Koh tulahend ite kogumik 
Kohtuasi T-6 1 / 1 6 
T he Coca-Cola Company 
versus 
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet 
Euroopa Liidu kaubamärk – Vastulausemenetlus – Euroopa Liidu kujutismärgi Master taotlus –  
Varasemad Euroopa Liidu kujutismärgid Coca-Cola ja varasem siseriiklik kujutismärk C –  
Suhteline keeldumispõhjus – Varasemate kaubamärkide maine ärakasutamine – Tõendid taotletud  
kaubamärki sisaldava tähise kaubandusliku kasutamise kohta väljaspool Euroopa Liitu –  
Loogilised järeldused – Pärast seda tehtud otsus, kui Üldkohus varasema otsuse tühistas – Määruse  
(EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 5 ja artikli 65 lõige 6 (nüüd määruse (EL) 2017 /1001 artikli 8 lõige 5 ja  
artikli 72 lõige 6)  
Kokkuvõte – Üldkohtu (kaheksas koda) 7. detsembri 2017 . aasta otsus  
1. Euroopa Liidu kaubamärk — Kaebemenetlus — Liidu kohtusse esitatud hagi — 
Üldkohtu pädevus — Ettekirjutus EUIPO-le — Välistamine 
(ELTL artikkel 266, nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 65 lõige 6) 
2. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi 
omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Varasema identse või sarnase maineka 
kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema maineka kaubamärgi kaitse laienemine kaupadele 
või teenustele, mis ei ole sarnased — Tingimused — Varasema kaubamärgi eristusvõime või 
maine ärakasutamine — Varasema kaubamärgi eristusvõime või maine kahjustamine — 
Hindamiskriteeriumid 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 8 lõige 5) 
3. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi 
omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Varasema identse või sarnase maineka 
kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema maineka kaubamärgi kaitse laienemine kaupadele 
või teenustele, mis ei ole sarnased — Kaubamärgi omaniku poolt esitamisele kuuluvad tõendid — 
Tulevase ärakasutamise või kahjustamise oht, mis ei ole oletuslik 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 8 lõige 5) 
4. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi 
omanikuks saamine — Absoluutsed keeldumispõhjused — Kaubamärk, millel puudub 
eristusvõime — Erand — Kasutamise käigus omandatud eristusvõime — Kaubamärgi kasutamine 
registreeritud kaubamärgi koostisosana või sellega kombinatsioonis 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 7 lõige 3) 
ET 
ECLI:EU:T:2017 :877 1 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-61/16  
COCA-COLA VS. EUIPO – MITICO (MASTER)  
5. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi 
omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Varasema identse või sarnase maineka 
kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema maineka kaubamärgi kaitse laienemine kaupadele 
või teenustele, mis ei ole sarnased — Kaubamärgi omaniku poolt esitamisele kuuluvad tõendid — 
Tulevase ärakasutamise või kahjustamise oht, mis ei ole oletuslik — Kasutamine väljaspool liitu 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 8 lõige 5) 
6. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi 
omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Varasema identse või sarnase maineka 
kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema maineka kaubamärgi kaitse laienemine kaupadele 
või teenustele, mis ei ole sarnased — Kujutismärk Master ja kujutismärgid Coca-Cola ja C 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 8 lõige 5) 
7. Euroopa Liidu kaubamärk — Kaebemenetlus — Liidu kohtusse esitatud hagi — 
Üldkohtu pädevus — Apellatsioonikodade otsuste õiguspärasuse kontrollimine — 
Vaidluse asjaolude õigusliku kvalifikatsiooni kontroll 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 65 lõige 2) 
8. Euroopa Liidu kaubamärk — Kaebemenetlus — Apellatsioonikodadele esitatud kaebused — 
Apellatsioonikodade pädevus — Uuesti täies ulatuses sisuliselt läbivaatamine 
(Nõukogu määrus nr 207/2009 , artikli 64 lõige 1) 
1. Vt otsuse tekst. 
(vt punktid 34 ja 35) 
2. Määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 5 sõnastusest tuleneb, et selle 
kohaldamise suhtes kehtivad järgmised tingimused: esiteks vastandatud kaubamärkide identsus või 
sarnasus; teiseks peab vastulause põhjenduseks esitatud varasem kaubamärk olema mainekas; 
kolmandaks peab olema tõenäoline, et taotletava kaubamärgi kasutamisega kasutatakse ära või 
kahjustatakse varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet. Kuna need tingimused on 
kumulatiivsed, siis ka neist ühe puudumisel ei ole see säte kohaldatav. 
