ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 140/40

4. mail 2007 esitatud hagi — General Technic versus komisjon

(Kohtuasi T-142/07)

(2007/C 140/66)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: General Technic Sàrl (Luxembourg, Luksemburgi Suurhertsogiriik) (esindaja: advokaat M. Nosbusch)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— Tühistada EÜ artikli 230 alusel komisjoni 21. veebruari 2007. aasta otsus EÜ artikli 81 ja EMP artikli 53 kohaldamise menetluses juhtumis COMP/E-1/38.823 — Elevators and Escalators GT-d puudutavas osas;

— teise võimalusena tühistada või vähendada EÜ artikli 229 alusel trahvisummat, mis hagejale selle otsusega määrati;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva hagiga palub hageja osaliselt tühistada komisjoni 21. veebruari 2007. aasta otsuse K(2007) 512 (lõplik) EÜ artikli 81 ja EMP artikli 53 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators), mis puudutab Belgias, Saksamaal, Luksemburgis ning Madalmaades liftide ja eskalaatorite paigaldamise ja hooldamise turul sõlmitud kartellikokkulepet, mis hõlmab pakkumismenetluste mõjutamist, turgude jagamist, hindade kindlaksmääramist, projektide määramist ning masinate müügi-, paigaldus-, ja uuenduslepingute sõlmimist ja teabe vahetamist, teda puudutavas osas. Teise võimalusena palub hageja tühistada või vähendada trahv, mis talle vaidlustatud otsusega määrati.

Hageja väidab oma hagi toetuseks, et komisjon eksis, kui leidis, et hageja vastutab tema tütarettevõtjale, kes oli kartellikokkuleppe osaline, määratud trahvi maksmise eest solidaarselt. Ta väidab, et komisjon hindas tema osaluse laadi ja ulatust tütarettevõtja aktsiakapitalis valesti, kuna hageja on puhtalt finantseeriva iseloomuga ettevõtja, kes ei teosta ise majandustegevust, ja et tema osalus tütarettevõtjas on vähemusosalus ja see ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik tema finantshuvide kaitsmiseks. Hageja väidab samuti, et komisjon ei ole tema osalust asjaomases kartellikokkuleppes õiguslikult piisavalt põhjendanud, erinevalt tema aktsionäri isiklikust rollist tütarettevõtja juhtiva partnerina.
ET Euroopa Liidu Teataja C 140/32

17. aprillil 2007 esitatud hagi — Siemens Transmission & Distribution ja Nuova Magrini Galileo versus komisjon

(Kohtuasi T-124/07)

(2007/C 140/54)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hagejad: Siemens Transmission & Distribution SA (Grenoble, Prantsusmaa) ja Nuova Magrini Galileo SpA (Bergamo, Itaalia) (esindajad: Rechtsanwälte H. Wollmann ja F. Urlesberger)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hagejate nõuded

— Tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 niivõrd, kuivõrd seal süüdistatakse hagejaid ajavahemikus 15. aprillist 1988 kuni 13. detsembrini 2000, 1. aprillist 2002 kuni 9. oktoobrini 2002 ja 21. jaanuarist 2004 kuni 11. maini 2004 EÜ artikli 81 ja/või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumises;

— tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 2 hagejaid puudutavas osas;

— teise võimalusena vähendada otsuse artikli 2 punktis 1) hagejatele määratud rahatrahvi suurust nii, et see ei ületaks 2 750 000 eurot esimese ja 1 100 000 eurot teise hageja puhul;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad vaidlustavad komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsuse K(2006) 6762 (lõplik) asjas COMP/F/38.899 — gaasisolatsiooniga jaotlad. Vaidlustatud otsusega määrati hagejatele ja teistele ettevõtjatele rahatrahv EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumise eest. Komisjoni arvates osalesid hagejad terves reas kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses „gaasisolatsiooniga jaotlate” valdkonnas.

