Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Ühenduse õigusakti kehtivuse vaidlustamine siseriiklikus kohtus

(EÜ artikkel 234, lõige 2)

2. Transport – Õhutransport – Määrus nr 261/2004 – Lendude pikaajalise hilinemise eest reisijatele antava abi ja hoolitsuse meetmed

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artikkel 6; 1999. aasta Montréali konventsioon)

3. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253;Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artiklid 5, 6 ja 7)

4. Transport – Õhutransport – Määrus nr 261/2004 – Lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest reisijatele antava abi, hoolitsuse ja hüvitise meetmed

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artiklid 5, 6 ja 7)

5. Transport – Õhutransport – Määrus nr 261/2004 – Lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest reisijatele antava abi, hoolitsuse ja hüvitise meetmed

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artiklid 5, 6 ja 7)

Summary

1. Ainuüksi asjaolu, et siseriiklikus kohtus on vaidlustatud ühenduse õigusakti kehtivus, ei ole iseenesest piisav, et õigustada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse esitamist.

Need kohtud, kelle otsuste peale saab siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata, võivad tõepoolest ühenduse õigusakti kehtivust hinnata ja kui nad leiavad, et poolte esitatud väited kehtetuse kohta ei ole põhjendatud, võivad nad nimetatud väited tagasi lükata, järeldades, et asjaomane õigusakt on täiesti kehtiv, tingimusel et seda tehes ei sea nad kahtluse alla ühenduse õigusakti olemasolu.

Teisalt, kui selline kohus peab põhjendatuks üht või mitut ühenduse õigusakti kehtetust puudutavat väidet, mille on esitanud pooled või mille on vajadusel tõstatanud kohus ise, tuleb tal menetlus peatada ja kehtivuse tuvastamiseks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus.

(vt punktid 28–30, 32, resolutiivosa punkt 1)

2. Määruse nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta, artiklis 6 märgitud abi ja hoolitsuse meetmed on mõeldud selleks, et lennu pikaajalise hilinemise puhul ühetaoliselt ja viivitamatult hüvitada kahju, mis on tekkinud reisijate õhuveo hilinemisest tingitud ebamugavustest.

Nende meetmete täitmise tingimusi rahvusvaheline õhuveo nõuete ühtlustamise Montréali konventsioon ei määratle ning seega ei saa neid pidada selle konventsiooniga vastuolus olevaiks.

Tegelikult reguleerib nimetatud konventsioon tingimusi, mille alusel pärast seda, kui lend on hilinenud, võivad asjaomased reisijad esitada vedajate vastu, kes on selle hilinemise eest vastutavad, kahjunõudehagi lähtuvalt neile tekitatud kahjust, samas niisuguseid vedajaid kõigi teiste sekkumiste eest kaitsmata.

Artiklis 6 ette nähtud ühetaolised ja viivitamatud meetmed ei takista asjaomastel reisijatel olukorras, kus nimetatud hilinemine tekitab neile lisaks ka kahju, mis annab õiguse nõuda kahju hüvitamist, taotleda ühtlasi nimetatud kahju hüvitamist Montréali konventsioonis sätestatud tingimustel.

(vt punktid 44–48)

3. Määruse nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta, artiklid 5, 6 ja 7 ei ole kehtetud õiguskindluse põhimõtte või põhjendamiskohustuse rikkumise tõttu.

Kuna määrusest nr 261/2004 ilmnevad institutsioonide taotletud peamised eesmärgid, ei saa nõuda, et see sisaldaks eraldi põhjendust iga tehtud tehnilise valiku osas. Kuna reisijate kaitse eesmärk nõuab ühetaoliste ja tõhusate hüvitamismeetmete olemasolu, mis ei tekitaks vaidlust hetkel, kui neid tuleks rakendada – selline olukord oleks kindlasti aga tekkinud seoses vabandatavusega erakorraliste asjaolude tõttu –, siis võis ühenduse seadusandja ilma põhjenduskohustust rikkumata hoiduda nende põhjuste esitamisest, miks ta leidis, et lennuettevõtjad ei saa tugineda sellisele vabandatavusele määruse artiklites 5 ja 6 sätestatud abi‑ ja hoolitsuskohustustest vabanemiseks. Samuti võis ühenduse seadusandja ilma asjaomase akti kehtivust kahtluse alla seadmata kehtestada nimetatud määruse artiklis 7 kindlasummalise hüvitise põhimõtte ja summa suuruse, mis kuulub tasumisele lennu tühistamise korral, ilma et ta oleks pidanud esitama põhjusi, miks ta valis selle meetme ja selle summa.

