KOHTUJURISTI ETTEPANEK

NIILO JÄÄSKINEN

esitatud 8. mail 2014 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C‑401/12 P, C‑402/12 P ja C‑403/12 P

Euroopa Liidu Nõukogu

Euroopa Parlament

Euroopa Komisjon

versus

Vereniging Milieudefensie ja

Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht

„Apellatsioonkaebus — Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 — Määruse (EÜ) nr 1367/2006 artikli 2 lõike 1 punkt g ja artikkel 10 — Vaie — Vastuvõetamatus — Õigusvastasuse väide — Liidu teisese õiguse kehtivuse kontroll rahvusvahelisest lepingust lähtudes — Kohtupraktika, mis tuleneb kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu — Otse konventsiooni sätetele tuginemise võimalikkuse tingimused”

Sisukord

I. Sissejuhatus II. Vaidluse taust ja vaidlustatud kohtuotsus III. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus IV. Teisese õiguse normide õiguspärasuse rahvusvaheliste lepingute seisukohast kontrollimise võimalikkus (apellatsioonkaebuste esimene väide) A. Poolte argumendid B. Rahvusvahelise õiguse mõju liidu õiguses C. Vaidlustatud kohtuotsus V. Alternatiivne võimalus õiguspärasuse kontrollimiseks – asja Üldkohtusse tagasisuunamise põhjendus A. Liidu teisese õiguse õiguspärasuse kontrollimiseks konventsioonisätetele otse tuginemise võimalikkus 1. „Vahetu õigusmõju” kui õiguspärasuse kontrollimise võimalikkuse kriteerium 2. Otsese tuginemise võimalikkuseks vajalike tingimuste kohandamine B. Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 kui viitenorm õiguspärasuse kontrollimisel VI. Teise võimalusena esitatud analüüs õiguspärasuse kontrollimise kohta A. Sissejuhatavad märkused B. Argumendid, mille on esitanud komisjon teise väite raames C. Keskkonnaõiguse rikkumiste kontrolli olemasolu Århusi konventsiooni raames D. Keskkonnaõiguse rikkumiste kontrolli ulatus Århusi määruses E. Täiendavad kaalutlused VII. Vastuapellatsioonkaebus VIII. Ettepanek

I. Sissejuhatus

1. Käesolevate apellatsioonkaebustega tõstatatakse Euroopa Liidu õiguskorra seisukohast keskse tähtsusega küsimused. Et nende puhul on mängus konstitutsioonilised huvid, peegeldavad need pinget ühelt poolt liidu õiguse sõltumatuse kaitsmise vajaduse ja teiselt poolt tahte vahel järgida rahvusvahelisi kohustusi, mis tulenevad lepingutest, mille osaline liit on.

2. Käesolevate kohtuasjade eripära seisneb selles, et kõnesoleva rahvusvahelise konventsiooniga, st keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooniga (edaspidi „Århusi konventsioon”), mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ ( 2 ), püütakse eelkõige luua erimenetlusõigused keskkonnakaitseorganisatsioonidele, et kaitsta avalikes huvides keskkonda kui ühisvara. See juhtum väljub seega avalike ja erahuvide dihhotoomia raamidest ‐ vaatevinkel, millest lähtudes konventsioonist tulenevate kohustuste sisemõju tavaliselt analüüsitakse. ( 3 )

3. Euroopa Kohtul palutakse seega Århusi konventsiooni konkreetses kontekstis taas läbi mõelda tingimused, mis peavad olema täidetud, et oleks võimalik tugineda ( 4 ) liidu kohtutes rahvusvahelise konventsiooni sätetele vaidluse raames, milles taotletakse tühistamist, et kontrollida liidu teisese õiguse õiguspärasust.

4. Käesolevad kohtuasjad said alguse sellest, et üksteisega ristuvad kaks õigusnormi, nimelt rahvusvahelise konventsiooni säte ja liidu teisese õiguse säte, mille eesmärk on kõnesoleva konventsiooni elluviimine.

5. Århusi konventsiooni artikli 9 „Õigus pöörduda kohtusse” lõikes 3 on nähtud ette, et „ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist, tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega”. Selle õigusnormi ulatust on täpsustatud sama artikli lõikes 4, milles on eelkõige nõutud, et lõikes 3 nimetatud menetlused näeksid ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajadusel esialgse õiguskaitse, ning oleksid ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid.

6. Århusi konventsiooni sätete kohaldamist liidu institutsioonide ja organite suhtes reguleerib määrus (EÜ) nr 1367/2006 ( 5 ) (edaspidi „Århusi määrus”). Selle määruse artikli 10 „Haldusaktide vaidemenetlus” lõike 1 kohaselt on „[m]is tahes valitsusvälisel organisatsioonil, mis vastab artikli 11[ ( 6 ) ] nõuetele, [...] õigus esitada vaie ühenduse institutsioonile või organile, kes on keskkonnaõiguse alusel võtnud vastu haldusakti või kes oleks pidanud sellise akti vastu võtma, kuid pole väidetava haldusliku tegevusetuse tõttu seda teinud”. Seevastu mõistet „haldusakt” selle määruse tähenduses on Århusi määruse artikli 2 lõike 1 punktis g määratletud nii, et see on „keskkonnaõiguse kohane üksikmeede, mille on võtnud ühenduse institutsioon või organ ning millel on õiguslikult siduv ja väline mõju”. Liidu seadusandja on seega jätnud üldkohaldatavad aktid välja selle kontrolli kohaldamisalast, mille keskkonnakaitseorganisatsioonid võivad algatada.

7. Kohtuotsuses Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht vs. komisjon (T‑396/09, EU:T:2012:301, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”) kontrollis Üldkohus Århusi määruse õiguspärasust Århusi konventsioonist lähtudes, tuginedes kohtupraktikale, mis tuleneb kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu ning käsitleb üldise tolli‑ ja kaubanduskokkuleppe (edaspidi „GATT”) ja Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu (edaspidi „WTO leping”) sätteid. ( 7 )

8. Kuigi mulle tundub, et Üldkohtu otsuses on sel põhjusel rikutud õigusnormi – mis peab tooma kaasa otsuse tühistamise –, puudutab selle rikkumise põhiaspekt sellegipoolest Euroopa Kohtu praktikas välja töötatud konventsiooni sätetele tuginemise võimalikkuse tingimusi, mis ei näi moodustavat täiesti ühtlast tervikut. Selle kohtupraktika kohaselt peab konventsiooni säte selleks, et olla liidu õigusakti kehtivuse kriteerium, olema eelkõige tingimusteta ja piisavalt täpne, st sellel peab seega olema vahetu õigusmõju. ( 8 ) Otsides aga õigustatult lahendust, mis võimaldaks tuvastada Århusi määruse vastavuse Århusi konventsioonile, püüdis Üldkohus ilmselgelt seda tingimust vältida. ( 9 ) Ma arvan omalt poolt, et signaali suhtes, mille Üldkohus sellega on saatnud, tuleb olla tähelepanelik.

9. Seega, kui nõustutakse minupoolse Üldkohtu rikkumise analüüsiga, on Euroopa Kohtul järgmised valikuvõimalused. Kui tal ei ole mingit kahtlust, on mõeldav jätkata kohtupraktikat, mida väljendab kõige paremini kohtuotsus Intertanko jt ( 10 ) ja mille kohaselt sõltub kehtivuse kontrollimise võimalus vahetu õigusmõju kriteeriumist, ning piiritleda nii lõplikult Århusi konventsiooni artikli 9 lõiget 3 rakendava siseõiguse õiguspärasuse kontrollimise võimalused nii liidu tasandil kui ka liikmesriikide tasandil.

10. Põhjustel, mida ma allpool selgitan, näib mulle siiski eelistatav valida tuginemise võimalikkuse tingimuste Euroopa Kohtu poolne kohandamine, eelkõige nn kohtuotsuses „Bioetech” valitud lähenemise eeskujul, ( 11 ) millega välistati sõnaselgelt see, et vahetu õigusmõju on õiguspärasuse kontrollimise raames universaalne tuginemise võimalikkuse tingimus.

11. Seega isegi juhul, kui asi suunatakse tagasi Üldkohtusse, võimaldab tuginemise võimalikkuse tingimuste leevendamine tal veenduda sobival alusel, kas ühenduse seadusandja tagas Århusi määruse vastuvõtmisega õigussubjektidele õiguskaitse taseme, mis on Århusi konventsiooni seisukohast piisav.

II. Vaidluse taust ja vaidlustatud kohtuotsus

12. Kohtuasjad algatati Euroopa Komisjon 7. aprilli 2009. aasta otsuse ( 12 ) tulemusena, millega ta kohaldas Madalmaade Kuningriigi suhtes ajutist erandit direktiivis 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta ( 13 ) sätestatud kohustustest (edaspidi „erandiotsus”).

13. Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (edaspidi „keskkonnakaitseorganisatsioonid”) esitasid 18. mai 2009. aasta kirjaga komisjonile Århusi määruse artikli 10 lõike 1 alusel erandiotsuse peale vaide. Komisjon jättis selle vaide oma 28. juuli 2009. aasta otsusega K(2009) 6121 (edaspidi „vastuvõetamatuks tunnistamise otsus”) vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata põhjendusel, et erandiotsus ei ole üksikmeede ning selle suhtes ei saa seega kohaldada Århusi määruses ette nähtud vaidemenetlust. Keskkonnakaitseorganisatsioonid esitasid seepeale Üldkohtule hagi.

14. Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses tagasi keskkonnakaitseorganisatsioonide väite, et erandiotsus tuleb kvalifitseerida üksikmeetmeks, ja nõustus siis õigusvastasuse väitega, mille need organisatsioonid olid esitanud Århusi määruse artikli 10 lõike 1 kohta koostoimes sama määruse artikli 2 lõike 1 punktiga g ning mille kohaselt on need õigusnormid vastuolus Århusi konventsiooniga. Üldkohus tühistas seega vastuvõetamatuks tunnistamise otsuse keskkonnakaitseorganisatsioonide palvel.

15. Vaidluse aluseks olevate faktiliste asjaolude ja menetluse üksikasjaliku kirjelduse osas viitan nende tutvustusele vaidlustatud kohtuotsuses.

III. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus

16. Euroopa Liidu nõukogu palub oma 3. septembril 2012 esitatud apellatsioonkaebuses (kohtuasi C‑401/12 P) Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta esimese kohtuastme hagejate hagi täies ulatuses rahuldamata ning mõista kohtukulud solidaarselt välja neilt mõlemalt koos.

17. Euroopa Parlament palub oma 24. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebuses (kohtuasi C‑402/12 P) Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta hagi sisulises osas rahuldamata ning mõista oma apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud välja esimese kohtuastme hagejatelt.

18. Komisjon palub oma 27. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebuses (kohtuasi C‑403/12 P) Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, teha asjas ise sisuline otsus ja jätta rahuldamata vastuvõetamatuks tunnistamise otsuse peale esitatud tühistamishagi ning mõista esimese kohtuastme hagejatelt välja komisjoni kohtukulud esimeses kohtuastmes ja tema apellatsioonikaebusega seonduvalt.

19. Kohtuasjad C‑401/12 P, C‑402/12 P ja C‑403/12 P liideti menetluse kirjaliku ja suulise osa ning kohtuotsuse huvides Euroopa Kohtu presidendi 21. novembri 2012. aasta määrusega.

20. Keskkonnakaitseorganisatsioonid esitasid 25. veebruaril 2012 vastuse apellatsioonkaebustele. 1. märtsil 2012. aastal esitasid need pooled puuduste kõrvaldamise nõude tulemusena vastavalt kodukorra artikli 176 lõikele 2 vastuapellatsioonkaebuse.

21. Nõukogu, parlament, komisjon, keskkonnakaitseorganisatsioonid ja Tšehhi valitsus ( 14 ) kuulati ära kohtuistungil, mis toimus 10. detsembril 2013.

IV. Teisese õiguse normide õiguspärasuse rahvusvaheliste lepingute seisukohast kontrollimise võimalikkus (apellatsioonkaebuste esimene väide)

A. Poolte argumendid

22. Oma esimeses väites kinnitavad nõukogu, parlament ja komisjon sisuliselt, et käesoleval juhul ei saa Århusi määruse õiguspärasust kontrollida, sest Århusi konventsiooni artikli 9 lõikel 3 ei ole vahetut õigusmõju, nagu leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses Lesoochranárske zoskupenie ( 15 ), ning Euroopa Kohtu praktikas teiseste õigusaktide õiguspärasuse kontrollimise lubatavuseks sedastatud tingimused on erakorralised. Kaldudes kõrvale kohtuotsusest Lesoochranárske zoskupenie tulenevast lähenemisest ning tuginedes kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu tulenevale kohtupraktikale ( 16 ), milles on tunnustatud võimalust kontrollida teiseste õigusaktide õiguspärasust erakorralistel juhtudel, rikkus Üldkohus nende arvates õigusnormi.

23. Selles küsimuses on apellandid ühel meelel, et kuna erandeid tuleb tõlgendada kitsendavalt, ( 17 ) ei vasta Århusi määruse sätted igal juhul kohtuotsustes Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu sedastatud tingimustele.

24. Nõukogu sõnul käsitleb kohtuotsus Fediol vs. komisjon olukorda, kus liidu õigusakt viitab sõnaselgelt rahvusvahelise lepingu konkreetsetele sätetele. Århusi määruse puhul see nii ei ole, sest ainuüksi sellest, kui teiseses õigusaktis on viidatud rahvusvahelisele õigusaktile, ei piisa tema arvates, et õigustada seda, et kohus võib seda kontrollida sellest rahvusvahelisest õigusaktist lähtudes. Ka ei saavat Üldkohus tugineda kohtuotsusele Nakajima vs. nõukogu, mis käsitleb teistsugust olukorda, kus liidu õigusakti eesmärk on viia ellu rahvusvahelises lepingus sätestatud „konkreetne” kohustus.

25. Parlament nõustub kohtuotsuse Fediol vs. komisjon niisuguse analüüsiga. Mis puudutab kohtuotsust Nakajima vs. nõukogu, siis parlament rõhutab, et seda kohtupraktika kohaldamisala on väga piiratud ( 18 ) ja et see käsitleb olukorda, kus liit „soovib viia ellu”„konkreetset kohustust”. Seega ei ole seal tema väitel käsitletud juhtu, mil liidul on vaja oma rahvusvahelisi kohustusi üldiselt järgida, kui tal on kaalutlusruum viisi osas, kuidas järgida neid kohustusi, mis tal teatava rahvusvahelise lepingu kohaselt on, ( 19 ) vaid juhtu, mil ta peab viima ellu lepingu, mis kehtestab liidule positiivse kohustuse tegutseda teataval viisil ega jäta talle mingit kaalutlusruumi. ( 20 )

26. Komisjon omalt poolt lisab, et kohtuotsus Nakajima vs. nõukogu tehti dumpinguvastastes kohtuasjades ning et seda on Euroopa Kohtu praktikas tegelikult kohaldatud peaaegu eranditult juhtudel, mil kontrollitakse teise võimalusena liidu dumpinguvastaste määruste vastavust 1979. ja 1994. aasta GATT-i dumpinguvastastele koodeksitele. Komisjoni sõnul ei ole seda kohtuotsust võimalik tõlgendada nii, et selles on peetud silmas kõiki juhtumeid, mil liit võtab meetme oma rahvusvaheliste lepingute raames võetud kohustuste järgimiseks.

