ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kui Euroopa Kohtule on eraõigusliku isiku ja avaliku võimu kandja vahelise kohtuvaidluse raamistikus esitatud eelotsuse küsimus, mis käsitleb vanuselise diskrimineerimise keelu üldpõhimõtte tõlgendamist – nii nagu see põhimõte tuleneb harta artiklist 21 ja direktiivi 2000/78 (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) sätetest –, siis analüüsib Euroopa Kohus seda küsimust üksnes direktiivi alusel.

Direktiivi 2000/78 (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) artikli 2 lõiget 2, artikli 4 lõiget 1 ja artikli 6 lõike 1 teise lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, millega kohaliku politseiametnikuna tööle asumise vanuse ülempiiriks kehtestatakse 30 eluaastat.

Kohaliku politseiametnikuna tegutsemisega seoses võib erilisi füüsilisi võimeid käsitada „olulise ja määrava kutsenõudena direktiivi 2008/78 artikli 4 lõike 1 mõttes. Samuti on soov tagada politseiteenistuse toimevõime ja nõuetekohane toimimine sama sätte mõttes õigustatud eesmärk.

Siiski on nende liikmesriigi õigusnormidega kehtestatud ebaproportsionaalne nõue, sest ei ole tõendatud ei see, et kohaliku politseiametnikuna tegutsemiseks nõutud eriline füüsiline võimekus on tingimata seotud kindla vanusegrupiga ega esine teatava vanuse ületanud isikute puhul, ega ka see, et eesmärk tagada kohaliku politseiüksuse toimevõime ja nõuetekohane toimimine nõuab teatava üksusesisese vanuselise struktuuri säilitamist, kohustades palkama üksnes nooremaid kui 30‑aastasi ametnikke.

Ka ei tundu õigusnormid ei asjakohased ega vajalikud seoses eesmärgiga tagada puudutatud politseiametnike koolitus direktiivi artikli 6 lõike 1 teise lõigu punkti c mõttes. Niisuguseid õigusnorme ei saa pidada vajalikuks selle tagamiseks, et kõnealuste ametnike pensionile jäämisele eelneks mõistlik tööstaaž.

(vt punktid 41, 44, 48, 56, 57, 70, 72, 74 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑66/13

Green Network SpA

versus

Autorità per l’energia elettrica e il gas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato)

„Eelotsusetaotlus — Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia tarbimise riiklik toetuskava — Elektrienergia tootjate ja importijate kohustus tuua siseriiklikku süsteemi teatud kogus taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergiat või kui seda ei saa teha, siis osta pädevatelt asutustelt „rohelisi sertifikaate” — Süsteemi toomise tõendamine, milleks on nõutav niisuguste sertifikaatide esitamine, mis tõendavad toodetud või imporditud elektrienergia rohelist päritolu — Kolmandas riigis väljaantud sertifikaatide tunnustamine tingimusel, et selle kolmanda riigi ja asjassepuutuva liikmesriigi vahel on sõlmitud kahepoolne leping või selle liikmesriigi riikliku võrguettevõtja ja kolmanda riigi analoogse asutuse vahel on sõlmitud leping — Direktiiv 2001/77/EÜ — Ühenduse välispädevus — Lojaalne koostöö”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 26. november 2014

Kuna ühendusel on üksnes selline pädevus, mis on talle antud, peab pädevus, mis pealegi on ainupädevus, rajanema kavandatava rahvusvahelise lepingu ja kehtiva ühenduse õiguse vahelise suhte igakülgsest ja konkreetsest analüüsist tulenevatel järeldustel. Analüüsimisel tuleb arvesse võtta nii ühenduse õigusnormide kui ka kavandatava lepingu sätetega hõlmatud valdkonda, nende prognoositavaid arengusuundi ning nende normide ja sätete olemust ja sisu, selleks et kontrollida, kas kõnealune leping võib kahjustada ühenduse õigusnormide ühetaolist ja järjepidevat kohaldamist ning nendega kehtestatud süsteemi nõuetekohast toimimist. (vt punkt 33)

