Kohtuasi T‑768/16

BNP Paribas

versus

Euroopa Keskpank

Majandus- ja rahapoliitika – Krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve – Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 punkt d ja lõige 3 – Finantsvõimenduse määra arvutamine – EKP keeldumine hagejale loa andmisest teatud tingimustele vastavate riskipositsioonide väljajätmiseks finantsvõimenduse määra arvestusest – Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 429 lõige 14 – EKP kaalutlusõigus – Õigusnormide rikkumine – Ilmne hindamisviga

Kokkuvõte – Üldkohtu (esimene koda laiendatud koosseisus) 13. juuli 2018. aasta otsus

Majandus- ja rahapoliitika – Majanduspoliitika – Liidu finantssektori järelevalve – Krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuded – Likviidsusnõuded – Finantsvõimenduse määr – Väljaarvutamine – Võimalus jätta välja teatavad nõuded avaliku sektori asutuste vastu – Euroopa Keskpanga otsus keelduda erandi tegemisest – Keeldumine, mille aluseks on kaalutlused, mis on seotud erandiga hõlmatud riskipositsioonidele eriomaste tunnustega, ning võimalus, et asjaomane riik jätab oma maksekohustused täitmata, ilma sellise riski tekkimise tõenäosust hindamata – Lubamatus

Vt otsuse tekst. (vt punkt 19)

Kuna Euroopa Keskpangal on kaalutlusõigus ja sellest tulenevalt avar hindamisruum otsustamaks, kas määruse nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta, muudetud määrusega 2015/62, artikli 429 lõikes 14 sätestatut kohaldada või mitte, ei tohi vaidlustatud otsuse põhjendatuse üle teostatav Üldkohtu kontroll viia Euroopa Keskpanga hinnangu asendamiseni kohtu hinnanguga, vaid selle eesmärk on kontrollida, ega vaidlustatud otsus ei põhine sisuliselt ebatäpsetel asjaoludel ning ega selle tegemisel ei ole rikutud õigusnorme või tehtud ilmset hindamisviga või võimu kuritarvitatud. (vt punkt 30)

Kuigi Euroopa Keskpangal on määruse nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta, muudetud määrusega 2015/62, artikli 429 lõikest 14 tuleneva kaalutlusõiguse teostamisel vabadus otsustada, kas selles sättes ette nähtud erandit teha või mitte, ei tohi selle vabaduse teostamine minna vastuollu kõnealuse erandiga taotletavate eesmärkidega ega võtta sellelt soovitavat toimet. Sellest tuleneb igal juhul, et Euroopa Keskpank ei saa tugineda sellistele põhjendustele, mis praktikas määruse nr 575/2013 artikli 429 lõikes 14 sätestatud võimaluse rakendamise peaaegu välistavad, võtmata sellelt sättelt soovitavat toimet ja minemata vastuollu selle sätte kehtestamise ajendiks olnud eesmärkidega. Järelikult ei saa Euroopa Keskpank välistada määruse nr 575/2013 artikli 429 lõike 14 kohaldamist avaliku finantseerimisasutuse vastu olevate krediidiasutuse nõuete suhtes põhjendustel, mis on seotud nimetatud sättes käsitletud riskipositsioonidele eriomaste tunnustega. See on nõnda põhjenduse puhul, mis puudutab seda, et krediidiasutuse nõudeid finantseerimisasutuse vastu kajastatakse tema bilansi aktivas. Nimelt, kuna riskipositsioonid, mille puhul on selles sättes ette nähtud võimalus, et neid krediidiasutuse finantsvõimenduse määra arvutamisel arvesse ei võeta, on olemuselt sellised, et neid kajastatakse selle krediidiasutuse bilansi aktivas, ei saa kaalutlusega, et avaliku finantseerimisasutuse suhtes võetud riskipositsioonid kajastuvad krediidiasutuse bilansi aktivas, tulemuslikult põhjendada taotletud erandi tegemisest keeldumist. See kehtib sarnastel põhjustel ka kaalutluse puhul, mis puudutab seda, et need riskipositsioonid on tekkinud osaliselt krediidiasutuse juures reguleeritud hoiuste raames hoiustatud summade arvelt, mis kajastub tema bilansi passivas. Kuivõrd määruse nr 575/2013 artikli 429 lõige 14 puudutab üksnes riigi garantiid omavate avaliku sektori asutustega seotud riskipositsioone, siis keeldumine, mida põhjendatakse põhimõtteliselt sellega, et riik võib sattuda olukorda, kus ta oma maksekohustusi ei täida, ilma konkreetse riigi puhul sellise võimaluse tekkimise tõenäosust hindamata, muudaks praktikas selles sättes ette nähtud võimaluse kohaldamise peaaegu võimatuks. Kuivõrd Euroopa Keskpank maksekohustuste täitmata jätmise tõenäosust ei hinda, ei saa järelikult otsuses, millega keeldutakse kohaldamast määruse nr 575/2013 artikli 429 lõiget 14, välja toodud avaliku finantseerimisasutuse vastu olevate krediidiasutuse nõuete maht õigustada nende riskipositsioonide arvessevõtmist finantsvõimenduse määra arvutamisel. Kõnealune maht võiks nimelt asjasse puutuv olla üksnes juhul, kui krediidiasutusel ei oleks asjaomase riigi poolt maksekohustuste täitmata jätmise korral võimalik reguleeritud hoiustega seoses ülekantud summasid finantseerimisasutuselt saada ning ta peaks asuma erakorraliselt oma varasid müüma. (vt punktid 39, 52–54, 56, 57, 61 ja 63)

