ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 350/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariik) 14. juulil 2016 – M versus Ministerstvo vnitra

(Kohtuasi C-391/16)

(2016/C 350/20)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší správní soud

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja (kaebaja esimeses kohtuastmes): M

Teine menetlusosaline (vastustaja esimeses kohtuastmes): Ministerstvo vnitra

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/95/EL (1), mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, artikli 14 lõiked 4 ja 6 on kehtetud põhjusel, et need rikuvad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 18, Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 78 lõiget 1 ja Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõike 3 kohaseid liidu õiguse üldpõhimõtteid?

(1) ELT L 337, lk 9.
1.

a) Kas asjaomast liidu õigust, eelkõige direktiivi 97/81/EÜ (1) lisas sisalduva Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 punkte 1 ja 2, mida on muudetud direktiiviga 98/23 (2), ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ (3) meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artiklit 4 koosmõjus nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ (4), millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid või siseriiklik praktika, mille kohaselt tehakse tööandjapensioniskeemist makstava vanaduspensioni arvutamisel vahet töötasul, mis on väiksem kui töötasu ülemmäär, millelt tehakse sissemaksed riiklikku pensionikindlustusskeemi, ja töötasul, mis on sellest ülemmäärast suurem (pensioni arvutamise liigendatud valem), ning osalise tööajaga töötamise eest saadud töötasu puhul ei arvutata kõigepealt välja asjaomase täistööajaga töötamise eest makstavat töötasu, ei tehta kindlaks töötasu seda osa, mis on asjaomasest ülemmäärast suurem, ja seda osa, mis on sellest ülemmäärast väiksem, ja ei kanta saadud suhet üle osalise tööajaga töötamisest tulenevale vähendatud töötasule? Kui vastus esimese küsimuse punktile a on eitav: b) Kas asjaomast liidu õigust, eelkõige direktiivi 97/81/EÜ lisas sisalduva Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 punkte 1 ja 2, mida on muudetud direktiiviga 98/23, ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artiklit 4 koosmõjus nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid või siseriiklik praktika, mille kohaselt tehakse tööandjapensioniskeemist makstava vanaduspensioni arvutamisel vahet töötasul, mis on väiksem kui töötasu ülemmäär, millelt tehakse sissemaksed riiklikku pensionikindlustusskeemi, ja töötasul, mis on sellest ülemmäärast suurem (pensioni arvutamise liigendatud valem), ning töötaja puhul, kes on töötanud nii osalise tööajaga kui ka täistööajaga, ei toimu viidatud valemi järgi arvutamine ajaliste etappide (nt kalendriaastad) lõikes, vaid töötamise ühtne määr tehakse kindlaks töösuhte koguperioodi kohta ning pensioni arvutamise liigendatud valemit kohaldatakse alles sellest tulenevale keskmisele töötasule?
—

Hageja palub tuvastada, et kuna — alates aastast 2007 ja kuni vähemalt aastani 2013 ületati 35 õhukvaliteedi piirkonnas PM10 osakeste päeva piirtaset ja 9 õhukvaliteedi piirkonnas aasta piirtaset, ning ei ole esitatud teavet olukorra paranemise kohta; — välisõhukvaliteedi kavades ei ole ette nähtud sobivaid meetmeid nende ajavahemike vähendamiseks, mille jooksul PM10 osakeste piirtaset ületatakse; — päeva piirtaset koos lubatud ületamismääraga ületati 1. jaanuarist 2010 kuni 10. juunini 2011 piirkonnas 14.17 – Radomi linn –, piirkonnas 14.18 – Pruszków-Żyrardów – ja piirkonnas 16.15 – Kędzierzyn-Koźle – ning 1. jaanuarist 2011 kuni 10. juunini piirkonnas 30.3 – Ostrów-Kępno; — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (1) artikli 23 lõike 1 teist lõiku ei ole nõuetekohaselt üle võetud, siis on Poola Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta artikli 13 lõikest 1 koostoimes XI lisaga, artikli 23 lõike 1 teisest lõigust ning artikli 22 lõikest 3 koostoimes XI lisaga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/33

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Belgia) 5. juulil 2016 – H. F. versus Belgia riik

(Kohtuasi C-366/16)

(2016/C 343/44)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: H. F.

