ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

Eelotsusetaotluses märgib High Court (kõrge kohus) esiteks, et vaidlust ei ole selles, et Iirimaal on pädevus määrata E. Bogatule perehüvitisi määruse nr 883/2004 artikli 67 tähenduses. Seejärel märgib ta, et Iirimaa õigusnormide kohaselt ei ole üldiselt vaja, et isik taotluse esitamise hetkel tegeleks või oleks minevikus tegelenud töötamisega Iirimaal, et ta võiks mõnda neist hüvitistest saada, ja et konkreetselt isiku puhul, kui on sellises olukorras nagu E. Bogatu, sõltub see õigus üksnes ühe tingimuse täitmisest, mis puudutab selle lapse vanust, kelle eest isik neid hüvitisi taotleb. Lõpuks märgib ta, et siinses asjas on E. Bogatul õigus perehüvitisi saada Iiri õigusnormide alusel, ilma et see mõjutaks määruse nr 883/2004 rakendamist.
36

Neil asjaoludel tuleb nentida, et – nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 – sellist hagi nagu põhikohtuasjas käsitletav, mille ühelt poolt võib esitada võlausaldaja ise, nii et see ei kuulu pankrotihalduri ainupädevusse, ja mis teiselt poolt ei sõltu maksejõuetusmenetluse alustamisest, ei saa käsitada nii, et see on maksejõuetusmenetluse otsene ja lahutamatu tagajärg.
110

Euroopa Kohus on selle kohta juba otsustanud, et kui Iraani valitsust aitava üksuse vara külmutatakse, on märkimisväärne oht, et see üksus avaldab tema omandis või kontrolli all olevatele üksustele survet, et hiilida kõrvale tema suhtes võetud meetmete tagajärgedest, mistõttu on viimati nimetatud üksuste vara külmutamine vajalik ja sobiv, et tagada võetud meetmete tõhusus ja see, et nendest meetmetest ei hiilita kõrvale (vt selle kohta 22. septembri 2016. aasta kohtuotsus NIOC jt vs. nõukogu, C‑595/15 P, ei avaldata, EU:C:2016:721, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
96

Mis puudutab kolmandat asjaolu, mille kohaselt ÜRO peasekretär oli märkinud, et IMG ei kujutanud endast ÜRO spetsialiseeritud asutust, siis piisab, kui märkida, et see ei omanud õiguslikult mingisugust tähtsust. Nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 91, ei nõua 2002. aasta ja 2012. aasta finantseeskirjad sugugi, et asjaomane üksus oleks selleks, et teda võiks pidada „rahvusvaheliseks organisatsiooniks“, ÜRO spetsialiseeritud asutus. Käesoleval juhul oli pealegi selge, et IMG ei olnud kunagi väitnud, et ta on selline asutus, vaid seda, et ta on „rahvusvaheline avalik-õiguslik organisatsioon, mis on loodud valitsustevahelise kokkuleppe alusel“, nagu ilmneb selgelt nendest Üldkohtu tähelepanekustest, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 85.
83

Mis puutub teise väite esimesse ossa, siis olgu meenutatud, et kaubamärgi „tegeliku kasutamisega“ on tegemist juhul, kui kaubamärki kasutatakse selle peamise ülesande kohaselt, mis on nende kaupade või teenuste päritolu tagamine, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, eesmärgiga luua või säilitada turg neile kaupadele ja teenustele, ning tegelikuks kasutamiseks ei loeta üksnes sümboolset laadi kasutamist, mille ainus eesmärk on kaubamärgist tulenevate õiguste säilitamine. Kaubamärgi tegeliku kasutamise hindamine peab põhinema nende faktide ja asjaolude kogumil, mille abil on võimalik kindlaks teha, kas kaubamärki tegelikult kasutatakse kaubanduses äritegevuse käigus, ning milleks on eelkõige kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenuste jaoks vastavas majandussektoris turuosa säilitamiseks või loomiseks põhjendatuks peetav kasutamine, kaupade või teenuste olemus, turu omadused, kaubamärgi kasutamise ulatus ja sagedus (11. märtsi 2003. aasta kohtuotsus Ansul, C‑40/01, EU:C:2003:145, punkt 43, ja 17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Naazneen Investments vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑252/15 P, ei avaldata, EU:C:2016:178, punkt 56).
37

