ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 84/29

ET

Nec Corp. 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda, laiendatud koosseisus) 29. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-341/18: Nec versus komisjon

(Kohtuasi C-786/21)

(2022/C 84/39)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Nec Corp. (esindajad: Solicitor R. Bachour, advocaten A. Pliego Selie, W. Brouwer, R. Warning)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— teha apellatsioonkaebuse kohta lõplik otsus ja tühistada vaidlusalune otsus ja/või vähendada trahvi vastavalt apellatsioonkaebuse nõuetele, või teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule uue otsuse tegemiseks kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega; ja

— mõista käesoleva menetluse ja Üldkohtu menetluse kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimene väide on jaotatud kolmeks osaks ning selles märgib apellant, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud ega ole esitanud piisavaid või asjassepuutuvaid põhjendusi, kui ta analüüsis küsimust, kas apellandi trahvi tuleb korduvuse tõttu suurendada.

Esiteks on Üldkohus eksinud, kui ta järeldas, et vaidlusaluse otsusega võis apellandile määrata eraldi trahvi korduvuse alusel, ehkki tema vastutus on määratletud üksnes kui tuletatud vastutus.

Teiseks on Üldkohus eksinud, kui ta nõustus trahvi suurendamisega korduvuse alusel perioodi eest, mis jääb enne 20. maid 2010, st enne seda, kui apellanti peeti vastutavaks rikkumise toimepanemise eest ja teda sellest teavitati. See ei ole õiguslikult korrektne ega proportsionaalne, eriti kuna möödus vaid vähe aega alates sellest hetkest, kui komisjon võttis vastu DRAMi otsuse (1), kuni hetkeni, kui Tokin Corporation lõpetas rikkumise, ja kuna seetõttu ei saa objektiivselt järeldad, et apellant nõustus või toetas mingilgi moel Tokin Corporationi rikkumist.

Kolmandaks on vaidlustatud kohtuotsuses igal juhul õigusnormi rikutud, kohaldades vääralt proportsionaalsuse põhimõtet, kui analüüsiti trahvi suurust ja tuvastati ajavahemik, mille suhtes seda kohaldatakse.

Apellatsioonkaebuse teises väites märgib apellant, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuses moonutanud vaidlusalust otsust ja nõustunud ilmselge ebakõlaga selles otsuses seoses apellandi osalemisega tuvastatud rikkumises, asendades ebakõla, mis puudutas apellandi vastutuse kvalifitseerimist, omaenda arusaamaga faktidest ja komisjoni arutluskäigust vaidlusaluses otsuses.

Apellatsioonkaebuse kolmandas väites märgib apellant, et vaidlustatud kohtuotsuses on õigusnormi rikutud, kuna seal kohaldati vääralt proportsionaalsuse põhimõtet, ning rikutud kohustust esitada piisavad või asjakohased põhjendused, kui Üldkohus analüüsis oma täieliku pädevuse raames trahvisummat.

(1) Komisjoni 19. mai 2010. aasta otsus ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/38.511 – DRAM).
Amazon.com, Inc., Amazon Services LLC, Amazon EU Sàrli, Amazon Europe Core Sàrli 21. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 14. oktoobri 2021. aasta kohtumääruse peale kohtuasjas T-19/21: Amazon.com jt versus komisjon

(Kohtuasi C-815/21 P)

(2022/C 84/42)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Amazon.com, Inc., Amazon Services LLC, Amazon EU Sàrl, Amazon Europe Core Sàrl (esindajad: dikigoros A. Komninos, abogado G. Tantulli)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtumäärus;

— lükata vastuvõetamatuse vastuväide täies ulatuses tagasi;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse hagiavalduse sisuliseks läbivaatamiseks.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid leiavad, et vaidlustatud kohtumäärus rikub ELTL artiklit 263, kuna kohtumääruses on jõutud järeldusele, et hagiavalduses vaidlustatud meede ei too kaasa õiguslikke tagajärgi. Selline rikkumine on tingitud sellest, et valesti tõlgendati määruse nr 1/2003 (1) artikli 11 lõiget 6, millega antakse ettevõtjale õiguskaitse komisjoni ja liikmesriigi konkurentsiasutuste paralleelselt läbiviidavate kartellivastaste menetluste eest. Vaidlustatud kohtumääruses ei võetud arvesse, et vaidlustatud meede võtab Amazonilt selle kaitse.

