ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 52/26

Hansa Metallwerke AG jt 26. novembril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 16. septembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-375/10: Hansa Metallwerke AG jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-611/13 P)

2014/C 52/48

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellandid: Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl., Hansa Belgium, Hansa Austria GmbH (esindajad: advokaadid H.-J. Hellmann ja S. Cappellari)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad:

I. Tühistada Üldkohtu 16. septembri 2013. aasta otsus kohtuasjas T-375/10: Hansa Metallwerke AG jt vs. komisjon ja teha asjas uus lõplik otsus, millega: 1) Tunnistada tühiseks apellantidele 30. juunil 2010 teatavaks tehtud vastustaja 23. juuni 2010. aasta otsus ELTL artiklis 101 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (Juhtum COMP/39.092 — Vannitoa seadmed ja sisustus) apellante puudutavas osas, teise võimalusena: vähendada trahvisummat. 2) Mõista kohtukulud välja apellantidelt.

II. Kolmanda võimalusena: tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja saata asi tagasi Üldkohtule otsuse tegemiseks.

Väited ja peamised argumendid

Esmalt leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus liidu õiguses tunnustatud kriminaal- ja halduskaristuste individuaalsuse põhimõtet. Eelkõige ei võtnud Üldkohus arvesse, et komisjoni 2006. aasta uued suunised trahvide arvutamise kohta tõid endaga pöördelised muudatused üldises arvutusmetoodikas ja seda eelkõige nende ettevõtjate osas, kelle tootevalik on piiratud. Asunud õiguslikult väärale seisukohale, ei täitnud Üldkohus temal lasuvat vastustaja määratud trahvi põhjaliku kontrollimise kohustust või kontrollis seda üksnes puudulikult.

Lisaks heidavad apellandid ette, et Üldkohus ei põhjendanud enda seisukohti karistuste individuaalsuse põhimõtte kohta piisavalt. Eelkõige ei puudutanud Üldkohus mingil moel kaheksanda koja otsust põhimõttelise tähendusega kohtuasjas T-211/08 (1) ning ilmselgelt muutunud komisjoni seisukohta menetluses COMP/39.452 tehtud otsuses, ehkki apellandid tõid need asjaolud kohtuistungil üksikasjalikult esile.

Lõpuks heidavad apellandid ette, et rikutud on liidu õiguses tunnustatud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet. Hinnates komisjoni käitumist selles osas, et hoolimata haldusmenetluses lubatust ei vähendanud komisjon oma otsuses trahvi summat, jättis Üldkohus arvestamata olulise tähenduse, mida omab usaldusväärne koostöö komisjoniga selle teatise raames, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul.

(1) 16. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas T-211/08: Putters International vs. Euroopa Komisjon (EKL 2011, lk II-03729).
2)

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: 2.1. Kas määruse (EÜ) nr 469/2009 artikli 3 punktide a ja b kohaselt saab täiendava kaitse tunnistuse anda aluspatendiga kaitstud ainele (käesoleval juhul proteiin D-le), kui sellel on iseseisev ravitoime (käesoleval juhul Haemophilus influenzae bakterite vastase vaktsiinina), kuid ravimi müügiloas ei ole seda toimet märgitud? 2.2. Kas määruse (EÜ) nr 469/2009 artikli 3 punktide a ja b kohaselt saab täiendava kaitse tunnistuse anda aluspatendiga kaitstud ainele (käesoleval juhul proteiin D-le), kui müügiloas on kõnealust ainet nimetatud tegelike toimeainete (käesoleval juhul pneumokokk-polüsahhariidide) kandjaks, mis abiainena tugevdab nende ainete toimet, kuid seda toimet ei ole ravimi müügiloas sõnaselgelt nimetatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 61/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 27. detsembril 2013 — Belgacom SA versus Commune de Fléron

(Kohtuasi C-685/13)

