes suhetes. Lepingu artikli 1 punkti 1.2 teist lauset ei saa seevastu üldse kohaldada nõuete suhtes, mis on esitatud kõigi lepinguosaliste vastu ühiselt.

128. See tõlgendus ei ole siiski veenev. Lepingu artikkel 1 kui lepingu põhimõtteline säte sätestab kostjate kohustused suhetes komisjoniga. Lepingu artikli 1 punkt 1.1 räägib sõnaselgelt komisjoni tellimusel teostatavatest töödest, sama artikli punkt 1.2 sätestab abinõud juhuks, kui nende kohustuste täitmisel esineb häireid. Järelikult peavad lepinguosalised teatud piirides astuma kohustuse täitmata jätnud lepinguosaliste asemele (artikli 1 punkti 1.2 esimene lause). Neid piire täpsustatakse sama artikli punkti 1.2 teises lauses. Ikka veel on aga oluline kui ulatuslikud on lepinguosaliste kohustused komisjoni ees.

129. Kui tõlgendada lepingu artikli 1 punkti 1.2 teist lauset nii nagu komisjon seda pooldab, siis puudutaks see koht lepinguosaliste omavahelisi kohustusi või kohustusi kolmandate isikute ees. Sellega jääks see säte lepingu artikli 1 kontekstist täielikult välja. Sellise sätte koht oleks pigem kostjate vahel sõlmitud konsortsiumilepingus kui komisjoniga sõlmitud lepingus.

130. Asjakohasel tõlgendamisel tuleb lepingu artikli 1 punkti 1.2 teist lauset koos lepingu II lisa artikli 23 punktiga 23.3 mõista pigem nii, et lepinguosalisel ei ole kohustust tagastada ettemakseid, mida teine lepinguosaline on alusetult saanud, kas seetõttu, et viimatinimetatu on kohustused täielikult täitmata jätnud või on täitnud need puudulikult või ei ole tekkinud kulutusi nõuetekohaselt tõendanud.

131. Siiski saab lepinguosalisele panna vastutuse, kui ta on lepingu rikkumisele kaasa aidanud. Nendes raamides annab lepingu artikli 1 punkti 1.2 teine lause komisjonile õiguse nõuda lepinguosaliselt tagasi ettemakseid, mida ta ise ei ole saanud. Selle tingimuseks on, et võlgnik on soodustanud kohustuse halvasti täitmist või täitmata jätmist. See regulatsioon ei tekita aga solidaarkohustust tagasimaksenõuete osas. Pigem on igal üksikjuhul vaja uurida, kas – ja kui vastus on jaatav – siis millises ulatuses on lepinguosaline erandina kohustatud tagastama ettemakseid, mida ta ise ei ole saanud.( )

132. Isegi kui eeldada vastupidiselt punktides 119 kuni 125 esiletoodust seda, et lähtutakse äriühingu kohustusest, tuleb võtta arvesse, et osanike isiklikku vastutust äriühingu kohustuste eest võib kolmandate isikutega sõlmitud lepingus piirata.( ) Lepingu artikli 1 punkti 1.2 tuleks lugeda selliseks vastutuse piiramiseks, nii et solidaarvastutuse kohaldamine lepinguosalise seisundi alusel on ka seetõttu välistatud.

133. Lepingu üldhinnang kinnitab, et tagasimaksekohustuste osas ei ole kokku lepitud solidaarkohustust. Lepinguosaliste panused olid mahu ja kvaliteedi poolest äärmiselt erinevad. Nii oleks just Euram ja Nordbank andnud vaid teisejärgulise tähtsusega panuse, tagades lisateenuste (logistika ja maksesüsteemide) integreerimise süsteemi. Sellele vastavalt oli neil õigus vaid väikesele osale toetusrahast. Seetõttu ei saa oletada, et üksikud ettevõtjad soovisid võtta solidaarvastutust, hoolimata sellest, et neil oli õigus vaid väikesele osale toetusrahast ja kuigi nad osalesid projekti elluviimises vaid marginaalselt ja nende mõju projekti edukusele oli seega väike.( )

134. Arvesse tuleb võtta ka lepingu erilist iseloomu teadusuuringute toetamise vahendina, mida komisjon suulises menetluses, kuigi teises kontekstis, eriti esile tõstis. Teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse toetamine on alati seotud suurte riskidega.( ) Kuna erainvestorid ei ole reeglina valmis neid riske enda peale võtma, on vajalik ühenduse vahenditest antav toetus. Asjaolu, et väikese suurusega ettevõtted ei ole võimelised teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse valdkonnas majanduslikult toime tulema, on üks neist riskidest, mille komisjon toetuslepingut sõlmides teadlikult enda peale võttis. Oleks ebaõiglane, kui ta jätaks mõne lepinguosalise väljalangemise riski täiel määral teiste lepinguosaliste kanda. Komisjon peaks arvestama sellega, et ettevõtjad ei soovi enam ühenduse toetatud teadusuuringutes osaleda, kui nad peavad sellega enda kanda võtma nii ulatuslikke kohustusi, nagu komisjon oma tüüplepingus ette on näinud.

