ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Ma esitasin 6. septembril 2012 juba oma ettepanekud kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Portugal, ning eespool viidatud kohtuasjades komisjon vs. Ungari, komisjon vs. Hispaania, komisjon vs. Austria ja komisjon vs. Saksamaa. Lisaks käesolevale ettepanekule esitan täna ettepanekud kohtuasjades komisjon vs. Poola, komisjon vs. Tšehhi Vabariik, komisjon vs. Prantsusmaa ja komisjon vs. Luksemburg. Kuivõrd käesolev kohtuasi puudutab etteheiteid, mis on analoogsed nendega, mida ma analüüsisin juba oma eespool viidatud ettepanekutes, piirdun viitamisega nende ettepanekute asjassepuutuvatele punktidele, kordamata siiski täies ulatuses nendes esitatud argumente.
39.

Hispaania valitsus väidab, et Üldkohus on rikkunud komisjoni määruse nr 1663/95 artiklit 8 sellega, et ta nõustus (punktis 66), et komisjoni finantskorrektsioonide aluseks said olla eeskirjade eiramised, mida ei ole mainitud komisjoni esimeses kirjalikus teatises (kiri AGR 16844, milles teatati 2002. aasta veebruari uurimise tulemused), hoolimata oma märkusest (punktis 63), et kirjalikes teatistes tuleb piisavalt ära näidata uurimise tulemused ja seega eeskirjade eiramised, mis on finantskorrektsioonide aluseks. Hispaania valitsus on seisukohal, et Üldkohtu põhjenduskäik punktides 63 ja 66 ei ole järjepidev. Üldkohus oleks pidanud tuvastama, et lõpliku otsuse aluseks ei saanud olla see, et Hispaania ametiasutused rakendasid AAO soovitusi ebapiisavalt, sest seda eeskirjade eiramist ei ole kirjas AGR 16844 mainitud.
20.

Kohtuasja Winner Wetten menetluses osalenud liikmesriigid on sisuliselt väitnud, et niisuguse põhimõtte olemasolu tunnistamine, mis lubab erandlikel asjaoludel säilitada ajutiselt siseriikliku õigusnormi, mille puhul on leitud, et see on vahetult kohaldatava liidu õiguse sättega vastuolus, on õigustatud analoogselt kohtupraktikaga, mille Euroopa Kohus on välja kujundanud ELTL artikli 264 teise lõigu alusel niisuguste liidu õigusaktide mõju ajutise säilitamise kohta, mille ta on ELTL artikli 263 alusel kehtetuks või ELTL artikli 267 alusel õigusvastaseks tunnistanud. ( 14 )
80.

Ühendkuningriigi valitsus on selles osas märkinud, et asutamisvabadus on individuaalne õigus. Lisaks viitas ta väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt ei tohi menetlusnormid, mis on kehtestatud nende kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, olla ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike hagide puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte). ( 49 ) Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, millist mõju omab nende põhimõtete järgimine põhikohtuasjas.
49.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Finanzgericht Hamburgi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 648/2005) artikli 204 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et ühendusevälise kauba puhul tingib asjaomase kauba suhtes tollivõla tekkimise see, kui jäetakse täitmata kohustus teha kauba tollilaost äraviimise kohta vastav laoarvestuskanne hiljemalt kauba tollilaost väljaviimise hetkel, ja seda isegi siis, kui see kaup on eksporditud.
53.

Sellega seoses võib märkida, et järelikult on kasuminormi maksustamise korra eesmärk vältida olukordi, kus kasutatud kaupu maksustatakse topelt juhul, kui need tuuakse taas kaubandusringlusse, kuna jäetakse arvestamata, et maksusumma sisaldub endiselt kauba hinnas. Siiski piisab sellest, kui öelda, et kõnealusel juhul on Poola Vabariigi ülesanne võtta vajalikke meetmeid, et vältida selliste maksukohustuslike edasimüüjate nagu Bawaria topeltmaksustamist, mis tekib siis, kui esiteks kohaldatakse tavapäraseid käibemaksureegleid ja teiseks on Bawarial samal ajal keelatud maha arvata maksu, mis sisaldub kasutatud sõidukite hinnas, mille ta on ostnud tarnijalt, kellele kohaldati maksuvabastust, mis on ette nähtud käibemaksuseaduse rakendamise määruse ( 21 ) § 13 lõike 1 punktis 5 ja mis ei ole väidetavalt käibemaksudirektiiviga täielikult kooskõlas.
48.