(vt punktid 69, 70, 72, 77)

4. Võttes arvesse ühenduse seadusandja ulatuslikku kaalutlusõigust ühise transpordipoliitika valdkonnas, siis vaid juhul, kui selles valdkonnas võetud meede on ilmselgelt ebasobiv pädeva institutsiooni püstitatud eesmärgi saavutamiseks, võib see riivata meetme õiguspärasust proportsionaalsuse põhimõtte järgimise kohustust silmas pidades.

Selles osas ei tundu määruse nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta, artiklites 5, 6 ja 7 ette nähtud abi, hoolitsuse ja hüvitise meetmed ilmselgelt ebasobivad ühenduse seadusandja vahetult taotletava eesmärgi suhtes, milleks on tõhustada nende reisijate kaitset, kelle lennud on tühistatud või oluliselt hilinevad. Vastupidi, artiklites 5 ja 6 ette nähtud meetmed on laadilt sellised, et need hüvitavad viivitamatult osa reisijatele lennu tühistamise või pikaajalise hilinemise korral tekkinud kahjudest ja võimaldavad seega tagada huvitatud isikutele suurema kaitse. Kehtestatud kriteeriumides, millest lähtudes määratakse kindlaks reisijate õigus neile meetmetele – nimelt hilinemise kestus ja järgmise lennu ootamise aeg või siis aeg, mis kulus reisijatele lennu tühistamisest teatamiseks – ilmneb seega seos proportsionaalsuse nõuetega. Arvestades, et asjaomased ühetaolised ja vahetud hüvitamismeetmed erinevad sõltuvalt reisijatele tekkinud kahju suurusest, ei ilmne samuti, et need meetmed oleksid ilmselgelt sobimatud ainuüksi põhjusel, et vedajad ei saa tugineda vabandatavusele erakorraliste asjaolude tõttu.

Lisaks ei ole tõendatud, et reisijate vabatahtliku reisikindlustuse võtmine lendude hilinemise ja tühistamisega paratamatult kaasnevate riskide katmiseks võimaldaks igal juhul hüvitada huvitatud isikutele kohapeal tekkinud kahju. Sellist meedet ei saa seega lugeda taotletava eesmärgi seisukohalt sobivamaks kui ühenduse seadusandja võetud meetmed.

Kuna hilinemisega tekkinud kahju ei ole mingil moel seotud tasutud piletihinnaga, ei saa samuti nõustuda argumendiga, et nende tagajärgede hüvitamiseks vastu võetud meetmed oleks tulnud kehtestada proportsionaalselt piletihinnaga.

Lõpuks, mis puudutab nimetatud määruse artiklis 7 ette nähtud hüvitist, mida reisijad võivad nõuda, kui neid lennu tühistamisest liiga hilja teavitati, siis arvestades lennundusettevõtjat selle hüvitise maksmisest vabastavate erakorraliste asjaolude olemasolu ja selle kohustuse rakendamist piiravaid tingimusi, ei näi see kohustus olevat ilmselgelt sobimatu taotletava eesmärgi suhtes. Lisaks ei tundu hüvitise summa, sõltuvalt asjaomaste lendude distantsist, olevat ülemäärane.

(vt punktid 80, 82, 84–88, 91)

5. Määruse nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta, artiklid 5, 6 ja 7, mis kehtestavad kõikidele lennuettevõtjatele samad kohustused, ei ole kehtetud võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise tõttu, isegi kui niisuguseid kohustusi ei ole pandud muudele transpordivahenditele.

Tõepoolest, esiteks ei ole erinevate transpordivahendite tegevusvaldkondades tegutsevate ettevõtjate seisukord võrreldav, kuna need transpordivahendid ei ole kasutustingimuste osas üksteise vastu vahetatavad.

Teiseks on õhutranspordi valdkonnas reisijad, kelle lend tühistati või hilines oluliselt, objektiivselt erinevas olukorras kui teiste transpordivahendite reisijad sarnases olukorras.

Pealegi, lennureisijatele lendude tühistamise või pikaajalise hilinemisega tekitatud kahju on analoogne sõltumata lennuettevõtjast, kellega neil leping on sõlmitud, ning ei sõltu ettevõtja hinnapoliitikast. Ühenduse seadusandja pidi kõiki lennuettevõtjaid võrdselt kohtlema, et mitte rikkuda võrdsuse põhimõtet, arvestades määruse eesmärki suurendada kõigi lennureisijate kaitset.

(vt punktid 96–99)