ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Kahtlemata on direktiivi 98/26 artikli 2 punkti f kolmanda lõiguga tunnistatud liikmesriikide õigust otsustada, et selle direktiivi kohaldamisel võib kaudset osalejat käsitada osalejana, tingimusel et see on süsteemiriski tõttu põhjendatud. Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku ühestki dokumendist ei saa aga järeldada, et Läti Vabariik oleks seda võimalust kasutanud. Igal juhul nähtub direktiivi artikli 2 punktis g sätestatud mõiste „kaudne osaleja“ määratlusest, et viimati nimetatud mõiste alla saavad kuuluda samad üksused, millele on viidatud mõistega „osaleja“ ja mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 24, kusjuures osaleja ja kaudse osaleja erinevus seisneb selles, et esimene on süsteemiga otseselt seotud, samas kui teine on sellega seotud vaid läbi lepingulise suhte, mis tal on osalejaga. Kuna selline tavalise arvelduskonto omanik nagu Ķipars AI ei vasta ühegi nimetatud üksuse tunnustele, ei saa teda pidada kaudseks osalejaks sama direktiivi artikli 2 punkti f tähenduses.
Nimetatud resolutsiooni punktide 17 ja 21 kohaselt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu:

„17. Otsustab, et kõik liikmesriigid peavad viivitamatult külmutama kõik nende territooriumil asuvad rahalised vahendid, muud finantsvarad ja majandusressursid, mis on käesoleva resolutsiooni II lisas määratud isikute või üksuste või selliste isikute või üksuste, kes on määratletud allpool punkti 24 alusel loodud komitee poolt, või isikute või üksuste, kes tegelevad nende nimel või juhtimisel, või mis tahes nende omandis või kontrolli all olevate üksuse omandis või vahetu või kaudse kontrolli all; ja otsustab lisaks, et kõik liikmesriigid peavad tagama, et nende kodanikud või nende territooriumil asuvad isikud või üksused ei annaks käesoleva resolutsiooni II lisas määratud isikute või üksuste või komitee poolt määratletud isikute või üksuste käsutuse varasid, finantsvahendeid või majandusressursse;

[…]

21. Otsustab, et eespool punktis 17 esitatud meetmed ei takista määratud isikul või üksusel teha makseid, mis tuleb tasuda sellise lepingu kohaselt, mis sõlmiti enne asjaomase isiku või üksuse nimekirja kandmist, tingimusel et asjaomased riigid on kindlaks teinud, et punktis 17 osutatud isik või üksus ei ole makset otse või kaudselt kätte saanud, ning, kui need riigid teavitanud komiteed sellise makse tegemise või saamise kavatsusest või kavatsusest anda asjakohasel juhul juurdepääs neile rahalistele vahenditele, muudele finantsvaradele ja majandusressurssidele kümme tööpäeva enne sellise loa andmist“.
6

Määruse artiklis 19 on nähtud ette: „1. Kui erinevate liikmesriikide kohtutes algatatakse ühtede ja samade asjaosaliste vaheline lahutus-, lahuselu- või [abielu kehtetuks tunnistamise] menetlus, peatab kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, menetluse omal algatusel seni, kuni on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena. 2. Kui erinevate liikmesriikide kohtutes algatatakse ühe ja sama lapse suhtes ühe ja sama alusega hagide põhjal vanemlikku vastutust käsitlev menetlus, peatab kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, menetluse omal algatusel seni, kuni on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena. 3. Kui on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena, loobub kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, pädevusest esimese kohtu kasuks. Sel juhul võib pool, kes esitas asjakohase hagi kohtule, kellele hagi on esitatud hiljem, esitada kõnealuse hagi kohtule, kellele hagi on esitatud esimesena.“
60

Üldkohus jättis komisjoni arvates seega läbi vaatamata komisjoni argumendid, mis on kokkuvõtvalt esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 181 ja milles ta leiab, et kuna vastuväiteteatis on üksnes esialgse iseloomuga, oli tal õigus hiljem muuta ja lisada elemente, tingimusel et otsus sisaldab samu vastuväiteid, nagu on need, millest on pooltele juba teada antud. Õigusnormi rikkumisega on tegemist aga siis, kui esimeses kohtuastmes poole esitatud argumente ei ole õiguslikult korrektselt arvesse võetud (2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus France Télécom vs. komisjon, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, punkt 41). Kui Üldkohus ei ole esitanud selgitusi põhjuse kohta, miks ta leidis, et puudub vajadus vastata komisjoni põhiargumendile, siis on Üldkohus rikkunud oma põhjendamiskohustust (19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Mitteldeutsche Flughafen ja Flughafen Leipzig-Halle vs. komisjon, C‑288/11 P, EU:C:2012:821, punkt 83).
9

