ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Raamkokkuleppe lapsehoolduspuhkuse kohta, mis on lisatud direktiivile 96/34 Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe kohta (muudetud direktiiviga 97/75) klausli 2 punkti 4 tuleb raamkokkuleppega taotletud eesmärke ja sama klausli punkti 6 arvestades tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui kindlasummaline ülesütlemishüvitis, mida makstakse osalise ajaga lapsehoolduspuhkusel olevale töötajale juhul, kui tööandja ütleb tähtajatult ja täistööajaga tööle võetud töötaja töölepingu ühepoolselt üles ilma mõjuva või piisava põhjuseta, määratakse kindlaks selle vähendatud töötasu alusel, mida töötaja sai töölepingu ülesütlemise kuupäeval.

Kui töötaja tööleping öeldi ebaseaduslikult üles ajal, mil ta oli osalise ajaga lapsehoolduspuhkusel, tuleb siseriiklikes õigusnormides ette nähtud kindlasummaline ülesütlemishüvitis raamkokkuleppe nõuetele vastamiseks kindlaks määrata töötasu alusel, mis vastab töölepingus töötajale täistööajaga töötamise ajal makstavale töötasule. Vastasel juhul kaotab selline kindlasummaline ülesütlemishüvitis, mis on kaitsemeede raamkokkuleppe klausli 2 punkti 4 tähenduses ja mille eesmärk on kaitsta töötajaid vallandamise eest lapsehoolduspuhkuse taotlemise või selle kasutamise tõttu, suure osa oma kasulikust mõjust. Nimelt ei pruugi sellisel hüvitise summa kindlaksmääramisel töötasu alusel, mida makstakse osalise ajaga lapsehoolduspuhkuse ajal, olla piisavalt hoiatavat mõju, et takistada osalise ajaga lapsehoolduspuhkusel olevate töötajate töölepingute ülesütlemist.

(vt punktid 35, 38, 47, 48 ja resolutsioon)
1.

Jättes välja andmata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta direktiivi 2008/1/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta, artiklite 6 ja 8 kohased load või jättes nõuetekohaselt tagamata nende uuesti läbi vaatamise tingimused ja vajaduse korral nende asjakohastamise seoses kolmeteistkümne olemasoleva sea- ja linnukasvatuse käitisega, ning seetõttu jättes tagamata, et kõiki olemasolevaid käitisi käitatakse hiljemalt 30. oktoobrist 2007 kooskõlas selle direktiivi artiklitega 3, 7, 9, 10, 13 ja artikli 14 punktide a ja b ning artikli 15 lõikega 2, on Iirimaa rikkunud oma kohustusi, mis on sätestatud nimetatud direktiivi artikli 5 lõikes 1.
1.

Kuna Prantsuse Vabariik ei ole seadnud üldise maksuseadustiku artikli 262 II punktides 2, 3, 6 ja 7 viidatud tegevustele antud käibemaksuvabastuse tingimuseks seda, et tasu eest reisijate vedamiseks või kaubanduseesmärgil kasutatavad laevad oleksid mõeldud avamerel navigeerimiseks, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivist 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, ja eelkõige selle artikli 148 punktidest a, c ja d tulenevaid kohutusi.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus hoonestusõigus on seatud hoonete ehitamise eesmärgil äriühingu kasuks teatavate hoonete – mille viimane kohustub hoonestusõiguse seadnud isikutele valmiskujul üle andma – ehitamise teenuse eest, ei ole nende artiklitega vastuolus, kui nende ehitusteenuste eest tasumisele kuuluv käibemaks muutub sissenõutavaks alates hoonestusõiguse seadmisest, see tähendab enne nende teenuste osutamist, kui nende õiguste seadmise ajal on nende tulevaste teenuste kõik olulised asjaolud teada ja seega on eelkõige asjaomased teenused täpselt määratletud, ning kui nimetatud õiguste väärtust on võimalik rahas väljendada, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 119 lõiget 4 ja artikli 168 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et volituse puudumist apellatsioonkaebuse esitamise ajal on võimalik heastada volitust tõendavate dokumentide tagantjärele esitamisega. Järelikult, kuigi apellandi advokaatidel ei olnud apellatsioonkaebuse esitamise ajal selle apellandi volitust, sai esindaja pärast enda ad hoc esindajaks nimetamist õiguspäraselt kinnitada oma soovi, et apellant ühineks teise apellandi juba koostatud apellatsioonkaebusega.