2014/C 61/09

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Belgacom SA

Vastustaja: Commune de Fléron

Eelotsuse küsimus

Kas „loadirektiivi” (1) sätetega ja eriti selle artikliga 13, mis käsitleb raadiosageduste või numbrite kasutamise õiguste eest ja seadmete paigaldamise eest riigivara või eraomandi peale, kohale või alla nõutava tasu kehtestamise korda, on vastuolus see, kui liikmesriigi kohalike omavalitsuste haldusasutused kehtestavad mobiilsideoperaatoritele kohaliku omavalitsuse õigusaktiga eelarve- ja keskkonnaeesmärkidest tulenevatel põhjustel maksu, milleks on ühekordne 2 500 euro suurune ilma vastutasuta maks iga GSM tugiposti või masti eest ja mille maksustatav teokoosseis on niisuguse posti või masti olemasolu kohaliku omavalitsuse territooriumil maksustamisaasta 1. jaanuaril?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT L 108, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 37).
2)

Kas ELTL artiklis 51 sätestatud erandit tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka sellist tegevust nagu sertifitseerimine, millega tegelevad eraõiguslikud isikud, kes ühest küljest tuleb asutada aktsiaseltsi vormis ja kes tegutsevad konkurentsil põhineval turul; ent kes teisest küljest osalevad avaliku võimu teostamises, mistõttu nad vajavad tegevusluba ja on allutatud Autorità di vigilanza rangele järelevalvele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 61/3

British Telecommunications plc 27. novembril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 16. septembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-226/09: British Telecommunications plc versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-620/13 P)

2014/C 61/05

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: British Telecommunications plc (esindaja: Barrister J. Holmes ja QC H. Legge)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, BT Pension Scheme Trustees Ltd

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, mis puudutab apellandi Üldkohtule esitatud hagi esimest ja teist väidet;

— tunnistada need väited põhjendatuks;

— tühistada komisjoni 11. veebruari 2009. aasta otsus 2009/703/EÜ (1); ja

— mõista käesoleva apellatsioonimenetlusega ja Üldkohtu menetlusega seotud kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma kaebuse põhjendamiseks kolm väidet.

Esimese väite kohaselt tõi Üldkohus vaidlustatud otsuses välja enda põhjendused, mis ei sisaldu komisjoni otsuses, et jätta valikulisuse hindamisel teatavad täiendavad kohustused kõrvale. Üldkohus üritas seega lubamatult asendada oma põhjendused komisjoni omadega, kui hindas seda, kas apellandi kasuks esines mõni valikuline eelis.

Teise väite kohaselt rikuvad Üldkohtu enda põhjendused igal juhul õigusnorme, kuna ta jättis teatavad kohustused kõrvale: Üldkohtu kohaldatud õiguslik kriteerium ei olnud õige; ning põhjendused, millele viimane tugines, olid iga juhtumi puhul, kas õiguslikust vaatenurgast asjassepuutumatud või moonutasid tõendite sisu.

Apellandi kolmanda väite kohaselt on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui analüüsis komisjoni põhjendusi jätta teatavad kohustused kõrvale ja leidis, et need põhjendused on õiguslikult asjakohased ja piisavad komisjoni otsuse jõusse jätmiseks. Üldkohtu analüüs ei ole adekvaatne. Mõnedel puhkudel ei ole selge, kas Üldkohus nõustub komisjoni põhjendustega või mitte, ning kui nõustub, siis mille alusel. Teistel puhkudel võtab Üldkohus arvesse asjaolusid, mis on õiguslikult asjassepuutumatud ja asendab enda põhjendused komisjoni omadega.

(1) Komisjoni 11. veebruari 2009. aasta otsus 2009/703/EÜ riigiabi C 55/07 (ex NN 63/07, CP 106/06) kohta, mida rakendab Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik — Riigitagatis ettevõtjale BT (teatavaks tehtud numbri K(2009) 685 all) (ELT L 242, lk 21).
Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi faktiliste asjaolude õiguslikul kvalifitseerimisel ja kohaldas vääralt enda sõnastatud õiguslikku kriteeriumi: oletades, et Üldkohus leidis õigesti, et kolmanda gaasidirektiivi materiaalõigusnorme kohaldati tagasiulatuvalt (kuigi see ei olnud nii), tuleb siiski analüüsida küsimust, kas kolmanda gaasidirektiivi artiklis 36 toodud normid moodustavad nende ajalise kohaldatavuse seisukohalt jagamatu terviku, selleks et hinnata, kas Üldkohus leidis õigesti ka seda, et sellest direktiivis sätestatud menetlusnormide tagasiulatuv kohaldamine oli samuti keelatud.
2)