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimused

Kas liidu õigust, eelkõige direktiivi 2004/38 artikli 27 lõiget 2 (1) – vajaduse korral koosmõjus harta artikliga 7 – tuleb tõlgendada nii, et kolmanda riigi kodanikust pereliikme elamisloataotluse, mis on esitatud taasühinemiseks liidu kodanikuga, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja vabalt elukohta valida, võib liikmesriigis rahuldamata jätta, kuna kõnealuse pereliikme – kelle pagulasseisundit ei ole pagulasseisundi konventsiooni artikli 1 punkti F ja direktiivi 2011/95 artikli 12 lõike 2 (2) alusel tema päritoluriigi eriomases ajaloolis-ühiskondlikus kontekstis toimunud asjaoludest tulenevalt teises liikmesriigis tunnustatud – pelgast viibimisest ühiskonnas lähtub väidetavalt oht; kui eeldus, et kõnealune pereliige kujutab endast elukohaliikmesriigis tõelist ja vahetut ohtu, põhineb üksnes tema pagulasseisundi tunnustamata jätmise otsusel, ilma et elukohaliikmesriigis hinnataks retsidiivi ohtu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT L 337, lk 9).
1.

Kas a priori on välistatud, et vangistuse mõistmine ja seejärel täitmisele pööramine võib kaasa tuua olukorra, et kolme aasta vanuselt vastuvõtvasse liikmesriiki saabunud liidu kodaniku sotsiaalseid sidemeid tuleb pidada katkenuks, mille tagajärjel ei ole asjaomane isik elanud vastuvõtvas liikmesriigis eelnevad kümme aastat direktiivi 2004/38 (1) artikli 28 lõike 3 punkti a tähenduses ja tema suhtes ei kehti direktiivi 2004/38 artikli 28 lõike 3 punkti a kaitse väljasaatmise eest, kui kõnealune liidu kodanik on elanud vastuvõtvas liikmesriigis kogu oma senise elu pärast kolme aasta vanuselt sinna saabumist, tal ei ole enam mingeid sidemeid liikmesriigiga, mille kodanik ta on, ning ta sooritas vangistuse mõistmise ja täitmise kaasa toonud kuriteo alles pärast 20 aasta pikkust elamist vastuvõtvas liikmesriigis?
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 138 lõiget 1, artikli 140 punkti a ja/või artiklit 141 tuleb muu hulgas koostoimes sama direktiivi artiklitega 33 ja 40 tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu (põhikohtuasjas) vaidluse all, peab esimeses liikmesriigis asuva maksukohustuslase tehtav kaubatarne olema nimetatud sätete kohaselt maksust vabastatud, kui ostja (s.o isik, kes on teadaolevalt teises liikmesriigis maksukohustuslane) väljendab enne selle tarnetehingu sõlmimist kavatsust müüa need kaubad kohe, enne nende esimesest liikmesriigist väljavedamist, maksukohustuslasele, kes asub kolmandas liikmesriigis ja kelle jaoks need kaubad ka kolmandasse liikmesriiki veetakse (lähetatakse)?
5.

Juhul, kui sellise isiku suhtes kohaldatakse (analoogia põhjal) Dublini III määruse artiklit 24 (teise küsimuse punkt b): a) Kas uus tagasivõtmispalve tuleb (analoogia põhjal) esitada uue tähtaja jooksul vastavalt Dublini III määruse artikli 24 lõikele 2? Kui vastus on jaatav, siis kas uus tähtaeg hakkab kulgema siis, kui pädev asutus saab teada riiki taassisenemisest, või on tähtaja kulgema hakkamise seisukohast määrava tähtsusega muu sündmus? b) Kui teine liikmesriik (käesoleval juhul Saksamaa) laseb mööduda tähtajal, mida tuleb vastavalt Dublini III määruse artikli 24 lõikele 2 (analoogia põhjal) järgida, siis kas uue varjupaigataotluse esitamine vastavalt Dublini III määruse artikli 24 lõikele 3 määrab vahetult kindlaks teise liikmesriigi (käesoleval juhul Saksamaa) vastutuse, või saab see teine liikmesriik vaatamata uuele varjupaigataotlusele uuesti esitada algselt vastutavale liikmesriigile (käesoleval juhul Itaalia) tagasivõtmispalve, ilma et see oleks seotud tähtajaga, või anda välismaalase ilma tagasivõtmispalveta sellele liikmesriigile üle? c) Kui teine liikmesriik (käesoleval juhul Saksamaa) laseb mööduda tähtajal, mida tuleb vastavalt Dublini III määruse artikli 24 lõikele 2 (analoogia põhjal) järgida, siis kas teises liikmesriigis (käesoleval juhul Saksamaa) enne üleandmist esitatud varjupaigataotluse samaaegne menetlemine tuleb võrdsustada uue varjupaigataotluse esitamisega Dublini III määruse artikli 24 lõike 3 tähenduses? d) Kui teine liikmesriik (käesoleval juhul Saksamaa) laseb mööduda tähtajal, millest tuleb vastavalt Dublini III määruse artikli 24 lõikele 2 (analoogia põhjal) kinni pidada, ja välismaalane ei esita uut varjupaigataotlust ning teises liikmesriigis (käesoleval juhul Saksamaa) enne üleandmist esitatud varjupaigataotluse samaaegset menetlemist ei tule võrdsustada uue varjupaigataotluse esitamisega vastavalt Dublini III määruse artikli 24 lõikele 3, siis kas teine liikmesriik (käesoleval juhul Saksamaa) saab uuesti esitada algselt vastutavale liikmesriigile (käesoleval juhul Itaalia) tagasivõtmispalve, ilma et see oleks seotud tähtajaga, või anda välismaalase ilma tagasivõtmispalveta üle sellele liikmesriigile?
ET Euroopa Liidu Teataja C 392/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Areios Pagos (Kreeka) 4. augustil 2016 – Georgios Leventis, Nikolaos Vafias versus Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

