AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(kolmas koda)

24. veebruar 2010

Kohtuasi F-2/09

Riccardo Achille Menghi

versus

Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet (ENISA)

Avalik teenistus – Ajutised teenistujad – Teenistusest vabastamine katseaja lõpus – Psühholoogiline ahistamine

Ese: EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel esitatud hagi, milles R. A. Menghi palub eelkõige tühistada ENISA 14. märtsi 2008. aasta otsus, millega ta teenistusest vabastati.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Pooled kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Töölevõtmine – Katseaeg

(Personalieeskirjad, artikkel 12a)

2. Menetlus – Kohtuistungil esitatud täiendavad argumendid väite põhjendamiseks, millele on hagiavalduses juba tuginetud – Vastuvõetavus

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 21; Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikli 35 lõige 1)

3. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Administratsiooni abistamiskohustus – Kohaldamisala

(Personalieeskirjad, artikkel 24)

4. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Hagi – Väited – Võimu kuritarvitamist käsitlev väide sellise hagi põhjendamiseks, mis on esitatud teenistusest vabastamise otsuse peale, mis on tehtud pärast Euroopa Pettustevastasele Ametile teabe edastamist

(Personalieeskirjad, artikkel 22a)

1. Psühholoogiline ahistamine on personalieeskirjade artiklis 12a antud definitsiooni kohaselt käitumine, mis leiab aset aja jooksul, on korduv ja süstemaatiline, samas kui administratsiooni otsus on tehtud õigeaegselt, isegi kui sellel võib olla pikaajaline või lõplik mõju, nagu teenistusest vabastamise otsuse puhul.

Järelikult ei ole vaid seetõttu, et ajutise teenistuja psühholoogiline ahistamine on tõendamist leidnud, kõik asjaomase teenistuja huve kahjustavad otsused, mis ahistamisega seoses tehakse, seega õigusvastased. Peale selle peab ahistamise ja teenistusest vabastamise otsuse põhjenduste vahel ilmnema seos.

Kui teenistusest vabastamine toimub katseaja lõppedes, võib ajutine teenistuja tulemuslikult väita, et tal ei olnud võimalik oma sobivust tööülesannete täitmiseks psühholoogilise ahistamise tõttu tõendada ja seetõttu on tema poolt vaidlustatud otsuse aluseks olev ebasobivuse väide ekslik, kuna sellekohase otsuse puhul on järelikult tehtud ilmne hindamisviga.

Lisaks võib psühholoogilise ahistamise olemasolu arvesse võtta veel siis, kui ahistamise põhjustaja on ka teenistusest vabastamise otsusele alla kirjutanud isik – või üks teenistusest vabastamise aluseks olevale katseaja aruandele alla kirjutanud isikutest –, et teha kindlaks, kas teenistusest vabastamise otsus on tehtud teenistujale kahju tekitamiseks ja kas see on järelikult tehtud võimu kuritarvitades.

Seega võib seoses psühholoogilist ahistamist puudutava väitega, mis on esitatud katseaja lõppedes tehtud teenistusest vabastamise otsuse vastu esitatud nõuete põhjendamiseks, olla kõnealuse otsuse puhul tehtud ilmne hindamisviga, eelkõige seetõttu, et ahistatav teenistuja ei olnud suuteline tõendama, et ta on oma töökohustuste täitmiseks sobiv. Võimu kuritarvitamisele võib toetuda ka siis, kui teenistusest vabastamise otsus on tehtud teenistuja isiksuse, väärikuse või füüsilise ja psühholoogilise terviklikkuse kahjustamiseks.

Lisaks on võimalik, et nende asjaolude alusel, millele psühholoogilise ahistamise tõendamiseks tuginetakse – ehkki neid ei saa personalieeskirjade artikli 12a kohaselt sellistena määratleda –, saab kõigele vaatamata teha järelduse, et teenistusest vabastamise otsuse puhul on tehtud ilmne hindamisviga või võimu kuritarvitatud ning et otsus tuleb seega tühistada.

