Kohtuasi T-57/01

Solvay SA

versus

Euroopa Komisjon

„Konkurents — Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine — Ühenduse (välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa) soodaturg — EÜ artikli 82 rikkumise tuvastamise otsus — Ülemäära pikaks ajaks sõlmitud tarnelepingud — Püsikliendi hinnaalandus — Komisjoni õiguse määrata trahve või sanktsioone aegumine — Mõistlik aeg — Olulised menetlusnormid — Asjakohane geograafiline turg — Turgu valitseva seisundi olemasolu — Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine — Õigus tutvuda toimikuga — Trahv — Rikkumise raskus ja kestus — Raskendavad asjaolud — Korduvus — Kergendavad asjaolud”

Üldkohtu otsus (kuues koda), 17. detsember 2009 II ‐ 4637

Kohtuotsuse kokkuvõte

Vastavalt määruse nr 2988/74 Euroopa Majandusühenduse transpordi- ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta artiklile 3 peatub menetluste aegumistähtaja kulgemine komisjoni otsuse „Euroopa Ühenduste Kohtus läbivaatamise ajaks”. Alates Esimese Astme Kohtu loomisest tuleb seda viidet mõista nii, et sellega peetakse silmas eeskätt Esimese Astme Kohtus toimuvat menetlust, kuna hagid konkurentsiõiguse valdkonnas määratud sanktsioonide või trahvide peale kuuluvad tema pädevusse. Aegumine peatub ka Euroopa Kohtus toimuva apellatsioonimenetluse ajaks. Kuna Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 ja määruse nr 2988/74 artikli 3 kohaldamisalad on erinevad, ei jäta apellatsioonkaebuse peatava toime puudumine määruse artiklilt 3 ilma kogu mõjust olukordades, kus komisjon peab ootama ühenduste kohtu otsust. Lisaks kaitseb määruse nr 2988/74 artikkel 3 komisjoni aegumise eest olukordades, kus ta peab ootama ühenduste kohtu otsust menetlustes, mille kulgu ta ei juhi, enne kui ta saab teada, kas vaidlustatud akt on õigusvastane või mitte. Argumendiga, et kahe kohtuastme kehtestamine ei võimalda laiendada aegumise peatumise aega, ei saa seega nõustuda. Aegumise peatumine üksnes võimaldab komisjonil võtta vastu uue otsuse juhul, kui komisjoni otsuse tühistanud Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebus jäetakse rahuldamata. Aegumise peatumine ei avalda mingit mõju Üldkohtu otsusega tühistatud otsusele. Komisjonil ei ole apellatsioonkaebuse esitamise korral küll formaalselt takistust tegutseda ja võtta algse otsuse Üldkohtu poolt tühistamise tõttu vastu uus otsus. Sanktsioone määrava otsuse peale esitatud hagi peatab sellegipoolest menetluse aegumise, kuni ühenduste kohus on selle hagi suhtes teinud lõpliku lahendi. Kui komisjon peaks Üldkohtu poolt otsuse tühistamise tõttu vastu võtma uue otsuse, ootamata ära Euroopa Kohtu otsust, esineks oht, et samal ajal kehtivad kaks sama esemega otsust, juhul kui Euroopa Kohus tühistaks Üldkohtu otsuse. Haldusmenetluse ökonoomia nõuetega on vastuolus see, kui komisjoni kohustatakse ainuüksi eesmärgil vältida aegumistähtaja möödumist võtma vastu uus otsus enne, kui ta on saanud teada, kas algne otsus on õigusvastane või mitte. Lõpuks, kuna aegumine on vastavalt määruse nr 2988/74 artiklile 3 peatunud terveks Euroopa Kohtus toimuva apellatsioonimenetluse ajaks, ei saa komisjonile ette heita mõistliku aja põhimõtte rikkumist ainuüksi seetõttu, et ta ootas enne uue otsuse vastuvõtmist, et Euroopa Kohus lahendaks apellatsioonkaebuse. (vt punktid 90, 97, 98, 102, 103, 105–108 ja 121)

Mõistliku aja põhimõtte rikkumist puudutava etteheite analüüsimisel tuleb eristada määruse nr 17 alusel konkurentsiasjades läbi viidavat haldusmenetlust ja komisjoni otsuse peale esitatud hagi korral toimuvat kohtumenetlust. Ajavahemikku, mil ühenduste kohus kontrollib otsuse ja apellatsioonkaebuse korral ka esimeses astmes tehtud kohtuotsuse õiguspärasust, ei saa arvesse võtta komisjoni menetluse kestuse kindlaksmääramisel. (vt punkt 124)