Eespool toodut arvestades teen ma ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 kohast mõistet „võimalikud hinnalisad” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab kolmanda isiku osutatud teenustega kaasnevaid kulusid – näiteks põhikohtuasjas kõne all oleva reisitõrkekindlustuse võtmise kulu –, mille puhul teenust ja selle eest küsitavat hinda pakutakse koos lennuga ja seda saab broneerida koos lennuga ning mille puhul see hind, mida tarbijalt küsib lendu müüv äriühing, on koos piletihinnaga koguhinna osa.
54.

Lisaks leiab Saksamaa valitsus sisuliselt, et selle analüüsi tagajärjel koheldaks Türgi päritolu töötaja pereliikmeid soodsamalt kui liidu kodaniku pereliikmeid, rikkudes sellega assotsiatsioonilepingu lisaprotokolli artiklit 59. Ta selgitab eelkõige, et direktiivi 2004/38 kohaselt on liidu kodanikust lahutatud kolmanda riigi kodaniku elamisõiguse säilimine riigis kuni ajani, mil ta pärast viie-aastast seaduslikku liikmesriigi territooriumil elamist saab pikaajalise elaniku elamisloa, seatud sõltuvusse sellest, kas sellel kodanikul on piisavalt elatusvahendeid. See õigus aga, mille Türgi päritolu töötaja pereliige saab otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu esimese taande alusel, omandatakse juba pärast kolme-aastast liikmesriigis seaduslikult elamist ning see ei eelda elatusvahendite olemasolu. Saksamaa valitsus on seega arvamusel, et kui tõlgendada seda sätet nii, et seda kohaldatakse ka kolmanda riigi kodanikust pereliikme suhtes, kellel ei ole Türgi kodakondsust, laiendataks seda juba olemasolevat soodsamat kohtlemist veelgi enam.
41.

Selle regulatsiooniga püütakse saavutada tasakaalu ravimisektoris mängus olevate erinevate huvide vahel. Nende huvide hulka kuuluvad ühest küljest ettevõtjate ja institutsioonide huvid, kes tegelevad osalt väga suurte kulutustega seotud teadusliku uurimistööga farmaatsia valdkonnas ning pooldavad järelikult oma leiutiste kaitse kestuse pikendamist, et investeerimiskulusid tagasi saada. Teisest küljest on esindatud geneeriliste ravimite tootjate huvid, kelle poolt geneeriliste ravimite tootmist ja turustamist takistab patendiga kaitstud toimeainete kaitse pikendamine. Seoses sellega on samuti tähtis, et geneeriliste ravimite turustamine viib üldjuhul selleni, et asjaomaste ravimite hinnad langevad. Seda arvestades asuvad patsientide huvid uurimistööd tegevate ettevõtjate ja institutsioonide ning geneeriliste ravimite tootjate huvide vahepeal. Seda seetõttu, et patsiendid on ühest küljest huvitatud sellest, et ravimite jaoks arendataks uusi toimeaineid, kuid teisest küljest on nad huvitatud ka sellest, et ravimeid seejärel võimalikult soodsa hinnaga pakutaks. Sama kehtib riiklike tervishoiusüsteemide kohta üldiselt, millel on lisaks eriline huvi selle vastu, et takistada vanade, tunnistusega kaitstud toimeainete kergelt muudetud kujul turuletoomist, ilma et oleks tehtud tegelikke uuendusi, ning millega suurendataks kunstlikult tervishoiuvaldkonna kulusid.
48.

