Teiseks, nagu ka kohtujurist on oma ettepaneku punktis 57 sisuliselt märkinud, võttes arvesse direktiivi 2009/28 artikli 18 lõike 1 punktides a–c loetletud kriteeriumide üldist sõnastust, ei saa ka järeldada, et see säte oleks massibilansi süsteemiga seotud kontrollimeetodi täielikult ühtlustanud. Vastupidi, nendest punktidest tuleneb, et liikmesriikidele jääb kaalutlus- ja tegutsemisruum, kui nad peavad täpsemalt määratlema konkreetsed tingimused, millele ettevõtjate rakendatavad massibilansi süsteemid peavad vastama. Seetõttu ei vii ka sellisena käsitletud säte automaatselt selleni, et säästliku biogaasi vaba liikumine piiriüleses gaasivõrgus oleks tagatud, kui see biogaas on tootmiskoha liikmesriigis õiguspäraselt säästlikuks kvalifitseeritud.

Esiteks, direktiivi 2009/28 artikli 18 lõiget 1, mille ainus eesmärk on kontrollimehhanismide sisseseadmine selle direktiivi artikli 17 korrektse kohaldamise tagamiseks, ei saa nende kahe sätte sellise omavahelise seose seisukohast – nagu ka artiklit 17 – tõlgendada nii, et selle eesmärk on kohustada liikmesriike tingimusetult lubama teistest liikmesriikidest pärit säästliku biogaasi importi.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta artikli 18 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle eesmärk ei ole panna liikmesriikidele kohustust lubada importida nende omavahel ühendatud siseriiklike gaasivõrkude kaudu sama direktiivi artiklis 17 sätestatud säästlikkuse kriteeriumidele vastavat biogaasi, mis on ette nähtud kasutamiseks biokütusena.

Samuti sai liidu seadusandja sellega seoses mõistlikult eeldada ilma oma käsutuses oleva kaalutlusõiguse piire ületamata, et selline kontrollisüsteem on vajalik ja eriti, et ei ole olemas alternatiivset meedet, mis lubaks sama tõhusalt saavutada õiguspäraseid eesmärke, mille poole käesoleval juhul püüeldakse, pannes samas ettevõtjatele madalama finants- ja halduskoormuse.

Liidu seadusandja sai ilma nimetatud kaalutlusõiguse piire ületamata asuda käesoleval juhul seisukohale, et massibilansi tehnikat kasutav kontrollisüsteem näib olevat kohane keskkonnakaitse kõrge taseme saavutamiseks, võttes esiteks arvesse sellest tulenevat jälgitavuse vormi ja tingimusi, mille eesmärk on tagada tõhusus ja terviklikkus, mis seda direktiivi 2009/28 artikli 18 sätete alusel iseloomustavad, ning teiseks mõju, mida ta sel teel püüab avaldada säästlike biokütuste hindadele ja turuosalistele, vähendades ühtlasi pettuste riski.

Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 70, nõuab spetsiifiline valdkond, milles nimetatud seadusandja käesoleval juhul pidi õigusloomega tegelema, temalt ilmselt, et ta teeks ühtaegu nii poliitilise, teadusliku kui majandusliku valiku ja et ta annaks seejuures eriti keerukaid eeskätt tehnilisi ja majanduslikke hinnanguid.

Ei ole aga mingit põhjust arvata, et otsustades ELTL artikli 114 lõikes 3 seatud keskkonnakaitse kõrge taseme tagamise eesmärki järgides ja spetsiifilisemalt direktiivi 2009/28 põhjenduses 76 osutatud eesmärkidel eelistada sellise säästlikkuse kriteeriumide kontrollisüsteemi sisseseadmist, mis on ühtaegu terviklik ja tõhus ning mõeldud tagama füüsilise seose säästlike biokütuste tootmise ja tarbimise vahel liidus, mõjutades samal ajal sel viisil tõhusamalt turuosaliste käitumist, on liidu seadusandja ületanud oma käsutuses oleva ulatusliku kaalutlusõiguse piire, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50, või rikkunud proportsionaalsuse põhimõttest tulenevaid nõudeid.