135. Lepingu omapoolse tõlgenduse osas viitab komisjon lõpuks Euroopa Kohtu seisukohtadele 13. novembri 2001. aasta kohtuotsuses komisjon v. Oder-Plan Architektur jt solidaarkohustuse olemasolu kohta( ) ja kohtuotsuses komisjon v. Manuel Pereira Roldão & Filhos jt( ). Neid seisukohti ei saa siiski käesolevale asjale üle kanda, sest neis menetlustes oli hagi esemeks olev leping koostatud täiesti erinevalt käesolevas asjas hagi esemeks olevast lepingust.

136. Kõigepealt ei olnud kohtuasjades komisjon v. Oder-Plan Architektur jt ja komisjon v. Manuel Pereira Roldão & Filhos jt hagi esemeks oleva lepingu puhul mingit kahtlust, et põhikohustuse täitmise suhtes kohaldatakse solidaarvastutust.( ) Lisaks sellele sai üks lepinguosaline end alusetute maksete tagastamise suhtes kohaldatavast solidaarkohustusest vabastada, tõendades vaid, et ta ei ole kohustuse täitmata jätmisele kaasa aidanud ja on lepingujärgsed teavitamiskohustused täitnud. Selle klausli kohaselt on solidaarkohustus niisiis reegel, millest lepinguosaline, kelle vastu on nõue esitatud, saab end vabastada ainult erandjuhtudel, mille osas ta kannab tõendamiskoormust.

137. Käesoleva lepingu alusel vastutab lepinguosaline seevastu võõraste tagastamiskohustuste eest ainult erandjuhtudel, nimelt siis, kui ta on lepingu täitmata jätmist soodustanud. Komisjoni teavitamise kohustuse nõuetekohane täitmine ei välista seejuures kaasvastutust. Seetõttu ei ole käesolevas asjas asjakohane, kui komisjon soovib kohtuasjas komisjon v. Oder-Plan Architektur jt tehtud otsusele tuginedes tuletada kaasvastutust teavitamiskohustuste rikkumisest.

138. Sõltumata eespool esitatud kaalutlustest sisaldab lepingu tekst, nagu osutatud, igal juhul arvukalt vastuolusid, mis tekitavad solidaarkohustuse olemasolus tõsiseid kahtlusi. Neid kahtlusi tõlgendatakse komisjoni kahjuks.

139. Tüüplepingu, sealhulgas II lisa, on komisjon koostanud paljude erinevate juhtude jaoks ja kasutanud seda mitmete lepinguosalistega lepingu sõlmimisel. Järelikult on tegemist tehingu tüüptingimustega seaduse Gesetz zur Regelung des Rechts der Allgemeinen Geschäftsbedingungen (tehingu tüüptingimuste seadus; edaspidi „AGB-Gesetz”) § 1 tähenduses. AGB-Gesetz’i § 5 kohaselt, mida sama seaduse § 24 kohaselt kohaldatakse ka ettevõtjatega sõlmitud lepingute suhtes, tõlgendatakse kahtlusi tehingu tüüptingimuste puhul kasutaja kahjuks. Solidaarvastutus on soodne komisjonile, aga ebasoodne kostjatele. Et komisjon saaks tugineda solidaarvastutust põhistavatele lepingusätetele, peaks see vajaliku selgusega tulenema õigusnormist. Nagu eespool esitatud selgitused on näidanud, on hagi esemeks olevad lepingusätted ebaselged.

140. Kokkuvõtvalt tuleb sedastada, et lepingust ei tulene kaheldamatult kõigi kostjate solidaarvastutus ühenduse ettemaksete tagastamise eest. Samuti ei vastuta lepinguosalised solidaarselt võimalik, et projekti elluviimiseks asutatud GbR-i kohustuste eest.

B. Ettemakse tagastamise nõue, mis on esitatud AMI, Intracomi, Eurami ja Nordbanki vastu

141. Kuna solidaarkohustust ei ole, tuleb uurida, kas komisjonil on õigus esitada ettemaksete tagastamise nõue AMI, Intracomi, Eurami ja Nordbanki vastu. See nõue võiks tuleneda lepingust, eriti lepingu II lisa artikli 23 punktist 23.3 ja alusetust rikastumisest BGB § 812 tähenduses.

