Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

Liidetud kohtuasjad C‑182/03 ja C‑217/03

Belgia Kuningriik

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

ja

Forum 187 ASBL

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Riigiabi

–

Belgias asutatud koordineerimiskeskustele kohaldatav maksustamiskord

–

Assotsiatsiooni esitatud hagi

–

Vastuvõetavus

–

Komisjoni otsus, mille kohaselt see kord ei kujuta endast riigiabi

–

Komisjoni hinnangu muutus

–

Menetlus

–

Määrus (EÜ) nr 659/1999

–

Olemasoleva abi kontrollimise menetlus

–

EÜ artikli 87 lõige 1

–

Üleminekumeetmed

–

Õiguspärase ootuse kaitse

–

Võrdsuse üldpõhimõte

Kohtuasi C‑399/03

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

Belgia Kuningriigi abi koordineerimiskeskustele

–

Abi, mille eesmärk on pikendada koordineerimiskeskuste maksustamiskorda, mis on tunnistatud ühisturuga kokkusobimatuks

–

Nõukogu otsus, mis tunnistab sellise abi ühisturuga kokkusobivaks

–

EÜ artikli 88 lõike 2 kolmas lõik

–

Õigusvastasus

I. Sissejuhatus

1. Euroopa Kohtule esitatud kolm tühistamishagi käsitlevad koordineerimiskeskuste maksustamise korda, mille on vastu võtnud Belgia Kuningriik.

2. Koordineerimiskeskus on äriühing, mille on asutanud rahvusvahelised kontsernid ja mille eesmärk on osutada erinevaid teenuseid kontserni kuuluvatele äriühingutele, eriti rahandusvaldkonnas. Belgia Kuningriik kehtestas 1982. aastal erilise maksustamiskorra neile keskustele, kelles suhtes kehtib kümneks aastaks antav individuaalne volitus, mida on võimalik uuendada.

3. Euroopa Ühenduste Komisjon, kellele sellest korrast teatati, asus seisukohale, et see kord ei kujuta endast riigiabi. Pärast Euroopa Liidu Nõukogus 1997. aastal toimunud uuringuid liikmesriikidevahelise maksukonkurentsi kohta viis komisjon kõnealuse korra suhtes läbi siiski uue uurimise.

4. Komisjon asus 17. veebruari 2003. aasta otsuses(2) seisukohale, et selline kord kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi. Komisjon keelas Belgia valitsusel uutele koordineerimiskeskustele abi andmise ja volituste uuendamise alates 17. veebruarist 2003. Komisjon nägi siiski ette, et sel kuupäeval kehtivad volitused võivad kehtida kuni nende tähtaja lõpuni, kuid kõige kauem 31. detsembrini 2010.

5. Selle otsuse tulemusel taotles Belgia valitsus nõukogult luba kehtestada kuni 31. detsembrini 2005 koordineerimiskeskuste maksustamiskorraga identne maksustamiskord sellistele keskustele, kelle volitus lõppes ajavahemikus 17. veebruarist 2003 kuni 31. detsembrini 2005. Nõukogu rahuldas taotluse 16. juuli 2003. aasta otsusega.(3)

6. Komisjoni otsuse peale on tühistamishagid esitatud liidetud kohtuasjades C‑182/03 ja C‑217/03, millest esimese on esitanud Belgia Kuningriik ja teise Belgia õiguse alusel asutatud assotsiatsioon Forum 187 ASBL,(4) mis on koordineerimiskeskuste liit Belgias.

7. Nõukogu otsuse peale on omakorda komisjon esitanud tühistamishagi kohtuasjas C‑399/03.

8. Kuna need hagid kuuluvad samasse õiguslikku ja faktilisse konteksti, käsitlen neid hagisid käesolevas ettepanekus koos.

9. Kõnealuste hagide analüüsimisel tuleb analüüsida kuut järgmist asjaolu: nõukogu pädevust 16. juuli 2003. aasta otsuse vastuvõtmisel, Forum 187 hagi vastuvõetavust, komisjoni võimalust muuta varasemat hinnangut abi olemasolu kohta, koordineerimiskeskuste maksustamiskorra riigiabiks kvalifitseerimise põhjendatust ja viimaseks küsimust selle kohta, kas komisjon on rikkunud koordineerimiskeskuste õiguspärast ootust ja võrdsuse üldpõhimõtet, kui ta keelas Belgia Kuningriigil isegi ajutiselt uuendada volitusi, mis lõppevad alates komisjoni 17. veebruari 2003. aasta otsuse teatavakstegemisest.

II. Ühenduse õiguslik raamistik

10. EÜ asutamislepingus on riigiabi põhimõtteliselt keelatud teatud eranditega. EÜ artikli 87 lõige 1 sätestab järgmist:

„Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”

11. Seejärel loetlevad EÜ artikli 87 lõiked 2 ja 3 ühisturuga kokkusobiva riigiabi ja riigiabi, mida võib pidada ühisturuga kokkusobivaks. Viimati mainitud rühma kuulub muu hulgas abi majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus valitseb tõsine tööpuudus, ja abi teatud majandustegevuse arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.

12. EÜ artikkel 88 näeb ette:

„1. Koostöös liikmesriikidega kontrollib komisjon pidevalt kõiki neis riikides olemasolevaid abisüsteeme. Ta paneb liikmesriikidele ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks või toimimiseks.

2. Kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul.

Kui asjassepuutuv riik ei täida ettenähtud tähtaja jooksul komisjoni otsust, võib komisjon või mõni teine huvitatud riik erandina artiklite 226 ja 227 sätetest anda asja otse Euroopa Kohtusse.

Liikmesriigi avalduse põhjal võib nõukogu ühehäälselt otsustada, et abi, mida see riik annab või kavatseb anda, tuleb erandina artikli 87 sätetest või artiklis 89 sätestatud eeskirjadest pidada ühisturuga kokkusobivaks, kui sellist otsust õigustavad erandlikud asjaolud. Kui komisjon on kõnesoleva abi küsimuses juba algatanud käesoleva lõike esimeses lõigus ettenähtud menetluse, siis tõsiasi, et asjassepuutuv riik on esitanud nõukogule avalduse, peatab nimetatud menetluse selle ajani, kuni nõukogu on oma seisukoha teatavaks teinud.

Kui nõukogu ei ole kolme kuu jooksul alates nimetatud avalduse esitamisest oma seisukohta teatanud, teeb asja kohta oma otsuse komisjon.

3. Komisjoni informeeritakse kõikidest plaanidest abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse. Kui komisjon arvab, et mingi selline plaan ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi, algatab ta viivitamata lõikes 2 ettenähtud menetluse. Asjassepuutuv liikmesriik ei tohi rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui nimetatud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus.”

13. EÜ artikkel 89 annab nõukogule pädevuse võtta vastu määrusi EÜ artiklite 87 ja 88 kohaldamiseks. Selle pädevuse alusel võttis nõukogu vastu määruse (EÜ) nr 659/1999,(5) mis kehtestab täpsed eeskirjad menetlustele, mida tuleb järgida EÜ artikli 88 kohaldamiseks.

14. Määruse nr 659/1999 artikli 1 punkt b määratleb mõiste „olemasolev abi”. See säte näeb ette, et määruse mõttes on selle mõistega hõlmatud:

„i) […] igasugune abi, mis enne asutamislepingu jõustumist oli olemas vastavates liikmesriikides, see tähendab abikavad ja individuaalne abi, mis kehtisid enne ja mida kohaldatakse ka pärast asutamislepingu jõustumist;

ii) heakskiidetud abi, see tähendab komisjoni või nõukogu poolt heakskiidetud abikavad või individuaalne abi;

iii) abi, mida peetakse heakskiidetuks vastavalt käesoleva määruse artikli 4 lõikele 6 või enne käesolevat määrust, [ (6) ] kuid vastavalt selle menetlusele;

iv) abi, mida peetakse olemasolevaks abiks vastavalt artiklile 15; [ (7) ]

v) abi, mida peetakse olemasolevaks abiks, kuna on võimalik teha kindlaks, et selle kehtestamise ajal ei olnud see veel abi, vaid on muutunud selleks hiljem ühisturu arengu tõttu ja ilma et liikmesriik oleks seda muutnud. Kui teatavad meetmed muutuvad abiks pärast tegevuse liberaliseerimist ühenduse õiguses, ei käsitleta neid meetmeid pärast liberaliseerimise kuupäeva enam olemasoleva abina.”

15. Määruse nr 659/1999 artiklites 17–19 on sätestatud olemasoleva abi kontrollimise menetlus. Artikkel 17 näeb ette, et komisjon kontrollib olemasolevaid abikavasid koostöös liikmesriikidega. Kui komisjon leiab, et olemasolev abikava ei sobi või enam ei sobi ühisturuga kokku, teatab ta kõnealusele liikmesriigile oma esialgsest seisukohast ja annab talle võimaluse esitada ühe kuu jooksul omapoolsed märkused; märkuste esitamise tähtaega võib komisjon pikendada.

16. Nimetatud määruse artikkel 18 näeb ette, et kui komisjon leiab liikmesriigi poolt vastavalt artiklile 17 esitatud teavet silmas pidades, et olemasolev abikava ei sobi või enam ei sobi ühisturuga kokku, siis esitab ta soovituse, milles pakub kõnealusele liikmesriigile asjakohaseid meetmeid. Eriti võidakse soovitada abikava sisulist muutmist, menetlusnõuete kehtestamist või abikava lõpetamist.

17. Sama määruse artikkel 19 näeb ette, et kui kõnealune liikmesriik ei kiida pakutud meetmeid heaks, aga komisjon leiab selle liikmesriigi argumente arvesse võttes siiski, et need meetmed on vajalikud, algatab ta EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametliku uurimismenetluse.

III. Koordineerimiskeskuste maksustamiskord

18. Belgia Kuningriigi vastuvõetud maksustamiskord, mida kohaldatakse koordineerimiskeskuste suhtes, kehtestati 30. detsembri 1982. aasta kuninga dekreediga.(8) On vaieldamatu, et korda ei ole märkimisväärselt muudetud pärast seda, kui komisjon teatas Belgia valitsusele oma seisukohast 1984., 1987. ja 1990. aastal, et see kord ei kujuta endast riigiabi, ning enne 17. veebruari 2003. aasta otsust.(9)

19. Koordineerimiskeskuse võib asutada Belgia õiguse alusel asutatud äriühinguna, mis on juriidiline isik, või välismaa äriühingu poolt Belgias asutatud filiaalina. Kuninga dekreediga nr 187 kehtestatud maksustamiskord eeldab, et sellisele keskusele on eelnevalt antud individuaalne volitus kuninga dekreediga. Selle volituse saamiseks peab keskus kuuluma rahvusvahelisse kontserni. See tingimus eeldab ka seda, et kõnealuse kontserni moodustavad äriühingud asuksid vähemalt neljas erinevas riigis. Kontserni omakapitali suurus peab olema vähemalt üks miljard Belgia franki. Lisaks peab kontserni konsolideeritud aastakäive olema vähemalt 10 miljardit Belgia franki. Kõnealust korda ei kohaldata pankade ja kindlustusettevõtjate suhtes.

20. Koordineerimiskeskuse ainus eesmärk peab olema ühe või mitme ettevalmistava või abistava tegevuse arendamine ja tsentraliseerimine, mida teostatakse üksnes kõnealusesse kontserni kuuluvate (kõigi või osade) äriühingute heaks.(10)

21. Belgias peab keskuses esimese kahe tegevusaasta lõppedes töötama vähemalt kümne täisajaga töötajaga võrdväärne arv töötajaid.

22. Keskusele antud volitus on kehtiv kümme aastat ja seda võib samaks perioodiks uuendada.

23. Volitatud koordineerimiskeskustele kohaldatakse maksustamiskorda, mis hõlmab järgmisi meetmeid:

– keskuste maksustatav tulu määratakse kokkuleppeliselt. See vastab teatavale protsendimäärale keskuste tegutsemisega seotud tuludest ja kuludest, millest lahutatakse personaliga seotud kulutused, finantskohustused ja ettevõtete tulumaks;

– keskused on vabastatud oma kutsetegevuseks kasutatavate hoonete pealt kinnisvaramaksu tasumisest;

– 0,5% suurust registreerimismaksu ei tule tasuda sissemaksetelt põhikapitali ja selle suurendamiselt;

– keskused on vabastatud kinnipeetavast maksust. Sellest maksust on vabastatud ühest küljest keskuste makstud dividendid, intressid ja kasutustasud, välja arvatud teatud erandid, ja teisest küljest tulu, mida keskused on hoiustelt saanud;

– keskused tasuvad iga-aastast maksu summas 400 000 Belgia franki iga täisajaga töötaja pealt, mis ei või aga ületada 4 000 000 Belgia franki keskuse kohta.

IV. Asjaolud ja menetlus

A. Komisjoni otsusele eelnenud faktilised asjaolud

24. Komisjon kontrollis koordineerimiskeskuste maksustamiskorda esimest korda 1984. aastal. Ta asus 16. mai 1984. aasta otsuses seisukohale, et see kord ei kujuta endast riigiabi. Tegelikult rakendatud kord erines siiski komisjonile teatatud korrast. Komisjon algatas seetõttu 1985. aasta detsembris ametliku uurimismenetluse. Pärast seda, kui Belgia valitsus oli korda muutnud, leidis komisjon, et see ei sisalda enam riigiabi tunnuseid ja 9. märtsi 1987. aasta kirjas teatas komisjon sellele valitsusele menetluse lõpetamisest.

25. Seda hinnangut kinnitas ka konkurentsivolinik Leon Brittan, kui ta vastas 24. septembril 1990 komisjoni nimel Euroopa Parlamendi saadiku Gijs de Vriesi kirjalikule küsimusele nr 1735/90.(11)

26. Pärast liikmesriikide maksukonkurentsi kohta toimunud uuringuid võttis majandus- ja rahandusministrite nõukogu vastu tegevusjuhendi ettevõtete maksustamise kohta.(12) Sellega loodi ad hoc töögrupp, mida kutsutakse tegevusjuhendi töögrupiks ja mille ülesanne on hinnata ühisturule kahjulike tagajärgedega siseriiklikke maksumeetmeid.

27. Liikmesriikide sellise tegevuse tulemusel võttis komisjon endale kohustuse koostada suunised EÜ artiklite 87 ja 88 kohaldamiseks ettevõtete otsese maksustamisega seotud meetmete suhtes ja „jälgida, et riigiabi eeskirju kohaldatakse rangelt”. Komisjon võttis 11. novembril 1998 vastu teatise riigiabi eeskirjade kohaldamise kohta ettevõtete otsese maksustamisega seotud meetmete suhtes.(13) Selle teatise alusel hakkas komisjon uurima või uuesti uurima erinevates liikmesriikides kehtivaid maksustamiskordasid.

