Esialgne tõlge

KOHTUJURISTI ETTEPANEK

EVGENI TANCHEV

esitatud 6. juunil 2018( )

Kohtuasi C‑186/17

flightright GmbH

versus

Iberia Express SA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Berlin (Berliini apellatsioonikohus, Saksamaa))

Eelotsusetaotlus – Lennutransport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Artikli 5 lõike 1 punkt c ja artikkel 7 – Reisijatele makstav hüvitis lendude pikaajalise hilinemise või tühistamise korral – Mitmesegmendilise lennureisi jätkulennust mahajäämine – Esimese segmendi lühiajaline hilinemine, kuid pikaajaline hilinemine lõppsihtkohas – Vastutus hüvitise maksmise eest, kui lepinguline lennuettevõtja ei teosta ühtegi osa lennureisist, vaid iga segmendi teostab erinev tegutsev lennuettevõtja





I. Sissejuhatus

1. Kas järjestikuste lendude esimest lendu teostav lennuettevõtja on kohustatud maksma määruse (EÜ) nr 261/2004( ) artikli 7 kohaselt reisijale hüvitist, kui see esimene lend hilineb ainult lühiajaliselt, ent see põhjustab pikemaajalise hilinemise reisija lõppsihtkohta jõudmisel?

2. See on sisuliselt küsimus, mida Euroopa Kohtul tuleb kaaluda seoses Landgericht Berlini (Berliini apellatsioonikohus, Saksamaa) eelotsusetaotlusega.

3. Euroopa Kohus on varem kaalunud sarnast küsimust kohtuotsuses Folkerts,( ) aga seda seoses olukorraga, kus ümberistumistega lennureisi teostas sama lennuettevõtja ning milles seisnes küsimus selles, kas reisija õigus hüvitisele määruse nr 261/2004 artikli 7 alusel sõltub selle määruse artiklis 6 sätestatud tingimuste täidetusest.( )

4. Ent kohtuasja Folkerts ja käesoleva põhikohtuasja faktiliste asjaolude vahel on märkimisväärseid erinevusi. Käesolevas asjas ei ole küsimus niivõrd selles, kas tuleks hüvitist maksta, vaid selles, kes peaks seda tegema.

5. Põhikohtuasjas opereeris ümberistumistega lennu iga segmenti erinev lennuettevõtja eraldi reisina, samas kui reisi broneerimisel määrati teenusepakkujaks selline lennuettevõtja, kes ise ühtegi reisi segmenti ei lennanud. Seega puudub käesolevas põhikohtuasjas erinevalt kohtuasjast Folkerts leping ühegi tegutseva lennuettevõtja ja hilinenud reisijate vahel ning esimese lennu lühiajalise viivituse põhjustanud tegutsev lennuettevõtja ei lennanud reisi järgmisi segmente.

6. Euroopa Kohtul tuleb seega edasi arendada oma väljakujunenud kohtupraktikat määruse nr 261/2004 tõlgendamise kohta käesolevas faktilises kontekstis.

II. Õiguslik raamistik

7. Määruse nr 261/2004 põhjendustes 1, 2, 4, 7 ja 8 on märgitud:

„(1) Õhutranspordi valdkonnas ühenduse võetava meetme eesmärk on muu hulgas tagada reisijate kaitstuse kõrge tase. Peale selle tuleks täielikult võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid.

(4) Seetõttu peaks ühendus [nõukogu 4. veebruari 1991. aasta määruses (EMÜ) nr 295/91 kompenseerimissüsteemi ühiseeskirjade kohta, mida rakendatakse regulaarlennuliikluses reisija lennureisist mahajätmise korral( )] sätestatud kaitstuse standardeid karmistama, suurendama reisijate õigusi ning tagama lennuettevõtjate tegutsemise ühtlustatud tingimustel liberaliseeritud turul.

