ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta artikli 23 lõiget 1 koostoimes määruse artikli 2 punktiga 18 tuleb tõlgendada nii, et ühendusesiseste lennuteenuste piltihindade esitamisel peavad lennuettevõtjad, kes ei esita neid hindu eurodes, valima pakutud teenusega objektiivselt seotud kohaliku vääringu. Eelkõige on selleks vääring, mis on käibel liikmesriigis, kust asjaomane lend väljub või kuhu see saabub.
53

Käesoleval juhul väidavad Padova omavalitsus ja Itaalia valitsus, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid, mille puhul on tuvastatud, et neid kohaldatakse kodakondsuse alusel diskrimineerimata, on õigustatud ülekaalukate üldise huvi põhjustega, mis seonduvad rahvatervise kaitse, lahkunute mälestuse vastu austuse tagamise vajaduse ning Itaalias valitsevate moraalsete ja religioossete väärtuste kaitsega, millega on vastuolus lahkunute tuha säilitamisega seonduvad äri- ja ilmalikud tegevused ja seega see, et maiste jäänuste hoidmise tegevusel on tulu teenimise eesmärk.
52

Teenuseid osutava äriühingu suhtes sätestatud kohustus teavitada Austria ametiasutust eelnevalt ühe või mitme lähetatud töötaja kohalviibimisest, nende lähetuse kavandatavast kestusest ja lähetust õigustavatest teenustest, oleks sama tõhus ja vähem piirav meede kui põhikohtuasjas kõne all olev tööloa nõue. See kohustus võimaldaks asjaomastel ametiasutustel kontrollida, kas Austria sotsiaalõigusnorme lähetuse kestel täidetakse, arvestades äriühingul juba ka tema asukohaliikmesriigis kohaldatavate sotsiaalõigusnormide alusel olevaid kohustusi. Kombineerituna teabega, mida ettevõtja puudutatud töötajate kohta esitab ja mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50, võimaldaks selline kohustus ametasutusel võtta vajaduse korral meetmed, mis on kavandatud lähetusperioodi lõpul vältimatud (vt selle kohta 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus Essent Energie Productie, C‑91/13, EU:C:2014:2206, punkt 59).
13

Avalikule teabele juurdepääsu seaduse (Zakon o dostopu do informacij javnega značaja; edaspidi „ZDIJZ“) artiklis 1a on sätestatud: „(1) Käesolev seadus reguleerib ka korda, mille kohaselt saab igaüks vabalt tutvuda üldsuse jaoks olulise teabega, mida valdavad äriühingud ja teised eraõiguslikud isikud, kes on otseselt või kaudselt Sloveenia Vabariigi, kohalike omavalitsuste või muude avalik-õiguslike isikute valitseva mõju all (edaspidi „avalik-õiguslike isikute valitseva mõju all olevad ettevõtjad“), ning seda teavet taaskasutada. (2) Eelmise lõike tähenduses valitsev mõju esineb juhul, kui Sloveenia Vabariik, kohalikud omavalitsused või muud avalik-õiguslikud isikud üksi või ühiselt: – otseselt või kaudselt – teiste äriühingute või muude eraõiguslike isikute kaudu – saavad märgitud kapitali enamusosaluse alusel avaldada valitsevat mõju või valdavad äriühingu suhtes õigust kontrollida juhatuse või nõukogu liikmete enamust või määrata ametisse rohkem kui pooled juhatuse või nõukogu liikmed, […]. (3) Käesoleva artikli lõike 1 tähenduses valitseva mõju all olevaks loetakse ka pank, mille suhtes on võetud meetmeid vastavalt seadusele, mis reguleerib Sloveenia Vabariigi võetavaid meetmeid pankade stabiilsuse tugevdamiseks. (4) Ettevõtjal on käesoleva artikli lõikes 1 ette nähtud kohustus ka viie aasta jooksul pärast käesoleva artikli lõikes 2 viidatud valitseva mõju lõppemist, kui üldsuse jaoks oluline teave on pärit ajast, mil see ettevõtja oli valitseva mõju all. (5) Avalik-õiguslike isikute valitseva mõju all oleval ettevõtjal on kohustus võimaldada tutvumist üldsuse jaoks olulise teabega käesoleva seaduse artikli 4a tähenduses ja mis on tekkinud mingil hetkel ajavahemikul, mil tema on olnud niisuguste avalik-õiguslike üksuste valitseva mõju all. (6) Lisaks artikli 2 lõikes 1 ette nähtud eesmärkidele on käesoleva seaduse eesmärk edendada läbipaistvust ning avaliku sektori raha ja avalik-õiguslike isikute valitseva mõju all olevate ettevõtjate raha vastutustundlikku majandamist.
21