27. Keskkonnakaitseorganisatsioonid paluvad vastuses apellatsioonkaebustele Euroopa Kohtul „kinnitada vaidlustatud kohtuotsust, parandades või mitte põhjendusi, millel see rajaneb; jätta komisjoni, nõukogu ja parlamendi esitatud apellatsioonkaebused täies ulatuses rahuldamata”. Nad leiavad, et Århusi konventsiooni laad ja ese ei takista kehtivust kontrollida ning et kohtuotsuses Fediol vs. komisjon sedastatud tingimused on käesoleval juhul täidetud, sest Århusi määrus sisaldab mitut viidet sellele konventsioonile.

B. Rahvusvahelise õiguse mõju liidu õiguses

28. On öeldud, et selleks, et mõista ja hinnata siseriiklike kohtute lähenemisi rahvusvahelistele lepingutele, tuleb tungida riigi põhiseaduslike alusteni. ( 21 ) See nõue on veel rangem käesolevates kohtuasjades, sest Euroopa Kohus peab välja selgitama viitenormid, millest lähtutakse kontrolli raames, mida teostatakse Århusi konventsiooni liidu õiguskorras avaldatava sisemõju õiguspärasuse üle, samas kui aastakümneid on rahvusvahelise ja liidu õiguse suhteid käsitlevas kohtupraktikas sedastatud põhimõtteid, mille kohaldamine ei ole alati sugugi probleemivaba.

29. Nagu ma juba märkisin, olen arvamusel, et kui Üldkohus kohaldas käesoleval juhul kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu tulenevat kohtupraktikat, rikkus ta õigusnormi, sest nendes kohtuotsustes on sedastatud piiratud erand, mis on ette nähtud GATT‑i ja WTO lepingut käsitlevas kohtupraktikas, mitte üldine lähenemine liidu õiguse õiguspärasuse kontrollile. Selle seisukoha põhjendamiseks on siiski vaja analüüsida selle kohtupraktika arengut, mis käsitleb rahvusvahelisest õigusest tulenevate kohustuste sisemõju liidu õiguses. Sellest analüüsist selgub, et kohtupraktika areneb aastate jooksul täpselt nagu puu mitut haru pidi, mis kinnituvad siiski „ühisele tüvele”, milleks on monismi põhimõte.

– Ühine monistlik tüvi

30. Üldiselt tundub, et alates 1974. aastal tehtud kohtuotsusest Haegeman ( 22 ) ei ole kahtlust, et ELTL artikkel 216 (endine EÜ artikli 300 lõige 7), mille kohaselt „[l]iidu sõlmitud lepingud seovad liidu institutsioone ja liikmesriike”, kannab endast monistlikku lähenemist; ( 23 ) see tingib „automaatse lisandumise” ( 24 ), nii et rahvusvahelised lepingud kuuluvad niisugusena liidu õiguse allikate hulka.

31. 1982. aastal tehtud kohtuotsusega Kupferberg ( 25 ) kinnitas Euroopa Kohus, et rahvusvahelised lepingud lisanduvad ühenduse õiguskorda, rõhutades, et „rahvusvahelise lepingu sätete mõju ühenduses ei saa määrata kindlaks, arvestamata kõnesolevate sätete rahvusvahelist päritolu”, ning et „vastavalt rahvusvahelise õiguse põhimõtetele võivad lepinguosalised kokku leppida mõjus, mida lepingusätted lepinguosaliste sisemises õiguskorras peavad avaldama”. Euroopa Kohus on täpsustanud, et institutsioonid, mis on pädevad pidama kolmanda riigiga lepingu üle läbirääkimisi ja seda sõlmima, võivad vabalt kokku leppida mõjus, mida need sätted peavad sisemises õiguskorras avaldama. Ainult siis, kui küsimust ei ole lepinguga reguleeritud, lahendab küsimuse Euroopa Kohus. ( 26 )

32. Vastavalt monistlikule lähenemisele avaldavad konventsioonisätted seega liidu õiguskorras mõju isegi siis, kui nende elluviimiseks ei ole vastu võetud mingit seadusandliku või täitevvõimu akti. ( 27 ) Nagu märkis kokkuvõtlikult kohtujurist Rozès kohtuasjas Polydor, on määrus, millega kiidetakse heaks rahvusvaheline leping, ainult vahend. ( 28 ) Hilisemas mahukas kohtupraktikas on kinnitatud, et rahvusvaheliste lepingute sätted on osa liidu õigusest ja seda ka siis, kui nende sätted ei kujuta endast viitenorme liidu teisese õiguse õiguspärasuse kontrollimisel. ( 29 )

33. Selles küsimuses tuleb rõhutada, et rahvusvahelisele õigusele tuginemise võimalikkuse probleem kerkiski just monismi põhimõtte tõttu, konkreetsemalt seoses liidu õiguse põhimõttega, mille kohaselt on rahvusvahelised lepingud hierarhiliselt ülimuslikud kõikide teiseste õigusaktide suhtes. ( 30 ) Kohtupraktikas on nimelt nõustutud, et ELTL artikli 216 lõige 2 võib olla alus, mis võimaldab tunnistada kehtetuks rahvusvahelise õigusega vastuolus oleva teisese õiguse normi. Liidu õiguses ei laiene see ülimuslikkus esmasele õigusele ja eelkõige üldpõhimõtetele ja põhiõigustele. ( 31 )

34. Mis puudutab juhtumit, mil liidu õigusakti õiguspärasust kontrollitakse rahvusvahelise õiguse sättest lähtudes, siis 1972. aasta kohtuotsuses International Fruit Company märkis Euroopa Kohus, et tema kehtivuse kontrollimise pädevus laieneb eelotsusetaotluse raames kõikidele teisese õigusakti kehtetuse põhjustele ning et Euroopa Kohus on kohustatud analüüsima, kas nende aktide kehtivust võib mõjutada asjaolu, et need on vastuolus rahvusvahelise õiguse sättega, ( 32 ) nõudes samas, et siseriiklikus kohtus oleks täidetud vahetu õigusmõju tingimus.

35. Lõpetuseks nõuab liidu sõlmitud rahvusvaheliste lepingute ülimuslikkus teiseste õigusaktide suhtes ka seda, et viimaseid tõlgendataks võimaluste piires kooskõlaliselt nimetatud lepingutega. ( 33 )

36. Käesolevas kohtuasjas tuleb rõhutada, et monistlik lähenemine ‐ mis eeldab rahvusvahelise õiguse sätete automaatset lisandumist ‐ on lähtereegel, mis võimaldab mõista liidu õiguse ja rahvusvahelise õiguse suhet. ( 34 ) Sellesse tihedasse suhtesse tuleb suhtuda siiski ettevaatlikult, et kaitsta liidu õiguse sõltumatust, mille kõige silmatorkavam näide on Euroopa Kohtu keeldumine tunnustada GATT‑i ja WTO lepingu sätete vahetut õigusmõju, ( 35 ) mis oleks võimaldanud neile tugineda.

– Esimene dualistlik haru (kohtupraktika GATT/WTO)

37. Kuigi vahetegemine monismi ja dualismi vahel on lihtsustav ja varjab olulisi erinevusi süsteemide vahel, mis kuuluvad kas ühte või teise leeri, ( 36 ) seisneb dualisimi üks eristav tunnus siiski selles, et rahvusvahelise konventsiooni sätted ei ole sisemisel tasandil vahetult kohaldatavad, sest nende õigusmõju sisemises õiguskorras sõltub sisemisel tasandil seadusandliku ja täitevvõimu võetud aktidest, mille eesmärk on tagada nende elluviimine (ümberkujundamine). Seevastu rahvusvahelise allika olemasolu tõttu reguleerib kõnesolevate sisemise tasandi õigusnormide tõlgendamist põhimõte treaty friendly interpretation, et vältida võimaluste piires võimalikke konflikte sisemise tasandi õigusnormi ja konventsioonist tuleneva kohustuse vahel. Seda lähenemist on Euroopa Kohus oma GATT‑i ja WTO lepingut käsitlevas kohtupraktikas ( 37 ) sisuliselt kohaldanudki, nõustumata siiski, et ta kaugenes monismist kui aluspõhimõttest.

38. Tehes, nagu soovitas Euroopa Kohtu kohtujurist Mayras, kes pooldas ühtlust rahvusvaheliste lepingute ja institutsioonide aktide vahel, leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses International Fruit Company jt, et viimaste kehtivust võib hinnata „rahvusvahelise õiguse normist lähtudes, kui see norm on ühendusele siduv ja niisugune, mis annab õigussubjektidele õiguse sellele kohtus tugineda” ( 38 ). Sel juhul leidis Euroopa Kohus siiski, et GATT‑i XI artiklil ei ole niisugust mõju.

39. Nii loodud kohtupraktika kinnitab GATT‑i ja WTO lepingu erilist laadi, ( 39 ) mis on esiteks seotud sellega, et need põhinevad läbirääkimistel, mis algatati „vastastikkuse ja vastastikuste eeliste” alusel, ja teiseks seisundil, mis ühendusel oli nende vastuvõtmise ajal. ( 40 )

40. On nimelt selge, et WTO lepingutes ei ole ühtegi viidet sellele, missugune on nende lepingute staatus need allkirjastanud riikide siseriiklikus õiguskorras. Erinevalt olukorrast, mis valitseb liidu õiguses pärast seda, kui leidis kinnitust kohtuotsuses Van Gend en Loos toodud põhimõte, ei loonud GATT ja WTO leping uut õiguskorda, mis hõlmaks lepinguosalisi või liikmesriike ja nende kodanikke. ( 41 ) Seega on WTO lepingute süsteemis eraõiguslikele isikutele õigusi antud ainult WTO liikmesriikide vastu võetud lahenduste kaudu ning see ei kohusta sugugi siseriiklikke kohtuid jätma WTO eeskirjadega vastuolus olevat õigusnormi kohaldamata. ( 42 )

41. GATT‑i kohta on Euroopa Kohus selgelt märkinud, et sellele lepingule ei saa tugineda eraõiguslik isik ühenduse kohtutes, et vaidlustada ühenduse meetme kehtivus. ( 43 ) GATT‑i iseloomustas selle sätete paindlikkus, mis tulenes sellest, et vaidluste lahendamise süsteem ei olnud siduv, ja võimalus jätta lepingulised kohustused täitmata, kui GATT‑i raames võetud kohustuste tulemusena tekkis või võis tekkida kahju.

42. WTO lepingute kohta on Euroopa Kohus täpsustanud esiteks, et need lepingud ei määra kindlaks õiguslikke vahendeid, mis sobivad nende heauskse elluviimise tagamiseks WTO liikmete sisemises õiguskorras. ( 44 ) Euroopa Kohus on rõhutanud, et vaidluste lahendamise süsteem annab suure tähtsuse pooltevahelistele läbirääkimistele. See võimaldab niisiis liikmel, kes on võtnud WTO eeskirjadega vastuolus olevaid meetmeid, kasutada nende meetmete tühistamise asemel vastastikust tasaarveldust. WTO lepingutest tulenevate kohustustega vastuolus oleva meetme kehtetuks tunnistamine võtaks lõppkokkuvõttes lepinguosaliste seadusandlikelt või täidesaatvatelt organitelt võimaluse leida lahendused läbirääkimiste teel. Euroopa Kohus on tuginenud ka vastastikkuse kaalutlustele, mis on seotud ühenduse kaubanduspartnerite keeldumisega lasta oma siseriikliku õiguse õiguspärasust kontrollida WTO lepingutest lähtudes. ( 45 )

43. Euroopa Kohus on jäänud rangelt oma lähenemise juurde, välistades eraõigusliku isiku võimaluse tugineda kahju hüvitamise nõude puhul WTO eeskirjade rikkumisele, seda isegi juhul, kui vaidlustatud akti on hukka mõistnud WTO vaidluste lahendamise organ. ( 46 ) See kohtupraktika eeldab ka, et eelisõigusega hagejad ise ei saa taotleda õiguspärasuse kontrolli. ( 47 ) See lähenemine ei takistanud Euroopa Kohtul siiski tuvastamast rikkumist seoses GATT‑i sätete järgimata jätmisega. ( 48 )

44. Kõik see ei sea siiski kahtluse alla alusreeglit, et GATT ja WTO lepingud kuuluvad ühenduse õiguse hulka ja on seega ühendusele põhimõtteliselt siduvad. ( 49 ) Seega on WTO normid (käesoleval juhul TRIPS‑lepingud) Euroopa Kohtu seisukohast ühenduse õiguskorra lahutamatu osana liidu õigusaktide tõlgendamisel viitenormid. ( 50 )

– Esimese haru hargnemine (kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu tulenev kohtupraktika)

45. Võttes arvesse GATT‑i ja WTO lepingu mõju käsitleva üldise kohtupraktika piiravat laadi, sedastas Euroopa Kohus erandi, ( 51 ) mis on tuntud ka nime „rakenduspõhimõte” all ( 52 ) ja mille kohaselt võivad ühenduse kohtud teisese õigusakti õiguspärasust kontrollides lähtuda WTO eeskirjadest, sh GATT, kui „ühendus soovis viia ellu konkreetset kohustust, mis on WTO raames võetud, või juhul kui ühenduse õigusaktis on sõnaselgelt viidatud WTO lepingute täpsetele sätetele” ( 53 ).

46. Kohtuasjas Fediol vs. komisjon vaidlustas hageja selle komisjoni otsuse õiguspärasuse, millega komisjon jättis rahuldamata tema kaebuse, millega hageja taotles uurimismenetluse algatamist Argentiina kaubandustavade suhtes. Ta tugines selleks nõukogu 17. septembri 1984. aasta määrusele (EMÜ) nr 2641/84 ühise kaubanduspoliitika tõhustamise kohta, eelkõige seoses kaitsega lubamatute kaubandustavade vastu ( 54 ), ning lisas, et need tavad olid vastuolus ka mitme GATT‑i sättega. ( 55 ) Kohtuasjas Nakajima vs. nõukogu väitis hageja EMÜ artikli 184 alusel, et ühe dumpinguvastase määruse sätted ei ole kohaldatavad, kinnitades eelõige, et see määrus on vastuolus GATT‑i dumpinguvastase koodeksi teatud sätetega.

