ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Erinevate keeldumispõhjuste eraldi hindamine

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõige 1)

2. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kaubamärk, millel puudub eristusvõime

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõike 1 punkt b)

Summary

1. Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõikes 1 esitatud keeldumispõhjused on üksteisest sõltumatud ja nõuavad eraldi uurimist. Samuti tuleb neid keeldumispõhjusi tõlgendada nende kõigi aluseks oleva üldise huvi valguses. Kõigi keeldumispõhjuste hindamisel arvesse võetav avalik huvi võib või isegi peab väljendama erinevaid kaalutlusi, sõltuvalt käsitlusel olevast põhjusest. Samal ajal esineb nimetatud sätte punktides b–d sätestatud keeldumispõhjuste kohaldamisalade osas selge kattumine. Sõnamärk, mis on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c mõttes kaupade või teenuste omadusi kirjeldav, ei oma samade kaupade või teenuste suhtes sama määruse artikli 7 lõike 1 punkti b mõttes kindlasti eristusvõimet.

(vt punktid 33 ja 34)

2. Sõnamärk map & guide, mille registreerimist taotletakse Nizza kokkuleppe vastavalt klassidesse 9 ja 42 kuuluvate kaupade „arvutitarkvara” ja teenuste „arvutiprogrammide koostamine” jaoks, ei oma asjaomaste kaupade osas eristusvõimet määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses, kuna asjaomase avalikkusena ingliskeelse laiema üldsuse hulka kuuluvate keskmiste tarbijate jaoks kirjeldab kõnealune tähis asjaomases registreerimistaotluses märgitud tooteid ja teenuseid. Ühenduse ingliskeelsetel aladel võib see tähis hõlmata neid arvutitarkvarasid ning arvutiprogrammide koostamise teenuseid, mille ülesanne on pakkuda kaarte (linnakaarte) ja teejuhte (reisijuhte). Sellest tuleneb, et tähise map & guide semantiline sisu võimaldab asjaomasel avalikkusel vahetult ja pikemalt mõtlemata luua otsese ja konkreetse seose tarkvara ja arvutiprogrammide koostamise teenustega, mis täidavad kaardi (linnakaardi) ja teejuhi (reisijuhi) ülesannet.

(vt punktid 47 ja 51)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Apellatsioonimenetlus

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 62 lõige 1 ja artikli 74 lõige 2)

2. Ühenduse kaubamärk – Apellatsioonimenetlus

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 62 lõige 1 ja artikli 74 lõiked 1 ja 2)

Summary

1. Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) erinevate osakondade vahelisest funktsionaalsest järjepidevusest tuleneb, et asju esimeses astmes menetlevate ühtlustamisameti osakondade otsuste läbivaatamisel apellatsiooni korras peavad apellatsioonikojad oma otsuses tuginema kõigile faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mille pooled on esitanud kas esimeses menetlusastmes asja läbivaadanud üksusele või apellatsioonimenetluse käigus.

Seetõttu saavad apellatsioonikojad rahuldada kaebusi kaebuse esitanud poole viidatud uute faktiliste asjaolude või tema poolt esitatud uute tõendite põhjal, arvestades siiski määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 74 lõikes 2 sätestatut. Apellatsioonikodade poolt teostatav kontroll ei piirdu vaidlustatud otsuse õiguspärasuse kontrolliga, vaid apellatsioonimenetluse devolutiivefektist tulenevalt eeldab see uue hinnangu andmist kogu vaidlusele tervikuna ning apellatsioonikojad peavad samuti esialgse kaebuse uuesti terviklikult läbi vaatama, võttes arvesse õigel ajal esitatud tõendeid.

Inter partes menetluse puhul ei tulene ühtlustamisameti talituste vahelisest funktsionaalsest järjepidevusest, et poolel ei oleks lubatud vastavalt määruse nr 40/94 artikli 74 lõikele 2 tugineda apellatsioonikojas uutele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mida esimeses astmes asja läbivaadanud üksusele ei ole esitatud.

(vt punktid 58–60)

2. Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 74 lõikega 1 kehtestatud norm, mille kohaselt kontrollib Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) fakte omal algatusel, seab kaks piirangut. Esiteks, menetlustes, mis on seotud registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega, piirdub ühtlustamisamet kontrollimisel osapoolte poolt esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega. Teiseks, nimetatud artikli lõige 2 annab ühtlustamisametile võimaluse mitte arvesse võtta tõendeid, mille pooled on esitanud „hilinenult”.