Vastavalt hea halduse üldpõhimõttele, mis kuulub liidu õiguskorraga haldusmenetluses antud tagatiste hulka ja mis on praegu sätestatud liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1, on liidu institutsioonid kohustatud juhtima sissenõudmismenetlust hoolsalt ja tegutsema selliselt, et iga menetlustoiming sooritatakse mõistliku aja jooksul pärast sellele eelnenud toimingut.

Järelikult, kuna komisjoni rohkem kui kaksteist aastat väldanud tegevusetus, mis ei ole õigustatud vaidluse keerukusega ega muu erilise asjaoluga, mis võiks õigustada hilinemist, tõi kaasa selle, et alusetult saadud summa tagastamisele suunatud hagis nõutud viivitusintressi summa on suurem kui selles hagis viidatud põhinõude summa, tuleb komisjoni tegevusetuse jooksul kogunenud viivitusintresse käsitada selle institutsiooni tegevuse otsese tulemusena. Seega esineb otsene põhjuslik seos komisjoni teo ja apellantide väidetud kahju vahel, millele apellandid viitavad oma vastuhagis, mis on esitatud ELTL artikli 340 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 3 alusel seoses neilt viivitusintresside väljamõistmisega.

(vt punktid 96–100, 102–104, 107, 109)
Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 3 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et ametnike töötasu tingimused kuuluvad selle direktiivi kohaldamisalasse.

Kuigi üldiselt on töökogemuse eest ametnikule palgalisa maksmise eesmärgi saavutamiseks staažinõue asjakohane, põhineb töökogemuseta ametniku esialgne teatavas palgaastmes teatavasse järku määramine tema töölevõtmise ajal üksnes tema vanusel. Kui ametnik määratakse tema töölevõtmisel põhipalga järku vanuse alusel, läheb see järelikult eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik meede, mille kohaselt määratakse ametniku töölevõtmisel ametniku põhipalga järk palgaastmel kindlaks tema vanuse alusel.

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis määravad kindlaks enne nende normide jõustumist juba ametis olevate ametnike uude töötasusüsteemi üleviimise korra ning sätestavad esiteks, et palgajärk, millesse nad nüüdsest määratakse, on kindlaks määratud üksnes põhipalga summa alusel, mida nad said varasema töötasusüsteemi alusel, kuigi see süsteem põhines ametniku vanuselisel diskrimineerimisel, ning teiseks, et edasine tõus uues palgaastmestikus sõltub üksnes nende õigusnormide jõustumisest alates omandatud töökogemusest.

Siseriiklik seadusandja ei ole ületanud oma kaalutlusõiguse piire, kui ta leidis, et ei ole reaalne ega soovitav kohaldada tagasiulatuvalt kõigile juba ametis olevatele ametnikele uut palgajärkudesse määramise süsteemi või laiendada neile üleminekukorda, mis tagab juba ametis olevale ametnikule varasema palgataseme seni, kuni ta on omandanud kogemuse, mis on uue töötasusüsteemi kohaselt kõrgema palga saamiseks nõutav. Seetõttu ei saa nõuda, et tuleks uurida eraldi iga üksikjuhtumit, et teha tagantjärele ja individuaalselt kindlaks varasem töökogemus, kuna asjaomane kord peab olema nii tehniliselt kui ka majanduslikult rakendatav.

(vt punktid 78–80, 86 ja resolutsiooni punkt 3)
Ühelt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Filipiini Vabariigi vahelise partnerluse ja koostöö raamleping kuulub arengukoostöö poliitika alla, sest see aitab toetada eeskätt ELL artikli 21 lõike 2 punktis d ja ELTL artikli 208 lõikes 1 toodud eesmärkide saavutamist. Nimetatud raamlepingu sätted lepinguosaliste kodanike tagasivõtmise, transpordi ja keskkonna kohta ei sisalda sellise ulatusega kohustusi, et neid võiks pidada arengukoostöö eesmärkidest eraldiseisvateks eesmärkideks, mis ei ole arengukoostöö eesmärkide suhtes teisejärgulised ega kaudsed.