Oma hagi põhjenduseks väidavad hagejad kõigepealt, et rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artikli 23 lõikeid 2 ja 3 ning selle määruse artiklit 25. Siinkohal väidavad nad, et neile määratud rahatrahv ületab 10 % otsusele eelnenud majandusaasta asjaomasest käibest. Lisaks ei arvestanud komisjon rahatrahvi määramisel hagejate individuaalset olukorda. Peale selle väidavad hagejad, et nende ettevõtjate kindlaks määramine, kellega koos hagejad peaksid solidaarselt vastutama, ning solidaarvõlgnike vahel jagatud rahatrahvi osad on ebaselged ja väärad. Pealegi on kostja ülehinnanud väidetava rikkumise kestvust ega ole näinud, et suurem sellest on juba aegunud. Esimese väite lõpetuseks mainitakse, et komisjon on ilma veenva tõendita tuvastanud, et väidetava rikkumise eesmärk või tagajärg oli 13. detsembrini 2000 ühendusesisese konkurentsi piiramine.

Teiseks väidavad hagejad, et kostja on rikkunud olulisi vorminõudeid. Siinkohal on hagejad seisukohal, et rikutud on õigust olla ära kuulatud.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003, asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
ET Euroopa Liidu Teataja C 140/31

17. aprillil 2007 esitatud hagi — Siemens und VA TECH Transmission & Distribution versus. komisjon

(Kohtuasi T-122/07)

(2007/C 140/52)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hagejad: Siemens Aktiengesellschaft Österreich (Viin, Austria) und VA TECH Transmission & Distribution GmbH ja Co. KEG (Viin, Austria), (esindajad: Rechtsanwälte H. Wollmann ja F. Urlesberger)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hagejate nõuded

— Tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 niivõrd, kuivõrd seal süüdistatakse hagejaid ajavahemikus 20. septembrist 1998 kuni 13. detsembrini 2000, 1. aprillist 2002 kuni 9. oktoobrini 2002 ja 21. jaanuarist 2004 kuni 11. maini 2004 EÜ artikli 81 ja/või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumises;

— tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 2 hagejaid puudutavas osas;

— teise võimalusena vähendada otsuse artikli 2 punktis 1) hagejatele määratud rahatrahvi suurust nii, et see ei ületaks 1 980 000 eurot;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad vaidlustavad komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsuse K(2006) 6762 (lõplik) asjas COMP/F/38.899 — gaasisolatsiooniga jaotlad. Vaidlustatud otsusega määrati hagejatele ja teistele ettevõtjatele rahatrahv EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumise eest. Komisjoni arvates osalesid hagejad terves reas kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses „gaasisolatsiooniga jaotlate” valdkonnas.

Oma hagi põhjenduseks väidavad hagejad kõigepealt, et rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artiklit 23. Siinkohal väidavad nad, et VA TECH Transmission & Distribution GmbH ja Co. KEG'le määratud rahatrahv on teistele ettevõtjatele määratud rahatrahvidega võrreldes ebaproportsionaalselt suur. Pealegi rikub see, kuidas komisjon on püüdnud rahatrahvi kogusummat üksikute äriühingute vahel ära jagada, ne bis in idem põhimõtet. Peale selle väidavad hagejad, et kostja hindas valesti rikkumise kestvust. Lisaks on komisjon ilma veenva tõendita tuvastanud, et väidetava rikkumise eesmärk või tagajärg oli 13. detsembrini 2000 ühendusesisese konkurentsi piiramine. Esimese väite lõpetuseks mainitakse, et rahatrahvi määramisel ei võetud ebaõigelt arvesse kergendavaid asjaolusid ega peatunnistaja regulatsiooni.