Selle direktiivi artikli 8 „Omavahendite arvutamine“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud: „1. Sõltumata artiklis 6 sätestatud algkapitali nõuetest, nõuavad liikmesriigid, et makseasutustel oleks igal ajal omavahendid summas, mille arvutamise aluseks on üks järgnevast kolmest meetodist vastavalt pädevate asutuste poolt kooskõlas siseriikliku õigusega kindlaks määratule. Meetod A Makseasutuse omavahendite summa on võrdne vähemalt 10%-ga tema eelneva majandusaasta püsivatest üldkuludest. Pädevad asutused võivad seda nõuet kohandada juhul, kui makseasutuse äritegevuses on alates eelnevast aastast toimunud oluline muutus. Kui makseasutuse äritegevus ei ole arvestamise kuupäevaks kestnud ühe majandusaasta, peab omavahendite summa olema võrdne vähemalt 10% üldkuludest, lähtudes äriplaanis kavandatust, kui pädevad asutused ei nõua kõnealuse plaani kohandamist. Meetod B Makseasutuse omavahendite summa on võrdne vähemalt järgmiste elementide summaga, mida on korrutatud lõikes 2 sätestatud kohanduskoefitsiendiga k, kui maksete maht (MM) on 1/12 eelneva aasta jooksul makseasutuse täidetud maksetehingute kogusummast: a) 4,0% MM osast, mis on kuni 5 miljonit eurot, pluss b) 2,5% MM osast, mis on üle 5 miljoni euro kuni 10 miljonit eurot, pluss c) 1% MM osast, mis on üle 10 miljoni euro kuni 100 miljonit eurot, pluss d) 0,5% MM osast, mis on üle 100 miljoni euro kuni 250 miljonit eurot, pluss e) 0,25% MM osast, mis on üle 250 miljoni euro. Meetod C Makseasutuse omavahendite summa on võrdne vähemalt punktis a määratletud asjaomase näitajaga, mida on korrutatud punktis b sätestatud korrutusteguriga ning korrutatud seejärel lõikes 2 sätestatud kohanduskoefitsiendiga k. a) Asjaomaseks näitajaks on järgmiste elementide summa: – intressitulu; – intressikulu; – saadud vahendus- ja teenustasud ning – muu tegevustulu. Iga element liidetakse kas pluss- või miinusmärgiga. Näitaja arvutamisel ei tohi arvesse võtta erakordseid või ebareeglipäraseid tuluartikleid. Nende teenustega seotud kulud, mida allhanke korras osutavad kolmandad osapooled, võivad näitajat vähendada, kui kulud tulenevad käesoleva direktiivi kohaselt järelevalve alla kuuluvast ettevõtjast. Näitaja arvutatakse 12 kuu andmete põhjal aruandeaasta lõpus. See arvutatakse eelneva aruandeaasta põhjal. Meetodiga C arvutatud omavahendid ei tohi siiski olla väiksemad kui 80% viimase kolme aruandeaasta keskmisest asjaomasest näitajast. Kui auditeeritud andmed ei ole kättesaadavad, võib kasutada äritegevuse prognoose. b) Korrutustegur on järgmine: i) 10% näitaja sellest osast, mis on kuni 2,5 miljonit eurot; ii) 8% näitaja sellest osast, mis on 2,5 miljonist eurost kuni 5 miljoni euroni; iii) 6% näitaja sellest osast, mis on 5 miljonist eurost kuni 25 miljoni euroni; iv) 3% näitaja sellest osast, mis on 25 miljonist eurost 50 miljoni euroni; v) 1,5% näitaja sellest osast, mis on üle 50 miljoni euro. 2. Meetodite B ja C puhul kasutatav kohanduskoefitsient k on järgmine: a) 0,5, kui makseasutus osutab ainult lisa punktis 6 loetletud makseteenuseid; b) 0,8, kui makseasutus osutab ainult lisa punktis 7 loetletud makseteenuseid; c) 1, kui makseasutus osutab ainult lisa punktides 1–5 loetletud mis tahes makseteenuseid;“
19

