ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tegevuskulude mahaarvamisega seoses juhib komisjon tähelepanu sellele, et liikmesriigid peavad järgima lepingus sätestatud diskrimineerimiskeelde ka sissetulekult kinnipeetava tulumaksu puhul. Sellega seoses ei saa liikmesriik, kust tulu saadi, tugineda oma kohustuste vältimiseks teise liikmesriigi ühepoolsetele sätetele. Saksamaa ei ole väitnud, et tal on teiste liikmesriikidega kokkulepe, mille kohaselt arvavad need riigid tegevuskulud maha Saksamaa asemel. Isegi kui selline kokkulepe oleks olemas, ei viiks see tihtilugu eesmärgini, nt kui asjaomane tulu on teises riigis maksuvaba või kui maksukohustuslane ei saa kokkuvõttes kasumit. Lisaks ei saa mahaarvamise meetodi puhul tegevuskulude mahaarvamine asukohariigis asendada mahaarvamist riigis, kust tulu saadi. Sellisel juhul maksustavad nimelt mõlemad riigid sama tulu. Seega on maksustamine, mis lähtub brutotulu asemel netotulust, tagatud üksnes siis, kui mõlemad riigid rakendavad oma sätteid tegevuskulude mahaarvamise kohta. Mahaarvamine riigis, kust tulu saadi, ei tähenda kahekordset mahaavamist, vaid tagab üksnes võrdse kohtlemise siseriiklike olukordadega võrreldes.
1.

Mil määral tuleb direktiivi 2008/48 (1) artikli 30 lõiget 1 tõlgendada nii, et see keelab liikmesriikidel näha ette, et direktiivi üle võtvat siseriiklikku seadust kohaldatakse ka lepingute suhtes, mis on sõlmitud enne selle siseriikliku õigusakti jõustumist?
3.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas määruse (EÜ) nr 261/2004 artiklid 5–7 on tervikuna või osaliselt kehtetud, kuna need a) on vastuolus Montréali konventsiooniga; b) rikuvad proportsionaalsuse põhimõtet; ja/või c) rikuvad õiguskindluse põhimõtet;
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 80 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et kui tarne osutamise eest makstud tasu on turuväärtusest kõrgem, on seotud isikute vaheliste tarnete korral maksustatavaks väärtuseks ainult sel juhul tehingu turuväärtus, kui kauba tarnijal ei ole täielikku sisendkäibemaksu mahaarvamisõigust selles osas, mis on seotud tarne esemeks olevate kaupade ostuga või tootmisega?
5.

Rootsis kohaldatavat eraldi menetlustes lisamaksude määramise ja maksualaseid süütegusid puudutava vastutuse uurimise süsteemi toetavad mitmed üldised huvid, mida kirjeldatakse üksikasjalikumalt allpool. Kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas selline süsteem nagu Rootsis on ne bis in idem põhimõttega kooskõlas, kui oleks võimalik kehtestada süsteem, mis ei kuuluks ne bis in idem põhimõtte kohaldamisalasse, nii et ei oleks vaja hoiduda lisamaksude määramisest või maksualaste süütegude eest vastutusele võtmisest, sel viisil, et kui vastutus maksualaste süütegude eest on asjakohane, antakse lisamaksude määramise otsuse tegemine Skatteverket’i ja, kui see on asjakohane, halduskohtute asemel üldkohtute pädevusse, kui nad uurivad süüdistust maksualastes süütegudes?
—

tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik nägi 23. juuni 2006. aasta haldusjuhendi nr 105 (3 A-9-06) IV osas ette salliva halduskäitumise, mis kaldub kõrvale käibemaksuga pöördmaksustamise alustest ja nõuab muu hulgas, et väljaspool Prantsusmaad asuv müüja või teenuseosutaja määraks endale maksuesindaja, siis on ta rikkunud käibemaksudirektiivist tulenevaid kohustusi ja eriti selle artikleid 168, 171, 193, 194, 204 ja 214;
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/3

Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE 26. novembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 9. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-300/07: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-560/10 P)

2011/C 72/04

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (esindajad: advokaadid N. Korogiannakis, M. Dermitzakis)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus;

— tühistada komisjoni otsus (DG ENTER) lükata tagasi apellandi AE pakkumus, mille ta oli esitanud hankemenetluse ENTR/05/078 1. hankeosas (toimetamine ja tõlkimine) „Portaali Your Europe haldamine ja hooldus” ja sõlmida leping teise pakkujaga;