(1) Nõukogu16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
—

neljas väide: õigusnormi rikkumine seoses järgmisega: kohtuliku kontrolli ulatus, institutsioonide kaalutlusruum ning vajadus vältida ilmselgeid vigu; Lääne-Sahara rahva nõusoleku nõude puudumine, asjaolu, et nõusoleku mõiste on liiga kitsas ja teoreetiline; tõsiasi, et pooldava arvamuseni viinud konsulteerimise piisavusega ei nõustutud, ning et kõrvale jäeti tekkiva kasu analüüs; asjaolu, et Polisario Rinne määratleti kehandina, mis pidanuks niisuguse nõusoleku andma, arvestades tema põhikirja ning piiratud representatiivsust;
Euroopa Liidu Nõukogu 16. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda laiendatud koosseisus) 29. septembri 2021. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-344/19 ja T-356/19: Front Polisario versus nõukogu

(Kohtuasi C-798/21 P)

(2022/C 119/31)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: F. Naert, V. Piessevaux)

Teised menetlusosalised: Rahvarinne Saguia el-Hamra ja Rio de Oro vabastamiseks (Polisario rinne), Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Euroopa Komisjon, Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud

Apellandi nõuded

— Tühistada edasikaevatud kohtuotsus osas, milles sellega tühistati otsus 2019/441 (1);

— teha apellatsioonkaebuse esemeks olevates küsimustes lõplik kohtuotsus ja jätta rahuldamata Polisario Rinde hagi kohtuasjas T-344/19;

— mõista Polisario Rindelt välja apellatsioonimenetluse ja kohtuasjas T-344/19 toimunud menetluse kohtukulud;

— teise võimalusena: jätta otsuse 2019/441 tagajärjed kehtima 12 kuuks alates kohtuotsuse kuulutamisest.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimese väite kohaselt on rikutud ELTL artikli 263 neljandat lõiku, ning sellega on edasikaevatud kohtuotsus vaidlustatud osas, milles seal otsustati, et Polisario Rindel on liidu kohtus kohtumenetlusõigus- ja –teovõime.

Apellatsioonkaebuse teise väite kohaselt on rikutud ELTL artikli 263 neljandat lõiku ning aktide usaldusväärsuse nõuet ja sellega on edasikaevatud kohtuotsus vaidlustatud osas, milles seal otsustati, et vaidlusalune otsus puudutab Polisario Rinnet otseselt ja isiklikult.

Apellatsioonkaebuse kolmanda väite kohaselt on rikutud õigusnormi seoses võimalusega tugineda rahvusvahelise õiguse normidele ning ja sellega on edasikaevatud kohtuotsus vaidlustatud osas, milles seal otsustati, et Polisario Rinne võib tugineda enesemääramise põhimõttele ja rahvusvaheliste lepingute suhtelise toime põhimõttele.

Apellatsioonkaebuse neljas väide käsitleb seda, et rahvusvaheliste lepingute suhtelise toime põhimõtet ja enesemääramise õigust tõlgendati ja kohaldati vääralt, et rikuti aktide usaldusväärsuse nõuet, moonutati nõukogu argumente ning rikuti Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga. Nõukogu vaidlustab edasikaevatud kohtuotsuse osas, milles seal on otsustatud, et Lääne-Sahara rahvas ei andnud oma nõusolekut lepingu kohta, mida käsitleb otsus 2019/441.

(1) Nõukogu 4. märtsi 2019. aasta otsus (EL) 2019/441 Euroopa Liidu ja Maroko Kuningriigi vahelise säästva kalapüügi partnerluslepingu, selle rakendamise protokolli ja lepingu juurde kuuluva kirjavahetuse sõlmimise kohta (ELT 2019, L 77, lk 4).
Euroopa Parlament 8. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 29. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-384/19: parlament versus Axa Assurances Luxembourg SA jt

(Kohtuasi C-766/21 P)

(2022/C 119/28)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Euroopa Parlament (esindajad: E. Paladini ja B. Schäfer)

Teised menetlusosalised: Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA, La Luxembourgeoise SA, Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktid 2 ja 4;

— saata asi tagasi Üldkohtusse;

— otsustada kohtukulude kandmine edaspidi, välja arvatud need kohtukulud, mison vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 3 esemeks.