Eelöeldu ei takista siiski täielikkuse huvides uurida väljaspool põhikohtuasja asjaolusid üldjoontes ka osaluse künnise määra. Osalus äriühingu nimikapitalis, mis on suurem kui 25%, ei taga veel võimalust otsustada äriühingu tegevuse üle mis tahes juhul. Pigem on olulisem see, kuidas on osad või aktsiad äriühingus jaotunud. ( 22 ) Siseriikliku äriühinguõiguse asjakohastele sätetele viidates selgitas Saksamaa valitsus veenvalt, et ka suhteliselt tagasihoidlik vähemalt 25% osalus võimaldab osanikul või aktsionäril mõjutada kapitaliühingu tegevust. Selline osalus annab osanikule või aktsionärile nimelt blokeeriva vähemuse õiguse tähtsate, äriühingu tegevuse jätkamist puudutavate otsuste puhul. Nii näiteks on aktsiaseltsi põhikirja mis tahes muudatuse tegemiseks vajalik aktsionäride üldkoosoleku otsus, mis on vastavalt Aktiengesetz’i (aktsiaseltsiseadus, „AktG”) ( 23 ) § 179 lõike 2 esimesele lausele vastu võetud, kui selle poolt on antud vähemalt kolm neljandikku üldkoosolekul aktsiakapitali esindavatest häältest. Põhikirjas muudatuse tegemist võib seega takistada nii, et aktsionärid, kellele kuulub aktsiakapitalis vähemalt 25% vähemusosalus, hääletavad asjaomase otsuse vastu. Sarnane on olukord osaühingu puhul, sest Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung’i (osaühinguseadus, „GmbHG”) ( 24 ) § 53 lõike 2 kohaselt eeldab põhikirja muudatus osanike otsust, mille poolt on antud vähemalt kolm neljandikku osanike koosolekul osalenud osanike häältest. Nõutava häälteenamuse puudumise korral jääb põhikirja muutmise otsus vastu võtmata.
55.

Mõned nendest versioonidest kasutavad sõnastust, mida võiks vajadusel mõista nii, et need peavad olema regulaarlennuliinid. Selline on näiteks ingliskeelne versioon, milles kasutatakse sõnu „international routes”, millest võib järeldada, et on olemas regulaarlennuliinid ja -lennud. Enamik keeleversioone rõhutab siiski asjaolu, et lennukit kasutav lennuettevõtja tegeleks peamiselt rahvusvahelise lennutranspordiga, viitamata otseselt ega kaudselt kuidagi sellele, kas see tegevus toimub tellimuslendude või regulaarlennuliinide kaudu.
64.

Samal ajal on Euroopa Kohus varem korduvalt otsustanud, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustust tõlgendada siseriiklikku õigust vastavuses EL õigusega piiravad õiguse üldpõhimõtted, eelkõige õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte. Teiste sõnadega ei saa see põhimõte olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendusele. See põhimõte nõuab siiski, et eelotsusetaotluse esitanud kohus võimaluse korral kaaluks siseriiklikku õigust kui tervikut, et hinnata, mil määral võib seda kohaldada nii, et see ei annaks raamotsuses sätestatud eesmärgiga vastupidist tulemust. ( 36 )
7.