— saata asi tagasi Üldkohtusse, et viimane analüüsiks mõlema pakkumismenetluse osaga seotud kõiki küsimusi, sealhulgas kahjunõuet, mida Üldkohus veel arutanud ei ole;

— mõista komisjonilt välja apellandi õigusabi kulud ja muud kulud, sealhulgas esimese astme menetlusega seotud kulud, isegi kui käesolev apellatsioonkaebus rahuldamata jäetakse, ja käesoleva apellatsioonmenetlusega seotud kulud, kui kaebus rahuldatakse.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud Üldkohtu otsusega rikuti õigusnormi ja selles tõlgendati valesti finantsmääruse (1) artikli 100 lõiget 2 ja rakenduseeskirjade artiklit 149, nõustudes sellega, et kuna apellandi pakkumus ei ulatunud 70 % piirmäärani, jättis komisjoni õigustatult apellandile avaldamata edukaks tunnistatud pakkumuse kriteeriumid. Lisaks väidab apellant, et kohtuotsus on ebapiisavalt põhjendatud, kuna Üldkohus ei analüüsinud põhjalikult ja eraldi kaebust läbipaistvuse põhimõtte ja võrdse kohtlemise rikkumise kohta.

(1) Nõukogu 25. juuni 2002. määrus (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74).
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/3

Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE 26. novembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 9. septembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-387/08: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-561/10 P)

2011/C 72/05

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (esindajad: advokaadid N. Korogiannakis, M. Dermitzakis)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus;

— tühistada OPOCE (Publications Office of the European Union) otsus lükata tagasi apellandi pakkumus ja sõlmida selle pakkumismenetluse raames leping teise pakkujaga, ja kahjunõue;

— saata asi tagasi Üldkohtusse, et viimane analüüsiks mõlema pakkumismenetluse osaga seotud kõiki küsimusi, sealhulgas kahjunõuet, mida Üldkohus veel arutanud ei ole;

— mõista OPOCE-lt välja apellandi õigusabi kulud ja muud kulud, sealhulgas esimese astme menetlusega seotud kulud, isegi kui käesolev apellatsioonkaebus rahuldamata jäetakse, ja käesoleva apellatsioonmenetlusega seotud kulud, kui kaebus rahuldatakse.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud Üldkohtu otsusega rikuti õigusnormi ja selles tõlgendati valesti finantsmääruse (1) artikli 100 lõiget 2 ja rakenduseeskirjade artiklit 149, nõustudes sellega, et kuna apellandi pakkumus ei ulatunud 70 % piirmäärani, jättis komisjoni õigustatult apellandile avaldamata edukaks tunnistatud pakkumuse kriteeriumid. Lisaks väidab apellant, et kohtuotsus on ebapiisavalt põhjendatud, kuna Üldkohus ei analüüsinud põhjalikult ja eraldi kaebust läbipaistvuse põhimõtte ja võrdse kohtlemise rikkumise kohta.

Apellant väidab lisaks, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust, kuna — kuigi ta möönis, et vaidlustatud otsuses on mitmete allkriteeriumide osas tehtud märkused ebaselged ja üldsõnalised ega selgita apellandi pakkumusele antud punkte ning et vaidlustatud otsust ei ole konkreetsete allkriteeriumide osas kohaselt põhjendatud–, leidis Üldkohus, et „mitmete muude pakkumuse hindamise kriteeriumide ja allkriteeriumide kohta on antud kohane põhjendus”. Lisaks tõlgendas Üldkohus valesti põhjendamiskohustust, leides et mitmete hindamiskomisjoni märkustega on põhjendamiskohustus täidetud, ja jättis põhjalikult analüüsimata ega põhjendanud eraldi ja piisavalt apellandi väiteid läbipaistvuse põhimõtte ja võrdse kohtlemise rikkumise kohta.

(1) Nõukogu 25. juuni 2002. määrus (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74).
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/13

22. detsembril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Austria Vabariik

(Kohtuasi C-614/10)

2011/C 72/22

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Martenczuk ja B.-R. Killmann)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

Euroopa Komisjon palub Euroopa Kohtul tuvastada, et

— Austria Vabariik rikkus direktiivi 95/46/EÜ artikli 28 lõike 1 teisest lausest tulenevaid kohustusi, kuna Austrias järelevalveasutusena loodud Andmekaitsekomisjoni õiguslik seisund ei vasta täieliku sõltumatuse kriteeriumile;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Andmekaitsekomisjoni kui andmekaitse alaste õigusnormide järelevalveasutuse sõltumatus ei ole Austrias tagatud.

