ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-444/07

MG Probud Gdynia sp. z o.o.

maksejõuetusmenetlus

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ w Gdańsku)

„Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 1346/2000 — Maksejõuetusmenetlused — Liikmesriigi keeldumine tunnustada maksejõuetusmenetluse algatamise otsust, mille on teinud teise liikmesriigi pädev kohus, ning selle maksejõuetusmenetluse läbiviimise ja lõpetamisega seoses tehtud otsuseid”

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 21. jaanuar 2010 I ‐ 419

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Maksejõuetusmenetlused – Määrus nr 1346/2000 – Liikmesriigi kohtu poolt tehtud maksejõuetusmenetluse algatamist käsitleva otsuse tunnustamine – Maksejõuetusmenetluse algatamise otsus

(Nõukogu määrus nr 1346/2000, artiklid 3, 4, 5, 10, 16, 17, 25 ja 26)

Määrust nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta tuleb tõlgendada nii, et pärast ettevõtja püsiva tegutsemiskoha liikmesriigis põhimaksejõuetusmenetluse algatamist on sellise teise liikmesriigi pädevad asutused, kus see ettevõtja teostab oma filiaali kaudu ehitustöid ja kus ei ole algatatud teisest maksejõuetusmenetlust, kohustatud – välja arvatud selle määruse artikli 25 lõikes 3 ja artiklis 26 sätestatud põhjustel – tunnustama ja täitma nimetatud põhimaksejõuetusmenetlusega seoses tehtud otsuseid ning seega ei ole neil õigust selle teise liikmesriigi õigusnormide alusel näha ette maksejõuetuks tunnistatud võlgniku kõnealuses liikmesriigis asuva vara suhtes täitemeetmeid, kui maksejõuetusmenetluse algatanud riigi õigusnormid seda ei luba ja kui ei ole täidetud nimetatud määruse artiklite 5 ja 10 kohaldamise tingimused.

Neid asjaolusid silmas pidades ja põhimaksejõuetusmenetluse üldisest kohaldamisalast tulenevalt puudutab ühes liikmesriigis algatatud maksejõuetusmenetlus kogu võlgniku vara, sealhulgas teises liikmesriigis asuvat vara, ja maksejõuetusmenetluse algatanud riigi õigusnormid kuuluvad kohaldamisele nii selle maksejõuetusmenetluse algatamise kui ka läbiviimise ja lõpetamise suhtes. Seetõttu kuuluvad need õigusnormid kohaldamisele nii teistes liikmesriikides asuva vara kui ka maksejõuetusmenetluse mõju suhtes, mis sellel võib olla nimetatud vara suhtes algatatud menetlustele

(vt punktid 43, 46 ja 47 ning resolutsioon)
Liidetud kohtuasjad C-471/07 ja C-472/07

Association générale de l’industrie du médicament (AGIM) ASBL jt

versus

Belgia riik

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Belgia))

„Direktiiv 89/105/EMÜ — Inimtervishoius kasutatavate ravimite hinnakujundust reguleerivate meetmete läbipaistvus — Artikli 4 lõige 1 — Vahetu õigusmõju — Hindade külmutamine”

