ET Euroopa Liidu Teataja C 32/15

Claudia Gualtieri 11. novembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus kohtuasjas T-284/06: Gualtieri versus komisjon tehtud Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 10. septembri 2008. aasta otsuse peale

(Kohtuasi C-485/08 P)

(2009/C 32/25)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Claudia Gualtieri (esindajad: advokaadid P. Gualtieri ja M. Gualtieri)

Teised menetlusosalised: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— jätta rahuldamata kõik muud nõuded või taotlused ja tagasi lükata muud väited,

— teha asjas uus otsus ja tuvastada vajalikud asjaolud,

— tunnustada mitmeid küsimusi käsitletavate eespool väljatoodud väidete õigsust ja iga väitega seotud iga põhjenduse õigsust, millele käesolevas asjas tuginetakse,

— tunnustada õiguspõhimõtteid, mille kohaselt on END, lähetuses olevate siseriiklike ekspertide ja Euroopa Ühenduste Komisjoni vaheline suhe töösuhe, mida saab võrrelda ajutiste teenistujatega, ja mille kohaselt on END-le makstud toetus töötasu,

— tuvastada, et vastavalt ühenduse õigusele tuleb samaväärse töö tegemise eest maksta samaväärset töötasu, ja et igal juhul on abielus isikutele erinevate toetuste maksmine võrreldes üksikutele või registreerimata kooselus olevatele isikutele makstavate toetustega õiguspärase perekonnaliikme suhtes diskrimineeriv,

— teise võimalusena tuvastada, et hagejale tuleb täies ulatuses välja maksta END-sid puudutava otsuse artiklis 17 ettenähtud hüvitised alates faktilisest lahusolekust või lahutusavalduse sisseandmisest Brüsseli kohtule,

— arvestades eeltoodut tühistada täies ulatuses või osaliselt vaidlustatud otsus, mille Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus on vastu võtnud 10. septembril 2008 ja mis toimetati kätte järgmisel päeval, ja rahuldada täies ulatuses või osaliselt esimeses astmes ja apellatsioonimenetluses esitatud nõuded või saata vajadusel asi tagasi Esimese Astme Kohtule uueks arutamiseks,

— Euroopa Ühenduste Komisjonilt välja mõista mõlema astme menetluse või teise võimalusena esimese astme menetluse kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Esiteks nähtub vastuvaidlematult ja selgelt END-de õiguslikku staatust reguleerivatest sätetest nende kogumis, et suhe lähetusse lubanud ametiasutusega jääb peatatuks kogu lähetuse ajaks ja et sel perioodil on siseriiklik ekspert täielikult integreeritud komisjoni teenistusse ja ta peab oma kohustusi täitma ainult viimase jaoks, mistõttu on tal ilmselt võrdväärne (täpsemalt: identne) õiguslik positsioon, mis viimasel ja selle teenistujatel (vähemalt ajutistel teenistujatel), keda võrdsustatakse töötingimuste ja töötasu seisukohast omakorda ametnikega.

Tulenevalt eeltoodust ja EÜ artikli 141 lõikest 2 (mille kohaselt hõlmab mõiste tasu ka mõnd muud tasumoodust kas rahas või loonusena, mida töötaja tööandjalt oma töö eest otseselt või kaudselt saab), mis on õigusnormide hierarhias kõrgemalseisev õigusnorm kui END-sid puudutava otsuse artikkel 17 ja ametnike ja muude Euroopa Liidu teenistujate personalieeskirjad (artikli 62 lõige 3: „[t]öötasu koosneb põhipalgast, peretoetustest ja muudest toetustest”), et END-le makstav toetus on käsitletav töötasuna, nagu on ka toetused, mida saavad ametnikud ja teenistujad.

Hageja on seega seisukohal, et on olemas ühenduse õiguse üldine põhimõte, mille kohaselt tuleb samaväärse töö eest maksta samaväärset palka, nagu sätestatud EIÕK artiklis 14, 29. juuni 2000 .aasta direktiivis 2000/43/EÜ (1), 27. novembri 2000. aasta direktiivis 2000/78/EÜ (2) ja EÜ artikli 3 lõikes 2, artiklis 136, artikli 137 punktis (i) ja artikli 141 lõikes 1.

Esimese Astme Kohtu arutluskäigust järeldub vastupidi, et kaht töötajat, kes täidavad samu tööülesandeid, võib ebavõrdselt tasustada, kui nendest ühe isiku abikaasa on lähetusse saatmise ajal juba Belgia resident; see tekitab olulise diskrimineerimise õiguspärase perekonnaliikme suhtes, olenemata ulatuslikust kaitsest, mis sellel institutsioonil on oma sisemiste ja rahvusvaheliste eeskirjade vastuvõtmisel, sellest, et eri liikmesriikides kaldutakse teistsuguse õigusliku regulatsiooni poole, olenemata ametnike personalieeskirjast (lisa VII artikli 1 lõige 1 ja lõike 2 punkt c) ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mis võrdsustab faktilise kooselu.

Lisaks oleks tulnud kõik toetused välja maksta hiljemalt kuupäevast, mil kooselu lõppes, kuna institutsiooni tegevust reguleerivates õigusnormides puuduvad sätted vajaduse kohta tugineda suhte algusmomendile, ilma et arvestataks hilisemaid muutusi.

END-sid puudutava otsuse artiklis 20 sätestatud vastuvõetamatuse vastuväite osas märgib hageja, viidates EÜ artiklile 241, et faktilised ja õiguslikud põhjendused, millele tugineb sarnane vastuväide, oli esitatud detailselt ja kergesti arusaadavalt, nii et kostja ei esitanud vastuväiteid, ja et viide nimetatud artiklile 241 oli selgelt tehtud selleks, et saada vaidlustatud küsimustes vähemalt mingigi otsus, isegi vaidlustatud eeldusel, et hagi esitati hilinemisega.

Lisaks esitab hageja väite õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise kohta ja palub üle vaadata otsus kohtukulude jaotamise kohta, mis vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklite 87 ja 88 kohaselt oleks tulnud täies ulatuses hüvitada. Lõpuks väidab ta, et asjaolu, et Esimese Astme Kohus uuris ja analüüsis kohtuasja sisuliselt, tähendas vaieldamatult hagiavalduse vastuvõetavust, mida selles staadiumis enam kahtluse alla seada ei saanud.

Pärast seda, kui hageja oli viidanud õiguspõhimõtetele, mille kohaselt on END-de ja komisjoni vaheline suhe töösuhe, mis on võrreldav ajutiste teenistujate suhtega, ja mille kohaselt on END-dele makstud toetused on käsitletavad töötasuna, järeldas ta, et Euroopa Kohus peaks tuvastama, et ühenduse õiguse alusel tuleb samaväärsete töökohustuste täitmise eest maksta sama töötas ja et igal juhul peaks abielus isikutele võimalikult makstav erinev tasu võrreldes mitteabielus või faktilises kooselus elavatele isikutele makstavaga on õiguspärase perekonnaliikme suhtes diskrimineeriv, või teise võimalusena, et END-sid puudutava otsuse artiklis 17 sätestatud toetused tuleb hagejale täielikult välja maksta alates tema faktilisest lahusolekust või lahutusavalduse sisseandmisest Brüsseli kohtule.

(1) Nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiiv 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (EÜT L 180, lk 22; ELT eriväljaanne 20/01, lk 23).

(2) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).