ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
74

Proportsionaalsuse põhimõtte kohta tuleb märkida, et määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikes 3 ette nähtud pikema siseriikliku aegumistähtaja kohaldamine eeskirjade eiramise menetlemiseks selle määruse tähenduses ei tohi minna ilmselgelt kaugemale sellest, mis on liidu finantshuvide kaitse eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt selle kohta kohtuotsus, 17.9.2014, Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika). Tsiviilseadustiku artiklis 2224 (seadusest nr 2008‑561 tulenevas redaktsioonis) ette nähtud viieaastase aegumistähtaja kohta tuleb märkida, et määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikes 1 sätestatud tähtajast on see pikem üksnes aasta võrra. Seega ei lähe niisugune tähtaeg kaugemale sellest, mis on liikmesriigi ametiasutustel vajalik nende eeskirjade eiramise menetlemiseks, mis tekitavad kahju liidu eelarvele, ja järgib proportsionaalsuse nõuet.
16

Leides, et CDPA § 73 tõlgendades tuleb lähtuda direktiivi 2001/29 artiklist 9, otsustas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) (tsiviilasjade koda)) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „Seoses direktiivi 2001/29 artikli 9, iseäranis fraasi „[k]äesolev direktiiv ei mõjuta eelkõige […] ringhäälinguteenuste kaablile juurdepääsu […] käsitlevate seaduste […] kohaldamist“ tõlgendamisega esitatakse järgmised küsimused. 1. Kas osundatud fraas lubab jätkuvalt kohaldada siseriikliku õiguse sätet vastavalt siseriiklikus õiguses määratletud mõiste „kaabel“ tähendussisule või piiritleb artikli 9 selle osa kohaldamisala mõiste „kaabel“ liidu õiguses määratletud tähendus? 2. Kui artiklis 9 kasutatud mõiste „kaabel“ on määratletud liidu õiguses, siis milline on selle mõiste tähendus? Täpsemalt: a) kas sellel on tehnoloogilises mõttes konkreetne tähendus, mis on piiratud tavapäraste kaabellevivõrkudega, mida hoiavad käigus tavapärased kaabelleviteenuse osutajad; b) või on sellel tehnoloogilises mõttes neutraalne tähendus, mis hõlmab funktsiooni poolest sarnaseid teenuseid, mida osutatakse Interneti teel; c) kas see hõlmab kummalgi juhul mikrolaineenergia ülekandmist paiksete maapealsete punktide vahel? 3. Kas osundatud fraas on kohaldatav sätetele, mis nõuavad teatavate ringhäälingusaates sisalduvate teoste edastamist kaabellevivõrkudes, või sätetele, mis lubavad ringhäälingusaates sisalduvaid teoseid kaabellevi teel taasedastada, kui taasedastamine on samaaegne ja piirdub piirkondadega, kus vastuvõtmiseks need ringhäälingusaates sisalduvad teosed on mõeldud, ja/või kui taasedastatakse selliste kanalite ringhäälingusaates sisalduvaid teoseid, mille suhtes kehtivad teatavad avalike teenuste osutamise kohustused? 4. Kui artiklis 9 kasutatud mõiste „kaabel“ tähendussisu on määratletud siseriiklikus õiguses, siis kas selle siseriikliku õiguse sätte puhul tuleb järgida liidu õiguses kehtestatud proportsionaalsuse põhimõtet ning autoriõiguste omajate, kaabellevivõrgu omanike ja üldiste huvide vahelise õiglase tasakaalu põhimõtet? 5. Kas artikli 9 kohaldamisala piirdub siseriikliku õiguse sätetega, mis kehtisid direktiivi 2001/29 heakskiitmise kuupäeval, selle jõustumise kuupäeval või selle ülevõtmise tähtpäeval, või on see kohaldatav ka hilisematele siseriiklikele õigusnormidele, mis käsitlevad ringhäälinguteenuste jaoks kaabli kasutamise võimalusi?“
14

