Keywords

Summary



Keywords

1. Apellatsioonkaebus — Väited — Esimese Astme Kohtus esitatud väidete ja argumentide pelk kordamine — Vastuvõetamatus — Selle vaidlustamine, kuidas Esimese Astme Kohus on ühenduse õigust tõlgendanud või kohaldanud — Vastuvõetavus

(EÜ artikkel 225; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 112 lõike 1 punkt c)

2. Tühistamishagi — Vaidlustatavad aktid — Mõiste — Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid — Euroopa Parlamendi presidendi avaldus koha vabaksjäämise teadmiseks võtmise kohta pärast siseriiklike ametiasutuste poolt siseriiklike sätete kohaldamist — Välistamine

(EÜ artikkel 230; otsestel ja üldistel valimistel esindajate Euroopa Parlamenti valimist käsitlev akt, artikli 12 lõige 2)

Summary

1. Vastavalt EÜ artiklile 225, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktile c tuleb apellatsioonkaebuses selgelt märkida selle otsuse vaidlustatud osad, mille tühistamist taotletakse, ning õiguslikud argumendid, mis toetavad eriomaselt seda nõuet. Apellatsioonkaebus, mis ilma et see sisaldaks edasi kaevatud kohtuotsuse õiguslike vigade selgitamisele eriliselt suunatud argumentatsiooni, ei vasta sellele nõudele, piirdudes Esimese Astme Kohtus juba esitatud väidete ja argumentide sõnasõnalise kordamise või taasesitamisega. Kui aga hageja vaidlustab ühenduse õiguse tõlgendamise või kohaldamise Esimese Astme Kohtu poolt, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke küsimusi apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Kui hageja ei saaks oma apellatsioonkaebust selliselt Esimese Astme Kohtus juba kasutatud väidete ja argumentidega põhistada, kaotaks nimetatud menetlus osa oma mõttest.

(vt punktid 39 ja 40)

2. Selle selgitamiseks, kas aktide suhtes saab esitada tühistamishagi vastavalt EÜ artiklile 230, tuleb silmas pidada nii nende endi sisu kui ka nende autori tahet; vorm, milles akt või otsus on tehtud, ei oma põhimõtteliselt tähendust. Järelikult ei ole välistatud, et kirjalik teade, näiteks tavaline suuline avaldus, oleks allutatud Euroopa Kohtu kontrollile vastavalt EÜ artiklile 230.

Siiski ei saa parlamendi presidendi poolt täiskogu istungil tehtud sellise avalduse hindamine, mis puudutab koha vabaksjäämise teadmiseks võtmist, toimuda Euroopa Parlamendi liikmete valimiste menetlusnorme rikkudes. Vaidluse asjaolude ilmnemise ajaks ei olnud selle institutsiooni liikmete valimiseks kehtestatud ühtset valimismenetlust ning seda menetlust reguleerisid seega vastavalt 1976. aasta akti, mis käsitleb otsestel ja üldistel valimistel esindajate Euroopa Parlamenti valimist, artikli 7 lõikele 2 iga liikmesriigi siseriiklikud normid. Seega, kuna vastavalt liikmesriigi õigusakti sätetele toob passiivse valimisõiguse puudumine kaasa parlamendi esindaja liikmemandaadi kaotamise, ei ole parlamendil muud valikut, kui võtta siseriiklike ametiasutuste poolt juba kindlaks tehtud koha vabaksjäämine viivitamata teadmiseks, kuna selline kindlakstegemine puudutab varasemat ning ainult nende ametiasutuste otsusest tulenevat õiguslikku olukorda.

Seega tuleb 1976. aasta akti artikli 12 lõike 2 enda sõnastusest, mille kohaselt kuulub parlamendi pädevusse „võtta teadmiseks” liikmesriigis kehtivatest siseriiklikest normidest tulenev koha vabaksjäämine, et parlamendil puudub selles küsimuses igasugune hindamisruum. Selles erilises olukorras ei seisne parlamendi roll mitte koha vabaksjäämise kindlakstegemises, vaid lihtsalt siseriiklike ametiasutuste poolt juba kindlaks tehtud koha vabaksjäämise teadmiseks võtmises, samas kui muudel juhtudel, mis on seotud eelkõige ühe liikme tagasiastumise või surmaga, on sellel institutsioonil aktiivsem roll, kuna ta tõdeb ise koha vabaksjäämist ning teatab sellest vabaksjäämisest asjaomase riigi esindajale. Muu hulgas peab kohaldatavas siseriiklikus õiguses ette nähtud menetlusest kinnipidamist ja huvitatud isiku põhiõiguste austamist kontrollima mitte parlament, vaid pädevad siseriiklikud kohtud või vajaduse korral Euroopa Inimõiguste Kohus.

(vt punktid 46–50 ja 56)