28. Selles raamistikus taotles komisjon 1999. aasta veebruaris Belgia ametiasutustelt teavet koordineerimiskeskustele kohaldatava korra kohta, mida tegevusjuhendi töögrupp oli nimetanud ühena neist 66 siseriiklikust meetmest, mis võivad kahjustada ühisturu toimimist. Need ametiasutused vastasid 1999. aasta märtsis.

29. 2000. aasta juulis teavitasid komisjoni talitused neid ametiasutusi, et see kord näib endast kujutavat riigiabi. Nimetatud ametiasutustega määruse nr 659/1999 artikli 17 järgse koostöömenetluse algatamise eesmärgil kutsus komisjon Belgia ametiasutusi üles esitama kuu aja jooksul oma märkused.

30. Majandus- ja rahandusministrite nõukogu meenutas oma 26. ja 27. novembri 2000. aasta kohtumisel, et kooskõlas tema 1. detsembri 1997. aasta resolutsiooniga tuleb kõik meetmed, mis võivad konkurentsi piirata seoses ettevõtjate otsese maksustamisega, tühistada enne 1. jaanuari 2003. Nõukogu võttis vastu Euroopa Liidu eesistuja ettepaneku, milles nähti ette, et ettevõtjatele, kellele kohaldatakse konkurentsi piirata võivat maksustamiskorda 31. detsembril 2000, lõpevad selle korra mõjud hiljemalt 31. detsembril 2005, olgu siis tegu määratud tähtajaks kehtestatud korraga või mitte. Samuti nähti ette, et konkreetset olukorda ja erilisi asjaolusid arvesse võttes võib tegevusjuhendi töögrupi ettekande järel pikendada teatavate konkurentsi piirata võivate maksustamiskordade mõjusid kauemaks kui 31. detsembrini 2005.(14)

31. Pärast Belgia ametiasutustega toimunud kirjavahetust pakkus komisjon 11. juuli 2001. aasta kirjas neile EÜ artikli 88 lõike 1 alusel välja mitmeid sobivaid meetmeid, et muuta koordineerimiskeskuste maksustamiskord ühisturuga kokkusobivaks. Komisjon teatas selles kirjas neile ametiasutustele, et enne nende meetmete vastuvõtmist volituse saanud keskustele võib varasemat korda kohaldada üleminekumeetmena kuni 31. detsembrini 2005.(15)

32. Kuna Belgia ametiasutused ei võtnud vastu komisjoni pakutud meetmeid, algatas komisjon ametliku uurimismenetluse 27. veebruari 2002. aasta kirjas edastatud otsusega, mis avaldati 20. juuni 2002. aasta Euroopa Ühenduste Teatajas.(16) Muu hulgas palus komisjon Belgia Kuningriigil talle teatada volituse saanud koordineerimiskeskuste arvu kõnealuse kirja kuupäeva seisuga ja neist igaühe kohta viimase kehtiva volituse kuupäeva või volituse uuendamise kuupäeva. Ta kutsus samuti seda liikmesriiki ja kolmandaid huvitatud isikuid üles esitama oma märkused ja kõik vajalikud andmed, et kindlaks määrata, kas isikutel, kellele nimetatud korda kohaldati, on õiguspärane ootus, mis nõuaks üleminekumeetmete kehtestamist.(17)

33. 16. mai 2002. aasta kirjas teavitasid Belgia ametiasutused komisjoni uuest koordineerimiskeskuste maksustamiskorrast, mille komisjon registreeris uue abina viitenumbriga N 351/2002.

34. Majandus- ja rahandusministrite nõukogu otsustas 21. jaanuaril 2003 pikendada teatavate konkurentsi kahjustada võivate maksustamiskordade mõju kauemaks kui 2005. aasta. Nõukogu nägi Belgia koordineerimiskeskuste maksustamiskorra osas ette, et keskustele, kellele see kord kehtis 31. detsembril 2000, kohaldatakse seda korda kuni 31. detsembrini 2010.(18)

B. Komisjoni otsus

35. Komisjon võttis 17. veebruaril 2003 vastu vaidlustatud otsuse, millest Belgia Kuningriigile teatati samal päeval.

36. Vaidlustatud otsuses õigustas komisjon kõigepealt, miks ta luges koordineerimiskeskustele kohaldatavat korda olemasolevaks abiks ning millisel õiguslikul alusel põhines menetlus, mille ta läbi viis. Samas otsuses on märgitud, et määruse nr 659/1999 artikli 1 punkt b võib olla käesolevas asjas õiguslikuks aluseks ja et igal juhul on komisjoni tegevuse õiguslikuks aluseks EÜ artiklid 87 ja 88.

37. 17. veebruari 2003. aasta otsuses on veel märgitud, et kui seda tuleks pidada 1984. ja 1987. aasta otsuste tühistamiseks või muutmiseks, täidab see otsus need tingimused, mis kehtivad komisjoni õiguse suhtes tühistada või muuta igat soodsat otsust, mis on ebaseaduslik.

38. Seejärel märkis komisjon viimati nimetatud otsuses, miks ta leidis, et koordineerimiskeskuste maksustamiskorra osaks olevad erinevad meetmed täidavad EÜ artikli 87 lõike 1 tingimused, ilma et neile kehtiks ükski sama artikli lõigetes 2 ja 3 märgitud eranditest.

39. Viimaseks analüüsis komisjon koordineerimiskeskuste õiguspärast ootust. Komisjon tunnistab õiguspärase ootuse olemasolu ja märgib, et õiguspärane ootus põhjendab seda, et komisjon lubas keskustel, kellel 31. detsembril 2000 oli kehtiv volitus, kasutada selle korra eeliseid kuni nende volituse lõppemiseni, kui see 17. veebruari 2003. aasta otsuse teatavakstegemise hetkel veel kehtib, ja kõige kauem 31. detsembrini 2010. Komisjon täpsustab, et tema seisukoht tugineb allpool esitatud asjaoludele.

40. Komisjon selgitab, et Belgia ametiasutuste antav volitus kujutab endast etteantud tunnustust selle kohta, et volituse saanud keskus vastab kümne aasta jooksul tingimustele, mis on nõutavad kuninga dekreedis nr 187 sätestatud erandkorra kohaldamiseks, ilma et selle kohta oleks vaja esitada igal aastal tõendeid. Komisjon märgib siiski, et see volitus ei kujuta endast viimati nimetatud ametiasutuste kohustust volituse saanud keskuste ees säilitada selle korra alusel antud eelised kümme aastat. Komisjon märgib veel, et kuna ta on kohaldanud olemasoleva abi kontrollimise menetlust, ei saa tema otsusel olla tagasiulatuvat jõudu, ja et tal tuleb tagada õiguskindlus ning kui vaja, sätestada üleminekuaeg, mille jooksul vaidlusaluse korra mõju lõppevad.

41. Komisjon leiab selles osas, et tal tuleb arvestada olulisi investeeringuid, mille on teinud koordineerimiskeskused ja kontsernid, millesse nad kuuluvad, seoses nende keskuste infrastruktuuride loomise ja arendamisega ning muudatustega organisatsiooni struktuuris, võrgustikus, töökorras ja kontserni tööjaotuses. Ta peab arvestama ka personali ja kinnisvaraettevõtete või finantseerimisasutuste suhtes võetud pikaajalisi kohustusi. Komisjon märgib, et isegi kui volitus ei kujuta endast kõnealuse maksustamiskorra jätkuva kehtimajäämise ega selle korra soodsa laadi tagatist, tunnistab komisjon, et keskuse loomine, teostatud investeeringud ning võetud kohustused on kõik tehtud mõistliku ja õiguspärase ootusega majanduslike tingimuste, sh maksustamiskorra teatud jätkuvusele. Sellest järeldas komisjon, et ta peab võimaldama neile, kellele see kord hetkel kehtib, üleminekuperioodi nimetatud korra järkjärguliseks tühistamiseks.

42. Komisjon lisab siiski põhjenduse 120, mis on sõnastatud järgmiselt:

„Arvestades, et volitused ei anna õigust korra jätkuvale kehtimajäämisele ega selle sätete soodsale laadile isegi volituse kehtivuse ajaks, leiab komisjon, et need volitused ei saa mingil juhul tekitada õigust, et pärast kehtiva volituse tähtaja lõppemist uuendatakse selle korra kohaldamist. Kuna volitused on sõnaselgelt kehtivad kümme aastat, siis ei saa tekkida õiguspärast ootust nende automaatsele uuendamisele, mis oleks tähendanud teoreetiliselt igavest volitust.”

43. Eespool esitatud põhjendustest teeb komisjon järgmised järeldused:

„121. Komisjon sedastab, et Belgias koordineerimiskeskustele kohaldatav maksustamiskord on kokkusobimatu ühisturuga ja et selle erinevate koostisosade kokkusobimatus tuleb kas tühistamise või muutmise teel lõpetada. Alates käesoleva otsuse teatamisest ei või seda korda või selle osasid kohaldada uutele abisaajatele ega pikendada kehtivaid volitusi uuendades. Komisjon märgib, et 2001. aastal volitatud keskustele ei kehti see kord enam alates 31. detsembrist 2002.

122. Mis puudutab keskusi, millele see kord hetkel kehtib, siis tunnistab komisjon, et 1984. aasta otsus, millega kuninga dekreet nr 187 heaks kiideti, ning konkurentsivoliniku vastus parlamendi küsimusele tekitasid nendes keskustes õiguspärase ootuse, et nimetatud kord ei riku riigiabi käsitlevaid asutamislepingu eeskirju.

123. Arvestades lisaks olulisi investeeringuid, mis selle põhjal võidi teha, õigustavad abisaajate õiguspärane ootus ja õiguskindluse kaitse mõistliku tähtaja andmist, et tühistada juba volitatud keskuste suhtes selle korra mõju. Komisjon leiab, et see mõistlik tähtaeg lõpeb 31. detsembril 2010. Keskustele, mille volitus enne seda kuupäeva lõpeb, ei saa pärast nende volituse lõppemist seda korda enam kohaldada. Volituse lõppemise järel ja igal juhul pärast 31. detsembrit 2010 on maksusoodustuste andmine või säilitamine ebaseaduslik.”

44. 17. veebruari 2003. aasta otsuse resolutiivosa oli esialgu sõnastatud järgmiselt:

„Artikkel 1

Maksustamiskord, mis Belgias kuninga dekreedi nr 187 alusel volitatud koordineerimiskeskustele praegu kehtib, kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.

Artikkel 2

Belgia peab tühistama artiklis 1 märgitud korra või muutma seda, et teha see kokkusobivaks ühisturuga.

Alates käesoleva otsuse teatamisest ei saa seda korda või selle osasid kohaldada uutele abisaajatele ega pikendada kehtivaid volitusi uuendades.

Enne 31. detsembrit 2000 volitatud keskustele võib selle korra mõju säilitada kuni sellel kuupäeval kehtiva individuaalse volituse lõppemiseni ja kõige kauem kuni 31. detsembrini 2010. Vastavalt teisele lõigule ei saa enne seda kuupäeva toimunud volituse uuendamise korral käesoleva otsuse esemeks olevat korda isegi ajutiselt kohaldada.

[…]”

45. Kuna komisjon leidis, et nimetatud otsuse artikli 2 kolmanda lõigu esimeses lauses esinevad sõnad „sellel kuupäeval” võivad põhjustada arusaamatusi, otsustas komisjon need sõnad asendada sõnadega „käesoleva otsuse teatamise kuupäeval”. Seetõttu koostas ta selle kohta 23. aprillil 2003 paranduse, millest teatati Belgia Kuningriigile 25. aprillil 2003.

46. Selle paranduse kohaselt on 17. veebruari 2003. aasta otsuse artikli 2 kolmas lõik sõnastatud järgmiselt:

„Enne 31. detsembrit 2000 volitatud keskustele võib selle korra mõjusid säilitada kuni käesoleva otsuse teatamise kuupäeval (19) kehtiva individuaalse volituse lõppemiseni ja kõige kauem kuni 31. detsembrini 2010. Vastavalt teisele lõigule ei saa enne seda kuupäeva toimunud volituse uuendamise korral käesoleva otsuse esemeks olevat korda isegi ajutiselt kohaldada.”

47. Arvestades seda parandust, tuleb 17. veebruari 2003. aasta otsuses sätestatud üleminekumeetmete sisu mõista järgmiselt, nagu on kohtumenetluse jooksul selles kokkuleppele jõudnud kõik pooled. Kõigi nende koordineerimiskeskuste volituse, kellel on kehtiv individuaalne volitus otsuse teatamise kuupäeval ehk 17. veebruaril 2003, võib jätta jõusse volituse kehtivuse lõppemiseni, kuid kõige kauem kuni 31. detsembrini 2010. Ühtegi volitust ei tohi siiski uuendada alates 17. veebruarist 2003.

C. Komisjoni otsuse suhtes algatatud kohtueelsed menetlused

48. Belgia Kuningriik esitas 25. aprillil 2003 tühistamishagi 17. veebruari 2003. aasta otsuse esialgse versiooni peale. Ühtlasi esitas ta taotluse selle otsuse täitmise peatamiseks.

49. Kui parandusest oli Belgia Kuningriigile 25. aprillil 2003 teatatud, esitas ta Euroopa Kohtule 9. mail 2003 uue hagi, milles ta esitas kaks uut väidet, tuginedes kodukorra artikli 42 lõikele 2, ning laiendas oma tühistamishagi komisjoni otsuse parandatud versioonile.

50. Forum 187 esitas 28. aprillil 2003 Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtule tühistamishagi komisjoni otsuse esialgse versiooni peale. Ka Forum 187 taotles selle otsuse täitmise peatamist. Ta koostas täiendava hagi komisjoni otsuse parandatud versiooni vastu 16. mail 2003.

51. Esimese Astme Kohus loobus 16. mai 2003. aasta määrusega oma pädevusest selle hagi ja ajutiste meetmete kohaldamise taotluse osas Euroopa Kohtu kasuks, kus need menetlused on vastavalt registreeritud numbrite C‑217/03 ja C‑217/03 R all.

52. 16. juunil 2003 esitas komisjon eraldi dokumendiga vastuvõetamatuse vastuväite Forum 187 hagi vastu. Viimati nimetatu esitas oma märkused selle vastuväite peale 7. augustil 2003. 30. märtsi 2004. aasta määrusega liitis Euroopa Kohus vastuvõetamatuse vastuväite põhiküsimusega.

