ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47.

Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse suures osas kaotanud, kusjuures ülejäänud osas ei edastanud Hispaania kohtueelses menetluses kogu vajalikku teavet siseriikliku õiguse normide kohta, mille kehtestamisega Hispaania enda arvates täitis direktiivist tulevaid kohustusi, ( 24 ) tuleb kohtukulud välja mõista Hispaania Kuningriigilt.
75.

See, mil määral võidakse PC Boxi seadiseid tegelikult kasutada muudel eesmärkidel peale ainuõiguste rikkumise võimaldamise, on seega tegur, mida tuleb arvesse võtta mitte ainult selle otsustamisel, kas need seadised kuuluvad direktiivi 2001/29 artikli 6 lõike 2 kohaldamisalasse, vaid ka selle otsustamisel, kas Nintendo tehnilised meetmed vastavad proportsionaalsuse kriteeriumile. Kui on võimalik tuvastada, et neid seadiseid kasutatakse eeskätt sellistel muudel eesmärkidel (ning see, kas niisuguse eeldatava asjaolu saab tuvastada, määrab kindlaks siseriiklik kohus), ei ole mitte ainult tegu nende kasutamisega viisil, millega ei rikuta direktiiviga 2001/29 tagatud ainuõigusi, vaid on olemas ka tugev viide sellele, et tehnilised meetmed ei ole proportsionaalsed. Seevastu kui on võimalik tuvastada, et neid seadiseid kasutatakse eeskätt ainuõiguste rikkumiseks, on tegu tugeva viitega sellele, et meetmed on proportsionaalsed. Seega, kui on võimalik kvantitatiivselt hinnata lõppeesmärke, miks tehnilisest meetmetest kõnealuste seadiste abil kõrvale hoitakse, on see hinnang asjakohane nii selle tuvastamisel, kas Nintendo tehnilised meetmed üldiselt kvalifitseeruvad saama õiguskaitset ja kas neid tuleb kaitsta PC Boxi seadiste turustamise eest.
43.

Seega on selge, et kohtuotsust Owusu tehes oli suurkoda teadlik, et kui ta otsustab, et asjaomase osalisriigi (Ühendkuningriigi) kohtud ei saa oma pädevusest loobuda kolmanda riigi (Jamaica) kohtute kasuks, siis võib tekkida raskusi tehtava otsuse tunnustamise ja täitmise osas. ( 27 ) Samuti kaalus Euroopa Kohus kohtuotsuses Owusu konkreetselt lepingute suhtelise toime põhimõtet (selles kontekstis, et Brüsseli konventsioon ei saa panna mingeid kohustusi riikidele, kes ei ole nõustunud sellega ühinema). Ta leidis, et „[s]elles osas piisab tõdemusest, et osalisriigi kohtu pädevuse kindlakstegemine põhjusel, et kostja alaline asukoht on selle riigi territooriumil, isegi seoses vaidlusega, millel vähemalt osaliselt vaidluseseme või hageja alalise asukoha tõttu on kokkupuude kolmanda riigiga, ei saa panna kohustusi viimati nimetatud riigile”. ( 28 ) Euroopa Kohus pidas ülimuslikuks õiguskindluse põhimõtet, ( 29 ) ühenduse piires elavate isikute õiguslikku kaitse põhimõtet ( 30 ) ning kohtualluvuse eeskirjade ühtse kohaldamise põhimõtet, tuletades meelde, et „Brüsseli konventsiooni eesmärk ongi just näha ette ühised eeskirjad siseriiklike ülemääraste eeskirjade välistamiseks”. ( 31 )
51.

