ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
63

Vastuvõetavuse küsimuse puhul möönis komisjon, et seaduse kohaldamisala rikkumist puudutav väide on avalikul huvil põhinev väide, mille Üldkohus võib oma algatusel tõstatada. Komisjon leiab, et seaduse kohaldamisala rikkumisega on tegemist siis, kui vaidlustatud otsuse aluseks on „õigusnorm, mida ei saa käesoleva juhtumi suhtes kohaldada“, nagu asjakohasest kohtupraktikast tuleneb. Nii on see näiteks üldiste rakenduseeskirjade või sätete puhul, mis on tühistatud ja seega ratione temporis kohaldamatud. Komisjon on seisukohal, et kuna personalieeskirjade artikkel 42c on kehtiv ja käesolevas vaidluses kohaldatav õigusnorm, ei puuduta Üldkohtu tõstatatud küsimus seaduse kohaldamisala, vaid puudutab selle sätte tõlgendamist ehk käesolevas asjas küsimust, kas seda sätet saab asjaomase ametniku suhtes kohaldada juhul, kui teenistuse huvides puhkusele saatmise tulemuseks on ka asjaomase isiku automaatselt pensionile jäämine. Lisaks väidab komisjon, et seaduse kohaldamisala võimalikku rikkumist puudutavat väidet ei ole igal juhul kaebuses esitatud ja seega on see vastavuse põhimõtte rikkumise tõttu vastuvõetamatu.
22

Esiteks, mis puudutab sulgemise võimet, mis eeldab märkimisväärset turujõudu eelneval turul, siis märkis komisjon, et Liberty Globali turuosa vastavalt tulule telekanalite hulgimüügiturul oli alla 10% isegi juhul, kui eeldada, et turusegmendid on kõige tihedamalt seotud, eelkõige tasuliste premium-sporditelekanalite pakkumise võimalikul turul. Komisjon märkis selle kohta, et kliendid said vaadata alternatiivseid premium-kanaleid nagu Fox Sports, ja lisas, et teatavat konkurentsisurvet osutasid teised kanalid nagu BBC One HD, RTL, Veronica HD ja Eurosport. Enamiku turu-uuringule vastanute sõnul edastab Ziggo Sport Totaal televisiooniteenuste pakkujatele jaeturul asendamatut sisu (inglise keeles must-have content). Lisaks pakub Fox Sports uuringule vastanute sõnul samavõrd või isegi rohkem huvipakkuvat sisu kui Ziggo Sport Totaal, mida kinnitab asjaolu, et sõltumata kallimast hinnast on Fox Sportsil märkimisväärselt rohkem tellijaid. Peale selle nähtub vaidlustatud otsusest, et enamik uuringule vastanuist leidsid, et televisiooniteenuste pakkujate jaoks on jaeturul olulise tähtsusega pakkuda vähemalt ühte tasulist premium-sporditelekanalit, samas kui üksnes vähemus leidis, et on vaja pakkuda kõiki Madalmaades saadaolevaid tasulisi premium-sporditelekanaleid.
75