Neil asjaoludel otsustas Varhoven kasatsionen sad (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [määruse nr 1346/2000] artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle liikmesriigi kohtutel, mille territooriumil on algatatud maksejõuetusmenetlus, on maksejõuetusel põhineva tagasivõitmise hagi menetlemiseks kostja vastu, kelle registrijärgne asukoht või elukoht on teises liikmesriigis, erandlik kohtualluvus või on pankrotihalduril määruse artikli 18 lõikes 2 sätestatud juhtumil õigus esitada tagasivõitmise hagi selle liikmesriigi kohtule, mille territooriumil on kostja registrijärgne asukoht või elukoht, kui pankrotihalduri tagasivõitmise hagi põhineb teises liikmesriigis vallasvara suhtes tehtud käsutusel? 2. Kas on võimalik [määruse nr 1346/2000] artikli 24 lõikes 2 koostoimes lõikega 1 ette nähtud kohustusest vabanemine kohustuse täitmisel võlgnikule liikmesriigis, mis toimus äriühingust võlgniku selles liikmesriigis registrisse kantud tegevuskoha juhataja kaudu, kui kohustuse täitmise ajal oli teises liikmesriigis võlgniku vara suhtes esitatud maksejõuetusmenetluse algatamise avaldus ning määratud ajutine pankrotihaldur, kuid maksejõuetusmenetluse algatamise kohta ei olnud veel otsust tehtud? 3. Kas [määruse nr 1346/2000] artikli 24 lõige 1 kohustuse täitmise kohta on kohaldatav rahasumma võlgnikule tasumise korral, kui selle rahasumma ülekandmist võlgnikult kohustuse täitjale loetakse pankrotikohtu riigisisese õiguse kohaselt kehtetuks ning kehtetus tuleneb maksejõuetusmenetluse algatamisest? 4. Kas teadmatuse eeldamine vastavalt [määruse nr 1346/2000] artikli 24 lõikele 2 on kohaldatav, kui määruse artikli 21 lõike 2 teises lauses nimetatud organid ei ole võtnud vajalikke abinõusid, tagamaks pankrotikohtu otsuste, millega nimetati ajutine pankrotihaldur ja määrati, et äriühingu käsutused on kehtivad vaid ajutise pankrotihalduri nõusolekul, avaldamist selle liikmesriigi registris, mille territooriumil on võlgniku tegevuskoht, kui liikmesriik, kus on tegevuskoha asukoht, näeb ette nimetatud otsuste kohustuslikku avaldamist, kuigi ta tunnustab neid vastavalt määruse artiklile 25 koostoimes artikliga 16?“
111

Mis puudutab esiteks nõuete esitamise kohta esitatud argumente käesolevas asjas, siis on ilmselge, et selleks kuupäevaks, mil Euroopa Kohus hindas faktilisi asjaolusid, ei olnud Kreeka Vabariik asjaomase abi tagastamisega seotud võlanõudeid võlanimekirja kandnud. Nimelt ei nähtu toimikust, et erihaldur oleks nimetatud võlanõuded võlanimekirja kandnud. Lisaks on seaduse nr 4307/2014 artiklis 77 sätestatud, et ametlik võlanimekirja kandmine toimub pärast asjaomase ettevõtja suhtes määratud erihaldusest tingitud varade üleandmist, mitte aga enne varade üleandmist. On selge, et niisugust varade üleandmist ei ole toimunud. Seega ei saa Kreeka Vabariik tulemuslikult väita, et ta esitas 22. märtsi 2018. aasta võlanõudeavaldusega erihaldusmenetluses ENAE erihaldurile oma võlanõuded.
21