53. Euroopa Kohtu president lahendas 26. juuni 2003. aasta määrusega Belgia valitsuse ja Forum 187 esitatud taotlused komisjoni otsuse täitmise peatamise kohta. Euroopa Kohtu president määras:

„1. Peatada komisjoni 17. veebruari 2003. aasta otsuse K(2003) 564 (lõplik) abikava kohta, mida Belgia rakendas Belgias asutatud koordineerimiskeskuste suhtes, täitmine osas, milles sellega keelatakse Belgia Kuningriigil uuendada nimetatud otsuse teatamise hetkel kehtinud koordineerimiskeskuste volitusi.

2. Käesoleva määruse alusel toimuvate võimalike uuendamiste mõju ei tohi ulatuda kaugemale kuupäevast, mil tehakse otsus põhikohtuasjas.

[…]”

54. Kohtuasjad C‑182/03 ja C‑217/03 liideti suulise menetluse ja kohtuotsuse huvides. Poolte seisukohad kuulati ära 14. septembri 2005. aasta kohtuistungil.

D. Komisjoni otsusele järgnenud faktilised asjaolud

55. Komisjon viis uurimise läbi koordineerimiskeskuste uue maksustamiskorra suhtes, millest Belgia Kuningriik teatas 16. mai 2002. aasta kirjas.

56. 23. aprilli 2003. aasta otsusega lubas komisjon selle uue korra osas, milles see nägi eelkõige ette koordineerimiskeskuste kümneks aastaks eelneva volitamise põhimõtte ja maksubaasi kindlaksmääramise lähtuvalt tegutsemisega seotud kuludest, kohaldades sobivat marginalimäära. Kuna aga selle uue korraga nähti ette ka selliste keskuste maksuvabastus kinnipeetava maksu ja kapitalimaksu suhtes ning keskuste poolt „erandliku hinna tõttu või tasuta” saadud soodustuste maksustamata jätmine, algatas komisjon ametliku uurimismenetluse nende kolme meetme suhtes.

57. Pärast selle menetluse algatamist võttis Belgia Kuningriik kohustuse tühistada kõnealused maksuvabastused ja asendada need maksuvabastusmeetmetega, mis kehtiksid kõigile tema territooriumil asutatud ettevõtjatele. Belgia Kuningriik võttis ka kohustuse maksustada kõik koordineerimiskeskuste poolt erandliku hinna tõttu või tasuta saadud soodustused.

58. Komisjon leidis 8. septembri 2004. aasta otsuses, et arvestades neid kohustusi, ei kujuta uued koordineerimiskeskuste maksustamiskorra meetmed endast EÜ artikli 87 lõikega 1 hõlmatud riigiabi.(20)

59. 14. septembri 2005. aasta kohtuistungil märkis Belgia Kuningriigi esindaja siiski seda, et Belgia ametiasutused ei ole saanud komisjoni talitustelt piisavaid täpsustusi selle uue korra rakendamiseks ja et sellest korrast lõpuks loobuti, millest komisjonile 28. veebruari 2005. aasta kirjas ka teatati. Esindaja selgitas veel, et Belgia Kuningriik otsustas üldkohaldatavate meetmete kasuks, mis võeti vastu 2005. aasta suvel.

60. Teiseks võttis Belgia Kuningriik meetmeid selliste koordineerimiskeskuste kasuks, kelle volituse kehtivus lõppes pärast 17. veebruari 2003. aasta otsust.

61. Lisaks teavitas Belgia rahandusminister 20. märtsi 2003. aasta kirjas kooskõlas EÜ artikli 88 lõikega 3 komisjoni oma kavatsusest kohaldada kuni 31. detsembrini 2005 koordineerimiskeskuste korras sätestatuga identseid maksusoodustusi neile keskustele, kelle volitus lõppes 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel.

62. Belgia Kuningriik taotles ka nõukogult sama päeva kirjas, et need meetmed tunnistataks ühisturuga kokkusobivaks vastavalt EÜ artikli 88 lõike 2 kolmandale lõigule.

63. Komisjoni president vastas Belgia rahandusministrile 25. aprilli 2003. aasta kirjas, et 17. veebruari 2003. aasta otsus on täidetav, et Belgia ei võinud selle kohaldamist edasi lükata ja et kuna kõnealuses otsuses oli sõnaselgelt käsitletud vaidlusalusest maksustamiskorrast tulenevate soodustuste andmist või uuendamist, ei saa 20. märtsi 2003. aasta kirja lugeda EÜ artikli 88 lõike 3 tähenduses uuest abist teatamiseks.

64. Belgia Kuningriik teatas 26. mai 2003. aasta kirjas komisjonile uuesti oma kavatsusest, mida ta oli väljendanud 20. märtsi 2003. aasta kirjas. Belgia Kuningriik taotles nõukogult sama päeva kirjas uuesti, et need kavandatud meetmed tunnistataks ühisturuga kokkusobivaks vastavalt EÜ artikli 88 lõike 2 kolmandale lõigule.

65. Majandus- ja rahandusministrite nõukogu andis 3. juuni 2003. aasta kohtumisel sellele taotlusele põhimõttelisest nõusoleku ja tegi alaliste esindajate komiteele ülesandeks võtta kõik vajalikud meetmed, et nõukogu saaks kavatsetava otsuse võimalikult ruttu vastu võtta ja seda hiljemalt enne 2003. aasta juuni lõppu.

66. Komisjon kinnitas 17. juuli 2003. aasta kirjas vastuseks Belgia Kuningriigi 26. mai 2003. aasta kirjas esitatud teatele oma 25. aprillil 2003 antud vastust, piiramata 26. juuni 2003. aasta määrust ajutiste meetmete kohaldamise kohta.

E. Nõukogu otsus

67. Nõukogu tuletab 16. juuli 2003. aasta otsuses meelde õiguslikku ja faktilist konteksti, milles Belgia Kuningriik palus tal lubada kavandatud meetmeid nende koordineerimiskeskuste osas, kelle volitus lõppes 17. veebruari 2003. aasta ja 31. detsembri 2005. aasta vahel.

68. Nõukogu selgitab seejärel, et komisjon oli 1987. ja 1990. aastal leidnud, et kuninga dekreediga nr 187 kehtestatud koordineerimiskeskuste maksustamiskorra osas ei ole vastuväiteid. Nõukogu täpsustab olukorda, mis viis selleni, et komisjon viis läbi selle korra uue uurimise, ja kirjeldab 17. veebruari 2003. aasta otsuse sisu. Nõukogu märgib veel, et 26. ja 27. novembri 2000. aasta kohtumisel kiideti heaks järeldused, mille kohaselt ettevõtjatele, kellele kohaldatakse konkurentsi piirata võivat maksustamiskorda 31. detsembril 2000, võidakse jätkata selle kohaldamist 31. detsembrini 2005, ja jättis endale võimaluse anda pikendus, mis ületab selle kuupäeva, et arvestada erilisi asjaolusid.

69. Seejärel selgitab nõukogu, et Belgia Kuningriigi taotluses nimetatud keskustele on antud ajutine volitus, mis oli kuninga dekreedi nr 187 alusel pikendatav, et ilma kavandatud meetmeteta peaksid need keskused oma tegevuse Belgias lõpetama ja et sellel tegevuse lõppemisel oleksid sellele liikmesriigile väga negatiivsed majanduslikud ja sotsiaalsed tagajärjed.

70. Nõukogu mainib veel, et komisjon on otsuses sätestanud, et koordineerimiskeskuste maksustamiskorra mõju võib säilitada pärast 31. detsembrit 2005 ja et komisjoni muud otsused annavad liikmesriikide konkureerivatele maksustamiskordadele kuni 31. detsembrini 2010 kestvaid tähtaegu, mistõttu Belgia Kuningriigi kavandatud eriliste meetmete kohaldamine ei tohiks esile kutsuda konkurentsimoonutusi, mis oleksid oodatud kasu suhtes ebaproportsionaalsed.

71. Nõukogu järeldab sellest, et on tõesti olemas erandlikke asjaolusid, mis õigustavad Belgia Kuningriigi taotluse rahuldamist, et kohaldada kavandatud maksustamismeetmeid koordineerimiskeskuste suhtes, mis on 31. detsembril 2000 volitatud kuni 31. detsembrini 2005 ja kelle volitus lõppeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel.

72. Neil asjaoludel otsustas nõukogu:

„Artikkel 1

Ühisturuga kokkusobivaks peetakse abi, mida Belgia kavatseb anda 31. detsembrini 2005 ettevõtjatele, kellel oli 31. detsembril 2000 volitus tegutseda koordineerimiskeskusena 30. detsembri 1982. aasta kuninga dekreedi nr 187 alusel ja kelle volitus lõppeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel, ning mis erandina üldistest maksusätetest hõlmab järgmist:

– ettevõtte tulumaksu tavapärase määra kohaldamine teoreetilise maksubaasi suhtes, mis vastab muutuvale protsendile teatud tegevuskuludest (nn cost plus meetod). Alternatiivset maksubaasi siiski kohaldatakse, kui see ületab nn cost plus meetodi kohaldamisest tulenevat maksubaasi; see alternatiivne maksubaas sisaldab keskuste poolt erandliku hinna tõttu või tasuta saadud soodustusi ja summasid, mis ei kuulu mahaarvamisele,

– erilise aastamaksu kohaldamine summas 10 000 eurot iga töötaja kohta ülempiiriga 100 000 eurot,

– kinnisvaramaksust (précompte immobilier) selliste hoonete vabastamine, mida keskused omavad ja mida nad kasutavad oma majandustegevuses,

– keskuste makstavate dividendide, intresside ja kasutustasude vabastamine kinnipeetavast maksust (précompte mobilier), välja arvatud intresside osas, kui saaja on füüsiliste või juriidiliste isikute maksu kohustuslane,

– kinnipeetavast maksust sellise tulu vabastamine, mille keskused saavad hoiuselt,

– 0,5% suurusest registreerimismaksust vabastamine sissemaksetelt põhikapitali ja selle suurendamiselt.

[…]”

F. Kohtumenetlus nõukogu otsuse suhtes

73. Komisjon esitas Euroopa Kohtule 24. septembril 2003 hagi, milles ta taotleb nõukogu otsuse tühistamist.

74. Nõukogu esitas oma vastuse 16. detsembril 2003, komisjon oma repliigi 27. veebruaril 2004 ja nõukogu oma vasturepliigi 18. mail 2004.

75. Pärast kirjaliku menetluse lõppemist tegi Euroopa Kohus 29. juunil 2004 otsuse kohtuasjas komisjon vs . nõukogu,(21) milles ta otsustas, et nõukogul ei olnud enam EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu alusel pädevust määrata komisjoni varasema otsusega ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi saanutele summad, et hüvitada nimetatud otsuse alusel kohustuslikud tagasimaksed.(22)

76. Pooled on väljendanud 14. septembri 2005. aasta kohtuistungil oma seisukohti selle kohtuotsuse tagajärgede kohta käesoleva menetluse raames.

V. Hagide läbivaatamine

77. Kõigepealt vaatan läbi nõukogu otsuse peale esitatud komisjoni hagi.

A. Nõukogu otsuse peale esitatud hagi (kohtuasi C‑399/03)

1. Poolte nõuded ja väited

78. Komisjon taotleb nõukogu otsuse tühistamist ning kohtukulude väljamõistmist nõukogult.

79. Komisjon esitab oma hagi toetuseks neli väidet, mis tulenevad vastavalt nõukogu pädevuse puudumisest, võimu kuritarvitamisest ja menetlusnormide rikkumisest, asutamislepingu ja ühenduse õiguse üldpõhimõtete rikkumisest ning, teise võimalusena, ilmsest kaalutlusveast ja võimu kuritarvitamisest erandlike asjaolude olemasolu osas.

80. Komisjon väidab, et esimene väide on põhjendatud eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. nõukogu põhjal. Ta selgitab, et nõukogu otsus on suunatud vaidlusaluse maksustamiskorra mõju säilitamisele, mis on tunnistatud ühisturuga kokkusobimatuks, ja et otsus ei puuduta uut abikava või individuaalseid meetmeid, nagu väida b nõukogu.

81. Komisjon väidab ka seda, et ajaliselt ei olnud nõukogul enam pädevust 16. juuli 2003. aasta otsuse vastuvõtmiseks, sest EÜ artikli 88 lõige 2 annab talle kolmekuulise tähtaja oma seisukoha esitamiseks, ja kuupäevaks, kui Belgia Kuningriik on teatanud nõukogule kõnealusest abist, tuleb määrata 20. märts 2003.

82. Nõukogu taotleb esimese võimalusena jätta hagi rahuldamata ja teise võimalusena säilitada tema otsuse mõju kuni Euroopa Kohtu poolt kohtuotsuse tegemise kuupäevani. Samuti taotleb ta kohtukulude väljamõistmist komisjonilt.

83. Nõukogu väidab, et eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. nõukogu esitatud lahendus ei ole käesolevas asjas kasutatav, kuna selles annab nõukogu heakskiidu uue abi kehtestamiseks, mis on erinev sellest, mis ette nähtud komisjoni otsuses.

84. Nõukogu sõnul ei takista see, et abikava on tunnistatud ühisturuga kokkusobimatuks, kõnealusel liikmesriigil uue abi andmist ettevõtjatele, kellele oleks võinud kohaldada varasemat abikava, nagu on määruses nr 659/1999 sõnaselgelt ka sätestatud.

85. Nõukogu väidab, et tema otsuses heakskiidetud abi erineb komisjoni poolt ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud koordineerimiskeskuste maksustamiskorrast järgmistel põhjustel: esiteks on see vormiliselt kehtestatud erinevate õigusnormidega; teiseks, vastupidi sellele maksustamiskorrale antakse seda piiratud arvule ettevõtjatele, kes kõik on määratletavad, s.o umbes 30 koordineerimiskeskusele, kelle volitused lõppevad 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel; kolmandaks on tema otsuse mõju ajaliselt piiratud 31. detsembrini 2005.

86. Nõukogu väidab, et asjaolu, et komisjon on tunnistanud koordineerimiskeskuste maksustamiskorra ühisturuga kokkusobimatuks, ei takista Belgia Kuningriigil anda teatud keskustele maksusoodustusi, mis on võrreldavad varasemas korras sätestatutega.

87. Seejärel märgib nõukogu, et selle otsuse eesmärk ei ole komisjoni otsuse mõju olematuks muuta. Kuna komisjon on tunnistanud, et koordineerimiskeskuste maksustamiskord kujutab endast nüüdsest riigiabi, on nõukogul ja komisjonil õigus heaks kiita abimeetmeid, kui nad leiavad, et asjaolud seda õigustavad.