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 14. jaanuar 2010 I ‐ 116

Kohtuotsuse kokkuvõte

Direktiivi 89/105 (mis käsitleb inimtervishoius kasutatavate ravimite hinnakujundust reguleerivate meetmete läbipaistvust ja nende hõlmamist siseriiklike tervisekindlustussüsteemidega) artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et on liikmesriikide ülesanne määrata selle direktiiviga taotletava läbipaistvuse eesmärgiga ning nimetatud sättes ette nähtud nõuetega kooskõlas kindlaks kriteeriumid, mille alusel tuleb teostada selles sättes viidatud makromajanduslike tingimustega seonduv uurimus, tingimusel et kindlaksmääratavad kriteeriumid tuginevad objektiivsetele ja kontrollitavatele teguritele. Seejuures võivad liikmesriigid arvestada üksnes tervishoiukuludega või muude makromajanduslike tingimustega, mis seonduvad näiteks farmaatsiatööstusega. Samuti ei ole direktiivi 89/105 artikli 4 lõikega 1 vastuolus see, kui nimetatud sättes ette nähtud makromajanduslike tingimustega seonduva iga-aastase uurimuse aluseks on üks või mitu üldist eesmärki, nagu siseriikliku tervishoiusüsteemi finantstasakaalu tagamine. Vastupidine tõlgendus kujutaks endast sekkumist liikmesriikide siseriikliku sotsiaalkindlustuse korraldusse ja mõjutaks liikmesriikide ravimihindade määramise põhimõtteid rohkem, kui on vajalik läbipaistvuse tagamiseks kõnealuse direktiivi tähenduses. (vt punktid 20–22, 24, resolutsiooni punkt 1)

Direktiivi 89/105 (mis käsitleb inimtervishoius kasutatavate ravimite hinnakujundust reguleerivate meetmete läbipaistvust ja nende hõlmamist siseriiklike tervisekindlustussüsteemidega) artikli 4 lõiget 1 peab tõlgendama nii, et see säte ei ole oma sisu poolest piisavalt täpne, et üksikisik võiks sellele siseriiklikus kohtus vaidluses riigi vastu toetuda. Isegi kui vastab tõele, et kui külmutatakse kõigi ravimite või teatavate ravimikategooriate hinnad, paneb eespool osutatud artikli 4 lõige 1 liikmesriikidele tingimusteta kohustuse teostada vähemalt korra aastas uurimus, et veenduda, kas makromajanduslikud tingimused õigustavad hindade külmutamise jätkamist, ei sisalda see säte siiski ühtegi viidet teguritele, mille alusel ravimihindade kontrollimiseks mõeldud meetmed tuleb võtta, ega täpsusta kriteeriumeid, millest lähtuvalt niisugune iga-aastane uurimus tuleb teostada. (vt punktid 27, 29, resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C-118/07

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Soome Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artikli 307 teine lõik — Enne liikmesriigi ühinemist Euroopa Liiduga kolmandate riikidega sõlmitud kahepoolsete lepingute ja EÜ asutamislepingu vaheliste vastuolude kõrvaldamiseks vajalike meetmete vastu võtmata jätmine — Soome Vabariigi poolt Vene Föderatsiooni, Valgevene Vabariigi, Hiina Rahvavabariigi, Malaisia, Sri Lanka Demokraatliku Sotsialistliku Vabariigi ja Usbekistani Vabariigiga sõlmitud kahepoolsed investeerimislepingud”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 10. septembril 2009 I ‐ 10891

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 19. november 2009 I ‐ 10906

Kohtuotsuse kokkuvõte

Rahvusvahelised lepingud – Liikmesriikide lepingud – Enne EÜ asutamislepingut sõlmitud lepingud

(EÜ artikli 57 lõige 2, EÜ artikkel 59, EÜ artikli 60 lõige 1 ja EÜ artikli 307 teine lõik)

EÜ artikli 307 teisest lõigust tulenevaid kohustusi rikub liikmesriik, kes jätab võtmata vajalikud meetmed, et kõrvaldada vastuolud kapitali ülekandmist reguleerivate asutamislepingu sätetega, mis sisalduvad kahepoolsetes investeerimislepingutes investeeringute vastastikuseks soodustamiseks ja kaitsmiseks, mille see liikmesriik on sõlminud kolmandate riikidega.

EÜ artikli 307 teine lõik kohustab liikmesriike juhul, kui enne liikmesriigi ühinemise kuupäeva sõlmitud lepingud ei ole kooskõlas ühenduse õigusega, kasutama kõiki vajalikke vahendeid kindlakstehtud vastuolude kõrvaldamiseks.