Teisena väljendab Hode Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) kahtlusi seoses küsimusega, kas ELTL artikli 64 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see viitab üksnes siseriiklikule õigusele, mis on kohaldatav finantsteenuste osutaja suhtes ja mis määrab kindlaks nende teenuste osutamise tingimused või korra. Sellega seoses märgib ta esiteks, et eelotsusetaotluse esitamise ajal pooleli olnud kohtuasjas, milles hiljem tehti 21. mai 2015. aasta kohtuotsus Wagner-Raith (C‑560/13, EU:C:2015:347), toetasid eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Euroopa Komisjon sellist tõlgendust. Teiseks leiab asjaomane kohus, et selle tõlgenduse vastu on võimalik väita, et ELTL artikli 64 lõike 1 sõnastus ei paku selleks mingit alust ja et kõnealuse sätte tegelik tähendus on seetõttu väga piiratud.
18

Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et pooled on sõnaselgelt valinud kohaldatava õiguse, milleks antud juhul on Belgia õigus. Nimetatud kohus on siiski arvamusel, et see ei pea tingimata tähendama, et 1995. aasta seadus on kohaldatav, kuna selle seaduse territoriaalne kohaldamisala näib piirduvat peamiselt Belgias asuvate kaubandusagentidega. Nimelt saab 1995. aasta seaduse artiklist 27, nagu seda tõlgendatakse Belgia õiguses, järeldada, et see seadus on ennast piirav, mistõttu ei ole see imperatiivne, kui kaubandusagendi peamine tegevuskoht ei ole Belgias, sõltumata asjaolust, et pooled võisid olla valinud kohaldatavaks õiguseks üldiselt Belgia õiguse.
19

Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklis 35 „Advokaaditasu“ on sätestatud: „1. Advokaadid võivad nõuda oma kliendilt tasu maksmist, mida neil on kohtuasjaga seoses õigus saada, esitades üksikasjaliku arve ja märkides sõnaselgelt, et see tasu tuleb talle maksta ja on endiselt maksmata. 2. Sellekohase taotluse saamisel nõuab Secretario Judicial võlgnikult, et ta tasuks nimetatud summa ning täitekulud, või vaidlustaks arve kümne päeva jooksul. Kui esindatav arvet ei maksa ega sellele vastu ei vaidle, siis see summa arestitakse. Kui võlgnik vaidleb advokaaditasule selle tähtaja jooksul vastu põhjusel, et see ei kuulu tasumisele, kohaldatakse artikli 34 lõike 2 teise ja kolmanda lõigu sätteid. Kui advokaaditasule vaieldakse vastu põhjusel, et see on ülemäära suur, toimub eelnevalt selle tasu kohandamine kooskõlas artiklis 241 ja järgmistes artiklites sätestatule, välja arvatud juhul, kui advokaat tõendab eelarvet, mille vaidlustaja on eelnevalt kirjalikult heaks kiitnud, ja kui tehakse põhistatud otsus, milles määratakse kindlaks maksmisele kuuluv summa. Kui makset ei tehta viie päeva jooksul pärast otsuse teatavakstegemist, siis see summa arestitakse. Nimetatud otsust ei ole võimalik edasi kaevata, kuid see ei mõjuta mitte mingil määral kohtuotsust, mis võidakse hilisemas tavamenetluses teha. 3. Kui võlgnik ei vaidle advokaaditasule selleks määratud tähtaja jooksul vastu, sundtäidetakse arve sellel esitatud summas, millele lisanduvad täitekulud.“
17

Tuleb meeles pidada, et 7. detsembri 2006. aasta kohtuotsuses SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, punktid 47 ja 54) on Euroopa Kohus otsustanud, et majutusettevõtte poolt telerite kaudu teoste edastamist võimaldava signaali edastamine numbritubadesse majutatud klientidele kujutab endast signaali edastamiseks kasutatavast tehnikast olenemata üldsusele edastamist selle direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, ning asjaolu, et majutusettevõtte numbritoad on oma olemuselt eraruumid, ei välista, et tegemist on üldsusele edastamisega selle sätte tähenduses.
55