Kasiinode reklaamimine on reguleeritud GSpG §-s 56. Selle artikli hetkel kehtiv redaktsioon pärineb GSpG muudatusest, mis viidi sisse 26. augusti 2008. aasta seadusega (BGBl. I, nr°126/2008). See muudatus tehti pärast komisjoni algatatud rikkumismenetlust, ( 2 ) mille raames heideti Austriale ette GSpG § 56 varasemat redaktsiooni, mille kohaselt oli keelatud reklaamida välismaiseid kasiinosid. GSpG § 56 kehtiv redaktsioon on seega sõnastatud järgmiselt: „(1) Käesoleva seaduse tähenduses kontsessiooni või loa saanud isikud peavad reklaamsõnumite levitamisel tegutsema vastutustundlikult. Vastutustundliku tegutsemise üle teostab järelevalvet üksnes föderaalne rahandusminister ja selles osas ei saa esitada hagi kõlvatu konkurentsi vastase föderaalseaduse § 1 ja sellele järgnevate paragrahvide alusel. Käesoleva lõike esimene lause ei ole kaitsenorm tsiviilseadustiku § 1311 tähenduses. (2) Euroopa Liidu liikmesriikides või Euroopa Majanduspiirkonna riikides asuvad kasiinod võivad Austrias reklaamida oma välismaiseid mängukohti, mis asuvad Euroopa Liidu liikmesriikides või Euroopa Majanduspiirkonna riikides, kooskõlas lõike 1 põhimõtetega tingimusel, et föderaalne rahandusminister on andnud kasiino käitajale selleks loa. Selline luba tuleb väljastada juhul, kui kasiino käitaja on föderaalsele rahandusministrile tõendanud, et: 1. kasiino käitamiseks antud kontsessioon vastab käesoleva seaduse § 21 tingimustele ja selle kontsessiooni kohane tegevus toimub kontsessiooni andnud riigis, mis on Euroopa Liidu liikmesriik või Euroopa Majanduspiirkonna riik, ning 2. kõnealuses Euroopa Liidu liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis on mängijate kaitset reguleerivad õigusnormid vähemalt samaväärsed Austria õigusnormidega. Kui reklaamimeetmed ei vasta lõike 1 nõuetele, võib föderaalne rahandusminister välismaise kasiino käitajal reklaamimise keelata.”
92.

Nõukogu on seisukohal, et turustamiskeelu eelis seisneb ka selles, et see hoiab üldiselt ära heakskiitmata seemnete kasutamise. Kõnealused seemned võivad olla kahjulikud ega pruugi tagada suurt tootlikkust. Seda väidet mõistan nii, et põllumajandustootjad on sunnitud kasutama suure saagikusega sorte koguni vastu oma tahtmist. See tähendab aga üksnes väga piiratud eelist, kuna põhimõtteliselt on põllumajandustootjate ülesanne otsustada, milliseid sorte nad kasvatavad. Nad võivad oma põldude harimisest ka täiesti loobuda.
45.

Enne ettepaneku tegemist ei saa ma lisaks jätta tähelepanu juhtimata tõigale, et ehkki üldiselt ei saa välistada, et veebileht kujutab endast direktiivi mõttes „püsivat andmekandjat”, võib olla keeruline teha kindlaks need tingimused, mille täitmise korral võib veebilehel esitatud teavet lugeda tarbija poolt „saaduks”, nagu näeb ette artikkel 5. Nagu eespool näha, sätestab artikkel 5, et teave tuleb kliendile esitada, ilma et klient peaks selleks mis tahes moel aktiivselt tegutsema. Direktiivile vastavust tuleks väga täpselt uurida sellise müüja käitumise puhul, kes saadab kliendile pärast lepingu sõlmimist e-kirja, milles on teavet sisaldavale veebilehele suunav hüperlink: sellisel juhul oleks teabega tutvumine isegi juhul, kui möönda, et veebilehe puhul on tegemist „püsiva andmekandjaga”, seatud sõltuvusse tarbija aktiivsest tegutsemisest (talle saadetud hüperlingile klikkamisest). Olenemata niisugusele olukorrale antavast juriidilisest hinnangust on selge, et palju lihtsam ja kindlasti direktiivi eesmärgiga kooskõlas, oleks hoopis teabe otsene lisamine e-kirja teksti. ( 15 ) Kordan veel kord, et sellest hoolimata ei saa a priori välistada, et on võimalik kindlaks määrata konkreetne esitusviis, misläbi veebilehel esitatud teave võiks vastata mõlemale direktiivi artiklis 5 esitatud nõudele.
24.

Kõigepealt tuleb toonitada, et liidu õiguses on tollieeskirjad ja käibemaksu valdkonna õigusnormid kaks täiesti erinevat normistikku. Loomulikult ei tähenda see, et nende vahel vastastikused seosed puuduvad: näiteks kuuenda direktiivi artikkel 16, nagu nägime, reguleerib just olukorda, kus tuleb kohaldada nii tollieeskirju kui ka käibemaksu valdkonna norme. Igal juhul peab aga olema selge, et tegemist on kahe normistikuga, mis esiteks on teisese õiguse normide hierarhias samal astmel – nii et ühe ülimuslikkust teise suhtes ei saa mingil juhul automaatselt eeldada – ja mis teiseks teenivad täiesti erinevaid eesmärke. Asjaolu, et teatavale kaubale kohaldatakse tolliõiguse alusel „soodsamat” korda, ei tähenda, et sellele tuleb automaatselt kohaldada sooduskorda ka käibemaksuga maksustamisel, ja vastupidi.
49.