EÜ artikli 57 lõige 2, EÜ artikkel 59 ja EÜ artikli 60 lõige 1 annavad nõukogule õiguse teatavatel täpselt määratletud juhtudel piirata kapitali ja maksete liikumist liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel. Nimetatud sätete kasuliku mõju tagamiseks on vaja, et kapitali vaba liikumist piiravaid meetmeid saaks juhul, kui nõukogu need vastu võtab, kohe kohaldada kolmandate riikide suhtes, keda need puudutavad.

Kui leping ei näe ette sätet, mis võimaldaks asjaomasel liikmesriigil teostada oma õigusi ja täita oma kohustusi ühenduse liikmena ning seda ei võimalda ka ükski rahvusvahelise õiguse mehhanism ja kui nimetatud liikmesriik ei astu ühtegi sammu asjaomaste kolmandate riikide suhtes – et välistada vastuolu oht, mis võib tekkida vaidlusaluste kahepoolsete lepingute kohaldamise ja meetmete vahel, mida nõukogu võib võtta EÜ artikli 57 lõike 2, EÜ artikli 59 ja EÜ artikli 60 lõike 1 alusel – ega viita ühelegi mehhanismile, mis võimaldaks tal täita oma kohustusi ühenduse liikmena, võiks nõukogule kapitali liikumise valdkonnas antud pädevuse teostamine olla takistatud ainuüksi vaidlusaluste kahepoolsete lepingute olemasolu ja nende sõnastuse tõttu.

(vt punktid 28–33, 49 ja 50 ning resolutsioon)
Määruse nr 261/2004 (millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta) artikli 2 punkti l ja artikleid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et hilinenud lendu – sõltumata hilinemise kestusest, mis võis olla pikaajaline – ei saa käsitada tühistatud lennuna, kui lend toimub vastavalt lennuettevõtja algselt kavandatud lennuplaanile.

Lend „hilineb” selle määruse artikli 6 tähenduses, kui lend toimub algselt kavandatud lennuplaani järgi ja kui selle tegelik väljumisaeg on pärast kavandatud väljumisaega, samas kui vastavalt sama määruse artikli 2 punktile l on tühistamine tingitud asjaolust, et varem kavandatud lend jääb ära.

(vt punktid 32, 33, 39, resolutsiooni punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

Rahvusvahelised lepingud – EMÜ‑Türgi assotsiatsioonileping – EMÜ‑Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu – Töötajate vaba liikumist puudutav otsus – Perekonna taasühinemine

(EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80, artikli 7 esimese lõigu esimene taane)

Summary

EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et:

– selle sättega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt kaotab selle riigi tööturul juba seaduslikult töötava Türgi päritolu võõrtöötaja perekonnaliige, kellel on lubatud temaga kaasa tulla, sama sätte alusel perekonna taasühinemisest temale tulenevad õigused üksnes asjaolu tõttu, et ta abiellus täisealiseks saades, kuigi ta jätkas selle töötajaga koos elamist esimese kolme aasta jooksul vastuvõtvas liikmesriigis viibides;

– Türgi kodanik, kes kuulub selle sätte kohaldamisalasse, saab selle alusel nõuda vastuvõtvas liikmesriigis elamisõigust hoolimata asjaolust, et ta abiellus enne nimetatud esimese lõigu esimeses taandes sätestatud kolmeaastase perioodi lõppemist, kui ta tegelikult elas kogu selle perioodi jooksul ühe katuse all Türgi päritolu võõrtöötajaga, kelle tõttu tal lubati selle liikmesriigi territooriumile perekonna taasühinemise eesmärgil siseneda.