Kas määrus (EÜ) nr 2362/98 lubab traditsioonilisel ettevõtjal müüa väljaspool liidu territooriumi asuvaid banaane uuele ettevõtjale, sõlmides temaga kokkuleppe selles, et banaanid tuuakse liidu territooriumile tollisoodustusega ja müüakse tagasi samale traditsioonilisele ettevõtjale hinnaga, milles on kokku lepitud enne kogu tehingu alustamist, ilma et ta kannaks tegelikku äririski ja annaks vahendeid selle tehingu korraldamiseks?
—

Tuvastada vastavalt ELTL artikli 258 lõikele 1, et Poola Vabariik on rikkunud käibemaksudirektiivi (1) artiklitest 96-98 koosmõjus III lisaga tulenevaid kohustusi, kuna ta on kohaldanud vähendatud käibemaksumäära muu hulgas järgmistele Poola käibemaksuseaduse lisas nr 3 viidatud tarnetele, mis on seotud meditsiiniseadmetega, meditsiinitarvikutega ja ravimitega: — meditsiiniseadmed, abivahendid ja muud sellised tarvikud, mis ei ole mõeldud üksnes puuetega inimeste isiklikuks tarbeks ja/või mida tavapäraselt ei kasutata puuete leevendamiseks või ravimiseks; — tooted nagu muu hulgas desinfektsioonivahendid, farmaatsiatooted ja ravimpreparaadid ning sanatooriumiravis kasutatavad tooted. mis ei ole ravimid, mida tavapäraselt kasutatakse tervishoiuks, haiguste ärahoidmiseks ning inimeste ja loomade raviks, ning rasestumisvastased vahendid ja naiste hügieenitooted;
—

tühistada komisjoni 23. juuni 2010. aasta otsus K(2010) 4185 (lõplik) ELTL artiklis 101 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (teatavaks tehtud juhtumis COMP/39.092 — Vannitoa seadmed ja sisustus) artikkel 1 osas, milles selles otsuses tuvastatakse, et Mamoli Robinetteria SpA on rikkunud ELTL artiklit 101, ja seetõttu ka viidatud otsuse artikkel 2 osas, milles määratakse Mamoli Robinetteria SpA-le trahv, milleks on 10 % tema 2009. aasta kogukäibest, mida vähendati seejärel 1 041 531 euroni Mamoli spetsiifilist olukorda arvesse võttes;
ET Euroopa Liidu Teataja C 45/19

Issam Anbouba 25. novembril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 13. septembri 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-563/11: Anbouba versus nõukogu

(Kohtuasi C-605/13 P)

2014/C 45/34

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Issam Anbouba (esindajad: advokaadid J.-M. Salva ja M.-A. Bastin)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— Teha järgmine otsus: — tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu (kuues koda) 13. septembri 2013. aasta otsus kohtuasjas T-563/11: Issam Anbouba vs. Euroopa Liidu Nõukogu; — tuvastada, et otsus, millega apellant kanti nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse majandussanktsioone, on õigusvastane; — tühistada kohtuasjas T-563/11 vaidlustatud otsused ja määrused; — mõista mõlema kohtuastme kulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant kaks väidet.

Esiteks leiab apellant, et Üldkohus pani toime õigusnormi rikkumise, kui ta leidis, et kuna nõukogu ei suutnud tõendada, et apellant toetab Süüria režiimi, lähtus ta õigesti eeldusest, et Süüria olulisemate ettevõtjate juhid toetavad Süüria režiimi. Väite esimene osa puudutab sellise eelduse õigusliku aluse puudumist. Piiravate meetmete äärmiselt raske ja piirav laad tähendab, et neid ei tohi kohaldada lähtuvalt eeldusest, mille kasutamist ei ole üheski õigusaktis õiguspäraselt ette nähtud. Väite teine osa puudutab selle eelduse ebaproportsionaalsust taotletava eesmärgiga eelkõige seetõttu, et eeldus on äärmiselt üldine. Väite kolmas osa puudutab eelduse ümberlükatavust. Režiimi toetamist eitavate tõendite esitamine on sisuliselt võimatu ja režiimi vastu olemist kinnitavate tõendite esitamist ei saa mõistlikult pidada ainsaks vahendiks, millega tõendada seose puudumist selle režiimiga.