Komisjoni otsuse tühistamine mõistliku aja põhimõtte rikkumise tõttu konkurentsi valdkonna haldusmenetluse tulemusel tehtud otsuse vastuvõtmisel on õigustatud vaid juhul, kui see otsus toob kaasa ka asjaomase ettevõtja kaitseõiguste rikkumise. Kui ei ole tuvastatud, et ülemäära pikk aeg on mõjutanud asjaomaste ettevõtjate võimalust end tõhusalt kaitsta, siis ei mõjuta mõistliku aja põhimõtte järgimata jätmine haldusmenetluse õiguspärasust. (vt punkt 132)

Kollegiaalsuse põhimõtte aluseks on komisjoni liikmete võrdväärne osalemine otsuste vastuvõtmisel ning ennekõike tuleneb sellest põhimõttest, et otsuseid tuleb ühiselt kaaluda ja et kõik kolleegiumi liikmed kannavad kollektiivset poliitilist vastutust kõikide vastu võetud otsuste eest. Selle põhimõtte järgimine ja eelkõige vajadus, et otsuseid tuleb ühiselt kaaluda, huvitab tingimata õigussubjekte, keda otsuste õiguslikud tagajärjed puudutavad, mistõttu peab neile olema tagatud, et need otsused tegi tõepoolest kolleegium ja need vastavad viimase tahtele täpselt. Selline on olukord eriti aktide puhul, mis on sõnaselgelt kvalifitseeritud otsusteks ja mida komisjon peab tegema ettevõtjate või nende ühenduste suhtes konkurentsinormide järgimise tagamiseks ning milles tuvastatakse kõnealuste normide rikkumine, tehakse ettevõtjatele ettekirjutusi ning määratakse neile rahalisi karistusi. Pelk asjaolu, et pressiteates, mida ei ole avaldanud komisjon ja mis ei ole mingilgi määral ametlik, on mainitud komisjoni pressiesindaja avaldust, milles on täpselt esitatud konkurentsi valdkonnas tehtava otsuse kuupäev ja sisu, ei saa olla piisav leidmaks, et komisjon rikkus kollegiaalsuse põhimõtet. Kuna volinike kolleegium ei ole sellise avaldusega seotud, võib ta ühise kaalumise tulemusel otsustada jätta niisuguse otsuse vastu võtmata. (vt punktid 151–155)

EÜ artikli 241 kohaldamisala peab laienema eelkõige institutsiooni töökorra sätetele, mis küll ei ole vaidlustatud otsuse õiguslik alus ja millel ei ole analoogseid tagajärgi nagu määrusel asutamislepingu kõnealuse artikli tähenduses, kuid millega on kindlaks määratud olulised menetlusnormid, mille järgimine on selle otsuse vastuvõtmisel nõutav, ning millega sellest tulenevalt tagatakse otsuse adressaatideks olevate isikute õiguskindlus. On oluline, et otsuse igal adressaadil oleks võimalik menetluse käigus vaidlustada selle akti õiguspärasust, mis on kõnealuse otsuse formaalse kehtivuse eelduseks, hoolimata asjaolust, et asjaomane akt ei kujuta endast otsuse õiguslikku alust, kui adressaadil ei olnud selle akti tühistamist võimalik nõuda enne, kui talle tehti vaidlusalune otsus teatavaks. Järelikult saab komisjoni töökorra sätete kohta esitada õigusvastasuse väite osas, milles nendega on tagatud isikute kaitse. Õigusvastasuse väide peab olema piiratud sellega, mis on vaidluse lahendamiseks tingimata vajalik. Kuna EÜ artikli 241 eesmärk ei ole võimaldada poolel vaidlustada mis tahes üldakti kehtivust mis tahes hagi puhul, peab üldakt, mille õigusvastasust väidetakse, lisaks olema hagi esemeks olevale juhtumile otseselt või kaudselt kohaldatav ning vaidlustatud üksikotsuse ja kõnealuse üldakti vahel peab olema otsene õiguslik seos. (vt punktid 165–167)

