Seevastu ei saa eeldada, et kokkuleppel või kooskõlastatud tegevusel, mis seisneb ettevõtjate vahel tundliku äriteabe vahetamises, mis aga puudutab toote turustamist sellisel turul, kus nad ei ole konkurendid, on sellel turul konkurentsivastane eesmärk või tagajärg. Nimelt ei ole tegevus, mis seisneb selles, et kahel eri kaubaturul tegutsev ettevõtja edastab esimesel turul tegutsevatele konkurentidele tundlikku äriteavet teise turu kohta, kus need konkurendid ei tegutse, põhimõtteliselt sellist laadi, mis mõjutab sellel teisel turul valitsevat konkurentsi.

Konkurentsivaldkonnas on sellise tundliku äriteabe andmisel, nagu on tulevaste hinnatõusude kohta käiv teave, juhul kui see teave on adresseeritud ühele või mitmele konkureerivale ettevõtjale, konkurentsivastane tagajärg, kuna muudetakse kõnealuste ettevõtjate sõltumatut turukäitumist. Kui tegemist on sellise konkurentidevahelise tegevusega, ei ole komisjon kohustatud tõendama selle konkurentsivastast tagajärge asjaomasel turul, kui selle tegevusega on tegevuse õiguslikku ja majanduslikku konteksti arvesse võttes konkreetselt võimalik takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul.

Konkurentsivaldkonnas esineb üks rikkumine, kui kokkulepped või kooskõlastatud tegevus, mis kõik puudutavad eri asju, teenuseid või territooriume, kuuluvad tervikplaani, mille ettevõtjad on tahtlikult ellu rakendanud ühe konkurentsivastase eesmärgi saavutamiseks. Siiski ei muuda sellise rikkumise tuvastamine tühiseks eeltingimust, et esinema peab konkurentsimoonutus, mis mõjutab iga nimetatud ühest rikkumisest puudutatud kaubaturgu.

Konkurentsivaldkonnas määratles komisjon teatises, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, tingimused, mille korral võib komisjoni poolt kartellikokkuleppe suhtes läbiviidava uurimise käigus temaga koostööd tegevaid ettevõtjaid neil muidu tasumisele kuuluvast trahvist vabastada või seda vähendada.

Selle teatise loogikast endast tuleneb, et mõju, mida koostööteatisega soovitakse saavutada, on ebakindla õhustiku loomine kartelli sees, julgustades nendest komisjoni teavitama. See ebakindlus tuleneb täpsemalt asjaolust, et kartellikokkuleppes osalejad teavad, et ainult üks nende seast võib saada trahvi eest täieliku kaitse, kui ta annab üles teised rikkumises osalejad, tekitades seega viimastele ohu, et neile määratakse trahvid. Selle süsteemi raames ja sama loogika kohaselt on koostööd kiiremini alustanud ettevõtjatel võrreldes aeglasemalt koostööd tegevate ettevõtjatega õigus ulatuslikumale trahvi vähendamisele kui see, mis neile muidu määrataks. Keelatud kokkuleppe poolte pakutud koostöö ajaline järjestus ja kiirus on seega koostööteatisega kehtestatud süsteemi põhielemendid.

Sellega seoses, kuigi komisjon on kohustatud põhjendama, miks tema hinnangul on ettevõtjate poolt koostööteatise alusel komisjonile esitatud tõendid sellise väärtusega, et need kas õigustavad määratud trahvi vähendamist või mitte, on seevastu ettevõtjad, kes soovivad komisjoni otsust vaidlustada, kohustatud tõendama, et teave, mille need ettevõtjad komisjonile vabatahtlikult edastasid, oli määrava tähtsusega, et võimaldada viimasel rikkumist olulises osas tõendada ja seega trahve määravat otsust vastu võtta. Vähendamise põhjust silmas pidades ei või komisjon jätta arvestamata esitatud teabe tarvilikkust, mis sõltub tingimata juba komisjoni valduses olevatest tõenditest.

Juhul kui ettevõtja koostööna üksnes kinnitab vähem täpsel ja otsesel viisil informatsiooni, mida teine ettevõtja on koostöö käigus juba andnud, ei saa selle ettevõtja koostööd – kuigi see ei pruugi olla komisjoni jaoks täiesti kasutu – pidada võrreldavaks koostööga, mida tegi esimesena nimetatud informatsiooni esitanud ettevõtja. Avaldus, mis piirdub juba komisjoni valduses oleva avalduse teatavas ulatuses kinnitamisega, ei hõlbusta tegelikult komisjoni ülesande täitmist märkimisväärselt. Seega ei ole see piisav, et õigustada trahvisumma vähendamist koostöö alusel. Pealegi ei anna uurimise käigus ettevõtja tehtud koostöö õigust mingisugusele trahvi vähendamisele, kui see koostöö ei olnud midagi enamat kui määruse nr 1/2003 artiklist 18 tulenevate kohustuste täitmine.

Viimaseks, isegi kui tuleks asuda seisukohale, et komisjonil on koostööteatise alusel talle esitatud teabe olulise lisaväärtuse hindamisel hindamisruum, ei saa Üldkohus siiski tugineda sellele hindamisruumile, et loobuda komisjoni sellekohase hinnangu nii õiguslike kui ka faktiliste asjaolude põhjalikust kontrollimisest.

(vt punktid 142, 147–153)