Teiseks heidab apellant Üldkohtule ette, et ta tegi otsuse hoolimata sellest, et nõukogu ei esitanud tõendeid. Teise väite esimeses osas leiab apellant, et Üldkohus pani toime õigusnormi rikkumise, kui ta esiteks ei teostanud vaidlustatud otsuste üle tavapärast kontrolli ja teiseks tegi otsuse ilma, et nõukogu oleks talle tõendeid esitanud. Teise väite teises osas heidab apellant Üldkohtule ette, et ta ei määranud vaidlustatud kohtuotsuses sanktsiooni võistlevuse põhimõtte ja apellandi kaitseõiguste ilmse rikkumise eest. Üldkohus vabastas nõukogu kohustusest esitada tõendeid või põhjendusi nende tõendite avaldamata jätmise kohta ning nõustus sellega, et nõukogu võib oma otsuse teha ainuüksi eelduse alusel, millest ta ometi ei võinud õiguspäraselt lähtuda.
1.

Kas Euroopa Liidu õiguse, eelkõige Euroopa Kohtu otsuses liidetud kohtuasjades C-307/09–C-309/09 (1) sõnastatud tööjõu vahendamise määratluse kohaselt on tegemist tööjõu vahendamisega juhul, kui käsundisaaja kohustub oma töötajatega käsundiandja tapamajas, temalt üüritud ruumides töötlema veiserümpasid ja pakendama need müügiks valmis lihapakenditesse; tasu maksmine käsundisaajale on ette nähtud töödeldud liha kilogrammide alusel ja liha töötlemise kvaliteedi puuduste korral peab käsundisaaja leppima mahaarvamistega töötlemise kokkulepitud hinnast, võttes arvesse ka seda, käsundisaaja osutab vastuvõtvas liikmesriigis teenuseid ainult ühele ja samale tellijale ja liha töötlemise kvaliteeti kontrollib samuti käsundiandja?
1.

Kas tuleb leida, et ei ole olemas piisavaid ja tõhusaid vahendeid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad, ja et ei ole tagatud õigust pöörduda pädevate kohtute poole, kes otsustavad üldiseks kasutamiseks mõeldud lepingutingimuste ebaõigluse üle ning võivad kohaldada asjakohaseid ja tõhusaid vahendeid, et lõpetada selliste tingimuste jätkuv kasutamine, kui liikmesriigi õigusnormid ei näe ette kõrgema astme kohtule edasikaebamise võimalust olukorras, kus hüpoteegi realiseerimise menetluse raames jäetakse rahuldamata nõue jätta teatav lepingutingimus ebaõigluse tõttu kohaldamata?
1.

Kas selline menetlus, milles hageja nõuab kohalikus kohtus lepingu (lepingu tüüptingimuste) kehtetuks tunnistamiseks esitatud hagiavalduses lisaks, et kohus teeks kindlaks, kas vaidlusaluse lepingu üks tingimustest on ebaõiglane, ja see kohus otsustab, et asi kuulub teise kohtu (ringkonnakohus) pädevusse, kahjustab tarbija huve? Samas võib tarbija kohalikus kohtus tema lepingupartneri hagiavalduse alusel alustatud menetluses väita, et lepingutingimus (1) on ebaõiglane, ja asja saatmine teisele kohtule (ringkonnakohtule) toob tema jaoks kaasa suurema riigilõivu tasumise kohustuse.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta förvaltningsdomstolen (Rootsi) 27. detsembril 2013 — X AB versus Skatteverket

(Kohtuasi C-686/13)

(2014/C 71/19)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Högsta förvaltningsdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: X AB

Vastustaja: Skatteverket

Eelotsuse küsimu

Kas ELTL artiklitega 49 ja 63 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole liikmesriigis, kus äriühing on asutatud, lubatud maha arvata valuutakahjumit, mis kuulub lahutamatult kapitalikasumisse või -kahjumisse, mille ta saab majandustegevusega seotud osaluselt teises liikmesriigis asuvas äriühingus, kui liikmesriigis, kus esimesena nimetatud äriühing on asutatud, on kasutusel maksusüsteem, mille kohaselt on selliselt osaluselt saadav kapitalikasum ja -kahjum maksustamisest täielikult vabastatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administratīvā apgabaltiesa (Läti) 13. detsembril 2013 — VAS Ceļu satiksmes drošības direkcija ja Latvijas Republikas Satiksmes ministrija versus Kaspars Nīmanis