Sellega seoses tuleb esmalt meenutada, et Euroopa Kohus on juba tõdenud, et asjaolust, et direktiiv paneb teatud asutustele järelevalvekohustused või et selle direktiivi eesmärkide seas on kahju saanud isikute kaitse, ei tulene tingimata, et selle direktiiviga soovitakse luua õigusi nendele pooltele, kui asutused oma kohustusi ei täida, ja seda eriti siis, kui direktiivis ei sisaldu ühtegi selget reeglit, millega neid õigusi antakse (vt selle kohta kohtuotsus, 12.10.2004, Paul jt, C‑222/02, EU:C:2004:606, punktid 38–40).
64

Asjaolu, et laps V on jõustunud kohtuotsuse, käesoleval juhul Vilniaus miesto apylinkės teismase (Vilniuse piirkonnakohus) 8. oktoobri 2013. aasta otsuse kohaselt mitu aastat füüsiliselt viibinud teises liikmesriigis, käesoleval juhul Madalmaade Kuningriigis ühe oma vanema juures, näitab seevastu, et laps V elab seal alaliselt ja et selle liikmesriigi kohtute alluvusse kuulub seda last puudutavate vanemliku vastutuse ja ülalpidamiskohustuste küsimustes esitatud hagide lahendamine. See saaks teisiti olla vaid siis, kui esineksid faktilised asjaolud, mille tõttu tuleks teha erand reeglist, et üldine kohtualluvus on alalise elukoha kohtutel.
10

Nagu nähtub eelotsusetaotluses välja toodud asjaoludest, tähendaks see, kui kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti n tõlgendada nii, et see puudutab „neid“ kultuuriteenuseid, mida osutavad avalik-õiguslikud organisatsioonid või teised asjaomases liikmesriigis tunnustatud kultuuriasutused sama sätte tähenduses, et BFI, mis on selline asutus, võib sellele sättele otseselt tugineda maksuvabastuse saamiseks seoses teenustega, mis seisnevad filmilinastusele piletite müümises ajavahemikus 1. jaanuarist 1990 kuni 31. maini 1996. Sellisel juhul võiks BFI nimetatud sättele otseselt tugineda isegi pärast 31. maid 1996, olgugi et BFI osutatavad teenused ei ole osa kultuuriteenustest, mille Ühendkuningriigi seadused on alates nimetatud kuupäevast maksust vabastanud.
„(9)

Põhjused, mille tõttu ühendus on võtnud vastu suhkru, isoglükoosi ja inuliinisiirupite tootmiskvoodisüsteemi, püsivad edasi. Kõnealust süsteemi on kohandatud, et võtta arvesse tootmise hiljutist arengut ning anda ühendusele vahendid, mis on vajalikud, et tagada õiglasel ja tõhusal viisil, et tootjad kannavad ise tervikuna tarbimist ületava ühenduse toodangu müügikulud, ja et ühendus saaks täita mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus sõlmitud lepingutest (edaspidi GATTi lepingud) tulenevaid kohustusi, mis on kiidetud heaks [nõukogu 22. detsembri 1994. aasta] otsusega 94/800/EÜ [mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80)].
51

Sellega seoses tuleb märkida, et EL toimimise lepingu asutamisvabadust käsitlevate sätete vajalik tõlgendus seal sätestatud kohustuse kohta mitte diskrimineerida füüsilisest isikust ettevõtjat, kes töötab mõne teise liikmesriigi territooriumil peale oma elukohariigi, on siduv kõigile liikmesriikidele. Teisiti ei ole see ka sellises olukorras, nagu on arutusel põhikohtuasjas, liikmesriigi puhul, mille territooriumil füüsilisest isikust ettevõtja, kes elab teise liikmesriigi territooriumil, on teostanud osa oma tegevusest, teostades ülejäänud osa oma tegevusest kolmanda riigi territooriumil, isegi kui viimati nimetatu ei ole liikmesriik, vaid on kolmas riik (vt analoogia alusel kohtuotsus, 18.6.2015, Kieback, C‑9/14, EU:C:2015:406, punkt 35).
48