1. Lepingul põhinevad nõuded

142. Lepingu II lisa artikli 23 punkt 23.3 seab tagastamise tingimuseks, et total financial contribution due for the Project ([komisjoni] kohustusena projekti kaasrahastamiseks määratud kogusumma) peab olema väiksem tema poolt juba üle kantud maksete kogusummast. Õigusliku tagajärjena peaks iga nimetatud kostja tagastama saadud ettemakse ja selle kuluhüvitise vahe, millele tal on õigus. Sellele lisaks võiksid kostjad lepingu artikli 1 punkti 1.2 teise lause kohaselt olla kohustatud tagastama ka ettemaksed, mis on üle kantud teistele lepinguosalistele. Seda tuleb kõigepealt uurida.

a) Nõudeõigus lepingu artikli 1 punkti 1.2 teise lause alusel (vastutus teise lepinguosalise poolt kohustuse täitmata jätmise soodustamise eest)

143. Nõudeõigus lepingu artikli 1 punkti 1.2 teise lause alusel oleks põhjendatud, kui kostja, kellele nõue esitatakse, on soodustanud kohustuse teatud viisil täitmata jätmist (niisiis halvasti täitmist või täitmata jätmist) teise lepinguosalise poolt, mis toob kaasa tagasimaksekohustuse.

144. Sõnast „kui” nähtub, et selle nõude puhul on tegemist erandiga lepingu üldistest vastutust puudutavatest sätetest. Komisjoni asjaomase nõude aluseks olevate asjaolude tõendamiskoormis, seega lepinguosalise poolt teise lepinguosalise kohustuse täitmata jätmise soodustamine, lasub komisjonil kui nõude esitajal.( )

145. Komisjon tõi küll kontrollimisaruannetele tuginedes esile, et kostjad ei teinud piisavalt koostööd ja ei mõjutanud lepinguosalisi, kes jätsid kohustused täitmata. Ka ei täitnud nad lepingu II lisa artikli 2 punkti 2.3 alapunktis c sätestatud kohustust teavitada komisjoni projekti täitmisel ilmnevatest puudustest. Need koos esitatud argumendid ei ole siiski piisavad, et tuua esile ühe lepinguosalise vastutust teiste lepinguosaliste vastu esitatud tagasimaksenõuete eest. Pigem oleks komisjon pidanud neid argumente iga lepinguosalise suhtes täpsustama. Lisaks sellele on Ami, Euram, Intracom ja Nordbank need väited faktilistele asjaoludele tuginedes vaidlustanud, nii et komisjonil oleks olnud kohustus neid tõendada, mida ta aga ei teinud.

146. Seega langeb ära komisjoni nõudeõigus lepingu artikli 1 punkti 1.2 teise lause alusel.

b) Nõudeõigus lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 alusel (enammakstud summade tagastamine)

147. Lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 kohaselt tuleb uurida, kas maksed, mida Ami, Euram, Intracom ja Nordbank on saanud, ületavad kuluhüvitist, millele neil on õigus. Lisaks peaks olema esitatud vastav tagasimaksenõue.

148. Lepingu II lisa artikli 23 punktist 23.3 ilmneb, et tasaarveldus viiakse läbi siis, kui projekti kogukulud, millesse komisjon on kohustatud andma oma panuse, on kindlaks tehtud. Tegelikult tekkinud kogukulusid saab kindlaks teha alles pärast projekti lõpuleviimist või projekti lõpetamist mõnel muul viisil.( ) Kuna projekti ei viidud lõpule, saaks tagasimakseid nõuda vaid juhul, kui projekt on lõpetatud muul viisil. Kui projekt ei oleks veel nimelt lõpetatud, võiksid lisanduda täiendavad hüvitamisele kuuluvad kulud.

i) Lepingu lõpetamine

149. Projekt võis olla lõpetatud komisjoni poolt lepingu ülesütlemisega 8. septembril 1999. Pooled vaidlevad siiski elavalt selle üle, kas lepingu ülesütlemine oli õiguspärane. Kostjate väitel ei ole lepingu ülesütlemist nõuetekohaselt teatavaks tehtud ja puudub ka lepingu ülesütlemise alus. Artikli 23 punktis 23.3 sätestatud nõudeõiguse seisukohast ei oma need küsimused aga tähtsust ja võivad lahtiseks jääda, kui leping on lõpetatud muul viisil.

150. Lepingu II lisa artikli 5 punkt 5.4 näeb vaid lepingu II lisa artikli 23 punktile 23.3 täiendavalt ette, et lepingu ülesütlemise korral hüvitatakse lepinguosalistele projektijärgsed kulud. Lepingu II lisa artikli 5 punkt 5.4 ei sätesta lepingu II lisa artikli 23 punktist 23.3 erinevat regulatsiooni lepingust taganemise kohta. Pigem tuleks ka lepingu ülesütlemise korral läbi viia tasaarveldus lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 alusel.

