Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigid – Kohustused – Direktiivide täitmine – Kohustuste rikkumine – Õigustus, mis põhineb väitel, et rikkumise eest vastutavad detsentraliseeritud ametiasutused – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 226)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Ühenduse õigusega vastuolus olevad siseriiklikud meetmed – Siseriiklike õiguskaitsevahendite olemasolu – Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamise mittetakistamine

(EÜ artikkel 226)

3. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337 – Kohustus hinnata II lisas loetletud klassidesse kuuluvaid projekte – Liikmesriikide kaalutlusõigus – Ulatus ja piirid

(Nõukogu direktiiv 85/337, artikli 4 lõige 2)

Summary

1. EÜ artikli 226 kohaldamist ei mõjuta asjaolu, et liikmesriik on pannud vastutuse direktiivide rakendamise eest oma piirkondadele. Liikmesriik ei või tuua vabanduseks oma õigussüsteemi olukorda, et õigustada ühenduse direktiividest tulenevate kohustuste ja tähtaegade mittejärgimist. Kuigi iga liikmesriik võib vabalt omal äranägemisel siseriiklikult jagada õigusloomepädevust, vastutab ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmise eest EÜ artikli 226 alusel ühenduse ees siiski liikmesriik üksi.

(vt punkt 38)

2. Komisjoni esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastuvõetavust ei mõjuta rikkumishagis käsitletud siseriikliku ametiasutuse otsuse vaidlustamine siseriiklikus kohtus ega ka siseriikliku kohtu otsus vaidlustatud otsuse täitmist mitte peatada. Siseriiklikes kohtutes kasutatavad õiguskaitsevahendid ei saa takistada hagi esitamist EÜ artikli 226 alusel, sest nendel kahel menetlusel on erinevad eesmärgid ja tagajärjed.

(vt punkt 39)

3. Teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamist käsitleva direktiivi 85/337 artikli 4 lõike 2 teises lõigus on näitlikult loetletud meetodeid, mida liikmesriigid võivad kasutada, et määrata kindlaks, milliseid II lisasse kuuluvaid projekte tuleb hinnata direktiivi 85/337 tähenduses.

Järelikult antakse direktiiviga 85/337 liikmesriikidele kaalutlusõigus ning direktiiv ei takista neil teiste meetodite kasutamist, et täpsustada projekte, mis eeldavad keskkonnamõju hindamist vastavalt direktiivile. Seega ei välista direktiiv meetodit, mis seisneb selles, et iga asjaomase projekti eraldi uurimise põhjal või siseriikliku õiguse kohaselt nimetatakse direktiivi II lisasse kuuluv konkreetne projekt projektiks, mille keskkonnamõju ei hinnata.

Vaatamata sellele, et liikmesriigil on kaalutlusõigus, ei ole see iseenesest piisav, et välistada teatava projekti keskkonnamõju hindamist direktiivi mõttes. Vastasel korral saaksid liikmesriigid kasutada direktiivi 85/337 artikli 4 lõikega 2 antud kaalutlusõigust teatava projekti hindamiskohustusest vabastamiseks, kuigi projekti olemuse, suuruse või asukoha järgi võiks tal olla märkimisväärne mõju keskkonnale.

Seetõttu, vaatamata liikmesriigi poolt projekti hindamise vajaduse väljaselgitamiseks valitud meetodile – kas kindlaksmääramine seadusega või projekti eraldi uurimise põhjal –, ei tohi kasutatud meetod ohustada direktiivi eesmärki, mille kohaselt ükski projekt, millel on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju direktiivi tähenduses, ei peaks hindamisest kõrvale jääma, välja arvatud juhul, kui teatavat kõrvalejäetud projekti võiks üldise kontrolli alusel pidada selliseks, mis keskkonnale tõenäoliselt mõju ei avalda.

Otsuses, millega pädev siseriiklik ametiasutus võtab seisukoha, et projekti omadused ei eelda keskkonnamõju hindamist, peab sisalduma või sellele peab olema lisatud kogu teave, mis võimaldab kontrollida, kas see põhineb piisaval eelkontrollil, mis on läbi viidud kooskõlas direktiivi 85/337 nõuetega.

(vt punktid 41–44, 49)