ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 296/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d'État (Prantsusmaa) 13. juunil 2016 – Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (SNITEM), Philips France versus Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

(Kohtuasi C-329/16)

(2016/C 296/30)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (SNITEM), Philips France

Vastustajad: Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

Eelotsuse küsimus

Kas [nõukogu] 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/42/EMÜ (1) tuleb tõlgendada nii, et tarkvara, mille otstarve on abistada retseptide väljakirjutajaid erapraksises, tervishoiuasutuses või sotsiaalmeditsiinilises asutuses ravimiretsepti kindlaksmääramisel, et parandada ravimite väljakirjutamise turvalisust, hõlbustada väljakirjutaja tööd, soodustada retsepti vastavust riigi õigusnormide nõuetele ja vähendada võrdväärse kvaliteediga ravi maksumust, on selle direktiivi tähenduses meditsiiniseade, kui sellel tarkvaral on vähemalt üks funktsioon, mis võimaldab kasutada patsiendi andmeid selleks, et aidata tema raviarstil retsepti koostada, nimelt tuvastades vastunäidustused, ravimite vastastikused toimed ja liigse posoloogia, isegi kui see tarkvara iseenesest ei toimi inimkeha sees või peal?

(1) Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiiv 93/42/EMÜ meditsiiniseadmete kohta (EÜT L 169, lk 1; ELT eriväljaanne 13/12, lk 82).
ET Euroopa Liidu Teataja C 296/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de grande instance de Lille (Prantsusmaa) 6. juunil 2016 – kriminaalasi Uber France SAS süüdistuses

(Kohtuasi C-320/16)

(2016/C 296/29)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de grande instance de Lille

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Uber France SAS

Eelotsuse küsimus

Kas transpordiseadustiku artikkel L.3124-13, mis lisati 1. oktoobri 2014. aasta seadusega nr 2014-1104 taksode ja reisijate vedamise teenust pakkuvate juhiga autode kohta, kujutab endast uut otsest tehnilist eeskirja, mis puudutab üht või mitut infoühiskonna teenust 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ (1) tähenduses, mille kohaselt peab sellest sättest eelnevalt Euroopa Komisjonile teatama vastavalt selle direktiivi artiklile 8, või kuulub see teenuseid käsitleva 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ (2) alla, mille artikli 2 lõike 2 punktis d on välistatud transport?

Kui küsimuse esimesele osale vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi artiklis 8 ette nähtud teatamiskohustuse rikkumise tagajärjeks on see, et õigussubjektide vastu ei saa tugineda transpordiseadustiku artiklile L. 3124-13?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiiv 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 204, lk 37, ELT eriväljaanne 13/20, lk 337).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT L 376, lk 36).
1.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklit 183 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et enammakstud käibemaksu tagasimaksmiseks ette nähtud tähtaega pikendatakse revisjoni kohta koostatud protokolli üleandmise päevani, juhul kui maksukohustuslasele määratakse sellise revisjonimenetluse käigus, mis on alustatud 30 päeva jooksul alates tagasimaksmise taotluse saabumise päevast, trahv maksu tasumatajätmise eest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 287/16

1. juunil 2016 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Tšehhi Vabariik

(Kohtuasi C-314/16)

(2016/C 287/20)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: Z. Malůšková ja J. Hottiaux)

Kostja: Tšehhi Vabariik

Hageja nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

1. tuvastada, et: a) Tšehhi Vabariik on rikkunud direktiivi 2006/112/EÜ artikli 4 lõikest 1 ja artikli 4 lõike 1 punktidest d ja f tulenevaid kohustusi, kuna ei taganud, et C1- ja C-kategooria määratlused hõlmavad vaid muid kui D1- ja D-kategooria veokeid; b) Tšehhi Vabariik on rikkunud direktiivi 2006/126/EÜ (1) artikli 4 lõikest 1 ja artikli 4 lõike 4 punktist h tulenevaid kohustusi, kuna ta piiras D1-kategooria määratlust veokitega, mis on kavandatud ja valmistatud vedama rohkem kui kaheksat sõitjat;

2. mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2006/126/EÜ artikli 4 lõige 1 sätestab, et juhiluba annab õiguse juhtida allpool määratletud kategooriatesse kuuluvaid mootorsõidukeid. C1- ja C-kategooriad on järgnevalt määratletud direktiivi artikli 4 lõike 4 punktides d ja f. Tingimus, et kategooriasse peavad kuuluma „muud kui D1- või D-kategooria veokid”, on mõlema kategooria puhul sõnaselgelt välja toodud. Sõidukite kategooriaid määratlevad Tšehhi õigusnormid ei sisalda aga tingimust, et C1- ja C-kategooriasse võivad kuuluda vaid „muud kui D1- või D-kategooria veokid”.