Korkein oikeus (Soome kõrgeim kohus) on seisukohal, et ta on ELTL artiklit 267 käsitleva Euroopa Kohtu praktika tähenduses „kohus“ ka siis, kui ta esitab arvamuse seoses väljaandmistaotlusega. Ta märgib, et ta vastab kohtu mõiste kriteeriumidele, millele Euroopa Kohus on viidanud muu hulgas oma 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsuses Epitropos tou Elegktikou Synedriou (C‑363/11, EU:C:2012:825, punkt 18), kuivõrd ta on asutatud seaduse alusel, ta on alaline, tema kohtualluvus on kohustuslik ja menetlus võistlev ning ta kohaldab õigusnorme ja on sõltumatu. Samuti lahendab ta vaidlust, kuna D. Raugevicius vaidlustas oma väljasaatmise ja justiitsministeerium ei leidnud, et Venemaa Föderatsiooni taotlus tuleb kohe rahuldamata jätta. Lõpuks lisab Korkein oikeus (Soome kõrgeim kohus), et tema antav arvamus on siduv selles tähenduses, et asjaomast väljaandmistaotlust ei saa rahuldada, kui ta leiab, et taotletavale väljaandmisele on takistusi.
21

Haldusmenetluse üldosa seaduse (Algemene wet bestuursrecht) artikli 4:17 lõikes 1 on ette nähtud, et kui haldusasutus ei tee taotluse kohta otsust õigeks ajaks, on ta kohustatud maksma taotlejale trahvi iga hilinetud päeva eest, kuid mitte rohkem kui 42 päeva eest. Selle seaduse artikli 4:17 lõikes 2 on sätestatud, et trahvi suurus on esimesel neljateistkümnel hilinetud päeval 20 eurot päevas, järgmisel neljateistkümnel päeval 30 eurot päevas ja edasiste päevade eest 40 eurot päevas. Seaduse artikli 4:17 lõikes 3 on sätestatud, et esimene päev, millest alates tuleb maksta trahvi, on päev, millal lõpeb kahenädalane tähtaeg, mida hakatakse arvestama alates otsuse tegemiseks määratud tähtaja lõpule ja taotleja saadetud märgukirja haldusasutuse poolt kättesaamisele järgnevast päevast. Sama seaduse artikli 4:17 lõikes 5 on sätestatud, et otsuse õigel ajal tegemata jätmise peale esitatud kaebusel ei ole trahvi maksmist peatavat mõju. Haldusmenetluse üldosa seaduse artikli 4:17 lõike 6 punkti c kohaselt ei pea trahvi maksma juhul, kui taotlus on selgelt vastuvõetamatu või selgelt põhjendamatu.
25