Siiski tuleneb funktsionaalsest järjepidevusest, mis iseloomustab ühtlustamisameti talituste vahelist seost, et mõistet „hilinenult” tuleb apellatsioonikojas kaebemenetluse raames tõlgendada selliselt, et see kehtib nii kaebuse esitamise tähtaja kui ka asjaomase menetluse käigus määratud tähtaegade kohta. Kuna nimetatud mõiste kohaldub kõikidele pooleliolevatele menetlustele ühtlustamisametis, ei oma esimeses astmes otsustava üksuse poolt tõendite esitamiseks määratud tähtaegade möödumine tähtsust küsimuses, kas tõendid on apellatsioonikojas „hilinenult” esitatud. Niisiis on apellatsioonikoda kohustatud arvesse võtma talle esitatud tõendeid olenemata sellest, kas need esitati vastulausete osakonnale või ei.

(vt punktid 61 ja 62)
3.

Mõista nii hageja kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kulud, kui ka Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippinesi, Luis G. Jalandoni, Fidel V. Agcaoili ja Maria Consuelo K. Ledesma kohtukulud välja nõukogult, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
Kohtuasi T-23/03

CAS SpA

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„EMÜ — Türgi assotsiatsioonileping — Imporditollimaksu vähendamine — Türgi päritolu puuviljamahla kontsentraat — Ühenduse tolliseadustik — Liikumissertifikaat — Eriolukord — Kaitseõigus”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda), 6. veebruar 2007 II - 293

Kohtuotsuse kokkuvõte

Imporditollimaksude vähendamise menetluse käigus peab olema tagatud õigus olla ära kuulatud eelkõige seoses kaalutlusõigusega, mis komisjonil on määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 239 üldise õigluse klausli kohaldamisel. (vt punkt 87)

Imporditollimaksude vähendamise haldusmenetluse käigus tähendab kaitseõiguse tagamise põhimõte üksnes seda, et huvitatud isikul on võimalus tõhusalt esitada oma seisukoht asjaolude kohta, s.h dokumentide kohta, mille alusel komisjon on oma otsuse teinud. Seega ei tulene sellest põhimõttest nõue, et komisjon peab juhul, kui talle on esitatud tollimaksu vähendamise taotlus, omal algatusel võimaldama juurdepääsu kõigile dokumentidele, mis võivad olla käsitletava asjaga seotud. Kui huvitatud isik leiab, et sellised dokumendid on vajalikud selleks, et tõendada eriolukorra olemasolu ja/või tema ilmse hooletuse või pettuse puudumist, peab ta taotlema juurdepääsu neile dokumentidele kooskõlas institutsioonide poolt EÜ artikli 255 alusel vastu võetud sätetega. Komisjon peab huvitatud isiku taotluse alusel võimaldama juurdepääsu kõigile vaidlustatud otsust puudutavatele mittekonfidentsiaalsetele haldusdokumentidele. Kui sellist taotlust esitatud pole, puudub ka automaatne juurdepääs komisjoni valduses olevatele dokumentidele. (vt punkt 88 ja 89)

Kaupade päritolu kindlaksmääramine eelkõige EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud tolliliidu raames põhineb eksportiva ja importiva riigi ametiasutuste pädevuse jaotusel, nii et eksportiva riigi ametiasutused määratlevad päritolu ning korra toimimise kontroll on korraldatud asjast huvitatud ametiasutuste koostöö abil. Seda süsteemi õigustab asjaolu, et eksportival riigil on paremad võimalused kontrollida vahetult päritolu määravaid asjaolusid. Ettenähtud mehhanism saab toimida ainult siis, kui importiva riigi toll tunnustab eksportiva riigi ametiasutuste poolt õiguspäraselt tehtud otsuseid. Selliste otsuste tunnustamine liikmesriikide tollide poolt on vajalik selleks, et ühendus võiks ühendusega vabakaubandussüsteemi raames seotud teiste riikide ametiasutustelt omakorda nõuda, et need tunnustaksid liikmesriikide tollide otsuseid ühendusest neisse teistesse riikidesse eksporditavate toodete päritolu kohta. (vt punktid 120 ja 121)

Hagejal puudub igasugune põhjendatud huvi otsuse tühistamiseks vorminõuete rikkumise tõttu juhul, kui otsuse tühistamine võib kaasa tuua uue, tühistatud otsusega sisult identse otsuse tegemise. (vt punkt 132)