Direktiivi 2006/126/EÜ artikli 4 lõike 4 punkt h määratluse kohaselt kuuluvad D1-kategooriasse veokid, „mis on kavandatud ja valmistatud vedama lisaks juhile veel kuni 16 sõitjat”, nimetamata reisijate väikseimat arvu. Tšehhi õigusnormid sisaldavad aga täiendavat nõuet, et sõidukid, mis on kavandatud vedama rohkem kui kaheksat reisijat, tuleb liigitada D1-kategooriasse.

(1) ELT L 403, lk 18.
B.

Kui nimetatud direktiiv on kohaldatav, kas dekreetseaduse nr 242-B/2006 artiklitest 5 ja 6 võib järeldada, et on olemas liitumisleping, mis võib kuuluda eespool nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti b alla, arvestades võimalust, et selle lepinguga liitutakse või mitte vastavalt sellele, kas ravimeid müüakse või mitte?
3.

Arvestades eeltoodut ning seda, et kohus saab praegu kehtiva Iirimaa õiguse kohaselt peaprokuröri otsuseid ära muuta ainult siis, kui on tõendatud, et peaprokurör tegi otsuse pahauskselt või kohatu ajendi või poliitika tõttu, siis kas see on käesoleva asja asjaoludel kooskõlas põhiõiguste hartaga?
3.

Kas Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) sotsiaalkolleegiumi praktika, mis nähtub Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) sotsiaalkolleegiumi otsustest, 28.2.1997 (RJ 1997\4220), 28.10.1997 (RJ 1997\7680), 31.12.1997 (RJ 1997\9644), 13.4.1998 (RJ 1998\4577), 17.1.2000 (RJ 2000\918), 9.6.2000 (RJ 2000\5109), 8.5.2002 ja 20.12.2012 (kokkuvõtlikult esitatud eelotsusetaotluse alajaotise „Kohaldatav liikmesriigi kohtupraktika” punktis 2), rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 20 ja 21 koostoimes selle artikliga 51, kuna see kohustab töötasunõudega võlausaldajat (töötaja) taotlema kahe kohtumenetluse algatamist – ühe algatamist sotsiaalkohtus, et nõuda tööandja vastu esineva töötasunõude tuvastamist, ja seejärel teise algatamist tsiviil- või kaubanduskohtus, et tuvastataks äriühingu juhatuse liikme või teiste füüsiliste isikute solidaarne vastutus, arvestades sellega, et direktiivis 2009/101/EÜ, direktiivis 2012/30/EL ja liikmesriigi õigusnormides (LSC), millega on nimetatud ühenduse õigusnormid riigisisesesse õigusesse üle võetud, ei ole sarnast nõuet ette nähtud ühegi teist tüüpi võlausaldaja jaoks (sõltumata asjaomase nõude laadist)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 279/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social n.o 1 de Cuenca (Hispaania) 13. mail 2016 – Carlos Enrique Ruiz Conejero versus Ferroser Servicios Auxiliares S.A. ja Ministerio Fiscal

(Kohtuasi C-270/16)

(2016/C 279/24)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social n.o 1 de Cuenca

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Carlos Enrique Ruiz Conejero

Kostjad: Ferroser Servicios Auxiliares S.A. ja Ministerio Fiscal

Eelotsuse küsimus

Kas direktiiviga 2000/78 (1) on vastuolus niisuguse siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt on tööandjal õigus töötajat vallandada objektiivsetel põhjustel töölt puudumis(t)e pärast, isegi kui need on põhjendatud, kuid hooti korduvad ja moodustavad kahel järjestikusel kuul 20 % tööpäevadest, tingimusel et töölt puudumine moodustab eelneva kaheteistkümne kuu perioodil kokku 5 % või neljal mitte järjestikusel kuul kaheteistkümne kuu jooksul 25 % tööpäevadest, töötaja puhul, keda tuleb käsitada direktiivi tähenduses puudega töötajana, kui haiguspuhkus on tingitud puudest?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
3.