Liidu poliitika arengukoostöö valdkonnas ei piirdu üksnes meetmetega, mis taotlevad vastavalt ELTL artiklile 208 otseselt vaesuse vähendamist , vaid see järgib ka ELL artikli 21 lõike 2 eesmärke, nagu nimetatud lõike 2 punktis d seatud eesmärki toetada arengumaade säästvat majanduslikku, sotsiaalset ja keskkonna‑alast arengut, pidades esmaseks eesmärgiks vaesuse kaotamist. Kuna vaesuse vähendamisel on palju tahke, eeldab nende eesmärkide elluviimine arengupoliitikat käsitleva ühisavalduse „Euroopa konsensus” punkti 12 kohaselt mitut arengualast tegevust. Ränne, sealhulgas võitlus ebaseadusliku sisserände vastu, transport ja keskkond on integreeritud Euroopa konsensuses määratletud arengupoliitikasse.

Kõnealust arengukoostöö laia kontseptsiooni on eelkõige konkretiseeritud määrusega nr 1905/2006 (millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahend), milles nähakse samade eesmärkide saavutamise toetamiseks ette liidu abi rakendamine, kasutades mitut aspekti sisaldavaid geograafilisi ja valdkondlikke programme.

(vt punktid 37, 42, 43, 47, 49, 59)
ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et keelatud on tõlgendada ja kohaldada liikmesriigi õigusnormi nii, et õiguslikel kaalutlustel on kategooriliselt välistatud kartellis osalevate ettevõtjate tsiviilõiguslik vastutus kahju eest, mille tekitas selles kartellis mitteosalenud ettevõtja, kes tõstis kartelli tegevust arvestades oma toodete hindu kõrgemale, kui need hinnad oleksid olnud kartelli puudumise korral.

ELTL artikli 101 täielik tõhusus seatakse aga kahtluse alla, kui igaühe õigus nõuda tekkinud kahju hüvitamist seatakse siseriiklikus õiguses kategooriliselt ja üksikjuhtumi erilisi asjaolusid arvesse võtmata sõltuvusse otsese põhjusliku seose olemasolust, välistades niisuguse õiguse aga asjaolu tõttu, et puudutatud isikul olid lepingulised suhted mitte kartelli liikmega, vaid sellise ettevõtjaga, kes kartellis ei osalenud, kuid kelle hinnapoliitika on tingitud siiski kartellist, mille abil moonutati hinnakujundusmehhanisme, mis reguleerivad turgusid, kus valitseb konkurents.

Järelikult võib kaitsehinna (umbrella pricing) tõttu kannatanu saada hüvitise kahju eest, mille tekitasid kartelli liikmed, isegi kui tal puudusid nendega lepingulised suhted, isegi kui on tõendatud, et selle kartelli tõttu – arvestades käesoleva juhtumi asjaolusid ja eelkõige asjaomase turu eripära – kohaldasid iseseisvalt tegutsevad kolmandad isikud kaitsehinda ning need asjaolud ja eripära ei saanud kartelli liikmetele olla teadmata. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema kindlaks, kas need tingimused on täidetud.

(vt punktid 33, 34, 37 ja resolutsioon)
1.

Kuna Itaalia Vabariik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda äriühingutelt Portovesme Srl ja Euralluminia SpA tagasi riigiabi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks komisjoni 23. veebruari 2011. aasta otsuse 2011/746/EL riigiabi kohta, mida Itaalia andis äriühingutele Portovesme Srl, ILA SpA, Euralluminia SpA ja Syndial SpA (riigiabimeetmed C 38/B/2004 (ex NN 58/2004) ja C 13/2006 (ex N 587/2005)), artikliga 2, siis on Itaalia Vabariik rikkunud nimetatud otsuse artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid selleks, et nõuda äriühingult Ixfin SpA tagasi riigiabi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks komisjoni 28. oktoobri 2009. aasta otsuse 2010/359/EÜ riigiabi C 59/2007 (ex N 127/2006 ja NN 13/2006) kohta, mida Itaalia andis äriühingule Ixfin SpA, artikliga 1, ega esitanud Euroopa Komisjonile ettenähtud tähtaja jooksul otsuse artiklis 4 loetletud andmeid, siis on Itaalia Vabariik rikkunud ELTL artikli 288 neljandast lõigust ja otsuse artiklitest 2–4 tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda abisaajatelt tagasi riigiabi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks komisjoni 19. novembri 2009. aasta otsuse 2010/460/EÜ, mis käsitleb riigiabi nr C 38/A/04 (ex NN 58/04) ja nr C 36/B/06 (ex NN 38/06), mida Itaalia Vabariik andis äriühingule Alcoa Trasformazioni, artikliga 1, siis on Itaalia Vabariik rikkunud selle otsuse artiklitest 2 ja 3 tulenevaid kohustusi.
1.

Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 31. jaanuari 2012. aasta määrus kohtuasjas T-527/09: Ayadi vs. komisjon osas, milles selles otsustatakse, et vajadus Chafiq Ayadi esitatud tühistamishagi osas on vajadus otsust teha ära langenud.
1.

Kuna Prantsuse Vabariik ei määranud tundlikeks aladeks mitut ala, millel on pinna- või põhjaveekogusid, mille nitraadisisaldus on liiga kõrge ja/või mis on eutrofeerunud või mille puhul on selline oht, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest artikli 3 lõigetest 1 ja 4 ning I lisast tulenevaid kohustusi.
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Komisjoni otsus, millega riigiabi tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks ametlikku uurimismenetlust algatamata – Asjassepuutuvate isikute hagi EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses – Hagi eseme määratlemine – Hagi, mille eesmärk on kaitsta asjassepuutuvate isikute menetluslikke õigusi – Väited, mida saab esitada (EÜ artikli 88 lõige 2 ja EÜ artikli 230 neljas lõik; nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 1 punkt h, artikli 4 lõige 3, ning artikli 6 lõige 1) (vt punkt 60)

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Riigiabimeetmest saadud majandusliku eelise hindamine – Väide, mis eeldab faktide hindamist, mis kuulub ainult Üldkohtu pädevusse ja mida Euroopa Kohtu kontroll ei hõlma, välja arvatud juhul, kui fakte on moonutatud (Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 58) (vt punkt 78)

3. Apellatsioonkaebus – Väited – Täiendava põhjenduse vastu suunatud väide – Tulemusetu väide – Rahuldamata jätmine (vt punkt 86)

4. Apellatsioonkaebus – Väited – Põhjendamise ebapiisavus – Üldkohtu viide tuletatud põhjendusele – Lubatavus – Tingimused (Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 36 ja artikli 53 esimene lõik) (vt punkt 110)

Subject of the case

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 28. märtsi 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-123/09: Ryanair vs. komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti tühistada osaliselt komisjoni 12. novembri 2008. aasta otsus K(2008) 6743 300 miljoni euro suuruse laenu kohta, mida Itaalia andis lennuettevõtjale Alitalia (abi C 26/08 (ex NN 31/08)) (ELT 2009, L 52, lk 3), osas, milles sellega ei nõutud Alitalia õigusjärglastelt abi tagasimaksmist, ning teiseks tühistada komisjoni 12. novembri 2008. aasta otsus K(2008) 6745 (lõplik), milles tunnistatakse, et Alitalia varade müügimenetlus erakorralise haldamise menetluse raames, mille tulemusel nimetatud ettevõtja likvideeritakse, ei kujuta endast riigiabi tingimusel, et Itaalia ametiasutused peavad kinni oma kohustustest, mille eesmärk on tagada, et tehingud tehakse turuhinnaga (abi N 510/2008, ELT C 46, lk 6).

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Jätta Ryanair Ltd kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni ja Alitalia – Compagnia Aerea Italiana SpA kohtukulud.

3. Jätta Itaalia Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Siseriikliku õiguse kohaselt lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagideks kvalifitseeritavaid hagisid tuleb käsitada lepinguga seotud asjaks määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 1 alapunkti a tähenduses, kui etteheidetavat käitumist saab käsitada lepinguliste kohustuste rikkumisena, nagu neid võib lepingu objekti arvestades määratleda.