88. Viimaseks, seoses ajavahemikuga, mis jääb Belgia Kuningriigi poolt avalduse esitamise ja 16. juuli 2003. aasta otsuse vastuvõtmise vahele, märgib nõukogu, et Euroopa Liidu juures tegutseva Belgia Kuningriigi alalise esindaja 20. märtsi 2003. aasta kiri on üksnes ettevalmistav dokument, mille eesmärk on lihtsustada tõlkimist, et kavandatud meetmete üle saaks arutleda. Belgia Kuningriigi avaldus esitati talle seega alles 26. mail 2003.

2. Hinnang

89. Kui arvestada eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. nõukogu, mis on täiskogu otsus, Euroopa Kohtu kinnitatud seisukohta nõukogu ja komisjoni vahelise pädevuse jaotamise osas riigiabi valdkonnas, olen arvamusel, et väide nõukogu pädevuse puudumise kohta 16. juuli 2003. aasta otsuse osas on põhjendatud.

90. Oma analüüsi toetuseks alustan selles kohtuotsuses esitatud faktiliste asjaolude ja Euroopa Kohtu põhjenduste meeldetuletamisega.

91. Portugali Vabariik kehtestas 1994. ja 1999. aastal mitmesuguseid abikavasid põllumajandusettevõtjate kasuks laenude, laenude tagasimaksmiseks antavate moratooriumide ja intressitoetuste vormis. Komisjon tunnistas need abikavad tervikuna või osaliselt ühisturuga kokkusobimatuks ja andis korralduse, et abisaajad maksaksid toetused tagasi koos võlguolevalt summalt arvestatud intressiga.

92. Pärast komisjoni otsust palus Portugali valitsus nõukogul EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu alusel lubada tal anda abi saadud toetusi tagastama kohustatud Portugali seakasvatajatele võlguolevate summadega võrdväärses summas.

93. Nõukogu rahuldas selle taotluse.(23) Ta selgitas, et Portugali Vabariigi antud abi tagasimaksmine ohustab paljude abisaajate majanduslikku elujõulisust ja sellel võivad olla selle liikmesriigi teatud piirkondades äärmiselt kahjulikud sotsiaalsed tagajärjed.(24) Ta järeldab sellest, et esinevad erandlikud asjaolud EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu tähenduses, mis õigustavad kavandatava meetme lubamist.

94. Komisjon esitas Euroopa Kohtule selle otsuse peale tühistamishagi, milles ta eelkõige tugines väitele, et nõukogul puudus pädevus selle otsuse tegemiseks.

95. Euroopa Kohus esitas selle väite hindamisel kaheosalise arutluskäigu. Esiteks täpsustas Euroopa Kohus, milline tähendus on EÜ artikli 88 lõike 2 kolmandal lõigul, mis määratleb nõukogu pädevuse riigiabi valdkonnas. Euroopa Kohus märkis, et see säte tähendab erandit, sest EÜ artiklid 87 ja 88 jätavad komisjonile keskse rolli abi võimaliku kokkusobimatuse tunnistamiseks.

96. Euroopa Kohus järeldas ka EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda ja neljanda lõigu sisust, et kui asjaomane liikmesriik ei ole esitanud nõukogule avaldust enne seda, kui komisjon tunnistab abi ühisturuga kokkusobimatuks, ei ole nõukogul enam õigust kasutada talle kolmanda lõiguga antud erandlikku pädevust, et tunnistada abi ühisturuga kokkusobivaks.(25)

97. Ta lisas, et see tõlgendus, mille kohaselt saab ära hoida sama riigiabi kohta käivad komisjoni ja nõukogu järjestikused vastandlikud otsused, aitab kaasa õiguskindlusele.

98. Teiseks leidis Euroopa Kohus, et nõukogu pädevusele kehtestatud piirang tähendab, et nõukogu ei ole pädev otsustama ka abimeetme üle, mille eesmärk on eraldada komisjoni otsusega ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseadusliku abi saajatele rahasumma, et hüvitada tagasimakseid, mida nad peavad nimetatud otsuse kohaselt tegema.

99. Euroopa Kohus selgitas, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ebaseaduslikult antud riigiabi kõrvaldamine tagasinõudmise teel loogiline järelm sellise abi ebaseaduslikkuse tuvastamisele, sest abi andnud liikmesriigi kohustusega lõpetada komisjoni poolt ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi andmine püütakse taastada varasem olukord ja see tulemus saavutatakse juhul, kui abisaajad tagastavad kõnealused toetused koos võimalike lisanduvate intressidega.

100. Euroopa Kohus järeldas sellest, et kui möönda, et liikmesriik võib anda varem komisjoni otsusega ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseadusliku abi saajatele uut abi ebaseadusliku abi suuruses summas, mis püüab neutraliseerida komisjoni otsusega abisaajatele kohustuslikuks tehtud tagasimaksmisest tulenevaid tagajärgi, ohustab see ilmselgelt EÜ artiklite 87 ja 88 alusel vastuvõetud komisjoni otsuste mõjusust.

101. Euroopa Kohus leidis, et nii nagu nõukogu ei või abi ühisturuga kokkusobimatuks tunnistava komisjoni otsuse mõjusust takistada sellega, et tunnistab ise abi ühisturuga kokkusobivaks, ei või nõukogu sellise otsuse mõjusust takistada ka sellega, et tunnistab EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu alusel ühisturuga kokkusobivaks abi, mille eesmärk on hüvitada komisjoni otsusega ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseaduslikku abi saanute tagasimaksed, mida viimased on komisjoni otsuse alusel kohustatud tegema.(26)

102. Nende sätete kohaldamine käesolevale kohtuvaidlusele viib järeldusele, et nõukogu ei olnud õigustatud 16. juuli 2003. aasta otsust tegema.

103. Belgia Kuningriik tegi nõukogule avalduse EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu alusel alles pärast 17. veebruari 2003. aasta otsuse vastuvõtmist. Järelikult ei ole eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs . nõukogu(27) kohaselt nõukogul enam õigust kasutada talle selle sättega antud erandlikku pädevust, et tunnistada ühisturuga kokkusobivaks riiklik abikava, mille komisjon on tunnistanud selles otsuses kokkusobimatuks. Samamoodi ei või sama kohtuotsuse kohaselt nõukogu takistada komisjoni otsuse mõjusust.

104. Vastupidi sellele, mida väidab nõukogu, olen seisukohal, et 16. juuli 2003. aasta otsuse vastuvõtmisel rikkus nõukogu neid kahte eeskirja.

105. Nõukogu otsuse artiklis 1 kirjeldatud meetmete võrdlemisest Belgia Kuningriigi 28. märtsi ja 26. mai 2003. aasta kirjades kirjeldatud meetmetega nähtub, et neil meetmetel on sama sisu nagu komisjoni otsuse esemeks olevatel koordineerimiskeskuste maksustamiskorra meetmetel. Nõukogu heakskiidetud meetmed seisnevad nimelt sama meetodi kohaldamises maksustatava kasumi kindlaksmääramisel, millega kaasneb töötajate arvu põhjal makstav sama maks, mis on sätestatud koordineerimiskeskuste maksustamiskorras. Need meetmed kordavad ka samu vabastusi kinnipeetavast maksust, kinnisvaramaksust ja kapitalimaksust.

106. Seejärel tuleb sedastada, et nõukogu otsuses ette nähtud meetmed on heaks kiidetud nende koordineerimiskeskuste kasuks, kellele kohaldati ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud maksustamiskorda 31. detsembril 2000 ning kellele antud volitus lõppes 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel. Need meetmed on seega heaks kiidetud selliste äriühingute kasuks, kellele kohaldati abikava, mille komisjoni otsus tunnistas ühisturuga kokkusobimatuks, ja kelle osas ei tohtinud abikava selle otsuse kohaselt pikendada.

107. Viimaseks nähtub nõukogu otsuse põhjendusest selgelt, et selle eesmärk oli leevendada komisjoni otsuse mõju nende koordineerimiskeskuste osas, kelle volitused lõppesid 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel.(28)

108. Andes niiviisi Belgia Kuningriigile loa kohaldada nende koordineerimiskeskuste suhtes, kelle volitus lõppeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel, samasugust maksustamist nagu maksustamiskorras, mille komisjon tunnistas oma 17. veebruari 2003 otsuses ühisturuga kokkusobimatuks, selleks et leevendada nende keskuste osas selle korra võimaliku pikendamise kohaldamata jätmist, otsustas nõukogu sellise korra kokkusobivuse üle, mille kohta komisjon on juba otsuse teinud, ja üritas nende keskuste osas muuta selle otsuse mõju olematuks.

109. Ükski nõukogu esitatud argumentidest ei näi minu arvates muutvat küsitavaks seda seisukohta. See, et nõukogu heakskiidetud meetmed põhinevad vormiliselt Belgia Kuningriigi vastuvõetud uutel õigusnormidel, mitte kuninga otsusega nr 187 kehtestatud maksustamiskorra mõjude pikendamistaotlusel, ei õigusta nende pidamist erinevateks meetmeteks. Nõukogu ja komisjoni vahelise pädevuse jaotusest, mille Euroopa Kohus on kinnitanud eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. nõukogu, võiks hõlpsalt kõrvale hoida ja otsus ühisturuga kokkusobimatuse kohta kaotaks oma kasuliku mõju, kui piisaks sellest, et asjaomane liikmesriik võtab uutes õigusnormides vastu sätted, mis on identsed ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava sätetega, ja esitab need nõukogule.

110. Arvestades eespool viidatud kohtuotsust komisjon vs. nõukogu, tuleb tähelepanu pöörata komisjoni ja seejärel nõukogu otsuste esemeks olevate meetmete mõjudele selleks, et kindlaks teha, kas viimati nimetatu on tegutsenud EÜ artikli 88 lõike 2 kolmandas lõigus antud pädevuse raames.

111. Ka argumendid, mille kohaselt nõukogu otsus puudutab vaid täpset arvu ja kindlaksmääratud ettevõtjaid ning sellel on ajaliselt piiratud mõju, ei võimalda järeldada, et nõukogul on õigus kiita kõnealused meetmed heaks EÜ artikli 88 lõike 2 kolmanda lõigu alusel.

112. Nagu nähtub eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. nõukogu põhjendustest, on riigiabi valdkonnas nõukogu ja komisjoni vahelise pädevuse jaotuse eesmärk aidata kaasa õiguskindlusele, et ära hoida sama riigiabi kohta käivad nende institutsioonide järjestikused vastandlikud otsused.(29) Kui komisjon on abi ühisturuga kokkusobimatuks tunnistanud, võivad liikmesriik ja abisaajad selle otsuse vaidlustada otseselt või kaudselt ühenduse kohtus ja siseriiklikus kohtus kättesaadavate õiguskaitsevahendite raames. Õiguskindlus eeldab ka seda, et kui komisjoni otsus on lõplik, ei või seda nõukogu otsusega tühistada. Küsimus on ka võimaliku vastuolu vältimises nõukogu otsuse ja komisjoni varasema otsuse kohta tehtud ühenduse kohtu otsuse vahel.

113. Arvestades neid eesmärke, on otsustav kriteerium see, kas nõukogu otsus on vastuolus komisjoni otsusega või muudab selle mõju olematuks. Seega on ebaoluline, kas nõukogu otsus puudutab väiksemat ettevõtjate arvu kui komisjoni otsus või on heakskiidetud meetmetel lühem kestus kui komisjoni poolt ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud maksustamiskorral. Käesolevas asjas piisab sedastamisest, et komisjoni otsuse artikkel 2 sätestab, et alates otsuse teatavakstegemisest ei saa kõnealuse abisüsteemiga antud soodustusi pikendada kehtivate volituste uuendamise teel (teine lõik) ning et kui volitused lõpevad enne 31. detsembrit 2010, ei saa selle abisüsteemiga kaasnevaid soodustusi ka isegi ajutiselt enam kohaldada (kolmas lõik).

114. Sellest järeldub, et nõukogul ei olnud enam pädevust lubada Belgia Kuningriigil kohaldada nende keskuste suhtes samasugust maksustamisviisi nagu see, mille komisjon oli juba ühisturuga kokkusobimatuks tunnistanud. Seetõttu olen seisukohal, et komisjoni esimene väide selle kohta, et nõukogul puudus pädevus 16. juuli 2003. aasta otsuse vastuvõtmiseks, on põhjendatud ja järelikult tuleb see otsus tühistada.

115. Eespool esitatust tulenevalt teen Euroopa Kohtule seetõttu ettepaneku nõukogu otsuse tühistamiseks, ilma et oleks vaja analüüsida komisjoni teisi väiteid, mille ta on oma hagi toetuseks esitanud. Kuna kohtuotsus tehakse nõukogu kahjuks, tuleb kohtukulud välja mõista nõukogult.

116. Nõukogu taotleb, et kui tema 16. juuli 2003. aasta otsus tühistatakse, kehtiks selle mõju kuni Euroopa Kohtu poolt kohtuotsuse tegemise kuupäevani.

117. Mina ei usu, et selle taotlusega saaks nõustuda järgmistel põhjustel. EÜ artiklis 88 sätestatud pädevuse jaotamise eesmärk riigiabi valdkonnas, nagu eespool on esitatud, ei ole vältida võimalikke vastuolusid mitte üksnes komisjoni ja nõukogu vahel sama siseriikliku meetme osas, vaid ka nõukogu ja ühenduse kohtu vahel siis, kui viimati nimetatu teeb otsuse komisjoni otsuse peale esitatud tühistamishagi kohta.

118. Käesolevas asjas on esitatud 17. veebruari 2003. aasta otsuse peale kaks tühistamishagi, millest ühe on esitanud Belgia Kuningriik ja teise Forum 187. Kõnealuse liikmesriigi esitatud hagis taotletakse viimati nimetatud otsuse tühistamist osas, milles see keelab uuendada volitusi, mis lõppevad alates 17. veebruarist 2003. Lisaks on teada, et Belgia Kuningriik ja Forum 187 on saavutanud 26. juuni 2003. aasta ajutiste meetmete kohaldamise määruse alusel komisjoni otsuse täitmise peatamise osas, milles see keelab volituste uuendamise alates sellest kuupäevast. Sellest järeldub, et kõnealuse määruse kohaselt võib Belgia Kuningriik uuendada volitust neil keskustel, kelle volitus lõppeb pärast 17. veebruari 2003. Viimati nimetatud määrus tekitab seega nõukogu otsusega sarnast mõju, sest nagu eespool on esitatud, on viimati nimetatud otsuses ette nähtud maksustamismeetmed samased koordineerimiskeskuste maksustamiskorras ettenähtud meetmetega.

119. Arvestades neid asjaolusid, ei oma tähtsust nõukogu taotlus tema otsuse mõju säilitamise kohta kuni Euroopa Kohtu tehtava otsuseni, kui Euroopa Kohus rahuldab Belgia Kuningriigi ja Forum 187 esitatud hagid.