Lisaks vaidlevad hagejad vastu sellele, et Kreeka Vabariik võib käesolevas asjas tugineda rebus sic stantibus-põhimõttele selleks, et põhjendada muudatusi nende lepingulistes õigustes. Selle argumendi toetuseks rõhutavad hagejad esimesena asjaolu, et vaidlusalused võlainstrumendid emiteeriti siis, kui rahvusvahelised rahandusringkonnad nõudsid juba ühehäälselt riigi võlainstrumentide sidumist ÜTKdega. Teisena, olenemata hagejate palvest loobus Kreeka Vabariik tahtlikult vaidlusaluste võlainstrumentide emiteerimisel ÜTKde kasutamisest. Kolmandana leppisid liikmesriigid 2003. aasta aprillis kokku vajaduses siduda rahvusvahelised võlakirjaemissioonid ÜTKdega (vt majandus- ja rahanduskomitee 12. novembri 2004. aasta aruanne ECFIN/CEFCPE (2004) REP 50483 final, lisa 1, lk 7) ja 2003. aasta septembris andis majandus- ja rahanduskomitee oma heakskiidu põhitingimustele, mida pidi kohaldatama võlakirjaemissiooni reguleerivatel tingimustel. Neljandana, alates 2004. aasta novembrist soovitasid „G 20 keskpankade juhid“ ÜTKde lisamist võlakirjade emissioonilepingutesse, et soodustada enamuse poolt vastu võetud otsuste rakendamist (vt 26. oktoobri 2004. aasta soovitus „Report to the EFC-Implementation of the EU commitment on Collective Action Clauses in documentation of International Debt Insurance“). Viiendana, 2003. aasta A. Richards’i ja M. Gugiatti uuringud („The Use of Collective Action Clauses in New York Law Bonds of Sovereign Borrowers“, Journal of International Law, 2004, lk 815 ja järgnevad; A. Szodruch, „Staateninsolvenz und private Gläubiger“, BWV Verlag, 2008, lk 226) ei kinnitanud kartust, et ÜTKd võivad tuua kaasa suuremaid riskipreemiaid ja muuta nii riigi rahastamise kulukamaks. Hagejad on seega arvamusel, et kuna Kreeka Vabariik otsustas ÜTKsid Kreeka võlainstrumentide puhul mitte kasutada – hoolimata sellest, et toimunud oli vaidlus riigi võlainstrumentides nende kasutamise teemal –, ei saanud ta ajal, mil leidsid aset muutunud asjaolud, millega toime tulemiseks on ÜKTd just ette nähtud, väita, et ta viib läbi restruktureerimise, kasutades sunniabinõusid.
71

Teiseks nähtub ka Conseil d’État’ (Prantsuse kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 23. juuli 2012. aasta kohtuotsusest nr 343440, et otsuse CR 34‑94 alusel anti toetusi ainult selleks, et Île-de-France’i ühistransporditeenuse ettevõtjatel oleks hõlpsam vahendeid soetada, ilma et abikava eesmärk või tagajärg oleks olnud see, et vastusooritusena pidid lõplikud abisaajad teatud tariifidest kinni pidama. Sama ei kehti aga 1949. aasta dekreedi artikli 19 kohta, mis nägi küll üldiselt ette, et Prantsuse kohalikel omavalitsustel on võimalus sõlmida nende ettevõtjatega toetuslepinguid, kuid selle normi eesmärk oli kohaldatavate tariifide kontrollimine. Nii sätestas nimetatud dekreedi artikkel 11, et „teenustele, mida osutatakse kohaliku omavalitsusega sõlmitud lepingu alusel, määratakse tariifid […] kindlaks vastavalt ettevõtja ja toetusi maksva kohaliku omavalitsuse vahelisele lepingule“.
102

Teiseks tuleb meenutada, et kui komisjon järeldab – nagu vaidlustatud otsuses –, et abi on õigusvastane, nõuab liidu õigus, et riigisisene kohus kohustaks abisaajat maksma intressi ajavahemiku eest, mil asjasse puutuvat abi õigusvastaselt anti (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punktid 51, 52 ja 55, ning 16. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie vs. komisjon, T‑129/13, ei avaldata, EU:T:2014:895, punkt 39). Kuid isegi kui puuduvad erandlikud asjaolud, ei nõua need normid, et tagasi nõutaks ka õigusvastane abi, mis on siseturuga kokkusobiv. Vastavalt eespool punktis 32 meenutatud kohtupraktikale võib sel juhul olla riigisisesel kohtul ainult liikmesriigi õiguse alusel pädevus kohustada õigusvastaselt antud abi tagasi nõudma – ilma et kahjustataks asjakohase liikmesriigi õigust seda abi hiljem uuesti anda – või rahuldada abi õigusvastasuse tõttu tekitatud kahju hüvitamise hagisid (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punkt 55).
100