(7) Käesoleva määruse tõhusa kohaldamise tagamiseks peaks selles määruses sätestatud kohustuste täitmine jääma tegutsevale lennuettevõtjale, kes teostab või kavatseb teostada lennu, olenemata sellest, kas lennuk kuulub kõnealusele ettevõtjale, on renditud ilma (dry lease) või koos meeskonnaga (wet lease) või kasutatakse seda muul alusel.

(8) Käesolev määrus ei tohiks piirata tegutseva lennuettevõtja õigusi taotleda vastavalt kohaldatavatele õigusaktidele hüvitist mis tahes isikult, sealhulgas kolmandatelt isikutelt.“

8. Määruse nr 261/2004 artiklis 2 on määratletud järgmised mõisted:

„[…]

b) tegutsev lennuettevõtja – lennuettevõtja, kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu;

[…]

h) lõppsihtkoht – registreerimislauas esitatavale piletile märgitud sihtkoht või vahetute ümberistumistega lendude korral viimase lennu sihtkoht; arvesse ei võeta olemasolevaid ümberistumisega asenduslende, kui peetakse kinni esialgsest kavandatud saabumisajast;

[…]“

9. Määruse nr 261/2004 artikli 3 lõikes 5 on sätestatud:

„Seda määrust kohaldatakse mis tahes lennuettevõtja suhtes, kes korraldab lõigetes 1 ja 2 osutatud reisijatele reise. Kui tegutsev lennuettevõtja, kes ei ole sõlminud reisijaga lepingut, täidab käesolevast määrusest tulenevaid kohustusi, käsitatakse seda ettevõtjat tegutsevana selle isiku nimel, kes on kõnealuse reisijaga lepingu sõlminud.“

10. Määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis c on sätestatud:

„Lennu tühistamise korral on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7 [...]“

11. Määruse nr 261/2004 artikkel 7 kannab pealkirja „Õigus hüvitisele“ ja selle lõikes 1 on sätestatud:

„Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:

a) 250 euro ulatuses kõikide kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;

b) 400 euro ulatuses kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;

c) 600 euro ulatuses kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul.

Vahemaa määramisel võetakse aluseks lõppsihtkoht, kuhu reisija jõuab lennureisist mahajätmise või lennu tühistamise tõttu pärast kavandatud aega.“

12. Määruse nr 261/2004 artikkel 13 kannab pealkirja „Õigus kahjude hüvitamisele“ ja selles on sätestatud:

„Kui tegutsev lennuettevõtja maksab hüvitist või täidab muid käesoleva määruse kohaseid kohustusi, ei või käesoleva määruse sätteid tõlgendada nii, et see kitsendaks õigust taotleda vastavalt kohaldatavale õigusele hüvitist mis tahes isikult, sealhulgas kolmandatelt isikutelt. Eelkõige ei piira käesolev määrus mingil moel tegutseva lennuettevõtja õigust taotleda hüvitist reisikorraldajalt või muult isikult, kellega tegutsev lennuettevõtja on sõlminud lepingu. Samamoodi ei tohi käesoleva määruse sätteid tõlgendada nii, et see kitsendaks reisikorraldaja või kolmanda isiku (muu kui reisija) õigust taotleda tegutsevalt lennuettevõtjalt vastavalt kohaldatavatele asjakohastele õigusaktidele hüvitist, kui tegutsev lennuettevõtja on sellise reisikorraldaja või kolmanda isikuga sõlminud lepingu.“

III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused

13. Põhikohtuasjas on flightright GmbH (edaspidi „flightright“) esitanud hagi Hispaania lennuettevõtja Iberia Express SA (edaspidi „Iberia Express“) vastu, nõudes määruse nr 261/2004 artikli 7 alusel hüvitist. Eelotsusetaotluse kohaselt on flightright esitanud oma nõude, mis põhineb kahe reisija õigusel saada hüvitist vastavalt nimetatud määrusele kumbki summas 600 eurot ja mille need reisijad on loovutanud flightrightile.