Lisaks sellele tekitaks Rootsi valitsuse pakutud lahenduse praktiline rakendamine vaieldamatult taotleja jaoks õiguslikku ebakindlust – või siis lausa diskrimineerimist. Millised on need erilised asjaolud, mille esinemisel nõutaks seda, et tõendatakse töö otsimist päritoluriigis? Kas taotleja peab olema otsinud tööd ainult oma pädevusvaldkonnas või nõutakse, et ta on otsinud ükskõik millist tööd ükskõik millistel tingimustel? Kriteeriumile, et taotleja peab olema püüdnud „muudmoodi” toime tulla, eelnevad sidesõnad „ja/või”. Kas tegemist on täiendava või alternatiivse kriteeriumiga? Kui see on täiendav, siis see muudab juba niigi väga range ettepaneku veelgi rangemaks, ja kui see on alternatiivne, siis taotleja ei saa ette näha, millal temalt võidakse sellega seoses tõendeid nõuda – ning kujutan ette, et neid on lisaks väga raske leida. ( 37 ) Igal juhul tundub mulle, et sellised kontrollid kujutavad endast pigem taotleja „olukorra põhjalikku uurimist”, mis on aga direktiivi 2004/38 sätete endi kohaselt ette nähtud üksnes muude pereliikmete puhul.
84.

Seda järeldust kinnitab kohtuotsus Becker ( 24 ), milles Euroopa Kohus leidis kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 13 „Maksuvabastus riigi territooriumil” kohta, mille B‑osa pealkiri on omakorda „Muu maksuvabastus”, et lauseosa „liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine”, ja konkreetsemalt termin „tingimused” ei puuduta „kuidagi ettenähtud maksuvabastuse sisu kindlaksmääramist” ( 25 ) ning et „liikmesriik ei saa tuua maksukohustuslasele, kes suudab tõendada, et maksualane olukord kuulub tõesti ühte [kuuendas käibemaksu]direktiivis sätestatud vabastuskategooriatest, keeldumise põhjusena ära seda, et tema ei ole võtnud vastu õigusnorme, mille eesmärk on just sellesama maksuvabastuse kohaldamist hõlbustada”. ( 26 )
68.

Mõju sisu sõltub eelkõige sellest, mil määral on eelotsusetaotluse esitanud kohtul võimalik tõlgendada Saksa õigust kooskõlas teise ja kolmanda elukindlustusdirektiiviga. Sellega seoses eeldatakse eelotsusetaotluse esitanud kohtult Euroopa Kohtu praktika kohaselt „siseriikliku õiguse kui terviku kaalumist, et hinnata, mil määral võib seda kohaldada, et vältida direktiiviga ettenähtud eesmärgist kaugenemist”. ( 25 ) Sellest tuleneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kohaldama neid siseriiklikus õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, mis võimaldavad teatud tingimustes siseriiklikku õigusnormi tõlgendada viisil, mis välistab vastuolu mõne teise siseriikliku õigusnormiga, või kitsendada sel eesmärgil selle sätte kohaldamisala, kohaldades seda vaid määral, milles see on teise normiga kooskõlas. ( 26 ) Ent siseriikliku õiguse tõlgendamiseks direktiivile tuginemist „piiravad […] õiguse üldpõhimõtted, eelkõige õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte, ning see ei või olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendusele”. ( 27 )
50.

Igal juhul nähtub teisese õiguse instrumentidest, et viisat ei käsitata mitte õigusena, vaid hoopis liikmesriigi territooriumil lühiajaliselt viibida soovivale isikule pandud kohustusena ehk liidu territooriumile sisenemise eeltingimusena. Nii määratleb määrus nr 539/2001 viisat kui „liikmesriigi luba või otsust, mis on vajalik, et […] siseneda kõnealusesse liikmesriiki […] selleks et viibida seal kokku mitte rohkem kui kolm kuud”. ( 35 ) Schengeni piirieeskirjades ei ole viisat käsitletud teistmoodi. ( 36 ) Viisaeeskirjas ei ole – nagu ma juba eespool rõhutasin – kordagi sõnaselgelt viidatud õigusele viisa saada, vaid selles on vastupidi korduvalt märgitud, et tegemist on kolmandate riikide kodanikel lasuva kohustusega, ( 37 ) ning selles on viisa samuti määratletud kui „liikmesriigi luba”. ( 38 )
52.