Teise võimalusena

— tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktid 2 ja 4;

— rahuldada Euroopa Parlamendi esimeses kohtuastmes esitatud nõuded Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA ja La Luxembourgeoise SA suhtes.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab Euroopa Parlament kolm väidet.

Esimene väide, et rikuti õigusnormi, kuna rikuti liidu õiguse tõlgendamispõhimõtteid. Parlament leiab, et Üldkohus on eelkõige eiranud tõlgendamisreeglit, mille kohaselt võetakse arvesse lepingu eset ja konteksti, milles selle sõnastus – ja eelkõige mõiste „üleujutus“ esineb. Teise võimalusena leiab Parlament, et Üldkohus moonutas välistavat klauslit, mis käsitles üleujutust.

Teine väide, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendustes oli viga, kuna Parlamendi sõnul on selles kohtuotsus mõiste „üleujutus“ osas vastuolu Üldkohtu põhjendustes.

Kolmandaks leiab Parlament, et vaidlustatud kohtuotsus sisaldab faktide ja asjaolude moonutamisi: Üldkohus moonutas Parlamendi seiskohta seoses mõistega „üleujutus“, hindas ilmselgelt vääralt ehitusplatsi olukorda kahjujuhtumi ajal ja moonutas ka eksperdiarvamuse järeldusi kahjujuhtumi põhjuste kohta.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksamaa) 27. detsembril 2021 – Beverage City & Lifestyle GmbH versus Advance Magazine Publishers, Inc.

(Kohtuasi C-832/21)

(2022/C 119/34)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Beverage City & Lifestyle GmbH, MJ, Beverage City Polska Sp.z.o.o., FE

Vastustaja: Advance Magazine Publishers, Inc.

Eelotsuse küsimused

Oberlandesgericht Düsseldorf esitab Euroopa Liidu Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse selle kohta, kuidas tõlgendada määruse (EL) 2017/1001 (1) artiklit 122 koostoimes määruse (EL) nr 1215/2012 (2) artikli 8 punktiga 1:

Kas hagid on määruse (EL) nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, et vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos, kui ELi kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise tuvastamise hagi puhul seisneb seos selles, et ühe liikmesriigi (käesoleval juhul Poola) residendist kostjad on tarninud kaupu, millega rikutakse ELi kaubamärgist tulenevaid õigusi, teise liikmesriigi (käesoleval juhul Saksamaa) residendist kostjale, kelle seaduslik esindaja on „ankurkostja“, kelle vastu on samuti esitatud rikkumise nõue, kui pooled on üksteisega seotud pelgalt tarnesuhte kaudu ja sellest kaugemale minev õiguslik või faktiline seos puudub?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrus (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).
3.

a) Kas esimeses küsimuses kirjeldatud asjaoludel on vahistamismäärust täitval õigusasutusel juhul, kui ta on kindel selles, et teise süüdimõistmise ja täitmismääruseni viinud menetlus ei toimunud kooskõlas Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni artikliga 6, ja eelkõige selles, et tagaotsitava puudumine rikkus kaitseõigust ja/või tagaotsitava õigust õiglasele kohtupidamisele, õigus ja/või kohustus a) keelduda tagaotsitava üleandmisest põhjusel, et selline üleandmine oleks vastuolus konventsiooni artikliga 6 ja/või Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja artikli 48 lõikega 2, ja/või b) nõuda, et vahistamismääruse teinud õigusasutus esitaks üleandmise tingimusena kinnituse selle kohta, et tagaotsitaval on üleandmise korral õigus taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning õigus osaleda sellel kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mille tulemuseks võib olla täitmismääruse tühistamine? b) Kas küsimuse 3a puhul kohaldatav kriteerium on see, kas tagaotsitava üleandmine rikuks tema põhiõigusi, mis tulenevad konventsiooni artiklist 6 ja/või harta artiklist 47 ja artikli 48 lõikest 2, ning kui see nii on, siis kas asjaolu, et teise süüdimõistmise ja täitmismääruseni viinud menetlus toimus tagaselja ja et tagaotsitava üleandmise korral ei oleks tal õigust taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata, on piisav, et vahistamismäärust täitev õigusasutus võiks teha järelduse, et üleandmine rikuks nende õiguste olemust?
3.