Neil asjaoludel otsustas Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhem-Leeuwardeni apellatsioonikohus, Madalmaad) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kas liidu õigusega on vastuolus see, kui toiduaine maitset kui autori enda intellektuaalset loomingut kaitstakse autoriõigusega? Eelkõige: b) Kas autoriõigusest tulenevat kaitset ei luba kohaldada asjaolu, et liidu kõikidele liikmesriikidele siduva Berni konventsiooni artikli 2 lõikes 1 sisalduv mõiste „kirjandus- ja kunstiteosed“ hõlmab küll „igasuguseid tooteid kirjanduse, teaduse või kunsti valdkonnas, sõltumata nende väljendusviisist või -vormist“, kuid viidatud sättes nimetatud näited puudutavad siiski vaid visuaalselt ja auditiivselt tajutavaid teoseid? c) Kas toiduaine maitset ei saa toiduaine (võimaliku) riknevuse ja/või maitse tajumise subjektiivsuse tõttu liigitada autoriõigusega kaitstavaks teoseks? d) Kas autoriõigusest tuleneva kaitse kohaldamist toiduaine maitsele takistab direktiivi [2001/29] artiklites 2–5 sätestatud ainuõiguste ja piirangute süsteem? 2. Kui vastus esimese küsimuse punktile a on eitav: a) Millised nõuded peavad olema täidetud, et toiduaine maitse saaks olla autoriõigusega kaitstav? b) Kas autoriõigusest tuleneva kaitse kohaldamine maitsele põhineb üksnes toiduaine maitsel kui sellisel või (ka) toiduaine retseptil? c) Kui kaugele ulatub selle poole tõendamiskoormis, kes rikkumismenetluses väidab, et ta on loonud toiduaine maitse, mis on autoriõigusega kaitstav? Kas see pool võib piirduda liikmesriigi kohtule menetluse käigus toiduaine esitamisega, et kohtunik saaks – seda maitstes ja nuusutades – ise otsustada, kas toiduaine maitse vastab autoriõigusest tuleneva kaitse nõuetele? Või peab hagi esitanud pool (teatavatel tingimustel) esitama ka maitsekoosluse väljatöötamiseks tehtud loominguliste otsustuste kirjelduse ja/või retsepti, mille põhjal tuleb maitset pidada autori enda intellektuaalseks loominguks? d) Kuidas peab liikmesriigi kohus rikkumismenetluses tuvastama, kas kostja poolt välja töötatud toiduaine maitse kattub hageja toiduaine maitsega selliselt, et tegemist on autoriõiguse rikkumisega? Kas sellega seoses on oluline (ka) see, kas mõlema maitse tervikmulje kattub?“
46

Mis puudutab selliste õigusnormide proportsionaalsust nende eesmärkide suhtes, siis tuleb kõigepealt märkida, et need õigusnormid näevad pädevatele ametiasutustele ette võimaluse kohustada töö tellijat peatama maksete tegemise teenuseosutajale ja maksma töö eest veel tasumisele kuuluvale summale vastava tagatise, kui esineb „põhjendatud kahtlus, et toime on pandud väärtegu“ riigisisese tööõiguse valdkonnas. Järelikult lubavad need õigusnormid võtta selliseid meetmeid isegi enne, kui pädev ametiasutus on tuvastanud väärteo, millest ilmneb pettus, sealhulgas sotsiaalvaldkonnas, kuritarvitus või tegevus, mis võib kahjustada töötajate kaitset.
38

Niisiis, selleks et aktsiate võõrandamise tehing saaks kuuluda käibemaksu kohaldamisalasse, on vaja, et selle tehingu ainus otsene põhjus oleks kõnealuse emaettevõtja maksustatav majandustegevus või et see kujutaks endast tema majandustegevuse otsest, püsivat ja vajalikku laiendamist. Niisuguse olukorraga on tegemist siis, kui see tehing tehakse eesmärgiga kasutada müügitulu otseselt kõnealuse emaettevõtja maksustatavas majandustegevuses või emaettevõtja kontserni majandustegevuses.
60

Kolmandaks, mis puudutab TIR-märkmiku tõenduslikku väärtust, et tuvastada, kas tingimus, mis on seotud kaupade ekspordiga, millega veoteenus peab olema otseselt seotud, et saada käibemaksudirektiivi artikli 146 lõike 1 punktis e sätestatud maksuvabastust, on täidetud, tuleb meenutada, et nimetatud dokument on vormilt ühtne ja see väljastatakse vastavalt TIR-konventsiooni asjaomastele sätetele, millega EL ja selle liikmesriigid on ühinenud.
18

Pärast seda kohtuotsust leidis Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) 6. veebruari 2013. aasta kohtuotsusega, et D. P. O’Brien oli põhikohtuasjas arutusel oleval ajal raamkokkuleppe klausli 2 punkti 1 tähenduses osalise tööajaga töötaja ning ei ole osutatud ühelegi objektiivsele põhjusele, miks kalduda kõrvale põhimõttest, et päevatasu saavaid osalise tööajaga kohtunikke tasustatakse pro rata temporis samal alusel nagu täistööajaga kohtunikke. Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) tunnistas seega, et D. P. O’Brienil oli õigus saada pensioni samadel alustel nagu circuit judge (teise astme kohtu kohtunik).
66