Selle määruse artiklis 6 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ on sätestatud: „1. Isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest, ning sellisel määral, nagu see tingimus on täidetud: […] c) isikuandmete töötlemine on vajalik vastutava töötleja juriidilise kohustuse täitmiseks; […] 3. Lõike 1 punktides c ja e osutatud isikuandmete töötlemise alus kehtestatakse: a) liidu õigusega või b) vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega. Isikuandmete töötlemise eesmärk määratakse kindlaks selles õiguslikus aluses […] See õiguslik alus võib sisaldada erisätteid, et kohandada käesoleva määruse sätete kohaldamist, sealhulgas üldtingimusi, mis reguleerivad vastutava töötleja poolt isikuandmete töötlemise seaduslikkust, töötlemisele kuuluvate andmete liiki, asjaomaseid andmesubjekte, üksuseid, kellele võib isikuandmeid avaldada, ja avaldamise põhjuseid, eesmärgi piirangut, säilitamise aega ning isikuandmete töötlemise toiminguid ja -menetlusi, sealhulgas meetmeid seadusliku ja õiglase töötlemise tagamiseks, nagu näiteks meetmed teiste andmetöötluse eriolukordade jaoks, nagu need on sätestatud IX peatükis. Liidu või liikmesriigi õigus vastab avaliku huvi eesmärgile ning on proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga. […]“.
70

Eeltoodut arvestades tuleb teisele kuni viiendale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 57, ei tulene seoses ajavahemikuga alates 3. detsembrist 2003 kõnealusest direktiivist liikmesriigi kohtule mitte kohustust vaadata uuesti läbi lõplikuks muutunud distsiplinaarotsus, millega asjasse puutuv ametnik saadeti ennetähtaegselt pensionile, vaid kohustus vaadata läbi tema pensionisumma vähendamine, et määrata kindlaks summa, mille ta oleks saanud siis, kui seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimist ei oleks toimunud.
27

Neil asjaoludel otsustas Korkein hallinto-oikeus (Soome kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: 1. Kas nõukogu direktiivi [2006/112] artikli 2 lõike 1 punkti c koostoimes artikli 24 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et lammutustööd, mille viib läbi äriühing, mille tegevusalaks on lammutustööde tegemine, loetakse üheks tehinguks vaid siis, kui lammutustöid teostaval äriühingul on tema ja tööde tellija vahel sõlmitud lepingu alusel kohustus vedada ära lammutustöödel tekkinud jäätmed, ja – kui lammutusjäätmed sisaldavad vanametalli – võib müüa vanametalli edasi vanametalli kokkuostuga tegelevatele ettevõtjatele? Või tuleb sellist lammutustööde lepingut [direktiivi 2006/112] artikli 2 lõike 1 punkti a koostoimes artikli 14 lõikega 1 arvestades tõlgendada nii, et see hõlmab kahte tehingut, esiteks lammutustöid teostava äriühingu teenuse osutamist lammutustööde tellijale ja teiseks lammutustööde tellijalt edasimüüdava vanametalli ostmist lammutustöid teostava äriühingu poolt? Kas siin omab tähtsust asjaolu, et lammutustöid teostav äriühing võtab hinna arvutamisel hinda vähendava tegurina arvesse võimaluse, et ta saab sissetulekut ka lammutustööde jäätmete realiseerimisest? Kas siin omab tähtsust asjaolu, et lammutustöödest tekkivate realiseeritavate jäätmete kogus ja väärtus ei ole lammutustööde lepingus kokku lepitud ning kokku lepitud ei ole ka lammutustööde tellija hilisemat teavitamist kogusest ja väärtusest, ning et lammutustööde jäätmete kogus ja väärtus selguvad alles siis, kui lammutustöid teostav äriühing need edasi müüb? 2. Kas direktiivi [2006/112] artikli 2 lõike 1 punkti a koostoimes artikli 14 lõikega 1 tuleb juhul, kui äriühing, mille tegevusalaks on lammutustööde tegemine, lepib lammutusobjekti omanikuga lepingus kokku, et lammutustöid teostav äriühing ostab lammutusobjekti, ja kohustub lepingutrahvi tingimusega lammutama objekti lepingus kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul ning vedama ära lammutamisel tekkinud jäätmed, tõlgendada nii, et tegemist on ainult ühe tehinguga, mis hõlmab asja müümist lammutusobjekti omaniku poolt lammutusettevõtjale? Või tuleb sellist lepingut direktiivi [2006/112] artikli 2 lõike 1 punkti c koostoimes artikli 24 lõikega 1 arvestades tõlgendada nii, et see hõlmab kahte tehingut, esiteks asja müümist lammutusobjekti omaniku poolt lammutustöid teostavale äriühingule ja teiseks lammutustöid teostava äriühingu poolt asja müüjale osutatud lammutusteenust? Kas siin omab tähtsust asjaolu, et lammutustöid teostav äriühing võtab asjale hinnapakkumise koostamisel hinda vähendava tegurina arvesse kulud, mis tekivad talle seoses asja demonteerimise ja äraveoga? Kas omab tähtsust asjaolu, et vara müüjale on teada, et vara demonteerimise ja äraveoga seotud lammutustöid teostava äriühingu kulud võetakse arvesse selle asjahinda vähendava tegurina, võttes arvesse asjaolu, et poolte vahel ei ole sõlmitud kokkulepet nimetatud kulude kohta ning nimetatud kulude hinnangulist või tegelikku suurust ei saa asja müüja kunagi teada?“
33

