EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

26. veebruar 2013

Kohtuasi F‑124/10

Vassilliki Labiri

versus

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EMSK)

Avalik teenistus – Abistamiskohustus – Personalieeskirjade artikkel 12a – Psühholoogiline ahistamine – Haldusjuurdlus

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega V. Labiri palub tühistada Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomitee (EMSK) 18. jaanuari 2010. aasta otsus mitte nõustuda ühegi hageja osakonna juhataja vastu esitatud süüdistusega ning lõpetada meetmeid võtmata menetlus haldusjuurdluse puhul, mis EMSK ja Euroopa Liidu Regioonide Komitee poolt psühholoogilise ahistamise kohta esitatud kaebuse alusel ühiselt algatati.

Otsus: Tühistada 18. jaanuari 2010. aasta otsus. Jätta EMSK kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja hageja kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnike hagid – Isikut kahjustav meede – Mõiste – Otsus lõpetada ilma meetmeid võtmata haldusjuurdluse menetlus, mis ühiselt algatati Euroopa Liidu kahe eraldiseisva organi poolt psühholoogilise ahistamise kaebuse alusel – Otsus, mis on vastu võetud ametisse nimetava asutuse poolt, kes ei ole hageja suhtes pädev – Hõlmamine

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91; IX lisa)

2. Ametnike hagid – Põhjendatud huvi – Hagi, mille on abitaotluse rahuldamata jätmise peale esitanud ametnik, kes on väidetava ahistamise ohver – Põhjendatud huvi säilimine

(Personalieeskirjad, artikkel 91)

3. Ametnikud – Psühholoogiline ahistamine – Mõiste – Käitumine, mille eesmärgiks on huvitatud isiku alandamine või tema töötingimuste halvendamine – Sellise käitumise korduvuse nõue – Sellise käitumise tahtlikkuse nõue – Ulatus – Ahistaja pahatahtliku kavatsuse nõude puudumine

(Personalieeskirjad, artikli 12a lõige 3)

1. Aktide või otsustega, mille peale saab esitada tühistamishagi, on tegemist ainult nende meetmete puhul, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve otseselt ja vahetult puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis. Mis puudutab menetlust haldusjuurdluse puhul, mis ühiselt algatati Euroopa Liidu kahe eraldiseisva organi poolt psühholoogilise ahistamise kaebuse alusel, siis selle institutsiooni ametisse nimetava asutuse poolt vastu võetud otsus, kelle teenistuses väidetav ahistaja on ja kes ei ole hageja suhtes pädev osas, mis puudutab hageja isikut ja eelkõige ahistamisolukordi, lõpetada ilma meetmeid võtmata menetlus on hagejat kahjustav meede.

Nimelt nähtub personalieeskirjade IX lisa artiklist 3, et ametisse nimetav asutus, kes on pädev otsustama võimalike distsiplinaartagajärgede üle, on asjaomase ametniku ehk selle, kellele on viidatud juurdlusaruandes, ametisse nimetav asutus, mitte hageja ametisse nimetav asutus.

Pealegi võivad kahe Euroopa Liidu eraldiseisva organi ametisse nimetavad asutused koos algatada ja läbi viia personalieeskirjade IX lisas ette nähtud haldusjuurdluse. Alates sellest, kui need kaks ametisse nimetavat asutust ei võta ühist lõppotsust, vaid võtavad kumbki sõltumatu ja eraldiseisva otsuse, peab ametnik, kes on kahe organi teenistuses, esitama sellele ametisse nimetavale asutusele, kes teatas kahjustavast meetmest esimesena asjaomasele ametnikule, kes on väidetava ahistamise ohver, esitama oma kaebuse ja vajadusel selle ametisse nimetava asutuse organi vastu hagi Avaliku Teenistuse Kohtusse.

(vt punktid 42 ja 51–53)

Viited:

Euroopa Kohus: 21. jaanuar 1987, kohtuasi 204/85: Stroghili vs. kontrollikoda (punkt 6).

Avaliku Teenistuse Kohus: 13. detsember 2006, kohtuasi F‑47/06: Aimi jt vs. komisjon (punkt 58); 29. november 2007, kohtuasi F‑52/06: Pimlott vs. Europol (punkt 48).

2. Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav üksnes siis, kui hagejal on vaidlustatud akti tühistamiseks huvi. Selline huvi eeldab, et selle akti tühistamisel iseenesest võivad olla õiguslikud tagajärjed või teise võimaluse kohaselt, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu.