151. Ka ei ole selles suhtes vaja kohaldada BGB §-s 320 ja järgmistes paragrahvides sisalduvaid sätteid lepingu täitmata jätmise või halvasti täitmise kohta või töövõtulepingute suhtes kohaldatavaid erisätteid, sest lepingu II lisa artikli 23 punkt 23.3 ja artikli 5 punkt 5.4 sisaldavad lõplikke sätteid lepingu lõpetamise kohta. Lepinguline regulatsioon puudub vaid ulatuslikumate kahjutasunõuete osas. Selliseid nõudeid ei ole käesolevas menetluses aga ükski menetlusosaline esitanud.

152. Äärmisel juhul tuleks lepingu ülesütlemise õiguspärasust uurida komisjoni võimalikke intressinõudeid silmas pidades, mis võivad lepingu II lisa artikli 5 punkti 5.4 kohaselt lepingu ülesütlemise korral tekkida. Küsimus, kas komisjonil on õigus nõuda intresse, võib aga kõrvale jääda, kuni on kindlaks tehtud, kas komisjonil on üldse õigus nõuda kostjatelt tagasimakseid.

153. Vaatamata lepingu ülesütlemisele on leping igal juhul muutunud tähtaja möödumise tõttu kehtetuks. Lepingu artikli 2 punkti 2.1 kohaselt tuli projekt ellu viia 18 kuuga. Seega lõppes projekti elluviimise tähtaeg vaatamata lepingu ülesütlemisele 30. novembril 1999. Lepingu artikli 2 punkti 2.2 kohaselt pidi leping lõppema alles komisjoni viimase maksega. Lepinguosalised võivad lepingu II lisa artikli 18 punkti 18.1 kohaselt nõuda ainult nende kulude hüvitamist, mis tekkisid projekti elluviimise 18-kuulise tähtaja jooksul. Sellele lisaks võib nõuda veel ainult lepingujärgse aruandekohustuse ja hindamisega seotud kulude hüvitamist. Ei ole tõenäoline, et kostjad veel sellistest kuludest teataksid. Lepingu artikli 5 punkti 5.2 alusel( ) ja selle kohaldamisel käesolevale olukorrale, oleksid lepinguosalised saanud täiendavatest kulutustest teatada ainult kolme kuu jooksul pärast viimase töösoorituse teostamist. Samuti ei ole enam oodata komisjoni täiendavaid makseid. Järelikult saab seetõttu igal juhul läbi viia lõpliku tasaarvelduse.

154. Kontrollimise ajal teatavaks tehtud projekti „ajutine peatamine” ei too selles suhtes kaasa muutusi. Esiteks ei ole ajutist peatamist lepingus ette nähtud ja lepinguosalised ei ole seda lepingumuudatuste jaoks ette nähtud kirjalikus vormis ka kokku leppinud. Teiseks kestis projekti peatamine äärmisel juhul kuni lepingu ülesütlemiseni. Isegi kui lisada projekti peatumise aeg selle elluviimise 18-kuulise tähtajale, oli lepingu täitmine 2000. aastal igal juhul lõpetatud.

155. Lepingus ette nähtud täitmise ajavahemikust kinnipidamine on lepingute puhul, millega toetatakse teadusuuringuid ja tehnoloogiaarendust, keskse tähtsusega. Tehnilise progressi tõttu on nende projektide elluviimine otstarbekas ainult teatud tähtaja jooksul. Lisandub veel asjaolu, et komisjoni antavaid eelarvevahendeid saab kasutada ainult teatavate ajavahemike jooksul.

156. Lõppkokkuvõttes on pooled ühisel seisukohal, et leping on muutunud kehtetuks. Kostjad peavad aga komisjoni poolt lepingu ülesütlemist õigustühiseks. Ükski ettevõtja ei ole sellest aga järeldanud, et projekti võiks veel jätkata. Projekti jätkamine nurjuks juba seetõttu, et põhivastutust kandnud äriühingud on likvideeritud. Pealegi tuleb lähtuda sellest, et projekti tehnilised ja majanduslikud põhjused on tänaseks aegunud.

157. Kuna leping on tähtaja möödumise tõttu kehtetu, tuleb läbi viia tasaarveldus lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 alusel. Nõuda saaks komisjoni maksete ja ühenduse kaasrahastamiseks määratud tegeliku kogusumma võimaliku vahe tagastamist.

ii) Komisjoni maksed

158. Komisjonil on kohustus esile tuua summad, mida iga lepinguosaline on saanud ja mis kaasatakse lepingu II lisa artikli 23 punktis 23.3 sätestatud tasaarveldusse. Kuna solidaarkohustuse olemasolu võimalus tuleb tagasi lükata,( ) tuleks järelikult maksetena selles tähenduses käsitada summasid, mida InterTeam võttis vastu teiste lepinguosaliste eest lepingu II lisa artikli 2 punkti 2.1 alapunkti b alusel. Sel juhul ei omaks tähtsust see, millises ulatuses InterTeam asjaomased summad teistele lepinguosalistele tegelikult üle kandis.