Nii toimides andis ta tõlgenduse, mis on vastuolus tõlgendusega, millest lähtus Euroopa Inimõiguste Kohus 5. detsembri 2002. aasta kohtuotsuses Vogl vs. Saksamaa (CE:ECHR:2002:1205DEC006586301, punkt 2) ja 5. märtsi 2013. aasta kohtuotsuses Chapman vs. Belgia (CE:ECHR:2013:0305DEC003961906, punkt 33). See kohus on nimelt korduvalt tunnustanud, et jurist, kellel on õigus esineda Cour de cassation’is (kassatsioonikohus), täidab Belgia kohtusüsteemis erilist rolli ja tema sekkumine on kohustuslik. Viimasena nimetatud kohtuotsuses tõi Euroopa Inimõiguste Kohus esile, et „kassatsioonikohtu poole pöördumist reguleerivatest Belgia kohtumenetluse normidest juhindudes pöördus hageja juristi poole, kellel on õigus esineda Cour de cassation’is (kassatsioonikohus)“, ja et „jurist, kellel on õigus esineda Cour de cassation’is (kassatsioonikohus), leidis, et ei ole ainsatki mõistlikku eduväljavaadet“, ning asus seejärel seisukohale, et „arvestades selle juristi, kellel on õigus esineda Cour de cassation’is (kassatsioonikohus), ennetavat rolli, mida ta täidab nii kassatsioonikohtu kui ka õigussubjektide huvides […], on hageja käesoleval juhul teinud kõik, mida temalt võib oodata, et ammendada kõik riigisisesed õiguskaitsevahendid“.
54

Arvestades kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb esimesele küsimusele vastata, et kuuenda direktiivi artikli 17 lõikeid 2, 3 ja 5 ning artikli 19 lõiget 1 ning direktiivi 2006/112 artikleid 168, 169 ja 173–175 tuleb tõlgendada nii, et ühes liikmesriigis registreeritud filiaali kantud kulude puhul, mis on seotud samal ajal käibemaksuga maksustatavate ja käibemaksust vabastatud tehingutega, mida tegi selle filiaali teises liikmesriigis asuv peakontor, tuleb kohaldada mahaarvatavat osa, mis on murdarv, mille nimetaja moodustab käibemaksuta käive üksnes nendest tehingutest ja mille lugeja moodustavad maksustatavad tehingud, mille puhul võiks samuti maksu maha arvata, kui need oleksid tehtud filiaali registreerimise liikmesriigis, sealhulgas siis, kui mahaarvamisõigus tuleneb filiaali kasutatud valikuõigusest, mis seisneb selles riigis tehtud tehingute käibemaksuga maksustamises.
23

Ehkki ta ei vaidle sellega seoses vastu, et 12. oktoobri 2015. aasta aktid laiendasid isikute ringi, kelle suhtes võib piiravaid meetmeid kohaldada, leiab G. Haswani, et on „ilmne“, et lisaks väikestele sõnastuserinevustele on 2016. aastal tema suhtes võetud meetmete põhjendused sisuliselt samad kui 2015. aastal võetud meetmetel. Üldkohus leidis ka ise, et need põhjendused ei olnud tõendatud, kuna ühelgi nõukogu esitatud dokumendil – nii ebatäpsed ajakirjandusartiklid kui ka internetilehtede väljavõtted – ei olnud piisavat tõendusjõudu. G. Haswani leiab ühtlasi, et teda ei saa kohustada esitama muudetud väiteid muutmistaotluse vastuvõetamatuks tunnistamise ähvardusel, kuna see oli „ülemäärane“.
68

Nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, on liikmesriigid üldjuhul kohustatud kohaselt arvesse võtma teises liikmesriigis varem registreeritud sõiduki selle liikmesriigi tehnoülevaatuse tulemust ning nende sõidukite puhul ei saa üldiselt ja süstemaatiliselt nõuda tehnoülevaatust (vt selle kohta 5. juuni 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola, C‑170/07, ei avaldata, EU:C:2008:322, punktid 39 ja 44, ning 6. septembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑150/11, EU:C:2012:539, punkt 62). Arvestades eesmärki tagada liidus maanteeliikluse ohutus, mida järgitakse direktiiviga 2009/40, nagu see selgub direktiivi põhjendusest 2, on liikmesriigil siiski õigus saata imporditud sõiduk enne selle seal liikmesriigis registreerimist ülevaatusele, kui teises liikmesriigis tehtud tehnoülevaatuse tulemuste arvesse võtmisele vaatamata viitavad konkreetsed asjaolud sellele, et see sõiduk on maanteeliikluses tegelikult ohtlik (vt selle kohta 6. septembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑150/11, EU:C:2012:539, punktid 59–61).
46

Siinkohal tuleb märkida, võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 44 osutatud faktilisi asjaolusid, et määruse nr 883/2004 artiklis 13 on muu hulgas sätestatud seotuse kriteeriumid, mis on kohaldatavad isikute suhtes, kes töötavad kahes või mitmes liikmesriigis. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas mõni nendest seotuse kriteeriumidest on põhikohtuasjas kõne all olevate isikute suhtes kohaldatav, et teha kindlaks, kas nende suhtes kehtivad Madalmaade sotsiaalkindlusalased õigusaktid. Kui see on nii, tõendab selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusakte hakatakse kohaldama, tõendi A1 väljastamisega, et kohaldatakse kõnealuseid õigusakte ning märgib vajaduse korral, millise kuupäevani ja millistel tingimustel, nagu on sätestatud määruse nr 987/2009 artikli 19 lõikes 2.
„1.

Kas kõnealuse abi kvalifitseerimisel („olemasolevaks“, seega mitte „uueks“) tuleb kohaldada määruse [nr 659/1999] artikli 1 punkti b alapunkti v, kus on sätestatud: „abi, mida peetakse olemasolevaks abiks, kuna on võimalik teha kindlaks, et selle kehtestamise ajal ei olnud see veel abi, vaid on muutunud selleks hiljem ühisturu arengu tõttu ja ilma et liikmesriik oleks seda muutnud. Kui teatavad meetmed muutuvad abiks pärast tegevuse liberaliseerimist ühenduse õiguses, ei käsitata neid meetmeid pärast liberaliseerimise kuupäeva enam olemasoleva abina, ja kui, siis mis tingimustel seda sätet kohaldada,“ või tuleb kohaldada põhimõtet (mille ulatus on formaalselt teistsugune kui eelkirjeldatud positiivsel õigusel) – mille on sõnastanud Üldkohus oma 15. juuni 2000. aasta otsuses Alzetta jt vs komisjon (T‑298/97, T‑312/97, T‑313/97, T‑315/97, T‑600/97–T‑607/97, T‑1/98, T‑3/98–T‑6/98 ja T‑23/98, EU:T:2000:151, punkt 143) ning mida on käesoleva kohtuasja jaoks olulises lahendis, nimelt 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsuses Itaalia vs komisjon (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, punktid 66–69) kinnitanud Euroopa Kohus – mille kohaselt „[…] tuleb algselt konkurentsile suletud turul kehtestatud abikava selle turu liberaliseerimisel käsitada kui olemasolevat abikava, kuna selle kehtestamise ajal ei kuulunud see EMÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 [(hiljem muudetuna EÜ artikli 87 lõige 1, millest omakorda sai ELTL artikli 107 lõige 1] kohaldamisalasse, mida kohaldatakse üksnes konkurentsile avatud sektorites, võttes arvesse selles sättes toodud tingimusi, mis on seotud liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise ja tagajärgedega konkurentsile“, ning kui, siis mis tingimustel seda põhimõtet tuleb kohaldada?
–

