ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DD 23. septembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 14. juuli 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-632/19: DD versus FRA

(Kohtuasi C-587/21 P)

(2022/C 37/13)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: DD (esindaja: Rechtsanwältin N. Lorenz)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna,

— seetõttu — tühistada Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti (FRA) direktori 19. novembri 2018. aasta otsus, millega jäeti rahuldama apellandi kaebus personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 alusel; — vajadusel tühistada FRA direktori 12. juuni 2018. aasta otsus, mis saadi kätte 13. juunil 2018 ning millega jäeti rahuldamata personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel esitatud apellandi kaebus eespool nimetatud 19. novembri 2018. aasta otsuse peale; — mõista apellandi kasuks välja mittevaraline kahju, nagu seda on üksikasjalikult kirjeldatud apellatsioonkaebuses ning mis on ex aequo et bono hinnatuna 100 000 eurot; — mõista kohtukulud välja FRA-lt.

Väited ja peamised argumendid

Rikutud on õigusnormi ja moonutatud tõendeid seoses faktiliste asjaoludega.

Rikutud on õigusnormi ja õiguskindluse põhimõtet seoses esimese õigusvastasuse väitega.

Rikutud on õigusnormi ja res iudicata’t, põhjendused on ebapiisavad, ei ole tehtud otsust apellandi esimese nõude kohta ja on moonutatud tõendeid seoses teise õigusvastasuse väitega.

Rikutud on õigusnormi, on tehtud ilmne hindamisviga ja põhjendused on ebapiisavad seoses kolmanda õigusvastasuse väitega.

Rikutud on õigusnormi, moonutatud tõendeid, tehtud ilmne hindamisviga ning väide, et Üldkohus otsustas ultra vires ja ultra petita, väide, et Üldkohus lükkas vääralt tagasi apellandi pakkumise esitada dokument, mis on kohtuasjas asjakohane, ning põhjendused on ebapiisavad seoses neljanda õigusvastasuse väitega.

Rikutud on õigusnormi, põhjendused on ebapiisavad, faktilisi asjaolusid on õiguslikult valesti kvalifitseeritud, tõendeid on moonutatud ja on tehtud ilmne hindamisviga seoses viienda õigusvastasuse väitega.

Rikutud on õigusnormi, moonutatud tõendeid, ei ole tehtud otsust apellandi esimese nõude kohta, õiguslik kvalifikatsioon on vale ning väide, et Üldkohus otsustas ultra petita, väide, et Üldkohus jättis vääralt rahuldamata apellandi nõude esitada dokument, mis oli kohtuasjas asjakohane, ei ole täielikult analüüsitud avaldust ja väidet ahistamise kohta, mille apellant esitas seoses kuuenda õigusvastasuse väitega.

Rikutud on õigusnormi seoses väidetava tegeliku kahju ja põhjusliku seose osaga.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas Bulgaaria Vabariigi kohtupraktikaga kehtestatud automaatne eeldus kahjude kindlaksmääramiseks – müügiks pakutava kauba väärtus, mis on arvutatud seaduslikult valmistatud kaupade jaehindade alusel – on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ (1) normidega?
1.

Kas eelviidatud ühenduse õigusnormid (1), mis näevad ette ELi kaubamärgi omaniku ainuõiguse ja ühtlasi võimaluse, et kaubamärk on kaasomandis, näevad kaudselt ette ka selle, et kolmandale isikule võib ühise kaubamärgi kasutamise ainuõiguse tasuta ja tähtajatult anda kaasomanike enamuse otsusega, või on selle andmiseks vaja, et nõusolek oleks ühehäälne?
1.

