Keywords

Summary



Keywords

1. Uute liikmesriikide ühinemine – 2003. aasta ühinemisakt – Selliste ühenduse õigusaktide kohandamine, mida ei ole kohandatud ühinemisaktiga – Mõiste

(2003. aasta ühinemisakt, artikkel 57; nõukogu direktiiv 2004/85)

2. Uute liikmesriikide ühinemine – Tšehhi Vabariik – Eesti – Küpros – Läti – Leedu – Ungari – Malta – Poola – Sloveenia – Slovakkia – Pärast 2003. aasta ühinemislepingu allakirjutamist vastu võetud ühenduse õigusaktid – Uutele liikmesriikidele tehtavate ajutiste erandite vastuvõtmine – Sobiv õiguslik alus

(EÜ artikli 249 lõiked 2 ja 3 ning EÜ artikkel 299; 2003. aasta ühinemisleping, artikli 2 lõiked 2 ja 3)

3. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253; nõukogu direktiiv 2004/85)

Summary

1. Meetmed, mida võib vastu võtta Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimusi ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavaid muudatusi käsitleva akti artikli 57 – mis näeb ette institutsioonide selliste aktide kohandamise, mida ei ole kohandatud ühinemisaktiga – alusel, piirduvad põhimõtteliselt kohandustega, mille eesmärk on muuta varasemad ühenduse õigusaktid uutes liikmesriikides kohaldatavaks, ning kõik teistsugused muudatused, eelkõige ajutised erandid, on välistatud. Järelikult ei saa selliseid ajutisi erandeid ühenduse õigusakti sätete kohaldamisest, mille ainus eesmärk on ühenduse õigusakti tegelikku kohaldamist uue liikmesriigi suhtes ajutiselt edasi lükata, põhimõtteliselt pidada „kohandusteks” ühinemisakti artikli 57 mõttes.

Kuigi direktiivi 2004/85, millega muudetakse direktiivi 2003/54 seoses teatavate sätete kohaldamisega Eesti suhtes, eesmärk on edasi lükata direktiivi 2003/54, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92, teatavate sätete kohaldamist Eesti Vabariigi suhtes, on samuti tõsi, et sellega seoses ette nähtud teatavad meetmed sarnanevad ka kohandustega, mis on vajalikud, et tagada direktiivi 2003/54 täiel määral kohaldatavus kõnealuse liikmesriigi suhtes. Nii on see meetmete puhul, mille eesmärk on võtta direktiiviga 2003/54 sätestatud raamistikus arvesse varem, 2003. aasta ühinemisakti VI lisas Eesti Vabariigi suhtes ette nähtud üleminekumeedet direktiivi 96/92 osas. Kuna direktiiv 2004/85 nägi ette direktiivi 2003/54 artikli 21 lõike 1 punktide b ja c kohaldamise peatamise kuni 31. detsembrini 2008, et säilitada Eesti Vabariigi suhtes ette nähtud soodustus – lükata oma elektrituru avamine edasi kuni 1. jaanuarini 2009 –, millele tal oli õigus 2003. aasta ühinemisakti VI lisas ette nähtud tingimuste kohaselt, sai selle õiguspäraselt võtta vastu ühinemisakti artikli 57 alusel.

Seevastu tuleb direktiiv 2004/85 tühistada selles osas, milles see sätestab Eesti suhtes kauem kui 31. detsembrini 2008 kehtiva erandi direktiivi 2003/54 artikli 21 lõike 1 punktide b ja c kohaldamisest ning sellele vastava kohustuse tagada ainult osaline turu avatus, mis moodustab 35% tarbimisest 1. jaanuaril 2009, ning kohustuse teatada igal aastal komisjonile tarbimiskünnis, mille alusel määratletakse vabatarbija. Mainitud täiendavad erandid kujutavad endast meetmeid, mille ainsaks esemeks ja eesmärgiks on lükata ühenduse õigusakti tegelik kohaldamine edasi, ja nende vastuvõtmine eeldab poliitilist otsustust. Järelikult ei saanud neid võtta õiguspäraselt vastu 2003. aasta ühinemisakti artikli 57 alusel.