direktiivi 2011/83 artikli 6 lõike 1 punkti h ja artikli 8 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui leping on sõlmitud kaugsidevahendi abil, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale ja kui taganemisõigus on olemas, siis on kaupleja kohustatud esitama tarbijale, konkreetsele kaugsidevahendile kohases ulatuses ja enne lepingu sõlmimist, teabe taganemisõiguse teostamise tingimuste, tähtaja ja üksikasjaliku korra kohta. Niisugusel juhul peab kaupleja esitama direktiivi I lisa B osas sisalduva näidisvormi tarbijale muul teel ning selges ja arusaadavas keeles
84

Teiseks, mis puudutab rahvusvahelise kaitse taotleja tunnustatud põhiõigusi, siis lisaks sellele, et Dublini III määruse artikli 3 lõikesse 2 kodifitseeriti Euroopa Kohtu praktika, mis käsitleb süsteemseid vigu varjupaigataotluse läbivaatamise menetluses ja määruse tähenduses vastutavaks määratud riigis taotlejate vastuvõtu tingimustes, nähtub määruse põhjendustest 32 ja 39, et liikmesriigid on määruse kohaldamisel seotud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika ja harta artikliga 4 (16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus C. K. jt, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkt 63). Et harta artikkel 4 vastab EIÕK artiklile 3, on selles harta artiklis sätestatud ebainimliku või alandava kohtlemise keelu tähendus ja ulatus vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 sama, mis sellele konventsiooniga ette on nähtud (vt selle kohta 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus C. K. jt, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkt 67).
50

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb töötaja poolt tasumisele kuuluvate sotsiaalkindlustusmaksete suuruse kindlaksmääramiseks ette, et nende maksetega seotud maksuvähendus, millele on töötajal õigus kalendriaasta jooksul, on proportsionaalne perioodiga, mille jooksul töötaja on kindlustatud selle liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemis, välistades seega aastasest vähendusest osa, mis on proportsionaalne ajavahemikuga, mille jooksul töötaja ei olnud sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud ja elas teises liikmesriigis, kus ta kutsetegevusega ei tegelenud.
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, mida on muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ, artiklit 53 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes toodud mõiste „üritustele sissepääsuga seotud teenused“ hõlmab sellist teenust nagu põhikohtuasjas, mille puhul on tegemist viiepäevase raamatupidamis- ja juhtimiskoolitusega, mida osutatakse ainult maksukohustuslastele ning mis nõuab eelnevat registreerimist ja tasu maksmist.
42

Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 45 ja määruse nr 492/2011 artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt selleks, et määrata kindlaks, kas 25‑aastase kogutööstaažiga töötajal on õigus saada viie nädala asemel kuus nädalat tasustatud põhipuhkust, lähevad praeguse tööandjaga alustatud töösuhtele eelnenud töösuhte või töösuhete raames töötatud aastad arvesse maksimaalselt üksnes viieaastase tööstaažina ka siis, kui töötatud aastate tegelik arv on suurem kui viis aastat.
22