47. Nagu ilmneb kohtuotsusest Van Parys ( 56 ), kujutavad need kohtuotsused endast kahte ainsat erandit üldreeglist – erandid, mis on omased GATT‑ile ja WTO lepingule, võttes arvesse nende laadi ja ülesehitust, mis põhinevad läbirääkimiste ja vastastikkuse põhimõtetel, samuti vajadust kaitsta liidu institutsioonide kaalutlusruumi.

48. Käesolevate apellatsioonkaebuste esimest väidet tuleb analüüsida kõike eelnevat arvestades.

C. Vaidlustatud kohtuotsus

49. Kõigepealt märgin, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55‐57 toodud Üldkohtu arutluskäik tugineb peamiselt ühele GATT‑i ja WTO lepingu raames välja töötatud erandile, st kohtuotsusele Nakajima vs. nõukogu, kusjuures viide kohtuotsusele Fediol vs. komisjon on ainult täiendav, ehk isegi üksnes vormiline. ( 57 ) Ma arvan nimelt, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 on ainult põhjendatud selle esimeses lauses toodud väidet, et Århusi määrus võeti vastu, et täita liidu kohustused, mis tulenevad Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 3.

50. Seega olukorras, kus Euroopa Kohus keeldus kohtuotsuses Lesoochranárske zoskupenie (EU:C:2011:125) tunnustamast Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 ükskõik missugust vahetut õigusmõju, ning et see keeldumine näis välistavat igasuguse võimaluse kontrollida teisese õiguse õiguspärasust konventsioonisättest lähtudes, otsustas Üldkohus kohaldada kohtuotsusel Nakajima vs. nõukogu põhinevat erandit, mis käsitleb rahvusvahelise lepingu „elluviimist”.

51. Seda tehes rikkus Üldkohus minu arvates õigusnormi ja see rikkumine avaldub kahel tasandil.

52. Esimesel tasandil seisneb kõnesolev rikkumine selles, et GATT‑i ja WTO lepingut käsitlevale kohtupraktikale omistati universaalne ulatus. Rikkumine pandi toime seega seeläbi, et kohtupraktika konkreetsete lepingute kohta, mida iseloomustab – nagu ilmneb eelnevatest märkustest – neile ainuomane loogika ja õigussüsteem, kanti üle täiesti teistsugusele valdkonnale, nimelt Århusi konventsiooni valdkonnale, et kontrollida liidu teisese õiguse õiguspärasust sellest konventsioonist lähtudes. Minu arvates on aga välistatud, et seda kohtupraktikat põhjendanud arutluskäiku kohaldatakse teiste õigusvaldkondade suhtes. ( 58 )

53. Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus rõhutada GATT‑i ja WTO lepingu raamistikus kohaldatavate eeskirjade eripära võrreldes eeskirjadega, mis on ette nähtud teistes rahvusvahelistes konventsioonides, näiteks laevadelt pärit merereostuse vältimist käsitlev konventsioon ( 59 ) ja bioloogilise mitmekesisuse konventsioon ( 60 ), ning ta on sellest järeldanud, et neid eeskirju on võimatu üle kanda väljapoole seda raamistikku. Nii on Euroopa Kohus täpsustanud, et ühenduse õigusakti õiguspärasuse WTO lepingust/TRIPS‑lepingust/tehniliste kaubandustõkete lepingust lähtudes kontrollimise välistamist ei saa kohaldada konventsiooni suhtes, mis erinevalt WTO lepingust ei põhine kitsalt vastastikkuse ja vastastikuste eeliste põhimõttel. ( 61 )

54. Vastavalt ühel teisel tasandil püüdis Üldkohus ekslikult põhjendada õiguspärasuse kontrolli kohtuotsuses Nakajima vs. nõukogu sätestatud erandiga, samas kui see kohtuotsus kujutab endast kohtupraktika hargnemist GATT‑i ja WTO lepingut käsitleva kohtupraktika raames, mis on sellele õigusvaldkonnale omane.

55. Nagu Üldkohus kohtuotsuses Chiquita Brands jt vs. komisjon meenutas, on kohtuotsusest Nakajima vs. nõukogu tuleneva reegli eesmärk võimaldada erandkorras õigussubjektil tugineda kaudselt GATT‑i või WTO lepingute eeskirjade rikkumisele ühenduse või selle institutsioonide poolt. Et see reegel on erand põhimõttest, mille kohaselt ei saa eraõiguslikud isikud ühenduse kohtus tugineda otse WTO lepingute sätetele, tuleb seda tõlgendada kitsendavalt. ( 62 ) Ma arvan, et selle ulatuse niisugune määratlemine välistab igasuguse võimaluse tugineda sellele väljaspool GATT-i ja WTO lepingu eeskirjade kohaldamisala. Seega ei ole isegi vaja analüüsida, kas kõnesolevaid erandeid on käesoleval juhul kohaldatud õigesti.

56. Teen seega ettepaneku apellatsioonkaebuste esimese väitega nõustuda ja tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles nõustuti esimeses kohtuastmes esitatud teise väitega ning viidi läbi õiguspärasuse kontroll kohtupraktika põhjal, mis tuleneb kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu.

57. Järgnevatel põhjustel, mida ei ole olnud võimalik arutada poolte vahel, näib mulle, et asjas ei saa teha lõplikku otsust Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu tähenduses ja see tuleb suunata tagasi Üldkohtusse. Kui Euroopa Kohus peaks aga otsustama, et teeb käesoleval juhul otsuse kohtuotsuse Intertanko jt (EU:C:2008:312) põhjal, millel rajanevad apellatsioonkaebused, ei ole vaja asja enam tagasi suunata.

V. Alternatiivne võimalus õiguspärasuse kontrollimiseks – asja Üldkohtusse tagasisuunamise põhjendus

A. Liidu teisese õiguse õiguspärasuse kontrollimiseks konventsioonisätetele otse tuginemise võimalikkus

1. „Vahetu õigusmõju” kui õiguspärasuse kontrollimise võimalikkuse kriteerium

58. On selge, et liidu akti vastuolu niisuguste rahvusvahelise õiguse normidega võib mõjutada selle akti kehtivust. ( 63 ) Oma klassikalises kohtupraktikas otsib Euroopa Kohus seega sellist vastuolu mitme järjestikuse etapi kaudu. Nii peavad need normid kõigepealt olema liidule siduvad. ( 64 ) Järgmiseks saab Euroopa Kohus analüüsida liidu õigusakti kehtivust rahvusvahelisest lepingust lähtudes ainult siis, kui viimase laad ja ülesehitus seda võimaldavad. ( 65 ) Lõpuks, kui asjassepuutuva rahvusvahelise lepingu laad ja ülesehitus ( 66 ) võimaldavad kontrollida liidu õigusakti kehtivust selle lepingu sätetest lähtudes, peavad selle rahvusvahelise lepingu sätted, millele on tuginetud liidu õigusakti kehtivuse kontrollimiseks, olema lisaks oma sisu poolest tingimusteta ja piisavalt täpsed, st neil peab olema vahetu õigusmõju. ( 67 )

59. Vahetu õigusmõju tingimus on täidetud, kui õigusnorm, millele tuginetakse, sisaldab selget ja täpset kohustust, mille täitmine või mõju ei sõltu ühegi hilisema akti vastuvõtmisest. ( 68 )

60. Liidu õiguse praeguses seisus näib siiski raske väita, et mis puudutab teisese õiguse õiguspärasuse kontrollimist rahvusvahelistest õigusaktidest lähtudes, siis selles valdkonnas eksisteerib ainult üks ühetaoline lähenemine. Vastav kohtupraktika ei moodusta nimelt enam ühtset plokki, vaid seda tundub iseloomustavat vastupidi teatav mitmekesisus, mis tähendab mõnikord ebaühtlust.

61. Mis puudutab kõigepealt rahvusvahelise lepingu sätete vahetu õigusmõju tunnustamist ennast, siis liidu kohus näitab kolmandate riikidega sõlmitud lepingutele otsese tuginemise võimalikkuse osas ilmselgelt üles paindlikkust. ( 69 ) See lähenemine võimaldab eraõiguslikel isikutel kohtus asjaomastele sätetele tugineda, kui rahvusvaheline konventsioon võib nende olukorda otseselt mõjutada. ( 70 ) Seevastu WTO lepingute ja TRIPS‑lepingu ning tehniliste kaubandustõkete lepingu – millel on neile ainuomane laad ja ülesehitus – konkreetses valdkonnas ei ole nende lepingute sätted õigusnormide hulgas, millest lähtudes Euroopa Kohus ühenduse institutsioonide aktide õiguspärasust kontrollib, nagu ma juba märkisin. ( 71 )

62. Eespool kirjeldatud „klassikalist” lähenemist tuleb kõrvutada reaalsusega, mis näitab, et nende lepingute mitmekesisus, mille osaline liit on, aina kasvab, mis tähendab selle mõju mitmekesisust, mida need lepingud liidu õiguses avaldavad. On selge, et mingi kaubanduskoostöö leping ei saa avaldada sisemises õiguskorras sama mõju nagu mitmepoolne konventsioon, millega luuakse üldkohaldatav kord, millel on ambitsioonikad „poliitilised” eesmärgid, nagu see on tihti eelkõige keskkonnakaitse ja transpordiõiguse valdkonnas. ( 72 ) Pealegi on assotsiatsiooni‑ ja partnerluslepingud väga eripärased, kui nendega nähakse ette põhivabaduste põhimõtete ühtlustamine. ( 73 )

63. Mis puudutab õiguspärasuse kontrolli, siis kuigi mõnel juhtumil on Euroopa Kohus tõesti kontrollinud õiguspärasust konventsiooni sätetest lähtudes, põhjendamata seda siiski üksikasjalikult nagu kohtuasjas IATA ja ELFAA tehtud kohtuotsuses ( 74 ), on ta teistel juhtudel toiminud rangemalt, vastavalt kohtuasjas Intertanko jt valitud lähenemisele.

64. Selles viimases kohtuasjas esitatud ettepanekus leidis kohtujurist Kokott, et mereõiguse konventsioon võib kujutada endast „õiguspärasuse kriteeriumi”, mis võimaldab kontrollida teiseste õigusaktide õiguspärasust. ( 75 ) Euroopa Kohus ei järginud siiski oma kohtujuristi arutluskäiku, tuginedes asjaolule, et ei ole eeskirju, mida saaks otse ja vahetult eraõiguslike isikute suhtes kohaldada ning mis annaksid neile õigusi või vabadusi, millele saab tugineda riigi vastu. ( 76 )

65. Nõnda kohtuasjas Intertanko jt valitud lahendus on tekitanud küsimusi, sest see tähistab kaugenemist eelmisest kohtuotsusest, mis tehti kohtuasjas Poulsen ja Diva Navigation ( 77 ) ning milles Euroopa Kohus oli tunnustanud eraõiguslike isikute õigust viidata samale mereõiguse konventsioonile kui rahvusvahelise tavaõiguse väljendusele. ( 78 )

66. Euroopa Kohus tegi mõned täpsustused rahvusvahelisele tavaõigusele tuginemise võimalikkuse kohta kohtuotsuses ATA jt (EU:C:2011:864), milles ta leidis, et „rahvusvahelise tavaõiguse põhimõtetele võib isik tugineda, et Euroopa Kohus kontrolliks liidu akti kehtivust, juhul kui ühelt poolt võivad need põhimõtted seada kahtluse alla liidu pädevuse sellist akti vastu võtta[ ( 79 ) ] ning teiselt poolt, kui kõnealune akt võib mõjutada isikule liidu õigusest tulenevaid õigusi või tekitada talle kohustusi selle õiguse alusel”. ( 80 )

67. Lõpuks tuleb märkida, et kohtuasi, mis lahkneb kõige selgemalt eespool kirjeldatud „klassikalisest” lähenemisest, on ilmselgelt kohtuasi, milles tehti nn Biotech’i kohtuotsus (EU:C:2001:523) ( 81 ). Euroopa Kohus leidis nimelt, et asjaolu, et rahvusvaheline leping sisaldab sätteid, millel ei ole vahetut õigusmõju, st et nendest sätetest ei tulene õigusi, millele eraõiguslikud isikud võiksid kohtus otseselt tugineda, ei takista kohtul kontrollimast ühendusel kui nimetatud lepingu osalisel lasuvate kohustuste täitmist. ( 82 )

68. Niisugune seisukohavõtt näib mulle aga käesolevates kohtuasjades määrava tähtsusega.

69. Lisaks tuleb tõdeda, et keeldumine tunnustada Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 otse tuginemise võimalikkust, mida õigustatakse vajadusega võtta elluviimismeetmeid, on mõnevõrra vastuolus sooviga tagada tõhus kohtulik kaitse, mis vastaks konventsiooni nõuetele; viimati nimetatud soovi on väljendatud kohtuotsuses Lesoochranárske zoskupenie ( 83 ). Euroopa Kohus on nii rõhutanud, et „kuigi [selle konventsiooni] sätete sõnastus on üldine, on nende eesmärk võimaldada tagada keskkonna tõhus kaitse”. Ta kohustas seega siseriiklikke kohtuid tõlgendama siseriiklikku õigust „niipalju kui võimalik kooskõlas Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 3 sätestatud eesmärkidega” ( 84 ). On aga ilmne, et Euroopa Kohus on institutsioonina samuti kohustatud järgima Århusi konventsiooni. ( 85 )

2. Otsese tuginemise võimalikkuseks vajalike tingimuste kohandamine

70. Meenutan, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ( 86 ) on ühendus õigusel rajanev ühendus selles mõttes, et nii selle liikmesriikide kui ka institutsioonide suhtes teostatakse järelevalvet, mille raames kontrollitakse nende aktide vastavust põhiseaduslikule alusele ehk aluslepingule. Mõiste „õigusel rajanev ühendus” on kahemõõtmeline: esiteks on sellel normatiivne mõõde, mis eeldab vastavust aluslepingule, ja teiseks kohtulik mõõde, mis eeldab seda, et eraõiguslikke isikuid kaitstakse ebaseaduslike teiseste õigusaktide eest. ( 87 )

71. Lisaks on Euroopa Kohtul aina raskem tagada liidu rahvusvaheliste kohustuste järgimist nii, et samal ajal säilitatakse liidu õiguse sõltumatus; seda eelkõige rahvusvahelises keskkonnaõiguses. ( 88 ) Keskkonnaõigus on nimelt üks näide sellest, kuidas õigus töötatakse välja ja seda kohaldatakse mitmes kohas, mille tõttu esineb selle õiguse puhul paratamatult vastastikust mõju, rahvusvahelistumist ja isegi globaliseerumist. ( 89 ) Selles kihilises õiguslikus kontekstis on minu meelest vaja nüansirikast lähenemist.