Teiseks väidavad hagejad, et kostja on rikkunud olulisi vorminõudeid. Siinkohal on hagejad seisukohal, et rikutud on õigust olla ära kuulatud.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003, asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
—

Määruse nr 2777/75 väär tõlgendamine ja rikkumine ning ilmne hindamisviga. Hageja märgib, et vastupidiselt komisjoni seisukohale ei kohaldata asjaomase määruse artiklit 14 ainult sellises olukorras, kus turu tasakaal kaob tootmise võimatuse tõttu nende tootjate jaoks, kelle asukoht on järelevalvealuses tsoonis ning kellel puudub ligipääs turule väljaspool nimetatud tsooni. Tegelikult oleks komisjon võinud võtta erakorralised toetusmeetmed tasakaalustamaks loomade haiguste levikuga võitlemiseks võetud meetmetest tulenevate vaba liikumise piirangute poolt kahjustatud turgu, arvestamata asjaolu, et need piirangud olid suunatud kindlaksmääratud tsooni sisenevatele või sealt väljuvatele toodetele.
ET Euroopa Liidu Teataja C 140/35

17. aprillil 2007 esitatud hagi — Iirimaa versus komisjon

(Kohtuasi T-129/07)

(2007/C 140/59)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Iirimaa (esindajad: D. O'Hagan, E. Alkin ja barrister P. McGarry)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— Tühistada asutamislepingu artikli 230 alusel kas täielikult või osaliselt komisjoni 7. veebruari 2007. aasta otsus K(2007) 286 (lõplik) Prantsusmaal Gardanne'i piirkonnas, Iirimaal Shannoni piirkonnas ja Itaalias Sardiinias alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatava mineraalõli aktsiisimaksust vabastamise kohta osas, milles see puudutab Iirimaa poolt Shannoni piirkonnas alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatavate mineraalõlide suhtes kohaldatavat aktsiisimaksuvabastust;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja palub tühistada komisjoni 7. veebruari 2007. aasta otsuse K(2007) 286 (lõplik), milles komisjon asus seisukohale, et Prantsusmaa, Iirimaa ja Itaalia poolt alates 1. jaanuarist 2004 kohaldatavad aktsiisimaksuvabastused rasketele kütteõlidele, mida kasutatakse alumiiniumoksiidi tootmisel, kujutavad endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning et teatud osa sellest abist on ühisturuga kokkusobimatu.

Hageja esitab oma hagi toetuseks neli väidet.

Esiteks väidab hageja, et komisjon on ekslikult järeldanud, et Iirimaa ei ole ära näidanud, et nimetatud erandid on vastavuses siseriikliku makssüsteemi laadi ja loogikaga.

Teiseks väidab hageja, et komisjon ei viinud läbi nõuetekohast konkurentsiolukorra analüüsi, mis toetaks tema järeldust, et Iirimaa poolt võetud meede võib mõjutada ühendusesisest kaubandust ning kahjustada või ähvardada kahjustada konkurentsi.

Kolmandaks väidab hageja, et vaidlustatud otsuse puhul on rikutud õiguskindluse põhimõtet, kuna nõukogu oli andnud loa kohaldada kõnealust konkreetset erandit kuni 2006. aasta lõpuni.

Lõpuks väidab hageja, et komisjon on rikkunud õigusnormi, kui järeldas, et kõnealune riigiabi kujutab endast uut abi, mitte olemasolevat abi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 140/26

16. aprillil 2007 esitatud hagi — Siemens versus komisjon

(Kohtuasi T-110/07)

(2007/C 140/46)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Siemens AG (Berliin ja München, Saksamaa) (esindajad: Rechtsanwalt I. Brinker, Rechtsanwalt T. Loest ja Rechtsanwalt C. Steinle)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— Tühistada EÜ artikli 231 lõike 1 alusel komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsus (juhtum COMP/F/38.899 — gaasisolatsiooniga jaotlad) hagejat puudutavas osas;

— teise võimalusena vähendada otsuse artikli 2 punktis m määratud trahvi;

— vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõikele 2 mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja vaidlustab komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsuse K(2006) 6762 (lõplik) juhtumis COMP/F/38.899 — gaasisolatsiooniga jaotlad. Vaidlustatud otsuses määrati hagejale ja teistele ettevõtjatele EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest trahv. Komisjon leiab, et hageja osales gaasisolatsiooniga jaotlate sektorit puudutavates kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses.

Oma hagi toetuseks esitab hageja kolm väidet.