Raad van State (Madalmaade kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) on seisukohal, et mis puudutab täisealiste isikute olukorda, siis esineb veenvaid argumente, mis toetavad kodakondsuse seaduse artikli 15 lõike 1 punkti c kooskõla proportsionaalsuse põhimõttega ja ELTL artiklitega 20 ja 21. See kohus märgib sellega seoses, et nimetatud sättes on ette nähtud pikk tähtaeg –10 järjestikust välisriigis elatud aastat, enne kui Madalmaade kodakondsusest ilma jäädakse, mis võimaldab eeldada, et puudutatud isikutel ei ole enam sidet või on üksnes vähene side Madalmaade Kuningriigi ja seega Euroopa Liiduga. Lisaks saaks Madalmaade kodakondsuse alles hoida üsna lihtsalt, kui arvestada et 10‑aastase tähtaja kulgemine katkeb, kui puudutatud isik elab sellel ajavahemikul katkematult vähemalt ühe aasta vältel Madalmaades või liidus või saab kinnituse selle kohta, et tal on Madalmaade kodakondsus või Madalmaade reisidokument või isikutunnistus passiseaduse mõttes. Lisaks osutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et igal isikul, kes täidab kodakondsuse seaduse artikli 6 tähenduses „optsiooni“ tingimused, on õigus saada kinnituse kaudu tagasi oma varasem Madalmaade kodakondsus.
63

Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et rakendusmääruse artiklit 313 tuleb tõlgendada nii, et sellist kaupa, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille on liidu tolliterritooriumil asuvale äriühingule seal kasutamiseks tarninud ja mille eest on arve esitanud kolmandates riikides asutatud äriühingud, tuleb käsitada nii, et see on toodud liidu tolliterritooriumile tolliseadustiku artikli 37 tähenduses ja on sellisena hõlmatud rakendusmääruse artikli 313 lõike 2 punktis a sätestatud erandiga, nii et ühenduse kaubana tunnustatakse vaid kaupa, mille kohta on esitatud tõendid, et sellele on kohaldatud liidu tolliterritooriumil vabasse ringlusse lubamise korda.
127

Käesoleval juhul – mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab siiski kontrollima – tuleneb sellest kohtupraktikast, et määrus nr 2988/95 on põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatav, et Eesti Pagar on toime pannud eeskirjade eiramise selle määruse artikli 1 tähenduses, et asjaolu, et EAS võis olla teadlik, et kõnealune äriühing oli tellinud seadmed tingimusteta ja õiguslikult siduva kohustuse võtmise teel enne abitaotluse esitamist, ei mõjuta eeskirjade eiramise toimepanekut, et määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud nelja-aastane aegumistähtaeg hakkas seega kulgema 10. märtsil 2009, kui – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 23 märgitud – EAS rahuldas Eesti Pagari esitatud abitaotluse ja seega tekkis liidu eelarvele kahju, ning et see tähtaeg katkes käesoleva kohtuotsuse punktis 24 viidatud 22. jaanuari 2013. aasta kirjaga või, kui käesoleva kohtuotsuse punktis 126 nimetatud tingimused on täidetud, siis isegi 2012. aasta detsembris toimunud järelkontrolliga, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 26.
62

Mis puudutab muid, just BUAK-le kuuluvaid eesõigusi, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on välja toonud – nagu see, et BUAK kogub halduskulusid, mille suurus on 1%–2% sissemaksetest, või see, et tal on võimalik sõlmida lepinguid teiste sotsiaalkindlustusasutustega, kuivõrd esimene näib olevat vähetähtis ja teine tundub põhinevat eraõiguslike lepingute sõlmimisel, nagu Austria valitsus kohtuistungil seda selgitas –, ei saa neil olla sellist mõju, mis jätaks menetluse, milles tehti niisugune kohtuotsus nagu põhikohtuasjas, välja tsiviil- ja kaubandusasjadest määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 1 tähenduses.
44

Esimesele küsimusele tuleb seega vastata, et direktiivi 2004/17 artikli 5 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et raudteeveoteenuste võrk selle sätte tähenduses on olemas juhul, kui veoteenuseid pakutakse vastavalt direktiivi 2012/34 ülevõtvatele liikmesriigi õigusnormidele sellisel raudteeinfrastruktuuril, mida majandab riigiasutus, kes jaotab selle infrastruktuuri läbilaskevõimet, isegi kui ta on kohustatud raudteeveo-ettevõtjate taotlused kuni läbilaskevõime ammendumiseni rahuldama.
17