Täiendava aspekti toob mängu asjaolu, et D. Prete on abielus Belgia kodanikuga, mille komisjon õigesti esile tõi. Siseriiklik meede, mis teeb ootetoetused kättesaamatuks isikutele, kes elavad pärast abiellumist Belgia kodanikuga seaduslikult selle riigi territooriumil, kujutab endast meedet, mis ei võta arvesse tööotsija perekondlikku olukorda. Need asjaolud annavad tunnistust võimalikest sidemetest vastuvõtva liikmesriigiga ning vaatamata sellele, et mõnel juhul piirduvad need näiteks üksnes isikliku sidemega, võivad need teistel juhtudel – kui neid nõuetekohaselt ei hinnata – kujutada asjaolu, mis toob kaasa selle, et riivatakse põhiõigust eraelu puutumatusele, mida Euroopa Kohus on just nimelt isikute vaba liikumise kontekstis tunnustanud. ( 30 ) On ilmne, et selles menetluses vaatluse all olev tingimus ei võimalda Belgia ametiasutustel ega kohtutel seda asjaolu arvesse võtta. Seega arvestades seda, et äsja mainitud isiklikke asjaolusid ei ole võimalik kaaluda, leian, et 25. novembri 1991. aasta kuningliku määruse artikli 36 lõike 1 punkti 2 alapunktis j ette nähtud meede on vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega ega õigusta seega töötajate vaba liikumise piirangut.
47.

Minu arvates peab vastus olema selge ei. Asjaolu, et sellistes olukordades, nagu on aluseks põhikohtuasjale, on „taaskasutamine” mitmele erinevale õigussubjektile omistatavate toimingute jada tulemus, ei eelda, et iga toimingut ei saaks iseseisvalt lugeda direktiivi 96/9 tähenduses ja selle tagajärgi arvestades „taaskasutamiseks”. On selge, et kõik need toimingud üksikult omavad tähendust kui selle mitmeosalise toimingu koostisosad ja seetõttu peavad need paratamatult arvesse tulema kõnealuse toimingu kvalifitseerimisel.
85.

Oma ainsa väite kolmandas osas leiab apellant sisuliselt, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust, kuna ta ei vastanud piisavalt põhjalikult apellandi argumendile, mis käsitles neid konkreetseid õiguslikke tagajärgi, mis on rahvusvahelise kaubamärgi registreerimisel, kui selle kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit. Nimelt väitis apellant esimeses kohtuastmes, et niisuguse registreeringu korral peab ühtlustamisamet teavitama Ülemaailmset Intellektuaalomandi Organisatsiooni vastuvõetavaks tunnistatud vastulausest, see aga toob kaasa konkreetsed õiguslikud tagajärjed, kuna rahvusvahelises kaubamärgiregistris tehakse sel juhul märge esialgse kaitse andmisest keeldumise kohta. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 piirdus Üldkohus aga järgmise vastusega: „[…] piisab kui sedastada, et käesolev kohtuasi ei puuduta rahvusvahelist registreeringut, mille kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit, vaid ühenduse kaubamärgi taotlust. Seega ei ole tarvis teha otsust küsimuses, milline on ühtlustamisameti poolt Ülemaailmsele Intellektuaalomandi Organisatsioonile saadetud teatiste õiguslik olemus juhul, kui tegemist on niisuguste rahvusvaheliste registreeringute taotlusega, mille kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit.”
44.