Kas väljendit „selge vastuolu liidu avaliku korraga“ ja selle laiendusena liikmesriigi avaliku korraga, mis on määruse nr 44/2001 (1). artikli 34 punkti 1 ja artikli 45 lõike 1 kohaselt kohtuotsuse tunnustamisest ja täidetavaks kuulutamisest keeldumise alus, tuleb mõista nii, et see puudutab lisaks ilmselgetele anti-suit injunction’itele, mis keelavad teise liikmesriigi kohtus menetlust algatada ja jätkata, ka teiste liikmesriikide kohtute tehtud otsuseid ja määruseid, mis: i) takistavad hagejal teise liikmesriigi kohtult kohtuliku kaitse saamist või juba selles kohtus pooleliolevate menetluste jätkamist, ja ii) seega kujutab see endast sekkumist teise liikmesriigi kohtu pädevusse teha otsus teatavas vaidluses, mis on selles kohtus juba pooleli ja mida ta juba menetleb ja mis tunnistatakse liidu avaliku korraga kokkusobivaks? Täpsemalt, kas liidu avaliku korraga määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 ja artikli 45 lõike 1 tähenduses on vastuolus teise liikmesriigi kohtu sellise otsuse või määruse tunnustamine ja/või täidetavaks kuulutamine, millega kinnitatakse tunnustamise ja täidetavaks kuulutamise taotlejatele ajutise ja ettemakstava rahalise hüvitise andmine tasude ja kulude eest, mis tulenesid teise liikmesriigi kohtusse hagi esitamisest või selles kohtus menetluse jätkamisest, asjaolu tõttu, et: a) pärast hagi läbivaatamist hõlmab kohtuasja kokkulepe, mis on nõuetekohaselt sõlmitud ja mida kinnitas liikmesriigi kohus, kes otsuse ja/või kohtumääruse teeb, ja b) teise liikmesriigi kohtul, kellele kassatsioonkaebuse vastustaja uue hagi esitas, puudub ainupädevust omistava klausli tõttu pädevus?
2

Kui vastus esimesele küsimusele on, et registreerimine on lubatav: Kas määruse (EL) nr 650/2012 artiklit 13 koostoimes õiguskindluse kaitse ja liidu õiguse tõhusa rakendamise põhimõtetega, samuti riikide koostöö tegemise kohustust vastavalt ELL artikli 4 lõikele 3 tuleb tõlgendada nii, et nad lubavad ühise pärandaja pärandist ühe pärija poolt tema alalise elukoha riigis toimunud loobumise registreerimise taotlemist teise pärija poolt, kes viibib riigis, kus oli pärandaja alaline elukoht tema surma hetkel, vaatamata sellele, et viimase riigi menetlusõigus ei näe ette võimalust pärandist loobumise registreerimiseks teise isiku nimel?
4.

Kui mootorsõidukite kilomeetripõhise arvestusega liisingulepingud – nagu kirjeldatud punktis 1 – on finantsteenuste osutamise lepingud: a) Kas kauglepinguga direktiivi 2002/65/EÜ artikli 2 punkti a ja direktiivi 2011/83/EL artikli 2 punkti 7 tähenduses on tegemist ka siis, kui lepingueelsetel läbirääkimistel oli tarbijal isiklik kokkupuude ainult isikuga, kes kaupleja jaoks tehinguid tarbijatega algatab, kuid kellel endal esindusõigus asjaomaste lepingute sõlmimiseks puudub? Kui vastus on eitav: b) Kas see on nii ka juhul, kui lepingut algatav isik tegutseb oma majandustegevuse raames mõnes muus sektoris ja/või järelevalvet reguleerivate õigusnormide ja/või tsiviilõigusnormide kohaselt puudub tal õigus sõlmida finantsteenuste osutamise lepinguid?
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta artiklit 60 saab kohaldada nii, et tuvastatakse, et isik on kõrvale hiilinud selle määruse artikli 64 lõike 4 punktis d ette nähtud halduskaristusest, vaatamata sellele, et taotlejast äriühingu ega selle omaniku kohta ei ole tehtud otsust, millega määratakse halduskaristus, mis tingib abi võimalike taotlejate hulgast välja arvamise?
2.

Kas 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/18/EÜ artikli 3 lõiget 1 – koostoimes selle direktiivi I B lisa punktiga 1 ja arvestades direktiivi põhjendust 17 – tuleb tõlgendada nii, et selleks, et määratleda, kas teatavat mutageneesi menetlust/meetodit on juba palju kordi kasutatud ja selle ohutuse kohta on olemas pika aja jooksul kogutud andmed Euroopa Kohtu 25. juuli 2018. aasta kohtuotsuse tähenduses, tuleb võtta arvesse üksnes selle menetluse/meetodi abil saadud organismide avamaa tingimustes kasvavaid kultuure, või on võimalik samuti arvesse võtta teadusuuringuid ja -publikatsioone, mis ei käsitle neid kultuure, ning neist üksnes selliseid teadusuuringuid ja -publikatsioone, mis käsitlevad riske inimtervisele ja keskkonnale?
1.