Seoses nimetatud kolmanda tingimusega tuleb meenutada, et varasema kaubamärgi eristusvõime või 
maine ärakasutamise oht on eelkõige tõendatud juhul, kui maineka kaubamärgi kiiluvees üritatakse 
seda ilmselgelt parasiidi kombel ära kasutada ning et sellele viidatakse seega mõiste „parasiitluse oht“ 
kaudu. Teisisõnu on tegemist ohuga, et maineka kaubamärgi kuvand või sellega edasiantavad 
omadused kanduvad üle taotletava kaubamärgiga tähistatavatele kaupadele, mille tõttu on neid tänu 
sellisele varasema maineka kaubamärgiga seostumisele kergem turustada. 
Selleks et välja selgitada, kas tähise kasutamisega kasutatakse ära kaubamärgi eristusvõimet või mainet, 
tuleb igakülgselt hinnata kõiki antud juhtumi asjaolusid, muu hulgas eelkõige kaubamärgi maine 
tugevust, eristusvõime määra, vastandatud kaubamärkide sarnasust ning asjaomaste kaupade ja 
teenuste sarnasuse laadi ja määra. Euroopa Kohus on otsustanud seoses kaubamärgi maine tugevuse ja 
eristusvõimega, et mida tugevam on selle kaubamärgi eristusvõime ja maine, seda lihtsam on möönda, 
et sellele on tekitatud kahju. Kohtupraktikast tuleneb ka, et mida vahetumalt ja tugevamalt meenutab 
tähis kaubamärki, seda tõenäolisem on oht, et tähise kasutamine hetkel või tulevikus kasutab ära või 
kahjustab varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet. 
(vt punktid 64–66) 
ECLI:EU:T:2017 :877 2 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-61/16  
COCA-COLA VS. EUIPO – MITICO (MASTER)  
3. Varasema kaubamärgi omanik, kes tugineb määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta 
artikli 8 lõikele 5, peab tõendama, et hilisema kaubamärgi kasutamine kasutaks ära talle kuuluva 
varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet. Selleks ei pea varasema kaubamärgi omanik tõendama, 
et tema kaubamärgile on tegelikult kahju tekitatud, nagu kinnitab viidatud sätte tingivas kõneviisis 
sõnastus. Nimelt, kui on tõenäoline, et viis, kuidas hilisema kaubamärgi omanik võib oma kaubamärki 
kasutada, tekitab tulevikus sellist kahju, siis ei ole varasema kaubamärgi omanik kohustatud sellise 
kasutamise keelamiseks ootama kahju tegelikku tekkimist. Varasema kaubamärgi omanik peab siiski 
tõendama selliste tegurite olemasolu, mis võimaldavad esmapilgul järeldada , et esineb tõsine oht, et 
tema kaubamärgile tulevikus kahju tekitatakse. 
Määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 5 eeldab tulevikku suunatud ja mitte oletustest lähtuvat analüüsi 
liidus esineva parasiitluse ohu kohta, mis põhineb praegu teadaolevatel andmetel, mitte tõendamist, et 
liidus toimub praegu parasiitlus. Kuigi kaubamärgi lahjendamise oht (see tähendab varasemate 
kaubamärkide eristusvõime kahjustamise oht) eeldab, et tõendatakse, et hilisema kaubamärgi 
kasutamise tagajärjel on muutunud nende kaupade või teenuste keskmise tarbija majanduslik 
käitumine, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud, ei ole selle tõendamine nõutav 
parasiitluse ohu puhul (see tähendab oht, et ära kasutatakse varasemate kaubamärkide eristusvõimet 
või mainet). Pealegi hinnatakse parasiitluse ohtu seoses hilisema kaubamärgiga hõlmatud kaupade või 
teenuste keskmise tarbijaga ja mitte seoses varasema kaubamärgi tarbijaga, kuna keelatud on 
konkreetselt see, et hilisema kaubamärgi omanik kasutab ära varasemat kaubamärki. 
Järjepideva kohtupraktika kohaselt saab järeldus parasiitluse nagu ka lahjendamise või halvustamise 
ohu kohta tuleneda eelkõige loogilistest järeldustest tõenäosuste analüüsi tulemusel, kui need ei tulene 
pelgalt oletustest, vaid neis võetakse arvesse asjaomases kaubandussektoris levinud praktikat ning kõiki 
muid konkreetse juhtumi asjaolusid. 
Konkreetsemalt on Euroopa Kohus leidnud, et igakülgses hinnangus sellele, kas varasema kaubamärgi 
eristusvõime või maine ärakasutamine on aset leidnud, peab võtma arvesse eelkõige asjaolu, et 
imiteeritavate parfüümide pakendite ja pudelitega sarnaste pakendite ja pudelite kasutamise eesmärk 
on saada reklaamiga seoses kasu nende kaubamärkide eristusvõimest ja mainest, mille all asjaomaseid 
parfüüme on turustatud. Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et kui kolmas isik üritab mainekale 
kaubamärgile sarnase tähise kasutamisega asuda asjaomase kaubamärgi kiiluvette, et saada kasu viimase 
atraktiivsusest, reputatsioonist ja prestiižist ning kasutada seda ilma rahalist hüvitist maksmata ja ise 
kaubamärgiomaniku ärilisse tegevusse selle kaubamärgi kuvandi loomisel ja säilitamisel panustamata, 
siis tuleb seda kasutamist pidada kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamiseks. 
