ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 167/4

4. mail 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-155/09)

2009/C 167/07

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: R. Lyal ja D. Triantafillu)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et Kreeka Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle EÜ artiklitest 18, 39 ja 43, arvestades EÜ artiklit 12 (ja EMP lepingu artikleid 28, 31 ja 4), osas, milles ta takistab nendes artiklites sätestatud põhivabaduste teostamist: — vabastades kinnisvara võõrandamise maksust üksnes isikud, kelle alaline elukoht on Kreekas, jättes välja need isikud, kellel on kavatsus tulevikus end Kreekas alaliselt sisse seada; — vabastades teatavate tingimuste täidetuse korral Kreekas asuva kinnisvara võõrandamise maksust esimese eluaseme ostu korral üksnes Kreeka kodanikud, diskrimineerides nii otseselt muid elanikke, kes ei ole Kreeka kodanikud;

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Vabastus kinnisvara võõrandamise maksust soodustab peamiselt Kreeka kodanikke. Asjaolu, et maksuvabastust ei kohaldata ühenduse kodanike suhtes, kelle elukoht ei ole veel Kreekas, on kodakondsusel põhinev diskrimineerimine, mis raskendab ja takistab muude riikide kodanikel esimese eluaseme ostmist Kreekas. Sellist diskrimineerivat takistust kinnistab ja võimendab veelgi see, et maksuvabastuse kohaldamine on otsesõnu piiratud üksnes välismaal elavate Kreeka kodanikega.

Kõnealune meede ei ole sobiv vahend, et lihtsustada riigi elanikel oma elukoha omandamist, kuna puuduvad vastavad kinnisvara kasutamist käsitlevad kohustused. Samuti on tegemist ülemäärase piiranguga, sest tegelikku elukohta on võimalik kontrollida ostudeklaratsioonide, erinevate registrikannete ja järelevalve abil.

Lisaks ei ole maksuvabastuse kohaldamise otsesõnu piiramist üksnes välismaal elavate Kreeka kodanikega võimalik õigustada nende kodumaale tagasitoomise sooviga, sest see eesmärk on vastuolus vaba liikumise põhimõttega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 167/3

Eelotsusetaotlus, mille esitas Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Hispaania) 28. aprillil 2009 — Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP) versus Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe jt ja Ministerio Fiscal

(Kohtuasi C-151/09)

2009/C 167/05

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social Único de Algeciras

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)

Kostja: Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe jt ja Ministerio Fiscal

Eelotsuse küsimus

Kas 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ (1) artikli 6 lõikes 1 sätestatud iseseisvuse säilimise tingimus on täidetud faktilises olukorras (nagu põhikohtuasjas), kus pärast seda, kui omavalitsus taastas mitmete avalike teenuste osutamise, võttis nimetatud omavalitsus töötajad, kes kuulusid kuni selle ajani neid munitsipaalteenuseid osutanud ettevõtjate personali hulka, üle ja lisas nad oma personali hulka, aga need on (eranditult) samad töötajad, kes töötavad edasi samadel töökohtadel ja samades ametiülesannetes, mis enne nimetatud teenuste osutamise taastamist, samades töö tegemise kohtades ja samade otseste ülemuste (hierarhilised ülemused) alluvuses, ilma sisuliste muutusteta töötingimustes, ja ainus erinevus on, et nüüd on nende kõige kõrgemad ülemused (kes asuvad hierarhias eelmistest ülemustest kõrgemal) vastavad rahva poolt valitud pädevad isikud (volikogude liikmed või linnapea)?