Kui tegemist on nii tõsise küsimusega nagu psühholoogiline ahistamine, siis tuleb nõustuda, et ametnikul, kes on ahistamise väidetav ohver ja kes vaidlustab kohtus institutsiooni keeldumise vaadata sisuliselt läbi tema abitaotlus, kusjuures seda analüüsimist on vaja selle otsustamiseks, kas algatada juurdlus või võtta muu sobiv meede, põhimõtteliselt säilib kohtupraktikas nõutav õiguspärane huvi, mida peetakse hagi vastuvõetavuse tingimuseks. See kehtib samuti siis, kui vaidlustatud otsus ahistamise kohta kaebuse esitanud ametnikku ei rahuldanud.

(vt punktid 56 ja 57)

Viited:

Euroopa Kohus: 24. juuni 1986, kohtuasi 53/85: AKZO Chemie ja AZKO Chemie UK vs. komisjon (punkt 21).

Esimese Astme Kohus: 14. september 1995, liidetud kohtuasjad T‑480/93 ja T‑483/93: Antillean Rice Mills jt vs. komisjon (punktid 59 ja 60 ning seal viidatud kohtupraktika); 20. juuni 2001, kohtuasi T‑188/99: Euroalliages vs. komisjon (punkt 26); 28. september 2004, kohtuasi T‑310/00: MCI vs. komisjon (punkt 44).

Avaliku Teenistuse Kohus: 30. september 2010, kohtuasi F‑43/09: van Heuckelom vs. Europol (punkt 31); 8. veebruar 2011, kohtuasi F‑95/09: Skareby vs. komisjon (punkt 25); 16. mai 2012, kohtuasi F‑42/10: Skareby vs. komisjon (punkt 31).

3. Personalieeskirjade artikli 12a lõikes 3 ei tehta eeldatava ahistaja pahatahtlikust kavatsusest sugugi kriteeriumi, mis peab olema täidetud, et kvalifitseerida käitumine psühholoogiliseks ahistamiseks. Nimelt on selles sättes psühholoogilist ahistamist määratletud kui „sobimatut käitumist”, mille olemasoluks peavad korraga olema täidetud kaks tingimust. Esimese tingimuse kohaselt peab olema tegemist füüsilise käitumise, kõne- või kirjakeele, žestide vm tegevustega, mis „[leiavad] aset aja jooksul, on korduv[ad] või süstemaatili[sed]” ja „tahtlikud”. Teise tingimuse kohaselt, mis on esimesest eraldatud sidesõnaga „ja”, peab see füüsiline käitumine, kõne- või kirjakeel, need žestid vm tegevused „kahjusta[m]a inimeste isiksust, väärikust või füüsilist ja psühholoogilist terviklikkust”.

Asjaolust, et omadussõna „tahtlik” on kasutatud esimese, mitte teise tingimuse puhul, võib teha kaks järeldust. Esiteks peab personalieeskirjade artikli 12a lõikes 3 silmas peetud füüsiline käitumine, kõne‑ või kirjakeel, žestid vm tegevused olema tahtlikud, mis jätab selle sätte kohaldamisalast välja kogemata asetleidvad teod. Teisalt ei ole seevastu nõutud, et see füüsiline käitumine, kõne‑ või kirjakeel, need žestid vm tegevused oleksid toime pandud kavatsusega kahjustada isiku isiksust, väärikust, füüsilist või psühholoogilist terviklikkust. Teiste sõnadega võib psühholoogilise ahistamisega personalieeskirjade artikli 12a lõike 3 tähenduses olla tegemist ka siis, kui ahistaja ei kavatsenud oma tegudega tahtlikult ohvri mainet või tema töötingimusi kahjustada. Piisab sellest, kui need teod, mis pandi toime tahtlikult, tõid niisugused tagajärjed objektiivselt kaasa. Sellega seoses käitumise ahistamiseks kvalifitseerimiseks peab olema täidetud tingimus, et see käitumine on piisavalt objektiivne selles mõttes, et erapooletu ja mõistlik vaatleja, kes on normaalselt tundlik, leiaks samas olukorras, et see käitumine läheb liiale ja on laiduväärne.

Personalieeskirjade artikli 12a lõike 3 vastupidine tõlgendus viiks selleni, et nimetatud sättelt võetakse kogu kasulik mõju, sest psühholoogilise ahistamise toimepanija pahatahtlikku kavatsust on raske tõendada. Kuigi on juhtumeid, mil niisugune kavatsus on tegude toimepanija käitumise loomulik seletus, tuleb märkida, et sellised juhtumid on harvad ja enamikes olukordades hoidub eeldatav ahistaja igasugusest käitumisest, mis võib lasta aimata tema kavatsust kahjustada ohvri mainet või tema töötingimusi.

(vt punktid 65–68)

Viide:

Avaliku Teenistuse Kohus: 9. detsember 2008, kohtuasi F‑52/05: Q vs. komisjon (punktid 133–136); eespool viidatud kohtuasi Skareby vs. komisjon (punkt 65).