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2003/86 artikli 12 lõikega 1 ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad jätta rahuldamata perekonna taasühinemise taotluse, mille on esitanud pagulase pereliige pagulastele kohaldatavate direktiivi V peatüki soodsamate sätete alusel, tuues põhjenduseks, et taotlus on esitatud hiljem kui kolm kuud pärast perekonna taasühinemist taotlevale isikule pagulasseisundi andmist, kuid mis näevad ette võimaluse esitada uus taotlus muu korra alusel, tingimusel et need õigusnormid: – sätestavad, et sellist rahuldamata jätmise põhjendust ei või kasutada olukorras, kus esimese taotluse hilinenult esitamine on eriliste asjaolude tõttu objektiivselt vabandatav; – sätestavad, et asjaomaseid isikuid tuleb tingimata teavitada nende esimese taotluse rahuldamata jätnud otsuse kõigist tagajärgedest ning sammudest, mis neil tuleb astuda, et tõhusalt kasutada perekonna taasühinemise õigust, ning – tagavad, et perekonna taasühinemist taotlevatele isikutele, keda on tunnustatud pagulasena, kohaldatakse jätkuvalt direktiivi artiklites 10 ja 11 või artikli 12 lõikes 2 pagulastele kehtestatud soodsamaid tingimusi perekonna taasühinemise õiguse kasutamiseks.
2.

Direktiivi 92/43 artikli 6 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see annab pädevale asutusele õiguse anda teostusluba kavale või projektile, mille teatavate ehitusetapi üksikasjade (nagu ehitusplatsi asukoht ja veomarsruudid) kindlaksmääramine otsustatakse hiljem, vaid juhul, kui on kindel, et loa andmisel kehtestatakse piisavalt ranged tingimused, mis tagavad, et need aspektid ei kahjusta ala terviklikkust.
50

Samas on selge, et apellandid on juba esitanud Portugali kohtus BESi kriisilahenduse otsuse peale tühistamishagi. Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu käsutuses olevatest andmetest, et see hagi iseenesest võib apellantidele kasu tuua.
44

Seoses tõendite moonutamisega, millele tuginetakse, tuleb märkida, et tõendite moonutamisega on tegemist siis, kui uute tõendite abita on ilmne, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on selgelt väär. Moonutamine peab siiski nähtuma selgelt toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata (7. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Akhras vs. nõukogu, C‑193/15 P, EU:C:2016:219, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika). Kui apellant väidab, et tõendeid on moonutatud, peab ta pealegi täpselt osutama tõenditele, mida Üldkohus on tema arvates moonutanud, ning tooma välja hindamisvead, millest tulenevalt Üldkohus tema arvates tõendeid niimoodi moonutas (3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, punkt 52, ja 19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Yanukovych vs. nõukogu, C‑598/16 P, ei avaldata, EU:C:2017:786, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
46

Hankemenetluses osalemine võib põhimõtteliselt direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 3 kohaselt kujutada endast tingimust, mille täidetus on nõutav tõendamaks, et asjaomasel isikul on põhjendatud huvi kõnealust lepingut saada või ta võib nimetatud lepingu sõlmimise otsuse väidetava õigusvastasuse tõttu kahju kannatada. Kui isik pakkumust esitanud ei ole, on tal raske tõendada, et tal on põhjendatud huvi seda otsust vaidlustada või et ta on kõnealuse lepingu sõlmimise tõttu kahju kannatanud või võib kahju kannatada (12. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Grossmann Air Service, C‑230/02, EU:C:2004:93, punkt 27).
14