Asjaolude ilmselge moonutamine, kuna Üldkohus moonutas ilmselgelt asjaolusid, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 55 leidis, et „Hispaania Kuningriik ei ole tõendanud, et teatava ekspordi suhtes ei olnud kohaldatav ükski nendest kohustustest, millega seoses puudused tuvastati”. Nimelt esiteks on see kinnitus vastuolus nõuetele vastavuse süsteemi laadiga, sest selles valdkonnas võivad endast ohtu kujutada ainult teatavad käitised, st need, kellele kohaldatakse erinõudeid, millega seoses puudused tuvastati. Teiseks, Hispaania Kuningriik esitas komisjonile konkreetsed andmed, mis tõendavad, et teatavate käitiste suhtes ei olnud erikohustused kohaldatavad.
1.

Kas direktiivi 2003/49/EÜ (1) artikli 1 lõiget 1 koostoimes artikli 1 lõikega 4 tuleb tõlgendada nii, et direktiivi artikli 3 kohaldamisalasse kuuluv liikmesriigi residendist äriühing, mis saab sellistel asjaoludel nagu käesolevas asjas intresse teises liikmesriigis asuvalt tütarettevõtjalt, on nende intresside „tegelik tulusaaja” kõnealuse direktiivi tähenduses? 1.1. Kas mõistet „tegelik tulusaaja”, mida kasutatakse direktiivi 2003/49/EÜ artikli 1 lõikes 1, tuleb koostoimes artikli 1 lõikega 4 tõlgendada kooskõlas OECD 1977. aasta topeltmaksustamise vältimise näidislepingu artiklis 11 sisalduva vastava mõistega? 1.2. Kui küsimusele 1.1 tuleb vastata jaatavalt, siis kas seda mõistet tuleks tõlgendada üksnes 1977. aasta topeltmaksustamise vältimise näidislepingu artikli 11 kommentaaride valguses (punkt 8) või võib tõlgendamisse kaasata hilisemad kommentaarid, sealhulgas 2003. aastal sihtäriühingute kohta tehtud täiendused (punkt 8.1, nüüd punkt 10.1) ja 2014. aastal lepinguliste või seadusest tulenevate kohustuste kohta tehtud täiendused (punkt 10.2)? 1.3. Kui tõlgendamisse võib kaasata 2003. aasta kommentaarid, siis millist tähtsust omab selle väljaselgitamisel, kas dividendisaajat tuleb pidada „tegelikuks tulusaajaks” direktiivi 2003/49/EÜ tähenduses, see, kas kõnealust intressi kirjendatakse laenu põhisummalt (kogunenud intressina), kas intressisaajal on olnud lepinguline või seadusest tulenev kohustus kanda intress edasi teisele isikule ning kas enamik isikuid, keda intressimaksja asukohariigis peetakse intresside „tegelikeks tulusaajateks”, on teiste liikmesriikide või teiste Taaniga topeltmaksustamise vältimise lepingu sõlminud riikide residendid, nii et vastavalt siseriiklikule õigusele ei oleks olnud maksu kinnipidamiseks alust, kui need isikud oleksid olnud laenuandjad ja saanud seega otseselt intressi? 1.4. Millist tähtsust omab selle väljaselgitamisel, kas intressisaajat tuleb pidada „tegelikuks tulusaajaks” direktiivi tähenduses, eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt pärast kohtuasja faktiliste asjaolude hindamist tehtud järeldus, et intressisaajal – kellele ei olnud lepingulist ega seadusest tulenevat kohustust kanda saadud intressid edasi teisele isikule – ei olnud „täielikku” õigust „saada ja kasutada” intresse, nagu on märgitud 1977. aasta topeltmaksustamise vältimise näidislepingut käsitlevates 2014. aasta kommentaarides?
1.

