Keywords

Summary



Keywords

Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Maksuõigusnormid – Kinnisvara võõrandamise maks

(EÜ artikkel 56; EMP leping, artikkel 40)

Summary

Liikmesriik, kes jätab jõusse õigusnormid, mille kohaselt uue peamiseks elukohaks mõeldud kinnisasja ostmisel maksusoodustuse arvutamiseks võetakse eelmise peamise elukoha ostmisel tasutud registreerimislõivude summat arvesse vaid siis, kui viimane asub selle riigi konkreetses piirkonnas, mitte mõnes muus liikmesriigis või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriigis, ei riku EÜ artiklitest 18, 43 ja 56 ega Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artiklitest 31 ja 40 tulenevaid kohustusi.

Sellised õigusnormid kujutavad endast mõistagi EÜ artikli 56 piirangut, kuna, välistades maksusoodustuse andmise teiste liikmesriikide kui asjaomase liikmesriigi kodanikele, kes viivad oma peamise elukoha üle teisest liikmesriigist asjaomase liikmesriigi ühe piirkonna territooriumile ja kes kasutavad oma varasema peamise elukoha müügist saadud vahendeid selles piirkonnas asuva uue peamise elukoha ostmise rahastamiseks, ei saa välistada, et võimatus maha arvata teises liikmesriigis tasutud registreerimislõivusid võiks teatud juhtudel pärssida liikumisvabadust kasutavate isikute soovi osta asjaomases piirkonnas kinnisvara.

Eriti puudutab nende õigusnormidega kehtestatud erinev kohtlemine objektiivselt sarnaseid olukordi, kuna vaidlusaluste registreerimislõivude osas on ainus erinevus mitteresidentide, sealhulgas riigi nende kodanike, kes kasutavad õigust liidu piires vabalt liikuda, ja asjaomase piirkonna elanike vahel, kes võivad olla nii selle kui ka mõne teise liikmesriigi kodanikud ning kes omandavad selles piirkonnas uue peamise elukoha, nende varasemas peamises elukohas. Mõlemal juhul on isikud ostnud asjaomases piirkonnas kinnisasja eesmärgiga asuda sinna elama, ning varasema peamise elukoha ostmisel on ühed tasunud registreerimislõivudega samalaadset maksu riigis, kus asus varasem elukoht, samas kui teised tasuvad nimetatud lõivusid kõnealuses piirkonnas.

Siiski õigustab seda kapitali vaba liikumise piirangut maksusüsteemi ühtsuse kaitsmise vajadus. Kuna asjaomasel liikmesriigil ei ole mingit õigust maksustada ostutehingut, mille on eelnevalt teises liikmesriigis teinud isikud, kes otsustavad luua uue peamise elukoha kõnealusesse piirkonda, siis peegeldab maksusoodustus sellisel kujul sümmeetrilist loogikat. Kui nende isikute suhtes kohaldada asjaomases piirkonnas kinnisasja omandamise ajal lõivude tasaarvestamise korda, saaksid nad alusetut soodustust maksustamiskorrast, mida nende eelnevale kinnisvaraostule väljapool seda liikmesriiki ei kohaldatud. Sellest tuleneb, et nimetatud korras on olemas seos maksusoodustuse ja esialgse maksu vahel. Esiteks on tegemist ühe ja sama maksumaksjaga, kes on juba kõnealuseid lõivusid tasunud ja kellel on õigus mahaarvamisele, ja teiseks on tegemist ühe ja sama maksustamise raames antud soodustusega.

Pealegi on kõnealune piirang sellise eesmärgi saavutamiseks kohane, kui seda piirangut kohaldada täiesti sümmeetriliselt, kuna maha võib arvata üksnes need registreerimislõivud, mis on varem tasutud riigi maksusüsteemi raames. Samamoodi on nimetatud piirang igati proportsionaalne taotletava eesmärgiga, kuna kõnealuse sätte kohaselt on asjaomases piirkonnas uue peamise elukoha ostnud isikutel tasumisele kuuluvatelt registreerimislõivudelt mahaarvatav summa piiratud konkreetse maksimumsummaga. Kuivõrd vaidlusalune kord näeb ette sellise ülempiiri, jääb tal alles maksusoodustust andev laad ja see ei ole samastatav varjatud maksuvabastusega.

Kuna EMP lepingu artikli 40 sätetel on samasugune kohaldamisala kui sisult identsetel EÜ artikli 56 sätetel, siis on kõik eelnevad kaalutlused käesoleva vaidluse asjaoludel mutatis mutandis ülekantavad ka nimetatud artiklile 40.

(vt punktid 42, 44 ja 45, 59 ja 60, 73–75, 80–83)