Esiteks heidab hageja komisjonile ette, et viimane ei ole süükspandavaid rikkumisi konkreetselt ja üksikasjalikult kirjeldanud ega tõendanud. Komisjon ei ole eeskätt kirjeldanud ega tõendanud süükspandava rikkumise mõju ühisturule ja EMP-le süükspandava rikkumise esimeses faasis kuni 1999. aastani.

Teiseks väidab hageja, et komisjon leidis ekslikult, et tegemist on ühe kestva rikkumisega, ning määratles rikkumise kestuse valesti. Hageja arvates ei suuda kostja tõendada, et hageja osales pärast 22. aprilli 1999 süükspandavas rikkumises. Peale selle on rikutud määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artiklit 25, kuna hageja käsitluse kohaselt on hageja osalemine süükspandavas rikkumises esimeses faasis kuni 1999. aastani aegunud.

Lõpuks leiab hageja, et komisjon on teinud trahvi suuruse kindlaksmääramisel olulise vea. Sellega seoses märgib hageja, et komisjon tegi rikkumise raskuse ja kestuse hindamisel vea ning valis hageja suhtes ilmselgelt liiga suure „hoiatamise kordaja”. Peale selle tuvastas komisjon ebaõigesti hageja juhtiva rolli ning ei võtnud õigesti arvesse hageja koostööd komisjoniga.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EKL L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
—

tühistada Euroopa Parlamendi peasekretäri 10. mai 2007. aasta otsus, millest teatati 14. mail 2007 ja milles märgitu kohaselt otsustati, et hagejale on teatud summa makstud alusetult ja vastavalt parlamendiliikmete kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja artikli 27 lõikele 3 tuleb see summa hagejalt tagasi nõuda;
ET Euroopa Liidu Teataja C 211/47

11. juulil 2007 esitatud hagi — Slovakkia versus komisjon

(Kohtuasi T-247/07)

(2007/C 211/88)

Kohtumenetluse keel: slovakkia

Pooled

Hageja: SlovakkiaVabariik (esindaja: J. Čorba)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus osas, mis puudutab hagejat, või juhul, kui Esimese Astme Kohus peab seda vajalikuks või sobivaks, tühistada vaidlustatud otsus tervikuna;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja vaidlustab komisjoni 4. mai 2007. aasta otsuse K(2007)1979, milles käsitletakse muude põllumajandustoodete kui suhkru ülemääraste varude kindlaksmääramist ning nende kõrvaldamise finantstagajärgi seoses Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemisega (1) (ELT L 138, lk 14) (K(2007)1979 lõplik), mida parandati 25. mail 2007. Vaidlustatud otsuses määras komisjon kindlaks teatud liiki puuviljade ja riisi kogused, mis olid ühinemiskuupäeval Slovakkia territooriumil vabas ringluses ja mis ületasid koguseid, mida võinuks käsitada normaalse ülekandevaruna 1. mail 2004. Samas nõudis ta hagejalt 3 634 000 euro suuruse summa tasumist nende koguste kõrvaldamise kulude hüvitamiseks.

Oma hagi toetuseks väidab hageja, et kostja ei olnud pädev vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseks.

Lisaks sellele väidab hageja, et isegi kui kostja oleks olnud pädev Slovakkia Vabariigi territooriumil olevate ülemääraste varude kindlaksmääramiseks ja nende väidetavate ülemääraste varude eest makse nõudmiseks Slovakkia Vabariigilt, siis rikkus ta ühinemislepingut (2), kuna ta ei tegutsenud õige õigusliku aluse alusel, st akti ühinemistingimuste kohta (3) artikli 41 alusel.

Lisaks sellele väidab hageja, et kostja rikkus vaidlustatud otsusega ühinemislepingut ja proportsionaalsuse ja õiguskindluse üldpõhimõtteid kuna ta ei tõendanud, et ühendus oli seetõttu, et hageja ei kõrvaldanud ülemääraseid varusid, kandnud kulusid või saanud muul moel kahju; et ta ei võtnud õigeaegselt vastu sobivaid õiguslikke eeskirju hageja ülemääraste turuvarude kõrvaldamise, ülemääraste varude kindlaksmääramise viisi ja hagejalt nõutava makse arvestamise kohta.