Teiseks tuleb meenutada, et kui komisjon järeldab – nagu vaidlustatud otsuses –, et abi on õigusvastane, nõuab liidu õigus, et riigisisene kohus kohustaks abisaajat maksma intressi ajavahemiku eest, mil asjasse puutuvat abi õigusvastaselt anti (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punktid 51, 52 ja 55, ning 16. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie vs. komisjon, T‑129/13, ei avaldata, EU:T:2014:895, punkt 39). Kuid isegi kui puuduvad erandlikud asjaolud, ei nõua need normid, et tagasi nõutaks ka õigusvastane abi, mis on siseturuga kokkusobiv. Vastavalt eespool punktis 32 meenutatud kohtupraktikale võib sel juhul olla riigisisesel kohtul ainult liikmesriigi õiguse alusel pädevus kohustada õigusvastaselt antud abi tagasi nõudma – ilma et kahjustataks asjakohase liikmesriigi õigust seda abi hiljem uuesti anda – või rahuldada abi õigusvastasuse tõttu tekitatud kahju hüvitamise hagisid (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punkt 55).
57

Nagu märgib õigesti komisjon, on hageja sisuliselt seisukohal, et kuna need Région l’Île-de-France’ist väljaspool asuvad ettevõtjad, kelle ta oli oma kuluanalüüsi koostamiseks valinud, pidid osalema võistlevas pakkumismenetluses vastavalt 29. jaanuari 1993. aasta seaduse nr 93‑122 korruptsiooni vältimise ning majandustegevuse ja avalike menetluste läbipaistvuse kohta (loi no 93-122 relative à la prévention de la corruption et à la transparence de la vie économique et des procédures publiques; JORF 30.1.1993, lk 1588; edaspidi „Sapin’ seadus“) nõuetele, tuli neid ettevõtjaid automaatselt pidada hästi korraldatud juhtimisega ettevõtjateks 24. juuli 2003. aasta kohtuotsuse Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415) tähenduses.
96

Teiseks tuleb meenutada, et kui komisjon järeldab – nagu vaidlustatud otsuses –, et abi on õigusvastane, nõuab liidu õigus, et riigisisene kohus kohustaks abisaajat maksma intressi ajavahemiku eest, mil asjasse puutuvat abi õigusvastaselt anti (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punktid 51, 52 ja 55, ning 16. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie vs. komisjon, T‑129/13, ei avaldata, EU:T:2014:895, punkt 39). Kuid isegi kui puuduvad erandlikud asjaolud, ei nõua need normid, et tagasi nõutaks ka õigusvastane abi, mis on siseturuga kokkusobiv. Sel juhul võib olla riigisisesel kohtul ainult liikmesriigi õiguse alusel pädevus kohustada õigusvastaselt antud abi tagasi nõudma – ilma et kahjustataks asjakohase liikmesriigi õigust seda abi hiljem uuesti anda – või rahuldada abi õigusvastasuse tõttu tekitatud kahju hüvitamise hagisid (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punkt 55).
80

Teiseks tuleb meenutada, et kui komisjon järeldab – nagu vaidlustatud otsuses –, et abi on õigusvastane, nõuab liidu õigus, et riigisisene kohus kohustaks abisaajat maksma intressi ajavahemiku eest, mil asjasse puutuvat abi õigusvastaselt anti (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punktid 51, 52 ja 55, ning 16. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie vs. komisjon, T‑129/13, ei avaldata, EU:T:2014:895, punkt 39). Kuid isegi kui puuduvad erandlikud asjaolud, ei nõua need normid, et tagasi nõutaks ka õigusvastane abi, mis on siseturuga kokkusobiv. Sel juhul võib olla riigisisesel kohtul ainult liikmesriigi õiguse alusel pädevus kohustada õigusvastaselt antud abi tagasi nõudma – ilma et kahjustataks asjakohase liikmesriigi õigust seda abi hiljem uuesti anda – või rahuldada abi õigusvastasuse tõttu tekitatud kahju hüvitamise hagisid (vt selle kohta 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punkt 55).
101