159. Komisjon ei ole siiski avaldanud andmeid, kuidas jagunevad InterTeami poolt vastu võetud maksed üksikute lepinguosaliste vahel lepingus ettenähtud kulukalkulatsiooni alusel. Komisjon eristas ainult summasid, mis langesid lepinguosalistele nendevahelistes suhetes „solidaarvastutust arvesse võtmata”.( ) Seejuures võtab komisjon aluseks summad, mille InterTeam tegelikult lepinguosalistele üle kandis. Euroopa Kohus saab aluseks võtta ainult need summad, sest komisjon ei ole põhjendanud neid summasid ületavaid nõudeid. Sellekohaselt tuleb tasaarvelduse raames võtta arvesse järgmisi kostjatele ülekantud makseid: AMI: 26 743 eurot, Euram: 21 606 eurot ja Intracom: 10 362 eurot. Et Nordbank ei ole mingeid makseid saanud, langeb võimalus selle kostja vastu tagasimaksenõude esitamiseks algusest peale ära.

iii) Hüvitamisele kuuluvad kulud

160. Makseid tuleb kõrvutada komisjoni hüvitatavate kuludega. Komisjon kiitis vaieldamatult heaks AMI kulud 26 214,55 euro ulatuses ja Intracomi kulud 16 384,09 euro ulatuses. Intracomi puhul on positiivne saldo ettevõtja jaoks, nii et komisjoni tagasimaksenõudeks puudub alus. AMI peaks tagastama 528,45 eurot (26 743 – 26 214,55). Euram peaks tagastama kogu ettemakse (21 606 eurot), sest komisjon ei kiitnud Eurami esitatud kulutusi üleüldse heaks. Vaieldav on üksnes see, kas komisjoni seisukoht, et AMI tehtud tööde eest nõutud kulutused ei kuulu hüvitamisele osaliselt ja Eurami kulutused ei kuulu hüvitamisele tervikuna, on õiguspärane.

161. Kulutuste heakskiitmata jätmine põhineb sellel, et komisjon ei kiitnud heaks töid, mille raames kulutused tehti, pidades neid lepingule mittevastavateks sooritusteks. Seejuures tugineb komisjon kontrolliaruannetele. Viimase kontrollimise esemeks projekti peatamisel olid ka 12 kuu aruandes dokumenteeritud tööd, nimelt: etappide 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5, 4.6, 5.1 tööd. Nendest töödest omavad tähtsust ainult need, milles Euram ja AMI olid kohustatud lepingus ettenähtud töökava kohaselt osalema; need on Eurami puhul etappide 1.2 ja 1.3 tööd ning AMI puhul etappide 1.1, 1.2, 1.3, 4.3 ja 4.5 tööd. Kuna komisjon kiitis etappide 4.3 ja 4.5 tööd heaks, puudutab vaidlus etappide 1.1, 1.2 ja 1.3 tööde raames tehtud kulutusi.

162. Komisjon tugineb ettemaksete tagastamise nõudes üksnes tööde väidetavale puudulikkusele. Seevastu ei vaidlustanud ta kuluaruandeid, millega kostjad nende tehtud kulutusi tõendasid.

163. Enne kui uurida, kas komisjoni keeldumine tööde heakskiitmisest on õiguspärane, tuleb lahendada mõned põhimõttelised küsimused, mis on pooltevahelise vaidluse esemeks.

– 6 kuu aruande heakskiitmine komisjoni poolt

164. Kostjad leiavad, et komisjon on tööd, mida käsitleti 6 kuu aruandes (niisiis muu hulgas etappide 1.1, 1.2 ja 1.3 tööd), juba heaks kiitnud, sest ta ei esitanud tähtaegselt selle aruande suhtes vastuväiteid.

165. Lepingu II lisa artikli 10 punktis 10.3 on tõepoolest sätestatud, et vahearuanded loetakse heakskiidetuks, kui komisjon ei esita ühe kuu jooksul vastuväiteid. Ka ei osutanud komisjon tähtaegselt aruande puudustele.

166. See ei tähenda aga 6 kuu aruandes dokumenteeritud töösoorituste vastuvõtmist. Nagu on sätestatud lepingu II lisa artikli 10 punktis 10.1, on tööde edenemise aruannete eesmärk anda komisjonile üksnes ülevaade projekti nõuetekohasest kulgemisest. Nende aruannete põhjal otsustab komisjon eelkõige, kas järgmiste ettemaksete ülekandmine on lubatav.( ) Kui komisjon peaks iga vahearuande esitamisel ja vajaduse korral eksperte kaasates otsustama selles kirjeldatud töösoorituste vastuvõtmise üle, põhjustaks see ebaproportsionaalselt suuri halduskulusid.