(1) Nõukogu direktiiv ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04. lk 98).
—

Tuvastada, et kuna Iirimaa ei ole jõustanud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. märtsi 2006. aasta direktiivi 2006/24/EÜ (1), mis käsitleb üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste või üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate tegevusega kaasnevate või nende töödeldud andmete säilitamist ja millega muudetakse direktiivi 2002/58/EÜ (2), või igal juhul ei ole komisjoni neist teavitanud, on Iirimaa rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi; ja
2.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, tuleb direktiivi 98/71/EÜ artikleid 17 ja 19 tõlgendada nii, et kui kohaldatakse liikmesriigi siseriiklikku seadust, millega on selle direktiivi alusel tema õiguskorras kehtestatud autoriõiguse kaitse disainilahenduste puhul, võimaldab liikmesriigile antud õigus määrata sõltumatult kindlaks selle kaitse ulatus ja tagamise tingimused ka välistada selle kaitse disainilahenduste puhul, mis vastavad küll autoriõiguse kaitseks nõutavatele tingimustele, kuid mille puhul tuleb asuda seisukohale, et need muutusid üldkasutatavateks enne, kui jõustusid seadusesätted, millega kehtestati siseriiklikus õiguskorras disainilahenduste autoriõiguse kaitse, ning kui kolmas isik — kellele nende disainilahenduste autoriõiguse omanik ei ole luba andnud — on juba valmistanud ja turustanud riigis tooteid, mis on tehtud nende disainilahenduste järgi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 153/21

6. aprillil 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-132/09)

2009/C 153/39

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: B. Eggers ja J.-P. Keppenne)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik keeldus kandmast Euroopa koolide õppevahendite ja -materjalide kulusid, siis on Belgia Kuningriik rikkunud 1962. aasta asukohalepingust koostoimest EÜ artikliga 10 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjoni väitel rikuti 1962. aastal Euroopa koolide kuratooriumi ja Belgia Kuningriigi vahel sõlmitud lepingut; rikkumine seisnes Belgia territooriumil asuvate Euroopa koolide õppevahendite ja -materjalide kulude kandmisest keeldumises.

Oma hagi toetuseks väidab hageja esiteks, et 21. juuni 1994. aasta Euroopa koolide põhikirja konventsiooni (1) artikli 6 lõige 2 sätestab, et igas liikmesriigis käsitatakse Euroopa kooli avaliku õigusega reguleeritava haridusasutusena. Järelikult peavad Euroopa koole rahastama Belgia riiklikud ametiasutused ja neid koole tuleb kohelda võrdselt riiklikega nii Euroopa kooli avamise või laienemisega seotud esmavahendite kui nende koolide iga-aastaste haldamis- ja tegevuskulude osas. Hariduse viimine ühenduse tasandile Belgias ei saa selles osas õigustada Belgia ametiasutuste keeldumist Euroopa koolide iga-aastaste tegevuskulude rahastamisest, kuna väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et liikmesriik ei tohi hoiduda kõrvale kohustustest, mida ta oma pädevust avali-õiguslikele isikutele delegeerides on võtnud.

Belgia ametiasutuste vastuväidete peale märgib komisjon, et 1967. aasta mais Karlsruhes toimunud kuratooriumi koosolekul tehtud järeldused ei sea mingil moel kahtluse alla küsimust finantskohustustest, mis sellel liikmesriigil kooli asukohariigina võetud on.

Kõigepealt andis kuratoorium Karlsruhes üksnes Euroopa koolide asukohaliikmesriikidega sõlmitavate tüüplepingute sõlmimiseks suuniseid, ja igal juhul ei olnud kuratooriumil õigusnormide hierarhiat silmas pidades mingit pädevust muuta 1962. aasta asukohalepingut.

Lisaks ei saa Karlsruhe „otsust” ei saa kuidagi pidada „osalisriikide edaspidiseks kokkuleppeks ja praktikaks” Rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artikli 31 lõik 3 punktide a ja b tähenduses, mis puudutab asukohalepingu tõlgendamist, kui puuduvad järjestikused kinnitatud õigusaktid või deklaratsioonid, mis seaksid kahtluse alal asukohalepinguga kehtestatud finantskohustused. Pealegi tõendavad mitmed dokumendid ja finantseerimised, mis Belgias pärast 1967. aastat tehti, seda kohustust tasuda Euroopa koolide kulud õppevahenditele ja –materjalidele..

(1) EÜT L 212, lk 3; ELT eriväljaanne 16/01, lk 16.
1.