Mis puudutab neljandat küsimust, siis väidab E. Shirley, et direktiivi 2003/4 eesmärgi ja kohaldamisalaga on kokkusobimatu välistada ettevõtjad, kelle kohta siseriiklik kohus ( 7 ) on juba otsustanud, et nad on „riigi osa”12. juuli 1990. aasta kohtuotsuse Foster mõttes. ( 8 ) Information Commissioner, puudutatud ettevõtjad ja Ühendkuningriigi valitsus on omalt poolt seisukohal, et Euroopa Kohtu praktika mõiste „riigi osa” kohta ei puutu direktiivi 2003/4 artikli 2 punkti 2 alapunkti c tõlgendamisel asjasse. Nende arvates on selles sättes kasutatud mõiste kitsam, kujutades endast teatavas mõttes erinormi, mis täpsustab „kontrolli all” olevad üksused, mida tuleb käsitada riigi osana. Nii direktiivis 2003/4 kasutatud mõiste „riigiasutus” keerukas laad kui ka direktiivi artikli 2 punkti 2 alapunktis b sisalduv viide siseriiklikule õigusele tõendavad, et liidu seadusandja vältis teadlikult mõistet „riigi osa”; see mõiste on kõigele lisaks autonoomne ja seda ei leia Århusi konventsioonist, mille osalised on ka mitu kolmandat riiki. Komisjon kinnitab lõpetuseks, et tema vastustest teisele ja kolmandale küsimusele tuleneb, et kui eripädevused, millele on viidatud kohtuotsuse Foster punktis 20, rajanevad formaaljuriidilisel alusel, siis kohaldatakse direktiivi 2003/4 artikli 2 punkti 2 alapunkti b, aga kui tegemist on de facto antud pädevustega, tuleb mängu sama direktiivi artikli 2 punkti 2 alapunkt c.
56.

Seega ei jaga ma Prantsuse valitsuse arvamust, kes rõhutades küll, et ostukohustusel ei ole riigi eelarvele mingit mõju, kuna riik ei loobu tulu saamisest ( 55 ), väidab siiski, et lõpptarbijate poolt makstav tasu on üksnes viis, kuidas korraldada lisakulude katmist, mis tekivad isikutel, kellel lasub tuuleenergiast toodetud elektrienergia ostukohustus. Lõpuks on Prantsuse valitsus seisukohal, et CDC määramine asutuseks, kelle ülesanne on tasude kogumine ja kogutud rahaliste vahendite jaotamine, on põhjendatud praktilistel kaalutlustel, seoses sellega, et ostukohustus kehtib väga paljude ettevõtjate suhtes. Need argumendid, mis selgitavad küll siseriikliku seadusandja põhistusi, ei toeta väidet, et kõnealusesse rahastamismehhanismi ei ole riigi ressursse kaasatud. Lisaks, isegi kui näib, et CDC‑l on üksnes tehniline ja raamatupidamisega seotud roll, siis sõltub tulude jaotamine ja kulude kindlaksmääramine selles süsteemis siiski otsustest, mille Prantsuse riik teeb pädeva ministri määruste vormis.
66.

Isiku taolist individualiseerimist on Euroopa Kohus tunnustanud abikava alusel antud üksiktoetuste tegelike saajate puhul, kui komisjon on määranud, et see abi tuleb tagasi nõuda ( 31 ). Täpsemalt selgitas Euroopa Kohus selle kohta, et abi tagasinõudmise korraldus seab abikavast abi saajad ohtu, et saadud eelised nõutakse tagasi, ja mõjutab seega nende õiguslikku olukorda. Lisaks ei välista võimalus, et õigusvastaseks tunnistatud eeliseid hiljem saajatelt tagasi ei nõuta, seda, et neid peetakse isiklikult puudutatuks ( 32 ).
49.

Kui nüüd peatuda SOA‑de tegevusel, siis tuleb märkida, et nende ülesanne seisneb tegelikult tõendite väljastamises, mis kinnitavad, et seaduses kehtestatud nõuded on täidetud. Kuigi nende tõendite väljastamisel on teatud elemente, mis varem iseloomustasid seda tegevust siis, kui seda teostas riik, sest tegemist on aktidega, millega kaasneb ametivõimu aktidele sarnane seaduslikkuse eeldus, on samuti tõsi, et tegemist on reguleeritud ja tehnilise tegevusega. SOA‑del on kaalutlusruum, kuid see on tehniline ja seda kasutatakse teatud kriteeriumide raames, mille on õigusnormides eelnevalt kindlaks määranud seadusandja ja valitsus. Lisaks asjaolu, et SOA‑de tegevuse suhtes on kehtestatud ranged järelevalvemehhanismid, mis hõlmavad distsiplinaartagajärgi, mille aluseks on samuti seadusega eelnevalt kindlaks määratud tingimuste järgimine, kinnitab, et avaliku võimu olemasolu ka üksnes järelevalve teostamise näol on riiklikke ehitustöid teostavate ettevõtjate sertifitseerimise sektoris oluline.
75.