ELTL artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline ettekirjutus, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, millega liikmesriigi ametiasutus soovib omaenda vastuvõetud sätte alusel, mille kohaselt tuleb massibilanss kindlaks teha „selgelt kindlaks määratud kohas“, välistada, et ettevõtja võiks rakendada massibilansisüsteemi direktiivi 2009/28 artikli 18 lõike 1 tähenduses omavahel ühendatud siseriiklike gaasivõrkude kaudu transporditava säästliku biogaasi puhul, samas kui sama ametiasutus lubab viidatud sätte alusel rakendada massibilansi süsteemi säästliku biogaasi puhul, mida transporditakse selle liikmesriigi siseriiklikus gaasivõrgus, mille ametiasutusega on tegu.

Mis puutub esiteks kaubavahetuse takistuse esinemisse nimetatud artikli 34 tähenduses, siis tuleb tõdeda, et vaidlusalune ettekirjutus võib tõkestada vähemasti kaudselt ja potentsiaalselt teistest liikmesriikidest pärit säästliku biogaasi importi Rootsi käesoleva kohtuotsuse punktis 44 meenutatud kohtupraktika tähenduses.

Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktides 75, 76 ja 78, on nimetatud ettekirjutuse mõjul nimelt takistatud omavahel ühendatud siseriiklike gaasivõrkude kaudu imporditud säästliku biogaasi massibilansi kindlakstegemine ja seetõttu välistatud see, et kõnealune biogaas säilitab pärast sel moel Rootsi importimist sellised säästlikkuse näitajad, mis võimaldaksid kohaldada selle gaasi suhtes selles liikmesriigis säästlike biokütuste tarbimise korral kohaldatavat soodsat maksukorda.

Seega on kaubavahetuse takistuse esinemine tõendatud ja teiseks tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 46 meenutatud kohtupraktikale kontrollida, kas nimetatud tõkke aluseks olev riigisisene meede võib siiski olla põhjendatud ühega ELTL artiklis 36 loetletud üldistest huvidest või tunnustatud kohustuslike nõuetega, nagu keskkonnakaitse, ja kas nimetatud meede vastab proportsionaalsuse põhimõttest tulenevatele nõuetele. Sellega seoses tuleb esiteks meenutada, et põhimõtteliselt on keskkonnakaitsele kasulik taastuvate energiaallikate kasutamine biogaasi tootmiseks, mille edendamine on lõppkokkuvõttes liikmesriigi selliste õigusnormide eesmärk nagu need, mille hulka kuulub energiaameti 2011. aasta eeskirjade 3. peatüki artikkel 3. Teiseks on oluline meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peavad liikmesriigi ametiasutused tõendama, et erand kaupade vabast liikumisest, mille nad sätestavad, on vajalik asjaomaste eesmärkide saavutamiseks ja on vastavuses proportsionaalsuse põhimõttega.

Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktides 89 ja 90, ei ilmne, ja energiaamet ei ole kuidagi tõendanud, et tal oleks võimatu veenduda teistest liikmesriikidest omavahel ühendatud siseriiklike gaasivõrkude kaudu imporditud biogaasi säästlikkuses, nõudes asjaomastelt ettevõtjatelt riigisiseses õiguses nii nõutavate tõendite esitamist, võttes samas selles osas arvesse asjaomase säästliku biogaasi saadetise päritoluliikmesriigis rakendatud massibilansi süsteemi väljastatud teavet ja dokumente ning tehes kindlaks, et seda saadetist käsitatakse direktiivi 2009/28 artikli 17 lõikes 1 täpsustud eesmärkidel ainult üks kord segust või segudest väljalastuna, nagu seda nõuab sama direktiivi artikli 18 lõikes 1 sätestatud massibilansi süsteem.

Eelnevast tuleneb, et energiaamet ei ole tõendanud, et selle ameti 2011. aasta eeskirjade 3. peatüki artikli 3 alusel vastu võetud vaidlusalune ettekirjutus oleks vajalik, et kindlustada teistest liikmesriikidest imporditud biogaasi säästlikkus direktiivi 2009/28 artikli 17 lõikes 1 nimetatud eesmärkidel, mistõttu selline meede rikub proportsionaalsuse põhimõtet ega saa seega olla põhjendatud.

(vt punktid 79, 80, 84, 85, 90, 98, 99 ja 100 ning resolutsiooni punkt 3)