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et otsustades, et vaidlusalused tooted on mõeldud inimtoiduna tarbimiseks ja et need on aktsiisiga maksustatavad, asus maksuinspektsioon seisukohale, et üks direktiivi 92/83 artiklis 27 lõike 1 punktis b ette nähtud aktsiisist vabastamise tingimus ei ole täidetud. Lisaks leiab kõnealune kohus, et maksuhalduri seisukohast põhikohtuasjas nähtub, et viimati nimetatu ei tuvastanud, et põhikohtuasja pooleks olev ettevõtja oleks toime pannud aktsiisipettuse, hoidunud aktsiisi tasumisest või pannud toime muid kuritarvitusi direktiivi 92/83 artikli 27 lõike 5 tähenduses.
27

Neil asjaoludel otsustas Supremo Tribunal Administrativo (Portugali kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas liidu õiguse ja täpsemalt ELTL artiklite 49 ja 54 ning nendes sätestatud põhimõtetega on vastuolus, et riigi omandis oleva äriühingu – mille põhitegevusala on lennutransport – aktsiakapitali kaudse taaserastamise menetluse raames on seda menetlust reguleerivates dokumentides sätestatud potentsiaalsete investorite ostupakkumuste ja edukate pakkumuste väljavalimise kriteeriumiks nõue, et nimetatud äriühingu registrijärgne asukoht ja tegeliku juhtimise keskus peab jääma sellesse liikmesriiki, kus see äriühing on asutatud? 2. Kas liidu õiguse ja täpsemalt ELTL artiklite 56 ja 57 ning nendes sätestatud põhimõtetega nagu ka diskrimineerimiskeelu, proportsionaalsuse ja vajalikkuse põhimõtetega on vastuolus, et nimetatud äriühingu aktsiakapitali kaudse taaserastamise menetluses on seda menetlust reguleerivates dokumentides sätestatud potentsiaalsete investorite ostupakkumuste ja edukate pakkumuste väljavalimise kriteeriumiks nõue, et omandav üksus peab täitma avaliku teenindamise kohustusi? 3. Kas liidu õiguse ja täpsemalt ELTL artiklite 56 ja 57 ning nendes sätestatud põhimõtetega on vastuolus, et nimetatud äriühingu aktsiakapitali kaudse taaserastamise menetluses on seda menetlust reguleerivates dokumentides sätestatud potentsiaalsete investorite ostupakkumuste ja edukate pakkumuste väljavalimise kriteeriumiks nõue, et omandav üksus peab säilitama praeguse tegevuskeskuse (hub) riigis ja seda arendama? 4. Kas nimetatud äriühingu tegevust ja seda arvesse võttes, et selle aktsiakapitali üleandmiseks toimub taaserastamismenetlus, tuleb niisugust tegevust lugeda teenuseks siseturul, mille suhtes kehtib direktiiv [2006/123], kui esineb nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis d ette nähtud erand transpordi valdkonna teenuste kohta, ja kas sellisel juhul kohaldatakse nimetatud direktiivi ka sellele menetlusele või mitte? 5. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis kas nimetatud direktiivi artiklitega 16 ja 17 on lubatud, et nimetatud äriühingu aktsiakapitali kaudse taaserastamise menetluses on seda menetlust reguleerivates dokumentides sätestatud potentsiaalsete investorite ostupakkumuste ja edukate pakkumuste väljavalimise kriteeriumiks nõue, et omandav üksus peab täitma avaliku teenindamise kohustusi? 6. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis kas nimetatud direktiivi artiklitega 16 ja 17 on lubatud, et nimetatud äriühingu aktsiakapitali kaudse taaserastamise menetluses on seda menetlust reguleerivates dokumentides sätestatud potentsiaalsete investorite ostupakkumuste ja edukate pakkumuste väljavalimise kriteeriumiks nõue, et omandav üksus peab säilitama praeguse tegevuskeskuse (hub) riigis ja seda arendama?“
64