Eelotsusetaotlusest selgub veel, et hageja deklareeris põhikohtuasjas käsitletava toote esialgu määratlusega „Kaltsiumkarbonaat – toidulisand“. Euroopa Kohus on aga juba leidnud, et KNi rubriiki 2106 sõnastus mainib mujal nimetamata toiduvalmistisi ning et HSi selgitavad märkused selle rubriigi kohta täpsustavad, et sellesse rubriiki kuuluvad eelkõige valmistised, mis on määratletud kui „toidulisandid“ ja mida esitletakse pakendis, millele on märgitud, et need on mõeldud üldise tervise säilitamiseks (kohtuotsus, 17.12.2009, Swiss Caps, C‑410/08–C‑412/08, EU:C:2009:794, punkt 31).
38

Mis puudutab niisugust reklaami, nagu on kõne all põhikohtuasjas, siis tuleneb eelnevalt esitatud kaalutlustest, et teave, mille kohaselt võrreldi reklaamija kaubaketi suuremates või suuremat tüüpi kauplustes käibivaid hindu ja konkureerivate kaubakettide väiksemates või väiksemat tüüpi kauplustes käibivaid hindu, on asjaolu, mida sisaldamata reklaam väga tõenäoliselt ei vasta objektiivse võrdlemise nõudele ja on oma laadilt eksitav. Seega ei tule seda teavet mitte üksnes selgelt edastada, vaid nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 75–79 märkis, peab see sisalduma reklaamis endas.
93

Eeltoodut arvestades tuleb teise küsimuse kolmandale osale ja kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selle sättega on vastuolus see, kui pädeva liikmesriigi õigusaktidega seatakse niisuguse toetuse, nagu on kõne all põhikohtuasjas, saamiseks selles liikmesriigis elamise ja viibimise tingimus. Määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti b ja artikli 22 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes on sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, säilitab õiguse saada artikli 22 lõike 1 punktis b nimetatud hüvitisi pärast muusse liikmesriiki kui pädev riik elama asumist, tingimusel et ta on saanud vastava loa.
108

Selle kohta on Euroopa Kohus leidnud, et ELTL artikli 51 esimeses lõigus sätestatud erandi alla ei kuulu teatavad tegevused, mis on avaliku võimu teostamise suhtes abistavad või ettevalmistavad (vt selle kohta kohtuotsused, 13.7.1993, Thijssen, C‑42/92, EU:C:1993:304, punkt 22; 29.10.1998, komisjon vs. Hispaania, C‑114/97, EU:C:1998:519, punkt 38; 30.3.2006, Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, C‑451/03, EU:C:2006:208, punkt 47; 29.11.2007, komisjon vs. Saksamaa, C‑404/05, EU:C:2007:723, punkt 38, ja 22.10.2009, komisjon vs. Portugal, C‑438/08, EU:C:2009:651, punkt 36), või teatavad tegevused, mille juurde kuulub küll regulaarne ja süsteemisisene suhtlemine haldusasutuste või kohtuga – kaasa arvatud kohustuslik osalemine nende tegevuses –, kuid mis ei mõjuta nende institutsioonide kaalutlus- ega otsustusõigust (vt selle kohta kohtuotsus, 21.6.1974, Reyners, 2/74, EU:C:1974:68, punktid 51 ja 53), või teatavad tegevused, mis ei hõlma otsustusõiguse (vt selle kohta kohtuotsused, 13.7.1993, Thijssen, C‑42/92, EU:C:1993:304, punktid 21 ja 22; 29.11.2007, komisjon vs. Austria, C‑393/05, EU:C:2007:722, punktid 36 ja 42; 29.11.2007, komisjon vs. Saksamaa, C‑404/05, EU:C:2007:723, punktid 38 ja 44, ning 22.10.2009, komisjon vs. Portugal, C‑438/08, EU:C:2009:651, punktid 36 ja 41), sunniõiguse (vt selle kohta eelkõige kohtuotsus, 29.10.1998, komisjon vs. Hispaania, C‑114/97, EU:C:1998:519, punkt 37) või sunnimeetmete kohaldamise õiguse teostamist (vt selle kohta kohtuotsused, 30.9.2003, Anker jt, C‑47/02, EU:C:2003:516, punkt 61, ja ka 22.10.2009, komisjon vs. Portugal, C‑438/08, EU:C:2009:651, punkt 44).
17