Lõpetuseks väidab hageja, et puuduliku põhjendusega rikuti olulisi menetlusnorme.

(1) ELT L 138, lk 14.

(2) Leping Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemise kohta Euroopa Liiduga (ELT L 236, lk 17).

(3) Akt Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT L 236, lk 33).
ET Euroopa Liidu Teataja C 211/40

4. juulil 2007 esitatud hagi — Bavaria versus komisjon

(Kohtuasi T-235/07)

(2007/C 211/76)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hageja: Bavaria NV (esindajad: advokaadid O. W. Brouwer, D. Mes, A. C. E. Stoffer)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada täies ulatuses või hagejat puudutavas osas komisjoni 18. aprilli 2007. aasta otsus EÜ artikli 81 kohases menetluses (asi nr COMP/B-2/37.766 Madalmaade õlleturg — C (2007) 1697 (lõplik));

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja vaidlustab komisjoni 18. aprilli 2007. aasta otsuse EÜ artikli 81 kohases menetluses (asi nr COMP/B-2/37.766 Madalmaade õlleturg — C (2007) 1697 (lõplik)), millega talle määrati rahatrahv.

Esiteks rikkus komisjon selle otsusega hea halduse põhimõtet, kuna komisjon ei viinud läbi täielikku, hoolikat ja erapooletut hindamist.

Teiseks väidab hageja, et komisjon on teinud ilmse kaalutlusvea ja rikkunud seega EÜ artiklit 81, kuna kohaldas seoses rikkumisega õigusnorme vääralt ning jättis arvesse võtmata süütuse presumptsiooni ja õiguspärasuse põhimõtted, ning EÜ artiklist 253 tuleneva põhjendamiskohustuse.

Kolmandaks määratles komisjon valesti rikkumise kestuse.

Neljandaks rikkus komisjon hagejale määratud rahatrahvi määramisel määruse nr 1/2003 (1) artiklit 23, selle alusel sätestatud suuniseid rahatrahvide määramisel (2) ja võrdse kohtlemise põhimõtet.

Viiendaks viitab hageja sellele, et menetlus komisjonis on kestnud ilmselgelt kauem, kui seda saab pidada mõistlikuks, sest see võttis aega ligi seitse aastat.

Kuuendaks tugineb hageja olulistele menetlusõiguslike eeskirjade, hea halduse põhimõtte, kaitseõiguse põhimõtte rikkumisele, kuna hagejale ei antud võimalust tutvuda teiste õllevalmistajate vastustega vaidlusalaste asjaolude kohta ja komisjoni materjalidega, millel on oluline tähendus hageja kaitse seisukohalt.

(1) Nõukogu määrus (EÜ) nr 1/2003, 16. detsember 2002, asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003 L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).

(2) Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (98/C 9/03) (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171).
ET Euroopa Liidu Teataja C 211/43

4. juulil 2007 esitatud hagi — Heineken Nederland ja Heineken versus komisjon

(Kohtuasi T-240/07)

(2007/C 211/81)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hagejad: Heineken Nederland BV ja Heineken NV (esindajad: advokaadid T. Ottervanger ja M.A. de Jong)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— Tühistada hagejatele suunatud otsus tervikuna või osaliselt;

— tühistada hagejatele määratud trahv või vähendada trahvisummat;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagejad vaidlustavad komisjoni 18. aprilli 2007. aasta otsuse EÜ artikli 81 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/B-2/37.766 — Hollandi õlleturg), millega hagejatele määrati trahv.

Põhjendusena toovad hagejad kõigepealt välja terve rea menetlusvigu. Esiteks rikkus komisjon hindamisel hea halduse tava ja määruse nr 1/2003 artiklit 27, kuna ei võimaldanud juurdepääsu teiste ettevõtjate seisukohtadele. Teiseks ei teostanud komisjon hoolsat ja erapooletut hindamist. Kolmandaks rikuti konkurentsivoliniku ilmumisega süütuse presumptsiooni. Neljandaks kestis menetlus ebamõistlikult kaua, millega rikuti hagejate kaitseõigusi.