120. Kui Euroopa Kohus jätab need hagid seevastu rahuldamata ja muudab olematuks ajutiste meetmete kohaldamise määruse mõju, oleks vastuoluline ja vastuolus EÜ artiklis 88 kehtestatud pädevuse jaotusega näha ette, et nõukogu otsuse mõjud kestavad Euroopa Kohtu otsuse tegemiseni. Kuna seda kohtuotsust ei tehta enne 31. detsembrit 2005, oleks sellise lahenduse tagajärg nõukogu otsuse tühistamiselt kogu mõju äravõtmine.

B. Komisjoni otsuse peale esitatud hagid (liidetud kohtuasjad C‑182/03 ja C‑217/03)

1. Poolte nõuded

a) Kohtuasi C‑182/03: Belgia vs . komisjon

121. Belgia Kuningriik taotleb komisjoni otsuse tühistamist osas, milles see ei võimalda isegi ajutiselt uuendada nende „koordineerimiskeskuste” staatust, kellel see oli 31. detsembril 2000.

122. Belgia Kuningriigi hagis taotletakse komisjoni otsuse artikli 2 teise ja kolmanda lõigu tühistamist osas, milles on sätestatud, et „[a]lates käesoleva otsuse teatamisest ei saa seda korda või selle osasid […] pikendada kehtivaid volitusi uuendades” ja et „[t]eise lõiguga kooskõlas ei saa enne [31. detsembrit 2010] toimunud volituse uuendamise korral käesoleva otsuse esemeks olevat korda isegi ajutiselt kohaldada”. (30)

123. See liikmesriik taotleb ka, et komisjonilt mõistetaks välja kohtukulud, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud.

124. 23. aprilli 2003. aasta paranduse tulemusel esitas Belgia Kuningriik 9. mai 2003. aasta dokumendis kaks uut väidet selle paranduse kohta. Esimene neist puudutab õiguskindluse põhimõtte rikkumist tõlgendamisraskuste tõttu, mida põhjustas selle liikmesriigi sõnul endiselt 17. veebruari 2003. aasta otsuse artikli 2 kolmanda lõigu uus sõnastus, mis nähtub sellest parandusest. Lähtudes komisjoni poolt oma vastuses esitatud selgitustest selle artikli tähenduse ja selles artiklis sätestatud üleminekumeetmete ulatuse kohta, loobus Belgia Kuningriik siiski sõnaselgelt sellest uuest väitest oma repliigis.(31) Seda väidet ei tule seetõttu analüüsida.

125. Uutest väidetest teine seab kahtluse alla tingimused, milles selline parandus vastu võeti. Selles väites märkis Belgia Kuningriik tõsiseid kahtlusi selle paranduse vastuvõtmismenetluse seaduslikkuse kohta. Ta selgitas veel, et ta jätab endale õiguse vaidlustada selle kehtivuse. Ta väitis, et komisjonil tuleb täpsustada, millise otsustusmenetluse kohaselt see parandus tehti, ja esitada tõendeid selle kohta, et see on olenevalt asjast lisatud komisjoni töökorra artiklis 18 sätestatud kokkuvõttele või päevakokkuvõttele.(32) See liikmesriik selgitas, et selle tegemata jätmisel tuleb Euroopa Kohtul otsustada oma määrusega vajalikud menetlustoimingud vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 45, säilitades seejuures hageja õigused.

126. Komisjon selgitas oma vastuses, et 23. aprilli 2003. aasta parandus kinnitati samade ametlike pitseritega nagu 17. veebruari 2003. aasta otsuse esialgne versioon. Ta väitis veel, et see parandus võeti vastu suulises menetluses kolleegiumi 23. aprilli 2003. aasta koosolekul menetlusnorme rangelt järgides.

127. Sedastan, et Belgia Kuningriik ei ole oma täiendavas hagiavalduses kõnealuse paranduse tühistamist taotlenud, vaid jätnud endale lihtsalt õiguse selle kehtivus hiljem vaidlustada. Seega ei ole ta esitanud Euroopa Kohtule õiget hagiavaldust kodukorra artikli 38 tähenduses.

128. Märgin veel, et Belgia Kuningriik ei ole esitanud ühtegi sellist tõendit, millest saaks järeldada, et see parandus oleks vastu võetud selle institutsiooni töökorda rikkudes ja et olulisi menetlusnorme oleks rikutud. Ainus Belgia Kuningriigi selle kohta esitatud asjaolu on seotud sellega, et tegemist on parandusega. Komisjoni selgitustest nähtub, et selle dokumendi puhul on siiski järgitud sama vastuvõtmismenetlust nagu 17. veebruari 2003. aasta otsuse esialgse versiooni puhul.(33) Seda argumenti toetab asjaolu, et komisjoni 23. aprilli 2003. aasta kiri ja 17. veebruari 2003. aasta otsuse parandusversioon on kinnitatud samade pitseritega nagu selle esialgne versioon. Tundub, et see liikmesriik ei ole lõpuks oma repliigis ega suulises menetluses enam vaidlustanud selle paranduse vastuvõtmisel järgitud menetluse seaduslikkust.

129. Seega olen arvamusel, et täiendavas hagiavalduses esitatud Belgia Kuningriigi uus väide ei ole vastuvõetav, sest seda ei ole esitatud taotluse toetuseks, ja teise võimalusena, et see tuleb tagasi lükata.

130. Arvestades neid asjaolusid, on Belgia Kuningriik seega esitanud Euroopa Kohtule hagi, milles taotletakse komisjoni otsuse osalist tühistamist osas, milles see ei võimalda isegi ajutiselt uuendada nende keskuste volitust, kellele kõnealust korda 31. detsembril 2000 kohaldati ja kelle volitus lõpeb enne 31. detsembrit 2010.

131. Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta see taotlus rahuldamata ja mõista kohtukulud, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud, välja Belgia Kuningriigilt.

b) Kohtuasi C‑217/03: Forum 187 vs. komisjon

132. Forum 187 taotleb Esimese Astme Kohtu kantseleisse 30. aprillil 2003 saabunud hagis, et Esimese Astme Kohus tühistaks 17. veebruari 2003. aasta otsuse tervikuna või osaliselt.

133. Selles hagis taotleb Forum 187 esimese võimalusena kogu viimati nimetatud otsuse tühistamist, eriti osas, kus selle artiklis 1 tunnistatakse, et koordineerimiskeskuste maksustamiskord on ühisturuga kokkusobimatu riigiabi. Lisaks taotleb ta teise võimalusena komisjoni otsuse osalist tühistamist osas, milles see ei sätesta sobivaid üleminekumeetmeid.

134. Oma algses hagis heitis Forum 187 komisjonile ette seda, et ta ei võtnud selliseid üleminekumeetmeid esiteks koordineerimiskeskuste osas, kelle volitust uuendati 31. detsembri 2000 ja 17. veebruari 2003 vahel, ja teiseks nende osas, kelle volitus lõppes pärast 17. veebruari 2003 ja 2004. aastal. Pärast 17. veebruari 2003. aasta otsuse artikli 2 sisu puudutavat parandust Forum 187 siiski loobus nõudest nende keskuste osas, kelle volitust oli uuendatud 31. detsembri 2000 ja 17. veebruari 2003 vahel.(34)

135. Viimasena taotleb Forum 187 kohtukulude väljamõistmist komisjonilt kohtuasjades C‑217/03 ja T‑276/02.(35)

136. Pärast 17. veebruari 2003. aasta otsuse parandust esitas Forum 187 Euroopa Kohtule 16. mail 2003 täiendava hagiavalduse, milles ta märkis, et ta oli esitanud komisjoni poolt viimati nimetatud otsuse artikli 2 sõnastuses tehtud vea tõttu argumente, mis ei olnud enam asjakohased. Ta taotles sellest tekkinud kohtukulude väljamõistmist sellelt institutsioonilt, sõltumata tühistamishagi kohta tehtavast kohtulahendist.

137. Komisjon taotleb Euroopa Kohtult Forum 187 esitatud hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätmist ja teise võimalusena hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätmist. Samuti taotleb ta kohtkulude väljamõistmist Forum 187-lt.

138. Kõigepealt analüüsin vastuvõetamatuse vastuväidet, mille komisjon esitas Forum 187 hagi vastu.

2. Forum 187 hagi vastuvõetavus

a) Poolte argumendid

139. Komisjon väidab, et Forum 187 ei saa 17. veebruari 2003. aasta otsust – mille adressaat ta ei ole – vaidlustada, sest see otsus ei puuduta teda otseselt ja isiklikult.

140. Komisjon tuletab meelde, et meede, mis mõjutab teatud kategooria isikute üldisi huve, ei saa puudutada isiklikult sellist assotsiatsiooni nagu Forum 187, mis on asutatud selle kategooria isikute kollektiivsete huvide kaitseks. Forum 187 esitatud hagi võiks olla vastuvõetav üksnes juhul, kui see assotsiatsioon tõendab, et 17. veebruari 2003. aasta otsus mõjutab tema enda huve või et ta tegutseb selliste liikmete eest, kellel endal on kaebeõigus.

141. Komisjon viitab esimese punkti osas sellele, et Forum 187 ei saa väita, et 17. veebruari 2003. aasta otsus puudutab teda otseselt ja isiklikult tema seisundi tõttu Belgia ametiasutustes ja seetõttu, et ta osales haldusmenetluses, mis viis viimati nimetatud otsuse tegemiseni.

142. Komisjon märgib, et kohtuotsuse Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen ja Hapag-Lloyd vs . komisjon(36) kohaselt ei ole üksnes see, et Forum 187 on esitanud selle menetluse jooksul märkusi oma liikmete nimel, iseenesest piisav, et anda talle nõutav kaebeõigus. Komisjon väidab, et ta ei ole kunagi tunnustanud Forum 187-t oma liikmete nimel tegutseva läbirääkijana ja et sellel assotsiatsioonil ei ole Belgia ametiasutustes ametlikku ega poolametlikku staatust. Forum 187 olukord erineb seega kohtuotsuses AIUFFASS ja AKT vs . komisjon(37) käsitletud assotsiatsioonist, kes oli tekstiilitööstuses väga erilises olukorras. Forum 187 roll ei sarnane ka Landbouwschapi omaga, kelle hagi tunnistati vastuvõetavaks kohtuotsuses Van der Kooy jt vs. komisjon(38) ja kes oli pidanud läbirääkimisi Madalmaade valitsusega gaasi soodustariifi üle, mida peeti asutamislepinguga kokkusobimatuks riigiabiks.

143. Komisjon selgitab veel, et Forum 187 ei saa väita, et 17. veebruari 2003. aasta otsus ohustab tema olemasolu mõtet, sest viimati nimetatud otsus ei nõua mingil viisil koordineerimiskeskuste tegevuse lõpetamist Belgias.

144. Teise punkti kohta selgitab komisjon, et tema otsus puudutab abikava, mis on kättesaadav teatud ettevõtjate rühmale, kuid mitte individuaalsete meetmete kogumit, mis annab abi ühele või mitmele nimeliselt määratud ettevõtjale. Tegemist on seega üldkohaldatava meetmega, mida kohaldatakse objektiivselt kindlaksmääratud olukordadele ja mis tekitab õiguslikke tagajärgi abstraktselt ette nähtud isikute kategooriatele. Komisjoni sõnul ei kohaldata viimati nimetatud otsust ka piiratud isikute ringile, kelle arv ja isikusamasus oleks teada või kontrollitav, vaid kõigile praegu, varem ja tulevikus tegutsevatele ettevõtjatele, kes võiksid taotleda koordineerimiskeskuste maksustamiskorra soodustusi.

145. Komisjon täpsustab, et Forum 187 ei ole maininud ühtegi iseärasust, mis võimaldaks järeldada, et mõned tema liikmed on puudutatud „mingi neile omase tunnuse või neid iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib neid sarnaselt otsuse adressaatidega” vastavalt põhimõttele, mis on kinnitatud alates kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon.(39) Komisjoni otsus mõjutab üksnes objektiivse tunnuse alusel – vaidlusaluse maksustamiskorra praeguse või potentsiaalse abisaajana – mis tahes äriühingut, kes juhib praegu koordineerimiskeskust, või äriühingut, kes kavandab sellise keskuse loomist tulevikus, nii et 17. veebruari 2003. aasta otsus ei puuduta teda otseselt ja isiklikult.

146. Ühelegi Forum 187 liikmele ei pööranud erilist tähelepanu Belgia ametiasutused selle korra kehtestamisel ega komisjon selle korra uurimisel. Komisjon selgitab, et Forum 187 liikmete olukord erineb nende abisaajate olukorrast, kellele antakse individuaalne valdkonna abi, mille nad peavad tagastama, nagu see toimus kohtuasjades, mis olid aluseks kohtuotsusele CETM vs. komisjon,(40) kohtuotsusele Itaalia ja Sardegna Lines vs. komisjon(41) ning kohtuotsusele Itaalia vs. komisjon.(42) Käesolevas kohtusjas ei ole ühelgi Forum 187 liikmel olnud tegelikku ja tõendatud õigust, mida 17. veebruari 2003. aasta otsus mõjutas. Komisjon märgib selles osas, et üleminekumeetmed võimaldasid kõigil koordineerimiskeskustel kasutada ära nende kehtivat volitust kuni selle lõppemise kuupäevani, välja arvatud neil, kelle volitus kehtib kauem kui 31. detsembrini 2010.

147. Koordineerimiskeskused, kelle volitus lõppes veidi aega pärast 17. veebruari 2003. aasta otsust, ei ole komisjoni sõnul teistsuguses olukorras kui teised Forum 187 liikmed, et neid saaks individualiseerida niiviisi nagu otsuse adressaati. Maksustamiskorras, mis näeb ette ajaliselt piiratud eelise, on vältimatu, et kõik volitused ei lõppe samal ajal. See lõppemispäev on objektiivne tegur, mis näitab seda, et neid keskusi mõjutab üldkohaldatav meede ja et see võib mõjutada neid erinevalt. Komisjon rõhutab veel, et viimati nimetatud keskustel ei olnud omandatud õigust volituse uuendamiseks. Küsimus selle kohta, kas neil võis olla õiguspärane ootus volituse uuendamiseks, on seotud põhiküsimusega.

148. Forum 187 liikmeid ei ole õiguskaitsevahenditest täielikult ilma jäetud, sest nad võivad Belgia kohtutes vaidlustada siseriiklike ametiasutuste mis tahes meetme, mis mõjutab nende maksustamist. Nad võivad vaidlustada 17. veebruari 2003. aasta otsuse kehtivuse käesoleva menetluse raames.