A. Bougnaoui ja ADDH esitasid Cour de cassation’ile (Prantsusmaa) 18. aprilli 2013. aasta otsuse peale kassatsioonkaebuse. Selles kohtus väitsid nad, et cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) on rikkunud muu hulgas tööseadustiku artikleid L. 1121-1, L. 1321-3 ja L. 1132-1. Nimelt peavad usuvabaduse piirangud olema põhjendatud tööülesande laadiga ning vastama olulisele ja määravale kutsenõudele, tingimusel, et eesmärk on õigustatud ja nõue sellega proportsionaalne. Kuid see, et klientidega kokku puutuv eraettevõtja naistöötaja kannab islami pearätti, ei riiva teiste isikute õigusi ega veendumusi, ning asjaolu, et äriühingu kliendid tundsid end ainuüksi usulise kuuluvuse märgi nägemise tõttu väidetavalt häirituna või et nad on selle suhtes tundlikud, ei ole tulemuslik ega õigustatud kriteerium, mis ei ole diskrimineerimisega kuidagi seotud ja mis õigustaks seda, et majanduslikud või ärihuvid seatakse kõrgemale töötaja sellisest põhivabadusest nagu usuvabadus.
18

Seoses otsese diskrimineerimise puudumisega, märkis see kohus täpsemalt, et vaidlust ei ole selles, et S. Achbitat ei vabastatud töölt sellepärast, et ta oli islamiusku, vaid sellepärast, et tal oli kindel tahe seda nähtavalt rõhutada tööajal, kandes islami pearätti. Töökorralduse reeglite punkt, mida S. Achbita rikkus, on üldise ulatusega, kuna see keelab kõigil töötajatel kanda töökohal poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid. Ükski asjaolu ei võimalda eeldada, et G4S oleks käitunud leplikumalt teise sarnases olukorras oleva töötaja suhtes, eelkõige töötaja suhtes, kellel on muud usulised või filosoofilised veendumused ja kes on pikka aega keeldunud sellest keelust kinni pidamast.
118

Ent kuigi käesoleva apellatsioonkaebuse raames väidab apellant, et vaidlusaluse teabe avalikustamist ei saa pidada tema asjaomases kartellikokkuleppes osalemise ootuspäraseks tagajärjeks, ei esita ta ühtegi asjaolu, mis sellist kinnitust toetaks. Komisjon väitis, et kui vaidlusalune teave on otseselt asjakohane rikkumise koosseisu tunnuste ja apellandi selles rikkumises osalemise küsimuses, pidi apellant sellisel juhul, nagu on vaatluse all käesolevas asjas, arvestama sellega, et see teave võib olla avaliku otsuse esemeks, välja arvatud juhul, kui see teave on kaitstud muul alusel.
63

Kui siseriikliku õiguse analüüsi põhjal on selline taotlus lubatud, tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõiki asjakohaseid asjaolusid arvestades ning asjaomase äriühingu lõpetamisest möödunud aega arvesse võttes hinnata, kas esineb õigustatud ja veenvaid põhjusi, mis vastavalt olukorrale võivad erandkorras põhjendada seda, et piiratakse kolmandate isikute õigust tutvuda S. Manni niisuguste isikuandmetega äriühingute registris, millest nähtub, et ta on olnud Immobiliare Salentina juhataja ja likvideerija. Siinkohal tuleb märkida, et ainuüksi asjaolust, et väidetavalt ei õnnestu teatava turistikompleksi kinnistuid, mille on ehitanud Italiana Costruzioni, mille juhataja on S. Manni, müüa, kuna selle kinnisvara võimalikud ostjad saavad tutvuda äriühingute registri andmetega, selle taotluse põhjendamiseks ei piisa, võttes arvesse võimalike ostjate õigustatud huvi sellist teavet omada.
58