Siiski, kui maksumeetme valikulisuse tuvastamiseks ei ole määrav kasutatud seadusandlik meetod, mistõttu ei ole alati vaja, et meede oleks erand üldistest maksustamiskorrast, on asjaolu, et tegemist on – nagu on kõne all põhikohtuasjas – erandiga, sel eesmärgil täiesti asjakohane, kui sellest tuleneb, et eristatakse kahte ettevõtjate kategooriat, keda koheldakse a priori erinevalt, ehk erandmeetme kohaldamisalasse kuuluvaid ettevõtjaid ja jätkuvalt üldise maksustamiskorra kohaldamisalasse kuuluvaid ettevõtjaid, samas kui need kaks kategooriat on selle korraga taotletava eesmärgi seisukohast sarnases olukorras (21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. World Duty Free Group jt, C‑20/15 P ja C‑21/15 P, EU:C:2016:981, punkt 77, ning 28. juuni 2018. aasta kohtuotsus Andres (Heitkamp BauHolding pankrotihaldur) vs. komisjon, C‑203/16 P, EU:C:2018:505, punkt 93).
57

Järelikult tuleb asuda seisukohale, et liidu kohus on ainsana pädev kõrvalküsimusena hindama, kas võimalikud puudused seda otsust ettevalmistavates Itaalia Keskpanga aktides mõjutavad EKP 25. oktoobri 2016. aasta otsuse õiguspärasust. See ainupädevus välistab riigisiseste kohtute igasuguse pädevuse nende aktide suhtes, ilma et seejuures tuleks arvestada asjaoluga, et riigisisesele kohtule on esitatud niisugune kaebus nagu azione di ottemperanza.
85

Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et ELTL artikleid 49 ja 56 ning diskrimineerimiskeelu, läbipaistvuse ja proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus põhikohtuasjas kõne all olev säte, mis sisaldub hanketeatele lisatud näidislepingus ja näeb ette loterii korraldamise kontsessiooni tühistamise: – kõigil juhtudel, kui tegemist on süüteoga, milles on esitatud süüdistus ja mille puhul hankija leiab kontsessionääri tegude olemust, raskusastet, toimepaneku viisi ja seost kontsessiooniga lubatud tegevuse objektiga hinnates, et kontsessionääri usaldusväärsus, professionaalsus ja kõlbelisus on välistatud, – või kui kontsessionäär rikub norme, mis reguleerivad ilma loata, õigusvastaste ja varjatud hasartmängude tõkestamist, ja eelkõige siis, kui ta turustab ise või kontrollitavate või seotud kus tahes asuvate äriühingute kaudu ilma ettenähtud loata muid loteriiga sarnaseid hasartmänge, tingimusel, et need lepingutingimused on põhjendatud ja on proportsionaalsed kavandatud eesmärgiga ning vastavuses läbipaistvuse põhimõttega, mida liikmesriigi kohus peab kontrollima, pidades silmas käesolevas kohtuotsuses esitatud juhiseid.
19

Euroopa Kohus on täpsustanud seoses selle artikliga, mille kohaselt „maksed tuleb teha lõplikele toetusesaajatele ilma mingisuguse mahaarvamise või kinnipidamiseta, mis võiks vähendada finantsabi summat, millele neil on õigus“ [mitteametlik tõlge], et seda mahaarvamise keeldu ei saa tõlgendada puhtformaalselt ning see peab tingimata hõlmama kõiki kulusid, millel on otsene ja olemuslik suhe makstud summadega (vt selle kohta 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal, C‑84/04, EU:C:2006:640, punkt 35, ja 25. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, punkt 13).
60