Lisaks tuleb rõhutada, et kuni selle hetkeni, mil Üldkohus esitas pooltele kirjalikult vastatava küsimuse, ei olnud Iirimaa väitnud, et Iirimaa maksuvabastus ei ole abi. Ta väitis vastupidi, et komisjon rikkus õigusnormi, kui leidis, et tegemist on uue, mitte olemasoleva abiga. See asjaolu kinnitab samuti arvamust, et see väide ei ole seotud väitega, et rikuti õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid.
63.

Teiseks, isegi kui möönda, et S. Abdullahi „lahkus” Kreekast väljumisega liidu territooriumilt, ei saa jätta tähelepanuta asjaolu, et liidu territooriumilt lahkumise mõju ei ole kohene. Nii tuleneb see minu arvates määruse nr 343/2003 artikli 16 lõikest 3, mille kohaselt määrusest tulenevalt vastutava liikmesriigi kohustused „langevad ära, kui kolmanda riigi kodanik on liikmesriikide territooriumilt lahkunud vähemalt kolmeks kuuks”. Nimetatud säte viitab seega vastutava liikmesriigi kohustustele hetkest, mil see riik on määruse nr 343/2003 kriteeriumide kohaselt kindlaks määratud. Kuid samuti tuleb asuda seisukohale, et see säte on kohaldatav ka sel ajahetkel, mil pädev ametiasutus neid kriteeriume kohaldab, mistõttu tuleb vastutava liikmesriigi määramise menetluse raames välistada need liikmesriigid, kelle puhul juba alguses tuvastatakse, et varjupaigataotleja lahkus nende territooriumilt kolmeks kuuks.
82.

Eeldusel, et nõustuda võib asjaoluga, et mõlema liikmesriigi vastavalt antavad erinevad maksusoodustused on sarnased ning et käesoleva juhtumi asjaolude võrdleva kvantitatiivse hindamise tulemusel võib jõuda järeldusele, et põhikohtuasja kaebajad said tõepoolest kahekordse maksusoodustuse, on see asjaolu igal juhul põhjustatud Belgia ja Saksa maksuõigusnormide paralleelsest kohaldamisest, nagu mõlemad liikmesriigid on kokku leppinud vastavalt 1967. aasta kahepoolses lepingus ( 27 ) esitatud sõnastusele.
63.

Kui tulla nüüd tagasi vaadeldava juhtumi juurde, siis kui asuda seisukohale, et niisugune üksus nagu Portgás ‐ kes on avaliku teenuse kontsessionäär ja lisaks hankija ‐ on samastatav riigiga, ei näe ma põhjust, miks ei saaks temalt nõuda direktiivi 93/38 sätete järgimist. Otse vastupidi, temalt saab nõuda mitte üksnes nende sätete järgimist, vaid temal kui riiklikul üksusel on ka kohustus võtta kõik meetmed, mis on vajalikud nende sätete elluviimiseks, hoolimata muide sellest, kas need sätted vastavad tehnilistele tingimustele, mis peavad olema täidetud, et neile saaks vahetu õigusmõju alusel tugineda. Niisugusel juhul tuleb järeldada, et Portgásil olid selles direktiivis sätestatud kohustused alates 1998. aasta 1. jaanuarist ja teda oleks muide võinud karistada nende rikkumise eest kas pädeva haldusasutuse otsuse või siseriiklike kohtute otsusega nende kolmandate isikute taotlusel, keda see rikkumine kahjustas. Niisugused karistused on asjaomase direktiivi sobivad rakendusmeetmed, sest nende eesmärk on just soodustada direktiivile vastavate otsuste tegemist või menetluste kohaldamist.
42.