Tulenevalt EÜ artiklist 211 ja hea halduse põhimõttest on komisjonil kohustus tagada EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepingu nõuetekohane rakendamine. See kohustus tuleneb samuti assotsiatsioonilepingust endast ja assotsiatsiooninõukogu poolt vastu võetud eri otsustest. (vt punkt 234)
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Tegevusetushagi – Tegevusetuse kõrvaldamine pärast hagi esitamist – Hagi eseme äralangemine – Asjas kohtuotsuse mittetegemine (EÜ artiklid 232 ja 233) (vt punktid 34–39)

2. Kahju hüvitamise hagi – Ese – Nõue hüvitada ühenduse institutsiooni tegevusetuse tõttu tekkinud kahju (EÜ artikkel 235) (vt punktid 45–48)

Subject of the case

Ese

Esiteks taotlus tuvastada, et komisjon on õigusvastaselt jätnud võtmata meetmed Esimese Astme Kohtu 5. märtsi 2002. aasta otsuse kohtuasjas T‑241/00: Le Canne vs . komisjon (EKL 2002, lk II‑1251) täitmiseks, ning teiseks nõue hüvitada sellise tegevusetuse tõttu tekkinud kahju

Resolutiivosa

Resolutiivosa

1. Puudub vajadus otsustada tegevusetusest tulenevate nõuete üle.

2. Jätta kahju hüvitamise nõuded rahuldamata.

3. Jätta kohtukulud poolte endi kanda.
Komisjoni otsuse, millega tuvastatakse ST artikli 65 lõike 1 rikkumine ning millega määratakse trahv ettevõtjatele, kes väidetavalt osalesid selle sätte vastases kartellis, ainus õiguslik alus on ST artikli 65 lõiked 4 ja 5, kuna need viitavad otseselt sellele õiguslikule alusele, ning puudub viide määruse nr 17 artiklile 3 ja artikli 15 lõikele 2. Asjaolust, et asjaomastele ettevõtjatele saadetud teises vastuväiteteatises kinnitas komisjon, et ta on avanud määruse nr 17 alusel uue menetluse ning et ta viitab otseselt nimetatud määruse artiklile 3, ei piisa selleks, et jõuda järeldusele, et otsuse õiguslikuks aluseks oli selle määruse artikkel 3 ning artikli 15 lõige 2.

(vt punktid 76, 78, 93, 94 ja 101)
See, et ettevõtja, kelle osalemine EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus olevas ebaseaduslikus kooskõlastatud tegevuses on tõendatud, ei käitunud turul nii, nagu konkurentidega kokku lepitud, ei ole asjaolu, millega tuleb tingimata arvestada. Nimelt võib ettevõtja, kes vaatamata konkurentidega sõlmitud kokkuleppele viib ellu kokkuleppest erinevat poliitikat, lihtsalt üritada keelatud kokkulepet enda kasuks ära kasutada.

Tulenevalt meetodist, mis seisneb trahvi lähtesumma määramise staadiumis keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtjate erinevaks kohtlemiseks nende jagamises kategooriatesse – selle põhimõtte õigsust on kinnitanud ka kohtupraktika –, olgugi et see meetod ei arvesta erinevusi samasse kategooriasse paigutatud ettevõtjate suuruste vahel, määratakse samasse kategooriasse paigutatud ettevõtjatele üks kindla suurusega trahvi lähtesumma. Kategooriatesse jagamisel tuleb järgida võrdse kohtlemise põhimõtet ja lisaks peab trahvisumma olema vähemalt proportsionaalne nende asjaoludega, mida võeti arvesse rikkumise raskusastme hindamisel. Selleks et teha kindlaks, kas keelatud kokkuleppe osaliste jagamine kategooriatesse vastab võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtetele, peab ühenduse kohus komisjoni selle valdkonna kaalutlusõiguse teostamise seaduslikkuse kontrollimise raames üksnes kontrollima, kas see jagamine on järjekindel ja objektiivselt õigustatud, ning ei tohi komisjoni hinnangut kohe enda omaga asendada. Komisjoni otsust paigutada ettevõtjad eri kategooriatesse lähtuvalt nende turuosadest asjassepuutuva toote turustamisel ja liigitada samasse kategooriasse need ettevõtjad, kelle turuosa on alla teatud läve, ei saa pidada omavoliliseks ja sellega ei ole ta ületanud kaalutusõiguse piire, mis tal antud valdkonnas on.