149. Forum 187 vaidlustab komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite ja leiab, et tema hagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks kahel põhjusel. Esiteks puudutab komisjoni otsus mõnda tema liiget otseselt ja isiklikult. Ühelt poolt on tegemist 30 keskusega, kelle volitust uuendati 2001. ja 2002. aastal ning kelle jaoks ajavahemik, mille jooksul vaidlusalune maksustamiskord neile kehtib, kestab kuni 31. detsembrini 2010. Teiselt poolt on tegemist kaheksa keskusega, kelle uuendamistaotlus oli komisjoni otsuse vastuvõtmise hetkel menetluses ja kes selle otsuse põhjal ei saa seda korda kohaldada.(43)

150. Teiseks väidab Forum 187, et komisjoni otsus puudutab teda seetõttu, et ta on koordineerimiskeskuste esindusorgan, keda Belgia ametiasutused tunnustavad ja kellel nende ametiasutuste juures on poolametlik staatus, mida tõendavad vastuvõetamatuse vastuväitele esitatud vastusele lisatud dokumendid. Ta märgib, et ta on teinud nende ametiasutustega tihedat koostööd, kui komisjon ja tegevusjuhendi töögrupp analüüsisid koordineerimiskeskuste maksustamiskorda, ning et Belgia valitsus palus teda regulaarselt oma liikmeid olukorra arengust teavitada. Komisjoni otsus puudutab seega Forum 187-t isiklikult vastavalt põhimõtetele, mille Euroopa Kohus kinnitas eespool viidatud kohtuotsuses Van der Kooy jt vs. komisjon.

151. Forum 187 lisab, et komisjoni otsus puudutab teda isiklikult, sest otsus mõjutab tema olemasolu põhjust. Asendava maksustamiskorra puudumise tõttu on suur osa koordineerimiskeskustest sunnitud eneselt küsima, kas nad jätkavad oma tegevust Belgias.

152. Viimaseks rõhutab Forum 187, et ta on mänginud olulist rolli komisjonis toimunud haldusmenetluses ja et komisjon teavitas teda vahetult oma otsusest.

b) Hinnang

153. Nagu arutelude käigus on selgitatud ja kohtupraktikast nähtub, saab selline assotsiatsioon nagu Forum 187, kelle ülesanne on kaitsta ettevõtjate ühiseid huve, põhimõtteliselt esitada hagi riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni lõpliku otsuse tühistamiseks üksnes kahel juhul. Tema hagi on vastuvõetav esiteks siis, kui tema esindatavatel ettevõtjatel või osadel nendest on individuaalne kaebeõigus.(44) Assotsiatsiooni peetakse seega oma liikmeid asendavaks. Teiseks on tema hagi vastuvõetav ka siis, kui assotsiatsioon saab viidata omaenda huvile hagi esitada. Kohtupraktikas ollakse seisukohal, et sellise olukorraga võib olla tegemist siis, kui meede, mille tühistamist nõutakse, on mõjutanud assotsiatsiooni seisundit läbirääkijana.(45)

154. Ühiseid huve kaitsva assotsiatsiooni poolt Euroopa Kohtule esitatava hagi vastuvõetavuse raamistik põhineb EÜ artikli 230 neljandal lõigul, mille kohaselt kehtib mis tahes füüsilise või juriidilise isiku esitatava tühistamishagi suhtes, mis esitatakse otsuse peale, mis ei ole sellele isikule adresseeritud, kaks tingimust: see otsus peab teda puudutama otseselt ja isiklikult. Kui kõnealune meede ei täida neid tingimusi, on füüsilise või juriidilise isiku hagi vastuvõetamatu. Lisaks on kumbki nõutav tingimus seotud avaliku korraga, mistõttu ühenduse kohtul tuleb uurida seda vastuvõetamatust omal algatusel.(46)

155. Ühiseid huve esindav assotsiatsioon võib seega nõuda selle otsuse tühistamist, mis ei ole talle adresseeritud, üksnes juhul, kui see otsus puudutab teda ennast või tema liikmeid otseselt ja isiklikult. Sellest järeldub, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei või assotsiatsioon esitada hagi sellise meetme peale tema poolt esindatud ettevõtjate üldiste ja ühiste huvide kaitsmiseks.(47) Sellega tahetakse vältida seda, et üksikisikud hoiavad sellise assotsiatsiooni asutamisega kõrvale EÜ artikli 230 neljandas lõigus kehtestatud nõuetest.(48)

156. Seega tuleb komisjoni otsuse peale esitatud Forum 187 tühistamishagi vastuvõetavust hinnata nende asjaolude põhjal. Selleks analüüsin ma kõigepealt seda, kas hagi on vastuvõetav seetõttu, et otsus mõjutab nimetatud assotsiatsiooni enda huve.

i) Forum 187 hagi vastuvõetavus, sest ta on ise otseselt ja isiklikult puudutatud

157. Forum 187 väidab, et komisjoni otsus puudutab teda isiklikult, sest see otsus on mõjutanud tema seisundit läbirääkijana ja otsusega seatakse kahtluse alla tema enda olemasolu. Olen seisukohal, et Forum 187 argumentidega ei saa nõustuda neist punktidest ühegi osas.

158. Kõigepealt tuletan meelde seoses tema kui läbirääkija seisundi mõjutamisega, et Euroopa Kohus on kinnitanud selle kriteeriumi eespool viidatud kohtuotsuses Van der Kooy jt vs . komisjon, milles oli tegemist tõesti väga eriliste asjaoludega.

159. Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et komisjoni otsus, mis tunnistab ühisturuga kokkusobimatuks riigiabiks kasvuhooneid kasutavatele aiandustootjatele gaasi soodustariifi kohaldamise, ei mõjutanud Madalmaade õiguse alusel asutatud avalik-õigusliku asutuse Landbouwschapi, kelle ülesanne oli kaitsta põllumajanduses tegutsevate ettevõtjate huve, seisundit läbirääkijana mitte üksnes seetõttu, et see asutus osales aktiivselt komisjoni algatatud ametlikus uurimismenetluses, vaid ka seetõttu, et ta oli pidanud nende tariifide osas tarnijaga läbirääkimisi ja alla kirjutanud ka neid tariife kehtestava lepingu ning pärast komisjoni otsust oli ta kohustatud pidama uusi läbirääkimisi ja sõlmima uue lepingu. Landbouwschap oli seega mingil määral kõnealuse siseriikliku korra kaasautor.

160. Euroopa Kohus on ka nõustunud, et assotsiatsiooni esitatud hagi on vastuvõetav, sest tema seisundit läbirääkijana oli mõjutatud teistsuguses olukorras, mida käsitleti eespool viidatud kohtuotsuses CIRFS jt vs . komisjon. Selles kohtuasjas tuli Euroopa Kohtul käsitleda sünteeskiudude peamisi rahvusvahelisi tootjaid esindava assotsiatsiooni CIRFS esitatud hagi otsuse peale, milles komisjon oli leidnud, et liikmesriigi antud riigiabist ei pidanud eelnevalt teavitama, sest see abi ei kuulunud ühenduse sünteeskiudude tööstusele antava abi valdkonnas liikmesriikide heakskiidetud ja selle institutsiooni teatises sisalduva „korra” kohaldamisalasse.

161. Euroopa Kohus leidis, et otsus mõjutas CIRFS-i seisundit läbirääkijana, sest see assotsiatsioon oli sünteeskiudude peamiste rahvusvaheliste tootjate huvides võtnud ette arvukaid tegevusi, mis puudutasid selle tegevusala restruktureerimispoliitikat, ja eriti oli ta tegutsenud komisjoni läbirääkimispartnerina riigiabi andmise tingimusi puudutava korra kehtestamisel selles valdkonnas ning ka selle pikendamisel ja kohandamisel. CIRFS oli seega koos komisjoniga osalenud aktiivselt kõnealuses valdkonnas riigiabi andmise eeskirju sätestava korra väljatöötamisel.

162. Nagu Euroopa Kohus on hiljuti kinnitanud kohtuotsuses komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum,(49) ei tõenda assotsiatsiooni osalemine ametlikus uurimismenetluses tema esindatud ettevõtjate ühiste huvide kaitsmiseks, et kõnealune otsus mõjutab assotsiatsiooni enda huve.(50) Assotsiatsiooni seisundit läbirääkijana peetakse mõjutatuks juhul ja üksnes juhul, kui assotsiatsioon on aktiivselt osalenud kõnealuse siseriikliku meetme vastuvõtmisel, nagu toimus eespool viidatud kohtuotsuses Van der Kooy jt vs. komisjon, või selliste õigusnormide vastuvõtmisel, mille hulka see meede kuulub, nagu CIRFS oli teinud korra osas, mida kohaldatakse kõnealuses tegevusvaldkonnas riigiabi andmisel.

163. Forum 187 esitatud asjaolud ei tõenda, et tema osalemine oleks olnud sellel tasemel. Need asjaolud tõendavad tõesti seda, et tal olid suhted Belgia ametiasutustega kõnealuse maksustamiskorra nõuetekohaseks kohaldamiseks. Neist ei nähtu siiski, et ta oleks osalenud komisjoni poolt riigiabiks peetud vaidlusaluse korraga sätestatud erinevate meetmete sisu kindlaksmääramisel. Ta ei ole pidanud läbirääkimisi ega allkirjastanud lepingut, millega kehtestati koordineerimiskeskuste maksustamiskord. Ta ei olnud ka kohustatud algatama vaidlustatud akti rakendamiseks uusi läbirääkimisi ja sõlmima neid sätteid puudutava uue lepingu.(51) Seetõttu ei usu ma, et 17. veebruari 2003. aasta otsus võiks mõjutada tema „seisundit läbirääkijana”.

164. Argument, mille kohaselt komisjoni otsus seadis kahtluse alla Forum 187 olemasolu enda, võiks juhul, kui see oleks põhjendatud, viia kõnealuse assotsiatsiooni hagi vastuvõetavuse tunnistamiseni, sest sellega mõjutataks tema enda huve. Minu arvates ei ole see argument siiski käesolevas asjas põhjendatud järgmistel põhjustel.

165. Forum 187 väidab, et komisjoni otsuse tagajärjel on koordineerimiskeskused sunnitud ilma asenduskorrata oma tegevuse Belgias lõpetama. Nagu komisjon märgib, ei keela 17. veebruari 2003. aasta otsus siiski koordineerimiskeskuste tegevust Belgias ega määra nende tegevusele piiranguid. See puudutab üksnes maksustamiskorda, mida neile keskustele kohaldatakse, ega keela Belgia Kuningriigil sätestada asendavat maksustamiskorda. Lisaks väidab Forum 187 EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumist käsitlevas teises väites, et selle korraga ette nähtud maksustamismeetmed, mida komisjon on kvalifitseerinud „riigiabiks”, ei anna majanduslikke eeliseid kõnealustele keskustele. Seega tundub, et sellises olukorras on raske nõustuda, et selle maksustamiskorra tühistamine paneks kõiki koordineerimiskeskusi või märkimisväärset osa neist oma tegevust lõpetama selles liikmesriigis.

166. Seetõttu leian, et 17. veebruari 2003. aasta otsus ei puuduta Forum 187 isiklikult tema enda huvide põhjal.

167. Seejärel tuleb kindlaks teha, kas Forum 187 tühistamishagi on vastuvõetav seetõttu, et mõnel selle liikmel endal on õigus selline hagi esitada ühenduse kohtule.

ii) Forum 187 hagi vastuvõetavus põhjusel, et ta tegutseb teatud liikmete asemel

168. Forum 187 väidab, et tema hagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks, sest ta esindab kahte sellist koordineerimiskeskuste rühma, keda komisjoni otsus puudutab otseselt ja isiklikult. Tegemist on esiteks 30 keskusega, kelle volitust uuendati 2001. või 2002. aastal ja kelle jaoks see otsus piirab vaidlusaluse maksustamiskorra kohaldamist kuni 31. detsembrini 2010, ning teiseks kaheksa keskusega, kelle uuendamistaotlus oli menetluses ja kelle volituse uuendamist viimati nimetatud otsus takistab.

169. Nagu Euroopa Kohus on sõnaselgelt kinnitanud kohtuotsuses Codorniu vs. nõukogu,(52) ei välista ühenduse akti üldkohaldatavus seda, et see võib puudutada teatavaid ettevõtjaid otseselt ja isiklikult ning kujutada endast otsust nende suhtes. See, et käesolevas asjas on komisjoni otsus ettevõtjate suhtes üldkohaldatav meede osas, milles see tunnistab ühenduse õigusega vastuolus olevaks koordineerimiskeskuste, st üldiselt ja abstraktselt ette nähtud ettevõtjate rühma suhtes kohaldatava maksustamiskorra, ei takista seda, et see võiks puudutada mõnda neist keskustest otseselt ja isiklikult neile iseloomulike tunnuste põhjal.

170. Komisjon ei vaidle vastu sellele, et täidetud on EÜ artikli 230 neljandas lõigus nõutav esimene tingimus, mille kohaselt peab 17. veebruari 2003. aasta otsus puudutama otseselt keskusi, kes kuuluvad Forum 187 poolt esindatud kahte rühma. Ka mina olen seisukohal, et see tingimus on täidetud. Kohtupraktikast nähtub, et füüsilisi või juriidilisi isikuid, keda vaidlustatud akt puudutab, puudutab see akt otseselt, kui see ei jäta akti rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust, mistõttu akti rakendamine on tavapärase sõnastuse kohaselt „puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme”.(53)

171. Olukord on just selline käesolevas asjas, sest pärast seda, kui komisjoni otsus tunnistab koordineerimiskeskuste maksustamiskorra ühisturuga kokkusobimatuks, ei luba see enam Belgia Kuningriigil seda korda kohaldada neile keskustele, kelle volitus lõppeb alates 17. veebruarist 2003, ja sätestab, et enne seda kuupäeva uuendatud volituste ajaline mõju ei tohi kesta pärast 31. detsembrit 2010. Seega puudub Belgia ametiasutustel nende sätete rakendamisel kaalutlusõigus.