EÜ asutamislepingut tuleb tõlgendada nii, et arvestades direktiivi 2001/77 taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul sätteid, on Euroopa Ühendusel ainuvälispädevus, millega on vastuolus niisugune siseriiklik säte, mis näeb ette, et kohustusest osta rohelisi sertifikaate antakse vabastus siseriiklikule tarbijaturule kolmandast riigist imporditud elektrienergia mahu osas, tingimusel et eelnevalt on asjaomase liikmesriigi ja asjaomase kolmanda riigi vahel sõlmitud leping, mille kohaselt on tagatud, et selliselt imporditud elektrienergia on toodetud taastuvatest energiaallikatest, vastavalt samale korrale, nagu on ette nähtud kõnealuse direktiivi artiklis 5. Nimelt võib see, kui liikmesriigid sõlmivad niisuguseid lepinguid direktiivis 2001/77 selleks igasuguse volituse puudumisel, põrkuda esiteks direktiivi eesmärkiga soodustada taastuvate energiaallikate osa suurendamist elektrienergia tootmisel elektrienergia siseturul ning teiseks liikmesriikide kohustusega suurendada oma rohelise elektrienergia tootmist viisil, mis aitab kaasa neile direktiivi artiklis 3 ette nähtud siseriiklike soovituslike eesmärkide täitmisele, ja osaleda nii ühenduse enda tasandil ülemaailmse soovitusliku eesmärgi saavutamisel. Siseriiklik säte, millega käivitatakse protsess, mille tulemusel võidakse niisugune leping sõlmida, on piisav, et riivata ühenduse ainuvälispädevust. (vt punktid 38, 55, 59, 60, 65 ja resolutsiooni punkt 1)
Õigust olla kõigis menetlustes ära kuulatud – nagu seda kohaldatakse direktiivi 2008/115 ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel ja eeskätt selle artikli 6 raames – tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui olukorras, kus siseriiklik ametiasutus kavatseb teha kolmanda riigi kodaniku suhtes tagasisaatmisotsuse, olles tuvastanud varasemas menetluses, mille raames see isik kuulati ära, et viimane viibib riigi territooriumil ebaseaduslikult – ja olenemata sellest, kas tagasisaatmisotsus tehakse elamisloa andmisest keeldumise tagajärjel või mitte –, ei kuula see asutus kolmanda riigi kodanikku ära konkreetselt tagasisaatmisotsuse asjus.

Nimelt, kuna tagasisaatmisotsus on direktiivi 2008/115 alusel tihedalt seotud ebaseadusliku riigisviibimise tuvastamisega, ei saa õigust olla ära kuulatud tõlgendada nii, et kui pädev ametiasutus kavatseb samal ajal võtta vastu ebaseaduslikku riigisviibimist tuvastava otsuse ja tagasisaatmisotsuse, siis peab see asutus kindlasti kuulama huvitatud isiku üle viisil, mis võimaldab tal teha teatavaks oma seisukoht konkreetselt viimati nimetatud küsimuses, tingimusel et tal on olnud võimalik tegelikult ja tõhusalt esitada seisukoht oma ebaseadusliku riigisviibimise ja põhjenduste osas, mis võivad siseriiklikust õigusest tulenevalt olla aluseks sellele, et nimetatud ametiasutus loobub tagasisaatmisotsuse tegemisest.

Siiski tuleneb selle direktiivi artikli 6 lõikes 1 sätestatud kohustusest teha riigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike suhtes tagasisaatmisotsus õiglase ja läbipaistva korra kohaselt, et liikmesriigid peavad neil oleva menetlusautonoomia raames esiteks sätestama oma siseriiklikus õiguses sõnaselgelt kohustuse ebaseadusliku riigisviibimise korral riigist lahkuda, ja teiseks tagama, et huvitatud isik oleks tema elamisloataotluse menetluses või vajadusel tema ebaseadusliku riigisviibimise osas nõuetekohaselt ära kuulatud. Selles osas ei saa õigust olla ära kuulatud kasutada ära selleks, et haldusmenetlust lõputult uuesti algatada – eesmärk on säilitada tasakaal asjaomase isiku põhiõiguse vahel olla enne tema huve kahjustava otsuse tegemist ära kuulatud ja liikmesriikide kohustuse vahel võidelda ebaseadusliku sisserändega.