Need näited kinnitavad, et esineb maksusid, mille olemus ei takista seda, et nendega kaasnevad erisused, mis võivad ulatuda maksuvabastusteni, ilma et need erisused aga tooksid kaasa valikuliste eeliste andmise. Kokkuvõtteks võib sedastada, et nende olemus ei ole valikuline, kui need maksustamise erisused ja neist tuleneda võivad eelised – isegi kui need on põhjendatavad üksnes maksumaksjate vahel maksu jagamist korraldava loogikaga – tulenevad „tavapärase“ reeglistiku selgest ja lihtsast ning mitte erandlikust kohaldamisest, kui neid sarnaseid olukordi käsitletakse sarnaselt ja kui need erisused ei kahjusta asjaomase maksu eesmärki. Samamoodi ei tuleks teatavate ettevõtjate suhtes neile omaste olukordade tõttu ette nähtud erisätteid, mis annavad neile õiguse maksu diferentseerimisele või isegi maksuvabastusele, analüüsida valikulisi eeliseid andvatena, kui need sätted ei lähe vastuollu kõnealuse maksu eesmärgiga. Sellega seoses ei saa iseenesest asjaolu, et meedet võidakse kohaldada ainult maksumaksjatele, kes vastavad meetme kohaldamise tingimustele, muuta seda meedet valikuliseks (vt 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. World Duty Free Group jt, C‑20/15 P ja C‑21/15 P, EU:C:2016:981, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika). Niisugused erisused vastavad eespool punktis 76 märgitud selle süsteemi olemuse ja ülesehitusega kooskõlas olemise tingimusele, millesse need kuuluvad.
44

Seejärel tuleb esile tuua, et ükski konkreetne tõend ei tõenda hageja väidet, et vaidlusalusele kaubamärgile antud kaitse eesmärk seisneb kolme võrdse laiusega paralleelse triibu kasutamises, olenemata nende pikkusest või sellest, kuidas need on läbi lõigatud. Esiteks on see väide vastuolus vaidlusaluse kaubamärgi graafilise kujutisega, millel on näha tähis, mida iseloomustab selle kogupikkuse ja kogulaiuse vaheline suhe, mis on ligikaudu 5:1, ning ristküliku kuju, kuna selle kaubamärgi moodustavad kolm triipu on läbi lõigatud täisnurga all. Teiseks ei toeta seda väidet vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldus, milles on üksnes märgitud, et see kaubamärk koosneb „kolmest võrdse laiusega ja võrdsel kaugusel olevast paralleelsest triibust“ ning täpsustatud, et neid triipe võib „paigutada tootele mis tahes suunas“, ilma et oleks välja toodud, et nende triipude pikkust võib muuta või neid võib diagonaalselt lõigata.
243

Mis puudutab kõikide pankade ühiseid põhjuseid, siis põhinevad need vaidlustatud otsuse põhjenduses 457 mainitud eeldusel, et konkurentsivastases teabevahetuses osalevad kauplejad olid kvalifitseeritud spetsialistid ning nad olid teadlikud või oleksid pidanud olema teadlikud kartelli kui terviku ulatusest ja põhitunnustest. Sellega seoses viitas komisjon esiteks põhjenduses 458 väga erilisele kontekstile, kus kauplejad tegutsevad ja mida iseloomustab kahepoolne suhtlus, mis salvestatakse ja mida kontrollitakse. Teiseks toonitas ta põhjenduses 459, et kokkulepetega seotud kauplejad teadsid, et teiste pankade kauplejad olid valmis osalema samasuguses salajases tegevuses, mis puudutas hinnastamiskomponente ja muid euro intressimäära tuletisinstrumentidega kauplemise tingimusi. Kolmandaks väitis ta vaidlustatud otsuse põhjendustes 460–461, et tõendid kinnitavad üldist laialdast teadmist sellest, et EURIBORi intressimäärade kindlaksmääramise protsess on deklaratiivne, ning järelikult sellest, et paneeli kuuluvate pankade pakkumuste esitamistega võidakse seda moonutada. Neljandaks tõi ta põhjenduses 463 esile asjaolu, et iga asjassepuutuv pank tegutses asjaomasel turul juba mitu aastat ja et kauplejad ei väljendanud üllatust, kui neil paluti tegutseda kooskõlastatult. Ta järeldas nende asjaolude koosmõjust põhjendustes 462 ja 464 sisuliselt, et kahepoolses suhtluses osalenud kauplejad olid teadlikud või oleksid pidanud olema teadlikud, et oli tõenäoline, et mitu panka on seotud salajastes kokkulepetega, isegi kui seda teavet neile sõnaselgelt teatavaks ei tehtud. Komisjon rõhutas põhjenduses 465 veel, et kauplejate tegevus oli allutatud ulatuslikule salvestamisele ja järelevalvele, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et nende juhtkond oli teadlik või oleks pidanud olema teadlik salajase skeemi põhitunnustest ja oma töötajate seotusest sellega. Ta lisas, et ta pidi arvesse võtma kokkulepete varjamiseks kauplejate võetud ettevaatusabinõusid.
88