Kritiseerida ei saa ka asjaolu, et igale kategooriale määratud lähtesumma ei ole rangelt proportsionaalne asjassepuutuvate ettevõtjate vastavate turuosadega, sest see on ainult kategooriatesse jagamise ja ühe kindla trahvisumma määramise süsteemi kohaldamise tagajärg. Nimelt, isegi kui kategooriatesse jagamise tõttu määratakse teatavatele erineva suurusega ettevõtjatele identne põhisumma, on erinev kohtlemine objektiivselt õigustatav sellega, et rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel on rikkumise laadile omistatud suurem tähtsus kui ettevõtjate suurusele. Komisjoni õigus ettevõtjad kategooriatesse jagada kaotaks suure osa oma tõhususest, kui mis tahes turuosade erinevus – mis võib suhtarvudes olla oluline, kuigi protsendipunktides vastab see väga väiksele turuosale – ei võimaldaks erinevate ettevõtjate samasse kategooriasse määramist.

(vt punktid 104, 105, 107, 108, 110)
Kui komisjon leiab EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust algatamata sama artikli lõike 3 alusel vastu võetud otsusega, et abi on ühisturuga kokkusobiv, siis selle menetluse protsessuaalsed tagatised on kindlustatud vaid siis, kui õigustatud isikutel on võimalus vaidlustada otsus ühenduste kohtus.

Sel põhjusel on vastuvõetav tühistamishagi, mille EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes asjassepuutuv isik on sellise otsuse peale esitanud, tagamaks osutatud sättest tulenevate menetluslike õiguste kaitset.

Seevastu kui hageja vaidlustab abi hindamise otsuse põhjendatuse seisukohalt, siis ainuüksi asjaolu, et teda võib pidada asjassepuutuvaks isikuks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, ei ole piisav, et tunnistada hagi vastuvõetavaks. Ta peab veel näitama, et ta on erilises olukorras 15. juuli 1963. aasta otsuse kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon tähenduses. Nii on see eelkõige juhul, kui vaidlustatud otsusega antud abi oleks oluliselt mõjutanud hageja seisundit turul.

Oluliseks mõjuks ei saa pidada vaid asjaolu, et kõnealusel otsusel võib olla teatav mõju asjaomasel turul esinevatele konkurentsisuhetele ja et puudutatud äriühing teatud määral konkureerib otsusest kasu saava ettevõtjaga.

(vt punktid 42, 44 ja 48)
70

Käesoleval juhul ilmneb kohtuasja toimikust, et hageja on selleks, et tõendada varasemate siseriiklike kaubamärkide mainet ning kaubamärkide tavalisest tugevamat eristusvõimet, mis on omandatud tänu tuntusele turul, esitanud vastulausete osakonna menetluses ja seejärel apellatsioonikoja menetluses järgmised tõendid: — kolmteist koopiat EMIDIO TUCCI kaubamärki kandvate rõivaste reklaamidest, mis on 1998. aastal ilmunud erinevates Hispaania ajalehtedes ja ajakirjades (Tribuna, Tiempo, Epoca, El País ja El Mundo); — seitsme erineva ajakirjandusväljaande {Grupo Zeta, El País, Diario ABC, RTVE, El Mundo, Tribuna ja PCM) toimetajate kirjad, mis on koostatud 1999. aastal ning milles kinnitatakse, et EMIDIO TUCCI kaubamärki kandvaid rõivaid on asjaomases ajakirjandusväljaandes „viimase viie aasta jooksul”, st aastatel 1994-1998 reklaamitud; — videokassett erinevate reklaamiklippidega koos kinnitusega selle kohta, et neid reklaamklippe on televisioonis (Tele Cinco) „aastatel 1994-1999” esitatud.
19

Hageja toob esile, et neist väljavõtetest selgub, et tema vastulause, mis põhineb määruse nr 40/94 artikli 8 lõikel 5, tugineb järgmistele seisukohtadele: esiteks on hageja tõendanud, et talle kuuluv varasem kaubamärk on Hispaania avalikkuse poolt tuntud kui prestiižne ja kvaliteetne kaubamärk ning on olemas risk, et tarbijad kannavad selle kaubamärgiga seonduvad positiivsed „ettekujutused” üle Elleni Holdingu kaupadele. Teiseks on hageja teinud olulisi investeeringuid oma teenuste ajakirjanduses kajastamiseks ja reklaamimiseks, et oma kaubamärki tutvustada ja kinnistada selle mainet, millest taotletav kaubamärk võib õigustamatult kasu saada. Kolmandaks ei ole Elleni Holding suutnud esitada mitte ühtegi taotletava kaubamärgi kasutamise õiguspärasust näitavat tõendit. Neljandaks tugevdab ohtu, et taotletav kaubamärk saab endale osa varasema kaubamärgi prestiižist, mainest ja tuntusest, asjaolu, et taotletava kaubamärgiga tähistatavad teenused on kaubanduslikult lähedastest valdkondadest. Sellest tulenevalt ei ole käesoleval juhul täidetud määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 kohaldamise tingimused.
123