14. Eelotsusetaotluse kohaselt broneerisid reisijad reiside broneerimise veebisaidi Elumbus GmbH (edaspidi „Elumbus“) kaudu kahele inimesele kolmesegmendilise lennureisi Berliinist Saksamaal San Salvadori El Salvadoris. Elumbus on lennuettevõtja Air Berlin PLC & Co Luftverkehrs KG (edaspidi „Air Berlin“) volitatud esindaja.

15. Elumbuse koostatud arvel oli kogu lennureisi teenuseosutajana märgitud Air Berlin. Ka pileti andis välja Elumbus ja sellel oli samuti märgitud sama broneeringunumber Air Berlin, Iberia Lineas Aereas De Espana SA (edaspidi „Iberia“) ja Avianca SA (edaspidi „Avianca“) kohta, kusjuures viimasena nimetatud olid kaks kolmest lennureisi tegutsevast lennuettevõtjast.

16. Lennureisi esimene segment viis Berliinist Saksamaal Madridi Hispaanias. Seda teostas Iberia Express.

17. Lennureisi teine segment viis Madridist Hispaanias San Josesse Costa Ricas. Seda teostas Iberia. Iberia Express on täielikult Iberia omandis olev tütarettevõtja.

18. Lennureisi kolmas segment viis San Josest Costa Ricas San Salvadori El Salvadoris. Seda opereeris Kolumbia lennuettevõtja Avianca, kellel on koodijagamisleping Iberiaga.( )

19. Esimene lend Madridi saabus 59minutilise hilinemisega. Seetõttu ei jõudnud reisijad järgmisele lennule. Lõpuks jõudsid reisijad pärast lendude ümberbroneerimist oma lõppsihtkohta San Salvadori 49tunnise hilinemisega.( )

20. Amtsgericht Wedding (Weddingi esimese astme kohus) jättis flightrighti hagi rahuldamata, kuna Iberia Express teostas ainult lennu Berliinist Madridi, aga mitte jätkulende. Samuti ei olnud Iberia Express seotud kogu lennureisi broneerimise ja kavandamisega. Seetõttu leidis Amtsgericht Wedding (esimese astme kohus), et Iberia Express on vastutav ainult hilinemise eest lennul Berliinist Madridi. Ta nõustus Iberia Expressi argumendiga, et see üle 1500 km pikkune lend hilines ainult 59 minutit ehk hilinemine jäi alla kolme tunni, seetõttu ei tekkinud õigust määruse nr 261/2004 artiklis 7 ette nähtud hüvitisele.

21. Flightright esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Landgericht Berlini (Berliini apellatsioonikohus).

22. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas Euroopa Kohtu otsus Folkerts( ) on kohaldatav põhikohtuasjas, kus algset hilinenud lendu ja järgmist lendu, millelt maja jäädi, opereerisid eri lennuettevõtjad.( )

23. Neil asjaoludel otsustas Landgericht Berlin (Berliini apellatsioonikohus) põhikohtuasjas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„Kas reisijal võib määruse nr 261/2004 artikli 7 kohane õigus hüvitisele olla ka siis, kui reisija jääb lennu suhteliselt lühiajalise hilinemisega saabumise tõttu maha vahetu ümberistumisega jätkulennust, mille tagajärjel jõuab reisija lõppsihtkohta kolm või enam tundi pärast kavandatud saabumisaega, kui kummagi lennu teostasid aga erinevad lennuettevõtjad ja lennud broneeriti reisikorraldaja kaudu, kes omakorda broneeris kogu lennureisi teise lennuettevõtja kaudu?“

24. Kirjalikud märkused on Euroopa Kohtule esitanud Saksamaa, Itaalia ja Poola valitsus ning komisjon. Flightright, Iberia Express, Saksamaa valitsus ja komisjon esitasid suulisi argumente kohtuistungil 21. märtsil 2018.

