ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 61/20

7. jaanuaril 2014 esitatud hagi — Taetel versus komisjon

(Kohtuasi T-29/14)

2014/C 61/37

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Banco Mare Nostrum (Madriid, Hispaania) (esindajad: advokaadid E. Navarro Varona, P. Vidal Martínez, J. López-Quiroga Teijero ja G. Canalejo Lasarte)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus ELTL artikli 263 alusel selles osas, milles see tuvastab riigiabi olemasolu ja kohustab selle investoritelt tagasi nõudma;

— teise võimalusena tühistada otsuse artiklid 1, 2 ja artikli 4 lõige 1 selles osas, milles investoreid nimetatakse abisaajateks, kes peavad väidetava abi tagastama;

— teise võimalusena tuvastada, et artikli 4 lõige 1 lõpus kehtestatud nõudel, et abi tuleb investoritelt tagasi nõuda, puuduvad õiguslikud tagajärjed põhjendusel, et see on vastuolus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõttega, kuna abi tagastamist ei saa nõuda menetluse alustamise otsuse avaldamisest varasemal kuupäeval;

— teise võimalusena tühistada otsuse artikkel 2 ja tunnistada õigusvastaseks investoritelt tagasi nõutava väidetava toetuse arvutamise meetod;

— tunnistada algusest peale kehtetuks või teise võimalusena osaliselt kehtetuks otsuse artikli 4 lõige 1, mis sätestab keelu „panna tagastamise kohustus teistele isikutele”, selles osas, milles see toob endaga kaasa selle, et lepingutingimused, mis kannavad üle kolmandatele isikutele kohustuse tasuda maksud, mida investorid peavad Hispaania riigile tagasi maksma, on tühised või väidetavalt kehtetud, ja

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud otsus on sama mis kohtuasjades T-700/13: Bankia vs. komisjon, T-719/13: Lico Leasing ja Pequeños y Medianos Astilleros de Reconversión vs. komisjon ning T-3/14: Anudal Industrial vs. komisjon.

Väited ja peamised argumendid on samad mis mainitud kohtuasjades.

Eelkõige väidab hageja, et on rikutud ELTL artiklit 107, kuna vaidlustatud otsus tunnistas uute laevade ostmiseks sõlmitud teatavate kapitalirendilepingute suhtes kohaldatava sõidukite maksustamiskorra selle kogumis riigiabiks.

Hageja väitel rikub maksuotsus samuti ELTL artiklit 107 seetõttu, et tunnistab nimetatud maksustamiskorra kohased meetmed „uueks” riigiabiks.

Hageja väidab teise võimalusena, et on rikutud õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid ja ELTL artikleid 107, 108 ja 206 selles osas, milles abisaajad ja tagasinõutavad summad on kindlaks tehtud ekslikult, ELTL artikli 108 lõiget 3, määruse nr 659/1999 artiklit 19, Euroopa Liidu lepingu artikli 3 lõiget 6 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 16 ja 17, ja nõuab, et vaidlustatud otsuse artikli 4 lõige 1 tühistataks või tunnistataks kehtetuks lepingutingimused, mille kohaselt investorid võivad nõuda kolmandatelt isikutelt nende maksude tasumist, mida nad olid kohustatud Hispaania ametiasutustele tasuma.
1.

Esimene väide, mille kohaselt on Iran Insurance Company nimekirja kandmise eriline põhjus põhjendamata. Hageja on selgelt eitanud temapoolset Iraani valitsuse rahalist toetamist. Lisaks sellele ei ole hageja osutanud tuumaenergiaalast toetust. Seetõttu ei ole täidetud nõukogu otsuse 2010/413/CFSP artikli 20 lõike 1 punkti c (muudetud nõukogu 23. jaanuari 2012. aasta otsuse 2012/35/CFSP artikli 1 lõikega 7, nõukogu 15. oktoobri 2012. aasta otsuse 2012/635/CFSP artikli 1 lõikega 8 ja nõukogu 21. detsembri 2012. aasta otsuse 2012/829/CFSP artikli 1 lõikega 2) ja nõukogu määruse (EL) 267/2012 artikli 23 lõike 2 punkti d (muudetud nõukogu 21. detsembri 2012. aasta määruse 1263/2012 artikli 1 lõikega 11) tingimused.
4.