Seaduse nr 99/2009 artikkel 33 sätestab: „[…] kasutajate sisevõrguna määratletakse elektrivõrk, mille ülesehitus vastab kõigile järgmistele tingimustele: a) see on võrk, mis on käesoleva seaduse jõustumise ajaks juba olemas, või võrk, mille rajamise tööd on selleks kuupäevaks alanud või mille rajamiseks on saadud kõik kehtivates õigusnormides ette nähtud load; b) see ühendab tööstuslikke tarbimisüksusi või ühendab tööstuslikke tarbimisüksusi ja elektrienergia tootmisüksusi, mis on tööstusliku tootmisprotsessi jaoks funktsionaalselt hädavajalikud, tingimusel et need asuvad alal, mis jääb kuni kolme kõrvuti asetseva omavalitsusüksuse territooriumile, või ainsa erandjuhuna siis, kui tootmisüksused toodavad energiat taastuvatest energiaallikatest, ka kuni kolme kõrvuti asetseva provintsi territooriumil; c) see on võrk, millel ei ole kolmandate isikute ühendamise kohustust, ilma et see piiraks ühegi võrku kuuluva isiku õigust liituda alternatiivse võimalusena võrguga, millel on kolmandate isikute ühendamise kohustus; d) see on ühe või mitme liitumispunkti kaudu ühendatud võrguga, millel on kolmandate isikute ühendamise kohustus ja mille nimipinge on vähemalt 120 kV; e) võrgu eest vastutav isik tegutseb selle võrgu ainukäitajana. See isik ei pruugi olla üks tarbimis- või tootmisüksuste omanikke, kuid ta ei või olla elektrienergia ülekande- ja süsteemiteenuste või jaotamise kontsessionäär.“
70

Eespool toodut arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et teenuste osutamise lepingus eelnevalt kindlaks määratud sellise summa kvalifitseerimisel, mille klient peab tasuma kõnealuse lepingu ennetähtaegsel ülesütlemisel, ei ole määravad ei asjaolu, et kindla summa eesmärk on tagada, et klient ei rikuks kohustusliku minimaalse lepinguperioodi nõuet, ning hüvitada kahju, mille ettevõtja saab seda perioodi puudutava nõude rikkumise tõttu; asjaolu, et tasu, mille vahendaja saab selliste lepingute sõlmimise eest, mis sisaldavad kohustuslikku minimaalset lepinguperioodi, on kõrgem kui lepingute puhul, milles seda perioodi kokku lepitud ei ole, ega asjaolu, et arvel toodud summat võib liikmesriigi õiguses kvalifitseerida leppetrahviks.
34

Euroopa Kohus on selles osas juba leidnud, et teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabaduse kohaldamisalade vahel tuleb vahet teha. Selleks on oluline kindlaks teha, kas ettevõtja on asutatud liikmesriigis, milles ta kõnealust teenust osutab. Kui ta on asutatud samas liikmesriigis, kus ta teenuseid pakub, kuulub ta asutamisvabaduse põhimõtte kohaldamisalasse, nagu see on määratletud ELTL artiklis 49. Kui aga ettevõtja ei ole asutatud vastuvõtvas liikmesriigis, tuleb teda käsitada piiriüleste teenuste osutajana, kellele laieneb teenuste osutamise vabaduse põhimõte (vt selle kohta 11. detsembri 2003. aasta kohtuotsus Schnitzer, C‑215/01, EU:C:2003:662, punktid 28 ja 29, ning 10. mai 2012. aasta kohtuotsus Duomo Gpa jt, C‑357/10 – C‑359/10, EU:C:2012:283, punkt 30).
79

Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele ning kolmanda küsimuse esimesele osale vastata, et ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt peetakse residendist äriühingu makstavalt dividendilt maks kinni, kui dividendi saab mitteresidendist äriühing, samas kui juhul, kui dividendi saab residendist äriühing, maksustatakse seda ettevõtte tulumaksu üldise korra kohaselt selle maksustamisaasta lõpus, mille jooksul dividendi saadi, üksnes tingimusel, et viimati nimetatud äriühing oli sellel maksustamisaastal kasumis, ning olenevalt olukorrast ei pruugi sellist maksustamist kunagi toimuda, kui äriühing lõpetab tegevuse, ilma et ta oleks alates dividendi saamisest kasumisse jõudnud.
26