Põhjendamiskohustusega vastuolus olevaks ei saa pidada asjaolu, et kavandatud EKA registreerimise etapis, mis eeldab küll sellele esialgse hinnangu andmist õiguslikus plaanis, kuid mis ei otsusta ette ära komisjoni hinnangut tema teatises, mille ta võtab vajaduse korral vastu määruse nr 211/2011 artikli 10 lõike 1 punkti c alusel (23. aprilli 2018. aasta kohtuotsus One of Us jt vs. komisjon, T‑561/14, edasi kaevatud, EU:T:2018:210, punkt 117), piirdub see institutsioon sellega, et toob välja – nagu ta tegi vaidlustatud otsuse põhjenduses 5 – üldiselt valdkonnad, milles liidu õigusakte võib vastu võtta ja mis ühtivad valdkondadega, milles EKA korraldajad on õigusaktide ettepanekute esitamist soovinud, järeldades sellest, et kavandatud EKA ei jää ilmselgelt välja komisjoni volituste ulatusest, märkimata ära asjaolu, et kavandatud EKAs välja toodud meetmete eesmärk on rahvus- ja keelevähemustesse kuuluvate isikute kaitse parandamine ning liidu kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse tugevdamine.
96

Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 teise lõigu osas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ainult määratud trahvi lõppsumma peab järgima selles sättes ette nähtud käibest 10% ülempiiri ning see säte ei keela komisjonil jõuda trahvi arvutamise eri etappides seda piiri ületava vahesummani, juhul kui määratud trahvi lõppsumma seda piiri ei ületa. Isegi kui arvutuste lõpuks selgub, et lõplikku trahvisummat tuleb vähendada seda piiri ületava summa võrra, siis asjaolu, et teatud tegurid nagu rikkumise raskus ja kestus ei mõjuta tõhusalt määratud trahvisummat, on lihtsalt selle ülempiiri lõppsummale kohaldamise tagajärg. Selle ülempiiri eesmärk on nimelt vältida, et määrataks trahve, millest võib arvata, et ettevõtjad ei ole suutelised neid tasuma, kui pidada silmas nende ettevõtjate suurust, mis on – olgugi et ligikaudselt ja mittetäielikult – määratud kogukäibe põhjal. Tegemist on seega piiriga, mida ühetaoliselt kohaldatakse kõigile ettevõtjatele ja mis on väljendatud iga ettevõtja suurusest sõltuvalt, eesmärgiga vältida ülemäära suuri ja ebaproportsionaalseid trahve. Sellel ülempiiril on seega eripärane ja iseseisev eesmärk, võrreldes rikkumise raskuse ja kestuse kriteeriumidega. Selle piiri ainus võimalik tagajärg on see, et nende kriteeriumide põhjal arvutatud trahvisummat vähendatakse kuni lubatud ülempiirini. Ülempiiri kohaldamine tähendab, et asjaomane ettevõtja ei maksa trahvi, mida nende kriteeriumide põhjal tuleks maksta (vt selle kohta 12. juuli 2012. aasta kohtuotsus Cetarsa vs. komisjon, C‑181/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:455, punktid 80–84; 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus Pilkington Group jt vs. komisjon, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, punkt 36, ning 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Mamoli Robinetteria vs. komisjon, C‑619/13 P, EU:C:2017:50, punktid 83 ja 84 ning seal viidatud kohtupraktika).
118