Neljas väide, et rikutud on omandiõigust, õigust ettevõtlusvabadusele, õigust perekonnaelu austamisele ning proportsionaalsuse põhimõtet Lõpetuseks väidavad hagejad, et nende uuestikandmine sanktsioonidega karistatavate loetellu rikub nende omandiõigust ja õigust ettevõtlusvabadusele ning hageja 2 õigust perekonnaelu austamisele. Hagejad on seisukohal, et nende kandmine sanktsioonidega karistatavate loetellu kujutab endast ebaproportsionaalset sekkumist, on vaidlustatud õigusaktidega taotletavate eesmärkide täitmiseks ilmselgelt sobimatu ning läheb igal juhul kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks.
3.

Kolmas väide: komisjon on sellega, et ta ei võtnud arvesse, et hagejad ei ole suutelised trahvi maksma, õigusvastaselt keeldunud kohaldamast rahatrahvide arvutamise suuniste (2) punkti 35.
6. jaanuaril 2014 esitatud hagi — Islamic Republic of Iran Shipping Lines jt versus nõukogu

(Kohtuasi T-14/14)

(2014/C 71/49)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iraan), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teheran), Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Iraan), IRISL Europe GmbH (Hamburg, Saksamaa), IRISL Marine Services and Engineering Co. (Qeshm Island, Iraan), Irano — Misr Shipping Co. (Teheran), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teheran), Shipping Computer Services Co. (Teheran), Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teheran), South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teheran) ja Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teheran) (esindajad: F. Randolph, QC, barrister M. Lester ja solicitor M. Taher)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tühistada nõukogu 10. oktoobri 2013. aasta otsus 2013/497/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2013 L 272, lk 46) ja nõukogu 10. oktoobri 2013. aasta määrus (EL) nr 971/2013, millega muudetakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2013 L 272, lk 1);

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja viis väidet.

1. Esimene väide, et vaidlusaluste meedete võtmiseks puuduvad kohased õiguslikud alused, sealhulgas loetellu kandmise kriteeriumina seos esimese hagejaga (IRISL) vahetult pärast seda, kui viimase tühistamisnõue rahuldati.

2. Teine väide, et nõukogu rikkus hagejate õiguspäraseid ootusi ning kriminaalmenetluse lõplikkuse, õiguskindluse, non bis in idem’i, res judicata ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet.

3. Kolmas väide, et nõukogu riivas hagejate kaitseõigusi, jättes IRISL-ile või teistele hagejatele teatamata, et ta kavatseb võtta vaidlusaluseid meetmeid ja mitte anda hagejatele võimalust esitada märkusi.

4. Neljas väide, et vaidlusalused meetmed rikuvad hagejate põhiõigusi, sealhulgas nende õigust heale mainele ja omandiõigust.
7. jaanuaril 2014 esitatud hagi — Ungari versus komisjon

(Kohtuasi T-13/14)

(2014/C 71/48)

Kohtumenetluse keel: ungari

Pooled

Hageja: Ungari (esindajad: M.Z. Fehér ja K. Szíjjártó)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada komisjoni 31. oktoobri 2013. aasta rakendusotsus C(2013) 7136 final Ungaris 2011. aastal kehtestatud rakendusprogrammide tootjaorganisatsioonidele antud riikliku finantsabi osalise hüvitamise kohta;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab oma hagi toetuseks, et komisjon ületas oma pädevust ja rikkus asjassepuutuvaid liidu õiguse norme selle summa kehtestamisel, mis kuulub tasumisele Ungarile 2011. aastal puu- ja köögiviljatootjate organisatsioonidele antud riikliku finantsabi osalise hüvitamise käigus.