Kas tegevuse „suunamiseks” määruse (EÜ) nr 44/2001 („Brüssel I”) (1) artikli 15 lõike 1 punkti c tähenduses piisab sellest, et Internetis on olemas ligipääs tarbija lepingupartneri veebisaidile?
ET Euroopa Liidu Teataja C 153/29

Eelotsusetaotlus, mille esitas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 8. mail 2009 — Secretary of State for Work and Pensions versus Taous Lassal

(Kohtuasi C-162/09)

2009/C 153/55

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Secretary of State for Work and Pensions

Vastustaja: Taous Lassal

Eelotsuse küsimus

Kas olukorras, kui i) ELi kodanik saabus 1999. aasta septembris Ühendkuningriiki töötajana ja jäi sinna töötajana kuni 2005. aasta veebruarini, ii) lahkus seejärel Ühendkuningriigist ja pöördus kümneks kuuks tagasi liikmesriiki, mille kodanik ta on, ja iii) naasis 2005. aasta detsembris Ühendkuningriiki ning elas seal pidevalt kuni 2006. aasta novembrini, mil ta esitas sotsiaaltoetuse taotluse:

tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38 artikli 16 lõiget 1 tõlgendada nii, et see annab ELi kodanikule alalise elamisõiguse asjaolu tõttu, et ta on kooskõlas ühenduse varasemate õigusaktidega, mis annavad töötajatele elamisõiguse, olnud seaduslik elanik viie järjestikuse aasta jooksul enne 30. aprilli 2006 (kuupäeva, mil liikmesriigid pidid direktiivi üle võtma)?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas universaalteenuse direktiivi, eelkõige selle artiklit 13 ja IV lisa saab tõlgendada nii, et universaalteenuse osutajal on õigus tema poolt pakutud tava- ja sooduspaketi teenustasude vahele vastava toetuse väljamaksmisele?
1.

a) Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) (edaspidi „Brüsseli I määrus”) artikli 5 punkti 1 alapunkti b teist taanet saab teenuste osutamise lepingu suhtes kohaldada ka siis, kui on kokku lepitud, et teenuseid osutatakse mitmes liikmesriigis? Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, kas nimetatud sätet tuleb tõlgendada selliselt, et b) iseloomuliku kohustuse täitmise koht määratakse selle koha järgi, kus toimub — ajakulu ja tegevuse olulisuse alusel hinnates — teenuse osutaja põhitegevus; c) põhitegevuse kindlakstegemise võimatuse puhul võib hagi kõigi lepingust tulenevate nõuete rahuldamiseks esitada hageja valikul ükskõik millises teenuse osutamise kohas ühenduse piires?
ET Euroopa Liidu Teataja C 180/27

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal de commerce de Bourges (Prantsusmaa) 8. mail 2009 — Lidl SNC versus Vierzon Distribution SA

(Kohtuasi C-159/09)

2009/C 180/46

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de commerce de Bourges

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Lidl SNC

Kostja: Vierzon Distribution SA

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 84/450 (1) (muudetud direktiiviga 97/55 (2)) artiklit 3a tuleb tõlgendada nii, et võrdlev reklaam ei ole lubatud, kui võrreldakse samu vajadusi rahuldavate või samaks otstarbeks mõeldud kaupade hindu ehk esitletakse neid piisavalt samaväärsetena, ja seda üksnes põhjusel, et toidukaupade puhul on kõigi nende kaupade söögikõlbulikkus — või igal juhul nende meeldivus tarbijale — erinev tulenevalt eelkõige nende tootmise tingimustest ja asukohast, nende koostisosadest ja tootja kogemusest?

(1) Nõukogu 10. septembri 1984. aasta direktiiv 84/450/EMÜ, mis käsitleb eksitava reklaamiga seotud liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamist (EÜT L 250, lk 17; ELT eriväljaanne 15/01, lk 227).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 1997. aasta direktiiv 97/55/EÜ, millega muudetakse direktiivi 84/450/EMÜ eksitava reklaami kohta, arvates selle hulka võrdleva reklaami (EÜT L 290, lk 18, ELT eriväljaanne 15/03, lk 365).
ET Euroopa Liidu Teataja C 180/25

7. mail 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Madalmaade Kuningriik

(Kohtuasi C-157/09)