Komisjon märgib, et Andmekaitsekomisjon on organisatsiooniliselt otseselt Föderaalkantseleiga seotud. Viimane teostab Andmekaitsekomisjoni teenistujate üle teenistuslikku järelevalvet ning on ühtlasi vastutav nimetatud komisjoni tehniliste seadmetega varustatuse eest. Peale selle allub Andmekaitsekomisjoni juhtkond ühele Föderaalkantselei ametnikule, kellele on tema tegevuse raames kohustuslikud tema tööandja juhised ja kes on tema teenistusliku järelevalve all. See olukord tekitab ilmse lojaalsuse ja huvide konflikti.

Komisjon lisab, et föderaalkantsler, kes jääb nagu teisedki avaliku võimu organid Andmekaitsekomisjoni järelevalve alla, teostab viimase üle üldist järelevalvet ja tal on tema suhtes õigus teabele. See võimaldab föderaalkantsleril saada igal ajal ja ilma konkreetse põhjuseta teavet kõigi asjade kohta, mida Andmekaitsekomisjon menetleb. Seega on olemas oht, et seda õigust kasutatakse poliitiliseks mõjutamiseks.
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 6. detsembril 2010 — Staatssecretaris van Financiën versus L.A.C. van Putten

(Kohtuasi C-578/10)

2011/C 72/11

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastustaja kassatsioonimenetluses: L.A.C. van Putten

Eelotsuse küsimus

Kas olukorraga, millele kohaldatakse ühenduse õigust, on EÜ artiklit 18 (nüüd ELTL artikkel 21) silmas pidades tegemist siis, kui liikmesriik maksustab mootorsõiduki kasutamise oma territooriumi teedel olukorras, kus see sõiduk on registreeritud teises liikmesriigis ja selle teise liikmesriigi elanikult laenatud ning kus esimese liikmesriigi elanik sõidab selle sõidukiga esimese liikmesriigi territooriumil?
1.

Kas juhul, kui välismaise kohtu otsusele on lisatud määruse nr 44/2001 (1) artikliga 54 ettenähtud tunnistus, kuid vaatamata sellele vaidlustab kostja selle väitega, et teda ei ole teavitatud otsuse teinud liikmesriigis algatatud menetlusest, on selle liikmesriigi kohus, kus täitmist taotletakse, kui ta analüüsib määruse nr 44/2001 artikli 34 lõikega 2 ettenähtud tunnustamisest keeldumise põhjust, pädev omal algatusel kontrollima tunnistuses sisalduva teabe vastavust tõenditele? Kas selle liikmesriigi kohtu, kus täitmist taotletakse, pädevuse selline ulatus on kooskõlas määruse nr 44/2001 põhjendustes 16 ja 17 nimetatud vastastikuse usalduse põhimõttega õigusemõistmisse?
3.

Juhul, kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas Euroopa Liidu lepingu 13. detsembri 2007 redaktsiooni artikli 6 lõike 1 punktiga 1 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta 12. detsembri 2007 redaktsiooni (3) artikli 15 lõikega 1 (kutsevabadus) ja artikliga 16 (ettevõtlusvabadus) on kooskõlas see, et veini tootjale või turustajale on eranditult keelatud reklaamimine tervislikkuse väitega käesolevas asjas käsitletaval moel, kuigi see väide vastab tõele?
3.

Kuna 15. märtsi 2006. aasta määruses on välistatud igasugune võimalus siseneda liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanikel, kellel on üksnes ajutine elamisluba, mis on väljastatud elamisloa esmakordse taotluse või varjupaigataotluse läbivaatamisel, vastupidi sellele, mis on lubatud 19. juuni 1990. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni kohaselt määrusega muutmisele eelnenud redaktsioonis, siis kas õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõte ei kohusta kehtestama üleminekumeetmeid kolmandate riikide kodanikele, kes on liikmesriigi territooriumilt lahkunud nii, et neil oli ainult elamisloa esmakordse taotluse või varjupaigataotluse läbivaatamisel väljastatud ajutine elamisluba, ja kes soovivad sinna naasta pärast 15. märtsi 2006. aasta määruse jõustumist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariik) 17. detsembril 2010 — SAG ELV Slovensko, a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG , Asseco Central Europe, a.s., TESLA STROPKOV, a.s, Autostrade per ľItalia S.p.A., EFKON AG, STALEXPORT Autostrady S.A. versus Úrad pre verejné obstarávanie

(Kohtuasi C-599/10)

2011/C 72/19

Kohtumenetluse keel: slovaki

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Najvyšší súd Slovenskej republiky

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: SAG ELV Slovensko, a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG , Asseco Central Europe, a.s., TESLA STROPKOV, a.s, Autostrade per ľItalia S.p.A., EFKON AG, STALEXPORT Autostrady S.A.