Eespool punktides 70–75 esitatud põhjustel ei piisa aga asjaolust, et kokkusobimatute tooteliikide ekspordihind kujutab endast hinda, mida maksis esimene sõltumatu klient liidus, et seda saaks pidada turuväärtuse mõistlikuks hinnanguks. Alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a ja lõike 10 eesmärki silmas pidades ei tähenda see mõiste mitte ainult seda, et hinda maksab sõltumatu klient tavatehingu puhul, nagu selle on defineerinud IVSC. Lisaks peab olema võimalik tagada, et see hind on turujõudude tegevuse tavapärane tulemus. Käesoleval juhul ei ole see siiski nii, sest tõenäoliselt on see hind dumpingust mõjutatud.
192

Kõigepealt tuleb märkida, et komisjon osutas oma 18. septembri 2015. aasta kirjas, et rühmitamiskriteerium andis põhjuse käsitada nPB-d prioriteetse kandidaatainena XIV lisasse kandmiseks, isegi kui kõnealuse määruse artikli 58 lõike 3 esimese lõigu punktides a–c nimetatud kriteeriumide alusel on üldine prioriteetsushinne väga madal. See komisjoni põhjendus ei käi mitte üksnes juhtumi kohta, mil üldhinne on 20/45, vaid ka juhtumi kohta, kui ainult nPB-le oleks antud prioriteetsushinne 17/45. Esiteks tuleb märkida, et selles kirjas võttis komisjon kõigepealt seisukoha hagejate argumentide kohta, millega hagejad püüdsid näidata, et nPB oleks pidanud saama hindeks 17/45 ja mitte 20/45 ning et komisjon esitas rühmitamisega seotud kaalutlused, kasutades sõnaühendit „peale selle“ (furthermore), millest saab järeldada, et see põhjendus kehtib, sõltumata sellest kas nPB oleks saanud hindeks 17/45 või 20/45. Teiseks tuleb nentida, et komisjoni viide „väga madalale hindele“ hõlmab hinnet 17/45 ja samuti sellest madalamaid hindeid. Selles kontekstis tuleb märkida, et kuuenda prioriseerimise raames kanti rühmitamisega seotud põhjustel XIV lisasse kandidaatained, mis said hindeks kõigest 1/45, nagu ECHA lõpptulemuses mainitud ftalaadid (vt eespool punkt 10).
Nagu märkis Prantsuse Vabariik, kellele hageja selles küsimuses põhistatult ja tõendatult vastu ei vaielnud, kinnitavad EFSA 25. märtsi 2015. aasta arvamuse kohaselt bisfenool A toimemehhanismi käsitlevad ning alates 2010. aastast avaldatud mitu uuringut nimelt täpsemalt, et see aine muudab hormonaalsüsteemi biokeemiliste retseptorite toimel, mis edastavad muude signaaliradade kõrval rakkudele spetsiifilisi hormonaalsignaale. Nagu ECHA märkis oma kostja vastuses, asus EFSA töörühm CEF bisfenool A‑d käsitleva EFSA uuringuaruande leheküljel 449 seisukohale, et need uuringud sisaldavad olulisi andmeid. Seoses Jenkinsi (2009) uuringuga asus EFSA töörühm CEF seisukohale, „et [seda] uuringut ei saa kasutada vähiriski hindamiseks, kuid seda saab kasutada tõendina selle kinnituseks, et [bisfenool A] tingib proliferatsiooni pärast kokkupuudet imetamise ajal ja in utero“. Samuti arvas see töörühm seoses Tharp jt (2012) uuringuga, et „selle uuringu tulemusi võib kasutada selle kinnituseks, et [bisfenool A] tingib proliferatsiooni“. Lõpetuseks märkis see töörühm seoses Ayyanani (2011) uuringuga järgmist:

„Tuleb täheldada, et mitu uuringut (näiteks Markey jt (2001), Murray jt (2007), Ayyanan jt (2011), Vangerberg jt (2013c) uuringud) on andnud tulemuseks proliferatsiooni doosi-reaktsiooni mittemonotoonse kõvera (jaotis 4.3). [EFSA] töörühm CEF on siiski seisukohal, et mõju kinnitab arvamust, et bisfenool A mõjutab rinnanäärmeid“.
228

Lõpuks tuleb tõdeda, et Belgia Kuningriigi argumente hagejate toetuseks tuleb mõista samamoodi nagu neid, mida on mainitud eespool punktides 219–227. Eeldades siiski, et Belgia Kuningriigi argumente võib mõista nii, et need tuginevad ELTL artikli 107 lõike 1 rikkumisele osas, mis puudutab konkurentsi moonutamise ja liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamise mõisteid, sest liidus puuduvad õiglased konkurentsitingimused, tuleks märkida sarnaselt komisjoniga, et hagejad ei ole sellist väidet esitanud ja seega on see uus vastuvõetamatu väide. Olgu meenutatud, et kuigi Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 neljas lõik, mis on põhikirja artikli 53 esimese lõigu kohaselt kohaldatav Üldkohtu menetluses, ning kodukorra artikli 142 lõige 3 ei keela menetlusse astujal esitada argumente, mis on uued või erinevad võrreldes argumentidega, mille esitas pool, keda menetlusse astuja toetab, kuna vastasel korral on menetlusse astuja seisukohad piiratud hagiavalduses esitatud argumentide kordamisega, ei saa nõustuda sellega, et need sätted lubavad tal uute väidete esitamisega muuta või moonutada hagiavalduses määratletud kohtuasja ulatust (vt 12. detsembri 2006. aasta kohtuotsus SELEX Sistemi Integrati vs. komisjon, T‑155/04, EU:T:2006:387, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
36

Saksamaa Liitvabariik esitab oma hagi põhjenduseks kuus väidet. Esimene väide on, et apellatsiooninõukogu tegutses benpati hindamisega seotud sisulisi küsimusi analüüsides oma pädevust ületades. Teises väites väidab kõnealune liikmesriik, et nimetatud nõukogu ei järginud kohtupraktikat (13. juuni 1958. aasta kohtuotsus Meroni vs. Ülemamet, 9/56, EU:C:1958:7, ja 13. juuni 1958. aasta kohtuotsus Meroni vs. Ülemamet, 10/56, EU:C:1958:8). Kolmandas väites väidab ta, et kuna Euroopa Liidu õigus ei sisalda sellist õiguslikku alust, mis võimaldaks sellel nõukogul sellist uurimist läbi viia, siis on viimane rikkunud liikmesriikide õigusi, mis väljenduvad nende otsustusõiguses ECHA liikmesriikide komitees, ning et ta on seega rikkunud subsidiaarsuse põhimõtet ja pädevuse andmise põhimõtet. Neljas väide on, et on rikutud määruse nr 1907/2006 sätteid, ning see on esitatud kahes osas. Esimese osa eesmärk on tõestada, et apellatsiooninõukogu ei olnud pädev läbi vaatama temale esitatud kaebuse väiteid benpati hindamisega seotud sisuliste hinnangute kohta, ja teise osa eesmärk on tõestada, et apellatsiooninõukogu on teinud benpati hindamisega seotud sisulisi hinnanguid käsitlevate väidete läbivaatamisel vigu. Viienda väite raames väidab Saksamaa Liitvabariik, et sama nõukogu rikkus põhjendamiskohustust, jättes oma väidetava kontrollipädevuse kindlaks määramata. Kuuenda väite kontekstis väidab ta, et kõnealuse nõukogu hinnangud on ekslikud.