Nimelt tuleneb nii liidu õiguse ülimuslikkusest kui ka sellise sätte nagu otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu vahetust õigusmõjust, et vastuvõtva liikmesriigi tööturule Türgi kodanike järkjärgulise integreerimise süsteemi ulatust ei või liikmesriigid ühepoolselt muuta ning neil ei ole pädevust võtta meetmeid, mis nõrgendavad õiguslikku staatust, mis niisugustele kodanikele EMÜ‑Türgi assotsiatsiooniõigusega on sõnaselgelt antud. Türgi päritolu töötaja perekonnaliikmetele, kes vastavad otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus nimetatud tingimustele, selle sättega antud õigusi võib piirata ainult kahel juhul: kui Türgi päritolu sisserändaja viibimine vastuvõtva liikmesriigi territooriumil kujutab endast sama otsuse artikli 14 lõike 1 kohaselt tema isikliku käitumise tõttu reaalset ja tõsist ohtu avalikule korrale, julgeolekule või rahvatervisele või kui asjaomane isik on lahkunud selle liikmesriigi territooriumilt märkimisväärselt pikaks ajaks ilma mõjuva põhjuseta.

(vt punktid 56, 62, 66 ja resolutsioon)
5

Direktiivi artikkel 7 sätestab: „1. Kaubandusagendil on õigus saada vahendustasu äritehingutelt, mis on sõlmitud agendilepingus sätestatud ajavahemiku jooksul: a) kui tehing on sõlmitud tema tegevuse tulemusena; või b) kui tehing on sõlmitud kolmanda isikuga, kelle ta on eelnevalt saanud oma kliendiks samalaadsete tehingute jaoks. 2. Samuti on kaubandusagendil õigus saada vahendustasu tehingutelt, mis on sõlmitud agendilepingus sätestatud ajavahemiku jooksul: — kui talle on antud konkreetne geograafiline piirkond või klientide rühm, — kui tal on ainuõigus konkreetsele geograafilisele piirkonnale või klientide rühmale ja tehing on sõlmitud selle piirkonna või sellesse rühma kuuluva kliendiga. Liikmesriik näeb oma õigusaktides ette ühe eespool olevates taanetes nimetatud võimalus[t]est.”
34

Seega tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et EÜ artikleid 43 ja 48 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on asjassepuutuvad põhikohtuasjas, mille alusel liikmesriigi residendist äriühingu poolt juhtimisorgani liikmele, kes on teises liikmesriigis asutatud äriühing, makstud intress kvalifitseeritakse ümber dividendideks ja maksustatakse dividendidena, kui intressi teeniva võla kogusumma maksustamisperioodi alguses ületab maksustatavate reservide võrra suurendatud sissemakstud kapitali, samas kui samadel asjaoludel ei kvalifitseerita intressi ümber dividendideks ega maksustata dividendidena juhul, kui see on makstud juhtimisorgani liikmele, kes on samas liikmesriigis asutatud äriühing.
4

Määruse nr 2201/2003 artikli 3, pealkirjaga „Üldine kohtualluvus”, lõige 1 sätestab: „1. Abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamisega seotud asjad on selle liikmesriigi kohtu alluvuses, a) kelle territooriumil: — on abikaasade alaline elukoht, või — oli abikaasade viimane alaline elukoht, kui üks neist veel elab seal, või — on kostja alaline elukoht, või — on ühistaotluse puhul ühe abikaasa alaline elukoht, või — on hageja alaline elukoht, kui ta on seal elanud vähemalt aasta vahetult enne taotluse esitamist, või — on hageja alaline elukoht, kui ta on seal elanud vähemalt kuus kuud vahetult enne taotluse esitamist ja ta on kõnealuse liikmesriigi kodanik või, Ühendkuningriigi ja Iirimaa puhul, kui seal on tema alaline asukoht; b) kelle kodanikud mõlemad abikaasad on või, Ühendkuningriigi ja Iirimaa puhul, kus on mõlema abikaasa alaline asukoht.”
4