Kas direktiivi 2008/7/EÜ (1) artikli 5 lõikega 2 on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu tempelmaksu seadustiku (Código do Imposto do Selo; edaspidi „CIS“) punkt 17.3.4, mille kohaselt selle maksuga maksustatakse tasu, mida pangad küsivad nendelt ettevõtjatelt, kes haldavad avatud investeerimisfonde, mis investeerivad väärtpaberitesse, neile osutatud teenuste eest, mis seisnevad uute osakute märkimise edendamise tegevuses, see tähendab investeerimisfondidele kapitali hankimises nende fondide emiteeritud osakute investorite poolt omandamise tulemusel?
3.

Kas liidu õiguse nimetatud sätetega on vastuolus, et lepingutingimuse puhul, mis sisaldab mitut sätet (nt alternatiivseid sanktsioone lepingust õigustamatult taganemise korral), jäävad lepingusuhtes kehtima need lepingutingimuse osad, mis on igal juhul vastavuses liikmesriigi dispositiivse õigusega ning mida ei tule pidada ebaõiglaseks?
3.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas delegeeritud määrusega (EL) 2016/161 ja eriti selle artiklitega 25, 32, 31, 35, 36 ja 44 on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et kui riigi valitsus ja riigi andmekogu haldav juriidiline isik ei jõua kokkuleppele nimetatud sõlme integreerimises, siis võib selle integreerimise määrata ühepoolselt ja imperatiivselt ministri määrusega?
Évariste Boshabi 24. novembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 15. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-107/20: Boshab versus nõukogu

(Kohtuasi C-708/21 P)

(2022/C 51/30)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Évariste Boshab (esindaja: advokaadid T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan, A. Guillerme)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 15. septembri 2021. aasta kohtuotsus kohtuasjas T-107/20: Boshab vs. nõukogu;

— lahendada hagi sisuliselt ja tühistada otsus 2019/2109/ÜVJP (1), kuna see jätab apellandi 8. numbri all otsuse 2010/788/ ÜVJP lisasse, ning rakendusmäärus 2019/2101/EL (2), kuna see jätab apellandi 8. numbri all määruse (EÜ) nr 1183/2005 Ia lisasse;

— mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant kaks väidet, mis puudutavad kaitseõiguste rikkumist ja ilmet hindamisviga.

Esimeses väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus tema kaitseõigusi, eriti tema õigust olla ärakuulatud, sest ta ei teinud vajalikke järeldusi asjaolust, et nõukogu jättis õiguse olla ärakuulatud sisutühjaks, kuna ta ei viinud läbi vajalikke kontrolle, muu hulgas ütluste andmise korraldamise teel, ja kuna seetõttu oleks uuendatud menetlus võinud lõppeda teisiti.

Teises väites leiab apellant, et Üldkohus on teinud ilmse hindamisvea, kuna ta ei võtnud arvesse, et piiravad meetmed on tagavat laadi ja seega oma olemuselt ajutised ning nende kehtivus sõltub nende faktiliste ja õiguslike asjaolude edasikestmisest, mis tingisid asjakohaste meetmete võtmise, ning ka vajadusest neid meetmeid kehtivana hoida, arvestades nende võtmise eesmärki; samuti leiab ta, Üldkohus ei vaielnud vastu sellele, et asjaolud, mis nõukogu esile tõi, ei saanud kuidagi põhjendada mis tahes käitumist, mis võis täita vaidlusalustesse loeteludesse kandmise kriteeriume – nimelt olla vaadeldav teona, mis on käsitatav inimõiguste ränga rikkumisena; samuti ei kritiseerinud Üldkohus vääralt seda, et nõukogu ei uurinud tõendeid, mis apellant talle läbivaatamise menetluses esitas, ega teinud selle põhjal oma enda kontrolle.

(1) Nõukogu 9. detsembri 2019. aasta otsus (ÜVJP) 2019/2109, millega muudetakse otsust 2010/788/ÜVJP, mis käsitleb Kongo Demokraatliku Vabariigi vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2019, L 318, lk 134).

(2) Nõukogu 9. detsember 2019. aasta rakendusmäärus (EL) 2019/2101, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 1183/2005 (millega kehtestatakse Kongo Demokraatliku Vabariigi suhtes kehtestatud relvaembargot rikkuvate isikute vastu suunatud teatud eripiirangud) artiklit 9 (ELT 2019, L 318, lk 1).
1.