Lõpuks olgu märgitud, et Üldkohus on korduvalt täpsustanud, et on võimalik, eelkõige kui vastulause 
põhineb erakordselt mainekal kaubamärgil, et taotletava kaubamärgiga varasema kaubamärgi tulevikus 
kahjustamise või ärakasutamise tegelik tõenäosus on niivõrd ilmne, et vastulause esitaja ei pea selleks 
esile tooma ega tõendama mitte ühtegi muud faktilist asjaolu. 
(vt punktid 67–70, 102 ja 106) 
4. Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et kaubamärgi kasutamise käigus eristusvõime omandamise ja 
kaubamärgiõiguste säilitamiseks tegeliku kasutamise tõendamise raames hõlmab mõiste kaubamärgi 
„kasutamine“ juba selle sõna tähenduse kohaselt nii asjaomase kaubamärgi kasutamist iseseisvalt kui 
ka selle kasutamist teise kaubamärgi kui terviku koostisosana või sellega kombinatsioonis. Euroopa 
Kohus on ka täpsustanud, et registreeritud kaubamärk, mida kasutatakse üksnes kombineeritud 
kaubamärgi ühe osana või koos mõne teise kaubamärgiga, peab olema jätkuvalt tajutav asjaomase 
kauba kaubandusliku päritolu tähisena. 
(vt punkt 75) 
ECLI:EU:T:2017 :877 3 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-61/16  
COCA-COLA VS. EUIPO – MITICO (MASTER)  
5. Territoriaalsuse põhimõte kaubamärgiõiguses eeldab, et selle riigi või riikide ühenduse õigus, kus 
kaubamärgi kaitset taotletakse, määrab ära sellele antava kaitse tingimused on. Tuleb täpsustada, et 
territoriaalsuse põhimõte eeldab ka, et selle riigi või riikide ühenduse kohtul on pädevus (täielik 
või osaline) teha otsuseid selle riigi või riikide ühenduse territooriumil toime pandud rikkumiste või 
rikkumiste ohu kohta ja kolmandad riigid arvesse ei tule. 
territoriaalsuse põhimõte kaubamärgiõiguses ei välista mingil moel väljaspool Euroopa Liitu toimunud 
taotletud kaubamärgi kasutamise toimingute arvessevõtmist, põhjendamaks loogilist järeldust taotletud 
kaubamärgi võimaliku kasutamise kohta liidus, et tõendada , et esineb oht, et ELi varasema kaubamärgi 
mainet kasutatakse ära määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 5 
tähenduses. 
Seega võivad tõendid konkreetse kasutamise kohta ükskõik millises maailma paigas osutada viisile, 
kuidas taotletud kaubamärki võidakse liidus kasutada, mistõttu võib selline kasutamine väljaspool liitu 
võimaldada kindlaks teha, kas taotletud kaubamärgi kasutamine võib kaasa tuua varasemate 
kaubamärkide maine ärakasutamise. 
Niisiis võib ELi kaubamärgi taotlusest loogiliselt järeldada , et selle omanikul on kavatsus turustada oma 
kaupu või teenuseid liidus. 
(vt punktid 81, 88, 95 ja 96) 
6. Vt otsuse tekst. 
(vt punktid 92–108) 
7. Määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi artikli 65 lõike 2 (nüüd määruse 2017 /1001 
artikli 72 lõige 2) kohaselt on Üldkohtu ülesanne hinnata EUIPO apellatsioonikodade otsuste 
õiguspärasust, kontrollides nende kodade poolt liidu õiguse kohaldamist eelkõige neile esitatud 
faktiliste asjaolude alusel. Seega võib Üldkohus nimetatud artikli piires, nii nagu seda on tõlgendanud 
Euroopa Kohus, teostada täielikku kontrolli EUIPO apellatsioonikodade otsuste õiguspärasuse üle, 
uurides vajaduse korral, kas apellatsioonikojad on vaidluse faktilistele asjaoludele andnud täpse 
õigusliku kvalifikatsiooni või kas kõnealustele apellatsioonikodadele esitatud faktiliste asjaolude 
hindamisel ei ole tehtud vigu. 
Nimelt ei saa Üldkohtule EUIPO apellatsioonikoja otsuse õiguspärasuse kontrollimisel olla siduv ekslik 
hinnang, mille kõnealune apellatsioonikoda on faktidele andnud, kuna see hinnang on osa järeldustest, 
mille õiguspärasust Üldkohtus vaidlustatakse. 
(vt punktid 110 ja 111) 
8. Vt otsuse tekst. 
(vt punkt 115) 
ECLI:EU:T:2017 :877 4