Läti Vabariik väidab, et keeldudes kandmast üle tehtud osamaksed ning põhjendades ametlikult seda keeldumist kuupäevaga, mil osamaksed olid tegelikult tehtud, on Rootsi Kuningriik rikkunud direktiivi 2014/49/EL ning see rikkumine ohustab Euroopa Liidu eesmärkide saavutamist ja jätab Läti ilma õigusest saada makseid kompensatsioonina riskide eest seoses krediidiasutuse tagatud hoiustega, mis on üle kantud tema vastutusel, ning selle näol on tegemist lojaalse koostöö põhimõtte, millele on pühendatud ELL artikli 14 lõige 3, ja direktiivi 2014/49/EL eesmärkide rikkumisega.
1.

Kas direktiivi 2002/58 (1), mida on muudetud direktiiviga 2009/136/EÜ (2), artikli 15 lõiget 1 (vajaduse korral koostoimes artikliga 5) tuleb põhiõiguste harta artikleid 7 ja 8 arvesse võttes tõlgendada nii, et avaliku võimu juurdepääs mobiiltelefonis säilitatavatele andmetele kujutab endast harta viidatud artiklitega tagatud põhiõiguste riivet, mis on nii raske, et sellist juurdepääsu tuleks kuritegude ennetamisel, uurimisel, avastamisel ja menetlemisel piirata võitlusega raske kuritegevuse vastu?
1.

Kas selleks, et kvalifitseerida eraldi toode autoistme „osaks“ nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku (1) kohta I lisas esitatud kombineeritud nomenklatuuri põhikohtuasja suhtes kohaldatavate redaktsioonide grupi 94 tähenduses, on tarvis, et ilma selle tooteta ei saaks iste täita oma esmatähtsat põhiotstarvet (funktsionaalse üksuse tähenduses), või piisab, kui eraldi osa, mis on mõeldud ainult autoistmetele paigaldamiseks, võib tunnistada istmeosaks?
3.

Kas nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/212/JSK (2) artiklit 4 koostoimes harta artikliga 47 tuleb per argumentum a fortiori tõlgendada nii, et see on kohaldatav ka siis, kui tegu ei ole kvalifitseeritav kuriteona, ja nii, et viidatud sätetega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, mis – nagu ZANN artikli 59 lõige 2 – jätavad kaebuse esitamise õigusega isikute ringist välja konfiskeeritud vara omaniku ja – nagu ZM artikkel 232 – näevad sõnaselgelt ette, et otsuse peale, mille alusel saab kooskõlas riigisisese õigusega konfiskeerida sellise kolmanda isiku vara, kes ei olnud haldusrikkumise asjas algatatud menetluse osaline, ei saa kaebust esitada?
2.

Kas mõistet „mahuti“ ühise tollitariifistiku kombineeritud nomenklatuuri alamrubriigi 8609 00 90 00 redaktsioonis, mida sisaldab komisjoni 4. oktoobri 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1001/2013, millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa, I lisa, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab toodet, mis kujutab endast torude transportimise süsteemi, mille koosseisu kuuluvad teatav arv alumiiniumist tõsteprofiile, kaks terasest tõsteposti tõsteprofiili kohta ja kaks M20 mõõdus polti tõsteprofiili kohta, mida kasutatakse tõsteprofiilide kinnitamiseks. Torud asetatakse tõsteprofiilidele. Lisatakse uus komplekt tõsteprofiile ja seejärel asetatakse järgmised torud nendele tõsteprofiilidele ja nii edasi, kuni soovitav kogus torusid on pakitud. Kõige peale asetatakse alati veel üks komplekt tõsteprofiile. Kui torude pakkimine tõsteprofiilidesse on lõpetatud, kinnitatakse tõstepostide külge kõigis neljas nurgas (tõstepostide küljes olevate aasade abil) terasketid ning toode on valmis laadimiseks kas kraana abil või maitsi transportimiseks kahveltõstuki abil.
1.