– Komisjoni kaalutlusõigus

167. Komisjon rõhutab lepingu, mille esemeks on ühenduse ühepoolne toetuse maksmine teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse projekti raames, eriomast iseloomu. Seetõttu järeldab komisjon, et tal on kaalutlusõigus töösoorituste heakskiitmise üle. Euroopa Kohus võib äärmisel juhul kontrollida, kas komisjon on oma kaalutlusõiguse piire ületanud ja omavoliliselt toiminud.

168. See komisjoni väide tuleb tagasi lükata. Lepinguõiguse põhiprintsiipidega on vastuolus, et ühele lepinguosalisele antakse niivõrd kaugeleulatuv ühepoolne kaalutlusõigus. Leping peab põhinema kahe või enama võrdse lepinguosalise üksmeelsel tahtel. BGB § 315 kohaselt on küll lubatav, et üks pool määrab soorituse enne selle teostamisele asumist. See säte ei näe aga ette, et ühele poolele antakse kaalutlusõigus juba teostatud soorituse kvaliteedi tagantjärele hindamiseks.

169. Isegi kui oletada, et teoreetiliselt võib niivõrd ulatuslikke ühepoolseid õigusi anda, oleks vaja olnud sellekohased tingimused lepingus igal juhul sõnaselgelt sätestada. Käesolev leping sisaldab erinevaid viiteid sellele, et kulude hüvitamine sõltub soorituste heakskiitmisest komisjoni poolt. Et lõplik kaalutlusõigus soorituste hindamiseks pidi antama komisjonile, ei ole lepingus siiski piisavalt selgelt sätestatud. Selles suhtes tuleb meenutada, et vastutus ebaselguse eest tehingu tüüptingimustes lasub komisjonil kui tingimuste kasutajal.( )

170. Asjaolu, et lepingu esemeks on toetuste maksmine, ei saa õigustada komisjoni ühepoolset hindamisõigust. Ei nähtu, miks peaks selliste lepingute suhtes kohaldama erisätteid.( ) Kui komisjon on valinud toetuste maksmisel kasutatava lepingu vormi, peab ta järgima ka nende lepingute suhtes kehtivaid põhimõtteid.

171. Lisaks sellele tuleb arvesse võtta, et teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse projekti raames kokkulepitud toetuse saaja teeb ühenduse panuse ootel oma majandustegevuses olulisi muudatusi. Vastava kokkuleppe puudumisel loodab ta sellele, et kaalutlusõigus lepingus sätestatud soorituse ja selle kulude hüvitamise üle ei kuulu ainuüksi komisjonile.

– Kontrollirühma hinnangu siduvus lepinguosalistele

172. Komisjoni väitel on kontrollirühma hinnangud kostjatele siduvad, sest nad olid andnud nõusoleku ekspertide nimetamiseks.

173. Kaugeleulatuvate tagajärgede tõttu oleks pidanud sellekohane vahekohtu kokkuleppe lepingus sätestama. Ühestki lepingusättest ega poolte järgnevast kirjavahetusest ei nähtu, et kolmandate isikute hinnangud töösoorituste kohta oleksid lepinguosalistele siduvad. Ekspertide kaasamist komisjoni poolt mainitakse lepingu II lisa artiklis 8 ainult seoses lepinguosaliste vahelise konfidentsiaalse informatsiooni hoidmise ja kaitsmisega. Samasse konteksti kuulub ka komisjoni ja InterTeami vaheline kirjavahetus enne kontrollirühma nimetamist. Selles kiidab InterTeam komisjoni esitatud eksperdid heaks. Nende hinnangute siduvus ei tulnud üldse arutusele.

– Selgitamise ja tõendamise koormis

174. Seega kuna komisjonil ei ole kaalutlusõigust soorituste hindamise üle ja lepinguosalised ei pea kontrollirühma hinnanguid siduvaiks, kohaldatakse selgitamise ja tõendamise koormise kohta käivaid üldpõhimõtteid. Nende kohaselt lasub õiguse aluseks olevate asjaolude selgitamise ja tõendamise koormis hagejal.( )

175. Komisjon esitab nõude ettemakse tagastamiseks. Seetõttu peab ta järjekindlalt selgitama ja vaidluse korral tõendama, et maksed ületavad rahalise panuse, milleks ta oli kohustatud.

176. Komisjoni rahastamiskohustus hõlmab ainult lepingujärgselt teostatud tööde raames tehtud kulutusi ja seda juhul, kui kulutused on nõuetekohaselt tõendatud. Kui lepinguosaline on töösoorituse teostanud ja kuluaruanded esitanud, lasub komisjonil koormis tõendada, et ta ei ole kohustatud selle töö eest nõutud kulutusi hüvitama, sest sooritus oli puudulik või kuluaruanded olid ebaõiged.