Viimaks, kuigi klausli 4 punkt 2 on sõnastatud imperatiivselt – „Asjakohasel juhul kohaldatakse pro rata temporis põhimõtet” –, ei peaks seda minu hinnangul tõlgendama nii, et seda tuleb kohaldada iga kord kui see põhimõte on asjakohane. Teisisõnu, „kohaldatakse põhimõtet” ei tähenda, et „tööandja on kohustatud seda põhimõtet kohaldama isegi siis, kui ta soovib olla heldem” (loomulikult ei saa ta maksta osalise tööajaga töötajale pro rata temporis põhimõtte kohaldamise tulemusest vähem). ( 24 ) Sõna „kohaldatakse” tähendab üksnes seda, et kui pro rata temporis põhimõtte kohaldamine on asjakohane, kohaldatakse seda põhimõtet, ilma et oleks vaja mõnd täiendavat objektiivset põhjendust. Piisab asjaolust, et osalise tööajaga töötajal on vähem töötunde kui täistööajaga töötaval võrdlusisikul.
69.

Euroopa Kohtus pooleli olevas kohtuasjas Baláž ( 40 ) pooldab komisjon siiski sarnast formaalset lähenemisviisi nagu see, mida ta kaitseb käesolevas menetluses. Kõnealune kohtuasi puudutab raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunktis iii osutatud mõiste „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus” tõlgendamist. Vastavalt sellele sättele, mis puudutab eelkõige liiklussüütegusid, on vastastikku tunnustatav otsus määratletud kui „lõplik otsus, mille alusel nõutakse füüsiliselt või juriidiliselt isikult rahalise karistuse summa tasumist ning otsuse vastuvõtjaks oli […] muu asutus kui kohus otsuse teinud riigis, siseriikliku õiguse kohaselt süüteona karistatavate tegude suhtes ning tingimusel, et asjaomasel isikul on olnud võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus”. ( 41 ) Oma seisukohtades väidab komisjon, et kõnealuses sättes ette nähtud tingimus on täidetud, kui huvitatud isikul on võimalik asjaga pöörduda kohtusse, kes teeb otsuseid süütegude kohta, mis liikmesriikides on formaalselt kvalifitseeritud kuritegudeks. Eespool viidatud kohtuasjas Baláž 18. juulil 2013 esitatud ettepanekus leiab kohtujurist Sharpston, et komisjoni väljapakutud tõlgendusega ei saa nõustuda, asudes sisuliselt seisukohale, et niisugune tõlgendus läheks vastuollu liidu seadusandja tahtega kaasata vastastikuse tunnustamise mehhanismi rahalised karistused sõltumata küsimusest, kas süütegusid, mille eest neid määratakse, kvalifitseeritakse asjaomastes liikmesriikides „kuriteoks”. ( 42 ) Selline analüüs ühtib funktsionaalse lähenemisviisiga, mida mina toetan käesolevas menetluses.
52.

Tuleb tunnistada, et peale selle, et selline arutluskäik on mõeldamatu, on see ka vastuolus kõnealuses direktiivis taotletud eesmärgiga, mis on eelkõige edendada sotsiaalset ühtekuuluvust alalise elamisõiguse kehtestamise teel ning tugevdada liidu kodakondsuse väärtust. Kas selles osas on veel vaja meenutada, et kodakondsus on kodaniku jaoks tagatis selle kohta, et ta kuulub teatud poliitilisse ja õiguslikku ühendusse?
45.

Tuletan meelde, et need küsimused on esitatud juhuks, kui esimesele küsimusele peaks vastatama, et ühe aluspatendi kohta saab välja anda ainult ühe täiendava kaitse tunnistuse. Selles eelduses on iseenesest vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu teises küsimuses kirjeldatud juhule, kus kehtiva aluspatendiga on kaitstud mitu toodet ja ühe kaitstud toote (toode A) jaoks täiendava kaitse tunnistuse taotluse esitamise kuupäevaks ei ole välja antud ühtki täiendava kaitse tunnistust sama aluspatendiga kaitstud teiste toodete (tooted B ja C) jaoks, kuid hiljem, aga siiski enne otsuse langetamist esimese toote (A) kohta esitatud täiendava kaitse tunnistuse taotluse asjus, on täiendava kaitse tunnistused toodetele B ja C välja antud.
69.