Kas direktiivi 2005/29/EÜ artikli 6 lõike 1 punkt d ja artikli 7 lõige 2 on kohaldatavad juhtudel, kus kutseala esindaja hinnad on reguleeritud õigusnormiga? Kui vastus on jaatav, siis kas direktiivi 2005/29/EÜ (1), tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune õigusnorm, nagu on sätestatud seaduse 1/1996 artiklis 36, millega on kehtestatud kohustus kohaldada seaduses ette nähtud hinnakirja, vaatamata sellele, et ettevõtja tegevuses esineb teenuste eest kehtestatud hinna teatamata jätmist või selle suhtes eksitavat käitumist?
1.

Kas direktiivi 2014/59/EL (1), millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik, artikli 2 lõike 1 punkte 2 ja 23 koosmõjus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 (2) krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta artikli 4 lõike 1 punktiga 1, mille kohaselt on „krediidiasutus” ettevõtja, kelle majandustegevuseks on hoiuste või muude tagasimakstavate vahendite võtmine avalikkuselt ning oma arvel ja nimel laenu andmine, tuleb tõlgendada nii, et direktiivi 2014/59/EL artikli 1 lõike 1 kohaldamisala hõlmab ka likvideeritavat üksust (likvideeritav äriühing), kellel ei ole enam pangandust reguleerivate õigusnormide kohast luba tegeleda pangandustegevusega või kes võib seadusjärgse loa alusel teha vaid selliseid (panga)tehinguid, mille ainueesmärk on portfelli likvideerimine?
ET Euroopa Liidu Teataja C 314/13

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Højesteret (Taani) 6. juulil 2016 – Assens’i sadam versus Navigators Management (UK) Limited

(Kohtuasi C-368/16)

(2016/C 314/18)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Højesteret

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Assens’i sadam

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Navigators Management (UK) Limited

Eelotsuse küsimus

Kas Brüsseli I määruse (nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikli 13 punkti 5 koostoimes artikli 14 punkti 2 alapunktiga a tuleb tõlgendada nii, et kahju kannatanud poole suhtes, kellel on siseriikliku õiguse kohaselt õigus esitada nõue vahetult kahju põhjustanud isikule kindlustuskaitset pakkuva äriühingu vastu, on siduv kohtualluvust käsitlev kokkulepe, mis on kehtivalt sõlmitud kindlustusandja ja kindlustusvõtja vahel kooskõlas Brüsseli I määruse artikli 13 punktiga 5 koostoimes artikli 14 punkti 2 alapunktiga a?

(1) EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/4, lk 42.
ET Euroopa Liidu Teataja C 314/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 17. mail 2016 – Comune di Balzola jt versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(Kohtuasi C-275/16)

(2016/C 314/13)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Comune di Balzola, Comune di Borgo San Martino, Comune di Camino, Comune di Cereseto, Comune di Cerrina, Comune di Frassineto Po, Comune di Gabiano, Comune di Limone Piemonte, Comune di Mombello Monferrato, Comune di Morano Sul Po, Comune di Odalengo Piccolo, Comune di Pietraporzio, Comune di Piovà Massaia, Comune di Pontestura, Comune di Ponzano, Comune di Sala Monferrato, Comune di Serralunga di Crea, Comune di Solonghello, Comune di Villamiroglio, Comune di Montemagno, Comune di Scurzolengo, Comune di Alfiano Natta, Comune di Moncalvo, Comune di Cerro Tanaro, Comune di Tonco, Comune di Castagnole Monferrato, Comune di Casorzo, Comune di Calliano, Comune di Robella, Comune di Grana, Comune di Rocchetta Tanaro, Comune di Odalengo Grande, Comune di Coniolo, Comune di Ozzano Monferrato, Comune di Demonte, Comune di Entracque, Comune di Sambuco, Comune di Roccasparvera, Comune di Argentera, Comune di Gaiola, Comune di Valdieri, Anci Piemonte