Lõpuks tahaksin ma veel käsitleda kuritarvituse etteheidet, mille Bulgaaria valitsus ja maksuamet on käesolevas juhtumis vähemalt kaudselt esitanud. Õige on, et võitlus maksudest kõrvalehoidumise, nende vältimise ja muude kuritarvitustega on liidu käibemaksuõiguse tunnustatud eesmärk, mille saavutamist toetatakse. ( 21 ) Euroopa Kohtu praktika kohaselt võib maksuhaldur taotleda tagasiulatuvalt nende summade tagasimaksmist, mis olid sisendkäibemaksuna maha arvatud, kui maksukohustuslane oli üksnes teeselnud soovi tegeleda teatud majandustegevusega. ( 22 ) Lisaks sellele võib keelduda maksukohustuslasele sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse andmisest, kui selle õiguse aluseks olevate tehingute puhul on tegemist kuritarvitusega. See on muu hulgas seotud tingimusega, et käibemaksuõiguse kohaldamise tulemusel saadakse maksusoodustus, mille andmine oleks vastuolus direktiivi kohaldatavate sätetega taotletava eesmärgiga. ( 23 )
55.

Tõele vastab küll see, et Finnairi ei saa vastutavaks teha lennujaamas toimunud streigi eest. Sellegipoolest, nagu nähtub määruse nr 261/2004 ettevalmistavatest materjalidest, on liidu seadusandja kehtestatud lennureisijatele hüvitise maksmise ja nende abistamise korra eesmärk eelkõige nende reisijate kaitsmine. Niisiis otsustas liidu seadusandja lihtsa lahenduse kasuks, mille kohaselt vastutab kõigi selle korraga seotud kohustuste eest transpordiettevõtja, kes lennu teostab. See on mõeldud praktilise lahendusena, kuna lendu teostaval ettevõtjal on lennujaamades reisijate abistamiseks töötajad ja agendid. See on ka vahetu, lihtne ja seega reisijatele kergesti mõistetav süsteem. ( 18 )
67.

Eelnevast lähtudes teen ettepaneku märkida eelotsusetaotluse esitanud kohtule antava vastuse teises osas, et selleks, et vormi E 101 kohase tõendi väljaandmise eesmärgil kindlaks määrata, kas isiku olukord kuulub määruse nr 1408/71 artikli 14 artikli 2 punkti b alapunkti i või alapunkti ii kohaldamisalasse, tuleb nõuetekohaselt hinnata nende õigusnormide kohaldamise suhtes olulisi faktilisi asjaolusid eesmärgiga tagada, et asjaomase töötaja olukord on tegelikult vastavuses nende õigusnormide kohaste asjassepuutuvate nõuetega. Selle hinnangu andmisel tuleb põhimõtteliselt lähtuda töölepingust, kuid arvesse võib võtta ka muid asjakohaseid tegureid, nagu seda, kuidas asjaomaste tööandja ja töötaja vahelisi samalaadseid lepinguid on varem tegelikkuses täidetud, või üldisemalt seda, milliste tunnustega on asjaomase ettevõtja tegevus. Kui seejärel selgelt ilmneb, et olenemata töölepingu sõnastusest ei ole asjaomase isiku olukord tegelikult vastavuses määruse nr 1408/71 mõne sättega – näiteks artikli 14 lõike 2 punkti b alapunktiga i või ii –, ei saa seda sätet kohaldada.
26.

Selles küsimuses tunneb eelotsusetaotluse esitanud kohus muret võimaliku erinevuse pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt võlausaldajatele tagatava kaitse taseme ja liidu õiguses tagatava kaitse taseme vahel, andes mõista, et asjaolu, et direktiivi 2004/38 artikli 27 lõikes 1 on välistatud tuginemine avaliku korraga seotud põhjustele majanduslikel eesmärkidel, ei võimalda tagada võlausaldajate huvide kaitstuse sobivat taset, samal ajal kui Euroopa Inimõiguste Kohus on juba otsustanud, et niisugune eesmärk on õiguspärane eesmärk, mis seisneb teiste isikute õiguste kaitsmises ja õigustab seda, kui piiratakse liikumisvabadust niisugusena, nagu see on ette nähtud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni ( 14 ) (edaspidi „EIÕK”) protokolli nr 4 artiklis 2, ning kui liidu põhiõiguste hartas on sätestatud EIÕK-s ette nähtud õiguste ja vabaduste võrdväärse kaitse põhimõte. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisas, et võib kujutleda, et meil on tegemist olukorraga, kus põhivabadust piiratakse selleks, et kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi, nagu on nähtud ette harta artikli 52 lõikes 1.
70.