IV. Hinnang

A. Probleemi ülevaade

25. On ilmne, et määruse nr 261/2004 loomisel ei peetud silmas sellist konkreetset praktikat, mis on vaidluse all põhikohtuasjas. Selle puhul annab lennuettevõtja A (edaspidi „lepinguline lennuettevõtja“) lepingu alusel välja pileti mitmest segmendist koosnevale lennule ning seejärel ei opereeri ühtegi reisi segmentidest ise, vaid annab eri segmendid üle erinevatele tegutsevatele lennuettevõtjatele B, C ja D. Sellist asjade korraldust tuntakse koodijagamise nime all.( )

26. Vastavalt määratlusele määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis b on nii B, C, kui ka D „tegutsev lennuettevõtja“ määruse nr 261/2004 tähenduses ning sellest mõistest tuleneb määruses nr 261/2004 ette nähtud vastutus.

27. Ükski määruses nr 261/2004 sätestatud kohustus ei kehti mitte lepingulisele lennuettevõtjale, vaid „tegutsevale lennuettevõtjale“. Nagu komisjon kohtuistungil märkis, tuleneb määruse nr 261/2004 artiklist 5, et lepingulise suhte puudumine asjaomaste reisijate ja tegutseva lennuettevõtja vahel ei puutu asjasse, kui tegutseval lennuettevõtjal on omaenda lepinguline suhe lepingulise lennuettevõtjaga, nagu see on põhikohtuasjas.

28. See võib olla probleemne kolmel põhjusel.

29. Esiteks on Euroopa Kohtu praktikas paika pandud oluline künnis, mille ületamisel tuleb maksta hilinemise eest hüvitist, ning selleks on hilinemine vähemalt kolm tundi võrreldes kavandatud saabumisajaga.( ) Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, ei ole põhikohtuasja faktiliste asjaolude kohaselt seda künnist ületatud, kui võtta eraldiseisvana arvesse ainult seda lendu, mille eest vastutas Iberia Express, kuivõrd selle segmendi hilinemine oli kõigest 59 minutit.

30. See toob teise probleemi juurde. Kas põhikohtuasja faktilistel asjaoludel, mille puhul lepinguline lennuettevõtja andis välja pileti kolmest segmendist koosnevale lennureisile, koosneb „lend“, mida tuleb hilinemise seisukohast hinnata, kolmest eraldi lennust või ainult ühest? Põhikohtuasjas oleks ainult viimati nimetatud juhul ületatud Euroopa Kohtu praktikas kindlaks määratud künnis, kuivõrd hilinemine lõppsihtkohas oli 49 tundi.

31. Kolmandaks, kui „lend“ hõlmab kogu lennureisi Berliinist San Salvadori, siis kuidas saab pidada Iberia Expressi määruse nr 261/2004 alusel vastutavaks 49tunnisest hilinemisest tuleneva hüvitise maksmise eest, kui ta oli tegutsev lennuettevõtja teekonna vähemolulisel osal? Samamoodi, kuidas saab pidada Air Berlini kui lepingulist lennuettevõtjat vastutavaks, kui määrusega nr 261/2004 ei ole kehtestatud mingeid kohustusi lepingulisele lennuettevõtjale, vaid, nagu juba mainitud, need on kehtestatud tegutsevale lennuettevõtjale?

32. Need on küsimused, mis on vaja lahendada, et vastata Landgericht Berlini (Berliini apellatsioonikohus) esitatud küsimusele.

B. Menetlusosaliste seisukohtade ülevaade

33. Flightright ja komisjon panevad ette vastata esitatud küsimusele jaatavalt. Nende arvates on kohtuotsus Folkerts ülekantav põhikohtuasja faktilistele asjaoludele, kuna tegutsevate lennuettevõtjate isikud ei ole olulised.