(Kohtuasi C-664/13)

(2014/C 71/15)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administratīvā apgabaltiesa

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: VAS Ceļu satiksmes drošības direkcija ja Latvijas Republikas Satiksmes ministrija

Vastustaja: Kaspars Nīmanis

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta (1) artiklit 12 koostoimes direktiivi põhjenduse 2 esimese lausega tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on ainus viis tõendada, et isiku alaline elukoht on selles riigis (Läti), tugineda selle isiku deklareeritud elukohale? „Deklareeritud elukoha” all tuleb mõista siseriiklikust õiguskorrast tulenevat isiku kohustust lasta end kanda elanikeregistrisse, et teha teatavaks, et ta on õigussuhetes riigi ja kohalike omavalitsusüksustega kättesaadav deklareeritud aadressil.

(1) ELT L 403, lk 18.
C 71/8

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Düsseldorf (Saksamaa) 12. detsembril 2013 — Verder LabTec GmbH & Co. KG versus Finanzamt Hilden

(Kohtuasi C-657/13)

(2014/C 71/13)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Verder LabTec GmbH & Co. KG

Vastustaja: Finanzamt Hilden

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 49 sätestatud asutamisvabadusega on kooskõlas õiguslik olukord, kus ühe siseriikliku õigusnormi kohaselt on vara üleviimine liikmesriigis asuvast püsivast tegevuskohast sama ettevõtja välisriigis asuvasse püsivasse tegevuskohta käsitatav omatarbena ettevõtlusega mitteseotud eesmärgil, mille tagajärjel tekib varjatud reservide avamise tulemusel kasum, ja teise siseriikliku õigusnormi kohaselt on lubatud jaotada asjaomane kasum ühtlaselt viie või kümne majandusaasta peale?
3.

Võttes arvesse asjaolu, et siseriiklike õigusnormide kohaselt ei ole ükski direktiividega 94/19 ja 97/9 ette nähtud võimalik kaitseskeem kohaldatav krediidiasutuse emiteeritud hoiusesertifikaatide ja võlakirjade omanike suhtes: a) kas siis direktiivi 94/19 artikli 3 lõige 1, artikli 7 lõige 1 (muudetud direktiiviga 2009/14) ja artikli 10 lõige 1 koostoimes sama direktiivi artikli 1 lõikega 1, milles on määratletud mõiste „hoius”, on piisavalt selged, täpsed, tingimusteta ja isikutele subjektiivseid õigusi loovad, selleks et isikud saaksid neile siseriiklikus kohtus tugineda, et põhjendada oma hüvitisenõudeid riigi asutatud tagatisfondi vastu, kes vastutab kõnealuse hüvitise maksmise eest? b) kas siis direktiivi 97/9 artikli 2 lõige 2 ja artikli 4 lõige 1 on piisavalt selged, täpsed, tingimusteta ja isikutele subjektiivseid õigusi loovad, selleks et isikud saaksid neile siseriiklikus kohtus tugineda, et põhjendada oma hüvitisenõudeid riigi asutatud tagatisfondi vastu, kes vastutab kõnealuse hüvitise maksmise eest? c) kui vastus eespool esitatud küsimustele (3a ja 3b) on jaatav, siis millise neist kahest võimalikust kaitseskeemist kohaldamise kasuks peab siseriiklik kohus otsustama, et lahendada eraõigusliku isiku ja krediidiasutuse vahelist vaidlust, millesse on kaasatud riigi asutatud tagatisfond, kes vastutab hoiustajate ja investorite kaitseskeemide haldamise eest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 52/24

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Timișoara (Rumeenia) 3. juunil 2013 — Centrul Județean Timiș versus Curtea de Conturi a României, Camera de Conturi a Județului Timiș

(Kohtuasi C-304/13)

2014/C 52/43

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Timișoara

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) — Centrul Județean Timiș

Vastustajad: Curtea de Conturi a României, Camera de Conturi a Județului Timiș

Menetlusse astuja: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) — București

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003 (1) sätetega ja eelkõige artiklitega 115 ja 135 on vastuolus see, et riik seab põllumajandustootjale toetuse andmise sõltuvusse täiendavatest tingimustest, mida ei ole määruses sätestatud, st tingimusest, et põllumajandustootjal „toetuse taotlemise kuupäeva seisuga puuduvad tasumata võlakohustused riigi- ja/või kohaliku omavalitsuse eelarve ees”?