Määruse nr 861/2007 üldise ülesehituse kohta tuleb sarnaselt eelotsusetaotluse esitanud kohtuga märkida, et selles määruses on ette nähtud üksnes põhikohtuasja hageja ja kostja õigused ja kohustused. Samuti peavad määruse I ja III lisas olevaid vorme A ja C täitma vastavalt hageja – nimelt nõudevormi A – ja kostja – vastusvormi C. Välja arvatud need vormide rubriigid, mis määruse nr 861/2007 kohaselt on reserveeritud pädevale kohtule, ei ole teistele isikutele, kes samuti võib-olla põhikohtuasjas osalevad, ühtegi rubriiki ette nähtud.
70

Seoses väitega, et direktiivi 2014/40 artikli 24 lõikest 3 nähtub, et liikmesriigid suudavad piisavalt tulemuslikult saavutada selle direktiivi eesmärgid, olgu märgitud, et viidatud säte annab igale liikmesriigile õiguse keelustada tubaka- või seonduvate toodete teatud kategooria, kui selline vajadus tuleneb liikmesriigi eripärast ja need sätted on rahvatervise kaitse vajadusest lähtuvalt põhjendatud, kuid komisjonil on õigus need riigisisesed õigusnormid heaks kiita või tagasi lükata, kui ta on kõnealuse direktiiviga tagatud inimeste tervise kaitse kõrget taset arvesse võttes kontrollinud, kas need õigusnormid on põhjendatud, vajalikud ja nende eesmärgiga proportsionaalsed ega ole suvalise diskrimineerimise vahendid või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piirangud.
39

Mis puutub Belgia valitsuse väitesse, et mõnes teises liikmesriigis peale Belgia Kuningriigi on võimatu kontrollida sellise kava järgimist 30 aasta jooksul, nagu nõuab põhikohtuasjas asjasse puutuv regulatsioon Flaami piirkonna territooriumil asuva metsa puhul, siis eeltoodust selgub siiski, et sellele argumendile ei saa edukalt tugineda in abstracto ja et selleks peaksid maksustava liikmesriigi maksuasutused tõendama, et neil ei ole tegelikult selle ajavahemiku kestel võimalik hankida nõutavaid andmeid metsa asukohaliikmesriigi pädevatelt asutustelt.
51

Eeltoodut arvesse võttes tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 86/653 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et isiku klassifitseerimist „kaubandusagendiks“ selle sätte tähenduses ei takista asjaolu, et see isik ei täida üksnes ülesandeid, mis on seotud kas teise isiku nimel kauba müügi või ostu läbirääkimisega või nende tehingute läbirääkimise ja sõlmimisega selle teise isiku nimel ja arvel, vaid täidab sama isiku jaoks ka teist laadi ülesandeid, ilma et need ülesanded kujutaksid endast esimestega võrreldes kõrvaltegevust, tingimusel, et see asjaolu ei takista tal olla esimesena nimetatud töös sõltumatu; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
77

Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 79 rõhutas, isegi kui eelotsusetaotluse esitanud kohtus leiab tõendamist, et apteekidel, kellel on AIFA otsuste alusel lubatud Avastini osadeks jaotada ja ümber pakendada, direktiivi 2001/83 artikli 40 lõike 2 teise lõigu kohaseid lube ei ole, võiksid need toimingud siiski kuuluda selle direktiivi artikli 40 lõike 2 teises lõigus ette nähtud erandi alla. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab faktilisi asjaolusid küll veel kontrollima, kuid olgu märgitud, et kui on tuvastatud, et vastavalt põhikohtuasjas käsitletavatele riiklikele meetmetele on Avastin individuaalse retsepti alusel ümber pakendatud, et seda saaks kasutada müügiloas märgitust erinevatel näidustustel silmahaiguste raviks, ja selle ümberpakendamise on teostanud selleks nõuetekohaselt volitatud apteek, eesmärgiga seda manustada haiglas, siis kuulub niisugune toiming selles viimases sättes nimetatud erandi alla ega vaja tootmisluba.