Vastustaja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Eelotsuse küsimus

„Kas direktiivi 1997/67/EÜ (1) õigel tõlgendamisel on sellega kooskõlas seadusandliku dekreedi nr 261/99 artikli 3 lõige 7 ja 2014. aasta seaduse nr 194 artikli 1 lõige 276, pidades silmas järgmist:

a) direktiiviga 97/67/EÜ ning selle hilisemate muudatuste ja täiendustega ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta kehtestatakse liikmesriikide kohustus tagada universaalne postiteenus ning nähakse ette, et postisaadetiste kogumine ja kättetoimetamine adressaadi koju peab olema tagatud „vähemalt viiel tööpäeval nädalas”;

b) ühenduse sama direktiiviga lubatakse riiklikel reguleerivatel asutustel teha teatud erandeid üksnes „erandlikel asjaoludel või geograafilistel eritingimustel”;

c) Itaalia õigusaktidega (1999. aasta seadusandliku dekreedi nr 261 artikli 3 lõige 7 ja 23. detsembri 2014. aasta seaduse nr 190 (2015. aasta tasakaalu seadus) artikli 1 lõige 276) lubatakse siseriiklikel reguleerivatel asutustel vastupidi kiita heaks kõnealune erand kindla ajavahemiku jooksul iga kord, kui teenuse osutaja seda taotleb „erandlikel asjaoludel või geograafilistel eritingimustel territooriumil, kus rahvastikutihedus on alla 200 inimese ühel ruutkilomeetril”, ja isegi siis, kui kõnealused olukorrad ei ole erandlikud ning puudutavad suurt osa riigi elanikkonnast (kuni veerandit elanikkonnast ja seega – kui on tegemist väiksema asustustihedusega piirkonnaga – ka palju suuremat osa riigi territooriumist)?”

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (EÜT L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71).
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole tähtaegselt võtnud kõiki meetmeid täitmaks komisjoni 22. veebruari 2012. aasta otsust, mis on tehtud menetluses SA.26534 (C 27/2010, ex ΝΝ 6/2009), riigiabi kohta, mida Kreeka andis ettevõtjale Enómeni Klostoÿfantourgía (United Textiles S.A.), või vähemalt ei ole ta komisjonile teatavaks teinud võetud meetmed otsuse artikli 4 tähenduses, siis on ta rikkunud nimetatud otsuse artiklitest 2, 3 ja 4 ning Euroopa Liidu toimimise lepingust tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 305/20

European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE 7. juulil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 27. aprilli 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-379/16: European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE versus Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

(Kohtuasi C-379/16 P)

(2016/C 305/29)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (esindajad: advokaadid C.-N. Dede, D. Papadopoulou)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud Üldkohtu otsus osas, milles sellega lükati tagasi uus õigusväide, mis käsitles allahindlust sisaldanud pakkumust.

— tühistada EUIPO otsus edukaks tunnistamise kohta osas, milles selles tunnistati vastavaks IECI pakkumus, mis sisaldas hankedokumentide nõuetega vastuolus olnud allahindlust.

— mõista EUIPO-lt välja apellantide kulud esimese astme kohtumenetluses ja käesolevas apellatsioonimenetluses.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebust asjaoluga, et Üldkohus tõlgendas valesti kostja argumente ja moonutas neid tõendeid, mis EUIPO esitas Üldkohtu menetlust korraldava määruse alusel, mida ka EUIPO kohtuistungil kinnitas. Need tõendid näitasid, et eduka pakkuja pakkumus sisaldas allahindlust (mille pakkumine ei olnud nõuetekohane) ja seda võeti pakkumuste hindamisel arvesse. Edukas pakkuja lisas allahindluse pakkumisega oma pakkumusele variandi, mis puudutas küsitud hinda, mis ei olnud kooskõlas hankedokumentidega (mis ilmneb hankija vastusest pakkujate esitatud küsimusele). Täpsemalt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta asus seisukohale, et EUIPO jättis eduka pakkuja pakutud allahindluse hinnapakkumuse hindamisel arvesse võtmata ja seetõttu ei rikkunud EUIPO hankedokumentide nõudeid.
4.