Määruse nr 950/97 artiklid 17–19, mis kuuluvad määruse IX peatüki pealkirjaga „Ebasoodsatele põllumajanduspiirkondadele antav abi” jaotise I „Hüvitised” alla, kordavad sisuliselt määruse nr 2328/91 artiklite 17 ja 18 sätteid. Nimetatud artiklites nähakse ette: „Artikkel 17 1. Et tagada põllumajandustegevuse jätkumine ning seeläbi minimaalse asustuse säilitamine või paikkonna alalhoid teatud ebasoodsates piirkondades, mille nimekiri on kehtestatud vastavalt artiklis 21 sätestatud menetlusele, võivad liikmesriigid kehtestada abikava, mis on suunatud põllumajandustegevuse soodustamisele ja põllumajandustootjate sissetulekute suurendamisele nendes piirkondades. Sellise abikava raames ette nähtud meetmete kohaldamisel tuleb arvesse võtta iga piirkonna olukorda ja arengueesmärke. 2. Lõikes 1 nimetatud piirkondades võivad liikmesriigid anda iga-aastast toetust põllumajandustegevuse soodustamiseks, mis määratakse kindlaks vastavalt püsivatele ebasoodsatele looduslikele tingimustele. Artikkel 18 1. Liikmesriigid võivad anda hüvitist põllumajandustootjatele, kes kasutavad vähemalt kolme hektarit kasutatud põllumajandusmaast ja kohustuvad jätkama artiklis 17 sätestatud eesmärkidele vastavat põllumajandustegevust vähemalt viis aastat alates esimese hüvitise maksmisest. Põllumajandustootja võib sellest kohustusest vabastada, kui ta lõpetab põllumajandustegevuse ja kui asjaomaste pindalade kestev kasutamine on tagatud; ta vabastatakse sellest kohustusest vääramatu jõu korral ja eelkõige üldistes huvides sundvõõrandamise või ostu korral; ta vabastatakse sellest kohustusest ka siis, kui ta saab vanaduspensioni või ennetähtaegset vanaduspensioni. Itaalia Mezzogiorno piirkonnas, sh saartel, Prantsuse ülemeredepartemangude piirkondades ning Hispaania, Kreeka ja Portugali piirkondades on põllumajandusettevõtte minimaalne kasutatav põllumajandusmaa kaks hektarit. 2. Liikmesriigid võivad seada hüvitise andmisele lisa- või piiravaid tingimusi, sh ka keskkonnakaitse ja paikkonna alalhoiu nõuetele vastavate kasutusviiside soodustamiseks. Artikkel 19 […] 3. Hüvitistega seonduvaid kulusid ei kaasrahastata [Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatis]fondi poolt, kui põllumajandustootja saab vanaduspensioni või ennetähtaegset vanaduspensioni. Käesolevas jaotises ettenähtud piire ületava või sätestatud tingimustest lahkneva hüvitise andmine on keelatud. […]”
7

Raamdirektiivi artikkel 3 pealkirjaga „Riigi reguleerivad asutused” on sõnastatud järgmiselt: „1. Liikmesriigid tagavad, et iga käesoleva direktiivi ja eridirektiividega riigi reguleerivatele asutustele määratud ülesandega tegeleb pädev organ. 2. Liikmesriigid kindlustavad riigi reguleerivate asutuste sõltumatuse, tagades, et kõnealused asutused on juriidiliselt eraldiseisvad ja funktsionaalselt sõltumatud kõigist elektroonilisi sidevõrke, -seadmeid ja -teenuseid pakkuvatest organisatsioonidest. Liikmesriigid, kes säilitavad omandi või kontrolli elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvates ettevõtjates, tagavad reguleeriva funktsiooni tõhusa struktuurilise eraldatuse omandi või kontrolliga seotud toimingutest. 3. Liikmesriigid tagavad, et riigi reguleerivad asutused kasutavad oma volitusi erapooletult ja läbipaistvalt. 4. Liikmesriigid avaldavad riigi reguleerivate asutuste ülesanded lihtsalt juurdepääsetaval kujul eelkõige juhul, kui kõnealuste ülesannete täitmine on määratud mitmele organile. Vajaduse korral tagavad liikmesriigid ühist huvi pakkuvates küsimustes konsulteerimise ja koostöö kõnealuste asutuste vahel ning kõnealuste asutuste ja nende riigi asutuste vahel, kes vastutavad konkurentsiõiguse ja tarbijakaitseõiguse rakendamise eest. Kui asutusi, kes on pädevad tegelema selliste küsimustega, on rohkem kui üks, tagavad liikmesriigid, et iga asutuse vastavad ülesanded avaldatakse lihtsalt juurdepääsetaval kujul. […] 6. Liikmesriigid teatavad komisjonile kõik riigi reguleerivad asutused, kellele on käesoleva direktiivi ja eridirektiivide alusel ülesandeid määratud, ja nende vastavad kohustused.”
22