(vt punktid 60–62, 71, 82 ja resolutsioon)
ELTL artikliga 30 on vastuolus selline impordimaks nagu on ette nähtud liikmesriigi meetmega keskkonna kaitsmise kohta väetistest lähtuva reostuse eest, mida tuleb tasuda üksnes liikmesriigi piirkonda imporditavalt loomasõnniku ja teiste väetiste ülejäägilt ja mida peab tasuma importija, samal ajal kui liikmesriigi piirkonnas toodetud väetise ülejäägi puhul peab maksu tasuma tootja, ja mis arvutatakse teistsuguse meetodi alusel kui viimati nimetatud maksu arvutamise meetod. Selles osas ei ole oluline, et liikmesriik, kust väetise ülejääk liikmesriigi piirkonda imporditakse, kohaldab selle ülejäägi ekspordil teistesse liikmesriikidesse maksu vähendamist.

Nimelt on maksul, mida kohaldatakse liikmesriigi sisepiiri ületamise tõttu, tollimaksuga samaväärne toime. Peale selle ei ole tollimaks ja sellega samaväärse toimega meetmed lubatud hoolimata nende kehtestamise eesmärkidest või nendest saadava tulu kasutamise otstarbest.

(vt punktid 24, 35, 37 ja resolutsioon)
Määruse nr 612/2009, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, ja määruse nr 376/2008, millega sätestatakse põllumajandussaaduste ja ‑toodete impordi‑ ja ekspordilitsentside ning eelkinnitussertifikaatide süsteemi kohaldamise ühised üksikasjalikud eeskirjad, ja määruse nr 382/2008 veise‑ ja vasikalihasektori impordi‑ ja ekspordilitsentside rakenduseeskirjade kohta sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on põhimõtteliselt vastuolus anda eksporditoetust ja vabastada tagatis, mis seati sellega seoses siis, kui eksportijal ei olnud ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäeval kehtivat ekspordilitsentsi, kuigi kõnealuse kauba eksport toimus eksportijale antud ekspordilitsentsi kehtivusajal.

Määruse nr 612/2009, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, ja määruse nr 376/2008, millega sätestatakse põllumajandussaaduste ja ‑toodete impordi‑ ja ekspordilitsentside ning eelkinnitussertifikaatide süsteemi kohaldamise ühised üksikasjalikud eeskirjad, ja määruse nr 382/2008 veise‑ ja vasikalihasektori impordi‑ ja ekspordilitsentside rakenduseeskirjade kohta sätteid koosmõjus määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikliga 78 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus ekspordideklaratsiooniga seonduvate puuduste kõrvaldamine, mille korral saaks toimunud ekspordi kohta lisada litsentsi tagantjärele ning selle alusel maksta eksporditoetust ja vabastada esitatud tagatis.

Tolliseadustiku artikli 78 lõikes 3 kasutatud sõnu „ebaõige või mittetäielik teave” tuleb mõista nii, et need hõlmavad nii tehnilisi vigu ja puudusi kui ka kohaldatava õiguse tõlgendusvigu, toll võib omal algatusel või deklarandi taotluse korral teha tollideklaratsioonis muudatusi deklaratsiooni kuupäeva ja sellest tulenevalt selle vastuvõtmise kuupäeva osas. Tolliseadustiku artikli 78 lõike 3 alusel deklaratsiooni ja selle vastuvõtmise kuupäeva muutmise võimaluse kohta hinnangu andmisel arvestab toll siiski võimalusega kontrollida muudetavas deklaratsioonis ja muudatuste tegemise taotluses esitatud andmeid Kui kontrollimine näitab, et asjassepuutuvate õigusnormide eesmärk ei ole ohus, eelkõige sellega, et nimetatud ekspordideklaratsioonis sisalduv kaup on tegelikult juba eksporditud ja tolli käsutuses on piisavalt tõendeid eksporditud koguse ja eksporti tegelikult hõlmava litsentsi vahelise seose tuvastamiseks, võtab toll kooskõlas tolliseadustiku artikli 78 lõikega 3 olukorra lahendamiseks vajalikud meetmed, arvestades tema käsutuses olevat uut teavet.

(vt punktid 50, 52–55 ja resolutsiooni punkt 2)
Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et see ei näe töösuhetes ette rasvumusega seotud diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet kui sellist.

Seejuures tuleb mainida, et ükski Euroopa Liidu lepingu ja Euroopa Liidu toimimise lepingu säte ei keela diskrimineerimist rasvumuse kui sellise alusel. Muu hulgas ei viita ei ELTL artikkel 10 ega ELTL artikkel 19 rasvumusele.