Hageja väitel ei võimalda liidu õigus komisjonil oma otsuses puu- ja köögiviljatootjate organisatsioonidele antud riikliku finantsabi ühendusepoolse osalise hüvitamise kohta määruse nr 1234/2007 (1) artikli 103e alusel lubada seda hüvitamist ainult nende summade ulatuses, mida Ungari oli riikliku finantsabi heakskiitmise taotluse esitamisel märkinud „hinnanguliste” või „esialgsete” summadena.

Hageja on arvamusel, et määruse nr 1234/2007 artikli 103e alusel riigiabi heakskiitmine komisjoni poolt puudutab selle abi andmist, mitte aga seda, et komisjon kehtestab ülemmäära abile, mida võidakse anda. Hageja väidab, et see ülemmäär on selgelt kehtestatud määruses nr 1234/2007, milles on ette nähtud, et riigiabi ei tohi ületada 80 % tootjaorganisatsioonide või nende liikmete poolt rakendusfondi tehtud maksetest. Riigiabi ühendusepoolsele osalisele hüvitamisele kohaldatavad normid ei luba komisjonil kehtestada selle osalise hüvitamise käigus hüvitamise piirmäärana seda summat, millest liikmesriik heakskiitmise taotluses komisjonile teatas kas abi kogusummana või abisummana, mis kuulub väljamaksmisele igale tootjaorganisatsioonile. See kehtib eriti seetõttu, et Ungari valitsus täpsustas nende andmete esitamisel, et asjassepuutuvad summad on ainult oodatavad või hinnangulised.

Hageja väidab lisaks, et komisjoni õigus kontrollida, kas tegelikult väljamakstud abisumma ei ületa 80 % ülemmäära või kas taotletava hüvitamise summa ei ületa 60 % antud abist, ei tähenda siiski seda, et tal on õigus kehtestada tagastamisele kuuluva summa ülemmääraks heakskiitmise taotluses märgitud summasid, eelkõige kui taotluses on rõhutatud, et andmed on esialgsed või hinnangulised. Kui tootjaorganisatsioonidele antava riikliku toetuse summa aasta jooksul teatavatel põhjustel muutub, kuulub ühenduse poolt osalisele hüvitamisele tegelikult makstud summa, tingimusel et on täidetud liidu õiguses kohaldatavad nõuded.

(1) Nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (ELT L 299, lk 1).
2)

On rikutud õigusnorme, kuna on rikutud ELTL artikleid 107 ja 108 selles osas, milles leiti, et käesoleva menetluse esemeks olevad meetmed kujutavad endast riigiabi, ilma et oleks tuvastatud, et see on valikuline.
3)

Kolmas väide: on rikutud põhimõtteid, mida kohaldatakse sellise kahju hüvitamise valdkonnas, mis on isikutele tekitatud Euroopa Liidu õiguse rikkumise tõttu; kui liikmesriigi ametiasutus võtab oma pädevuse raames haldusmeetme, mis on liidu õigusega vastuolus, siis on ta nende põhimõtete alusel kohustatud hüvitama meetme adressaadile tekitatud kahju, arvestades, et meede on õigusvastane.
1)

Esimene väide, et on rikutud ELTL artiklit 107 ning et investorile antud riigiabi puhul valikulisus puudub ja et see on moonutav.
—

teise võimalusena tuvastada, et artikli 4 lõige 1 lõpus kehtestatud nõudel, et abi tuleb investoritelt tagasi nõuda, puuduvad õiguslikud tagajärjed põhjendusel, et see on vastuolus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõttega, kuna abi tagastamist ei saa nõuda menetluse alustamise otsuse avaldamisest varasemal kuupäeval;
3)