2009/C 180/44

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: H. Støvlbæk ja W. Roels)

Kostja: Madalmaade Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Madalmaade Kuningriik kiitis heaks ja jättis jõusse 3. aprilli 1999. aasta notari kutse seaduse artikli 6 lõike 1, on Madalmaade Kuningriik rikkunud Euroopa Ühenduse asutamislepingust, eelkõige selle artiklitest 43 ja 45 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Madalmaade Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab esiteks, et notari kutse saamiseks ja notarina töötamiseks nõutav kodakondsuse tingimus on teiste liikmesriikide kodanikest notarite EÜ artikliga 43 tagatud asutamisvabaduse ülemäärane kitsendamine. EÜ artikkel 45 näeb küll ette asutamisvabaduse sätete kohaldamata jätmise, kuid seda ainult tegevuse korral, mis on vahetult ja erandlikult seotud avaliku võimu teostamisega. Komisjon leiab, et ülesanded, mida notar Madalmaade õiguse kohaselt täidab, on üksnes väga vähesel määral seotud avaliku võimu teostamisega, selleks et see asjaolu võiks EÜ artiklit 45 käsitlevat väljakujunenud kohtupraktikat arvestades õigustada sellist piirangut.

Teiseks väidab komisjon, et kodakondsuse tingimus ei ole EÜ artiklit 43 silmas pidades mingil juhul sobiv meede kutsesobivuse taseme tagamiseks, mis kindlustaks tarbijate kaitse. Notaritöö jaoks vajaliku kutsesobivuse kõrge taseme tagamiseks on vastuvõtval liikmesriigil teine, vaba liikumist hoopis vähem piiravam võimalus, nimelt direktiivi 89/48/EMÜ (1) artiklis 4 sätestatud ühtlustamismeetmete kasutamine.

(1) Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiiv vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (EÜT L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337).
ET Euroopa Liidu Teataja C 180/26

7. mail 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Hispaania Kuningriik

(Kohtuasi C-158/09)

2009/C 180/45

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: I. Martinez del Peral Cagigal ja M. van Beek)

Kostja: Hispaania Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida direktiivi 2003/88/EÜ (1) seoses riigiasutuste mittetsiviiltöötajatega, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2003/88/EÜ artikli 1 lõikest 3 ja direktiivi 93/104/EÜ (2) artikli 18 punktist a, mille kehtivuse säilitas direktiivi 2003/88/EÜ artikli 27 lõige 1, mida tuleb lugeda koostoimes selle sama direktiivi I lisa B osaga.

— Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2003/88/EÜ eesmärk on kehtestada turvalisust ja tervist käsitlevad miinimumnõuded tööaja korralduse valdkonnas. Kodifitseeriva direktiivina asendas see direktiivi 93/104/EÜ, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi ülevõtmistähtaegade suhtes.

Direktiivi 2003/88/EÜ ülevõtmismeetmed, millest Hispaania ametivõimud komisjoni teavitasid, ei sisalda õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud, et järgida direktiivi seoses riigiasutuste mittetsiviiltöötajatega.

Direktiivi 2003/88/EÜ artikli 1 lõige 3 sätestab, et direktiivi kohaldatakse nii avaliku kui erasektori kõigi tegevusalade suhtes direktiivi 89/391/EMÜ (3) artikli 2 tähenduses, mis sisaldab teatud erandeid, mis tulenevad avaliku teenistuse, nagu näiteks relvajõudude või politsei, või teatava kodanikukaitseteenistuse tegevuse eripäradest. Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei põhine kriteerium, mida ühenduse seadusandja direktiivi 89/391/EMÜ kohaldamisala määratlemiseks kasutas, asjaolule, et töötajad kuuluvad direktiivi artiklis 2 nimetatud sektoritesse, mida käsitletakse kogumis, vaid see põhineb üksnes selliste eriülesannete spetsiifilisele laadile, mida töötajad nimetatud sektorites täidavad.

Seega leiab hageja, et kahtlemata kohaldatakse direktiivi 2003/88/EMÜ riigiasutuste mittetsiviiltöötajate suhtes ja selle raames Guardia Civili suhtes, mistõttu kujutab ülevõtmismeetmete puudumine selles sektoris endast nimetatud direktiivi rikkumist.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).