Kuigi on tõsi, et võlgnikul on õigus esitada vastuväide notari poolt välja antud täitemäärusele ja näib, et notar teostab „autentse dokumendi“ alusel algatatud sundtäitmise menetluses talle antud volitusi kohtu järelevalve all, kellele notar on kohustatud edastama võimalikud vastuväited, ei ole Horvaatias notari poolt täitemenetluse raames sellisel alusel täitemääruse väljaandmisel siiski tegemist võistleva menetlusega.
49

Nimelt on oluline ühelt poolt märkida, et ÜRO konventsiooni artikli 27 lõike 1 punkti h kohaselt kaitsevad ja soodustavad osalisriigid õiguse tööle teostamist, kaasa arvatud nende isikute puhul, kellel on tekkinud puue töötamise käigus, võttes asjakohaseid meetmeid, sealhulgas ka seadusandluses, et muu hulgas edendada puuetega inimeste tööhõivet erasektoris asjakohaste poliitikate ja meetmetega, mille hulka võivad kuuluda positiivsed meetmed, soodustused ja muud meetmed. Teiselt poolt tunnistavad selle konventsiooni artikli 5 lõike 1 kohaselt samad osalisriigid, et kõik inimesed on seaduse ees võrdsed ning neil on ilma mingi diskrimineerimiseta õigus seaduse võrdsele kaitsele ja võrdsetele hüvedele, ning nimetatud konventsiooni artikli 5 lõige 4 annab sõnaselgelt loa erimeetmeteks, mis on vajalikud, et kiirendada puuetega inimeste faktilise võrdsuse saavutamist või see tegelikult saavutada.
53

Kuigi küsimuse esimesele osale antud vastusest tuleneb, et täitemäärust, mille on Horvaatias andnud „autentsele dokumendile“ tuginedes notar, ei saa kvalifitseerida kohtuotsuseks, kuna see siseriiklik ametivõim ei ole kohus ja järelikult ei saa asuda seisukohale, et see täitemäärus on välja antud kohtumenetluses, tuleb siiski hinnata, kas sellist täitemäärust saab kvalifitseerida vaidlustamata nõudega seotud ametlikuks juriidiliseks dokumendiks määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 punkti d tähenduses.
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et hapnikukontsentraatorid on koos meditsiiniliste hapnikuballoonide ja meditsiinilise vedela hapniku mahutitega üks kolmest turul kättesaadavatest hapnikuvahenditest ning et kõik need vahendid on omavahel asendatavad ja/või üksteist täiendavad. Esiteks, Centre fédéral d’expertise des soins de santé (Belgia föderaalne ravikeskus) aruande kohaselt on iga vahend kättesaadav suuremõõtmelise kohapealse vahendina ja kaasaskantava väikesemõõtmelise vahendina. Samuti nähtub toimikust, et kliinilise toimivuse seisukohast on kõik hapnikuga ravimise viisid võrdväärsed. Tegelikult ei oma tähtsust, millist kolmest olemasolevast viisist hapnikuga varustamiseks kasutatakse ja kas varustamise vahend on kohapealne või kaasaskantav, sest vahenditevahelised erinevused on seotud üksnes mugavuse küsimustega (müra, kasutamine väljaspool kodu, kasutatav maht, kaasaskantava vahendi täitmine patsiendi poolt jne) ja sellega, kui palju see ühiskonna jaoks maksab. Teiseks, kohustuslikku „ravikindlustust“ reguleerivad Belgia õigusnormid kinnitavad nende hapnikuga varustamise vahendite täielikku omavahelist asendatavust, sest hapnikuballoon sisaldub rikke parandamise korral hüvitatavas hapnikukontsentraatori hinnas.
58