(vt punktid 37–40, 51, 52, 60, 61, 88)

2. Pärast Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise lepingu allakirjutamist ning tingimusel, et teatud laadi üleminekumeetmete üle otsustamisel järgitakse nimetatud lepingus selleks ettenähtud erimenetlusi, ei ole ühtegi põhimõttelist vastuväidet sellele, et pärast kõnealuse ühinemislepingu allakirjutamist ja enne selle jõustumist vastuvõetud ühenduse õigusaktid, mis sisaldavad ajutisi erandeid tulevase liikmesriigi kasuks, võetakse vastu otse EÜ asutamislepingu sätete alusel.

Sellised erandsätted, mis muutuvad kohaldatavaks alles 2003. aasta ühinemislepingu jõustumise kuupäeval ning tingimusel, et see leping tegelikult jõustub, ei ole vastupidiselt nõukogu seisukohale vastuolus ei EÜ artikli 249 lõigetega 2 ja 3 ning EÜ artikliga 299, mille kohaselt on institutsioonide vastuvõetud aktid liikmesriikide suhtes kohaldatavad, ega ühinemislepingu artikli 2 lõigetega 2 ja 3.

Ühelt poolt kohaldatakse selliseid erisätteid nagu ka akte, milles need sisalduvad ja/või millest need erandi teevad, ühinevate riikide suhtes alles kuupäevast, mil ühinemine toimub ja nad saavad liikmesriigi staatuse.

Teiselt poolt asjaolu, et 2003. aasta ühinemislepingu artikli 2 lõike 2 kohaselt jõustub kõnealune leping alles 1. mail 2004 ning et sama artikli lõike 3 kohaselt võib erandina sellest põhimõttest teatavaid kõnealuse lepingu sätteid varem kohaldada, ei välista võimalust, et aktides, mis on vastu võetud mitte ühinemislepingu, vaid EÜ asutamislepingu alusel, nähakse ette, kuidas ühinemise toimumise korral selliseid ühinemislepingu allakirjutamise ja jõustumise vahelisel ajal vastuvõetud akte tulevaste liikmesriikide suhtes kohaldatakse.

Asutamislepingus ette nähtud tavalise õigusloomemenetluse kohaldamist erandite tegemisel uutele liikmesriikidele 2003. aasta ühinemislepingu allakirjutamise ja jõustumise vahelisel ajal toetab ühinemisprotsessi juurde kuuluvate erimehhanismide olemasolu, mis võimaldavad uutel liikmesriikidel viidata vajaduse korral oma huvidele eelkõige teavitamis- ja konsulteerimiskorra raames.

(vt punktid 62–65, 69)

3. EÜ artiklis 253 nõutavad põhjendused peavad vastama akti iseloomule. Kuigi põhjendustest peavad selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma akti vastu võtnud ühenduse institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja pädev kohus saaks teostada kontrolli, ei ole siiski nõutav, et põhjendustes oleksid ära toodud kõik asjakohased õiguslikud ja faktilised asjaolud. Seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata, lähtudes mitte üksnes akti sõnastusest, vaid ka kontekstist ja kõnealust küsimust reguleerivate õigusnormide kogumist.

Direktiivi 2004/85, millega muudetakse direktiivi 2003/54 seoses teatavate sätete kohaldamisega Eesti suhtes, preambul – milles on mainitud Eesti Vabariigi taotlust, sellele liikmesriigile 2003. aasta ühinemisakti VI lisaga antud ajutist erandit seoses direktiiviga 96/92, 2003. aasta ühinemislepingu lõppaktile lisatud 8. deklaratsiooni, elektrituru avamise kiirendamist vastavalt direktiivile 2003/54, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92, ja Eesti põlevkivisektori eripära ning probleeme, mis direktiivis 2004/85 ette nähtud üleminekumeetmete puudumise korral selles sektoris tekiksid – on seda laadi, et isikutele, keda akt puudutab, on piisavalt teada kõnealuste üleminekumeetmete põhjendused ja pädev kohus saab teostada kontrolli. Need andmed võimaldavad eelkõige Euroopa Kohtul teostada ühenduse seadusandja valitud õigusliku aluse põhjendatuse kontrolli, ilma et seda valikut, mis on direktiivi 2004/85 preambulis otseselt märgitud kui 2003. aasta ühinemisakti artikkel 57, oleks vaja üksikasjalikumalt põhjendada. Asjaolu, et nõukogu ei jäänud komisjoni ettepanekus sisaldunud õigusliku aluse juurde, ei vaja samuti täpsemat põhjendamist.

(vt punktid 81–83)