177. Soorituse puudulikkuse tõendamise koormise panemine komisjonile ei ole vastuolus Esimese Astme Kohtu seisukohtadega kohtuotsuses Toditec v. komisjon( ), millele komisjon viitab. Selles otsuses lähtus Esimese Astme Kohus sellest, et lepinguosalised, kes soovivad esitada komisjonile kulude hüvitamise nõude, on kohustatud komisjonile tõendama tehtud kulutuste õigsust ja teistest lepingus ette nähtud formaalsustest kinnipidamist. Erinevalt käsitletavast olukorrast olid Toditeci kohtuasjas hageja rollis lepinguosalised ja mitte komisjon. Nad olid seega kohustatud tõendama tingimuste esinemist, mis võimaldasid esitada kulutuste hüvitamise nõude komisjoni vastu.

178. Tuleb veel uurida, kas komisjon on järjekindlalt selgitanud, et ta võib keelduda etappides 1.1, 1.2 ja 1.3 tehtud tööde eest nõutud kulutuste hüvitamisest, sest need sooritused olid puudulikud.

179. Nende tööde osaliselt väga napi ja pinnapealse kirjelduse tõttu oli ka arusaadav, et tõusetus küsimus, kas siinkohal saab tegemist olla ühe isiku mitme kuu pikkuse tööpanusega. Suulises menetluses viitas komisjon küll eelkõige vaid ühel leheküljel käsitletud etapi 1.3 tööde puhul vastuolule rakendatud isikute arvu ja töösoorituse väikese mahu vahel. Ta ei teinud sellest aga järeldust, et kulud ei ole nõuetekohaselt tõendatud, vaid et sooritus on ebapiisav. Igal juhul oleks komisjon olnud hiljaks jäänud, kui ta oleks sellega tahtnud kaudselt kahtluse alla seada ka kulude tõendamist.

180. Komisjon tugineb puuduste esiletoomisel kõigiti kontrollirühma aruannetele. Oma teises kontrolliaruandes, mis on siinkohal lõpparuandena määrava tähtsusega, kirjeldavad kontrollirühma liikmed 1. etapi kõiki töid kui struktureerimata ja lünklikke. Nad esitasid üksikasjalikke märkusi selle kohta, mida lepinguosalised oleksid pidanud välja töötama. Oma lõplikus seisukohavõtus lähevad nad koguni nii kaugele, et käsitavad etappide 1.2 ja 1.3 töid tegemata töödena põhjusel, et kontrollirühmale esitatud dokumendid olid lepinguosaliste andmetel ainult tegelike soorituste kokkuvõtted.

181. Lepingu kohaselt oli etapi 1.2 tööde eesmärk määratleda tarkvaraliidesed (Software interfaces), mis on vajalikud maksete vahendamisega tegelevate pankade ja veoga tegelevate logistikaettevõtjate integreerimiseks keskkonda. See töösooritus oli eelduseks liideste funktsioonide üksikasjalikule spetsifikatsioonile, mis oli etapi 2.4 tööde objekt. Selle töö kiitis kontrollirühm oma teises kontrolliaruandes heaks. Komisjon ei põhjendanud järjekindlalt, kuidas oli võimalik etapi 2.4 töö heakskiidetud teostamine, kuigi selle alus etapi 1.2 tööde näol oli ebapiisav või isegi tegemata. Ta jättis arvesse võtmata võimaluse, et võib-olla teostasid lepinguosalised eelnevalt tegemata tööd etapi 2.4 raames tagantjärgi, millele etapi 1.2 tööde kirjelduses sõnaselgelt viidatakse,.

182. Komisjon ei toonud ka esile, kuidas jaotuvad Eurami ja Alcateli poolt tagastamisele kuuluvad summad erinevate tööde vahel. Seetõttu ei piisa kõikide nõuete tagasilükkamiseks järeldusest, et komisjon ei ole ühe töö, milles need lepinguosalised osalesid, puudulikkust järjekindlalt põhjendanud.

183. Kuna komisjon ei esitanud tõendeid, et maksete, mida AMI ja Euram said, ja ühenduse rahastamiskohustuse vahel on erinevus, puudub õiguslik alus tagasimaksenõude esitamiseks lepingu II lisa artikli 23 punkti 23.3 alusel.

184. Põhinõude puudumise tõttu tuleb tagasi lükata ka II lisa artikli 5 punktile 5.4 tuginev intressinõue.

2. Alusetu rikastumise alusel esitatud nõue

185. BGB § 812 kohaselt esitatud nõue alusetust rikastumisest saadud kasu väljaandmiseks tuleb jätta rahuldamata samadel põhjustel, millest lähtudes on tagasi lükatud lepingul põhinev tagasimakse nõue. Komisjon ei ole nimelt esitanud tõendeid, et saadud maksed ületasid summasid, mida lepinguosalistel oli õigus saada. Seega ei ole ka alusetu rikastumine tõendatud.