Ent esiteks, nagu toonitasid muu hulgas ka Austria ja Saksamaa valitsus, tuleb märkida, et eelkõige teatud liikmesriikides, kus on ladina-tüüpi notariaat, on kinnistusraamatul just kinnisasjadega tehtavate tehingute puhul väga suur tähtsus. Täpsemalt – iga kanne sellisesse kinnistusraamatusse, nagu on Austria kinnistusraamat, on õigusi tekitavate tagajärgedega, st et isiku õigus, kelle huvides see kanne tehakse, tekib alles selle kande tegemisega. Kinnistusraamatu pidamine on seega ennetava õigusemõistmise oluline osa, sest selle eesmärk on tagada seaduse nõuetekohane kohaldamine ja eraõiguslike isikute vahel sõlmitud tehingute õiguskindlus, mis kuuluvad riigi ülesannete ja vastutusalade hulka.
3

Tolliseadustiku artikli 29 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud: „1. Imporditud kauba tolliväärtus on tehinguväärtus ehk ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajaduse korral korrigeeritud vastavalt artiklitele 32 ja 33, tingimusel et: a) ostjal ei ole kauba käsutamisel või kasutamisel muid piiranguid peale nende piirangute, mis: — on ühenduse piires ette nähtud õigusaktidega või millest kinnipidamist nõuab riigiasutus, — piiritlevad geograafilist ala, kus kaupa võib edasi müüa või — ei mõjuta oluliselt kauba väärtust; b) kauba müük ega hind ei sõltu mis tahes tingimusest ega lepingutasust, mille väärtust kauba väärtuse määramisel ei ole võimalik määrata; c) ostja poolt kauba hilisemast edasimüügist, käsutamisest või kasutamisest saadud tulud ei laeku osaliseltki otseselt või kaudselt müüjale, välja arvatud juhul, kui hinda on võimalik vastavalt artiklile 32 sobivalt korrigeerida; d) ostja ja müüja ei ole teineteisega seotud või kui ostja ja müüja on seotud, siis on tehinguväärtus tolliväärtusena aktsepteeritav lõike 2 alusel. a) Lõike 1 kohaldamisel tehinguväärtuse aktsepteeritavust kindlaks määrates ei ole asjaolu, et ostja ja müüja on teineteisega seotud, iseenesest piisav põhjus tehinguväärtuse aktsepteerimata jätmiseks. Vajaduse korral uuritakse müügiga seotud asjaolusid ja tehinguväärtus aktsepteeritakse, kui ostja ja müüja seotus ei ole mõjutanud hinda. Kui tollil on deklarandi poolt antud või mõnel muul viisil saadud teabe põhjal alust arvata, et ostja ja müüja seotus on avaldanud mõju kauba hinnale, peab toll esitama oma väited deklarandile, kellele antakse vastuväidete esitamiseks piisav võimalus. Deklarandi taotlusel esitab toll oma väited kirjalikult. b) Seotud isikute vahelise müügitehingu korral aktsepteeritakse tehinguväärtus ning kauba väärtus määratakse vastavalt lõikele 1, kui deklarant tõendab, et see väärtus on väga lähedane ühele samal ajal või ligikaudu samal ajal määratud järgmistest väärtustest: i) tehinguväärtusele ühendusse eksporditud identsete või sarnaste kaupade müügil ostja ja müüja vahel, kes ei ole ühelgi juhul seotud; ii) identsete või sarnaste kaupade tolliväärtusele, nagu on määratud artikli 30 lõike 2 punktis c; iii) identsete või sarnaste kaupade tolliväärtusele, nagu on määratud artikli 30 lõike 2 punktis d. Eespool nimetatud kriteeriumide rakendamisel tuleb asjakohaselt arvestada tõendatud erinevusi kaubanduslikus tasemes, koguses, artiklis 32 loetletud elementides ja kuludes, mida müüja kannab seoses müügitehingutega, mille puhul ta ei ole ostjaga seotud, kui ta selliseid kulusid ei kannaks seoses müügitehingutega, mille puhul ta on ostjaga seotud. c) Punktis b esitatud kriteeriume kasutatakse deklarandi algatusel ja üksnes võrdluseks. Nimetatud punkti alusel ei või määrata tuletatud väärtust.“