(Kohtuasi C-436/16)

(2016/C 392/14)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Areios Pagos (Kreeka)

Põhikohtuasja pooled

Kassaatorid: Georgios Leventis, Nikolaos Vafias

Vastustajad: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) artikli 23 lõike 1 alusel äriühingute vahel sõlmitud kohtualluvuse kokkulepe, mis on käsitletaval juhul sätestatud 14. novembri 2007. aasta lihtkirjalikus lepingus, mille esimene ja teine kassaator sõlmisid ning mille artikli 10 kohaselt „reguleerib käesolevat lepingut Ühendkuningriigi õigus, see leping kuulub Ühendkuningriigi kohtute alluvusse ning kõikide sellest tulenevate või sellega seotud vaidluste puhul kuulub erandlik kohtualluvus High Court of Justice of England and Wales’ile“, hõlmab kassatsiooniastme teise vastustaja nende organite tegude ja tegevusetuse puhul, kes teda esindavad ja talle kohustusi võtavad Kreeka tsiviilseadustiku artikli 71 tähenduses, ka vastutavaid isikuid, kes täitsid oma ülesandeid ja vastutavad sama artikli kohaselt koostoimes Kreeka tsiviilseadustiku artikliga 926 solidaarselt äriühingu kui juriidilise isikuga?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/4, lk 42).
2.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 168 punktiga a koostoimes artikli 178 punktiga a on tõhususe nõuet arvesse võttes vastuolus liikmesriigi praktika, mis võtab kauba või teenuse saaja heausksust selle suhtes, et sisendkäibemaksu mahaarvamise tingimused on täidetud, arvesse ainult väljaspool maksusumma kindlaksmääramise menetlust eraldi läbi viidavas õigluse huvides tehtava otsuse menetluse raames? Kas selles osas on võimalik tugineda direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 168 punktile a koostoimes artikli 178 punktiga a?
ET Euroopa Liidu Teataja C 383/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgia) 1. augustil 2016 – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen jt versus Vlaams Gewest

(Kohtuasi C-426/16)

(2016/C 383/06)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, Islamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak, Chaibi El Hassan

Vastustaja: Vlaams Gewest

Kolmas isik: Global Action In The Interest Of Animals, VZW

Eelotsuse küsimus

Kas 24. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1099/2009 (1) loomade kaitse kohta surmamisel artikli 4 lõige 4 koosmõjus artikli 2 punktiga k on tulenevalt vastuolust Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 9, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 10 ja/või Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 13 kehtetu, kuna viidatud säte näeb ette, et loomi, kelle puhul teatud riituste tõttu kasutatakse erilisi tapmisviise, võib uimastamata tappa ainult tapamajas, mis kuulub määruse (EÜ) nr 853/2004 (2) kohaldamisalasse, samal ajal kui Flandria piirkonna sellised tapamajad ei ole piisava võimsusega, et rahuldada igal aastal islami ohverduspüha ajal esinevat nõudlust ilma uimastamiseta rituaalselt tapetud loomade järele, ja islami ohverduspüha ajaks ajutiselt sisse seatud tapaplatse, mis tegutsevad ametiasutuste loal ja kontrolli all, ei ole otstarbekas ümber kujundada määruse (EÜ) nr 853/2004 kohaldamisalasse kuuluvateks tapamajadeks, sest sellega seotud kulud ei ole loomade heaolu ja rahvatervise taotletud eesmärkide saavutamiseks mõistlikud ega nendega proportsionaalsed?