Esiteks tuleneb paljudest teistest direktiivi 2004/18 sätetest, et raamlepingus peab algusest peale olema kindlaks määratud nende tarnete või teenuste maht, mis võivad olla jätkulepingute esemeks. Selle direktiivi artikli 9 lõikes 9, kus on eelkõige välja toodud raamlepingute hinnangulise maksumuse arvutamise meetodid, on täpsemalt sätestatud, et arvessevõetav maksumus on selle raamlepingu kehtivusaja jooksul ettenähtud kõigi lepingute maksimaalne eeldatav maksumus käibemaksuta. Mis puudutab direktiivi 2004/18 VII A lisas pealkirja „Hanketeated“ all sisalduva punkti 6 alapunkti c „Teenuste riigihankelepingud“, siis nõutakse ka selles, et niisuguse raamlepingu hanketeates oleks täpsustatud osutatavate teenuste hinnanguline kogumaksumus kogu raamlepingu kehtivusaja jooksul ning võimalikult täpselt raamlepingu raames teostatavate hangete maht ja sagedus. Nagu sisuliselt on väitnud ka komisjon ja kohtujurist märkinud oma ettepaneku punktis 78, siis kuigi hankijal on iga edaspidi sõlmitava jätkulepingu maksumuse ja sageduse täpsustamisel üksnes vahendi andmise kohustus, peab raamlepingu esialgseks osapooleks olev hankija samas tingimata täpsustama, millises mahus võib jätkulepingutega liituda.
17

Teiseks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus vajalikuks analüüsida, kas on võimalik, et tema lahendatavas kohtuasjas on kohaldatav vähendatud käibemaksumäär, olgugi et reisibüroode tehinguid käibemaksudirektiivi artikli 306 tähenduses tuleb käsitleda just sellisena ja et nii nad asjaomase direktiivi III lisa alla ei kuulu. Nimetatud kohus on seisukohal, et kuna puhkusemajade üürimisel väljaspool reisibüroode erikorda kohaldatakse vähendatud käibemaksumäära, on võimalik lubada selle sama vähendatud määra kohaldamist sarnase teenuse suhtes, mis kuulub nimetatud erikorra alla.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui kaupleja ladustab kaupa, millele on kinnitatud ladustamiskoha liikmesriigis autoriõigusega kaitstud motiiv, võib seda pidada nimetatud sättes määratletud levitamise ainuõiguse rikkumiseks, kui asjaomane kaupleja pakub ilma autoriõiguse omaja loata kaupluses müügiks kaupa, mis on identne ladustatava kaubaga, tingimusel et ladustatud kaup on reaalselt mõeldud müümiseks selle liikmesriigi territooriumil, kus kõnealune motiiv on kaitstud. Ladustamiskoha ja müügikoha vaheline kaugus ei saa üksinda olla määrav tegur, et otsustada, kas ladustatud kaup on mõeldud selle liikmesriigi territooriumil müümiseks.
2.

Direktiivi 2006/112, mida on muudetud direktiiviga 2010/45, artiklit 308 tuleb tõlgendada nii, et reisibüroo kasuminormi ja seega maksustatava väärtuse arvutamiseks lahutatakse reisija makstud käibemaksuta kogusummast reisibüroo tegelikud kulud, mis ta on eelnevalt kandnud teistelt maksukohustuslastelt kaupa või teenuseid ostes, kui need tehingud on tehtud otseselt reisija huvides. Kui ettemakse summa vastab turismiteenuse koguhinnale või moodustab sellest märkimisväärse osa ning kui reisibüroo ei ole selle teenuse eest tegelikult veel midagi maksnud või on maksnud ainult piiratud osa selle teenuse individuaalsest kogumaksumusest või kui reisibüroo reisi tegelikke individuaalseid kulusid ei ole võimalik ettemakse tasumisel kindlaks määrata, saab kasuminormi kindlaks määrata reisibüroo poolt lõpuks kantavate tegelike kogukulude prognoosi põhjal. Sellise prognoosi raames peab reisibüroo vajaduse korral arvesse võtma kulusid, mis ta on ettemakse vastuvõtmise hetkel juba tegelikult kandnud. Kasuminormi arvutamiseks tuleb reisi koguhinnast lahutada eeldatavad tegelikud kogukulud, ning maksustatav väärtus, mille alusel tuleb ettemakse kättesaamisel tasuda käibemaks, saadakse ettemakse summa korrutamisel protsendimääraga, mis moodustab selliselt arvutatud eeldatava kasuminormi reisi koguhinnast.
38

