David Price’i 13. augustil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes laiendatud koda) 8. juuni 2021. aasta määruse peale kohtuasjas T-231/20: Price versus nõukogu

(Kohtuasi C-502/21 P)

(2021/C 452/14)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: David Price (esindaja: advokaat J. Fouchet)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— Tühistada 8. juuni 2021. aasta kohtumäärus (T-231/20);

— tühistada tervikuna nõukogu 30. jaanuari 2020. aasta otsus (EL) 2020/135 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu sõlmimise kohta koos Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu ja selle lisadega, vajaduse korral tühistamise tagasiulatuvast jõust tulenevate muudatustega.

Teise võimalusena:

— tühistada 8. juuni 2021. aasta kohtumäärus (T-231/20);

— tühistada osaliselt nõukogu 30. jaanuari 2020. aasta otsus (EL) 2020/135 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu sõlmimise kohta, koos Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepinguga osas, milles need aktid automaatselt, üldiselt ja ilma igasuguse proportsionaalsuse kontrollita eristavad alates 1. veebruarist 2020 liidu kodanikke ja Ühendkuningriigi kodanikke, ja tühistada seega eelkõige väljaastumislepingu preambula kuues põhjendus ning artiklid 9, 10 ja 127;

— mõista kõik menetluskulud välja Euroopa Liidult, sealhulgas advokaadikulud 5 000 euro ulatuses.

Väited ja peamised argumendid

A. Menetlusnormide rikkumine seoses vaidlustatud kohtumäärusega

Üldkohus rikkus kodukorra artiklit 130, sest ta määras ainult ühe tähtaja, nimelt nõukogule sisuliste kaitseväidete esitamiseks. Üldkohus ei määranud ühtegi tähtaega apellandile, kes pidi ootama, kuni määratakse „uued tähtajad kohtuasja menetluse jätkamiseks“, enne kui ta sai esitada oma seisukoha nii vastuvõetamatuse vastuväite kui ka sisuliste väidete kohta.

Samuti otsustas Üldkohus jätta sisulised kaitseväited apellandile edastamata, mistõttu oli apellandil võimatu teada, millal ta pidi esitama oma seisukoha vastuvõetamatuse küsimuses.

Lõpuks jättis Üldkohus vastuvõetamatuse tõttu hagi läbi vaatamata, ilma et ta oleks korraldanud kohtuistungit ning lahendanud kahte taotlust: menetluse peatamise taotlust ja kohtuasja toimiku Euroopa Kohtule saatmise taotlust, millel oli mõju menetluse jätkamisele.

B. Liidu õiguse rikkumine hagi vastuvõetavuse küsimuses

i) Kriteerium, mille kohaselt peavad vaidlustatavad otsused olema halduse üldaktid, mis ei vaja rakendusmeedet

Esiteks asus Üldkohus ekslikult ja selgitusi andmata seisukohale, et väljaastumisleping on rahvusvaheline akt, ehkki see leping kuulub oma eseme ja mõju tõttu endiselt liidu siseõigusesse, sest sellega reguleeritakse Euroopa Liidu ja tema liikmesriigi vahelisi tulevasi suhteid vastavalt siseõigusele, mille liit on kehtestanud (Ühendkuningriigi puhul) rohkem kui 50 aasta jooksul ning mis jääb selle lepingu kohaselt kohaldatavaks.

Peale selle on väljaastumislepingu artikli 4 lõigetes 4 ja 5 piiratud Ühendkuningriigi kohtulikku suveräänsust, et võimaldada väljaastumislepingu ühtset kohtulikku tõlgendamist Euroopa Liidu Kohtus. Selline säte ei ole rahvusvahelisele lepingule omane.

Teiseks, eeldusel et ka Euroopa Kohus peab väljaastumislepingut rahvusvaheliseks aktiks, on Üldkohus jätnud arvesse võtmata ELTL artikli 275, mille kohaselt ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse vaid „ühise välis- ja julgeolekupoliitikaga seotud sätted ning nende alusel vastuvõetud õigusaktid“. Üldkohus on seega vääralt ühendanud ELTL artikleid 263 ja 275, mille kohaselt on Euroopa Kohtul pädevus kõikide haldusaktide suhtes, mis ei vaja rakendusmeetmeid, välja arvatud ühise välis- ja julgeolekupoliitikaga seotud sätete alusel vastuvõetud õigusaktid. Euroopa Liidu lepingu artikleid 23 ja 26 silmas pidades ei kuulu väljaastumisleping ei sisu ega menetluse tõttu ühise välis- ja julgeolekupoliitika valdkonda.

Kolmandaks, argumendid, millega Üldkohus nõustus, eeldavad sisuliselt, et Euroopa Kohus loobub rahvusvahelise lepingu puhul kontrollimast õigusriigi põhimõtete järgmist. Selline seisukoht ei ole aga ei õiguslikult ega poliitiliselt aktsepteeritav, sest see tähendab, et nõukogu saab kontrollivabalt kahtluse alla seada aluslepingute ja nendes ette nähtud väärtuste kohaldamise.

Neljandaks, nõukogu ja Prantsusmaa on seisukohal, et väljaastumislepinguga on apellandi Euroopa kodakondsus automaatselt tühistatud, mis tähendab, et selle seisukoha järgi ei vaja väljaastumisleping toimimiseks mingeid rakendusmeetmeid, pidades silmas, et vastupidi Üldkohtu hinnangule ei või apellandi hagi taandada üksnes tema valimisõiguse küsimusele.

ii) Isikliku puutumuse kriteerium

Esiteks, hagi esitamise ajal kuulus apellant nende väheste Ühendkuningriigi kodanike hulka, kelle valimisõigust oleks tulnud teises valimisvoorus tunnustada.

Teiseks tegi Üldkohus raske analüüsivea, kui ta märkis, et väljaastumislepingu sõlmimise otsus mõjutab apellanti „objektiivse tunnuse tõttu, et ta on Ühendkuningriigi kodanik“, samas kui apellant on vaidlustanud väljaastumislepingu kui Euroopa Liidu territooriumil elav Suurbritannia kodanik mõju tõttu, mida see leping avaldab tema olukorrale.

Kolmandaks lähtus Üldkohus vaid sellest, et apellandil puudus kohalikel valimistel valimisõigus, ehkki see oli vaid üks tagajärg, mille üle apellant kaebas.

C. Õigusnormi rikkumine seoses keeldumisega suunata Üldkohtu kohtuasi ELTL artikli 256 lõike 3 kohaselt otsustamiseks Euroopa Kohtusse

ELTL artikli 256 lõige 3, tõlgendatuna sõltumatult teistest lõigetest, võimaldab liidu kohtunike vahelist dialoogi. Kui kohtuasi mõjutab tõenäoliselt liidu õiguse ühtsust või järjepidevust – vastupidi Üldkohtu seisukohale –, siis võib esimese astme kohus suunata asja otsustamiseks Euroopa Kohtusse.