Vastustaja: Úrad pre verejné obstarávanie

Menetluses osales: Národná dialnicná spolocnost, a.s.

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta, asjaomasel perioodil kehtinud redaktsioonis, on kooskõlas tõlgendamine, mille kohaselt kõnealuse direktiivi artikli 51 alusel koostoimes artikliga 2 on hankija riigihankelepingute sõlmimisel kehtivate diskrimineerimiskeelu ja läbipaistvuse põhimõtteid arvesse võttes kohustatud nõudma pakkumuse kohta selgitusi, järgides sealjuures selle isiku subjektiivset menetluslikku õigust, kellel palutakse täiendada või selgitada kõnealuse direktiivi artiklite 45–50 alusel esitatud tõendeid ja dokumente, kui hankes osaleja pakkumuse mõistmine vastupidi või ebaselgelt võib tähendada osaleja hankemenetlusest välja jätmist?

2. Kas direktiiviga [2004/18/EÜ] selle asjaomasel perioodil kehtinud redaktsioonis on kooskõlas tõlgendamine, mille kohaselt kõnealuse direktiivi artikli 51 alusel koostoimes artikliga 2 ei ole hankija vastavalt riigihankelepingute sõlmimisel kehtivate diskrimineerimiskeelu ja läbipaistvuse põhimõtetele kohustatud nõudma pakkumuse kohta selgitusi, kui ta leiab, et on tõendatud, et hankelepingu esemega seotud nõuded ei ole täidetud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 72/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 9. detsembril 2010 — Staatssecretaris van Financiën versus G. Frank

(Kohtuasi C-580/10)

2011/C 72/13

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastutaja kassatsioonimenetluses: G. Frank

Eelotsuse küsimus

Kas olukorraga, millele kohaldatakse ühenduse õigust, on EÜ artiklit 18 (nüüd ELTL artikkel 21) silmas pidades tegemist siis, kui liikmesriik maksustab mootorsõiduki kasutamise oma territooriumi teedel olukorras, kus see sõiduk on registreeritud teises liikmesriigis ja selle teise liikmesriigi elanikult laenatud ning kus esimese liikmesriigi elanik, kellel on aga teise liikmesriigi kodakondsus, kasutab seda sõidukit isiklikuks tarbeks esimese liikmesriigi territooriumil?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas tolliseadustiku (2) artikli 78 lõigete 1 ja 3 kohaselt on lubatud ekspordideklaratsiooni tollivormistusjärgne kontrollimine ja läbivaatamine, et muuta ekspordideklaratsiooni lahtrisse 2 eksportija kohta tehtud kannet, ja kas tolliasutused on sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas kohustatud olukorra lahendama ja andma eksportijale eksporditoetust?
ET Euroopa Liidu Teataja C 103/13

Kalliope Agapiou Joséphidès’e 28. detsembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 21. oktoobri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-439/08: Agapiou Joséphidès versus komisjon ja EACEA

(Kohtuasi C-626/10 P)

2011/C 103/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Kalliope Agapiou Joséphidès (esindajad: advokaadid C. Joséphidès ja H. Joséphidès)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Euroopa Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Rakendusamet (EACEA)

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 21. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-439/08;

— tühistada Euroopa Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Rakendusameti (EACEA) 1. augusti 2008. aasta otsus, millega keelduti apellandile lubamast juurdepääsu teatavatele dokumentidele, mis sisaldusid toimikus nr 07/0122 (Jean Monnet tippkeskuse andmine Küprose Ülikoolile);

— tühistada komisjoni 8. augusti 2007. aasta otsus K(2007) 3749 elukestva õppe programmi Jean Monnet alaprogrammi raames toetuste andmise üksikotsuse kohta;

— mõista kohtukulud mõlemas kohtuastmes välja vastustajatelt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma kaebuse põhjenduseks mitmeid väiteid.

Kalliope Agapiou Joséphidès väidab, et Üldkohus on rikkunud tema üldist personaalset juurdepääsuõigust teda puudutavatele dokumentidele, EL toimimise lepingu artikli 1 teises lõigus ja artiklis 6 sisalduvat läbipaistvuse põhimõtet, EÜ artiklit 255 ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartat (artikkel 8, artikli 41 lõike 2 punkt b, artikkel 42 ja artikli 52 lõige 6). Üldkohus on seega rikkunud menetlusnorme, kuna jättis tähelepanuta nii kohtuistungil kaebaja tehtud viited põhiõiguste hartale kui ka Küprose Vabariigi ombudsmani 3. juuni 2009. aasta arvamuse, mis puudutab Küprose Ülikooli keeldumist lubada juurdepääsu samadele vaidlusalustele dokumentidele, mis olid vastustajate valduses.