(vt punktid 68–73)

2. Kuigi Avaliku Teenistuse Kohtu ülesanne ei ole otsida ja kindlaks teha hagiavalduse lisades olevaid väiteid ja argumente, mida võib lugeda hagi aluseks olevaks, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne, peab kohus arvesse võtma kõik hageja esitatud argumendid kohtuistungil niivõrd, kui need ei kujuta endast uut väidet, vaid hagiavalduses juba esitatud väidet põhjendavaid täiendavaid asjaolusid.

(vt punkt 114)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 14. detsember 2005, kohtuasi T-209/01: Honeywell vs. komisjon (EKL 2005, lk II-5527, punkt 57).

3. Kuigi personalieeskirjade artiklis 24 on sätestatud institutsiooni kohustus oma töötajaid aidata ja aidata ametnikku seoses igasuguse ründe või ähvardusega, mis tabab ametnikku tema staatuse või ülesannete tõttu, ei tähenda abistamiskohustus aga ametnike kaitsmist institutsiooni enda toimingute eest.

Ehkki personalieeskirjade artikli 24 sätetes nähakse ette ühenduse institutsioonidele siduv abistamiskohustus, rikuvad seda kohustust vaid need haldusotsused, mille sisu on niisuguse kohustusega seotud, st otsused, millega abistamistaotlus tagasi lükatakse, või teatavatel erandlikel asjaoludel omal algatusel teenistuja abistamata jätmine.

Teenistusest vabastamise otsuse sisu ei kuulu personalieeskirjade artikli 24 kohaldamisalasse ega ole seega nimetatud artiklis sätestatud abistamiskohustusega seotud. Niisiis ei saa teenistusest vabastamise otsuse vaidlustamiseks selle artikli sätete rikkumisele tulemuslikult viidata.

Järelikult juhul, kui ajutine teenistuja, kes leiab, et ülemus on teda rünnanud või ähvardanud, vaidlustab tema suhtes tehtud teenistusest vabastamise otsuse õiguspärasuse, peab mitte tõendama, et teenistusest vabastamise otsusega rikutakse personalieeskirjade artikli 24 sätteid, vaid tõendama, et on tehtud ilmne hindamisviga või võimu kuritarvitatud. Seega võib teenistuja tulemuslikult muu hulgas väita, et tema vastu suunatud rünnakute ja ähvarduste tõttu on ta oma kohustusi rikkunud või ei ole olnud enam suuteline talle usaldatud tööülesandeid täitma ning et sellekohane kohustuste rikkumine või võimetus oma tööülesandeid täita oli tema teenistusest vabastamise põhjuseks.

(vt punktid 128–131)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 17. mai 2006, kohtuasi T-95/04: Lavagnoli vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I-A-2-121 ja II-A-2-569, punkt 141).

4. Personalieeskirjade artikli 22a lõikes 3 on sätestatud, et ametnikule, kes on sama artikli lõike 1 alusel edastanud teavet asjaolude kohta, mille alusel võib eeldada võimaliku ebaseadusliku tegevuse olemasolu või olukordi, mis võivad endast kujutada Euroopa ühenduste ametnike kohustuste jämedat rikkumist, „ei tee [institutsioon] kahju […], eeldusel et ametnik on käitunud ausalt”. Seega tulenevalt asjaolust, et ajutise teenistuja suhtes tehtud ebasoodne otsus järgneb kronoloogiliselt Euroopa Pettustevastase Ameti teavitamisele asjaomase teenistuja poolt, peab Avaliku Teenistuse Kohus juhul, kui ta vaatab läbi teenistusest vabastamise otsuse peale esitatud hagi, mille põhjenduseks on esitatud võimu kuritarvitamist puudutav väide, asjaomast väidet eriti tähelepanelikult hindama. Sellele vaatamata ei paku need sätted ametnikule, kes on personalieeskirjade artikli 22a lõike 1 alusel teavitanud asjaoludest, mille alusel võib eeldada ebaseadusliku tegevuse olemasolu, kaitset iga tema huve kahjustada võiva otsuse vastu, vaid üksnes nende otsuste vastu, mis on sellise teavitamise tõttu tehtud.

(vt punktid 137–139)