Kas direktiivi 2008/95/EÜ artikli 7 lõikega 1, direktiivi (EL) 2015/2436 artikli 15 lõikega 1 ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 36 on kooskõlas, et ühe liikmesriigi kaubamärgi X omanik A on vastu nimetatud kaubamärgiga tähistatud toodete importimisele, kui need tooted pärinevad teisest liikmesriigist, kus on kaubamärgiga X identse kaubamärgi (Y) registreerinud teine omanik B, kes seda turustab, ja: — nendel kahel omanikul A ja B on tihedad äri- ja majandus- ehkki mitte otseselt sõltuvussuhted kaubamärgi X ühiseks kasutamiseks ärilisel eesmärgil; — need kaks omanikku A ja B järgivad kooskõlastatud kaubamärgistrateegiat, edendades teadlikult asjaomase üldsuse jaoks kaubamärgi ühtset ja üldist väliskuju ehk kujutist; või — omanikul A ja B on tihedad äri- ja majandus- ehkki mitte otseselt sõltuvussuhted kaubamärgi X ühiseks kasutamiseks ärilisel eesmärgil ja lisaks järgivad nad kooskõlastatud kaubamärgistrateegiat, edendades teadlikult asjaomase üldsuse jaoks ühtset ja üldist väliskuju ehk kujutist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 305/19

Aughinish Alumina Ltd 6. juulil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda laiendatud koosseisus) 22. aprilli 2016. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-50/06 RENV II ja T-69/06 RENV II: Iirimaa ja Aughinish Alumina Ltd versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-373/16 P)

(2016/C 305/28)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Aughinish Alumina Ltd (edaspidi „AAL”) (esindajad: solicitor C. Little, solicitor C. Waterson)

Teised menetlusosalised: Iirimaa, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 22. aprilli 2016. aasta otsus kohtuasjas T-69/06 RENV 11;

— mõista kõik menetluses kantavad AALi kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

AAL esitab otsuse vastu kaks väidet.

Esimene väide: õiguslik viga erakorraliste asjaolude hindamisel, õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumine, põhjenduste esitamata jätmine.

AAL väidab, et Üldkohus tegi õigusliku vea AALi õiguspärase ootuse hindamisel, eriti „erakorraliste asjaolude” esinemise hindamisel. See väide on jaotatud neljaks osaks:

Esimene osa: Üldkohus tegi vea kaaludes kohtuasjas C-272/12 P tehtud Euroopa Kohtu otsuse kohaldamisala ja mõju.

Teine osa: Üldkohus tegi vea leides, et AALi olukord tuleks eristada olukorrast kohtuasjas 223/85 RSV.

Kolmas osa: Üldkohus eksis tõlgendades Demesa kohtupraktikat (Kohtuasjad C-183/02 P ja C-187/02 P) nii, et see lõpetab AALi õiguspärase ootuse tagasinõude mittetoimumisele.

Neljas osas: Üldkohus tegi vea jättes tegemata vajaliku tasakaalustamise avalike ja erahuvide vahel. Sel viisi toimides rikkus Üldkohus õiguspärase ootuse põhimõtet ja raskendas oma viga jättes põhjendused esitamata.

Teine väide: Õiguslik viga nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (1) artikli 1 punkti b alapunkti i tõlgendamisel.

AAL väidab, et Üldkohus tegi õigusliku vea määratledes ja kohaldades tingimusi, mille kohaselt abi liigitatakse olemasolevaks abiks. AAL väidab eriti, et Üldkohus tegi vea nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i tõlgendamisel.

(1) Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (ELT L 83, lk 1)
1.

Kas liikmesriigi [Austria] tööandja hagi puhul, millega ta nõuab samas riigis elavale töötajale säilitatud töötasu eest makstud summade kui talle üle kandunud kahju hüvitamist, on tegemist „kindlustusega seotud küsimusega” määruse (EÜ) nr 44/2001 (1) artikli 8 tähenduses, kui (a) töötaja sai ühes liikmesriigis (Itaalias) liiklusõnnetuses vigastada, (b) hagi esitati teises liikmesriigis (Prantsusmaal) asuva tsiviilvastutuskindlustuse andja vastu, kes oli kindlustanud kahju põhjustanud sõiduki, ja (c) tööandja on juriidilise isiku staatusega avalik-õiguslik organisatsioon?
1.

Kas mõiste „sõiduki kasutamine” kui mootorsõidukite kasutamisest ja liiklemisest tuleneva tsiviilvastutuse kindlustuse riski, mida on nimetatud ühenduse õiguses (muu hulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2009. aasta direktiivi 2009/103/EÜ artiklis 3) (1), võib kindlaks määrata liikmesriigi siseriiklikus õiguses teistmoodi, kui see on määratletud ühenduse õiguses?