72. Vahetu õigusmõju on tõesti põhimõte, mis võimaldab siseriiklikul kohtul kohaldada rahvusvahelise õiguse sätet oma otsuse sõltumatu alusena, kui seda normi ei ole võetud üle siseriiklikkusse õigusesse või see on võetud üle ebasobivalt. ( 90 ) Liidu õiguses on vahetu õigusmõju teooria niisugusena, nagu seda on kohaldatud liidu õiguse ja liikmesriikide õiguskorra suhetele, piiratud normidega, mis vastavad ammendavuse nõudele. ( 91 ) On selge, et mõiste „vahetu õigusmõju” on seega omane niisuguse eraõigusliku isiku seisundile siseriiklikus õiguskorras, kes soovib tugineda liidu õigusele, sh liidu suhtes siduvatele rahvusvahelistele konventsioonidele. Liidu õiguse arengu praeguses seisus ei kaitse vahetu õigusmõju teooria, mida on nimetatud liidu õiguse „lastehaiguseks”, ( 92 ) aga enam selle sõltumatust rahvusvahelises plaanis.

73. Võttes arvesse eespool tutvustatud kohtupraktikat, ei kujuta vahetu õigusmõju teooria liidu institutsioonide aktide liidu kohtu poolse kontrollimise raames lisaks endast universaalset ja kohustuslikku põhimõtet.

74. Käesolevate apellatsioonkaebuste raames tuleb aga märkida, et kohtuotsusest Intertanko jt tuleneva kohtupraktika automaatne ja tingimusteta kohaldamine koostoimes kohtuotsusega Lesoochranárske zoskupenie viiks Euroopa Kohtu selleni, et ta välistab Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 3 tulenevate Euroopa Liidu kohustuste järgimise igasuguse kohtuliku kontrolli nii siseriikliku kui ka liidu kohtu poolt. Seega võib juhtuda, et see mõjutab oluliselt liidu õiguskorra mõistet „kohtulik kaitse” laiemas tähenduses, st tähenduses, milles see hõlmab mitte üksnes otseseid õiguskaitsevahendeid, vaid ka eelotsusemehhanismi.

75. Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal kerkib seega tõesti küsimus, kuidas vahetu õigusmõju tingimust edasi arendada, et konventsioonisätetele oleks võimalik otse tugineda.

76. Võttes arvesse Euroopa Kohtu arutluskäiku kohtuotsuses Air Transport Association of America jt (EU:C:2011:864), eeldab otsese tuginemise võimalikkus rahvusvahelisele õigusaktile kõigepealt selle analüüsimist selle laadi, ülesehituse ja eesmärkide seisukohast, tingimusel et on tõendatud, et asjaomane akt on liidule tõesti siduv. Mis puudutab järgmiseks konkreetset konventsioonisätet, mis võib liidu teisese õiguse õiguspärasuse kontrollimisel olla viitekriteeriumiks, siis tuleb analüüsida selle omadusi.

77. Ma arvan, et kontseptuaalses plaanis tuleb selgelt eristada juhtumit, mil eraõiguslik isik soovib tugineda otse rahvusvahelisele õigusaktile, tuginedes sellega talle väidetavalt antud õigusele, ja juhtumit, mil kontrollitakse liidu institutsioonide kaalutlusruumi, kui liidu õigusakti viiakse vastavusse ( 93 ) rahvusvahelise õigusaktiga. Tavaliselt algatavad sellise kontrollimise liidu kohtutes eelisõigusega hagejad, kuid Århusi konventsiooni raames on see võimalus ka keskkonnakaitseorganisatsioonidel, mis vastavad selleks ette nähtud kriteeriumidele.

78. Et ei loodaks ala, kus mis tahes kohtulik kontroll puudub, näib mulle õiguspärane väita, et kui kontrollitakse liidu õigusakti vastavust rahvusvahelisele õigusele, ei tohiks ammendavaks õigusnormiks ja õiguste allikaks peetava sätte vahetu õigusmõju puudumine takistada õiguspärasust analüüsimast, tingimusel et seda ei takista asjaomase konventsiooni omadused.

79. Seevastu rahvusvahelise õiguse säte, mis võib olla õiguspärasuse kontrollimisel viitekriteerium, peab kindlasti sisaldama piisavalt selgeid, mõistetavaid ja täpseid osi. Sellegipoolest tuleb rõhutada, et niisugune õigusnorm võib olla laadilt seganorm. Kui selle sisus on võimalik eristada nimetatud nõudele vastavaid osi, peab olema võimalik seda õiguspärasuse kontrolli läbi viia.

80. Rahvusvahelise õiguse säte, mis jätab küll lepinguosalistele mitmes mõttes olulise kaalutlusruumi, võib nimelt samal ajal sisaldada täpseid ja tingimusteta eeskirju. ( 94 ) Lisan, et keskkonnaõiguses on niisugused segasätted sagedased.

81. Tuginemise võimalikkuse tingimuste kohandamine, mida ma soovitan teha, ei ole pealegi vastuolus Euroopa Kohtu seisukohaga, et niisuguste vahetu õigusmõjuta normide korral nagu WTO lepingud ei saa ka eelisõigusega hagejad nõuda ELTL artikli 263 alusel õiguspärasuse kontrolli. Vastupidi, ma arvan, et kohtuotsuses Saksamaa vs. komisjon ( 95 ) valitud lähenemine, mida seejärel kinnitati kohtuotsuses Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574), peegeldab just ideed, et eraõigusliku isiku poolt otse tuginemise võimalikkust ja Euroopa Kohtu poolset õiguspärasuse kontrolli õigustab või seda ei võimalda vastupidi läbi viia just asjaomase rahvusvahelise lepingu eripära. ( 96 )

82. Lisaks on vajadust teha Euroopa Kohtu praktikas vahet konventsioonisättele otse tuginemise võimalikkuse probleemi ja võimaluse vahel kontrollida teisese õiguse normi kehtivust rahvusvahelisest õigusest lähtudes mainitud paljudes õigusteoreetilistes analüüsides ( 97 ) ja seda on maininud ka kohtujuristid. ( 98 ) Näiteks on õigesti väidetud, et otsese tuginemise võimalikkuse teooria tuleb üles ehitada autonoomselt. ( 99 )

83. Eelkõige on mõned autorid leidnud, et küsimusel, kas rahvusvaheline leping annab eraõiguslikele isikutele õigusi, ei ole tähtsust selle hindamisel, kas asjaomane õigusnorm on nende normide seas, mille põhjal Euroopa Kohus liidu õigusaktide õiguspärasust kontrollib. ( 100 )

84. Seega tuleb kontrollida, kas Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 vastab tingimustele, mis peavad nõnda olema täidetud, et sellele oleks võimalik tugineda.

B. Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 kui viitenorm õiguspärasuse kontrollimisel

85. Kõigepealt tuleb meenutada, et ühendus allkirjastas Århusi konventsiooni, mida peetakse „keskkonnaalase demokraatia alustalaks” ( 101 ), ja seejärel kiideti see heaks otsusega 2005/370. Segalepinguna, mille sõlmisid korraga liit ja selle liikmesriigid, on konventsioon nüüd liidu õiguskorra lahutamatu osa. ( 102 ) See konventsioon on seega liidule siduv, samuti selle seadusandlikele, täidesaatvatele ja kohtuinstitutsioonidele.

86. Euroopa Kohus on juba kinnitanud oma pädevust tõlgendada Århusi konventsiooni sätteid ( 103 ) ning kuulutanud selles osas suure hulga kohtuotsuseid tõlgendamist käsitlevate eelotsusetaotluste ja liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluste raames. ( 104 )

87. Andes küll kodanikele kolm menetluslikku õigust keskkonna valdkonnas, ( 105 ) on Århusi konventsioonis sätestatud ka nõuded. Näiteks on selles ette nähtud, et igal inimesel on kohustus „praeguste ja tulevaste põlvkondade hüvanguks kaitsta keskkonda ning [astuda samme] selle seisundi parandamiseks”. Et selles on tunnustatud keskkonnakaitse-eesmärkidega seotud õigusi, on Århusi konventsioon menetluslik vahend. Keskkonda pole nimelt võimalik kaitsta teisiti kui nii, et asjaomastel isikutel on tõelised õiguskaitsevahendid väga laias valdkonnas, mida konventsioon hõlmab. Århusi konventsioon on seega „kodanikuosaluse õiguste” allikas keskkonnaalaste menetluslike õiguste kodifikatsiooni vormis.

88. Erinevalt näiteks WTO lepingust ei rajane Århusi konventsioon niisiis vastastikkuse ja lepinguosaliste vastastikuste eeliste põhimõttel. ( 106 )

89. Vastupidi, Århusi konventsiooni eesmärk on võimaldada avalikul võimul ja kodanikel võtta praeguste ja tulevaste põlvkondade heaolu ja tervise huvides oma individuaalsest ka kollektiivsest vastutusest tulenevad meetmed keskkonna kaitsmiseks ning selle seisundi parandamiseks. ( 107 ) See ei kujuta endast keskkonnaalase lepingu tehnilist näidet, vaid hoopis inimõiguse keskkonnale väljendust selle kõige uhkemal kujul. Seega on vaevalt kahtlust, et mõned selle sätete hulgast ei ole vahetult kohaldatavad (self-executing). See selgitab, miks on tähtsad sisemise tasandi õigusnormid, mis on võetud vastu selleks, et tagada nende rahvusvaheliste eeskirjade tõhusus siseõiguses, ja miks on seega vaja kontrollida nende õigusnormide õiguspärasust.

90. Mis puudutab konkreetsemalt Århusi konventsiooni artikli 9 lõiget 3, siis selles sättes on nähtud ette võimalus vaidlustada siseriikliku keskkonnaõiguse sätete rikkumine.

91. Euroopa Kohus leidis tõesti kohtuotsuses Lesoochranárske zoskupenie, et selles artiklis sätestatu „ei sisalda ühtegi selget ega täpset kohustust, mis võiks eraõiguslike isikute olukorda vahetult reguleerida” ( 108 ). Niisugusest vaatevinklist on selle õigusnormi kohaldamiseks kahtlemata vaja hilisemat õigusakti ja eraõiguslikud isikud ei saa sellele tugineda. Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 annab konventsiooniosalistele nimelt võimaluse määrata kindlaks kriteeriumid, millest lähtudes võib üldsus saada õiguse pöörduda kohtusse.

92. Mulle näib, et artikli 9 lõige 3 kujutab endast siiski „seganormi”, sest see sisaldab ka konventsiooniosalistele kehtestatud selgelt määratletavat kohustust saavutada tulemus.

93. Euroopa Kohus on ise märkinud, et „kuigi [artikli 9 lõike 3] sätete sõnastus on üldine, on nende eesmärk võimaldada tagada keskkonna tõhus kaitse” ( 109 ). See kaitse väljendub Århusi konventsiooni artiklis 9 seeläbi, et on kehtestatud menetluskord, mida kohaldatakse õiguskaitsevahendite suhtes, mille eesmärk on tagada samast konventsioonist tulenevate „kodanikuosaluse õiguste” kaitse. Pealegi tuleb Århusi konventsiooni artikli 9 lõiget 3 tõlgendada koostoimes selle konventsiooni artikliga 1, mis kehtestab igale konventsiooniosalisele kohustuse tagada õigus pöörduda kohtusse keskkonna valdkonnas.

94. Igal juhul leiab Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 3 sätestatud eeskirja seganormi laad siseriiklikus plaanis väljendust kaalutlusruumis, mis on jäetud seadusandjale nende kriteeriumide kindlaksmääramisel, millele organisatsioon peab vastama, et vaidlustada keskkonnaõiguse rikkumine. Sellegipoolest näib mulle vaieldamatu, et kohustus tagada kohtusse pöördumise võimalus on piisavalt selge, et takistada normi kehtivust, mille eesmärk või tagajärg on välistada ametiasutuste teatavate mitteseadusandlike otsusekategooriate puhul kontroll, mida siseriiklikud kohtud peavad teostama.

95. Minu arvates on artikli 9 lõige 3 selle eesmärki ja ülesehitust arvestades seega osaliselt piisavalt selge norm, et selle põhjal võiks teostada õiguspärasuse kontrolli seoses nende organisatsioonide kohtusse pöördumise võimalusega, millel on siseriikliku õiguse või isegi liidu õiguse kohaselt õigusvõime. Seega võib Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 olla liidu institutsioonide aktide õiguspärasuse hindamisel viitekriteerium.

VI. Teise võimalusena esitatud analüüs õiguspärasuse kontrollimise kohta

A. Sissejuhatavad märkused

96. Nii asja Üldkohtule tagasisuunamise korral kui ka juhul, kui Euroopa Kohus leiab, et saab teha ise sisulise otsuse, näib mulle hädavajalik esitada teise võimalusena mõned märkused, mis käsitlevad Århusi määruse õiguspärasuse analüüsi Århusi konventsioonist lähtudes.

97. Selles osas tuleb täpsustada, et käesolev kohtuasjade rühm ei puuduta ELTL artikli 263 tähenduses kohtusse pöördumise üldtingimusi keskkonnaõiguse valdkonnas, vaid nendes palutakse analüüsida, kas liidu seadusandja täiendas õiguskaitsevahendeid Århusi konventsioonis sätestatud nõuete seisukohast õigesti, kui kitsendas mõistet „aktid”, ning konkreetsemalt kas ta võis seda tehes välistada kohtusse pöördumise võimaluse, mis on nõutav üldkohaldatavate mitteseadusandlike aktide puhul, mille on vastu võtnud liidu institutsioonid. Nagu ilmneb Århusi määruse ettevalmistavatest materjalidest, kohustus Euroopa Ühendus Århusi konventsiooni allkirjastamisega viima oma õigusaktid vastavusse konventsiooni nõuetega kohtusse pöördumise alal.

B. Argumendid, mille on esitanud komisjon teise väite raames

98. Komisjon tugineb oma apellatsioonkaebuses teisele väitele, mille kohaselt on Üldkohus Århusi konventsiooni artikli 9 lõiget 3 tõlgendades rikkunud õigusnormi. Ta väidab, et see säte annab konventsiooniosalistele valikuvõimaluse, sest kohustab neid tagama vaidlustamiseks haldus- või kohtumenetlused. Seega oleks Üldkohus pidanud vähemalt kontrollima, kas hagejad saavad kasutada kõnesoleva üksikmeetme puhul kohtumenetlust, ükskõik kas Madalmaades või liidu tasandil, enne kui tuvastas, et Århusi määruse artikli 10 lõige 1 on Århusi konventsiooni artikli 9 lõikega 3 vastuolus. Komisjon meenutab, et vastavalt direktiivi 2008/50 artiklile 33 võttis Madalmaade Kuningriik ajutise erandi selle direktiivi nõuetest üle 19. augusti 2009. aasta määrusega ( 110 ). Komisjoni sõnul oli keskkonnakaitseorganisatsioonidel seega võimalus vaidlustada ülevõtmismeetmed siseriiklikus kohtus. Erandiotsuse kehtivuse kohta oleks võinud esitada eelotsusetaotluse.