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikli 9 lõike 2 punkti h tuleb tõlgendada nii, et haigekassa meditsiiniteenistusel (Medizinischer Dienst) on keelatud töödelda oma töötaja terviseandmeid, mis on selle töötaja töövõime hindamise eeldus?
3.

Kas tervishoiutöötajate puhul, kelle puhul on vaktsineerimine liikmesriigi õigusaktide kohaselt kohustuslik, võib vaktsiine, mille komisjon on määruse nr 507/2006 tähenduses tingimuslikult heaks kiitnud, kohustuslikuks vaktsineerimiseks kasutada ilma, et läbi viidaks mingit ettevaatusabinõuna kohaldatavat menetlust, või võivad need tervishoiutöötajad arvestades asjaolu, et luba on tingimustega, olla inokuleerimise vastu, vähemalt nii kaua, kuni pädev tervishoidu haldav ametiasutus on konkreetselt ja mõistliku kindlusega kindlaks teinud esiteks selle, et vastavad vastunäidustused puuduvad, ja selle, et saadav kasu ületab kasu teistest ravimitest, mis on praegu meie käsutuses? Kas niisugusel juhul peavad pädevad tervishoidu haldavad ametiasutused tegutsema Nice’i harta artiklit 41 järgides?
1.

Kas direktiivi 2003/96/EÜ (1) artikli 14 lõike 1 punktiga a on kooskõlas Hispaania riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse elektrienergia tootmiseks söe kasutamise maksustamine, kui vaatamata sellele, et selle maksu väljakuulutatud eesmärk on kaitsta keskkonda, ei kajastu see otstarve maksu ülesehituses ja seda kogutakse elektrisüsteemi kulude rahastamiseks?
5.

Kui tehakse kindlaks, et liikmesriigi sätted kohtunike lähetamise kohta on vastuolus õiguskaitsevahendite kehtestamise kohustusega, mis on vajalik tulemusliku kohtuliku õiguskaitse tagamiseks EL lepingu artikli 19 lõike 1 teise alalõigu tähenduses, kas siis tuleb seda sätet tõlgendada nii, et see välistab siduvaid juhiseid liikmesriigi kohtule, mille annab kõrgem kohus, mille koosseisus oli ka lähetatud madalama astme kohtunik, ning millistel tingimustel see nii on? Kas menetlusvead esinevad eelkõige nende juhiste puhul, mis ei puuduta õigusvaidlust ennast, vaid teatud menetlustoimingute tegemist?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Wiesbaden (Saksamaa) 14. detsembril 2021 – TR versus Land Hessen

(Kohtuasi C-768/21)

(2022/C 138/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Wiesbaden

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: TR

Vastustaja: Land Hessen

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) artikli 57 lõike 1 punkte a ja f ning artikli 58 lõike 2 punkte a–j koosmõjus artikli 77 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et kui järelevalveasutus tuvastab, et isikuandmete töötlemisega on rikutud andmesubjekti õigusi, on järelevalveasutus alati kohustatud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 58 lõike 2 kohaselt sekkuma?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1).
2.

a. Kas Dublini määruse (1) artikli 16 lõikega 1 on vastuolus, et viidatud sätet kohaldatakse olukorras, kus tegemist on taotleja abikaasaga, kes elab taotluse saajaks olevas liikmesriigis seaduslikult? b. Kas juhul, kui vastus on eitav, tõi taotleja rasedus kaasa sõltuvussuhte tema ja tema abikaasa vahel, kelle last ta ootas?
1.