Määruse nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta, muudetud määrusega 2015/62, artikli 429 lõikes 14 ette nähtud erandiga nägi komisjon seadusandja heakskiidul nimelt ette võimaluse, et krediidiasutuse nõuded avaliku sektori asutuste vastu, mis tulenevalt riigi garantiist on samasuguse väikese riskitasemega nagu nõuded selle riigi suhtes ning mis ei lähtu krediidiasutuse investeerimisvabadusest – kuivõrd krediidiasutusel on kohustus asjaomased summad üle kanda – ei ole finantsvõimenduse määra arvutamisel asjakohased ning võivad seetõttu sealt välja jääda. Määruse nr 575/2013 artikli 429 lõige 14 puudutab ainult selliseid riskipositsioone, mille riskikaaluks omavahendite minimaalnõude arvutamise standardmeetodi kohaselt oleks 0%. Seetõttu tuleb määruse artikli 429 lõike 14 rakendamisel leida tasakaal kahe eesmärgi vahel: esiteks järgida finantsvõimenduse määra loogikat, mis nõuab, et finantsvõimenduse määra arvutamine hõlmaks krediidasutuse kogu riskipositsiooni ilma riskikaalusid arvestamata, ning teiseks arvestada komisjoni poolt seadusandja heakskiidul seatud eesmärki, et teatud riskipositsioonid, millel on eriti väike riskiprofiil ja mida krediidiasutus ei ole võtnud oma investeerimisvabadust teostades, ei ole teatud juhtudel finantsvõimenduse määra arvutamisel asjakohased ning võivad sellest välja jääda. See, kui tunnustada pädevate asutuste kaalutlusõigust määruse nr 575/2013 artikli 429 lõike 14 rakendamisel, annab neile võimaluse leida tasakaal nende kahe eesmärgi vahel iga konkreetse juhtumi eripärasid silmas pidades. (vt punktid 48–51)

Määruse nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta, muudetud määrusega 2015/62, artikli 4 lõike 1 punktis 94 sisalduvast ülemäärase finantsvõimenduse riski määratlusest järeldub, et ülemäärase finantsvõimendusega seostatavad riskid realiseeruvad ebapiisava likviidsuse korral. Just likviidsete vahendite hankimiseks võib krediidiasutusel tekkida vajadus ettekavatsematult korrigeerida äriplaani, sealhulgas müüa erakorraliselt varasid, millel on selles sättes välja toodud tagajärjed, nagu on ära märgitud ka määruse nr 575/2013 põhjenduses 90. Kuna ülemäärase finantsvõimenduse negatiivsed tagajärjed avalduvad ebapiisava likviidsuse korral, ei muuda asjaolu, et ajalise vahe olemasolu krediidiasutuse ja avaliku finantseerimisasutuse positsioonide korrigeerimise vahel puudutab likviidsusriski, seda ajalist vahet asjassepuutumatuks tema finantsvõimenduse määraga seonduva riski seisukohast. Määruse nr 575/2013 artiklis 412 ning määruses 2015/61, millega täiendatakse määrust nr 575/2013 seoses krediidiasutuste suhtes kohaldatava likviidsuskatte nõudega, sätestatud kohase likviidsuskatte nõude hindamise seisukohast ei ole siiski see ajavahemik likviidsusriski allikaks. Nimelt tähendab see, kui Euroopa Keskpank kohaldab määruse 2015/61 artiklit 26 – mis võimaldab pädevatel asutustel ja sellest tulenevalt ka Euroopa Keskpangal vastastikuses sõltuvuses olevad vahendite väljavoolud ja sissevoolud omavahel tasaarvestada, kui ta likmesriigriigi keskvalitsuse garantiist ning välja- ja sissevoolu vahelise ajavahemiku lühidusest tulenevalt leiab, et see ajavahe likviidsusriski ei tekita – finantseerimisasutuse vastu olevate nõuetega seonduvate vahendite väljavoolude ja sissevoolude suhtes, et Euroopa Keskpank tunnistab, et nende vahele jääda võiv ajavahemik likviidsusriski ei tekita. (vt punktid 70–73, 76 ja 77)