Komisjoni 1999. aasta töökorra artikli 16 esimeses lõigus on ette nähtud, et koosoleku käigus vastu võetud õigusaktid tuleb lisada autentse(te)s keel(t)es lahutamatu osana kokkuvõttele, mis koostatakse komisjoni selle koosoleku lõpus, mille käigus need vastu võeti, ning et aktid kinnitatakse kokkuvõtte viimasel lehel presidendi ja peasekretäri allkirjaga. See säte ei ole õigusvastane. Sellega kehtestatud kinnitamisnõuded on kooskõlas õiguskindluse põhimõtte nõuetega. (vt punktid 170, 175 ja 176)

Kui komisjon pärast seda, kui otsus, millega karistatakse EÜ artikli 81 lõiget 1 rikkunud ettevõtjaid, on tühistatud selliste menetlusnormide rikkumise tõttu, mis on seotud ainult volinike kolleegiumi poolt otsuse lõpliku vastuvõtmise korraga, teeb uue otsuse, mille sisu on enamjaolt identne ja mis põhineb samadel etteheidetel, ei ole komisjon kohustatud asjaomaseid ettevõtjaid uuesti ära kuulama. Ta ei ole kohustatud ka konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega uuesti konsulteerima, isegi kui kõnealuse komiteega konsulteerimise ja uue otsuse vastuvõtmise vahepeal on Euroopa Ühendusega liitunud mitu liikmesriiki ja komitee koosseis on seetõttu muutunud. Institutsiooni koosseisu muutmine ei mõjuta institutsiooni enda järjepidevust ning tema lõplike või ettevalmistavate aktide kõik tagajärjed jäävad üldjuhul alles. Pealegi ei ole olemas ühtegi ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mis nõuaks, et trahvi kaasa tuua võivat menetlust läbiviiva haldusorgani koosseis jääks samaks. Mis puudutab õigusküsimusi, mis võivad EÜ artikli 233 kohaldamisel tekkida – nagu aja möödumise, menetluse uuesti alustamise võimaluse, menetluse uuesti alustamisega lahutamatult seotud õiguse tutvuda toimikuga, ärakuulamiste eest vastutava ametniku sekkumisega ning määruse nr 17 artikli 20 võimaliku mõjuga seotud küsimused –, siis ka need ei nõua uusi ärakuulamisi, kuna need ei muuda etteheidete sisu ja nende üle teostatakse vajaduse korral hiljem üksnes kohtulikku kontrolli. (vt punktid 184, 185, 202 ja 207–209)

Nii määruse nr 17 eesmärk kui ka komisjoni ametnikele antud volituste loetelu artiklis 14 näitavad, et uurimise ulatus võib olla väga lai. Selles suhtes on ettevõtja mis tahes ruumidesse, territooriumile või transpordivahenditesse sisenemise õigus erilise tähtsusega, kuna see peab võimaldama komisjonil koguda tõendeid konkurentsieeskirjade rikkumise kohta paikadest, kust selliseid tõendeid tavaliselt leida võib – nimelt ettevõtja äriruumidest. Kõnealune sisenemise õigus muutuks kasutuks juhul, kui komisjoni ametnikud peaksid piirduma sellega, et paluvad esitada sellised dokumendid või toimikud, mida nad oskavad eelnevalt täpselt kindlaks teha. Vastupidi, see eeldab volitusi otsida mitmesuguseid andmeid, mis ei ole veel teada või mis ei ole täielikult kindlaks tehtud. Ilma selliste volitusteta oleks komisjonil võimatu koguda uurimiseks vajalikku teavet, kui ta põrkuks asjaomaste ettevõtjate koostööst keeldumisega või takistava hoiakuga. Komisjonile antud laialdaste uurimisvolituste kasutamise suhtes kehtivad tingimused, millega tagatakse asjaomaste ettevõtjate õigustega arvestamine. Sellega seoses on komisjoni kohustus nimetada uurimise objekt ja eesmärk põhimõttelise tähtsusega nõue mitte üksnes selleks, et näidata asjaomaste ettevõtjate ruumides korraldatava uurimise põhjendatust, vaid ka selleks, et ettevõtjatel oleks võimalik mõista oma koostöökohustuse ulatust, säilitades samal ajal oma kaitseõigused. Sellest tuleneb, et uurimise määramise otsuse põhjendamise kohustuse ulatust ei või piirata kaalutlustel, mis on seotud uurimise tõhususega. Kuigi selles suhtes on tõsi, et komisjon ei ole kohustatud edastama uurimise määramise otsuse adressaadile kogu tema käsutuses olevat teavet arvatavate rikkumiste kohta ega andma nendele rikkumistele täpset õiguslikku kvalifikatsiooni, peab komisjon siiski selgesti näitama, milliseid oletusi ta kontrollida kavatseb. Kuna komisjon ei ole kohustatud andma rikkumistele täpset õiguslikku kvalifikatsiooni, ei saa asjaolu, et uurimise määramise otsuses on viidatud üksnes EÜ artiklile 81 ja EÜ artiklit 82 ei ole otsesõnu nimetatud, iseenesest viia järelduseni, et komisjon rikkus määruse nr 17 artiklit 14. Isegi kui uurimise määramise otsuse sõnastusest nähtub, et komisjoni otsene eesmärk on üksnes kontrollida, kas ettevõtja osales keelatud kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, ning kui miski ei võimalda järeldada, et kahtlustatakse ka turgu valitseva seisundi kuritarvitamist, ei välju dokumentide kaasavõtmine uurimise määramise otsusega kehtestatud õiguspärastest raamidest, kui osa asjaolusid, mille osas komisjoni ametnikel on volitus hankida tõendeid EÜ artikli 81 rikkumise kohta, on samad kui need, mis on hagejale vaidlustatud otsuses seoses turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega tehtud etteheidete aluseks, ning kui uurimise määramise otsus sisaldab määruse nr 17 artikli 14 lõikega 3 nõutavaid olulisi asjaolusid. (vt punktid 218–222, 225 ja 226)