(2) Nõukogu 23. novembri 1993. aasta direktiiv, mis käsitleb tööaja korralduse teatavaid aspekte (EÜT L 307, lk 18; ELT eriväljaanne 05/02, lk 197).

(3) Nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiiv töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta (EÜT L 183, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 349).
3.

Kas köögiveini ja köögiportveini, kui need kuuluvad direktiivi 92/83 artikli 20 esimese taande kohaselt maksustamisele tulumaksuga, ja/või köögikonjakit, mis on käesolevas apellatsioonimenetluses vaidluse all, tuleks käsitleda nii, et need on vabastatud aktsiisist valmistamiskohas vastavalt direktiivi artikli 27 lõike 1 punktile f või alternatiivselt artikli 27 lõike 1 punktile e?
—

Tuvastada, et kuna Küprose Vabariik on keelanud geneetiliselt muundatud taimedest toodetud biokütuste turustamise ning on võtnud vastu 2005. aasta seaduse nr 66(I) artikli 6 sellest eelnevalt Euroopa Komisjonile teatamata, on Küprose Vabariik rikkunud EÜ artiklist 28 ning direktiivi 98/34/EÜ (1) artikli 8 lõikest 1 tulenevaid kohustusi:
1)

Kas direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (1) artikli 1 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega arvatakse selle direktiivi kohaldamisalast välja niisugused õigusaktid nagu Vallooni piirkonna 17. juuli 2008. aasta dekreet teatavate lubade kohta, mille puhul esinevad üldisest huvist tingitud ülekaalukad põhjused, milles piirdutakse sellega, et märgitakse, et „on ilmnenud üldisest huvist tingitud ülekaalukad põhjused” ehituslubade ja keskkonnalubade ning selles loetletud aktide ja töödega seotud ühtsete lubade andmiseks, ning millega „kinnitatakse” load, mille kohta on märgitud, et „on ilmnenud üldisest huvist tingitud ülekaalukad põhjused”?
—

Tuvastada, et kuna Rootsi Kuningriik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme, et järgida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiivi 2006/24/EÜ, mis käsitleb üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste või üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate tegevusega kaasnevate või nende töödeldud andmete säilitamist ja millega muudetakse direktiivi 2002/58/EÜ (1), või igal juhul ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Rootsi Kuningriik rikkunud selle direktiivi artikli 15 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, ja
3.

Menetlusautonoomia põhimõtet silmas pidades: kas liikmesriigi kohus on kohustatud järgima kõrgema astme kohtu siduvaid suuniseid, mis antakse kohtuotsuse tühistamise käigus, kui asi saadetakse tagasi uueks arutamiseks, kui on alust arvata, et need suunised on ühenduse õigusega vastuolus?
1.

Kas nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikli 18 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei ole kaubandusagendil õigust hüvitisele ka juhul, kui esindatav ütles lepingu üles korraliselt, eeldusel et mõjuv põhjus, mis annab esindatavale õiguse leping kaubandusagendi lepinguliste kohustuste täitmata jätmise tõttu viivitamata üles öelda, esines juba lepingu korralise ülesütlemise ajal, kuid see ei olnud lepingu ülesütlemise põhjuseks?
1.

Kas direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (1) artikli 1 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega arvatakse selle direktiivi kohaldamisalast välja niisugused õigusaktid nagu Vallooni piirkonna 17. juuli 2008. aasta dekreet teatavate lubade kohta, mille puhul esinevad üldisest huvist tingitud ülekaalukad põhjused, milles piirdutakse sellega, et märgitakse, et „on ilmnenud üldisest huvist tingitud ülekaalukad põhjused” ehituslubade ja keskkonnalubade ning selles loetletud aktide ja töödega seotud ühtsete lubade andmiseks, ning millega „kinnitatakse” load, mille kohta on märgitud, et „on ilmnenud üldisest huvist tingitud ülekaalukad põhjused”?
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vastu võtnud õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiivi 2006/21/EÜ (1) kaevandustööstuse jäätmete käitlemise ja direktiivi 2004/35/EÜ (2) muutmise kohta järgimiseks, või igal juhul ei ole neist komisjoni teavitanud, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas erakorralise juhu tunnustamine määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 40 lõike 5 tähenduses tuleb pindalal põhineva summa puhul kõne alla vaid siis, kui maakasutuse otstarvet on muudetud — maa on haritava maa asemel võetud kasutusele karjamaana — (just nimelt) osalemise tõttu põllumajanduse keskkonnameetmes viidatud sätte tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 167/3