Kolmas väide, et on kuritarvitatud ettenähtud menetlust, sest nähes ex novo ette riskide jagamise kriteeriumi maksustamiskava raames ei järgitud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2004. aasta määruse (EÜ) nr 549/2004, millega sätestatakse raamistik ühtse Euroopa taeva loomiseks, artikli 5 lõikes 3 sätestatud menetlust, millele viitab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2004. aasta määruse (EÜ) nr 550/2004 aeronavigatsiooniteenuste osutamise kohta ühtses Euroopa taevas artikli 15 lõige 4. Hageja on seisukohal, et nende sätete kohaselt peab komisjon võtma rakendusmeetmed maksustamiskava puudutavas ühtse taeva komitee abil ning kohaldada tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määruse (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes, artiklis 5 ette nähtud menetlust. Teise võimalusena väidab hageja ka seda, et komisjon eiras oma aktide põhjendamise kohustust ning rikkus määruse (EÜ) nr 550/2004 artiklit 16, sest ta ei konsulteerinud eelnevalt ühtse taeva komiteega küsimuses, kas Hispaania seisukoht on kooskõlas maksustamise põhimõtete ja normidega või mitte.
1.

Esimese väite kohaselt on rikutud ELTL artikli 260 lõiget 1 ja lõike 3 teist lõiku ning täidetavat kohtuotsust seoses võlanõuetega selliste ettevõtjate vastu, kelle puhul on sõlmitud „ennetav võlausaldajate kokkulepe” või kelle suhtes on käimas „saneerimismenetlus”. Hageja väidab, et otsuses ei ole nimelt asjaomase kuuekuulise ajavahemiku lõppemisel tagasinõudmata abist maha arvatud võlanõudeid nende ettevõtjate vastu, kes on pankrotis või kelle suhtes on käimas saneerimismenetlus, ehkki Itaalia valitsuse arvates on tegemist võlanõuetega, mille tagasinõudmisel on liikmesriik toiminud kogu vajaliku hoolsusega ning mis tuleb seetõttu maha arvata tagasinõudmata abi summast vastavalt täidetavale kohtuotsusele.
—

hinnata ELTL artikli 277 alusel finantsmääruse rakenduseeskirjade artikli 266 lõike 1 ja PRAG 2013 (ELi välistegevuse raames lepingute sõlmimise korda käsitlev praktiline juhend) artikli 2.4.13 õiguspärasust või õigusvastasust ning kohaldatavust või mittekohaldatavust teistest hankelepingute haldamist ja sõlmimist käsitlevatest eeskirjadest lähtudes osas, milles nimetatud sätted lubavad hankijal alustada pärast hankemenetluse tühistamist lepingu väärtusest sõltumata ja tingimusel, et see ületab kehtivas sättes ette nähtud piirmäära, ühe või mitme pakkujaga otseseid läbirääkimisi, ilma et ta teavitaks eelnevalt teisi pakkujaid, kes otsestest läbirääkimistest kõrvale jäeti.
4.

Neljas väide, et võimu on kuritarvitatud, kuna on objektiivseid, täpseid ja kooskõlas olevaid viiteid, mis lubavad väita, et nõukogul olid oma positsiooni õigusvastaselt ära kasutades sanktsioonide määramisel muud eesmärgid, kui need, mida ta väidab.
1.