Nimetatud lõike 2 eesmärk ilmneb Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt 29. juunil 1973 Euroopa Ühenduste Nõukogule kuuenda direktiivi kohta tehtud ettepaneku põhjendustest (vt Euroopa Ühenduste Bülletään, lisa 11/73, lk 20), mille kohaselt „[m]ahaarvatava osa arvutamisel tuleb välja jätta selles lõikes nimetatud tegurid, et vältida olukorda, kus need võiksid moonutada selle tegelikku tähendust, kuna need elemendid ei kajasta maksukohustuslase majandustegevust. See puudutab kapitalikaupade müüki ning kinnisvara- ja finantstehinguid, mida teostatakse üksnes juhuslikult, st millel on ettevõtja kogukäibe suhtes vaid teisejärguline või juhuslik tähtsus. Need tehingud jäetakse välja üksnes siis, kui need ei kuulu maksukohustuslase tavapärase majandustegevuse hulka”.
2.

Direktiivi 85/337 algse redaktsiooni II lisa punktis 12 koosmõjus I lisa punktiga 7 on silmas peetud ka ümberehitustöid, mida tehakse olemasoleva lennuvälja infrastruktuuris maandumisrada pikendamata, kui neid võib oma laadi, mahu või tunnuste poolest pidada lennuvälja enda ümberehituseks. Nii on see muu hulgas tööde puhul, mille eesmärk on laiendada märgatavalt lennuvälja tegevust ja suurendada lennuliiklust. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on veenduda, et pädevad ametiasutused on õigesti hinnanud, kas põhikohtuasjas vaidluse all olevate tööde puhul on vaja läbi viia keskkonnamõju hindamine.
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)

28. veebruar 2008

Kohtuasi C‑17/07 P

Wineke Neirinck

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ajutine teenistuja – Lepinguline töötaja – Infrastruktuuri- ja logistikaamet Brüsselis (OIB) – Töölevõtmise menetlus – Kandidatuuri tagasilükkamine – Tühistamishagi – Kahju hüvitamise nõue

Ese: Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (teine koda) 14. novembri 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas T‑494/04: Neirinck vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), millega kohus jättis esiteks rahuldamata hageja nõude tühistada komisjoni otsused, mis puudutavad hageja kandidatuuri tagasilükkamist kinnisvarapoliitika valdkonna juristi ametikohale infrastruktuuri- ja logistikaametis Brüsselis (OIB) ning teise kandidaadi ametissenimetamist vastaval ametikohal, ning teiseks kahju hüvitamise nõude.

Otsus: Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 14. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑494/04: Neirinck vs. komisjon osas, milles Esimese Astme Kohus lükkas tagasi väite, mis põhines põhjendamiskohustuse rikkumisel seoses Euroopa Ühenduste Komisjoni 27. aprilli 2004. aasta otsusega, millega W. Neirincki teavitati sellest, et kandideerides lepinguliseks töötajaks kinnisvarapoliitika valdkonna juristi ametikohale infrastruktuuri- ja logistikaametis Brüsselis, ei läbinud ta suulist eksamit. Jätta apellatsioonkaebus ülejäänud osas rahuldamata. Tühistada Euroopa Ühenduste Komisjoni 27. aprilli 2004. aasta otsus, millega W. Neirincki teavitati sellest, et kandideerides lepinguliseks töötajaks kinnisvarapoliitika valdkonna juristi ametikohale infrastruktuuri- ja logistikaametis Brüsselis, ei läbinud ta suulist eksamit. Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata. Jätta Euroopa Ühenduste Komisjoni kanda tema enda kohtukulud ja mõista temalt välja W. Neirincki kohtukulud Euroopa Ühenduste Kohtus ja Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus.