„Stipendiumi” mõistet laiendaks aga liialt see, kui sellega hõlmata ka sõidusoodustused. See, et direktiivi 2004/38 artikli 24 lõige 2 nimetab stipendiumi vahetus seoses õppelaenuga, näitab, et seadusandja ei soovinud sellega hõlmata iga suvalist hüvitist tudengitele, vaid teatud mahuga hüvitisi, mille eesmärk on katta ülikooliharidusega seotud kulud. Kohtupraktikast tuleneb lisaks sellele, et õppemaksuga seotud toetust ei tule käsitada toimetulekutoetusena õpinguteks artikli 24 lõike 2 kohaselt. Viimati nimetatud toetusele kehtib üldine diskrimineerimiskeeld sõltumata riigis elamise senisest kestusest. ( 33 ) Seega ei kuulu sõidusoodustus stipendiumi mõiste alla.
75.

Tavaliselt viibib varjupaigataotleja vastuvõtvas liikmesriigis kogu selle ajavahemiku vältel, mis on vajalik selleks, et määrata kindlaks tema taotluse läbivaatamise eest vastutav liikmesriik. Ta võib selles liikmesriigis viibida ka mis tahes edasikaebamise jaoks tarviliku aja vältel. Määruse nr 1560/2003 ( 42 ) kohaselt, millega kehtestatakse II Dublini määruse üksikasjalikud rakenduseeskirjad, peab see riik tagama, et taotlejal on tegelikult võimalik vastutavasse liikmesriiki suunduda. ( 43 ) Ma juba märkisin, et olen seisukohal, et sellistel varjupaigataotlejatel, kes esitavad oma taotluse vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, on õigus vastuvõtutingimuste tagamisele hoolimata sellest, et nende taotluse suhtes kohaldatakse II Dublini määrust. ( 44 ) Ma ei näe ühtegi võimalust, kuidas saaks sellisele varjupaigataotlejale sellise abi tagada palve saajaks olev liikmesriik ajavahemiku vältel, mis on vajalik tema üleandmist käsitlevate kooskõlastuste jaoks. Selline olukord ei saaks tegelikkuses olla toimiv. Samuti ei ole võimalik tagada, et kui vastuvõttev liikmesriik algatab määruse alusel menetluse, siis võtabki mõni muu riik varjupaigataotleja tegelikult vastu või tagasi. Nende menetluste alusel võib ka selguda, et varjupaigataotleja peab jääma sinna, kus ta parasjagu viibib. ( 45 )
8.

Oma 3. novembri 2004. aasta otsusega 176/2004 tunnistas konstitutsioonikohus ( 6 ) kuningliku dekreedi nr 3 artikli 3 lõike 1 neljanda lõigu põhiseadusvastaseks isikute osas, kes esindavad Belgia ettevõtte tulumaksu või Belgia mitteresidentide maksu kohustust kandvat äriühingut ja kes ei juhi seda äriühingut välismaalt. Nimetatud kohus asus seisukohale, et see ümberlükkamatu eeldus nende esindajate suhtes ei ole proportsionaalne, sest see ei võimalda esindajatel, kelle tegevus on lakanud, tõendada selle tegevuse lakkamist muidu kui lahkudes ametist ja lõpetades oma kohustused, mis tulenevad nende staatusest füüsilisest isikust ettevõtjatena. Selliseid äriühinguid välismaalt juhtivate esindajate suhtes aga ei pidanud konstitutsioonikohus kõnealust sätet ebaproportsionaalseks. Ta asus seisukohale, et nimetatud eelduse ümberlükkamatust võib pidada vajalikuks, et tagada niisuguste esindajate kuulumine füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkindlustusskeemi, arvestades et siseriiklikul ametiasutusel ei ole selliste isikute suhtes seda teavet ega neid volitusi, mis tal on äriühinguid Belgiast juhtivate esindajate suhtes.