Selle kirja lisas on loetelu 32 sertifikaadist, mida Türgi ametiasutused pidasid võltsituks ja mille hulgas on sertifikaat D 437214. Seoses sellega peab tõdema, et Türgi ametiasutuste poolt kõnealuses kirjas kasutatud sõnastus „lisas loetletud sertifikaadid sisaldavad vigu ja need ei ole välja antud ja kinnitatud meie tolliasutuse poolt” (the certificates that have been listed in annex are not correct and were not issued and endorsed by our customs office) osutab selgelt, et need ametiasutused olid jõudnud järeldusele, et loetletud sertifikaadid on võltsitud.
195

Mis puutub EÜ artikli 82 kohaldamisse ning oma seisundi kuritarvitamise eesmärki ja mõjusse, siis tuleb märkida, et selle artikli kohaldamise seisukohast on konkurentsivastase eesmärgi ja mõju tõendamine üks ja sama asi. Nimelt juhul, kui on tõendatud, et turgu valitsevas seisundis oleva ettevõtja tegevuse eesmärk on konkurentsi piiramine, siis võib sellel tegevusel olla ka vastav mõju. Hinnapoliitika osas on Euroopa Kohus leidnud eespool punktis 100 viidatud kohtuotsuses AKZO vs. komisjon, et turgu valitsevas seisundis oleva ettevõtja hinnad, mis on madalamad tema muutuvkuludest, on per se ebaõiglased, kuna ainus huvi, mis ettevõtjal selliste hindade võtmiseks võib olla, on konkurentide kõrvaldamine, ja et hinnad, mis on madalamad keskmisest kogukulust ja kõrgemad keskmisest muutuvkulust, on ebaõiglased, kui need on kindlaks määratud strateegia raames, mille eesmärk on konkurentide kõrvaldamine. Vastava tegevuse mingite konkreetsete mõjude tõendamist Euroopa Kohus selles kohtuasjas nõudnud ei ole (vt selle kohta 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-203/01: Michelin vs. komisjon, EKL 2003, lk II-4071, punktid 241 ja 242).
Tühistamishagi, mis esitati ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 18. septembri 2003. aasta otsuse peale (asi R 191/2002‑2), mis puudutab vastulausemenetlust Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG ja Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd vahel.
243

Asjaolu, et konkurents on teistes liikmesriikides arenenud vähem soodsalt, ei tähenda siiski seda, et hageja hinnapraktikal ei ole olnud konkurentsivastaseid tagajärgi Saksamaal, mis kujutab endast asjaomast geograafilist turgu. Väidetavalt vähem soodne olukord teistes liikmesriikides võib olla seotud asjaomaste teenuste turgude hilisema liberaliseerimisega, st liberaliseerimisega, mis on toimunud pärast 1. juunit 1997, mil hagejat kohustati vastavalt kohaldatavale Saksa õigusele võimaldama oma konkurentidele täielikku eraldatud juurdepääsu kliendiliinile (vt eespool punkt 198). Siinkohal tuleb märkida, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile (EÜT L 336, lk 4; ELT eriväljaanne 13/26, lk 83), artikkel 3 paneb sellise kohustuse pikaajalistele ettevõtjatele alles alates 31. detsembrist 2000. Väidetavalt ebasoodsam olukord teistes liikmesriikides võib ka olla seotud muude ühenduse konkurentsiõiguse rikkumistega. Isegi kui eeldada, et komisjon on jätnud täitmata mõned oma kohustused, mis tulenevad EÜ artiklist 211, jättes tagamata ühenduse konkurentsiõiguse kohaldamise teiste liikmesriikide telekommunikatsioonisektoris, ei saa see asjaolu mingil juhul õigustada EÜ artikli 82 rikkumist, mille hageja on käesoleval juhul samas sektoris toime pannud (eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus van Landewyck jt vs. komisjon, punkt 84; Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-148/89: Tréfilunion vs. komisjon, EKL 1995, lk II-1063, punkt 127, ja 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II-491, punkt 2559).
186