Käesolevas asjas oleks mõistetav, kui Madalmaade ametiasutused oletaksid pikalt püsinud poliitika tõttu, mis lubab heita sõnniku laotamisel keskkonda vaid vähesel määral kasvuhoonegaase, eeldanud, et tegemist on tahtliku rikkumisega. Sel juhul oleks toetusesaaja ülesanne see eeldus ümber lükata. Sel eesmärgil võiks ta näiteks tõendada, et ta on asjaomaste tööde tegemise teinud ülesandeks usaldusväärsele ja kogenud põllumajandusettevõtjale ning andnud talle korralduse laotada sõnnikut vähese kasvuhoonegaaside heitega, ja et ta on teostanud tema üle asjakohast järelevalvet ja teavitanud teda oma põllumajandusmaal kehtivatest eritingimustest. Kui tööde tellijal ei õnnestu tõendada, et ta on oma kohustusi täielikult täitnud, võib sageli eeldada, et tegemist on ainult hooletusest toime pandud teoga. Ilmsete rikkumiste korral, näiteks kui töö tehakse ülesandeks mitteusaldusväärsele põllumajandusettevõtjale, kelle üle ei teostata piisavat järelevalvet, võib siiski eeldada, et tööde tellija möönab nõuete rikkumist, st käitub tahtlikult.
33.

Vaidluse all on seevastu kolm muud aspekti, mida ühendab see, et need käsitlevad tolliseadustiku artikli 78 ulatust, ning mille võib kokku võtta järgmiste küsimustega: a) Kas tollideklaratsiooni tollivormistusjärgne läbivaatamine ja selles muudatuste tegemine on laiendatavad teistele deklaratsioonidele? b) Kui see on nii, siis kas läbivaatamise tulemuste laiendamine on võimalik vaid identse kauba puhul? c) Kas tolliseadustiku artikli 78 kohaldamine on ajaliselt piiratud, st et toll ei saa tollideklaratsioone lõpmatuseni läbi vaadata?
48.

Euroopa Kohus tunnistas näiteks 21. veebruari 2013. aasta otsuses, et „liidul [on] ilmne huvi […] tõlgendada” teatavaid liidu õiguse sätteid muus osas pelgalt riigisiseses (Itaalia-siseses) olukorras; ta tegi seda aga alles pärast seda, kui oli sedastanud, et „eelotsusetaotlusest [nähtub], et selle esitanud kohus leiab, et kui lubataks vastupidist diskrimineerimist, […] läheks see vastuollu siseriikliku õiguse põhimõtetega, mida on kinnitatud põhiseaduslikkuse järelevalve kohtupraktikas”. ( 30 )22. detsembri 2010. aasta otsuses sedastas Euroopa Kohus eelotsusetaotluse sisu kohta sarnaselt, et sellest ei nähtu, „et põhikohtuasja asjaoludel oleks eelotsusetaotluse esitanud kohus kohustatud tagama Belgias asuvatele ettevõtjatele samad õigused kui need, mis samasuguses olukorras tulenevad liidu õigusest teises liikmesriigis asuvatele ettevõtjatele”. ( 31 )21. juuni 2012. aasta otsuses pidas Euroopa Kohus aga Soome eelotsusetaotluse puhul piisavaks, et alles „[k]ohtuistungil ütles põhikohtuasjades kaebuse esitanute esindaja, et Soome haldusõiguses on normid, mis tagavad Soome kodanikele kaitse vastupidise diskrimineerimise eest. Neil asjaoludel ei ole ilmselge, et liidu õiguse […] tõlgendusest ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasu”. ( 32 )
41.

Selle hindamisel võib väga tähtsaks osutuda asjaolu, et tähis „The Bulldog” on kaubamärgina mittealkohoolsetele jookidele registreeritud juba alates 1983. aastast. Kaubamärk „Red Bull” on küll mõne päeva võrra vanem, kuid on kaheldav, et see sel ajal juba mainekas oli. Seega võib H. J. M. de Vries selle kaubamärgi puhul tugineda liidu õiguses tunnustatud omandatud õiguste kaitse põhimõttele ( 19 ), et õigustada kasutamist mittealkohoolse energiajoogi puhul. Olemasoleva õiguse kasutamine ei saa põhimõtteliselt olla seepärast ebaõiglane ja ilma õigustuseta, et teine kaubamärk muutub hiljem väga tuntuks ja seepärast läheb selle kaitseala olemasolevate kaubamärkide kaitsealadega kollisiooni.
95.