Lisaks ei ole liidu teisestes õigusaktides töö saamise ja kutsealale pääsemisega seoses käsitletud diskrimineerimist rasvumuse alusel. Ka direktiiv 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ei maini diskrimineerimise alusena rasvumust. Direktiivi 2000/78 kohaldamisala ei peaks analoogia alusel laiendama diskrimineerimisele, mille aluseks on muud põhjused kui need, mis on kõnealuse direktiivi artiklis 1 ammendavalt loetletud. Seega ei saa rasvumus iseenesest olla üheks põhjuseks, mis lisandub neile põhjustele, mille alusel on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 kohaselt keelatud.

Lõpuks ei kuulu neil asjaoludel sellises olukorras, kus on kõne all töösuhte lõpetamine väidetavalt rasvumuse alusel, kohaldamisele ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta sätted.

(vt punktid 33, 35–40 ja resolutsiooni punkt 1)
Õigust olla mis tahes menetluses ära kuulatud, nagu seda kohaldatakse direktiivi 2008/115 (ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel) ja eeskätt selle artikli 6 raames, tuleb tõlgendada nii, et ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku puhul hõlmab see õigust esitada enne tema suhtes tehtava tagasisaatmisotsuse vastuvõtmist oma seisukoht enda riigis viibimise seaduslikkuse, direktiivi artikli 5 ja artikli 6 lõigete 2–5 kohaldamise põhjendatuse ja tema tagasipöördumise tingimuste kohta.

Seevastu tuleb õigust olla mis tahes menetluses ära kuulatud, nagu seda kohaldatakse direktiivi 2008/115 ja eeskätt selle artikli 6 raames, tõlgendada nii, et pädev siseriiklik ametiasutus ei ole kohustatud sellist kodanikku enne vastava otsuse vastuvõtmise eesmärgil korraldatud ärakuulamist hoiatama oma kavatsusest teha tema suhtes tagasisaatmisotsus, tegema talle teatavaks asjaolud, mille alusel ta kavatseb vastava otsuse teha, ega jätma talle enne tema seisukohtade ärakuulamist järelemõtlemisaega, kui sellel kodanikul on võimalus esitada tarvilikult ja tõhusalt oma seisukoht enda riigis viibimise ebaseaduslikkuse küsimuses ja põhjuste kohta, mis võivad siseriiklikust õigusest tulenevalt olla aluseks sellele, et nimetatud ametiasutus loobub tagasisaatmisotsuse tegemisest.

Õigust olla mis tahes menetluses ära kuulatud, nagu seda kohaldatakse direktiivi 2008/115 ja eeskätt selle artikli 6 raames, tuleb tõlgendada nii, et ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik võib enne seda, kui pädev siseriiklik ametiasutus võtab tema suhtes vastu tagasisaatmisotsuse, pöörduda õigusnõustaja poole, et saada temalt ametiasutuse poolt ärakuulamise raames abi; seda tingimusel, et niisuguse õiguse kasutamine ei mõjuta tagasisaatmismenetluse nõuetekohast toimimist ega takista direktiivi 2008/115 tõhusat rakendamist.

Õigust olla mis tahes menetluses ära kuulatud, nagu seda kohaldatakse direktiivi 2008/115 ja eeskätt selle artikli 6 raames, tuleb siiski tõlgendada nii, et see ei pane liikmesriikidele kohustust kanda sellise abiga seotud kulud tasuta õigusabi raames.

(vt punktid 68–71 ja resolutsioon)
Direktiivi 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 3 lõikes 1 kasutatud mõistega „isikuandmed” on direktiivi 95/46 artikli 2 punktis a toodud määratluse kohaselt hõlmatud „igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku kohta”. Tuvastatav isik on „isik, keda saab otseselt või kaudselt tuvastada, eelkõige […] ühe või mitme tema füüsilisele […] identsusele omase joone põhjal”. Järelikult tuleb kaameraga salvestatud isiku kujutist pidada selle sätte tähenduses isikuandmeteks, kui see võimaldab isiku tuvastada.

Videovalve, mis seisneb isikutest pidevsalvestusseadmesse ehk kõvakettale videosalvestuse tegemises, on isikuandmete automatiseeritud töötlemine vastavalt direktiivi 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 3 lõikele 1. Mõiste „isikuandmete töötlemine” on direktiivi artikli 2 punktis b määratletud kui „iga isikuandmetega tehtav toiming või toimingute kogum, […] näiteks kogumine, salvestamine, […] säilitamine”. Eeskätt direktiivi põhjendustest 15 ja 16 nähtub, et üldiselt kuulub videovalve direktiivi kohaldamisalasse, kui tegemist on automatiseeritud töötlemisega.