34. Saksamaa valitsus on vastupidisel seisukohal, väites, et kohtuasjas Folkerts tuli hüvitist maksta ainult seetõttu, et kõiki lennureisi segmente opereeris sama lennuettevõtja. Saksamaa valitsuse väitel on see vajalik tingimus. Samuti väljendab Saksamaa valitsus muret, et piirkondlikele haruliinidele keskenduvatele lennuettevõtjatele pandaks ülemäärane koorem, kui hüvitisenõue võiks põhineda järgneval pikaajalisel hilinemisel mitmesegmendilise reisi lõppsihtkohas.

35. Poola valitsus on seisukohal, et hüvitist on õigus saada siis, kui reisikorraldaja tegutses lennuettevõtjate volitatud agendina või kui lennuettevõtjad, olles teadlikud asjaomaste reisijate kogu reisikavast, kinnitasid oma tahet täita osa sellest, samas kui Itaalia valitsus on seisukohal, et Air Berlin on lepingulise lennuettevõtjana kohustatud maksma määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis c ja artiklis 7 ette nähtud hüvitist.

V. Vastus esitatud küsimusele

36. Olen jõudnud järeldusele, et esitatud küsimusele tuleks vastata, et kui reisija jääb eelneva lennu suhteliselt lühiajalise hilinemise tõttu maha vahetult järgnevalt jätkulennult, ent selle tulemuseks on kolme või enama tunni pikkune hilinemine lõppsihtkohta jõudmisel, siis kehtib määruse nr 261/2004 artikli 7 alusel õigus saada „tegutsevalt lennuettevõtjalt“ hüvitist, isegi kui asjaomaseid lende teostasid erinevad lennuettevõtjad ja broneering tehti reisikorraldaja kaudu, kes broneeris kogu lennureisi teise (lepingulise) lennuettevõtja kaudu, kes ise ei teostanud lende ühelgi kõnealuse lennureisi osal.

37. Märgin kõigepealt, et määruse nr 261/2004 põhjenduse 1 kohaselt on õhutranspordi valdkonnas võetava meetme eesmärk muu hulgas tagada reisijate kõrgetasemeline kaitse ning täielikult tuleks võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid. Lisaks on Euroopa Kohtu praktikas välja kujunenud, et määruse nr 261/2004 õigusnorme, mis annavad lennureisijatele õigusi – nende hulgas õiguse saada hüvitist – tuleb tõlgendada laialt.( ) Määruse nr 261/2004 eesmärk on tugevdada lennureisijate kaitset( ) ning määruse nr 261/2004 artikli 7 kohaselt on hüvitatav „pöördumatu ajakaotusega seotud ebamugavus“.( )

38. Olen seetõttu seisukohal, et määruse nr 261/2004 eesmärki arvesse võttes ei või seda tõlgendada viisil, mis takistab selgelt olulise hilinemise tõttu kannatama pidanud reisijatele hüvitise maksmist tulenevalt ärimudelitest, milles reisijate ja tegutsevate lennuettevõtjate õigussuhted ei ole vahetud.

39. Euroopa Kohus on leidnud, et asjaolu, et määrus nr 261/2004 viitab erinevat liiki hilinemistele, on kooskõlas liidu õiguskorra lahutamatu osa moodustava Montreali rahvusvaheliste õhuvedude reeglite ühtlustamise konventsiooni artikliga 19. Montreali konventsiooni artiklis 19 on kasutatud mõistet „reisijate hilinemine õhuveol“, kuid selles ei täpsustata, millises veo segmendis peab selline hilinemine esinema.( )