EÜ artikli 82 raames võib geograafilist turgu määratleda kui territooriumi, millel kõik ettevõtjad on asjaomaste kaupade osas sarnastes konkurentsitingimustes. Ei ole üldse vaja, et objektiivsed konkurentsitingimused oleksid nende ettevõtjate puhul täiesti ühtlased. Piisab sellest, kui need on sarnased või piisavalt ühtlased. Seega ei saa ühtset turgu moodustavatena käsitada üksnes alasid, kus objektiivsed konkurentsitingimused on ebaühtlased. Kuigi üldiselt kontrollib ühenduste kohus igakülgselt, kas konkurentsieeskirjade kohaldamise tingimused on täidetud või mitte, peab ta komisjoni antud keerukate majanduslike hinnangute kontrollimisel siiski piirduma menetlusnormide järgimise ja põhjendamiskohustuse täitmise, faktiliste asjaolude sisulise õigsuse ning selle kontrollimisega, et ei oleks tehtud ilmselget kaalutlusviga ega tegemist ei oleks võimu kuritarvitamisega. (vt punktid 249 ja 250)

EÜ artiklis 82 käsitletud turgu valitsev seisund puudutab olukorda, kus ettevõtjal on majanduslikult tugev seisund, mis võimaldab tal pärssida tõhusa konkurentsi säilimist asjaomasel turul sel teel, et ta saab tegutseda arvestataval määral sõltumatult oma konkurentidest, klientidest ja lõpuks ka tarbijatest. Erinevalt monopoolsest või sisuliselt monopoolsest seisundist ei välista selline seisund teatud konkurentsi esinemist, kuid annab seda seisundit omavale ettevõtjale võimaluse kui mitte otsustada tingimuste üle, milles konkurents toimub, siis neid vähemalt märkimisväärselt mõjutada, ning igal juhul tegutseda enamjaolt konkurentsi arvesse võtmata, ilma et selline hoiak teda kahjustaks. Turgu valitsev seisund tuleneb üldjuhul mitme sellise teguri koosesinemisest, mis eraldi võetuna ei oleks tingimata määrava tähtsusega. Asjaomasel turul esineva valitseva seisundi uurimine peab toimuma kõigepealt turu struktuuri ja seejärel kõnealuse turu konkurentsiolukorda analüüsides. Äärmiselt suur turuosa kujutab erandlikke asjaolusid kõrvale jättes endast tõendit turgu valitseva seisundi kohta. Ettevõtja, kes omab teatava perioodi jooksul äärmiselt olulist turuosa, seatakse tema toodangu- ja pakkumismahu tõttu – ilma et ettevõtjad, kellele kuuluvad tunduvalt väiksemad turuosad, suudaksid kiiresti rahuldada nõudlust, mis sooviks loobuda kõige suurema turuosaga ettevõtja kauba ostmisest – jõupositsioonile, mis teeb temast kohustusliku partneri ja mis juba sellest faktist tulenevalt kindlustab talle vähemalt suhteliselt pikaks ajaks turgu valitsevale seisundile omase sõltumatu tegutsemise võimaluse. Seega on 70–80% suurune turuosa iseenesest selge viide turgu valitsevale seisundile. Samuti kujutab 50% suurune turuosa iseenesest tõendit turgu valitseva seisundi kohta, kui just ei esine erandlikke asjaolusid. (vt punktid 275–279)