(1) Nõukogu 24. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1099/2009 loomade kaitse kohta surmamisel (ELT 2009, L 303, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 853/2004, millega sätestatakse loomset päritolu toidu hügieeni erieeskirjad (ELT 2004, L 139, lk 55; ELT eriväljaanne 03/45, lk 14).
4.Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: kas sellise asutuse nagu Leedu Vabar iigi justiitsministe erium määramine 
õigusasutuseks, kes teeb vahistamismäär use, on kooskõlas liidu õigusega ?
(1) Nõuk ogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismäär use ja liikmesr iikidevahelise üleandmisk orra kohta 
(EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34).
2. septembr il 2016 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Kreeka Vabar iik
(Kohtuasi C-481/16)
(2016/C 383/12)
Kohtumenetluse keel: kreeka
Pooled
Hage ja: Euroopa Komisjon (esinda jad: A. Bouchagiar ja B. Stromsky)
Kostja: Kreeka Vabar iik
Hageja nõuded
—tuvastada, et kuna Kreeka Vabar iik ei ole ettenähtud aja jooks ul võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et täita komisjoni 
27. mär tsi 2014. aasta otsust riigiabi SA.34572 kohta, mida Kreeka andis Larco General Mining & Metallurgical 
Comp any SA.-le, või kuna Kreeka Vabar iik ei ole igal juhul komisjoni asjak ohasel viisil teavitanud otsuse artikli 5 
kohaselt võetud meetmet est, siis on Kreeka Vabar iik rikkunud talle nimetatud otsuse artiklit est 3, 4 ja 5 ning Euroopa 
Liidu toimimise lepingust tulenevaid kohustusi;
—mõista kohtukulud välja Kreeka Vabar iigilt.
Väited ja peamised argumendid
1.Vastavalt Euroopa Komisjoni 27. mär tsi 2014. aasta otsusele (menetlus SA.34572), oli Kreeka Vabar iik kohustatud nelja 
kuu jooks ul tagasi nõudma õigusvastase riigiabi, mida ta oli Larcole andnud, ning asjak ohasel viisil teavitama Euroopa 
Komisjoni tagasinõudmise ks vajalik est meetmet est. Kõnealune abi seisnes Larcole aastat el 2008, 2010 ja 2011 antud 
riigigarantiis ning riigi osaluses äriühingu kapitali suurendamises 2009. aastal.
2.Kreeka Vabar iik ei nõudnud abi siiski nelja kuu jooksul tagasi, nagu ta olek s pidanud seda tegema. Lisaks sellele ei ole 
Kreeka Vabar iik jätkuvalt võtnud vajalikk e meetmeid otsuse täitmiseks. Igal juhul ei ole Kreeka Vabar iik asjak ohasel viisil 
teavitanud Euroopa Komisjoni otsuse täitmiseks võetud meetmet est.17.10.2016 ET Euroopa Liidu Teata ja C 383/9
1.

Kas nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ (1) artikkel 1 ja eelkõige selle [lõike 1] punkt b on kohaldatav niisuguses olukorras nagu käesolevas asjas, kus omavalitsusüksuse täitevorgani otsusega munitsipaalettevõte (mille ainuaktsionär on see omavalitsusüksus) tegevus lõpetatakse ning tema tegevuse võtab osaliselt üle omavalitsusüksus ja osaliselt teine munitsipaalettevõte (kelle põhitegevusala on sel otstarbel muudetud – ja kes on samuti üleni omavalitsusüksuse omandis)? See tähendab, kas võib arvestada, et nendel asjaoludel on toimunud nimetatud direktiivi tähenduses ettevõtte üleminek?
1.

Kas direktiivi 2004/18/EÜ (1) artikli 15 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil mitte kohaldada pärast Euroopa Liiduga ühinemist kõnealust direktiivi, kui tal on Euroopa Investeerimispangaga sõlmitud rahastamisleping, mis on allkirjastatud enne ühinemist ja mille alusel kohaldatakse sõlmitavatele riigihankelepingutele rahastaja poolt kehtestatud erinõudeid, nagu käesoleval juhul, mis on rangemad kui direktiivis kehtestatud nõuded?
ET Euroopa Liidu Teataja C 383/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 12. augustil 2016 – MB versus Secretary of State for Work and Pensions

(Kohtuasi C-451/16)

(2016/C 383/08)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Apellant: MB

Vastustaja: Secretary of State for Work and Pensions

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiiviga 79/7/EMÜ (1) on vastuolus siseriikliku õiguse nõue, et sugu vahetanud isik peab riikliku vanaduspensioni saajana kvalifitseerumiseks vastama soovahetuse tunnustamise füüsilistele, sotsiaalsetele ja psühholoogilistele kriteeriumidele ja peale selle ei tohi olla abielus?