Ainuüksi asjaolust, et üks lepingupool esitab teise suhtes vastutuse tuvastamise hagi, ei piisa selle järeldamiseks, et asjaomane hagi puudutab lepinguga seotud asja selle artikli tähenduses. Etteheidetavat käitumist saab käsitada lepinguliste kohustuste rikkumisena juhul, kui hagejat kostjaga siduva lepingu tõlgendamine näib möödapääsmatu selle kindlaks tegemiseks, kas esimese poolt teisele etteheidetav käitumine on õiguspärane või vastupidi õigusvastne. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ei saa teha kindlaks, et kahju hüvitamise nõude aluseks võib mõistlikult pidada pooli siduvast lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste rikkumist, tuleb hageja hagisid käsitada lepinguvälise kahju asjadena määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tähenduses.

(vt punktid 23–27 ja 29 ning resolutsioon)
Sõidukite roolisüsteem on konkreetselt direktiivi 70/311 ese, selle artikkel 2a seab liikmesriikidele kohustuse mitte keelata muu hulgas sõiduki registreerimist põhjendusel, mis on seotud selle roolisüsteemiga, kui see süsteem vastab kõnealuse direktiivi nõuetele. Direktiivides 2007/46 ja 70/311 sisaldub tõepoolest viide „rooli asukoht vasakul/paremal”, mis tuleb ära näidata teatises sõiduki tüübikinnituse kohta. Samuti tuleb vastavussertifikaadile teha märge, mille kohaselt sõiduk „sobib kasutamiseks” kas parem- või vasakpoolses liikluses. Need sätted ei saa siiski hõlmata sõiduki ehituse põhielemente, nagu rooli asukoht, vaid ainult muid elemente, nagu sõidukite valgustusseadmed ja klaasipuhastid või tahavaateseadmed. Kohandused, mida võidakse nõuda, ei tohi puudutada juhikoha ümberpaigutamist, sest see kujutaks endast olulist sekkumist sõiduki ülesehitusse, mis oleks vastuolus direktiivi 70/311 sõnastuse ja eesmärgiga; need kohandused võivad puudutada üksnes väiksema ulatusega sekkumisi.

Kuna liikmesriik on seadnud selliste uute sõiduautode, mille roolisüsteem asub paremal, registreerimise oma territooriumil sõltuvusse rooli ümberpaigutamisest vasakule poole, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 70/311/EMÜ mootorsõidukite ja nende haagiste roolisüsteemi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artiklist 2a ja direktiivi 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta, artikli 4 lõikest 3.

Kuna liikmesriik on seadnud selliste varem teistes liikmesriikides registreeritud sõiduautode, mille roolisüsteem paikneb liikluseks kasutatava teepoolega samal pool, registreerimise oma territooriumil sõltuvusse rooli ümberpaigutamisest teisele poole, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELTL artiklist 34.

Sellised siseriiklikud õigusnormid kujutavad endast koguseliste impordipiirangutega samaväärseid meetmeid, mis on ELTL artikliga 34 keelatud, kuivõrd need õigusnormid takistavad õiguspäraselt teistes liikmesriikides toodetud ja registreeritud sõidukite turulepääsu. Siiski võib selliseid õigusnorme põhjendada kohustuslike nõuetega, kui need on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik. Vajadus tagada liiklusohutus kujutab endast sellist ülekaalukat üldist huvi, millega võib põhjendada kaupade vaba liikumise piirangut.

Samas eksisteerib kaupade vaba liikumise suhtes kõne all olevast meetmest vähem koormavaid abinõusid ja meetmeid, mis sobivad samas märkimisväärselt vähendama ohtu, mida võib endaga kaasa tuua selliste sõidukite liiklemine, mille rool paikneb samal pool liikluseks kasutatava teepoolega. Selles osas on liikmesriikidel kaalutlusõigus kehtestada meetmeid, mis on tehnika taseme kohaselt sobivad, et tagada sellise sõiduki juhile piisav nähtavus nii taha kui ka ette. Seega ei saa kõne all olevat meedet pidada vajalikuks taotletava eesmärgi saavutamiseks ja see ei ole kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.