Hageja väitel on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui esiteks, otsustas, et Euroopa Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Rakendusamet (EACEA) on pädev menetlema dokumentidele juurdepääsu kinnitavat taotlust ja teiseks, otsustas lükata tagasi apellandi väide EACEA juhatuse otsuse õigusvastasuse kohta.

Lisaks viitab apellant mitmete määruse (EÜ) nr 1049/2001 (1) sätete rikkumisele, mida Üldkohus on tõlgendanud ülemäära piiravana ja kohtupraktikas tunnustatud põhimõtteid eirates.

Apellant esitas lisaks väite, mille kohaselt on rikutud lojaalsuspõhimõtet, ühtsuspõhimõtet, hea halduse põhimõtet ja põhjendamiskohustust.

Viimasena väidab apellant, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna ei tühistanud komisjoni 8. augusti 2008. aasta otsust K(2007) 3749.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001, üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/01, lk 331).
ET Euroopa Liidu Teataja C 103/13

29. detsembril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Sloveenia Vabariik

(Kohtuasi C-627/10)

2011/C 103/23

Kohtumenetluse keel: sloveeni

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: H. Støvlbæk ja D. Kukovec)

Kostja: Sloveenia Vabariik

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et Sloveenia Vabariik on seoses esimese raudteepaketi rakendamisega rikkunud kohustusi, mis tulenevad muudetud direktiivi 91/440/EMÜ ühenduse raudteede arendamise kohta (1) II lisa artikli 6 lõikest 3 ja direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta (2) artikli 14 lõikest 2, samuti direktiivi 2001/14/EÜ artikli 6 lõigetest 2-5, artikli 7 lõikest 3, artikli 8 lõikest 1, artiklist 11 ja artikli 30 lõikest 1;

— mõista kohtukulud välja Sloveenia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon leiab, et Sloveenia Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad muudetud direktiivi 91/440/EMÜ II lisa artikli 6 lõikest 3 ja direktiivi 2001/14/EÜ artikli 14 lõikest 2, kuna raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja, kes ise osutab ka raudteeveoteenuseid, juhib rongiliiklust ja osaleb seega rongiliinide jaotamise, st infrastruktuuri võimsuse jaotamise otsuste vastuvõtmisel.

Komisjoni arvates on Sloveenia Vabariik rikkunud ka kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2001/14/EÜ artikli 6 lõigetest 2-5, kuna ta ei ole kindlustanud mehhanismi, mis tagab infrastruktuuri käigushoidmise kulude ja kasutustasude vähendamise.

Komisjon leiab ühtlasi, et Sloveenia Vabariik on rikkunud direktiivi 2001/14/EÜ artikli 7 lõikest 3 tulenevaid kohustusi, kuna liikmesriik ei ole kehtestanud arvutusmetoodikat, mis tagab, et minimaalse teenustepaketi ja teenindusrajatistele raudteed mööda juurdepääsu eest võetav tasu võrduks rongiliikluse korraldamisega otseselt kaasnevate kuludega.

Lisaks on Sloveenia Vabariik komisjoni sõnul rikkunud direktiivi 2001/14/EÜ artiklist 11 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei ole kehtestanud toimivusskeemi, mis ergutaks raudtee-ettevõtjaid ja raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjat minimeerima häireid ja parandama raudteevõrgu toimivust.

Peale selle on Sloveenia Vabariik rikkunud direktiivi 2001/14/EÜ artikli 8 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei ole siseriiklike õigusaktidega kehtestanud järelevalvet selle üle, kas konkreetses turusegmendis võib nõuda lisatasusid, et raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja saaks kõik kulud täielikult tagasi.

Lõpuks on Sloveenia Vabariik komisjoni sõnul rikkunud direktiivi 2001/14/EÜ artikli 30 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei ole loonud reguleerivat organit, mis oleks oma otsustes sõltumatu raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjast või taotlejast.

(1) Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiiv 91/440/EMÜ ühenduse raudteede arendamise kohta (EÜT L 237, lk 25; ELT eriväljaanne 07/01, lk 341).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiiv 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta (EÜT L 75, lk 29; ELT eriväljaanne 07/05, lk 404).