Seda kinnitab asjaolu, et nii nagu põhikohtuasjas on direktiivi 2001/83 artiklis 10 ette nähtud geneerilise ravimi müügiloa andmise kord seotud originaalravimile tsentraliseeritud korras loa andmisega, mis on ette nähtud määruse nr 726/2004 artikli 3 lõike 3 punktiga b ja milles on otsesõnu ette nähtud, et „tooteomaduste kokkuvõte on kõigis asjakohastes aspektides järjepidev [liidu] poolt antud loaga ravimi omaga“.
Vastavalt sama määruse artikli 25 lõigetele 1 ja 4:

„1. Kui pooled, olenemata sellest, kus on nende alaline elukoht, on kokku leppinud, et konkreetsest õigussuhtest tulenenud või tuleneda võivate vaidluste lahendamiseks on pädev liikmesriigi kohus või kohtud, on see kohus või need kohtud pädevad, välja arvatud juhul, kui kõnealune kokkulepe on sisulise kehtivuse poolest asjaomase liikmesriigi õiguse kohaselt tühine. Kohtualluvus on erandlik, kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti. […]

[…]

4. Usaldusühingu (trust) asutamise kokkuleppe või dokumendi sätetel, millega pädevus kindlaks määratakse, ei ole õigusjõudu, kui need on vastuolus artikliga 15, 19 või 23, või kui on välistatud kohtute pädevus, kellele asi allub erandlikult artikli 24 kohaselt.“
41

Euroopa Kohus on juba otsustanud, et võimalus kasutada enammakstud käibemaksu tagastamise õigust piiramatu aja jooksul läheks vastuollu õiguskindluse põhimõttega, mis nõuab, et maksukohustuslase olukorda seoses tema õiguste ja kohustustega maksuhalduri ees ei saa lõputult vaidlustada (21. juuni 2012. aasta kohtuotsus Elsacom, C‑294/11, EU:C:2012:382, punkt 29). Samuti on Euroopa Kohus tunnistanud liidu õigusega kooskõlas olevaks selle, kui nii maksumaksja kui ka asjaomase ametkonna õiguskindluse huvides määratakse mõistlik kaebuse esitamise õigust lõpetav tähtaeg. Nimelt ei muuda sellised tähtajad liidu õiguskorra alusel antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, isegi kui juba oma määratluselt toob nende tähtaegade möödumine kaasa algatatud menetluse osalise või täieliku lõpetamise (14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Compass Contract Services, C‑38/16, EU:C:2017:454, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
43

Kõiki eespool toodud asjaolusid arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 143 punkti d ja muudetud käibemaksudirektiivi artikli 143 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et nendes sätetes ette nähtud käibemaksuvabastuse andmisest importimisel ei tohi importija puhul, kes on käibemaksudirektiivi artikli 201 tähenduses määratud isikuks, kes on kohustatud seda maksu tasuma või keda sellisena tunnustatakse, keelduda sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus esiteks sellele importimisele järgneva kauba ühendusesisese üleviimise adressaat hoidub maksudest kõrvale tehinguga, mis tehakse pärast kõnealust kauba üleviimist ja mis ei ole selle üleviimisega seotud, ning teiseks puuduvad andmed, millest saaks järeldada, et importija teadis või oleks pidanud teadma, et kõnealune hilisem tehing on seotud adressaadi poolt maksudest kõrvalehoidumisega.
Samuti on Euroopa Kohus otsustanud, et selleks, et järgida õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, tuleb liidu materiaalõigusnorme üldjuhul tõlgendada nii, et neid kohaldatakse ainult olukordades, mis on tekkinud pärast nende jõustumist (vt selle kohta 24. septembri 2002. aasta kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon, C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punkt 119). Nii on õiguskindluse põhimõttega üldjuhul vastuolus, kui liidu õigusakti ajalise kehtivuse alguspunkt on määratud olenevalt olukorrast enne selle avaldamist või teatavakstegemist, samas on Euroopa Kohus leidnud, et erandjuhtudel võib see olla teisiti, kui seda nõuab üldine huvi ja kui huvitatud isikute õiguspäraseid ootusi on nõuetekohaselt arvestatud (vt selle kohta 30. septembri 1982. aasta kohtuotsus Amylum vs. nõukogu, 108/81, EU:C:1982:322, punkt 4, 26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Goed Wonen, C‑376/02, EU:C:2005:251, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 28. novembri 2006. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu, C‑413/04, EU:C:2006:741, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).