Esimene väide, et Euroopa Liidu Nõukogu rikkus (i) nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51) artikli 1 lõiget 1, artikli 7 lõiget 2 ja artikli 9 lõiget 3 ning (ii) hea halduse põhimõtet, proportsionaalsuspõhimõtet ja diskrimineerimiskeeldu, kui ta kehtestas hageja suhtes lõplikud dumpinguvastased meetmed, alljärgnevatel põhjustel: — määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 1 lõike 1 kohaselt ei või kehtestada dumpinguvastaseid meetmeid selliste eksportijate suhtes nagu hageja, kelle kohta on tuvastatud, et ta ei müü oma tooteid dumpinguhinnaga. Seetõttu puudub õiguslik alus hageja suhtes ajutiste dumpinguvastase tollimaksu kehtestamiseks, ja veel vähem selle maksu sissenõudmiseks; — nõukogu rikkus määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 7 lõiget 2, kui kehtestas hageja suhtes ja nõudis talt sisse 2,8% ajutise tollimaksu, mis ületas nõuetekohaselt arvutatud ajutist dumpingumarginaali; — nõukogu määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 9 lõige 3 keelab komisjonil kehtestada ajutisi tollimakse, kui ajutine dumpingumarginaal on väiksem kui 2%. Nõukogu rikkus nõukogu määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 9 lõiget 3, kui ta kehtestas hageja suhtes lõplikud dumpinguvastased meetmed; — võttes arvesse Euroopa Komisjoni tehtud vigu hageja ajutise dumpingumarginaali arvutamisel, oleks nõukogu pidanud otsustama, et komisjon ei uurinud põhjalikult ja erapooletult kõiki juhtumi asjassepuutuvaid asjaolusid. Selline tegevusetus kujutab endast hea halduse põhimõtte rikkumist; — nõukogu tegevust, mille käigus ta nõudis hagejalt lõplikult sisse valesti kindlaksmääratud ajutise tollimaksu, tuleb pidada ebaproportsionaalseks nõukogu määruse (EÜ) nr 1225/2009 eesmärgiga ja seetõttu proportsionaalsuspõhimõtte rikkumiseks; — nõukogu diskrimineeris ühte ettevõtjat teise samas olukorras oleva ettevõtjaga võrreldes, kui ta nõudis hageja suhtes valesti arvutatud tollimaksu lõplikult sisse ega nõudnud P.T. Cilandra Perkasa’lt ajutise tollimaksu tasumist. Seetõttu leiab hageja, et nõukogu rikkus diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
—

tühistada Euroopa Komisjoni 5. novembri 2013. aasta otsus keelduda registreerimast kodanikualgatus „Right to Lifelong Care: Leading a life of dignity and independence is a fundamental right!” (algatus) vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr 211/2011 kodanikualgatuse kohta (ELT 2011, L 65, lk 1), millest teatati hageja esindajale ja viimase asendajale 5. novembri 2013. aasta kirjas pealkirjaga „K(2013) 7612 (lõplik)” (vaidlustatud otsus); ja
ET Euroopa Liidu Teataja C 93/27

22. jaanuaril 2014 esitatud hagi — Tšehhi Vabariik versus komisjon

(Kohtuasi T-51/14)

2014/C 93/47

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Hageja: Tšehhi Vabariik (esindajad: M. Smolek, J. Vláčil, J. Vikáková)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada komisjoni 13. novembri 2013. aasta rakendusotsus 2013/658/EL, millega lükatakse tagasi taotlus registreerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 151/2012 (1) ette nähtud garanteeritud traditsiooniliste toodete registris nimetus (Pomazánkové máslo (GTT)) ja

— Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma hagi toetuseks ühe väite, milles ta leiab, et rikutud on määruse nr 151/2012 artikleid 50 ja 51 koosmõjus määruse artikliga 18. Hageja väidab, et komisjon ei uurinud, kas nimetuse „Pomazánkové máslo” traditsioonilise tootena registreerimise tingimused on täidetud ja lükkas asjaomase taotluse tagasi muul põhjusel kui nimetatud tingimustele mittevastavus.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1151/2012 põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (ELT L 343, lk 1).
5.

Viies väide, et nõukogu on ilmselgelt eksinud oma hinnangus, et hageja suhtes on loetellu lisamise kriteeriumid täidetud, ja ei ole esitanud mingeid tõendeid, mis õigustaksid hageja loetellu lisamist.
2.