40. Nii otsustati kohtuotsuses Folkerts, et kuna hilinenud lendude puhul materialiseerub ebamugavus alles lõppsihtkohta saabudes, siis juhul, kui üksainus tegutsev lennuettevõtja teostab mitu ümberistumistega lendu ning toimub nii pikaajaline hilinemine lõppsihtkohas kui ka lühem hilinemine reisi vahesegmendis, siis „omab […] määruse nr 261/2004 artiklis 7 ette nähtud kindlasummalise hüvitise maksmisel tähtsust ainult hilinemine, mis tuvastatakse võrreldes kavandatud saabumisajaga lõppsihtkohta, kusjuures lõppsihtkoha all tuleb mõista asjaomase reisija viimase lennu sihtkohta.“( )Euroopa Kohus leidis hiljuti, et õigus hüvitisele kehtib tegemata vahet sellel, kas reisijad „jõuavad lõppsihtkohta otselennuga või ümberistumistega“.( ) Järelikult on põhikohtuasja asjakohane hilinemine eelnimetatud 49tunnine hilinemine San Salvadori jõudmisel.

41. See järeldus on kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega. Mitmest segmendist koosnev lennureis, mille teostab üksainus lennuettevõtja, on võrreldav lennureisiga, mille teostavad eri lennuettevõtjad sellise kokkuleppe alusel nagu põhikohtuasjas,( ) ning ei näi olevat objektiivset põhjendust neid olukordi erinevalt kohelda, eriti kui võtta arvesse määrusega nr 261/2004 taotletavat eesmärki. Samuti toimib see heidutusena selliste lennuettevõtjate vastu, kes jagavad lende näiteks oma tütarettevõtjate vahel, et vältida kohustust maksta hüvitist pikaajalise hilinemise korral.

42. Kohtuasja toimikust nähtub, et ainus erinevus kohtuasja Folkerts ja käesoleva põhikohtuasja faktiliste asjaolude vahel seisneb selles, et kohtuasjas Folkertslangesid tegutsev lennuettevõtja ja lepinguline lennuettevõtja kokku ning kõik lennud teostas see sama isik. Käesolevas põhikohtuasjas on Air Berlin lepinguline lennuettevõtja, aga kõik asjakohased reisi segmendid on sisse ostetud tegutsevatelt lennuettevõtjatelt.

43. Miks siis ei peaks määruse nr 261/2004 artiklites 5 ja 7 ette nähtud kindlasummalist hüvitist maksma Iberia Expressi asemel Air Berlin, nagu soovitas Itaalia valitsus?

44. Vastus tuleneb asjaolust, et määrus nr 261/2004 lihtsalt ei reguleeri lepinguliste lennuettevõtjate tegevust. See ei järeldu mitte ainult määruse nr 261/2004 sõnastusest, vaid see põhineb ka asjaolul, et see määrus on tervikuna suunatud „tegutsevale lennuettevõtjale“, nagu nähtub selle põhjendustest 7, 8, 14 ja 19 ning artiklitest 4, 5, 6 (kusjuures artikkel 7 on vastavalt artiklitele 5, 10, 11 ja 13 sõnaselgelt piiratud tegutsevatele lennuettevõtjatele). Need sätted on suures enamuses ning need kaaluvad selgelt üles üldise viite „lennuettevõtjatele“ määruse nr 261/2004 põhjendustes 4, 9, 12 ja 22 ning artiklis 3, koos mõiste „lennuettevõtja“ määratlusega määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis a. Määruse nr 261/2004 põhjendus 7 on eriti oluline, kuivõrd selles rõhutatakse, et määruses sätestatud kohustuste täitmine „peaks […] jääma tegutsevale lennuettevõtjale, kes teostab või kavatseb teostada lennu“.

45. Seetõttu kaldun tõlgendama õigust hüvitisele määruse nr 261/2004 artiklis 7, mida kohaldatakse selle määruse artikli 5 lõike 1 punkti c kohaselt „tegutsevale lennuettevõtjale“, selliselt, et see hõlmab tegutsevaid lennuettevõtjaid, kes on põhjustanud mitmest segmendist koosneva lennu hilinemise, mille tulemus on selline hilinemine lõppsihtkohas, mis ületab Euroopa Kohtu praktikas ette nähtud künnise hüvitise maksmiseks.