Hinnaalanduste süsteemi, mille tagajärjeks on turu suletus, peetakse EÜ artikliga 82 vastuolus olevaks, kui seda rakendab turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja. Niisuguse olukorraga on tegemist püsikliendi hinnaalanduse korral, mis tehakse vastutasuks kliendi võetud kohustuse eest hankida ainult või peaaegu ainult ettevõtjalt, kes on turgu valitsevas seisundis. Niisuguse hinnaalandusega püütakse nimelt rahaliste soodustuste tegemise teel takistada seda, et kliendid hangiksid konkureerivatelt tootjatelt. (vt punktid 316 ja 317)

Kvantitatiivsete hinnaalanduste süsteeme, mis on seotud ainult turgu valitsevat seisundit omavalt ettevõtjalt ostetud kogusega, ei peeta üldjuhul EÜ artikliga 82 vastuolus olevat turu sulgemist põhjustavaks. Kui tarnitud koguse suurenemine tähendab tarnija jaoks väiksemaid kulusid, on viimasel õigus lasta oma kliendil kulu vähenemisest osa saada soodsama hinna kohaldamise teel. Koguselisi hinnaalandusi peetakse seega niisugusteks, mis peegeldavad turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tõhususkasu ja mastaabisäästu. Sellest tuleneb, et hinnaalanduste süsteem, mille soodustusmäär suureneb vastavalt ostetud kogusele, ei riku EÜ artiklit 82, välja arvatud juhul kui hinnaalanduse tegemise kriteeriumidest ja korrast ilmneb, et süsteem ei põhine majanduslikult õigustatud vastutasul, vaid sellega püütakse sarnaselt püsikliendi- ja eesmärgihinnaalandusega takistada seda, et kliendid hangiksid konkureerivatelt tootjatelt. Selleks, et teha kindlaks kvantitatiivsete hinnaalanduste süsteemi võimalik kuritarvitav laad, tuleb seega hinnata kõiki asjaolusid, eelkõige hinnaalanduse tegemise kriteeriume ja korda, ning analüüsida, kas hinnaalanduse eesmärk on soodustuse abil, mis ei põhine mingil seda õigustaval majanduslikul sooritusel, võtta ostjalt võimalus valida oma tarneallikaid või seda võimalust piirata, tõkestada konkurentide turuletulekut, kohaldada äripartneritele võrdväärsete soorituste korral ebavõrdseid tingimusi või tugevdada turgu valitsevat seisundit moonutatud konkurentsi abil. (vt punktid 318–320)

See, kui ettevõtja, kes omab turgu valitsevat seisundit ning seob ostjaid, isegi kui ta teeb seda viimaste nõudel, kohustuse või lubadusega katta kogu oma vajadus või märkimisväärne osa sellest ainult turgu valitsevat seisundit omavalt ettevõtjalt hangitava kogusega, kujutab endast turgu valitseva seisundi kuritarvitamist EÜ artikli 82 tähenduses, sõltumata sellest, kas kõnealune kohustus kehtib ilma täiendavate tingimusteta või tehakse selle eest vastutasuks hinnaalandus. Sama kehtib ka juhul, kui kõnealune ettevõtja kohaldab ostjatega sõlmitud kokkulepete alusel või ühepoolselt ilma nimetatud ostjaid ametliku kohustusega sidumata püsikliendi hinnaalanduste süsteemi, see tähendab hinnaalandusi, mis on seotud tingimusega, et klient katab kogu oma vajaduse või sellest olulise osa ainult turgu valitsevat seisundit omavalt ettevõtjalt hangitava kogusega. Niisugused ainuõigusliku hankimise kohustused, olenemata sellest, kas nende eest antakse vastutasuks hinnaalandus või püsikliendisoodustus, selleks et kallutada ostjaid hankima ainult turgu valitseva seisundiga ettevõtjalt, ei ole kooskõlas eesmärgiga tagada ühisturul kahjustamata konkurents, kuna need ei põhine majanduslikul sooritusel, mis õigustaks seda kohustust või soodustust, vaid nende eesmärk on võtta ostjalt võimalus valida oma tarneallikaid või seda võimalust piirata ning tõkestada tootjate turuletulekut. (vt punkt 365)

Turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal on õigus teha oma klientidele koguselisi hinnaalandusi, mis on seotud ainult temalt ostetud kogusega. Selliste hinnaalanduste arvutamise kord ei tohi siiski tähendada seda, et äripartneritele kohaldatakse võrdväärsete soorituste korral ebavõrdseid tingimusi, rikkudes nii EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c. Selles suhtes ongi koguseliste hinnaalanduste süsteemi olemuseks see, et toote või teenuse olulisimatele ostjatele või kasutajatele tagatakse madalam keskmine ühikuhind või – mis teeb sama välja – suurem keskmine hinnaalanduse määr kui selle toote või teenuse vähem olulistele ostjatele või kasutajatele. Isegi kui hinnaalanduse määr kasvab lineaarselt vastavalt maksimaalse hinnaalandusega kogusele, siis hinnaalanduse keskmine määr kasvab (või keskmine hind väheneb) matemaatiliselt esmalt võrreldes ostetud koguse kasvamisega proportsionaalselt rohkem ja edaspidi võrreldes ostetud koguse kasvamisega proportsionaalselt vähem ning lõpuks stabiliseerub hinnaalanduse ülemmäära juures. Ainuüksi asjaolu, et koguseliste hinnaalanduste süsteemi tulemus on see, et teatud klientidele kohaldatakse teatud koguse korral proportsionaalselt kõrgemat hinnaalanduse määra kui teistele, võrreldes nende ostumahtude erinevusega, on seda liiki süsteemi olemuslik osa ning ainuüksi selle alusel ei saa järeldada, et süsteem on diskrimineeriv. Sellegipoolest, kui hinnaalanduse erinevatele astmetele jõudmise künnised, mis on seotud kasutatavate määradega, toovad kaasa selle, et hinnaalanduse või täiendava hinnaalanduse saavad ainult teatud äripartnerid ning neile antakse majanduslik eelis, mis ei ole õigustatud nende tekitatava tegevusmahuga ega võimaliku mastaabisäästuga, mida nad võrreldes oma konkurentidega võimaldavad tarnijal saavutada, kaasneb koguseliste hinnaalanduste süsteemiga ebavõrdsete tingimuste kohaldamine võrdväärsete soorituste korral. Objektiivsete põhjenduste puudumisel võivad niisugusele diskrimineerivale kohtlemisele viidata süsteemi käivitumise kõrge künnis, mis saab puudutada üksnes turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja mõnda eriti olulist partnerit, või see, et hinnaalanduste määrad ei kasva kogustega lineaarselt. (vt punkt 396)

Õigus tutvuda toimikuga, mis tuleneb kaitseõiguste tagamise põhimõttest, tähendab konkurentsieeskirjade kohaldamise haldusmenetluses seda, et komisjon peab andma asjaomasele ettevõtjale võimaluse analüüsida kõiki uurimistoimikus sisalduvaid dokumente, mis võivad olla tema kaitse jaoks olulised. Need hõlmavad nii süüstavaid kui ka õigustavaid dokumente, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni asutusesisesed dokumendid ja muu konfidentsiaalne teave. Süüstavate andmete osas peab asjaomane ettevõtja tõendama, et tulemus, milleni komisjon oma otsuses jõudis, oleks olnud erinev, kui edastamata jäetud dokument, millele komisjon talle rikkumist süüks pannes tugines, oleks tulnud süüstava tõendina arvestamata jätta. Õigustavate andmete puhul peab asjaomane ettevõtja tõendama, et andmete avaldamata jätmine võis mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu tema kahjuks. Piisab, kui ettevõtja tõendab, et ta oleks võinud õigustavaid dokumente kasutada enda kaitsmisel selliselt, et kui tal oleks olnud võimalus haldusmenetluses neile tugineda, oleks ta saanud tuua välja asjaolud, mis ei olnud kooskõlas selles staadiumis komisjoni poolt tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mingil viisil mõjutada komisjoni poolt otsuses antavaid hinnanguid vähemalt ettevõtjale süüks pandava tegevuse raskuse ja kestuse osas ning järelikult ka trahvi taseme osas. Võimalust, et avalikustamata dokumendil oleks võinud olla mõju menetluse käigule ja komisjoni otsuse sisule, saab tõendada alles pärast teatavate selliste tõendite esialgset uurimist, mis kinnitavad, et avalikustamata dokumentidel võis nende tõendite seisukohast olla niisugune tähtsus, mida ei oleks tohtinud tähelepanuta jätta. Toimikuga tutvumise õiguse rikkumine võib tuua kaasa komisjoni otsuse täieliku või osalise tühistamise üksnes juhul, kui uurimistoimikule juurdepääsu eeskirjade eiramine haldusmenetluses takistas asjaomasel ettevõtjal või asjaomastel ettevõtjatel tutvuda dokumentidega, mis võisid olla tarvilikud nende kaitse jaoks, ning rikkus seeläbi nende kaitseõigusi. Sellise olukorraga on tegemist juhul, kui mõne dokumendi avalikustamise korral oleks olnud kas või väike võimalus, et haldusmenetluse tulemus oleks olnud teistsugune, kui asjaomane ettevõtja oleks saanud menetluse käigus sellele dokumendile tugineda. (vt punktid 405–407)