Teine väide, mille kohaselt on rikutud asutamislepinguid — Hageja väidab, et rikutud on ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c. Sellega seoses leiab ta muu hulgas, et abisaajat peab käsitama konkurentsivõimetuna ja uue ettevõtjana, kes on loodud ümberkorraldamise tulemusel. Sellega, et hageja omandas temaga samasse kontserni kuuluvalt äriühingult vara, on abisaajalt võetud tema tegevuseks vajalik vara ja ilma selleta ei saa ta oma tegevust jätkata või uuesti sellega alustada. — Lisaks on ta seisukohal, et rikutud on ELTL artikli 108 lõikeid 2 ja 3. Hageja väidab, et komisjon oleks pidanud lähtuma sellest, et küsimuses, kas abi sobib ühisturuga kokku, on tõsiseid probleeme, ja algatama ametliku uurimismenetluse. — Viimaks leiab hageja oma teises väiteks, et rikutud on võrdse kohtlemise põhimõtet.
1.

Esimene väide, et rikutud on ELTL artikli 266 lõiget 1 Selles kontekstis väidab hageja, et komisjoni tegi vaidlustatud otsuse täielikult vastuolus Üldkohtu 6. septembri 2013. aasta otsusega kohtuasjas T-465/11: Globula vs. komisjon.
6.

Kuuenda väite kohaselt on rikutud hea õigusloome põhimõtet ja eelkõige põhjalikkuse ja põhjendamise kohustust nii seetõttu, et personalieeskirjade X lisa muutmisele eelnenud menetluse käigus ei informeeritud personalieeskirjade komiteed ja ametiühingut piisavalt ega konsulteeritud nendega piisavalt kui ka seetõttu, et kõnealuse lisaga seotud otsuseid ei põhjendatud.
1.

Esimene väide, et WTO dumpinguvastane leping ei luba kulusid kohandada juhul, kui need on väiksemad kui muudel turgudel või need on riigi sekkumise tõttu „moonutatud”. Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51, edaspidi „baasmäärus”) artikli 2 lõige 5 tuleb seega tunnistada kohaldamisele mittekuuluvaks, kuna see võimaldab kulusid kohandada.
1.

Esimene väide, et nõukogu ja komisjon (edaspidi „institutsioonid”) tegid ilmse hindamisvea, kui leidsid, et hageja toorpalmiõli („CPO”) ostuhinnad on moonutatud. Täpsemalt jätsid institutsioonid tähelepanuta selle, et hageja on täielikult vertikaalselt integreeritud biodiisli tootja ja et seega diferentseeritud ekspordimaksu süsteemi mis tahes väidetav mõju tema suhtes ei toimi. Lisaks tegid institutsioonid ilmse hindamisvea, kui (1) leidsid, et hageja ja temaga seotud CPO tootjad ei ole praktiliste ja ka juriidiliste küsimuste seisukohast üks juriidiline isik, ja (2) leides, et ostuhind, mille hageja tasus seotud ettevõtjatele, ei olnud tavapärase kaubandustegevuse tingimustele vastav.
3.

Kolmas väide, et komisjon on rikkunud oma kohustust alustada ELTL artikli 108 lõike 3 alusel ametlikku uurimismenetlust, kuna tegemist ei ole juhtumiga, kus komisjonil oleks võimalik asja põhjalikult analüüsimata jõuda kindlale järeldusele, et meede ei too kaasa abi andmist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 112/47

24. jaanuaril 2014 esitatud hagi – Bredenkamp jt versus nõukogu ja komisjon

(Kohtuasi T-66/14)

2014/C 112/60

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: John Arnold Bredenkamp (Harare, Zimbabwe); Echo Delta (Holdings) PCC Ltd (Castletown, Ile of Man); Scottlee Holdings (Private) Ltd (Harare); ja Fodya (Private) Ltd (Harare) (esindajad: P. Moser, QC, ja solicitor G. Martin)

Kostjad: Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— võtta menetlust korraldav meede, et kohustada kostjaid esitama kogu teave või kõik tõendid, mis võivad nende institutsioonide käsutuses olla seoses hagejate nimekirjas loetlemisega;