172. Seevastu vaidlus käesolevas asjas käsitleb seda, kas Forum 187 poolt silmas peetud kahte rühma kuuluvaid keskusi tuleb pidada komisjoni otsusega isiklikult puudutatuks. Seega tuleb kindlaks teha, kas 17. veebruari 2003. aasta otsus puudutab neid kahte rühma teatud neile eriomaste tunnuste või neid iseloomustavate faktiliste asjaolude tõttu, mis neid kõigist teistest eristavad, ning individualiseerib neid „sarnaselt otsuse adressaatidega” vastavalt Euroopa Kohtu esitatud kriteeriumidele eespool viidatud kohtuotsuses Plaumann vs. komisjon, mida on seejärel kinnitatud väljakujunenud kohtupraktikas.(54)

173. Nagu komisjon meelde tuletab, ei saa meetme üldkohaldatavust teatud ettevõtjate suhtes muuta küsitavaks üksnes sellega, et meede mõjutab neid rohkem või teistmoodi kui teisi ettevõtjaid. Üldkohaldatava sätte olemuses on see, et selle ühetaoline kohaldamine võib mõjutada asjaomaseid isikuid erinevalt vastavalt nende olukorra iseärasustele. Ka riigiabi valdkonda puudutava väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa ettevõtja põhimõtteliselt vaidlustada komisjoni otsust, millega keelatakse sektori abikava, kui otsus puudutab teda vaid põhjusel, et ta kuulub asjaomasesse sektorisse ja et ta võib selle kava alusel toetust saada.(55)

174. Kohtupraktikast nähtub siiski veel, et kui vaidlustatud akt puudutab isikute gruppi, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad grupi liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud olla otsusest isiklikult puudutatud, kuna nad kuulusid majandustegevuses osalejate piiratud ringi.(56)

175. Selliste üksikisikute hagi on niisiis tunnistatud vastuvõetavaks, kui vaidlustatud aktiga muudetakse hageja õigusi tagasiulatuvalt. Euroopa Kohus otsustas nii eespool viidatud kohtuotsuses Toepfer ja Getreide-Import vs . komisjon, milles ta nõustus esimest korda, et liikmesriigile adresseeritud otsus võib puudutada üksikisikut isiklikult.(57) Ta valis selle lahenduse ka kohtuotsuses Bock vs . komisjon,(58) samuti kohtuotsuses Agricola commerciale olio jt vs . komisjon ja kohtuotsuses Savma vs . komisjon.(59)

176. Kohtuotsuses CAM vs . komisjon(60) nõustus Euroopa Kohus, et hagejal on kaebeõigus, kui vaidlustatud meede puudutab selle vastuvõtmise ajal olemas olnud olukordi ja seab kahtluse alla omandatud õigused tulevaste tehingute osas.(61)

177. Sellest järeldub, et kui ühenduse akt seab kahtluse alla õigussubjektide varem omandatud õigused, võivad need õigussubjektid selle akti seaduslikkuse vaidlustada ühenduse kohtus.

178. Sellest kohtupraktikast lähtudes olen seisukohal, et tuleb tunnistada, et komisjoni otsus puudutab isiklikult neid koordineerimiskeskusi, kelle volitust uuen dati 2001. ja 2002. aastal.

179. Kõnealuse maksustamiskorra kohaselt andis nende keskuste volituste uuendamine 2001. või 2002. aastal õiguse selle korra kohaldamist ära kasutada kümme aastat ja komisjoni otsus piiras seda 31. detsembrini 2010. Seega on 17. veebruari 2003. aasta otsus selgelt vähendanud õigusi, mille need keskused omandasid Belgia maksustamiskorra ja komisjoni varasemate otsuste alusel, mille kohaselt see kord ei olnud vastuolus riigiabialase ühenduse õigusega.

180. Lisaks võis sellises olukorras olevate keskuste arv olla viimati nimetatud otsuse vastuvõtmise ajal teada ja see arv ei saa suureneda. Seetõttu moodustavad nad majandustegevuses osalejate piiratud või suletud ringi kohtupraktika tähenduses, keda komisjoni otsus mõjutas eriti.

181. Viimaseks, nende keskuste kaebeõiguse saab minu arvates tuletada eespool viidatud kohtuotsusest Itaalia ja Sardegna Lines vs. komisjon ning kohtuotsusest Itaalia vs. komisjon. Neis kohtuotsustes otsustati, et komisjoni otsus, mis tunnistab abikava ühisturuga kokkusobimatuks ja mis määrab selle valdkonna abikava alusel igale abisaajale antud summade tagastamise, puudutas isiklikult ettevõtjat, kellele sellist abi oli antud. Euroopa Kohus leidis, et selline otsus ei puudutanud ettevõtjat mitte üksnes seetõttu, et ta on kõnealuses valdkonnas tegutsev ettevõtja, kes võib olla vaidlusalusest abikavast potentsiaalne abisaaja. Otsus puudutas teda ka seetõttu, et ta on tegelikult saanud selle abikava alusel antavat abi.(62)

182. See kohtupraktika tundub minu arvates üle kantav käesolevale kohtuasjale. Sarnaselt hagejatega eespool viidatud kohtuotsustes, ei puuduta komisjoni otsus koordineerimiskeskusi, kelle 2001. ja 2002. aastal uuendatud volituste kehtivust piirati kuni 31. detsembrini 2010, mitte üksnes seetõttu, et nad võivad vaidlusalusest maksustamiskorrast abi saada. Otsus puudutab neid ka seetõttu, et nad saavad individuaalse volituse uuendamise tulemusel sellest korrast tegelikult abi.

183. Kõigil neil põhustel on Forum 187 hagi minu arvates vastuvõetav osas, milles ta esindab neid 30 keskust, kelle osas vaidlusalusel korral põhinevad õigused on piiratud 31. detsembrini 2010.

184. See on piisav asjaolu, et õigustada vastuvõetavust hagi puhul, mille esitas Forum 187 selleks, et tühistada 17. veebruari 2003. aasta otsus osas, milles see tunnistab, et koordineerimiskeskuste maksustamiskord kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.

185. Forum 187 nõuab siiski ka 17. veebruari 2003. aasta otsuse tühistamist osas, milles see ei sätesta üleminekumeetmeid neile keskustele, kelle volitus lõppeb 2003. aastal pärast 17. veebruari ja 2004. aastal. Forum 187 esindatavast kahest koordineerimiskeskuste rühmast, kellel on selle assotsiatsiooni sõnul õigus esitada hagi otse ühenduse kohtule, on sellise nõude esitamise huvi üksnes kaheksal keskusel, kelle uuendamistaotlus oli menetluses 17. veebruari 2003. aasta otsuse vastuvõtmise ajal.

186. Viimati nimetatud otsuse osalisest tühistamisest osas, milles see ei sätesta üleminekumeetmeid neile koordineerimiskeskustele, kelle volitus lõppeb 2003. aastal pärast 17. veebruari ja 2004. aastal, ei saa olla kasu keskustele, kelle volitust uuendati 2001. või 2002. aastal. Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav üksnes siis, kui tal on huvi vaidlustatud meetme tühistamise suhtes, mis eeldab, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu.(63) Menetluse algatamise huvi puudumine on samuti asja läbivaatamist takistav asjaolu.(64)

187. Forum 187 poolt teise võimalusena esitatud nõude vastuvõetavus eeldab järelikult, et ka neil kaheksal keskusel on kaebeõigus. See, et komisjoni otsuse osalise tühistamise nõue sisaldub Belgia Kuningriigi nõudes, mille vastuvõetavust ei ole vaidlustatud ega tundu vaidlustamisele kuuluv,(65) ei vabasta sellisest analüüsist juhul, kui jäetakse rahuldamata Forum 187 poolt esimese võimalusena esitatud nõue ja asjas tuleb teha lahend teise võimalusena esitatud nõude kohta.

188. Kui nii peaks juhtuma, olen seisukohal, et Forum 187 poolt esitatud hagi on vastuvõetav, sest koordineerimiskeskustel, kelle uuendamistaotlused olid menetluses komisjoni otsuse teatavakstegemisel, on kaebeõigus viimati nimetatud otsuse tühistamiseks ühenduse kohtus.

189. Vastuvõetavaks on tunnistatud hagi, mille on esitanud isikute rühma liikmed, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad selle rühma liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, kui ühenduse õigusnormis, mille alusel viimati nimetatud akt on vastu võetud, kohustatakse sõnaselgelt akti koostavat institutsiooni arvestama hagejate erilist olukorda.(66)

190. Minu arvates võib selle kohtupraktika üle kanda koordineerimiskeskustele, kelle volituste uuendamistaotlus oli menetluses 17. veebruari 2003. aasta otsuse vastuvõtmisel.

191. Esiteks kuuluvad need keskused kohtupraktika tähenduses suletud ringi, kelle liikmeid komisjoni otsus eriti mõjutab. Tuletan meelde, et see otsus näeb ette, et keskused, kes said volituse 31. detsembril 2000 ja kelle individuaalne volitus kehtis 17. veebruaril 2003, võivad volituse mõju ära kasutada volituse lõppemiseni ja kõige kauem kuni 31. detsembrini 2010. Otsus sätestab, et volitusi, mis lõppevad enne 31. detsembrit 2010, ei tohi uuendada isegi ajutiselt. Keskused, kellel oli volitus juba 31. detsembril 2000 ja kelle kümneks aastaks antud volitus lõppeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2010 vahel, moodustavad seega rühma, mis oli täielikult identifitseeritav komisjoni otsuse vastuvõtmise ajal ja mis ei saa suureneda pärast seda otsust.

192. Lisaks on need keskused eriti mõjutatud, võrreldes teiste koordineerimiskeskuste ja kõigi nende äriühingutega, kes oleksid võinud selliseid keskusi asutada. Neid eristab teistest see, et neil oli kümneks aastaks antud volitus, mis lõppeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2010 vahel, et see volitus oli uuendatav vastavalt komisjoni 1984. ja 1987. aasta otsustes viidatud Belgia õigusele ja et komisjoni otsuse kohaselt ei saa seda uuendada.

193. Teiseks, nagu nähtub eespool viidatud kohtuotsusest Sofrimport vs. komisjon(67) ja nagu Euroopa Kohus on kinnitanud eespool viidatud kohtuotsuses Antillean Rice Mills jt vs. komisjon,(68) on selle hindamisel, kas üksikisikuid, keda üldkohaldatav akt erilisel viisil mõjutab, puudutab see akt isiklikult, arvesse võetav põhiline tegur kaitse, mida nad saavad ühenduse õiguse alusel. Forum 187 viitab õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele ja väidab, et koordineerimiskeskustel oli selline ootus, et neid volitusi uuendatakse.

194. Minu arvates puudub kahtlus selles, et selline üldpõhimõte nagu õiguspärase ootuse põhimõte võiks anda kaitse, millele on iseloomulik individualiseerida hagejaid, nagu võib seda teha ühenduse õiguse sõnaselge säte, mille alusel vaidlustatud meetmed on vastu võetud ja mis kohustavad kõnealuse akti koostajat võtma arvesse hagejate erilist olukorda, nagu Euroopa Kohus on sedastanud eespool viidatud kohtuotsuses Piraiki-Patraiki jt vs. komisjon ning kohtuotsuses Sofrimport vs. komisjon. Üldpõhimõttega tagatud kaitse tundub tõesti hagejat individualiseerivat ja võimaldab tal tühistamishagi otse ühenduse kohtule esitada.(69)

195. Nagu komisjon märgib, on küsimus sellest, kas koordineerimiskeskustel võib olla õiguspärane ootus enda volituse uuendamisele, tõepoolest vaidlustatud põhiküsimus. Hagi vastuvõetavuse analüüsi staadiumis olen seisukohal, et piisav on siiski sedastada, et komisjon on 17. veebruari 2003. aasta otsuse põhjendustes 117–120 analüüsinud, millisele õiguspärasele ootusele võivad tugineda koordineerimiskeskused, kellel oli kehtiv volitus viimati nimetatud otsuse teatavakstegemisel. See, et komisjon on sellise analüüsi teinud, tõendab, et need keskused said õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte alusel erilise kaitse võrreldes kõigi teiste koordineerimiskeskuste ja rahvusvaheliste kontsernide äriühingutega, kes kavatsesid selliseid keskuseid luua.

196. Sellest asjaolust minu arvates piisab, et individualiseerida neid koordineerimiskeskusi, kelle volituse kehtivus lõppeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2010 vahel, võrreldes kõigi teiste ettevõtjatega, keda komisjoni otsus puudutab. Need keskused moodustavad seega suletud ringi teiste ettevõtjate suhtes ja saavad õiguspärase ootuse põhimõtte alusel erilist kaitset, millele nad peavad saama tugineda, esitades hagi ühenduse kohtusse.

197. Seega olen seisukohal, et kaebeõiguse olemasolu tuleks tunnistada teisel koordineerimiskeskuste rühmal, keda Forum 187 väidab käesolevas kohtumenetluses esindavat.

3. Põhiküsimuse analüüs

198. Kuna Forum 187 hagi on Belgia Kuningriigi hagist laiem, sest selles nõutakse kogu 17. veebruari 2003. aasta otsuse tühistamist, alustan selle nõude analüüsimisest.

199. Seejärel analüüsin vajadusel Forum 187 ja Belgia Kuningriigi nõudeid komisjoni otsuse osaliseks tühistamiseks osas, milles see ei sätesta üleminekumeetmeid keskustele, kelle volitus lõppeb alates 17. veebruarist 2003.

a) Forum 187 nõue kogu 17. veebruari 2003. aasta otsuse tühistamiseks

200. Forum 187 viitab selle tühistamisnõude toetuseks kolmele väitele. Esimeses väites kinnitab ta, et sellel otsusel puudub õiguslik alus ja et see rikub õiguskindluse põhimõtet, sest see on vastuolus otsustega, mis on vastu võetud rohkem kui 15 aastat tagasi. Teises väites kinnitab Forum 187, et pidades koordineerimiskeskuste maksustamiskorda riigiabiks, ei ole komisjon järginud EÜ artikli 87 lõiget 1. Oma viimases väites väidab Forum 187, et nimetatud otsus on ebapiisavalt põhjendatud selles osas, mis puudutab põhjendusi, mille tõttu komisjon on tagasi pöördunud oma varasemate otsuste juurde.

i) Õigusliku aluse puudumist ja õiguskindluse põhimõtte rikkumist käsitlev väide

– Poolte argumendid

201. Forum 187 väidab, et õiguskindluse põhimõte kohustab komisjoni oma otsuseid järgima ja et olukorrad, milles viimati nimetatu võib ebaseadusliku otsuse tühistada, on väga piiratud. Kõnealuse assotsiatsiooni sõnul on komisjon oma ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses tuginenud kahele alusele ehk määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunktile v ning oma üldisele pädevusele parandada varasemat viga. Komisjon on lisanud EÜ artiklid 87 ja 88 oma 17. veebruari 2003. aasta otsusesse. Forum 187 väidab, et sellel otsusel puudub õiguslik alus seetõttu, et seda otsust ei saanud teha mitte ühelgi neist alustest.

202. Forum 187 sõnul ei saa määrust nr 659/1999 pidada õiguslikuks aluseks, sest olemasoleva abi mõistet määratleva artikli 1 punkti b alapunkt v eeldab ühisturu arengut selleks, et meede, mis ei ole olnud abi, muutuks olemasolevaks abiks. Seda sätet ei saa kohaldada olukorras, milles komisjon tahab muuta oma hinnangut, mille kohaselt teatud meede ei ole riigiabi.