Kas välismaalaste elamist, töötamist ja integratsiooni Saksamaa Liitvabariigi territooriumil käsitleva seaduse (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (Aufenthaltsgesetz), edaspidi „AufenthG“) § 38a lõige 1, mida tuleb riigisisese õiguse järgi tõlgendada nii, et teise liikmesriiki suundunud pikaajalisel elanikul peab ka tema elamisloa pikendamise ajal olema pikaajalise elaniku staatus esimeses liikmesriigis, on kooskõlas direktiivi 2003/109/EÜ (1) artikliga 14 ja sellele artiklile järgnevate artiklitega, mis sätestavad vaid seda, et pikaajalisel elanikul on õigus elada muu liikmesriigi kui selle liikmesriigi territooriumil, kus talle anti pikaajalise elaniku staatus, kauem kui kolm kuud, tingimusel et direktiivi III peatükis sätestatud muud tingimused on täidetud?
1.

Kas järelduse tegemiseks, et sihtkohas esinevad vältimatud ja erakorralised asjaolud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ, (1) artikli 12 lõike 2 esimese lause tähenduses, on piisav, et riiklik nakkushaiguste tõrje asutus on liigitanud reisi sihtkoha riskipiirkonnaks, samal ajal kui elukohariigis selliseks liigitamiseks vajalikke tingimusi ei esine?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Аdministrativen sad Sofia-grad (Bulgaaria) 28. detsembril 2021 – „Vinal“ AD versus Direktor na Agentsia „Mitnitsi“

(Kohtuasi C-820/21)

(2022/C 138/17)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Аdministrativen sad Sofia-grad

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja:„Vinal“ AD

Vastustaja: Direktor na Agentsia „Mitnitsi“

Eelotsuse küsimus

Kuidas tuleb direktiivi 2008/118/ЕÜ (1) artikli 16 lõiget 1 tõlgendada osas, milles on ette nähtud, et luba maksulao avamiseks ja tegevuseks väljastatakse tingimustel, mida asutustel on õigus kehtestada eesmärgiga ära hoida võimalikku maksudest kõrvalehoidmist ja muid kuritarvitusi, [ja] milline peab olema nende tingimuste sisu, et maksudest kõrvalehoidmise ja muude kuritarvituste ärahoidmise eesmärki oleks võimalik saavutada?

Kuidas tuleb tõlgendada direktiivi 2008/118/ЕÜ põhjenduses 10 sisalduvat diskrimineerimiskeeldu?

Kuidas tuleb viidatud sätteid tõlgendada ja kas neid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid nagu ZADS artikli 53 lõike 1 punkt 3 koostoimes artikli 47 lõike 1 punktiga 5, kui viimati nimetatud õigusnormid näevad lisaks sama teo eest juba määratud sanktsioonile kohustuslikus korras ette loa tähtajatu ja ajaliselt piiramatu kehtetuks tunnistamise?

(1) Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (ELT 2009, L 9, lk 12).
—

teises väites märgib apellant, et vaidlustatud otsus on vastuolus Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2004. aasta otsusega 2004/258/EÜ üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele (edaspidi „otsus 2004/258“) (1) koostoimes harta artikliga 47. Nimelt rikutakse otsuse 2004/258 artikleid 1, 2 ja 6 seeläbi, et tõlgendatakse otsuse 2004/258 eesmärki viisil, mis on põhiõigustega vastuolus.
—

tuvastada, et kuna Ungari territooriumil, sealhulgas Ungari piiridel viibivatele kolmandate riikide kodanikele rahvusvahelise kaitse andmise menetluse kasutamise võimaluse andmise ja rahvusvahelise kaitse taotluse esitamise tingimuseks on seatud, et neil tuleb selleks läbida eelnev menetlus kolmandas riigis asuvas Ungari diplomaatilises esinduses, siis ei ole Ungari täitnud oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2013/32 (1) artiklist 6 koostoimes harta artikliga 18;
1.

Kas määruse (EL) nr 547/2011 (1) artiklit 1 koosmõjus I lisa lõike 1 punktiga b tuleb tõlgendada nii, et taimekaitsevahendi paralleelimpordi korral tuleb taimekaitsevahendi turustamisel teises liikmesriigis märkida taimekaitsevahendi pakendile selle loa omaniku nimi ja aadress, mis on taimekaitsevahendile antud päritoluliikmesriigis, kust taimekaitsevahend on imporditud?