99. Komisjon leiab, et igatahes ei kujuta Århusi määruse artikli 10 lõige 1 endast ainsat õigusnormi, millega on viidud ellu Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3: tema sõnul tõendab asjaolu, et selles artiklis on vaidemenetlust piiratud üksikaktidega, et liidu seadusandja leidis, et üldkohaldatavate aktide puhul on õiguskaitsevahendid piisavad, et Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 3 sätestatud nõudeid oleks järgitud.

C. Keskkonnaõiguse rikkumiste kontrolli olemasolu Århusi konventsiooni raames

100. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb rahvusvahelist lepingut tõlgendades lähtuda selle sõnastusest ning arvestades ka selle eesmärke. 23. mai 1969. aasta rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artikkel 31 ning 21. märtsi 1986. aasta riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide vaheliste või rahvusvaheliste organisatsioonide vaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artikkel 31, mis väljendavad selles valdkonnas üldist rahvusvahelist tavaõigust, täpsustavad selles osas, et lepingut tõlgendatakse heas usus, andes lepingus kasutatud mõistetele konteksti arvestades tavatähenduse ning lähtudes lepingu mõttest ja eesmärgist. ( 111 )

101. Århusi konventsiooni preambulist ilmneb, et võttes arvesse vajadust kaitsta ja säilitada keskkonda ning parandada keskkonna seisundit, tunnustasid konventsiooniosalised, kui tähtis on kodanikele võimalus pöörduda kohtusse keskkonna valdkonnas, kusjuures neil võib olla vaja oma õiguste teostamiseks abi. Samast preambulist ilmneb ka, et konventsiooniosalistel on ühine soov, et üldsusel, sh organisatsioonidel oleksid tõhusad õiguskaitsevahendid, et nende õiguspäraseid huve kaitstaks. ( 112 ) Ulatust, mille Århusi konventsiooni koostajad tahtsid anda selle konventsiooni artikli 9 lõikele 3, tuleb niisiis hinnata nendest eesmärkidest lähtudes.

102. Õigus pöörduda kohtusse on artiklis 9 ette nähtud kolmel juhul, mida on nimetatud lõikes 1 (vaidlustamine seoses teabega tutvumise õigusega), lõikes 2 (keskkonnaalase konkreetse tegevusega seotud mis tahes otsuste vaidlustamine) ja lõikes 3 (õigus nõuda haldus‑ või kohtumenetluse algatamist, et vaidlustada eraõiguslike isikute või ametiasutuste teod või tegevusetus, ( 113 ) mis kujutavad endast keskkonnaõiguse rikkumist). Üldisemalt soovin meenutada erilist rolli, mida Århusi konventsiooni artikkel 9 etendab, sest see kujutab endast esiteks garantiid, mis tagab konventsiooniga ja siseriikliku õigusega antud õigused teabele ja osalemisele otsustusprotsessis, ning teiseks õiguskorra objektiivse kaitsmise vahendit. ( 114 )

103. Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 isikulise kohaldamisala kohta tuleb märkida, et see õigusnorm võimaldab kehtestada siseriiklikus õiguses konkreetsed kriteeriumid, millele üldsuse liikmed, kellel on õigus vaidlustada keskkonnaõiguse rikkumised, peavad vastama. On niisiis selge, et konventsiooniosalised võivad neile antud kaalutlusõigust kasutada nende isikute kvalifitseerimisel. Järelikult on õige väita, et artikli 9 lõikega 3 ei soovita kehtestada keskkonnaõiguse valdkonnas actio popularis’t. ( 115 )

104. Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 esemelise kohaldamisala kohta soovin seevastu rõhutada, et seda õigusnormi tõlgendades tuleb lähtuda eespool nimetatud eesmärkidest, milleks on tagada tõhusad mehhanismid üldsuse huvide kaitsmiseks. ( 116 )

105. Lisaks tuleb artikli 9 lõiget 3 ning sama artikli lõigetes 4 ja 5 sätestatud nõudeid tõlgendada koos. Vastavalt nendele lõigetele peavad osundatud menetlused nimelt pakkuma kohaseid ja tõhusaid õiguskaitsevahendeid, need peavad olema ausad, õiglased ja õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. Neist teavitamise nõue ilmneb selgelt konventsiooni artikli 9 lõikest 5.

106. Seega on konventsiooniosalised kohustatud kehtestama mehhanismi, mis on eelkõige tõhus, mitte üksnes valima erinevat liiki menetluste vahel. Niisiis tuleb asuda seisukohale, et konventsioonile alla kirjutanutel on kaalutlusruum kehtestavate menetluste osas, kuid kohustus näha ette halduslikud ja kohtulikud õiguskaitsevahendid tuleb täita vastavalt konventsiooni nõuetele, et tagada võimalus vaidlustada keskkonnaõiguse rikkumised vastavalt selle artikli 9 lõikele 3. Sellest tuleneb, et selle kohustuse elluviimist tuleb hinnata niisugusest seisukohast, et kas on olemas tõhus võimalus pöörduda kohtusse. Seda tõlgendust kinnitab ka Århusi konventsiooni artikli 9 pealkiri „Õigus pöörduda kohtusse”.

107. See viib mind Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 võtmemõiste juurde, milleks on mõiste „akt, mida võib kontrollida”.

108. Seda terminit ei ole tõesti Århusi konventsioonis määratletud. Konventsiooni artikli 9 lõike 3 grammatiline tõlgendamine ei võimalda ka asuda seisukohale, et see mõiste kuulub konventsiooniosaliste kaalutlusõiguse raamesse. Lisaks ei ole selles õigusnormis nõutud isegi mitte seda, et osundatud aktid oleksid õiguslikult siduvad. Õigusteoorias ollakse seega ühel meelel, et see säte hõlmab kõiki juhtumeid, mil siseriiklikku õigust on rikutud ( 117 ) keskkonna valdkonnas. ( 118 )

109. Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 esmapilgul äärmiselt lai ulatus – ammugi sama artikli lõigetega 1 ja 2 võrreldes – võib siiski olla piiratud. Konventsiooni artikli 9 lõike 3 esemeline kohaldamisala on nimelt piiratud konventsiooni artikli 2 lõike 2 teise taandega, millest ilmneb, et konventsiooni ei kohaldata seadusandlike aktide suhtes. Vastavalt sellele sättele välistab mõiste „avaliku võimu organ”, mille keskkonnaõigusega vastuolus olevaid akte võib vaidlustada, kohtud ja seadusandja.

110. On seega selge, et Århusi konventsioonile alla kirjutanud soovisid arvata selle kohaldamisalasse ainult mitteseadusandlikud meetmed.

111. Teiste sõnadega kuuluvad kõik muud eraõiguslike isikute või avaliku võimu organite aktid peale seadusandlike aktide – sõltumata sellest, kas need on üldkohaldatavad või üksikaktid – Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 kohaldamisalasse.

112. Seda analüüsi kinnitavad muudki asjaolud.

113. Kõigepealt on oluline märkida, et mõiste „seadusandlik akt” tõlgendus Euroopa Kohtu poolt Århusi konventsiooni elluviimise kontekstis kaitseb pigem selle konventsiooni artikli 9 kasulikku mõju. ( 119 ) Euroopa Kohus tõlgendab liidu õiguse erinevaid sätteid, lähtudes Århusi konventsiooni eesmärkidest ja arvestades neid, kusjuures liidu õigusaktid tuleb sellega „viia nõuetekohaselt vastavusse” ( 120 ). See lähenemine on Århusi määruse tõlgendamisel konventsioonist lähtudes peamine.

114. Tuleb ka viidata seisukohale, mille võttis Århusi konventsioonist kinnipidamise komitee ja mille kohaselt ei ole konventsiooniosalistel võimalust kehtestada või säilitada nii rangeid kriteeriume, et need takistavad valitsusvälistel organisatsioonidel vaidlustamast tegusid või tegevusetust, millega on rikutud siseriiklikke keskkonnakaitsenorme. ( 121 ) See ühtib selgelt seisukohaga, mille on võtnud Euroopa Kohus oma eespool viidatud kohtupraktikas. ( 122 ) Lisaks on komitee avaldanud kahtlust, kas liit on järginud konventsiooni artikli 9 lõikes 3 sätestatud tingimusi. ( 123 )

115. Lõpuks tuleb märkida, et kuigi Århusi konventsiooni kohaldamise juhised ei ole kohtupraktika kohaselt siduvad, ( 124 ) võivad need siiski olla aluseks konventsiooni asjakohaste sätete tõlgendamisel. ( 125 ) Ühes hiljutises kohtuotsuses, mis tehti kohtuasjas Fish Legal ja Shirley ( 126 ), viitas Euroopa Kohus isegi süstemaatiliselt nendele juhistele, tõlgendades Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta ( 127 ) Århusi konventsioonist lähtudes. Juhistes on aga selgitatud ja soovitatud kohtusse pöördumise tingimuste laia tõlgendust vastavalt Århusi konventsiooni sõnastusele ja mõttele. Aktide osas, mida võidakse kontrollida, ilmneb nimelt juhistest, et üldsuse liikmetel on õigus vaidlustada siseriikliku keskkonnaõiguse rikkumisi isegi „sõltumata sellest, kas need on seotud üldsuse teavitamise ja osalemisõigusega niisugusena, nagu see on konventsiooniga tagatud” ( 128 ). Sellest ilmneb ka, et Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 3 ette nähtud kontroll ( 129 ) põhineb ideel „citizen enforcement” (seaduse kohaldamine kodanike poolt) otseses ja kaudses tähenduses. ( 130 )

D. Keskkonnaõiguse rikkumiste kontrolli ulatus Århusi määruses

116. Liidu õiguse sätte tõlgendamisel peab arvestama mitte üksnes sätte sõnastust ja sellega taotletavat eesmärki, vaid ka sätte konteksti ning liidu õiguse sätete kogumit. ( 131 )

117. Kõigepealt tuleb selleks, et hinnata Århusi konventsioonist tulenevate konkreetsete kohustuste täidetust liidu õiguses, meeles pidada, et selle segakonventsiooni mõju on täpsustatud Euroopa Ühenduse deklaratsiooniga, mis on lisatud otsusele 2005/370. Sellest deklaratsioonist ilmneb selgelt, et konventsiooni allkirjastamise hetkel ei piisanud kehtivatest õiguslikest vahenditest, et tagada Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 3 tulenevate kohustuste täielik täitmine, sest nendes vahendites olid nähtud ette muude eraõiguslike isikute või avaliku võimu organite tegude või tegevusetuse vaidlustamise menetlused peale konventsiooni artikli 2 lõike 2 teises taandes nimetatud institutsioonide. Seega jäid liikmesriigid nende kohustuste täitmise eest vastutavaks seniks, kuni ühendus võtab vastu õigusnormid, mis tagavad nendesamade kohustuste täitmise.

118. Nagu ma aga juba meenutasin, ilmneb Århusi määruse vastuvõtmisele eelnevatest õigusloomega seotud materjalidest, et selle määruse eesmärk oli viia ühenduse õigus konventsiooni sätetega vastavusse. ( 132 ) Mõistagi eeldab konventsiooni kohaldamine, et liidu tasandil võetakse vastu muid teiseseid õigusakte. ( 133 ) Aidates küll kaasa keskkonnakaitsepoliitika eesmärkide saavutamisele, on Århusi määruse peaeesmärk siiski täiendada konkreetseid aspekte, mis on seotud kohtusse pöördumise võimalusega Århusi määruse artiklite 9‐13 kaudu varem loodud ühenduse süsteemis. ( 134 ) See näib seda olulisem, et kohtusse pöördumise võimalust käsitleva direktiivi eelnõust ei ole ikka veel liidu õiguses direktiivi saanud. ( 135 )

119. Seega on Århusi määruse õiguspärasuse kontrollimine samanimelisest konventsioonist lähtudes liidu õiguse praeguses seisus seda tähtsam, et liit peab täielikult tegema seda, mida on lubanud, viies ellu Århusi konventsioonist tulenevad kohustused.

120. Niisuguses olukorras teen ettepaneku lükata tagasi komisjoni argument, et on vaja analüüsida üldiselt tõhusa kohtuliku kaitse süsteemi liidu õiguses. On teada, et eraõiguslike isikute kohtulik kaitse tagatakse liidu kohtusüsteemis mitte ainult erinevate otseste õiguskaitsevahenditega, vaid ka tänu eelotsusetaotluse mehhanismile. Eelotsusetaotluse mehhanism ei saa siiski parandada ja täita nõnda õiguslünkasid, mis on tingitud piiravat lähenemisest, mille liidu seadusandja on valinud niisuguse konventsiooni konkreetse sätte elluviimisel, mille osaline liit on.

121. Ma arvan erinevalt komisjonist, et õiguskaitsevahendite ette nägemine peamiselt siseriiklikul tasandil meetmete vastu „mis on vastuolus keskkonnaõiguse sätetega”, tähendaks, et liidu vastutus kantakse taas üle liikmesriikidele. Liit ei saa aga liikmesriikidelt nõuda, et nad tagaksid teatava kontrollitaseme teisese õiguse lünkade täitmiseks. Seega jääb liit Århusi määruse vastuvõtmise läbi täielikult vastutavaks Århusi konventsioonist talle tulenevate kohustuste täitmise eest.

122. Ma nõustun seevastu meeleldi, et Århusi konventsioonist tulenevate kohustuste elluviimise vastavust tuleks hinnata teistmoodi, kui need oleks ellu viidud direktiividega, sest selline elluviimine tagatakse kahes etapis, st nende direktiivide vastuvõtmise ja ülevõtmisega liikmesriikide õigusesse. ( 136 )

123. Mis puudutab seejärel kohtusse pöördumise võimaluse ulatust Århusi määruses, siis tuleb tõdeda, et Århusi määruse artikli 10 lõige 1 väljendab seda eesmärki, andes kvalifitseeritud üksustele, s.o üldsust esindavatele ühingutele võimaluse esitada vaie akti peale, mis läheb vastuollu keskkonnaõigusega. Ettevalmistavatest materjalidest ilmneb selgelt, et vaidemenetlus kehtestati selleks, et mitte tungida selle aluslepingus ette nähtud kohtusse pöördumise õiguse kasutamise alasse, mille kohaselt võib isik esitada Euroopa Kohtule hagi otsuste peale, mis teda otseselt ja isiklikult puudutavad. ( 137 )

124. Isikulise kohaldamisala seisukohast hõlbustas Århusi määruse artikkel 10 vaidemenetluse kehtestamisega valitsusväliste organisatsioonide poolset kohtusse pöördumist, sest viimased ei pea tuginema piisavale huvile ega väitma, et mõnda õigust on rikutud, et kasutada seda õigust vastavalt ELTL artiklile 263. Määrus annab seega nendele rühmitustele adressaadi staatuse. ( 138 )

125. Seevastu esemelise kohaldamisala vaatevinklist on võimalike nn „vaidemenetluse” kasutamisega vaidlustamiste kohaldamisala kindlaks määratud Århusi määruse artiklis 10 – loetuna koostoimes artikli 2 lõike 1 punktiga g – nii, et seda kohaldatakse keskkonnaõiguse kohase üksikmeetme suhtes, mille on võtnud ühenduse institutsioon või organ ning millel on õiguslikult siduv ja väline mõju. Lisaks on meede, mille võib niisuguse „vaidemenetluse” raames vaidlustada, määratletud nii, et selle alla ei kuulu Århusi määruse artikli 2 lõike 2 kohaselt haldusaktid, mille liidu institutsioon või organ on andnud „haldusjärelevalve organina”.