Kas kohtute sõltumatuse põhimõttega, mis on sätestatud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus, koostoimes ELL artikliga 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47, on vastuolus selline riigisisene säte nagu Rumeenia põhiseaduse artikli 148 lõige 2, tõlgenduses, mille andis sättele Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) oma otsuses nr 390/2021, mille kohaselt riigisisestel kohtutel ei ole õigust kontrollida, kas riigisisene säte, mis on Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) kohtuotsusega põhiseadusele vastavaks tunnistatud, on kooskõlas Euroopa Liidu õiguse sätetega?
2.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ artikli 4 lõikega 2 on vastuolus riigisisene kohtupraktika, milles võetakse selle hindamisel, kas lepingutingimus, mis reguleerib hüpoteeklaenu või -krediidi lepingu olulist osa, on selge ja arusaadav, arvesse niisuguseid tegureid nagu tarbijate üldine teadlikkus niisugusest lepingutingimusest; kohustuslik teave, mida peab finantsasutus potentsiaalsele laenuvõtjale andma vastavalt standardinfo teabelehti ja pangasektori reklaami reguleerivatele õigusnormidele; erilist tähelepanu, mida pöörab sellele keskmine tarbija, kuna see on hinna komponent, mis tuleb laenu alguses terves summas ära maksta ja on oluline osa rahalisest väljaminekust, mis kaasneb laenu saamisega, ning seda, et selle lepingutingimuse sõnastuse, asukoha ja ülesehituse alusel saab järeldada, et see on lepingu oluline osa?
Brunswick Bowling Products LLC 17. novembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 8. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-152/19: Brunswick Bowling Products LLC versus komisjon

(Kohtuasi C-694/21 P)

(2022/C 37/27)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Brunswick Bowling Products LLC (esindaja: advokaat R. Martens)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Rootsi Kuningriik

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktid 1 ja 2;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse;

— teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktid 1 ja 2 ning teha otsus esimeses astmes esitatud hagi kohta ja tühistada tervikuna komisjoni rakendusotsus (EU) 2018/1960 (1);

— igal juhul mõista kõik kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et on rikutud ELTL artiklit 263 koostoimes artikli 256 lõikega 1, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõiget 1 ja hea halduse põhimõtet, kuna Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei hinnanud teavet, millele komisjon tugines või jättis tuginemata oma lõpliku otsuse tegemisel, ning seetõttu ei võtnud arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, samas kui komisjonil on kohustus tagada, et tema kasutuses on nii täielik ja usaldusväärne teave kui võimalik, kusjuures Üldkohtu poolt komisjoni otsuse õiguspärasuse kontroll eeldab kontrolli selle kohta, kas komisjon tugines kogu asjakohasele teabele, ja vajaduse korral kas teave, millele komisjon tugines, on faktiliselt täpne, usaldusväärne, täielik ja ühtiv.

Teine väide, et on rikutud ELTL artikli 296 lõiget 2, harta artikli 41 lõiget 1 ja artikli 41 lõike 2 punkti c ning põhjendamiskohustust, kuna Üldkohus ei esitanud piisavalt üksikasjalikku ja põhjendatud põhistust, samas kui Üldkohus peaks vastavalt oma põhjendamiskohustusele oma põhjendused avaldama nii, et apellant saab tehtud otsuse põhjendused kindlaks teha.

(1) Komisjoni 10. detsembri 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/1960 kaitsemeetme kohta, mille Rootsi on võtnud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2006/42/EÜ ning millega keelatakse äriühingu Brunswick Bowling & Billiards toodetava keeglikurikate paigaleasetamise masina teatava tüübi ja seda tüüpi masinaga koos kasutatava lisakomplekti turule laskmine ning kõrvaldatakse müügilt juba turule lastud masinad (ELT 2018, L 315, lk 29).
—