46. Seda toetavad lisaks määruse nr 261/2004 ettevalmistavad materjalid. Kui komisjoni algses ettepanekus oli seoses koodijagamisega käsitletud nii reisikorraldajat kui ka lepingulist lennuettevõtjat ning Euroopa Parlament oli pannud ette nende mõlemate paralleelse vastutuse, väljendas nõukogu muret selle üle, mida see tähendaks reisijatele õiguskindluse seisukohast.( ) Määruse eelnõud muudeti selguse ja lihtsuse huvides, nähes kohustused ette ainuüksi tegutsevale lennuettevõtjale.( ) Lisaks, kui algses ettepanekus sisaldus säte, mis nõudis, et koodijagamise puhul peab lepinguline lennuettevõtja olema ühenduse lennuettevõtja,( ) siis seda sätet hiljem muudeti, et võtta aluseks tegutsev lennuettevõtja.( ) Kõik see näitab, et määruses nr 261/2004 määrati tegutsev lennuettevõtja teadlikult selles aktis silmas peetavaks lennuettevõtjaks.( )

47. Lõpuks märkis Iberia Expressi esindaja kohtuistungil, et Iberia Express teadis, et Berliinis tema lennule tulnud reisijad pidid jõudma Madridis jätkulennule. Võttes arvesse koodijagamise praktikat, ei näi olevat liiga suur koorem, kui sellest praktikast ärilist kasu saavad lennuettevõtjad määratakse vastutama sellega seotud riski eest,( )eriti kui asjaomase lennu hilinemisest tulenevad tagajärjed on lennuettevõtjale oma reisijate lennukava kontrollides ettenähtavad. Teisisõnu: nagu argumenteeris Poola valitsus, teadmine ümberistumistega lennust kujutab endast nõusolekut.

48. Nagu komisjon kohtuistungil märkis, võivad sellises olukorras nagu Iberia Express olevad lennuettevõtjad keelduda sõlmimast kokkulepet lepingulise lennuettevõtjaga, kui lendude vaheline ümberistumise aeg on ebamõistlikult riskantne. Seda arvestades toetan ma seisukohta, mille kohaselt on „hüvitise maksmise kriteeriumiks mitte põhjuslikkus, vaid lennuettevõtja süü (laias tähenduses)“.( )

49. Seetõttu ei pane minu pakutud vastus ebaproportsionaalset koormat tegutsevatele lennuettevõtjatele, kes vastutavad ainult lennureiside lühikeste osade eest.( )Lisaks ei mõjuta määruse nr 261/2004 järgsete kohustuste täitmine lennuettevõtja õigusi taotleda hüvitist hilinemise põhjustanud mis tahes isikult, sealhulgas kolmandatelt isikutelt vastavalt riigisisesele õigusele, nagu näeb ette määruse nr 261/2004 artikkel 13. Ülimuslik on seejuures määruse nr 261/2004 eesmärk, milleks on reisijatel tekkinud kahju ühetaoliselt ja viivitamatult hüvitada.( )

VI. Ettepanek

50. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes olen seisukohal, et Euroopa Kohus peaks vastama Landgericht Berlini (Berliini apellatsioonikohus, Saksamaa) küsimusele järgmiselt:

Kui reisija jääb eelneva lennu suhteliselt lühiajalise hilinemise tõttu maha vahetult järgnevalt jätkulennult, ent selle tulemuseks on kolme või enama tunni pikkune hilinemine lõppsihtkohta jõudmisel, siis kehtib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 7 alusel õigus saada „tegutsevalt lennuettevõtjalt“ hüvitist, isegi kui asjaomaseid lende teostasid erinevad lennuettevõtjad ja broneering tehti reisikorraldaja kaudu, kes broneeris kogu lennureisi teise (lepingulise) lennuettevõtja kaudu, kes ise ei teostanud lende ühelgi kõnealuse lennureisi osal.