126. Selles osas märgin, et esialgses redaktsioonis oli määruse ettepanekus mõistet „akt” määratletud nii, et see hõlmab „kõiki haldusmeetmeid, mille ühenduse institutsioon või organ on vastu võtnud keskkonnaõiguse alusel ning millel on õiguslikult siduv ja väline mõju” ( 139 ). Mõiste „üksikhaldusaktid” ilmus alles selle ühise seisukoha etapis, mille nõukogu võttis vastu ( 140 ) ja parlament võttis üle teisel lugemisel, ( 141 ) ilma et oleks esitanud mingit põhjendust.

127. Et liidu õiguse muudes allikates puudub mõiste „haldusakt” igasugune määratlus, on Århusi määruses tegemist ad hoc määratlusega, mille ulatust on raske piiritleda. ( 142 ) Mulle näib siiski selge, et seadusandja tahe oli piirata vaidemenetluse ulatust.

128. Mõistet „akt” on kahtlemata määratletud Århusi määruse artikli 2 punktis g nii, et see hõlmab meedet, mis on „keskkonnaõiguse kohane”. Seda viimast tingimust on seega käsitatud laialt seoses ELTL artiklist 191 tulenevate eemärkidega. ( 143 ) Tõsi on ka see, et seda, kas otsus on üldkohaldatav ( 144 ) või üksikotsus, hinnatakse kohtupraktika kohaselt selle sisu põhjal, et tuvastada, kas selle sätted võivad isiklikult ja otseselt mõjutada asjaomaste isikute olukorda. ( 145 ) Århusi määruse raames sõltub see vahetegemine peamiselt mõiste „õigusaktid” tõlgendusest Århusi konventsiooni tähenduses niisugusena, nagu see on võetud üle Århusi määrusesse, mille tõlgendust käsitlen oma paralleelses ettepanekus liidetud kohtuasjades C‑404/12 P ja C‑405/12 P: nõukogu ja komisjon vs. Stichting Natuur en Milieu ja Pesticide Action Network Europe ( 146 ).

129. On siiski selge, et vaidemenetlust ( 147 ) kohaldatakse ainult üksikotsuste suhtes, mis toovad kaasa adressaatide huve mõjutavaid õiguslikke tagajärgi. Komisjon kinnitas kohtuistungil põhjendatult, et keskkonnaõiguse rikkumiste vaidlustamised Århusi määruse artikli 10 alusel on väga piiratud ulatusega, suutes tuua – mitte ilma pingutusteta – ainult ühe konkreetse näite vaidemenetluse kohaldamise kohta, st ühe geneetiliselt muundatud organismi turuleviimise loa. Üldse tuleb tõdeda, et näib, et geneetiliselt muundatud organismide ja kemikaalide turuleviimine vastavalt REACH-määrusele ( 148 ) on peamine valdkond, milles vaidemenetlust tõesti kohaldatakse. ( 149 ) Komisjoni praktika kinnitab seega Århusi määruse kitsendavat tõlgendust. ( 150 )

130. Lõpuks tuleb märkida, et Århusi määruse kohaselt ei puuduta vastavalt selle määruse artiklile 12 Euroopa Kohtule esitatud hagid mitte vaidlusalust haldusakti, vaid vaide saanud institutsiooni või organi vastust. Sisulist läbivaatamist saab valitsusväline organisatsioon seega taotleda ainult õigusvastasuse väidet esitades nagu käesolevate kohtuasjade puhul.

131. Kõikide eelnevate argumentide põhjal tuleb tõdeda, et Århusi määruse artikkel 10 ei kujuta endast Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 3 tulenevate kohustuste täielikku elluviimist. ( 151 )

132. Eespool Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 tõlgendamise kohta esitatud põhjustel ei väära seda seisukohta Århusi konventsioonile alla kirjutanute kaalutlusruumi ulatus. Euroopa Kohus on seda kaalutlusruumi Århusi konventsiooni artikli 9 (ja näiteks direktiivi 96/61/EÜ ( 152 ) artikli 15a) elluviimisel küll tunnustanud, ( 153 ) kuid on pooldanud lähenemist, mis kaitseb väga konventsiooni kasulikku mõju ja eesmärke liikmesriikide elluviimiskohustuste osas. ( 154 ) Järelikult ei ole minu arvates mõeldav valida liidu enda suhtes teistsugust lähenemist. ( 155 )

133. Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal arvan, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuses õigustatult, et Århusi määruse artikli 10 kohta koostoimes selle määruse artikli 2 lõike 1 punktiga g esitatud õigusvastasuse väitega tuleb nõustuda. Kui Euroopa Kohus otsustab seda probleemi analüüsida, teen seega ettepaneku lükata komisjoni teine väide tagasi.

E. Täiendavad kaalutlused

134. Kui rahvusvahelisel lepingul, mida peetakse eraõiguslikele isikutele õigusi andvaks lepinguks, puudub vahetu õigusmõju, võib olla kasulik meenutada kooskõlalise tõlgendamise põhimõtet kui vahendit, mis võimaldab niisuguse lepingu ellu viia.

135. Liidu kohus ise on kohustatud tõlgendama teisest õigust kooskõlas ühendusele siduvate rahvusvaheliste lepingutega. ( 156 ) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnorme võimaluste piires tõlgendada, lähtudes nende rahvusvaheliste lepingute sõnastusest ja eesmärgist, mille osaline liit on. ( 157 ) Niisugune „kokkusobitav tõlgendus” ( 158 ) ulatub rahvusvahelise õiguse korral teatud piirini, mille kohaselt „kohaldub [see põhimõte] üksnes siis, kui vastav rahvusvaheline leping on vastava ühenduse õiguse sätte suhtes ülimuslik” ( 159 ). Seega on niisugune tõlgendamine käesoleval juhul põhimõtteliselt lubatud.

136. Kooskõlalise tõlgendamise meetodit saab siiski kasutada ainult siis, kui vaidlusalune õigusnorm on piisavalt selge või kui seda võib selle konteksti, laadi või ülesehitust või seda akti arvestades, millesse see kuulub, tõlgendada mitut moodi. Eelnevate kaalutluste põhjal ei ole see nii Århusi määruse artikli 10 puhul, millest ilmneb selgelt, et selle kohaldamisalast sooviti jätta välja üldkohaldatavad aktid.

137. Lisaks tuleb märkida, et sarnaselt siseriikliku õiguse tõlgendamise suhtes kohaldatavate eeskirjadega piiravad kooskõlalist tõlgendamist õiguse üldpõhimõtted ja igasuguse contra legem tõlgendamise keeld. ( 160 ) Et aga Århusi määruse kohaldamisala piirab minu meelest võimalust pöörduda kohtusse nii, et akt, mille peale saab esitada vaide, on määratletud võrreldes Århusi konventsiooni kohaldamisalaga arvestades liiga kitsalt, tundub kooskõlaline tõlgendus mulle käesoleval juhul olevat välistatud.

VII. Vastuapellatsioonkaebus

138. Keskkonnakaitseorganisatsioonid esitasid kohtuasjades C‑401/12 P‐C‑403/12 P vastuapellatsioonkaebuse, mida need organisatsioonid nimetasid „tingimuslikuks”, sest see esitati ainuüksi „juhuks, kui Euroopa Kohus ei nõustu vastuses apellatsioonkaebustele esitatud väidetega”. Need organisatsioonid tuginevad vastuapellatsioonkaebuses ainult ühele väitele, mille kohaselt eksis Üldkohus, kui ei tunnustanud Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 3 osundatud mõiste „aktide” vahetut õigusmõju.

139. Nõukogu, komisjon ja parlament arvavad üksmeelselt, et niisugune „tingimuslik” vastuapellatsioonkaebus ( 161 ) on vastuvõetamatu. Sisulistes küsimustes soovitavad nad lükata nende organisatsioonide argumendid põhjendamatuse tõttu tagasi. Lisaks märgivad nad, et need organisatsioonid ei palu tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni, vaid tegelikult teha uus kohtuotsus, mis kinnitaks vaidlustatud kohtuotsust, kuid teistsuguste põhjendustega.

140. Kõigepealt märgin, et oma nõuetes paluvad organisatsioonid „tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja tühistada ka komisjoni vastuvõetamatuks tunnistamise otsus”. Sellega, et nad paluvad Euroopa Kohtul nõustuda, et mõistel „akt” on vahetu õigusmõju – mis võimaldaks analüüsida Århusi määruse kehtivust, ei soovi keskkonnakaitseorganisatsioonid vaidlustatud kohtuotsust „täiendada”., Vahetu õigusmõju tunnustamata jätmise kohta esitatud etteheide viiks nõustumise korral selleni, et tühistatakse täies ulatuses Üldkohtu arutluskäik, milles õiguspärasuse kontrolli põhistati kohtuotsustest Fediol vs. komisjon ja Nakajima vs. nõukogu tuleneva praktikaga. Need organisatsioonid seavad niisiis kahtluse alla kohtuotsuse Lesoochranárske zoskupenie, esitamata siiski õiguslikke argumente, mis seda nõuet konkreetselt põhjendaksid. Dokumentidest ei ilmne nimelt sugugi, kuidas saaks vahetu õigusmõju tunnustamine võimaldada Århusi määruse õiguspärasuse kontrollimist.

141. Apellatsioonkaebust, mis ei sisalda argumente, mille eesmärk on konkreetselt ära näidata Üldkohtu otsuse puhul toime pandud õigusnormi rikkumine, tuleb aga pidada vastuvõetamatuks. ( 162 ) Nii on see käesoleva vastuapellatsioonkaebusega, milles pooled heidavad sisuliselt Üldkohtule ette, et viimane ei võtnud seisukohta ühe aspekti osas, kuid ei ole ära näidatud, missugune õigusnormi rikkumine sellega kaasnes. Niisugusele apellatsioonkaebusele – kuigi tegemist on vastuapellatsioonkaebusega – ei saa anda õiguslikku hinnangut, mis võimaldaks Euroopa Kohtul täita ülesannet, mis tal vaadeldavas valdkonnas on, ja teostada seega oma õiguspärasuse kontrolli. ( 163 )

142. Teen seega ettepaneku jätta vastuapellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

VIII. Ettepanek

143. Ma teen Euroopa Kohtule järgmise ettepaneku: — tühistada Üldkohtu kohtuotsus Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht vs. komisjon (T‑396/09, EU:T:2012:301), osas, milles selles nõustuti esimeses kohtuastmes esitatud teise väitega ja viidi läbi õiguspärasuse kontroll kohtuotsustest Fediol vs. komisjon (70/87, EU:C:1989:254) ja Nakajima vs. nõukogu (69/89, EU:C:1991:186) tuleneva praktika alusel; — suunata asi tagasi Üldkohtusse; — jätta vastuapellatsioonkaebus liidetud kohtuasjades C‑401/12 P–C‑403/12 P läbi vaatamata; — jätta otsuse tegemine kohtukulude kohta edaspidiseks.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) ELT L 124, lk 1.

( 3 ) Käesolevad apellatsioonkaebused on tihedalt seotud ühe teise apellatsioonkaebuste rühmaga liidetud kohtuasjades C‑404/12 P ja C‑405/12 P: nõukogu ja komisjon vs. /Stichting Natuur en Milieu ja Pesticide Action Network Europe, milles ma esitan oma ettepaneku samuti täna.

( 4 ) Nagu soovitas kohtujurist Maduro oma ettepanekus, milles tehti 9. septembri 2008. aasta kohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon (C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476), tuleb liidu õiguse liikmesriikides rakendamise kontekstis rahvusvahelise konventsiooni sätete puhul terminoloogilisest vaatevinklist kõnelda vahetust õigusmõjust ja „otsese tuginemise võimalikkusest”. Vt ka Dutheil de la Rochère, J. „L’effet direct des accords internationaux”, Court of Justice and the Construction of Europe, 2013.

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT L 264, lk 13). Selle määruse artikli 1 kohaselt on määruse eesmärk aidata kaasa Århusi konventsioonist tulenevate kohustuste rakendamisele, kehtestades eeskirjad konventsiooni sätete kohaldamiseks ühenduse institutsioonide ja organite suhtes, eelkõige tagades keskkonnaasjades kohtusse pöördumise võimaluse ühenduse tasandil selles määruses sätestatud tingimustel.

( 6 ) Ei ole vaidlustatud, et organisatsioonid, mis on apellatsiooniastmes vastustajad, vastavad nendele kriteeriumitele.

( 7 ) Kohtuotsused Fediol vs. komisjon (70/87, EU:C:1989:254) ja Nakajima vs. nõukogu (C‑69/89, EU:C:1991:186).

( 8 ) Vt kohtuotsused Pabst & Richarz (17/81, EU:C:1982:129, punkt 27), Demirel (12/86, EU:C:1987:400, punkt 14) ja kohtujurist Darmoni ettepanek samas kohtuasjas (EU:C:1987:232, punkt 18). Vt ka kohtuotsused Racke (C‑162/96, EU:C:1998:293, punkt 31), IATA ja ELFAA (C‑344/04, EU:C:2006:10, punkt 39), Air Transport Association of America jt (C‑366/10, EU:C:2011:864, punkt 54) ja Z (C 363/12, EU:C:2014:159, punktid 84‐86).

( 9 ) Vt kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125), milles Euroopa Kohus leidis, et Århusi konventsiooni artikli 9 lõikel 3 ei ole vahetut õigusmõju.

( 10 ) See otsus (C‑308/06, EU:C:2008:312, punktid 42‐45) on sõnastatud järgmiselt: „EÜ artikli 300 lõikest 7 tuleneb, et ühenduse poolt sõlmitud lepingud on ühenduse institutsioonidele siduvad ning järelikult on need lepingud ühenduse teiseste õigusaktide suhtes ülimuslikud. Järelikult võib ühenduse teisese õigusakti vastuolu niisuguste rahvusvahelise õiguse normidega mõjutada selle akti kehtivust. [...] Euroopa Kohus [kontrollib] EÜ artikli 234 alusel asjassepuutuva ühenduse õigusakti kehtivust kõigi rahvusvahelise õiguse normide alusel, juhul kui täidetud on kaks tingimust. Esiteks peavad need normid olema ühendusele siduvad Teiseks saab Euroopa Kohus uurida [...] kehtivust [...] vaid juhul, kui vastava lepingu laad ega ülesehitus seda ei välista ning kui selle sätted on oma sisu poolest tingimusteta ja piisavalt täpsed”.