— kohustada nõukogu/komisjoni hüvitama hagejatele mittevaraline ja varaline kahju, mis neile õigusvastaste Euroopa Liidu sanktsioonide kehtestamisega põhjustati, kui nad lisati (ja nende nimed jäeti kuni 2012. aastani) nõukogu määruse (EÜ) nr 314/2004 lisasse, vastavalt nõukogu ühise seisukohaga 2001/373/ÜVJP ja komisjoni määrusega (EÜ) nr 77/2009; nõukogu otsusega 2004/792/ÜVJP ja komisjoni määrusega nr 173/2010, ning nõukogu otsusega 2004/792/ÜVJP ja komisjoni määrusega (EÜ) nr 174/2011;

— mõista alates kohtuotsuse kuupäevast alates kostjatelt hagejatele tasumisele kuuluvalt summalt välja liitintress suuruses Euribori intressmäär + 2 % (või mis tahes muu intress, mis välja mõistetakse);

— mõista hagejate kohtukulud välja kostjatelt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja neli väidet.

1. Esimene väide, mille kohaselt puudub kõnealustel aktidel õiguslik alus, kuna need põhinevad EÜ artiklitel 60 ja 301, mis käsitlevad üksnes kolmandaid riike puudutavaid sätteid, mitte üksikisikuid ja ettevõtjaid.

2. Teine väide, mille kohaselt on kõnealustes aktides ilmsed faktivead, kuna seal ei ole ära toodud tihedat seost Zimbabwe valitsusega ega teavet režiimi toetuseks antud mis tahes finants- või muu abi kohta, mistõttu ei ole kostjad täitnud oma tõendamiskohustust ja on tegemist õigusvastane otsustusprotsessiga.

3. Kolmas väide, mille kohaselt on kõnealused aktid vastuolus oluliste menetlusnormidega, kuna neid ei ole üldse või piisavalt põhjendatud ja hagejatele ei ole antud võimalust olla ära kuulatud või oma süütust tõendada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 112/43

8. jaanuaril 2014 esitatud hagi – Bergallou versus parlament ja nõukogu

(Kohtuasi T-22/14)

2014/C 112/56

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Amal Bergallou (Lot, Belgia) (esindaja: advokaat M. Velardo)

Kostjad: Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Parlament

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL, Euratom) nr 1023/2013 (millega muudetakse Euroopa Liidu ametnike personalieeskirju ja Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimusi) (avaldatud Euroopa Liidu Teatajas L 287 29. oktoobril 2013) muudetud personalieeskirjade V lisa artikkel 7 (lisapuhkus töötamiskohast päritolukohta sõiduks) ja personalieeskirjade VII lisa artikkel 8 (sõidukulud) osas, milles õigus sõidukulude hüvitamisele ja lisapuhkusele töötamiskohast päritolukohta sõiduks on seotud välismaal elamise või kodumaalt lahkumise toetusega;

— kohustada kostjat hüvitama hagejale tekkinud varaline kahju summas 165 596,42 eurot ja mittevaraline kahju summas 40 000 eurot;

— kohustada kostjat tasuma tekkinud varalise ja mittevaralise kahju summa pealt intressi määraga 6,75;

— mõista kostjalt välja kohtukulud, mida hageja kandis käesolevas menetluses.

Väited ja peamised argumendid

Hageja, kelle päritolukoht on Maroko, ent kes ei saa välismaal elamise või kodumaalt lahkumise toetust ja kaotab seetõttu Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade reformi järel õiguse kindlasummalisele sõidukulude hüvitisele ja kahe ja poole päeva pikkusele lisapuhkusele töötamiskohast päritolukohta sõiduks, esitab oma hagi põhjendamiseks viis argumenti, mis on põhiosas identsed või sarnased argumentidega, mis esitati kohtuasjas T-20/14: Nguyen vs. Parlament ja nõukogu.