(1) Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiiv 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas. EÜT 1979 L 6, lk 24.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: milliste kriteeriumide alusel on võimalik kindlaks määrata, kas vahistamismääruse teinud liikmesriigi teatav asutus on selline „õigusasutus“ ning kas tema tehtud Euroopa vahistamismäärus on seega selline „kohtuotsus“?
3.

Kui see ei ole nii, siis kas liidu õigusega, eeskätt määruse nr 883/2004/EÜ (2) artikliga 4 on kooskõlas keeldumine maksta sellisele isikule tööotsija toetust (mis on mitteosamakseline rahaline erihüvitis määruse nr 883/2004/EÜ artikli 70 tähenduses) põhjusel, et tal puudub vastuvõtvas liikmesriigis elamisõigus?
2.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, tuleb pärast esimeses küsimuses nimetatud huvide kaalumist asuda seisukohale, et registreeritud disainilahendustega seotud tööstusomandit käsitlevate õigusnormidega on vastuolus remonditingimuse kohaldamine seoses täiendavate koopiatoodetega, mille puhul klient võib teha erinevaid valikud, ning seda seepärast, et remonditingimust tuleb tõlgendada kitsendavalt ja sellele saab tugineda ainult kindla kujuga varuosade puhul, st koostisosade puhul, mille kuju on mitmeosalise toote välimuses kindlaks määratud üsna muutumatult, ning välistatakse teised koostisosad, mida võib pidada asendatavaks ja vastavalt kliendi soovile vabalt kasutatavaks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 371/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 18. juulil 2016 – X BV versus Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-398/16)

(2016/C 371/05)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: X BV

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Staatssecretaris van Financiën

Eelotsuse küsimused

Kas EÜ artiklit 43 ja EÜ artiklit 48 (nüüd ELTL artikkel 49 ja ELTL artikkel 54) tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis ei luba liikmesriigis asuval emaettevõtjal maha arvata intressi, mis tasutakse teise liikmesriigi residendist tütarettevõtja kapitali tehtud sissemaksega seotud laenult, samal ajal kui kõnealust mahaarvamist oleks võimalik teha, kui nimetatud tütarettevõtja moodustaks nimetatud emaettevõtjaga ühise maksukohustuslase – millel on Madalmaade ühise maksukohustuslase tunnused –, kuna sellisel juhul puuduks konsolideerimisest tulenevalt seos sellise sissemaksega?
1.

Kas EÜ artiklit 43 ja EÜ artiklit 48 (nüüd ELTL artikkel 49 ja ELTL artikkel 54) tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis ei luba liikmesriigi residendist emaettevõtjal võtta teise liikmesriigi residendist tütarettevõtjasse investeeritud summaga seoses arvesse valuutakursikahjumit, samal ajal kui seda oleks ühise maksukohustuslase sisesest konsolideerimisest tulenevalt lubatud teha, kui nimetatud tütarettevõtja moodustaks esimesena nimetatud liikmesriigi residendist emaettevõtjaga ühise maksukohustuslase, millel on Madalmaade maksukohustuslase tunnused?
b.

Teiseks on Üldkohus vääralt tõlgendanud algmääruse artikli 9 lõikes 5 ja WTO dumpinguvastase lepingu artiklis 9.2 sisalduvat mõistet „tarnija“. Artikli 9 lõike 5 loogikast ja üldisest ülesehitusest tuleneb, et tarnija saab olla ainult „[allikas], millega seoses on avastatud, et [selle] suhtes on kohaldatud dumpingut“. Kuna aga Ühendriikide tootjatel puudus ekspordihind, ei oleks saanud neid dumpingus süüdistada. Järelikult on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui ta kvalifitseeris need tootjad „tarnijateks“ algmääruse artikli 9 lõike 5 ja WTO dumpinguvastase lepingu artikli 9.2 tähenduses.
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 118m lõike 2 punkti a alapunkti ii ja määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti 2 alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et kaitstud päritolunimetuse kasutamine sellise toidu nimetuse osana, mis ei ole kooskõlas tootespetsifikaadiga, kuid millele on lisatud tootespetsifikaadile vastav koostisaine, kujutab endast päritolunimetuse maine ärakasutamist, kui toidu nimetus vastab sellele, millega on harjunud avalikkus, kellele toitu müügiks pakutakse, ja selle koostisaine kogusest piisab, et see on kõnealuse toidu iseloomulike omaduste seisukohast oluline?