( 11 ) Kohtuotsus Madalmaad vs. parlament ja nõukogu (C‑377/98, EU:C:2001:523, punktid 52‐54). „On selge, et ühenduse õigusakti õiguspärasus ei sõltu põhimõtteliselt sellest, kas akt on kooskõlas sellise rahvusvahelise konventsiooniga [...], milles ühendus ei ole osaline. Õigusakti õiguspärasust ei saa hinnata ka sellistest rahvusvahelistest lepingutest lähtudes nagu WTO leping ja [...] TRIPS-leping ning tehniliste kaubandustõkete leping [...]. Kuid niisugust väljaarvamist ei saa kohaldada Rio de Janeiros 5. juunil 1992 allkirjastatud bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni suhtes, mis ei rajane ‐ erinevalt WTO lepingust ‐ kitsalt vastastikkuse ja vastastikuste eeliste põhimõtetel. Isegi eeldusel, et bioloogilise mitmekesisuse konventsioon sisaldab – nagu väidab nõukogu – sätteid, millel ei ole vahetut õigusmõju selles mõttes, et need ei tekita õigusi, millele eraõiguslikud isikud saaksid kohtus otse tugineda, ei kujuta see asjaolu endast takistust, mis ei võimaldaks kohtul kontrollida, kas on järgitud kohustusi, mis ühendusel kui selle lepingu osalisel on”.

( 12 ) Otsus K(2009) 2560 (lõplik).

( 13 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv (ELT L 152, lk 1).

( 14 ) Tšehhi valitsus esitas taotluse astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks pärast ettenähtud tähtaja möödumist. Tal lubati astuda menetlusse üksnes menetluse suulises osas.

( 15 ) EU:C:2011:125.

( 16 ) EU:C:1989:254 ja EU:C:1991:186.

( 17 ) Vt selle kohta kohtuotsus Chiquita Brands jt (T‑19/01, EU:T:2005:31, punkt 117).

( 18 ) Selleks on dumpinguvastase regulatsiooni valdkond, v.a valdkond, mida puudutab kohtuotsus Itaalia vs. nõukogu (C‑352/96, EU:C:1998:531), mis käsitleb GATT‑i eeskirju.

( 19 ) Kohtuotsused Saksamaa vs. nõukogu (C‑280/93, EU:C:1994:367, punkt 111), Portugal vs. nõukogu (C‑149/96, EU:C:1999:574, punkt 51) ja Van Parys (C‑377/02, EU:C:2005:121, punktid 39‐42).

( 20 ) Kohtuotsus Chiquita Brands jt vs. komisjon ((EU:T:2005:31, punktid 125‐169).

( 21 ) Pescatore, P., „L’application judiciaire des traités internationaux dans la Communauté européenne et dans ses États membres”, Études de droit des Communautés européennes, Mélanges Teitgen, 1984, lk 356.

( 22 ) Kohtuotsus Haegeman (181/73, EU:C:1974:41) käsitles Kreeka Vabariigiga sõlmitud assotsiatsioonilepingut.

( 23 ) Selle analüüsiga ei nõustu õigusteoorias mitte kõik. Kuigi mõned autorid on otsustanud monistliku käsitluse kasuks (Pescatore, P. Die Rechtsprechung des Europaischen Gerichtshofs zur innergemeinschaftlichen Wirkung Volkerrechtlicher Abkommen, 1986, ja „L’application judiciaire des traités internationaux […]”, op. cit., lk 395), pooldavad teised dualistlikku lähenemist (Hartley, T. C. International Agreements and the Community Legal System, 8 ELR (1983), lk 383 ja 390). On olemas ka nüansirikkam analüüs, mille kohaselt ei ole mingit mõtet eelistada ühte lähenemist teisele (Everling, „The Law of the External Economic Relations of the EC”, Hilf, M., Jacobs, G. ja Petersmann, E.-U. The European Community and GATT, Kluwer, 1986, lk 85 ja 95).

( 24 ) Vt de Burca, G. „The ECJ and the international legal order”, The Worlds of European Constitutionalism, lk 105.

( 25 ) 104/81, EU:C:1982:362.

( 26 ) Ibidem, punkt 17. Vt ka kohtuotsus Demirel (EU:C:1987:400).

( 27 ) Vt Rosas, A. kellele viitab Mardsen, S.: „As far as treaties are concerned, the EU approach is basically monist one: the treaties concluded by the Council become ipso facto part of EU law, without any need for further measures of transposition or incorporation. The decision by the Council to conclude the agreement thus makes it directly applicable”; „Invoking direct application and effect of international treaties by the European Court of Justice”, International and Comparative Law Quarterly, vol. 60, no 30, lk 737‐757.

( 28 ) 270/80, EU:C:1981:286, lk 353.

( 29 ) Kohtuotsused Demirel (EU:C:1987:400), Andersson ja Wåkerås-Andersson (C‑321/97, EU:C:1999:307) ja Jacob Meijer ja Eagle International Freight (C‑304/04 ja C‑305/04, EU:C:2005:441). Vt ka kohtuotsus Kreeka vs. komisjon (30/88, EU:C:1989:422, punkt 13). Segalepingute ühenduse õiguskorda lisandumise kohta vt kohtuotsused komisjon vs. Saksamaa (C‑61/94, EU:C:1996:313) ja komisjon vs. Prantsusmaa (C‑239/03, EU:C:2004:598). Vt selle kohta ka kohtuotsus Opel Austria vs. nõukogu (T‑115/94, EU:T:1997:3).

( 30 ) Kohtuotsus International Fruit Company jt (21/72–24/72, EU:C:1972:115) ja kohtujurist Mayras’ sellesisuline ettepanek. Vt ka kohtuotsus Air Transport Association of America jt (EU:C:2011:864, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka kohtuotsus HK Danmark (C‑335/11 ja C‑337/11, EU:C:2013:222, punkt 28).

( 31 ) Vt selle kohta kohtuotsus Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon (C‑402/05 P ja C‑415/05 P, EU:C:2008:461, punkt 308).

( 32 ) EU:C:1972:115 (punktid 6 ja 7).

( 33 ) See tõlgendamisreegel sedastati esmakordselt kohtuotsuses Interfood (92/71, EU:C:1972:30) ning seda kinnitati kohtuotsuses komisjon vs. Saksamaa (EU:C:1996:313, punkt 52). Vt hilisemat kohtuotsust HK Danmark (EU:C:2013:222).

( 34 ) Vt de Burca, G., op. cit., lk 106. Mõned kommentaatorid on märkinud, et liit, mis loodi ise rahvusvaheliste lepingute tulemusena, sai põhimõtte „völkerrechtsfreundliche Integration” kohaselt valida ainult avatud suhtumise rahvusvahelisse õigusesse. Vt näiteks Timmermans, „The EU and Public International Law”, European Foreign Affairs Review, 1999, lk 181‐194.

( 35 ) Vt kohtuotsused International Fruit Company jt (EU:C:1972:115) ja Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574). Seevastu tunnustatakse sellist mõju sageli assotsiatsioonilepingute puhul, mille raames on liidul jõupositsioon: vt Klabbers, J., „International Law in Community Law, The Law and Politics of Direct Effect”, Yearbook of European Law, 2001, 21 (1), lk 263–298. Klabbers märgib ka Euroopa Nõukogu raames sõlmitud lepingute kohta, et kohaldatakse nn lahtiütlemise sätet (disconnection clause), mille kohaselt peavad lepinguosalised riigid, mis on kohustatud küll järgima rahvusvahelist lepingut, suhetes liiduga ülimuslikuks tunnistama liidu õiguse. Vt Economides, C., „La clause de déconnexion en faveur du droit communautaire, une pratique critiquable”, Revue générale de droit international public, 2006, lk 273–302.

( 36 ) Waelbroeck, M., „Enforceability of the EEC-EFTA Free Trade Agreements: A Reply”, European Law Review, 1978, lk 27 ja 28.

( 37 ) Vt dualismi kohta ka kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Merck Genericos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:48, punktid 76‐79).

( 38 ) EU:C:1972:115.

( 39 ) Nende lepingute vahetu õigusmõju puudumise kohta vt Kokott, J., „International law- a neglected ‘integral’ part”, De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins, Bruylant 2013.

( 40 ) Kohtuotsus International Fruit Company jt (EU:C:1972:115, punkt 21). Lisaks nõustus Euroopa Kohus just selles kohtuotsuses, et ühendus on GATT‑i lepingu kohaste õiguste ja kohustuste osas astunud suurel määral liikmesriikide asemele.

( 41 ) Vt WTO paneeli seisukoht: Sections US-301-310 of the Trade Act of 1974 WT/DS 152/R, 1999, punkt 7.72.

( 42 ) Vt selle kohta Slotboom, M., „A comparison of WTO and EC law”, Cameron, mai 2006, lk 65.

( 43 ) Kohtuotsus International Fruit Company jt (EU:C:1972:115).

( 44 ) Kohtuotsus Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574, punkt 41).

( 45 ) Ibidem, punktid 44 ja 45.

( 46 ) Kohtuotsused Biret International vs. nõukogu (C‑93/02 P, EU:C:2003:517) jakohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon (EU:C:2008:476). WTO õigusele tuginemise kohta vt kohtujurist Maduro ettepanek kohtuasjas FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon (EU:C:2008:98).

( 47 ) Kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu (EU:C:1994:367, punkt 109), mida kinnitab kohtuotsus Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574) (Euroopa Kohus leidis, et „üldise kokkuleppe iseärasused, mille Euroopa Kohus välja tõi ja mille põhjal ta leidis, et ühenduse õigussubjekt ei saa sellele kohtus tugineda, et vaidlustada ühenduse õigusakti õiguspärasust, ei võimalda Euroopa Kohtul üldise kokkuleppe sätteid arvesse võtta ka selleks, et hinnata määruse õiguspärasust hagi raames, mille liikmesriik on esitanud asutamislepingu artikli 173 esimese lõigu alusel).

( 48 ) Vt kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (EU:C:1996:313).

( 49 ) Vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Intertanko jt. (EU:C:2007:689, punktid 73 ja 74). Ta viitab kohtuotsustele Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254, punkt 19 jj), Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186, punkt 31), Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574, punkt 49), Biret International vs. nõukogu (EU:C:2003:517, punkt 53) ja Van Parys (EU:C:2005:121, punkt 40).

( 50 ) Kohtuotsused Hermès (C‑53/96, EU:C:1998:292, punkt 35) ja Dior jt C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:688).

( 51 ) Bourgeois, J., „The European Court of Justice and the WTO”, Towards a Common Law of International Trade, Weiler, OUP, 2000), lk 103.

( 52 ) Eeckhout, P., External Relations of the European Union, OUP 2004, lk 316.

( 53 ) Kohtuotsus Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574, punkt 49); vt ka kohtuotsused Itaalia vs. nõukogu (EU:C:1998:531, punkt 19) ja Saksamaa vs. nõukogu (EU:C:1994:367, punkt 111).

( 54 ) EÜT L 252, lk 1.

( 55 ) Tuleb täpsustada, et kohtuotsuse Fediol vs. komisjon raames ei tuginetud mitte lepingule kui niisugusele, vaid ühenduse aktile, mis on teatepulk liidu õiguse ja rahvusvahelise õiguse vahel.

( 56 ) EU:C:2005:121, punktid 39 ja 40.

( 57 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54 on viidatud üldiselt kohtuotsusele Fediol vs. komisjon, seejärel mainib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 ainult ühte sõnaselget viidet Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3, mis on toodud Århusi määruse põhjenduses 18.

( 58 ) Vt kohtuotsus Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574).

( 59 ) Vt kohtuotsus Intertanko jt (EU:C:2008:312, punkt 48).

( 60 ) Vt nn Biotechi kohtuotsus (EU:C:2001:523, punkt 53).

( 61 ) Ibidem, punkt 53.

( 62 ) EU:T:2005:31, punkt 117.

( 63 ) Vt kohtuotsus Air Transport Association of America jt (EU:C:2011:864, punkt 51).

( 64 ) Ibidem (punkt 7) ja kohtuotsus Intertanko jt (EU:C:2008:312, punkt 44).

( 65 ) Kohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon (EU:C:2008:476, punkt 110).

( 66 ) Kohtuotsuses Demirel (EU:C:1987:400) viitab Euroopa Kohus „lepingu esemele ja laadile” (punkt 14).

( 67 ) Vt eelkõige kohtuotsused Kupferberg (EU:C:1982:362, punkt 22), IATA ja ELFAA (EU:C:2006:10, punkt 39) ja kohtuotsus Intertanko jt, (EU:C:2008:312, punkt 45).

( 68 ) Vt kohtuotsus Demirel (EU:C:1987:400, punkt 14) ja kohtujurist Darmoni ettepanek samas kohtuasjas (EU:C:1987:232, punkt 18); vt ka kohtuotsus Pêcheurs de l’étang de Berre (C‑213/03, EU:C:2004:464, punkt 39).

( 69 ) Vt kohtuotsus Demirel (EU:C:1987:400, punkt 14). Assotsiatsioonilepingute kohta vt kohtuotsused Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57), Deutscher Handballbund (C‑438/00, EU:C:2003:255) ja Simutenkov (C‑265/03, EU:C:2005:213), milles Euroopa Kohus viitas diskrimineerimiskeelu põhimõttele, et põhjendada, miks võib konventsioonisättele tugineda. Vt ka kommentaari Jacobs, F., „The Internal Legal Effects of EU’s agreements”, A constitutional order of States Essays in EU Law in honour of A. Dashwood, lk 535. Vt ka kohtuotsus Toprak ja Oguz (C‑300/09 ja C‑301/09, EU:C:2010:756).

( 70 ) Vt vastupidine kohtuotsus Ioannis Katsivardas – Nikolaos Tsitsikas (C‑160/09, EU:C:2010:293, punkt 45).

( 71 ) Vt kohtuotsus Portugal vs. nõukogu (EU:C:1999:574, punkt 47), nn Biotechi kohtuotsus (EU:C:2001:523, punkt 52), kohtuotsus Dior jt (EU:C:2000:688, punkt 43). Vt ka kohtumäärus OGT Fruchthandelsgesellschaft (C‑307/99, EU:C:2001:228, punkt 24) ja kohtuotsus Van Parys (EU:C:2005:121, punkt 39).

( 72 ) Näiteks WTO leping, ÜRO mereõiguse konventsioon, Kyoto protokoll, mis on lisatud 11. detsembri 1997. aasta ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioonile ja lennutranspordi leping „avatud taevas” EÜ ja Ameerika Ühendriikide vahel.