Kokkuvõte

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Vastuvõetavus – Omal algatusel kontrollimine Euroopa Kohtu poolt

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Esimese Astme Kohtus esitatud väidete ja argumentide pelk kordamine – Viidatud õigusliku vea tuvastamise puudumine – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 225; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 112 lõike 1 punkt c)

3. Ametnikud – Hagi – Menetluse algatamise huvi – Tühistamishagi, mille on teenistusse võtmise vastu esitanud hageja, keda ennast ei saa teenistusse võtta – Vastuvõetamatus

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

4. Ametnikud – Huve kahjustav otsus – Kandidatuuri tagasilükkamine – Põhjendamiskohustus – Põhjenduse puudulikkuse korrigeerimine kohtumenetluse käigus – Tingimused

(EÜ artikkel 253; personalieeskirjad, artikli 25 teine lõik ja artikli 90 lõige 2)

5. Ametnikud – Lepingulised töötajad – Töölevõtmine – Kandidaatide sobivuse hindamine – Valikukomisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Piirid

(Personalieeskirjad, III lisa; muude teenistujate teenistustingimused, artikkel 82)

6. Ametnikud – Hagi – Kahju hüvitamise nõue – Vaidlustatud õigusvastase akti tühistamine – Piisav hüvitis

(Personalieeskirjad, artikkel 91)
20

Juhul kui liikmesriik kohaldab kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 4 teist lõiku, nõuab see säte seega igal juhul, et siseriiklikud üleminekusätted peaksid ette nägema, et maksukohustuslane oleks üks maksukohustuslane ja et kogu kontsernile oleks antud vaid üks käibemaksukohustuslase number. Selle kohta tuleb märkida, et niisugune asjaolu, et kuuendas direktiivis on käibemaksukohustuslase registrinumbrile sõnaselgelt viidatud alles selle direktiivi artikli 28h sissetoomisel, mis on nõukogu 16. detsembri 1991. aasta direktiiviga 91/680/EMÜ (EÜT L 376, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 160) muudetud artikli 22 lõike 1 punktide c, d ja e aluseks, st pärast põhikohtuasjas kõnesolevaid maksustamisaastaid, ei saa mõjutada eelnevaid järeldusi, kuna sellise numbri kasutamist tingib nii ettevõtjate kui liikmesriikide maksuhaldurite seisukohast vajadus identifitseerida täpselt käibemaksuga maksustatavate tehingute sooritajad. Artiklist 28h tulenevad täpsustused üksnes kinnitavad olemasolevat reeglit, mis on lahutamatult seotud ühise käibemaksusüsteemi toimimisega.
1.

Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, muudetud komisjoni 13. oktoobri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2388/2000, sisalduvat kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et sellised sandaalid nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas ja mille välistald on kummist ning mille pealisosa koosneb kahest nahast osast, mis on talla külge liimitud ja omavahel ühendatud takjaribaga varustatud nahast kinnitusrihmadega, kusjuures nahk moodustab ligikaudu 71 protsenti pealsete välispinnast, ja naha all olevast tekstiilist, mis on kohati näha, kuuluvad: — kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 6404, kui nende sandaalide pealisosa tekstiil toimib nahatükkide eemaldamise korral pealsetena, see tähendab toetab jalga piisavalt selleks, et selle sandaali kasutaja saaks kõndida; — kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 6403, kui nende sandaalide pealisosa tekstiil nahatükkide eemaldamise korral ei toimi pealsetena, see tähendab ei toeta jalga piisavalt selleks, et kasutaja saaks kõndida.