(vt punktid 23–25)
Liikmesriik, kes ei taga inimekvivalendiga 2000 kuni 15000 linnastute asulareovee kogumist ja puhastamist, rikub direktiivi 91/271 asulareovee puhastamise kohta artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi.

Lisaks on kohustused, mis nimetatud artiklitest 3 ja 4 liikmesriikidele tulenevad, seotud otseselt linnastutega, nii nagu need on määratletud direktiivi 91/271 artiklis 2, ja sõltuvad linnastute suurusest, mistõttu peab direktiivi nõuete rikkumist hindama iga linnastu puhul eraldi.

(vt punktid 38, 52 ja resolutsioon)
Määruse nr 889/2008, millega kehtestatakse määruse nr 834/2007 (mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses mahepõllumajandusliku tootmise, märgistamise ja kontrolliga, artikli 27 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et selles sättes nimetatud aine kasutamine on õigusaktides ette nähtud ainult juhul, kui liidu õiguse säte või liidu õigusega kooskõlas olev riigisisene õigusnorm näeb otseselt ette nimetatud aine lisamise toiduainele, et seda toiduainet saaks üldiselt turustada. Sellise aine kasutamine ei ole nimetatud sätte tähenduses õigusaktides ette nähtud, kui toiduainet turustatakse toidulisandina koos toitumis- või tervisealase väitega või kui eritoiduks ette nähtud toiduainet, kuigi see tähendab, et selleks, et järgida toiduainetele ainete lisamist puudutavaid norme, mis asuvad

direktiivis 2002/46 toidulisandeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mida on muudetud määrusega nr 1137/2008,

määruses nr 1924/2006 toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta ning määruses nr 432/2012, millega kehtestatakse nimekiri tervisealastest väidetest, mida on lubatud esitada toidu kohta, välja arvatud haigestumise riski vähendamisele ning laste arengule ja tervisele viitavad väited, ning

direktiivis 2009/39 eritoiduks ette nähtud toiduainete kohta ja määruses nr 953/2009 eriotstarbeliste toitainete kohta, mida võib lisada eritoidule,

peab see toiduaine sisaldama asjaomast ainet kindlas koguses.

Ettevõtjad võivad nimelt ise otsustada oma toodete koostise üle ja selle üle, millise nimetusega soovivad nad neid turustada. Kui nad soovivad turustada neid tooteid toidulisandina direktiivi 2002/46 tähenduses koos toitumis- või tervisealaste väidetega määruste nr 1924/2006 ja nr 432/2012 tähenduses või eritoiduks ette nähtud toiduainena direktiivi 2009/39 ja määruse nr 953/2009 tähenduses, siis peavad nad täitma selles suhtes liidu kohaldatavates õigusnormides ette nähtud kohustusi, millega võib kaasneda mahepõllumajandusliku tootena turustamise keeld. Liidu õigus ei taga, et ettevõtja võib turustada oma tooteid mis tahes nimetustega, mis soodustab tema arvates tema toodete reklaamimist.

(vt punktid 46, 51 ja resolutsioon)
Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, mida on muudetud määrusega nr 1832/2002, I lisas sisalduvat kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et moodulid, milles on omavahel ühendatud valgusdiood, fotodiood ja mitu teist pooljuhtseadist ning mida saab kasutada infrapunasaatjana ja -vastuvõtjana ja kui need saavad elektrit seadmetelt, millesse need on paigaldatud, kuuluvad selle nomenklatuuri rubriiki 8543.

Sellega seoses kohaldatakse rubriiki 8543 vaid siis, kui elektriseade täidab iseseisvaid tööoperatsioone ja kui seda ei saa klassifitseerida teistesse kombineeritud nomenklatuuri grupi 85 rubriikidesse.

Kuna esiteks täidavad põhikohtuasjas kõnealused moodulid, mida kasutatakse teistele elektroonilistele seadmetele infrapunakiire kaudu lühidistantsilt andmete saatmiseks ja vastu võtmiseks, iseseisvat tööoperatsiooni ja kuna teiseks ei ole moodulid, milles on omavahel ühendatud LED, fotodiood ja mitu teised pooljuhtseadised ning mis on mõeldud paigutamiseks teistesse seadmetesse, millelt need saavad elektrit, hõlmatud ühegi teise KN‑i grupi 85 rubriigiga kui 8543, siis kuuluvad need moodulid viimati nimetatud rubriiki.