(vt punktid 57–59, 68 ja 69 ning resolutsioon)
Kohtuasi C‑222/12

A. Karuse AS

versus

Politsei- ja Piirivalveamet

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tartu Ringkonnakohus)

„Maanteevedu — Määrus (EÜ) nr 561/2006 — Kohustus kasutada sõidumeerikut — Erand teehoolduseks kasutatava sõiduki puhul — Laadimiskohast teehooldustööde paika kruusa vedav sõiduk”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 13. märts 2014

Transport – Maanteevedu – Sotsiaalõigusnormid – Erandid – Sõidumeeriku paigaldamise ja kasutamise kohustus – Seoses teehooldusega kasutatavad sõidukid – Mõiste – Materjali teehooldustööde paika vedav sõiduk – Hõlmamine – Tingimused – Siseriikliku kohtu hinnang

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 561/2006, artikli 13 lõike 1 punkt h)

Määruse nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist, artikli 13 lõike 1 punktis h sisalduvat mõistet „seoses teehooldusega kasutatavad sõidukid”, mille võib sõidumeeriku kasutamise kohustusest vabastada, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab materjali teehooldustööde paika vedavat sõidukit tingimusel, et vedu on täielikult ja eranditult seotud nende tööde teostamisega ning kujutab endast neid töid täiendavat tegevust. Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas see on nii, võttes arvesse kõik põhikohtuasjas tähtsust omavad asjaolud.

(vt punkt 48 ja resolutsioon)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 17 lõike 2 punkti f tuleb tõlgendada nii, et selleks, et kauba lähetamist või vedu ei loetaks teise liikmesriiki üleviimiseks, peab kaup pärast sellega lähetamise või veo sihtkohaliikmesriigis tehtud tööd olema tingimata maksukohustuslasele tagasi saadetud sellesse liikmesriiki, kust see algselt lähetati või veeti.

Nimelt ainult siis, kui kauba üleviimine teise liikmesriiki toimub mitte kauba lõpptarbimiseks selles liikmesriigis, vaid kauba ümbertöötlemiseks, millele järgneb selle tagasisaatmine päritoluliikmesriiki, ei tohi seda üleviimist lugeda ühendusesiseseks tarneks.

Nii tuleb kauba tagasisaatmist maksukohustuslasele sellesse liikmesriiki, kust kaup algselt lähetati või veeti, pidada nimetatud direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti f kohaldamise eelduseks olevaks tingimuseks.

(vt punktid 30–32 ja resolutsioon)
Kuuenda direktiivi 77/388 liikmesriikide kumuleeruvat käibemaksu käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 B osa punkti d alapunkti 6 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaldamisalasse võivad kuuluda pensionifondid, kui neid rahastavad pensionisaajad, kui hoiustamine toimub riskide hajutamise põhimõttest lähtudes ja kui investeerimisega seotud riske kannavad soodustatud isikud. Antud osas ei ole oluline see, et sissemaksed teeb tööandja, et sissemaksete kogusumma põhineb tööandjate organisatsioonide ja ametiühingute vahel sõlmitud kollektiivlepingutel, et väljamaksete rahastamismeetodid on erinevad, et sissemaksed saab tulumaksu käsitlevate õigusnormide alusel maksustatavast tulust maha arvata või et pensionifondi tegevusele lisandub kõrvalteenusena kindlustusteenus.

Selles osas ei muuda see, et pensionifondi tehtud sissemaksete kogusumma põhineb tööandjate organisatsioonide ja ametiühingute vahel sõlmitud kollektiivlepingutel, asjaolu, et sissemakse teeb töötaja – või vähemalt tehakse see tema nimel ja arvel –, kes teenib nendelt investeeringutelt tulu, kandes samas ka nende investeeringutega seotud riske. Kord, mille kohaselt tehakse pensionisaajale väljamakseid vastavalt pensioni saamise õiguse tekkimise kuupäevaks kogunenud summale, kas siis eluaegse annuiteedina või ühekordse maksena, ei muuda pensionifondi makstava pensioni põhitunnuseid. Nimelt on siinkohal tegemist väljamaksete finantsarvutuse erinevate meetoditega ja nende eri meetodite vahetamiseks on vaja vaid lihtsat finantstehingut.

(vt punktid 54, 55, 59 ja resolutsiooni punkt 1)