203. Forum 187 väidab, et komisjon ei saanud kahel järgmisel põhjusel tugineda oma otsuses ka EÜ artiklitele 87 ja 88. Esiteks on komisjon algatanud ametliku uurimismenetluse üksnes määruse nr 659/1999 alusel ega saa tugineda seda menetlust lõpetavas otsuses teisele õiguslikule alusele. Teiseks ei anna need artiklid komisjonile laiemat pädevust kui määrus nr 659/1999, mis määratleb selle institutsiooni pädevuse ammendavalt. Kuna koordineerimiskeskuste maksustamiskord ei kuulu kõnealuses määruses sätestatud olemasoleva abi mõiste alla, ei saa komisjon väita, et ta tugines 17. veebruari 2003. aasta otsuses EÜ artikli 88 lõikele 1.

204. Viimaseks selgitab Forum 187, et komisjon ei saa väita, et ta parandas ekslikku otsust pärast seda, kui selle vastuvõtmisest on möödunud üle 15 aasta. Kohtupraktika kohaselt peaks vea parandamise õigust kasutama mõistliku aja jooksul. Pöördudes rohkem kui 15 aastat hiljem tagasi otsuse juurde, mille kohaselt vaidlusalune maksustamiskord ei ole riigiabi, rikub komisjon õiguskindluse põhimõtet eriti selles osas, et tal tuleb järgida kõiki oma varasemaid otsuseid. Lisaks ei ole komisjon esitanud mitte mingisugust selgitust, mis õigustaks sellise ajavahemiku möödumist. Komisjon ei saa viidata ka argumendile, et tema otsusel puudub tagasiulatuv mõju. Forum 187 sõnul on 17. veebruari 2003. aasta otsusel ilmtingimata tagasiulatuv mõju koordineerimiskeskustesse tehtud oluliste investeeringute tõttu.

205. Vastuseks neile argumentidele väidab komisjon, et tal oli õigus muuta hinnangut, mille kohaselt vaidlusalune maksustamiskord ei kujuta endast riigiabi, tingimusel et järgitakse õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ning omandatud õigusi. See pädevus tuleneb tema pädevusest olemasolevat abi pidevalt kontrollida, mis võimaldab tal parandada tuleviku osas otsust, mis tunnistab abi ühisturuga kokkusobivaks. Järgitava menetluse osas on komisjoni arvates ilmselge, et vaidlusalust korda ei saa pidada uueks abiks ja et analoogia alusel tuleb kohaldada menetlust, mida kohaldatakse olemasoleva abi kontrollimisel.

– Hinnang

206. Kõigepealt tundub oluline sedastada, et komisjoni 17. veebruari 2003. aasta otsus ei sätesta koordineerimiskeskuste maksustamiskorra kohta tehtud varasemate otsuste tühistamist. Selle otsuse põhjendused ega resolutiivosa ei märgi, et komisjoni 1984. ja 1987. aasta otsused ning tema 1990. aasta vastus parlamendi küsimusele tuleks tagasiulatuvalt tühistada ja et tema 17. veebruari 2003. aasta otsuse eesmärk on need asendada. Kui nii oleks olnud, poleks kahtlust, et selline otsus oleks olnud vastuolus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtetega.

207. Isegi kui institutsioonil on õigus tühistada tagasiulatuvalt otsus, mis tundub talle ekslik, peab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt toimuma selline tühistamine mõistliku aja jooksul ja nii, et otsuse vastu võtnud institutsioon võtab arvesse, millises ulatuses võisid kõnealuse otsuse soodustatud isikud usaldada akti seaduslikkust.(70) Neid tingimusi ei oleks ilmselgelt täidetud, kui komisjon oleks 19 aastat hiljem tahtnud tagasiulatuvalt tühistada oma hinnangut, mille kohaselt koordineerimiskeskuste maksustamiskord ei kujuta endast riigiabi, ja kui tema varasemate otsuste adressaadiks olev liikmesriik on seda korda rakendanud.

208. 17. veebruari 2003. aasta otsuse sisust ja toimikus sisalduvatest dokumentidest nähtub, et otsus on vastu võetud pärast seda, kui komisjon otsustas koordineerimiskeskuste maksustamiskorda uuesti uurida, kohaldades sellele olemasoleva abi kontrollimise menetlust, mis tähendab, et selle lõplikul otsusel ei saa olla tagasiulatuvat j õudu. Otsuse sisust järeldub veel, et komisjon on leidnud, et nüüdsest kujutab see kord endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.

209. Käesoleva väite analüüsimise raames tuleb seega kindlaks teha, kas komisjonil oli õigus muuta hinnangut selle kohta, kas see üldkohaldatav kord, ilma et seda oleks märkimisväärselt muudetud alates 1984., 1987. ja 1990. aastal koostatud varasematest hinnangutest, kujutab endast abi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ja kui see on nii, siis kas komisjonil oli õigus kohaldada olemasolevat abi puudutavat menetlust.

210. Õiguskindluse põhimõte tähendab, et ühenduse õigusnormid oleksid kindlad ja nende kohaldamine õigussubjektidele ootuspärane.(71) Selle eesmärk on tagada ühenduse õiguses ettenähtud õiguslike olukordade ja suhete ootuspärasus.(72) Seda põhimõtet tuleb järgida eriti rangelt, kui teisese õigusaktiga võivad kaasneda majanduslikud tagajärjed,(73) nagu see võib olla riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni otsuste puhul. Lisaks on EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatud neid abisid puudutava teavitamiskohustuse eesmärk kõrvaldada võimalikud kahtlused selles osas, kas siseriiklik meede kujutab endast abi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses või mitte.

211. Õiguskindluse põhimõte ja õiguspärase ootuse põhimõte, mis on esimesena nimetatu subjektiivne ilming, tähendavad seda, et komisjoni kavandatava maksustamiskorra rakendamisest teatanud liikmesriik ning selle korra alusel abi saajad võivad olla kindlad selles, et komisjoni otsus, mille kohaselt ei ole nimetatud kord riigiabi, on õiguspärane.

212. Samuti on vaieldamatu, et määrus nr 659/1999, mis kodifitseerib määruse teise põhjenduse kohaselt komisjonile EÜ artikliga 88 antud pädevuse kasutamist tema poolt, ei näe sõnaselgelt ette käesolevas asjas käsitletavat olukorda. Seega ainus olukord – mis sisaldub selle määruse artikli 1 punkti b alapunktis v, mis määratleb olemasoleva abi mõiste –, kus meedet, mis selle kehtestamise ajal ei olnud veel abi, tuleb siiski lugeda olemasolevaks abiks, on olukord, kus nimetatud meede „on muutunud [abiks] hiljem ühisturu arengu tõttu”.

213. Määrus nr 659/1999 ei määratle, mida peetakse silmas mõistega „ühisturu areng”. Seda võib mõista kui asjaomase meetmega hõlmatud sektori majandusliku ja õigusliku konteksti muutust. Mõisted „areng” ja „ühisturg” viivad mõttele, et turul, mida kõnealune siseriiklik meede mõjutab, on toimunud muutus, mille tõttu see meede, mis ei olnud abi, kuulub nüüdsest EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse. See mõiste ei pea silmas olukorda, milles, nagu käesolevas asjas, komisjon muudab oma hinnangut üksnes asutamislepingu riigiabi eeskirjade rangema kohaldamise põhjal.

214. Vastupidi sellele, mida väidab Forum 187, ei usu ma siiski, et õiguskindluse põhimõtte ja määruse nr 659/1999 sõnastusega oleks vastuolus see, et komisjon muudab oma hinnangut selle kohta, kas üldkohaldatav maksustamiskord kujutab endast abi, kui ta leiab, et asutamislepingu sätete õige kohaldamine peab sellisele järeldusele viima.

215. Õigustuse sellele seisukohale leiab minu arvates EÜ artiklitest 87 ja 88. Esiteks, nagu Euroopa Kohus on juba otsustanud, ei saa õiguskindluse põhimõtet, nii oluline kui see võib olla, kohaldada absoluutselt, vaid selle kohaldamine peab olema ühendatud seaduslikkuse põhimõttega.(74) Teiseks, nagu väidab komisjon, tuleb tema pädevuse ja kohustuste ulatust riigiabi valdkonnas hinnata EÜ artiklite 87 ja 88 alusel. Määrust nr 659/1999, mis kujutab endast EÜ artiklite 87 ja 88 kohaldamiseks vastu võetud teisest õigusakti, ei või seega tõlgendada nii, et see vähendaks asutamislepingus ettenähtud eeskirjade ulatust.

216. Komisjonil ei tule EÜ artikli 88 alusel mitte üksnes eelnevalt uurida liikmesriikide kavatsusi uue abi kehtestamise kohta, vaid ka kontrollida pidevalt kogu olemasolevat abi. Pideva kontrollimise käigus võib komisjon koostöös abi andnud liikmesriigiga teha sellele riigile ettepaneku vajalikuna tunduvate muudatuste tegemiseks tulevikuks, et abi jääks ühisturuga kokkusobivaks. Kui see menetlus ei anna tulemust, võib komisjon EÜ artikli 88 lõike 2 kohaselt nõuda sellelt riigilt säärase abi lõpetamist või selle muutmist komisjoni määratud tähtaja jooksul.

217. EÜ artikliga 88 komisjonile antud pädevuse eesmärk on ära hoida seda, et üldise abikava kohaldamist jätkatakse ja selle alusel antakse uusi individuaalseid abisid siis, kui see kord ei tundu enam ühisturuga kokkusobiv olevat. Komisjoni ülesanne on hoolitseda selle eest, et mitte ühtegi ühisturu nõuetekohase toimimisega vastuolus olevat abi heaks ei kiidetaks ega antaks alust uuteks kohaldamisteks.

218. EÜ artikli 88 eesmärk on ka tagada liikmesriikide ja ettevõtjate võrdsus. Majandusliku ja õigusliku arengu tõttu võiks komisjon teha negatiivse otsuse uue abikava kohta, mis oleks sisu poolest kõigis osades samane teises liikmesriigis kehtiva kavaga. Seega oleks võrdse kohtlemise üldpõhimõttega vastuolus võimaldada ettevõtjatel saada kasu olemasoleva abi uutest kohaldamistest.

219. Neist asjaoludest lähtudes leian, et komisjonil on õigus muuta hinnangut abi olemasolu kohta, kui ta leiab, et asutamislepingu sätete õige kohaldamine seda eeldab. Komisjonil tuleb järgida õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid, mis on kahtlemata oluline nõue, kuid see tuleb ühitada seaduslikkuse põhimõttega, järelikult EÜ artiklitega 87 ja 88. Nende sätetega oleks siiski vastuolus lubada siseriikliku abikava uusi kohaldamisi, kui on ilmnenud, et see on vastuolus ühisturu nõuetekohase toimimisega. See oleks vastuolus ka liikmesriikide ja ettevõtjate võrdse kohtlemisega, sest uue korra kohta, mis on identne siseriikliku meetmega, mida algselt ei peetud riigiabiks, tehakse negatiivne otsus.

220. Sel põhjusel leian, et komisjon on täitnud talle asutamislepinguga ette nähtud ülesande riigiabi valdkonnas, kui ta otsustas käesolevas asjas uurida või uuesti uurida kõiki liikmesriikides kehtivaid maksustamiskordi, mida tegevusjuhendi töögrupp pidas ühisturule kahjulikuks, sest töögrupile tundus, et need kavad kuuluvad EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.

221. Seetõttu olen arvamusel, et õiguskindlusega ei ole vastuolus, kui komisjon muudab oma hinnangut abi olemasolu kohta tuleviku osas. Samamoodi ei ole 17. veebruari 2003. aasta otsus õigusliku aluseta, nagu väidab Forum 187, vaid selle aluseks on EÜ artiklid 87 ja 88, nagu on märgitud põhjenduses 69.

222. Kui komisjon oma hinnangut niiviisi muudab, on minu arvates on ainus võimalik kohaldatav menetlus olemasoleva abi kontrollimisele kohaldatav menetlus. Määrus nr 659/1999, mis kodifitseerib komisjonile EÜ artikliga 88 antud pädevuse teostamise, tunneb vaid kahte liiki siseriiklikke meetmeid: uued meetmed ja olemasolevad meetmed. Käesolevas asjas kavatseb komisjon muuta hinnangut siseriikliku korra kohta, millest talle oli teatatud ning mida ei ole eeldatavasti – nagu käesoleval juhul – märkimisväärselt muudetud alates komisjoni varasemast otsusest. Seda korda ei saa seega pidada uueks meetmeks, millest on komisjonile äsja teatatud, ilma et seda oleks veel rakendatud, või ebaseaduslikuks abiks ehk abiks, mis on antud ilma kõnealusele institutsioonile eelneva teatamiseta või enne, kui ta on võtnud nõutava tähtaja jooksul seisukoha. Komisjoni jaoks on tegemist olemasoleva abiga, sest ta on olnud sellest teadlik, ja kohaldatava kontrollimismenetluse kindlaksmääramise eesmärgil on see samastatav olemasoleva abiga määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b tähenduses.

223. Lisaks sellele tagab see kvalifikatsioon parima õiguskindluse kõnealuse meetme kehtestanud liikmesriigile ja sellest kasu saavale ettevõtjale. Seetõttu kohaldatakse seda meedet edasi, kuni komisjon tunnistab selle ühisturuga kokkusobimatuks. Kui komisjon sellise otsuse teeb, võib see kehtida üksnes tuleviku suhtes ja selle institutsiooni määratava tähtaja jooksul.(75)

224. See menetlus ei võta ka ettevõtjatelt, kelle suhtes seda üldist vaidlusalust korda on kohaldatud, õigust vaidlustada põhiküsimusena komisjoni uut hinnangut, mille kohaselt kõnealune kord kujutab endast riigiabi, esitades tühistamishagi ühenduse kohtule, nagu Forum 187 on seda teinud, või esitades õigusvastasuse väite siseriiklikule kohtule, millist võimalust on Euroopa Kohus meelde tuletanud kohtuotsuses Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu.(76)

225. Seega ei ole põhjendatud ka Forum 187 etteheide komisjonile, et komisjon on märkinud oma kirjas Belgia valitsusele, milles ta teatas ametliku uurimismenetluse algatamisest, et kohaldatav menetlus on sätestatud määruse nr 659/1999 artiklites 17–19, ega etteheide, et komisjon muutis õiguslikku alust menetluse käigus, sest selle määruse ainus eesmärk on kodifitseerida komisjonile EÜ artiklitega 87 ja 88 antud pädevuse teostamist.

226. Küsimust, kas komisjon on 17. veebruari 2003. aasta otsuses arvestanud koordineerimiskeskuste õiguspärast ootust õigesti, analüüsit