Käesoleval juhul tuleb täpsustada, et kuigi asjaomase maksusumma kindlaksmääramine elukoha Šveitsi üleviimise hetkel on sobiv meede, et saavutada eesmärki, milleks on maksustamispädevuse jaotuse säilitamine nimetatud riigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel, ei saa selle eesmärgiga aga õigustada seda, et puudub võimalus asjaomase maksu maksmist ajatada. Nimelt ei tähenda selline ajatamine, et Saksamaa Liitvabariik loobuks Šveitsi Konföderatsiooni kasuks oma pädevusest maksustada kapitalikasu, mis on tekkinud ajal, mil asjaomase osaluse omanikul oli Saksamaa maksu suhtes täieulatuslik maksukohustus.
77

Sellega seoses ei saa välistada, nagu sisuliselt kohtujurist märgib oma ettepaneku punktis 94, et põhikohtuasjas kõne all olevatel asjaoludel võib Saksamaal asuva äriühingu Z‑i poolt nõuete loovutamine Y‑ile, mis ei kuulu Saksa maksustamispädevuse alla, tuua kaasa selle, et tulu, mis on saadud spordiklubide tegevusest Saksamaa territooriumil ja millega on need nõuded seotud, väljub vähemalt osaliselt Saksa maksustamispädevuse alt, kuigi küsimus maksustamisel kohaldatava materiaalõigusnormi kohta on eelotsusetaotluse esitanud kohtu lahendada. Lisaks, kuigi Euroopa Kohtul puuduvad piisavad faktid, selleks et tuvastada, et käesoleval juhul on põhikohtuasjas kõne all olevad tehingud fiktiivsed, siis ei saa samuti – kuivõrd Y ainus tegevus seisneb Saksamaal asuvalt äriühingult ostetud nõuete omamises, kasutades välist rahastamist, sealhulgas X‑ilt saadud laenu – välistada, et viimasele kuuluval osalusel Y‑is puudub õiguspärane majanduslik põhjendus, ning et X‑i peamine või üks peamisi eesmärke on hoiduda maksust, mida tavaliselt tuleb tasuda kasumilt, mis saadakse Saksamaa territooriumil toimuvast tegevusest, kasutades Y‑it sel otstarbel vaheäriühinguna.
25

Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on ühest küljest küsimus, kas see, kui politseiametnikke filmitakse politseijaoskonnas oma ametiülesandeid täitmas ja selliselt salvestatud video avaldatakse internetis, kuulub direktiivi 95/46 kohaldamisalasse. Ta on selles osas küll arvamusel, et S. Buividsi teod ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalast välja jäetud erandite hulka, millele on osutatud direktiivi artikli 3 lõikes 2, kuid rõhutab siiski, et tegemist on ühel korral toimunud salvestamisega ja S. Buivids filmis politseiametnikke täitmas avaliku võimu ülesandeid ehk ajal, mil nad esindasid avalikku võimu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga kohtuasjas Rīgas satiksme kohtujurist Bobeki tehtud ettepaneku (C‑13/16, EU:C:2017:43) punktile 95 viidates, et isikuandmete kaitset õigustav põhiline ajend on isikuandmete ulatusliku töötlemise oht.
3

Määruse nr 861/2007 põhjendus 29 on sõnastatud järgmiselt: „Menetluse kulud kannab kaotanud pool. Menetluse kulud tuleks määrata kooskõlas liikmesriigi õigusega. Pidades silmas lihtsuse ja tasuvuse eesmärke, peaks kohus otsustama, et kaotaja pool on kohustatud kandma üksnes menetluse kulud, sealhulgas näiteks kulud, mis tulenevad asjaolust, et teist poolt esindas advokaat või mõni muu õigusala esindaja, või kulud, mis tekivad dokumentide kätteandmisel või tõlkimisel, tingimusel et need on proportsionaalsed nõude väärtusega või tekkisid põhjendatult.“