Õigus tutvuda toimikuga kuulub menetluslike tagatiste hulka, mille eesmärk on kaitseõiguste kaitsmine, ning see, kui rikutakse õigust tutvuda otsusele eelnevas menetluses komisjoni toimikuga, võib üldjuhul kaasa tuua selle otsuse tühistamise, kui on kahjustatud asjaomase ettevõtja kaitseõigusi. Kaitseõiguste rikkumist tuleb analüüsida iga juhtumi konkreetsete asjaolude alusel, kuna see sõltub peamiselt etteheidetest, mis komisjon võttis aluseks, et tõendada asjaomasele ettevõtjale süüks pandavat rikkumist. Seega tuleb kokkuvõtlikult läbi vaadata sisulised etteheited, mis komisjon vastuväiteteatises ja vaidlustatud otsuses aluseks võttis ning võtta arvesse argumente, mis asjaomane ettevõtja konkreetselt vaidlustatud otsuse suhtes esitas. Olukorras, kus ettevõtja karistamise otsuse vastuvõtmisele eelnenud haldusmenetluses ei koostanud komisjon nummerdatud loendit toimikusse kuuluvatest dokumentidest ega edastanud asjaomasele ettevõtjale kõiki toimikusse kuuluvaid dokumente, millega tal oli õigus tutvuda, vaid ainult süüstavad dokumendid, palumata tal tulla komisjoni ruumidesse tutvuma kõigi dokumentidega, on haldusmenetlus õigusvastane. Siiski ei ole alust lõppotsust tühistada, kui ei ole tõendatud, et ettevõtjal puudus võimalus uurida kõiki uurimistoimikus sisalduvaid dokumente, mis võisid olla tema kaitse jaoks asjakohased, isegi kui selle otsuse peale kohtule esitatud hagi menetluses ilmneb pärast menetlust korraldavaid meetmeid, mille eesmärk oli tagada kogu toimikuga tutvumise võimalus, et osa toimikust on puudu. (vt punktid 450, 454, 456, 458, 465, 467, 468, 481 ja 482)

Üldkohtul on õigus sellise hagi menetluses, mis on kohtule esitatud komisjoni otsuse peale, millega määratakse ettevõtjale karistus ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, määrata menetlust korraldavad meetmed, mille eesmärk on tagada kogu toimikuga tutvumise võimalus, et hinnata, kas komisjoni keeldumine dokumendi avaldamisest või tõendi edastamisest võis kahjustada süüdistatava ettevõtja kaitset. Kuna see analüüs on piiratud esitatud väidete kohtuliku kontrolliga, ei ole selle eesmärk ega tagajärg haldusmenetluses juhtumi täieliku uurimise asendamine. Toimikusse kuuluvatest teatud dokumentidest hiline teadasaamine ei aseta hagi esitanud ettevõtjat olukorda, milles ta oleks olnud, kui ta oleks saanud samadele dokumentidele tugineda institutsiooni menetluses kirjalike ja suuliste märkuste esitamise korral. Pealegi, kui juurdepääs toimikule on tagatud kohtumenetluse staadiumis, ei pea asjaomane ettevõtja tõendama, et kui ta oleks saanud edastamata jäetud dokumentidega tutvuda, oleks komisjoni otsuse sisu olnud teistsugune, vaid piisab tõendamisest, et kõnealused dokumendid oleksid võinud olla tema kaitse jaoks tarvilikud. (vt punktid 458 ja 459)