Teiseks väidab hageja, et lepingu sõlmimise teist kriteeriumi puudutav neljas märkus („Tarkvarakontseptsioonide tüüpide ja taaskasutamise osas hea, kuid üldine info”) on negatiivne ning seda seetõttu, et tal puudus sel ajal CORDIS-e kasutamist puudutav teave. Tuleb märkida, et see väide on liiga ebamäärane, kuna tehnilise kirjelduse B-osa punktist 6.2.1 nähtub, et vaidlusaluse hankelepingu jaoks peavad pakkujad kirjeldama üksnes CORDIS-e uue versiooni tehnilise arengu ja funktsioneerimise põhilisi tingimusi. Lisaks tuleb nentida, et see märkus on vaid üks kümnest teise lepingu sõlmimise kriteeriumi osas tehtud märkusest, kusjuures teise kriteeriumi raames võidi anda maksimaalselt 25 punkti ja hageja pakkumus sai 14,8.
314

Hagejad ei ole õigustatud viitama kohtupraktikale, mille kohaselt tuleneb asutamislepingu üldisest loogikast, et EÜ artikli 88 järgne menetlus ei või kunagi viia tulemuseni, mis on vastuolus asutamislepingu konkreetsete sätetega. Kuigi selle kohtupraktika kohaselt on komisjonil lai kaalutlusõigus otsustada abikorra kokkusobivuse üle ühisturuga, peab ta siiski tagama selle hinnangu raames, et menetlus ei viiks tulemuseni, mis on vastuolus muude asutamislepingu konkreetsete sätetega kui EÜ artiklid 87 ja 88, eriti kui nende sätetega vastuolus olevad abimeetmed on nii lahutamatult seotud abi esemega, et on võimatu neid eraldi hinnata (vt selle kohta eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus Matra vs. komisjon, punkt 41 ja viidatud kohtupraktika). Kuigi see kohustus väljendab üldpõhimõtet, mille kohaselt kogu ühenduse õiguse kohaldamine peab toimuma kooskõlas kõrgemate õigusnormidega, ei tähenda see siiski, et komisjonil oleks kohustust kohaldada riigiabi käsitlevas menetluses selliseid eeskirju, mis on konkreetselt ette nähtud teiste asutamislepingu sätete kohaldamise kontrolliks, ega võtta vastu otsuse või otsused, millel on kombineeritud õiguslikud mõjud. Selle kohustuse tõttu võib komisjon hinnangu andmisel viidata neile asjaomastele sätetele, mille puhul rangelt võttes ei ole tegemist abi käsitlevate õigusnormidega, üksnes juhul, kui teatavad abimeetmed on nii lahutamatult seotud abi esemega, et nende võimalik vastuolu mainitud sätetega mõjutaks tingimata selle abi ühisturuga kokkusobivust. Samas ei ole hagejad selgitanud ega piisavalt tõendanud, et RES-i rakendamise üksikasjalikud erieeskirjad, mis väidetavalt rikuvad muid ühenduse õiguse sätteid, on lahutamatult seotud kõnealuse abi esemega, s.o tasakaalustusmaksetega. Teiseks tuleb meenutada, et komisjon leidis vaidlustatud otsuse artiklis 1 õigesti, et RES-i puhul ei ole tegemist riigiabiga EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ning seetõttu ei tähenda see artikkel, et abi oleks tunnistatud ühisturuga kokkusobivaks eespool viidatud kohtupraktika tähenduses. Seega tuleb kasvõi neil põhjustel kolmas, neljas ja viies väide tagasi lükata kui ainetud.
114

See, et ESTÜ asutamisleping on EÜ asutamislepingu jaoks eriseadus, et anna mingit alust komisjoni seisukohale, mille kohaselt komisjonil oli endiselt voli teha otsus eriseaduse alusel pärast selle seaduse kehtivuse lõppemist. Sellega seoses tuleb meenutada, et EÜ artikli 305 lõige 1, millest ühenduse kohus on tuletanud, et ESTÜ asutamisleping on EÜ lepingu jaoks eriseadus, kinnitab selgelt ja lihtsalt, et ESTÜ asutamislepingu kehtivus lõpeb 23. juulil 2002, kuna selles on ette nähtud, et EÜ asutamislepingu sätted ei muuda ESTÜ asutamislepingu sätteid, ja et ST artikkel 97 näeb sõnaselgelt ette nimetud lepingu kehtivuse lõppemise sellel kuupäeval.