( 73 ) Vt EMÜ ja Türgi vahelised lepingud (näiteks kohtuotsus Cetinkaya, C‑467/02, EU:C:2004:708), EMÜ-Maroko assotsiatsioonileping (kohtuotsus Kziber, C‑18/90, EU:C:1991:36), Euroopa ühinemiseelsed lepingud (näiteks need, mis sõlmiti Poola Vabariigiga ja Tšehhi Vabariigiga, vt kohtuotsus Jany jt, C 268/99, EU:C:2001:616). Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud lepingute kohta vt kohtuotsus Ettwein (C‑425/11, EU:C:2013:121).

( 74 ) EU:C:2006:10, punkt 39.

( 75 ) Kohtuotsus Intertanko jt (EU:C:2007:689, punkt 59).

( 76 ) Kohtuotsus Intertanko jt (EU:C:2008:312, punkt 64). Lisaks tuleb selle kohtuasja kohta märkida, et eraõiguslikud isikud ei püüdnud tugineda õigustele omaenese huvides, vaid püüdsid pigem saavutada selle kontrollimist, kas liidu õigusaktid on kooskõlas tema rahvusvaheliste kohustustega.

( 77 ) C‑286/90, EU:C:1992:453.

( 78 ) Wenneras, P. „Towards an Ever Greener Union”, CMLR 45, 2008, lk 1679. Kuigi kohtuotsuses Intertanko jt keeldus Euroopa Kohus õiguspärasust kontrollimast lähtudes mereõiguse konventsioonist, nõustus ta ühes liikmesriigi kohustuste rikkumise kohta tehtud otsuses kontrollima liikmesriigi õigusaktide vastavust samale konventsioonile (kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, nn MOX Plant’i kohtuotsus, C‑459/03, EU:C:2006:345, punkt 121).

( 79 ) Euroopa Kohus viitab siin kohtuotsustele Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 ja 125/85–129/85, EU:C:1988:447, punktid 14‐18) ja Mondiet (C‑405/92, EU:C:1993:906, punktid 11‐16).

( 80 ) Euroopa Kohus lisab ka, et „[k]uivõrd aga rahvusvahelise tavaõiguse põhimõte ei ole samasuguse täpsuse astmega nagu rahvusvahelise lepingu säte, siis peab kohtulik kontroll paratamatult piirduma küsimusega, kas liidu institutsioonid on kõnealust akti vastu võttes teinud ilmseid hindamisvigu nende põhimõtete kohaldamise tingimuste osas”.

( 81 ) Eeckhout, P. näeb siiski selles kohtuotsuses kummalisi seisukohti („enigmatic statements”), CMLR 46, 2009,, lk 2052.

( 82 ) Nn Biotechi kohtuotsus (EU:C:2001:523, punkt 54). Tuleb märkida, et Euroopa Kohus on rahvusvahelise tavaõiguse osas siiski viidanud kohtuotsusele Racke (EU:C:1998:293, punktid 45, 47 ja 51).

( 83 ) EU:C:2011:125, punkt 46.

( 84 ) Ibidem, punkt 51.

( 85 ) On siiski märgitud, et seda lähenemist võib õigustada asjaolu, et selle konventsiooni sõlmisid ühendus ja kõik tema liikmesriigid jagatud pädevuse alusel, sest Århusi konventsioon on segaleping. Vt eelkõige Neframi, E., Mixed Agreements as a source of European Union Law, lk 335.

( 86 ) Kohtuotsus Les Verts vs. parlament (294/83, EU:C:1986:166, punkt 23).

( 87 ) Vt Simon, D., „La Communauté de droit”, Sudre, F. ja Labayle, H., Réalité et perspectives du droit communautaire, 2000, lk 85.

( 88 ) Vt selle kohta kohtuotsused Pêcheurs de l’étang de Berre (EU:C:2004:464, punktid 42‐52), komisjon vs. Prantsusmaa (EU:C:2004:598, punkt 29), komisjon vs. Iirimaa (EU:C:2006:345), Intertanko jt (EU:C:2008:312) ja Lesoochranárske zoskupenie (EU:C:2011:125).

( 89 ) Ma ei vaidlusta, et teistes valdkondades võib täheldada samalaadset nähtust, et õigus töötatakse välja mitmel tasandil, näiteks normid, mis reguleerivad rahapesuvastast võitlust, kaubanduspoliitikat, lennutransporti jms.

( 90 ) Betlem, G. ja Nollkaemper, A., „Giving Effect to Public International Law and European Community Law before Domestic Courts”, EJIL 2003, vol. 14, no 3, lk 569‐589.

( 91 ) Vt selle kohta kohtujurist Trabucchi ettepanek kohtuasjas Defrenne, nn Defrenne II kohtuasi (43/75, EU:C:1976:39).

( 92 ) Pescatore, P., „The Doctrine of „Direct Effect”; An Infant Disease of Community Law”, ELR 1983, 8, lk 155.

( 93 ) Termin on laenatud kohtuotsusest Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (C‑115/09, EU:C:2011:289, punkt 41): „nagu nähtub direktiivi 2003/35 põhjendusest 5, tuleb liidu õigusaktid „viia vastavusse”” Århusi konventsiooniga.

( 94 ) Vt näiteks niisuguse sätte analüüs liidu õiguses kohtuotsuses Bund für Umwelt und Naturschutz, Landesverband Nordrhein-Westfalen, EU:C:2011:289 (punktid 55‐59).

( 95 ) EU:C:1994:367, punkt 109.

( 96 ) Õiguspärasuse kontrolli raames tuleb märkida, et õigusvastasuse väide oli vastuvõetav, nagu Üldkohus sedastas. Euroopa Kohtu poole pöörduti nimelt käesolevas vaidluses õigusvastasuse väite tulemusena, mis esitati Århusi määruse kohta. Kohtupraktika kohaselt väljendab ELTL artikkel 277 üldpõhimõtet, mis tagab igale poolele õiguse vaidlustada teda otseselt ja isiklikult puudutava otsuse tühistamise saavutamiseks nende institutsioonide varasemate aktide kehtivus, mis kujutavad endast vaidlustatud otsuse õiguslikku alust, kui sellel poolel ei olnud õigust esitada hagi otse nende aktide peale, mille tagajärgede all ta nii kannatab, ilma et tal oleks olnud võimalust taotleda nende tühistamist (vt kohtuotsus Simmenthal vs. komisjon, 92/78, EU:C:1979:53). Võimalus tugineda õigusvastasuse väitele eeldab seega, et hagi, mille raames see esitatakse, on vastuvõetav (kohtuotsus Ripa di Meana jt vs. parlament, T‑83/99–T‑85/99, EU:T:2000:244, punkt 35). Sellest järeldub, et pooltel peab olema võimalus esitada õigusvastasuse väide aktide kohta, mille tühistamist nad ei saa otse taotleda (kohtuotsus Kik vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, T‑120/99, EU:T:2001:189).

( 97 ) Vt muu hulgas Manin, P., „À propos de l’accord instituant l’OMC”, RTDE 1997; Klabbers, J., op. cit.; Lenaerts, K. ja Corthauts, T., „On birds and hedges”, EL. Rev. 2006, 31(3), lk 287‐315, punkt 298; Pavoni, R., „Controversial aspects of the interaction between international and EU law in environmental matters: direct effects and Members State’s unilateral measures”, The EU external Environmental Policy of the European Union, Cambridge University Press 2012, lk 347‐377. Lisaks on soovitatud muuta Euroopa Kohtu arutluskäigu järjekorda; Euroopa Kohus analüüsib kõigepealt õigusnormi, et kontrollida, kas see vastab vahetu õigusmõju kriteeriumile (selgus, täpsus ja tingimusetus), ja siis lepingut ennast. Vt Jacobs, F., „The Internal Legal Effects of EU’s agreements”, op. cit., lk 532.

( 98 ) Kohtujurist Gulmann viis selle vahetegemise sisse, väites samas, et monistlik lähenemine ‐ mis tähendab, et rahvusvahelised lepingud moodustavad liidu õiguse lahutamatu osa – ei too kaasa seda, et need lepingud võivad kujutada endast liidu õigusaktide õiguspärasuse hindamise parameetrit. Tema arvates „[v]õib juhtuda, et hoolimata vahetu õigusmõju puudumisest, on võimalik lepingule tugineda asutamislepingu artikli 173 alusel esitatud hagi raames; kuid võib ka juhtuda, et põhjused, mille alusel lepingu vahetut õigusmõju eitatakse, on niisugused, et nende tõttu tuleb lisaks jätta leping kõrvale kui lähtealus, mille põhjal Euroopa Kohus oma õiguspärasuse kontrolli läbi viib”. Vt selle kohta kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu esitatud ettepanek (EU:C:1994:235, punkt 137).

( 99 ) Vt Manin, P., op. cit.

( 100 ) Lenaerts, K. ja Corthauts, T., „On birds and hedges”; op. cit., punkt 299. „the invoked articles need to be unconditional and sufficiently precise, but only to the extent that they must be apt to serve as yardstick for review, not in the sense that they confer rights on individuals as required in cases involving direct effect”.

( 101 ) Prieur, M. „La convention d’Aarhus, instrument universel de la démocratie environnementale”, RJE, 1999, lk 9, millele viitab Guiorguieff, J., „Les règles de recevabilité concernant les actions des particuliers et la convention d’Aarhus”, R.A.E, 2012/3, lk 629.

( 102 ) Kohtuotsused Lesoochranárske zoskupenie (EU:C:2011:125, punkt 31) ja Haegeman (EU:C:1974:41). Vt analoogia alusel eelkõige kohtuotsused IATA ja ELFAA (EU:C:2006:10, punkt 36) ja komisjon vs. Iirimaa (EU:C:2006:345, punkt 82).

( 103 ) Kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie (EU:C:2011:125, punkt 30) (Euroopa Kohus viitab eelkõige kohtuotsustele Haegeman, EU:C:1974:41, punktid 4‐6, ja Demirel, EU:C:1987:400, punkt 7).

( 104 ) Vt kohtuotsused Boxus jt (C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ja C‑135/09, EU:C:2011:667), Križan jt (C‑416/10, EU:C:2013:8), Edwards ja Pallikaropoulos (C‑260/11, EU:C:2013:221), Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (EU:C:2011:289), Lesoochranárske zoskupenie (EU:C:2011:125) ja 12. septembri 2013. aasta ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Ühendkuningriik (C‑530/11, mille menetlus on veel Euroopa Kohtus pooleli).

( 105 ) Euroopa Majanduskomisjon, The Aarhus Convention: An Implementation Guide, 2e éd., 2013, lk 6; Beyerlin, U. ja Grote Stoutenburg, J., „Environment, International Protection”, juhendanud Wolfrum, R., Max Planck Encyclopedia of Public International Law, punkt 73.

( 106 ) Vt selle kriteeriumi kohaldamise kohta nn Biotechi kohtuotsus (EU:C:2001:523, punktid 51‐53).

( 107 ) Euroopa Parlamendi resolutsioon EL‑i strateegia kohta Almatõs toimuval Århusi konventsiooni konverentsil, P6_TA(2005)0176.

( 108 ) EU:C:2011:125, punkt 45.

( 109 ) Ibidem (punkt 46).

( 110 ) Määrus pealkirjaga „Besluit derogatie (luchtkwaliteitseisen)”, mis avaldati 1. septembri 2009. aastaStaatsblad’is nr 366.

( 111 ) Vt kohtuotsus IATA ja ELFAA (EU:C:2006:10, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 112 ) Vt Århusi konventsiooni põhjendused 8 ja 18.

( 113 ) V.a õigusandja või kohtute võetud aktide kohta vt minu paralleelne ettepanek liidetud kohtuasjades nõukogu ja komisjon vs. Stichting Natuur en Milieu ja Pesticide Action Network Europe (C‑404/12 P ja C‑405/12 P).

( 114 ) Stec, S. ja Casey-Lefkowitz S., The Aarhus Convention, An Implementation Guide, lk 23‐25.

( 115 ) Vt Andrusevyvh, K., Case Law of the Aarhus Convention, 2004‐2011, lk 80.

( 116 ) Artikli 9 lõiget 3 tõlgendades tuleb lähtuda konventsiooni preambulist ja teistest sätetest, näiteks konventsiooni artiklid 1 ja 3. Vastavalt konventsiooniosaliste tahtele peaksid üldsusel, sh organisatsioonidel olema tõhusad vahendid, et nad saaksid kaitsta oma õiguspäraseid huve (vt preambuli põhjendus 18).

( 117 ) Selles osas on liidu õigus samastatud siseriikliku õigusega: vt teatis ACCC/C/2008/32, punkt 76.

( 118 ) Larssen, C. ja Jadot, B., „La convention d’Aarhus”, lk 219, L’accès à la justice en matière d’environnement, Bruylant, 2005.

( 119 ) Kohtuotsus Boxus jt (EU:C:2011:667, punkt 53).

( 120 ) Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiivi 2003/35/EÜ, milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega (ELT L 156, lk 17; ELT eriväljaanne 15/07, lk 466), põhjenduse 5 kohta kohtuotsused Edwards ja Pallikaropoulos (EU:C:2013:221, punkt 26) ning Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (EU:C:2011:289, punkt 41). Mis puudutab direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248) tõlgenduse ülevõtmist konventsiooni artikli 2 lõike 2 tõlgendamisel, siis vt kohtuotsus Solvay jt (C‑182/10, EU:C:2012:82, punkt 42).

( 121 ) Århusi konventsioonist kinnipidamise komitee 14. juuni 2005. aasta teatis ACCC/C/2005/11 (Belgia).

( 122 ) Vt kohtuotsus Boxus jt (EU:C:2011:667).

( 123 ) Teatis ACCC/C/2008/32 (UE), (http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/compliance/C2008-32/DRF/C32Findings27April2011.pdf), punkt 88.

( 124 ) Kohtuotsus Solvay jt (EU:C:2012:82, punkt 28).

( 125 ) Vt kohtuotsus Edwards ja Pallikaropoulos (EU:C:2013:221, punkt 34) „kuigi Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni poolt 2000. aastal avaldatud dokument „Århusi konventsiooni kohaldamise juhised” ei tõlgenda konventsiooni siduvalt, võib siiski märkida, et selles on täpsustatud, et konventsiooni alusel kaebuse esitamise menetluse või siseriikliku keskkonnaõiguse rakendamise kulud ei tohi olla nii kõrged, et need takistaksid üldsusel vajadusel kaebust esitada”.

( 126 ) C‑279/12, EU:C:2013:853.

( 127 ) ELT L 41, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07, lk 375.

( 128 ) http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/acig.pdf, lk 131: „The provision potentially covers a wide range of administrative and judicial procedures, including the “citizen enforcement” concept, in which members of the public are given standing to directly enforce environmental law in court. The obligation can also be met, for example, by providing for the opportunity to initiate an administrative procedure. Regardless of the particular mechanism, the Convention makes it abundantly clear that it is not only the province of environmental authorities and public prosecutors to enforce environmental law, but that the public also has a role to play.”

( 129 ) http://www.unece.org/file