(vt punktid 27, 34, 35 ja resolutsiooni punkt 1)
Kohtul, kes ei tee otsuseid viimases kohtuastmes, peab olema võimalus esitada Euroopa Kohtule küsimusi, mis tal tekivad, kui ta leiab, et kõrgema astme kohtu antud õigusliku hinnangu tõttu võidakse teha kohtuotsus, mis on vastuolus liidu õigusega.

Direktiivi 2004/18 ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (muudetud määrusega nr 1177/2009) artiklit 45, koosmõjus selle direktiivi artikliga 2 ning võrdse kohtlemise põhimõtte ja läbipaistvuse kohustusega, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui ettevõtja kõrvaldatakse hankemenetlusest selle tõttu, et ta ei ole täitnud hankedokumentides ette nähtud kohustust – mille täitmata jätmisel tuleb ta hankemenetlusest kõrvaldada – lisada oma pakkumusele kirjalik kinnitus, et selle ettevõtja tehnikadirektori suhtes pole algatatud kriminaalmenetlust ja talle pole määratud kriminaalkaristust, ning selline kõrvaldamine ei ole vastuolus isegi juhul, kui hankijale esitatakse pärast pakkumuste esitamiseks ettenähtud tähtaega selline kinnitus, kus on näidatud, et seda isikut nimetati tehnikadirektoriks üksnes eksimuse tõttu.

(vt punkt 50 ja resolutsioon)
Kohtuasi C‑402/13

Cypra Ltd

versus

Kypriaki Dimokratia

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Anotato Dikastirio Kyprou)

„Eelotsusetaotlus — Põllumajandus — Loomatervishoid — Määrus (EÜ) nr 854/2004 — Inimtoiduks ettenähtud loomsed saadused — Ametlik kontrollimine — Riikliku veterinaararsti määramine — Loomade tapmine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 5. november 2014

Põllumajandus – Õigusaktide ühtlustamine loomatervishoiunõuete valdkonnas – Inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametliku kontrollimise korraldamine – Nõue, et tapmist kontrollib riiklik veterinaararst – Pädeva asutuse poolt tapmise aja kindlaksmääramine – Lubatavus – Erand – Objektiivne vajadus, et tapmine toimuks tapamaja määratud ajal – Riigisisese kohtu hinnang

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 854/2004)

Määruse nr 854/2004, millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks (muudetud määrusega nr 1791/2006) sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus, kui loomade tapmise üle kontrolli teostava riikliku veterinaararsti nimetamisel määrab pädev asutus kindlaks loomade tapmise aja ja keeldub saatmast niisugust veterinaararsti tapamaja määratud päevadeks ja kellaaegadeks, välja arvatud kui objektiivsest põhjusest tulenevalt on vaja, et tapmised leiaksid aset sellel päeval, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(vt punkt 29 ja resolutsioon)

Kohtuasi C‑402/13

Cypra Ltd

versus

Kypriaki Dimokratia

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Anotato Dikastirio Kyprou)

„Eelotsusetaotlus — Põllumajandus — Loomatervishoid — Määrus (EÜ) nr 854/2004 — Inimtoiduks ettenähtud loomsed saadused — Ametlik kontrollimine — Riikliku veterinaararsti määramine — Loomade tapmine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 5. november 2014

Põllumajandus — Õigusaktide ühtlustamine loomatervishoiunõuete valdkonnas — Inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametliku kontrollimise korraldamine — Nõue, et tapmist kontrollib riiklik veterinaararst — Pädeva asutuse poolt tapmise aja kindlaksmääramine — Lubatavus — Erand — Objektiivne vajadus, et tapmine toimuks tapamaja määratud ajal — Riigisisese kohtu hinnang

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 854/2004)

Määruse nr 854/2004, millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks (muudetud määrusega nr 1791/2006) sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus, kui loomade tapmise üle kontrolli teostava riikliku veterinaararsti nimetamisel määrab pädev asutus kindlaks loomade tapmise aja ja keeldub saatmast niisugust veterinaararsti tapamaja määratud päevadeks ja kellaaegadeks, välja arvatud kui objektiivsest põhjusest tulenevalt on vaja, et tapmised leiaksid aset sellel päeval, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(vt punkt 29 ja resolutsioon)