teha lõplik otsus esimeses kohtuastmes kohtuasjas T-740/17 esitatud hagi kohta ja jätta see rahuldamata (teise võimalusena teha lõplik otsus kolmanda ja neljanda tühistamisväite kohta, lükates need tagasi, ning viienda tühistamisväite esimese ja teise osa kohta; ja saata asi T-740/17 teiste tühistamisväidete osas Üldkohtule tagasi), ning tuvastada samas, et hagi kohtuasjades T-639/14 RENV ja T-352/15 on muutunud sisutuks ja vajadus kohtuotsuse tegemiseks on ära langenud; ning
Teine väide, et on rikutud ELTL artikli 296 lõiget 2, harta artikli 41 lõiget 1 ja artikli 41 lõike 2 punkti c ning 
põhjendamisk ohustust, kuna Üldk ohus ei esitanud piisa valt üksikasjalikku ja põhjendatud põhistust, samas kui Üldk ohus 
peaks vastavalt oma põhjendamisk ohustusele oma põhjendused avaldama nii, et apellant saab tehtud otsuse põhjendused 
kindlaks teha. 
(1) Komisjoni 10. detsembr i 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/1960 kaitsemeetme kohta, mille Rootsi on võtnud vastavalt Euroopa 
Parlamendi ja nõuk ogu direktiivile 2006/42/EÜ ning millega keelatakse äriühingu Brunswick Bow ling & Billiards toodetava 
keeglikur ikate paigaleasetamise masina teata va tüübi ja seda tüüpi masinaga koos kasutatava lisak omplek ti turule laskmine ning 
kõrvaldatak se müügilt juba turule lastud masinad (ELT 2018, L 315, lk 29).
Mytilinaios AE – Omilos Epicheir iseoni 19. novembr il 2021 esitatud apellatsioonk aebus Üldk ohtu 
(kolmas koda laiendatud koosseisus) 22. septembr i 2021. aast a otsuse peale liidetud kohtuasjades 
T-639/14 RENV , Τ-352/15 ja Τ-740/17: Dimosia Epicheir isi Ilektr ismou AE versus Euroopa Komisjon, 
keda toetas Mytilinaios AE – Omilos Epicheir iseon
(Kohtuasi C-701/21 P)
(2022/C 37/28)
Kohtumenetluse keel: kreeka
Pooled
Apellant: Mytilinaios AE – Omilos Epic heir iseon (esinda jad: advok aadid Vassilios-Sp yridon Christianos ja Georgios Karydis)
Teised menetlusosalised: Dimosia Epicheir isi Ilektr ismou AE (DEI), Euroopa Komisjon
Apellandi nõuded
—tühistada Üldk ohtu otsus liidetud kohtuasjades T-639/14 RENV , T-352/15 ja T-740/17;
—vajaduse korral saata kohtuasi tagasi Üldk ohtule otsustamiseks ;
—mõista kõik kohtukulud välja DEI AE-lt.
Väited ja peamised argumendid
Vaidlustatud kohtuotsuse esemeks oli kindlaks teha, kas komisjonil oleks pidanud tekkima määr use 2015/1589 (1) artikli 4 
lõigete 3 ja 4 tähenduses kahtlusi või tõsiseid raskusi riigiabi olemasolu suht es seoses DEI AE poolt apellandile pärast 
vahek ohtu otsust kohaldatud elektr itarne tariifiga, mille tõttu oleks ta pidanud algatama ametliku uurimismenetluse.
Oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant kolm väidet selle kohta, et vaidlustatud kohtuotsuses:
—esiteks jättis Üldk ohus seoses DEI AE huviga tühistamishagi esitada analüüsimata õiguse üldpõhimõtted „nemo auditur 
[…]“ ja „venire contr a factum prooprium“ .
—teiseks rikkus Üldk ohus õigusnor mi ühelt poolt seoses ELTL artikli 107 lõikes 1 viidatud eraett evõtja kriteeri umig a ja 
teiselt poolt seoses vahek ohtu staatusega riigiorg anina.
—kolmandak s rikkus Üldk ohus õigusnor mi määr use 2015/1589 artikli 4 tõlgend amisel ühelt poolt seoses kahtluste või 
tõsist e raskuste eeldamiseg a riigiabi olemasolu kohta kaebuste esialgse läbivaatamise etapis ja teiselt poolt seoses 
tõendamisk ohustuse ümber pööramisega .
(1) Nõuk ogu 13. juuli 2015. aasta määr us (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksik asjalikud eeskir jad Euroopa Liidu toimimise 
lepingu artikli 108 kohaldamiseks (ELT 2015, L 248, lk 9).24.1.2022 ET Euroopa Liidu Teata ja C 37/21
2.

Kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav: Kas määruse (EL) 2016/679 artikli 6 lõiget 1 ja artiklit 22 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on füüsilise isiku edaspidise käitumise kohta – käesolevas asjas füüsilise isiku maksevõime ja maksevalmiduse kohta olukorras, kus võetakse arvesse nõudeid puudutavat teavet – arvutatud tõenäosuse kasutamine selleks, et teha otsust selle isikuga lepingulise suhte alustamise, jätkamise või lõpetamise kohta (skooring), lubatud vaid siis, kui täidetud on teatavad lisatingimused, mida on täpsemalt kirjeldatud eelotsusetaotluse põhjenduses?
—

igal juhul hüvitada apellandile tekitatud mittevaraline kahju, mis ex aequo et bono hinnates on 20 000,00 eurot;
C 37/10

ET

Euroopa Parlamendi 1. oktoobril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 14. juuli 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-670/19: Carbajo Ferrero versus parlament

(Kohtuasi C-613/21 P)

(2022/C 37/15)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Parlament (esindajad: I. Terwinghe, C. González Argüelles ja R. Schiano)

Teine menetlusosaline: Fernando Carbajo Ferrero

Apellandi nõuded

Esimese võimalusena:

— tühistada Üldkohtu 14. juuli 2021. aasta otsus kohtuasjas T-670/19;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule;

— otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.

Teise võimalusena:

— tühistada Üldkohtu 14. juuli 2021. aasta otsus kohtuasjas T-670/19;

— jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi rahuldamata;

— mõista kohtukulud välja F. Carbajo Ferrerolt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimene väide puudutab esiteks õigusnormide rikkumisi seoses sellise otsuse tõlgendamisega, millega määrati kindlaks 16. mai 2000. aasta kõrgemate ametnike valikumenetluse etapid ja mida on muudetud sekretariaadi 18. veebruari 2008. aasta otsusega, ja seoses võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtete tõlgendamisega, ning teiseks faktide moonutamist. Parlament väidab, et Üldkohus tegi ekslikult järelduse, et kommunikatsiooni peadirektoraadi meediadirektori nimetamise menetlus toimus nõuetevastaselt, kuna kõrgemate ametnike ametisse nimetamise nõuandev komitee ei kasutanud teenete võrdlemiseks samu analüüsikriteeriume kogu menetluse vältel.

Teise väitega, mis puudutab õigusnormi rikkumist ning faktiliste asjaolude ja tõendite moonutamist, väidab parlament, et Üldkohus eiras nõuandva komitee koostatud vestluste aruande eesmärki ning jõudis ekslikult järeldusele, et ametisse nimetav asutus ei võtnud õigesti arvesse hageja töökogemust.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível da Póvoa de Varzim (Portugal) 9. novembril 2021 – Gencoal S.A. versus Conceito Norte – Consultadoria de Gestão, Lda., BT

(Kohtuasi C-669/21)

(2022/C 64/24)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível da Póvoa de Varzim

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Gencoal S.A

Kostjad: Conceito Norte – Consultadoria de Gestão, Lda., BT

Eelotsuse küsimus

Kas [Hispaania] kuninga 29. detsembri 1992. aasta dekreedi nr 1624/1992, millega kiidetakse heaks Hispaania käibemaksumäärus (Real Decreto 1624/1992, de 29 de diciembre, por el que se aprueba el Reglamento español del IVA), artikli 31 lõiked 1 ja 4 ning 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/9/EÜ (1) artikli 15 lõige 1 rikuvad – seetõttu, et esimeses neist on sätestatud, et käibemaksu tagastamise taotluse esitamise tähtaeg ettevõtjatele või kutsetöötajatele, kelle asukoht ei ole maksu kohaldamise territooriumil, ent kelle asukoht on ühenduses [Euroopa Liidus], algab iga kalendrikvartali või kalendriaasta lõpule järgneval päeval ja lõpeb selle aasta 30. septembril, mis järgneb kalendriaastale, mille jooksul on maksusummad, mille kohta taotlus esitatakse, tasutud, ning teises on ette nähtud, et tagastamistaotlus tuleb esitada asukohaliikmesriigile hiljemalt tagastamisperioodile järgneva kalendriaasta 30. septembriks, – maksustamise neutraalsuse põhimõtet (tuues kaasa tagajärgi neutraalsusele konkurentsi valdkonnas ja võrdsuse põhimõttele diskrimineerimiskeelu aspektis), mis tuleneb ühisest käibemaksusüsteemist, mis lähtub nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (2) (muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ (3)) põhjendustest 4, 5 ja 7 ning artiklitest 167, 170, 171 ja 178 ning samuti Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1 sätestatud põhiõigusest?

(1) Nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiv 2008/9/EÜ, millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis (ELT 2008, L 44, lk 23).

(2) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).

(3) Nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiv 2008/8/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ seoses teenuste osutamise kohaga (ELT 2008, L 44, lk 11).