3. Vaheettepanek

186. Kui hagi on ka vastuvõetav, on see põhjendamata, kuna kostjad ei vastuta solidaarselt ja komisjon ei ole järjekindlalt selgitanud, et tal on õigus nõuda ettemaksete tagastamist igalt lepinguosaliselt.

VII. Vastuhagi

187. Intracom nõuab oma vastuhagis komisjonilt 6022 euro tasumist. See summa on heakskiidetud töösoorituste eest tehtud kulutustest Intracomile kuuluva 16 384,09 euro suuruse summa ja InterTeami poolt Intracomile tegelikult makstud 10 362 euro suuruse ettemakse vahe.

188. Komisjon leiab, et Intracom üksinda ei saa mingeid nõudeid esitada, vaid seda saavad teha ainult lepinguosalised kui „solidaarvõlausaldajad” ühiselt. Komisjon arvas kõnealuse summa maha juba enne kõigi kostjate kui solidaarvõlgnike vastu nõude esitamist.

189. Intracom viitab sellele, et solidaarvõlausaldajate puhul BGB § 428 tähenduses võib just iga võlausaldaja nõuda kogu sooritust. Igal juhul võib pärast lepingulise suhte lõppu nõudeid esitada iga lepinguosaline üksinda.

190. Kõigepealt tuleb rõhutada, et komisjon ei taotlenud sõnaselgelt vastuhagi rahuldamata jätmist. Oma vastuses vaidlustas komisjon siiski vastuhagis esitatud nõude ja väitis, et vastuhagi tuleb rahuldamata jätta. Selles argumendis sisaldub konkludentselt nõue jätta hagi rahuldamata.

191. Vastuhagi oleks põhjendatud üksnes juhul, kui komisjoni poolt ülekantud ettemaksetest ei oleks piisanud Intracomi kavandatud kulutuste katmiseks. Kui aga komisjon kandis oma maksetega InterTeamile kui koordinaatorile üle piisavad summad, ilma et InterTeam oleks neid summasid kulukalkulatsiooni alusel teistele lepinguosalistele üle kandnud, oleks Intracom pidanud pöörduma InterTeami poole.

192. Intracomi nõutud summa puudutab etappides 4.3 ja 4.5 tehtud kulutusi, mis olid komisjoni poolt ainsana heakskiidetud tööd, millesse Intracom andis olulise panuse.( ) Etapi 4.3 tööd tuli teostada 6. lepingutäitmise kuuks ja etapi 4.5 tööd 12. kuuks. Kulude ülevaatest I lisas (lepingu lk 28) nähtub, et Intracomil oli esimese kaheteistkümne kuu jooksul õigus saada kavandatud kogukuludest 28 500 eurot. Vaieldamatult on Intracom aga saanud ainult 10 362 eurot.

193. Intracomil oleks õigus nõuda komisjonilt täiendavaid makseid üksnes juhul, kui komisjoni poolt kuni esimese 12-kuulise ajavahemiku lõpuni InterTeamile ülekantud ettemaksetest ei oleks piisanud lepinguosaliste, kaasa arvatud Intracomi nende kulutuste katmiseks, mis olid kulukalkulatsiooni alusel selle ajani ette nähtud.

194. Asi pole aga nii. Komisjoni hüvitatavad kulud esimeseks kaheteistkümneks kuuks oleksid pidanud moodustama 646 940 eurost 50%, niisiis 323 470 eurot.( ) Tegelikult oli komisjon InterTeamile kui koordinaatorile 6. maiks 1999 üle kandnud ettemakseid summas 461 394 eurot. Lepingu II lisa artikli 2 punkti 2.1 alapunkti b kohaselt oleks InterTeam pidanud komisjoni maksed viivitamatult teistele lepinguosalistele üle kandma. Osa, mille Intracom oleks siis saanud, oleks tema kuni 12. kuuni kavandatud kulutuste katmiseks olnud enam kui piisav.

195. Asjaolu, et InterTeam pidas summasid lepingut rikkuval viisil osaliselt kinni, ei saa panna komisjoni süüks. Intracom ei saa seetõttu praegu nõuda komisjonilt täiendavaid makseid. Pigem peaks Intracom nõude komisjoni ettemaksetest talle kuuluva osa väljanõudmiseks esitama InterTeamile, mis on pärast InterTeami likvideerimist siiski lootusetu.

196. Järelikult tuleb vastuhagi jätta rahuldamata.

VIII. Kohtukulud

197. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista. Ka Intracomi vastuhagi tuli jätta rahuldamata. Komisjon ei ole vastuhagi osas siiski nõudnud kohtukulude väljamõistmist Intracomilt. Seetõttu on iga pool kohustatud kandma oma kulud.

IX. Ettepanek

198. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:

1) 1. Jätta hagi rahuldamata.

2) 2. Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.

3) 3. Jätta vastuhagi rahuldamata.

4) 4. Vastuhagi osas mõista kohtukulud välja Intracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic Industry’lt ja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.