Kui konkurentsi valdkonnas tehtud komisjoni otsus tühistatakse menetlusnormi rikkumise tõttu, on komisjonil õigus võtta vastu uus otsus uut haldusmenetlust alustamata. Kui uue otsuse sisu on peaaegu identne varasema otsuse sisuga ja kui need kaks otsust rajanevad samadel põhjendustel, kehtivad uues otsuses trahvi suuruse kindlaksmääramise suhtes normid, mis kehtisid varasema otsuse vastuvõtmise ajal. Komisjon alustab nimelt menetlust uuesti staadiumist, milles menetlusnormi rikuti, ning teeb uue otsuse, hindamata juhtumit uuesti normide alusel, mida esimese otsuse vastuvõtmise ajal veel olemas ei olnud. (vt punktid 492–494)

Selleks et hinnata ettevõtjale süükspandavate ühenduse konkurentsinormide rikkumiste raskust, et määrata kindlaks talle proportsionaalne trahvisumma, võib komisjon arvesse võtta teatud rikkumiste eriti pikka kestust, nende rikkumiste arvu ja mitmekesisust, mis puudutasid asjaomase ettevõtja kõiki või peaaegu kõiki tooteid ja millest mõni mõjutas kõiki liikmesriike, niisuguste rikkumiste erilist raskust, mis on osa tahtlikust ja järjepidevast strateegiast, mille eesmärk on mitmesuguste konkurente kõrvaldavate tegevuste ja klientide püsiklientidena sidumise poliitika abil säilitada kunstlikult või tugevdada ettevõtja valitsevat seisundit turgudel, kus konkurents oli juba piiratud, kuritarvituse tagajärgi, mis on konkurentsi seisukohast eriti kahjulikud, ning eeliseid, mida ettevõtja tänu oma rikkumistele sai. Komisjon võib õigusega kvalifitseerida eriti raskeks sellise turgu valitsevas seisundis ettevõtja tegevuse, kes oma klientidele lisakoguselt hinnaalandusi tehes ja nendega püsikliendina sidumise kokkuleppeid sõlmides säilitab kunstlikult või tugevdab oma valitsevat seisundit asjaomasel turul, kus konkurents on juba piiratud. (vt punktid 498–500)

Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise raskuse analüüsimisel tuleb arvesse võtta võimalikku korduvust. Korduvuse mõiste – nii nagu seda mõistetakse teatavates siseriiklikes õiguskordades – tähendab, et isik on pannud toime uusi rikkumisi pärast seda, kui teda on sarnaste rikkumiste eest karistatud. Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta lähtuvad samast käsitlusest, viidates „sama liiki rikkumisele”. Seega ei saa komisjon võtta korduvust raskendava asjaoluna arvesse ettevõtja puhul, kes kuritarvitab valitsevat seisundit, mis tal on turul EÜ artikli 82 tähenduses, varasema salajase tegevuse eest, mis on seotud EÜ artikliga 81 ja mis on pealegi väga erinevad nendest, mille tõttu rikutakse EÜ artiklit 82. (vt punktid 507–511)

Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise raskuse analüüsimisel tuleb arvesse võtta võimalikku korduvust, kuna see võib õigustada trahvisumma suurendamist. Seevastu korduvuse puudumine ei saa olla kergendav asjaolu, kuna üldjuhul on ettevõtja kohustatud ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumist mitte toime panema. (vt punktid 522 ja 523)

Ettevõtja koostöö komisjoniga komisjoni käikude ajal tema ruumidesse kuulub ettevõtjal lasuvate kohustuste hulka ega saa seega olla kergendav asjaolu, mis õigustaks ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi vähendamist. (vt punktid 527 ja 529)

Konkurentsiasjades trahvisumma kindlaksmääramise valdkonnas tähendab määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 silmas peetud käive, mida tuleb määratava trahvi ülemmäära puhul silmas pidada, asjaomase ettevõtja kogukäivet, mis ainsana annab ligikaudselt tunnistust ettevõtja olulisusest ja mõjust turul. Määruse nr 17 viidatud säte ei sisalda käibe puhul mingit territoriaalset piirangut. Viimati nimetatud sättes kehtestatud piiri järgides võib komisjon ise valida, millise käibe alusel – lähtudes geograafilisest alast või asjaomastest toodetest – ta trahvisumma kindlaks määrab. (vt punkt 548)