Belgia Kuningriigi 24. aprillil 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (teine koda) 10. veebruari 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-388/03: Deutsche Post AG ja DHL International versus Euroopa Ühenduste Komisjon (fax: 22. aprill 2009)

(Kohtuasi C-148/09 P)

2009/C 167/04

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Belgia Kuningriik (esindajad: C. Pochet ja T. Materne)

Teised menetluspooled: Deutsche Post AG, DHL International, Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 10. veebruari 2009. aasta otsus kohtuasjas T-388/03: Deutsche Post AG ja DHL International versus Euroopa Ühenduste Komisjon;

— Mõista kohtukulud välja Deutsche Post AG-lt ja DHL Internationalilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant tugineb oma apellatsioonkaebuses, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu 10. veebruari 2009. aasta otsuse peale, millega tühistati komisjoni 23. juuli 2003. aasta otsus, milles EÜ artikli 88 lõike 3 kohases esialgses uurimismenetluses ei esitatud vastuväiteid 3. detsembril 2002 teatatud osaluse kavandatava suurendamise peale ega La Poste’i kasuks Belgia ametivõimude poolt võetavate teatavate muude meetmete peale, kolmele väitele, milles palutakse tühistada vaidlustatud kohtuotsus.

Esimeses väites leiab apellant, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud riigiabi kontrollimist reguleerivaid menetlusnorme, lugedes esialgse uurimismenetluse teatavad asjaolud ja komisjoni 23. juuli 2003. aasta otsuse teatavad sisulised aspektid „tõsiseid raskusi” objektiivselt ja vaieldamatult tõendavaks, mis oleks teinud vajalikuks algatada ametliku uurimismenetluse.

Teises väites leiab apellant, et vaidlustatud kohtuotsuses jõuti osaliselt seisukohale, et komisjoni 23. juuli 2003. aasta otsuses läbiviidud kontroll riigiabi olemasolu ja selle kokkusobivuse kohta ühisturuga on sisuliselt korrektne, kuna arvesse võeti neljandat ja seitsmendat väidet ning nendega ka nõustuti, kuigi neljas ja seitsmes väide oleks tulnud lugeda vastuvõetamatuks, sest hagejal ei olnud — ka vastavalt vaidlustatud kohtuotsusele — õigust hagi esitada.

Kolmandas väites on apellant seisukohal, et vaidlustatud kohtuotsus rikub õiguskindluse põhimõtet, kuna selles väidetakse, et komisjon ei võtnud 23. juuli 2003. aasta otsuses sisalduva kontrollimise käigus arvesse Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsuse kohtuasjas Altmark neljandat kriteeriumi — keskmise hästi juhitud ja kohaselt varustatud ettevõtja kulude võrdluse kriteeriumi, kuigi see kohtuotsus tehti alles pärast käesolevas juhtumis läbi viidud uurimist (ning päev pärast seda, kui komisjon otsustas mitte esitada vastuväiteid La Poste’i kavandatud osaluse suurendamisele) ning enne seda ei kajastunud kõnealune kriteerium Euroopa Kohtu või Esimese Astme Kohtu praktikas ega komisjoni otsustuspraktikas.
5. b)

Kui see on nii, siis kas vahetu tuginemine on võimalik alates 27. novembrist 2002 või alles alates 31. detsembrist 2010? Kas sellele küsimusele vastamisel on oluline, et keskkonnaõigusliku loa taotlusest käitisele nähtub, et käitis ei lähe käiku enne 2011. aastat?