Hagejad heidavad lisaks ette EÜ artikli 81 rikkumist. Sellega seoses väidavad nad esiteks, et tõendeid on esitatud puudulikult ning rikutud on süütuse presumptsiooni ja põhjendamiskohustust. Teiseks ei saa rääkida kokkuleppest ja/või kooskõlastatud tegevusest. Kolmandaks määras komisjon väidetava rikkumise kestuse valesti.

Lisaks sellele on hagejatel mitmeid etteheiteid seoses määratud trahvi suurusega. Esimesena heidavad nad ette määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 3 rikkumist, suuniste trahvide arvutamise meetodi kohta vale kohaldamist ning võrdse kohtlemise põhimõtte, õiguskindluse põhimõtte, proportsionaalsuse põhimõtte ja põhjendamiskohustuse rikkumist. Komisjon määratles rikkumise raskuse valesti eeskätt sellega, et määras rikkumise viisi valesti, ei võtnud arvesse asjaolu, et mõju turule ei ole märkimisväärne ning määratles konkreetse geograafilise turu valesti. Lisaks sellele määras komisjon valesti trahvi lähtesumma, hoiatava mõju eesmärgil kasutatava koefitsiendi ning kestuse. Peale selle ei arvestanud komisjon piisavalt kergendavate asjaoludega ning ebamõistlikult pikk haldusmenetluse kestvus tõi kaasa ebaproportsionaalselt suure trahvi, kuna komisjon oli vahepeal oma trahvi suurust puudutavat poliitikat karmistanud.

Viimaks väidavad hagejad, et komisjon vähendas trahvi ebamõistlikult pika haldusmenetluse tõttu ebaproportsionaalselt väikeses ulatuses.
ET Euroopa Liidu Teataja C 199/38

4. juunil 2007 esitatud hagi — Tšehhi Vabariik versus komisjon

(Kohtuasi T-194/07)

(2007/C 199/74)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Hageja: Tšehhi Vabariik (esindaja: T. Boček)

Kostja: Euroopa Ühenduste Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus ja

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja palub tühistada komisjoni 26. märtsi 2007. aasta otsuse K(2007) 1294 (lõplik) kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise siseriikliku kava kohta, millest Tšehhi Vabariik teatas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ (1) kohaselt. Vaidlustatud otsuse kohaselt ei ole Tšehhi Vabariigi saastekvootide eraldamise kava teatavad aspektid kooskõlas direktiivi 2003/87/EÜ III lisaga.

Hageja põhjendab hagi asjaoluga, et komisjon on rikkunud direktiivi 2003/8/EÜ artikli 9 lõiget 3 ning õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid seeläbi, et kõnealust otsust ei võetud vastu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 lõikes 3 ettenähtud tähtajal.

Lisaks kinnitab hageja, et komisjon on kuritarvitanud võimu ning rikkunud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 lõike 3, artikli 9 lõike 1 ja artikli 11 lõike 2 sätteid nende koostoimes seeläbi, et kasutas vaidlustatud otsuses maksimaalsete kvootide määramisel omaenda meetodit ning määras de facto selle meetodi alusel Tšehhi Vabariigile siduva kvoodi.

Isegi kui komisjonil oli õigus kasutada omaenda meetodit selleks, et hinnata riigi saastekvootide eraldamise kava kooskõla direktiivi 2003/87/EÜ nõuetega, on ta rikkunud selle direktiivi artikli 9 lõiget 3, kuna komisjoni kasutatav meetod ei olnud ei läbipaistev ega objektiivne ning selle tulemusena saadud saastekvoodid ei vasta arvuliselt direktiivi 2003/87/EÜ III lisas määratud kriteeriumidele.

Hageja väidab lõpuks, et komisjon on rikkunud ka direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 lõiget 3 seeläbi, et ei ole otsust piisavalt põhjendanud.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631).