(1) Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT L 270, 21.10.2003, lk 1).
1)

Kas direktiivi 50/1992 (1) artikliga 1, mille tõlgendamisel võetakse arvesse ka hilisemat sätet, nimelt direktiivi 18/2004 (2) artikli 1 lõiget 8, on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mida tõlgendatakse nii, et need välistavad käesoleva kohtuasja apellandi kui haigla, mille näol on tegemist kohaliku omavalitsuse ettevõttega, võimaluse hankemenetluses osaleda?
2)

Kas direktiivi 2003/109 artikli 13 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et soodsamate tingimuste hulka, mille juures liikmesriigid võivad alalisi või piiramata tähtajaga pikaajalisi EÜ elamislube välja anda, kuulub ka see, et sellist asjaolu, et pikaajalise elaniku staatuse juba saanud isik on asjassepuutuva riigi territooriumil seaduslikult ja pidevalt viie aasta jooksul elanud, nagu on sätestatud selle direktiivi artikli 4 lõikes 1, võib pikaajalise elaniku staatuse andmise tingimusena laiendada ka tema pereliikmetele direktiivi artikli 2 punktis e antud määratluse tähenduses, olenemata sellest, kui kaua need pereliikmed on taotluse esitamise liikmesriigi territooriumil elanud?
3)

Kas Euroopa Liidu Kohus tuvastab Itaalia notariaadiseaduses nr 89/1913, tõlgendatuna ka koosmõjus tsiviilseadustiku artiklitega 1350 ja 2757, veel mõne vastuolu Euroopa Liidu õigusnormidega, mis keelavad nn samaväärse toimega meetmed — millele on viidatud EÜ asutamislepingu artiklites 28 ja 29, mis on pärast Lissaboni lepinguga tehtud reformi üle võetud ELTL artiklites 34 ja 35 —, mille alusleping keelab, kuna need võivad piirata mõnede liikmesriike kodanike õigust neile pakutavatele teenustele võrreldes teiste liikmesriikide kodanikega?
1)

Esimene väide , et seoses hinnnanguga, et Roca toimepandud rikkumine on väiksema raskusastmega, kuna rikkumisega hõlmatud toodete valik on väiksem, on rikutud põhjendamiskohustust, mittediskrimineerimise ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, ning moonutatud on asjaolusid, mida otsuses peeti tõendatuks.
1)

Esimene väide , et määruse nr 1/2003 (1) artikli 23 lõike 2 ning proportsionaalsuse ja isikliku vastutuse põhimõtete kohaldamisel on tehtud viga seoses Laufen Austria AG-le individuaalselt määratud trahviga rikkumise eest, mis on varasem sellest, kui Roca Sanitario S.A. ta omandas.
2)

Nõukogu määruse nr 207/2009/EÜ (1) artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumine: asjaomast avalikkust puudutavate faktide moonutamine 2.1. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et asjaomane avalikkus koosneb üksnes erialaasjatundjatest, ja menetlusse astuja ühenduse kaubamärgiga hõlmatud teenuste tarbija on sama asjaomane avalikkus kui taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenuste tarbija, kuna see järeldus tugineb Üldkohtule esitatud tõendite moonutamisel. Üldkohus ja apellatsioonikoda oleksid pidanud oma hinnangus piirduma ühenduse kaubamärgitaotluses märgituga, või teisel juhul 2.2. Kui Üldkohus ei eksinud, järeldades, et nii ühenduse kaubamärgi kui taotletava kaubamärgi asjaomane avalikkus koosneb üksnes erialaasjatundjatest, siis oleks Üldkohus pidanud leidma, et taotletava tähise ja menetlusse astuja kaubamärgi segiajamine ei ole tõenäoline, kuna kõnealused erialaasjatundjate tähelepanelikkuse aste on suurem.
d)

Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kas vaatamata sellele, et ei ole tõendatud või väidetud, et käesolevas asjas oleks tabelist tulnud andmeid muudetud, on proportsionaalne nõue, et tabelid tehtaks vahetult kättesaadavaks, nii et kõigile töösuhte osapooltele võimaldatakse andmetele üldine ligipääs?