ET Euroopa Liidu Teataja C 89/13

Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd 13. jaanuaril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 16. detsembril 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-423/09: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials versus Euroopa Nõukogu

(Kohtuasi C-15/12 P)

2012/C 89/21

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (esindajad: advokaadid J.-F. Bellis ja R. Luff)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tunnistada käesolev apellatsioonikaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 16. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-423/09: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu, ning lahendada selle esemeks olev vaidlus;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja sellest tulenevalt tühistada dumpinguvastane tollimaks, mis hageja suhtes kehtestati nõukogu 7. septembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 826/2009, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1659/2005 teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit magneesiumoksiidtelliste impordi suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestamise kohta (1), kuna sellega kehtestatud dumpinguvastane tollimaks ületab seda maksu, mida oleks kohaldatud siis, kui see oleks määratud esialgse uurimise käigus kohaldatud meetodi alusel, et võtta arvesse Hiina ekspordikäibemaksu tagastamata jätmist vastavalt algmääruse artikli 2 lõikele 10 (2);

— mõista mõlema kohtuastme kulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab kolm väidet oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks, mis on suunatud Üldkohtu otsuse peale lükata tagasi tema teine tühistamisväide seoses nõukogu ja parlamendi poolt dumpinguvastase algmääruse artikli 11 lõike 9 rikkumisega.

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta keeldus lahendamast küsimust, millist ekspordihindade ja normaalväärtuse võrdusmetoodikat kohaldati esialgse uurimise käigus, ega saanud seega õiguspäraselt järeldada, et läbivaatamise käigus „metoodika muutmist” algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses ei esinenud. Tegelikult muutus võrdlusmeetod radikaalselt, kui võrrelda esialgset uurimist, kus võrdluse alus oli „käibemaksuta”, läbivaatamisega, kus võrdluse alus oli „käibemaksuga”. Viimase meetodi kohaldamine viis selleni, et dumpingumarginaal oli kõrgem kui see oleks olnud esialgse uurimise käigus kasutatud meetodi kohaldamise puhul.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et institutsioonid ei pea enam kohaldama ekspordihindade ja normaalväärtuse võrdlusmeetodit, mida kohaldati esialgse uurimise käigus, kuigi see viib kohanduseni, mis ei ole lubatud algmääruse artikli 2 lõike 10 punktis b, ajades seega segi mõisted „kohandamine” ja „võrdlusmeetod”.

Kolmas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et erinevused ekspordikäibemaksu tagastamise määras perioodil alates esialgsest uurimisest kuni läbivaatamiseni, kujutab endast asjaolude muutumist, mis õigustab meetodi muutust, samas kui ei ole tõendatud, et selle erinevuse tõttu ei saanud kohaldada esialgses uurimises kasutatud meetodit. Kuna „muutunud asjaolude” erandit tuleb tõlgendada kitsalt, siis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 62-64 sisalduv põhjendus ei vasta ilmselgelt sellele rangele nõudele.

(1) ELT L 240, lk 7.

(2) Nõukogu 22 detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45).