Juba neil asjaoludel on liiga kitsas kohtupraktika senine käsitlusviis, mille kohaselt on siseriikliku maksu kehtestamine käibemaksudirektiivi artiklis 401 sätestatud kumuleeruva käibemaksu kehtestamise keelu tõttu välistatud ainult siis, kui sellel maksul on käibemaksu põhitunnused. ( 42 ) Juba kohtujurist Léger on märkinud, et see Euroopa Kohtu seisukoht lubas liikmesriikidel paradoksaalselt taaskehtestada kumuleeruvate mitmeastmeliste maksude süsteemi, mille kaotamine on ometi just ühise käibemaksusüsteemi eesmärk. ( 43 ). Seda seetõttu, et kumuleeruvate mitmeastmeliste maksude süsteemil puuduvad nimelt käibemaksu põhitunnused, sest see ei näe ette sisendkäibemaksu mahaarvamist.
10.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused seoses küsimusega, milline on direktiivi 2003/88 artikli 7 õige tõlgendus töötasu puhul, mille üks osa on kindlaks määratud ja teine muutuv, näivad eelkõige tulenevat Court of Appeal’i (England & Wales) (Civil Division) 27. novembri 2002. asta otsusest kohtuasjas Evans vs. Malley Organisation Ltd (T/A First Business Support). ( 4 ) Käesoleva kohtuasjaga sarnases olukorras väitis hagi esitanud töötaja, et tema puhkusetasu oleks pidanud põhinema keskmisel sissetulekul, mis sisaldab nii tema põhipalka kui ka teenitud tulemustasudest laekunud keskmist tulu. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) ei nõustunud töötaja argumendiga. Ta tuvastas, et töötaja töötasu ei sõltu tehtud töö hulgast ning et seepärast on kohaldatav 1996. aasta Employment Rights Act’i (töötajate õigusi reguleeriv seadus) artikli 221 lõige 2. ( 5 ) Court of Appeal järeldas, et töötajal on oma põhipuhkuse ajal õigus ainult põhipalgale ning seega ei ole tal tasustatud põhipuhkuse ajal õigust summale, mis vastab tema tulemustasude alusel arvutatud keskmisele sissetulekule.
57.

Kui Euroopa Kohus ei peaks nõustuma selle tõlgendusega ja leiab, et pagasi registreerimine on kohustuslik teenus, millega seotud kulu on arvestatud pileti baashinna sisse, on ikkagi vaja üldiselt määrata kindlaks sellise teenuse sisu. See eeldaks, et Euroopa Kohus määratleb Euroopa Liidu 28 liikmesriigi jaoks nii lubatud pagasi maksimaalse suuruse kui kaalu, võttes arvesse võimaliku kasutatava lennukitüübiga seotud ohutusnõudeid. On selge, et niisugune otsus, millega määratakse kindlaks pagasi registreerimise tehnilised eeskirjad, ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse ega ole isegi tema ülesanne.
107.

SNCM leiab, et Üldkohus moonutas vaidlusalust otsust, kui ta otsustas, et komisjon ei võtnud arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid. SNCM‑i arvates leidis komisjon, et riigi poolt SNCM‑i investeeritud kapitali fikseeritud tasuvus 10% on erainvestori jaoks investeeritud kapitali puhul pikaajalises perspektiivis piisav. SNCM‑i hinnangul on seega sellise investeeringu puhul tagatud fikseeritud tasuvus eriti kõrgel tasemel ning see näitab, et tasuvuse määr 10% oleks olnud hüpoteetilise erainvestori jaoks vastuvõetav. Juhul kui kasutatakse äramuutvat tingimust, mis tühistaks tagasiulatuvalt võõrandamislepingu, siis tühistaks see riigi investeeringu ning selle tasuvus oleks seega null, mis SNCM‑i arvates näitab, et äramuutva tingimuse mõju oleks olnud neutraalne ning seega ei olnud komisjonil vaja seda sügavuti analüüsida.