ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia) 25. aprillil 2019 — SC Romenergo SA, Aris Capital SA versus Autoritatea de Supraveghere Financiară

(kohtuasi C-339/19)

(2019/C 255/28)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Înalta Curte de Casație și Justiție

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: SC Romenergo SA, Aris Capital SA

Vastustaja: Autoritatea de Supraveghere Financiară

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artikleid 63 jj, koostoimes direktiivi 2004/25/EÜ (1) artikli 2 lõikega 2 ja 2001/34/EÜ (2) artikliga 87 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õiguslik raamistik (kõnesolevas kohtuasjas CNVM määruse nr 1/2006 artikli 2 lõike 3 punkt j), milles on ette nähtud seadusjärgne eeldus, et seoses osalusega niisuguse äriühingu aktsiakapitalis, kelle aktsiatega on lubatud kaubelda reguleeritud turul ja kes on sisuliselt samastatud alternatiivsete investeerimisfondidega (nn finantsinvesteerimisettevõtjad), teevad koostööd:

1. isikud, kes, kas seoses kapitaliturgudega või mitte, on teinud või teevad ühiselt majandustehinguid; ja

2. isikud, kes kasutavad oma majandustehingutes finantsressursse, millel on üks ja seesama allikas või mis on pärit eri kehanditest, kes omakorda on asjassepuutuvad isikud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta (ELT 2004, L 142, lk 12, ELT eriväljaanne 17/02, lk 20).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiiv 2001/34/EÜ, mis käsitleb väärtpaberite ametlikku noteerimist väärtpaberibörsil ja nende väärtpaberite kohta avaldatavat teavet (EÜT 2001, L 184, lk 1, ELT eriväljaanne 06/04, lk 24).
3.

Kas hüvitise vähendamise võimalus on välistatud, kui väljumisaeg on kavandatud väljumisajast nii palju varasem, nagu on ette nähtud artikli 7 lõikes 2 hilinemiste suhtes kehtestatud ajapiiriga (seega rohkem kui kaks, kolm või neli tundi)?
1.

Kas 2006. aasta käibemaksudirektiivi III lisa punktis 1 (1) kasutatud mõistet „inimtoiduks mõeldud toiduained“ tuleb tõlgendada nii, et selle all tuleb vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 178/2002, (2) millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, artiklile 2 mõista töödeldud, osaliselt töödeldud või töötlemata ainet või toodet, mis on mõeldud inimestele tarvitamiseks või mille puhul põhjendatult eeldatakse, et seda tarvitavad inimesed? Kui sellele küsimusele vastatakse eitavalt, siis kuidas tuleb sellisel juhul mõistet täpsustada?
2.

Kui küsimusele 1b tuleb vastata jaatavalt: a) Kas kannet B3020, eeskätt selle neljandat taanet, tuleb tõlgendada nii, et jäätmed ei tohi sisaldada mingit võõrmaterjali, st et jäätmeid ei saa liigitada selle kande alla kuuluvaks, kui need sisaldavad peale paberi- ja papijäätmete muud materjali (võõrmaterjal), olenemata selle kogusest või ohtlikkusest? b) Kui küsimusele 2a tuleb vastata eitavalt: Kas jäätmes võõrmaterjali esinemise korral on eelkõige võõrmaterjali koguse tõttu selle jäätme klassifitseerimine kande B3020 ja eriti selle neljanda taande alla välistatud ka juhul, kui ei ole täidetud määruse nr 1013/2006 III lisa sissejuhatavas lauses esitatud tingimused ehk kui jääde ei ole sel määral muude materjalidega saastunud, et jäätmega seotud riskid kasvaksid nii suureks, et arvestades direktiivi 2008/98/EÜ (3) III lisas loetletud ohtlikke omadusi tuleks jäätmele kohaldada eelneva kirjaliku etteteatamise ja nõusoleku menetlust, ning kui selle jäätme keskkonnaohutu taaskasutamine ei ole välistatud?
3.

Kolmas väide: Üldkohus on ekslikult kohaldanud tõendamiskoormise valdkonna põhimõtteid ning ei kohaldanud süütuse presumptsiooni, kui ta teatas, et komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud, et Pometon ei katkestanud oma osalemist ligi 16 kuud kestval perioodil alates 18. novembrist 2005 kuni 20. märtsini 2007, ehkki tal ei olnud selle perioodi kohta tõendeid salajaste kontaktide kohta; ühtlasi esitas ta selle kohta vastuolulise ja/või ebapiisava põhjenduse.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 27. mail 2019 — The Software Incubator Ltd versus Computer Associates (UK) Ltd

(kohtuasi C-410/19)

(2019/C 255/36)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: The Software Incubator Ltd

Vastustaja: Computer Associates (UK) Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kui arvutitarkvara koopia tarnitakse esindatava klientidele elektrooniliselt ja mitte füüsilisel andmekandjal, siis kas on tegemist „kaubaga“ nõukogu [18.] detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõikes 2 sätestatud kaubandusagendi määratluses sisalduva termini tähenduses? (1)

2. Kui esindatava klientidele tarnitakse arvutitarkvara niiviisi, et kliendile antakse arvutitarkvara eksemplari kasutamiseks tähtajatu litsents, siis kas on tegemist „kauba müügiga“ direktiivi 86/653 artikli 1 lõikes 2 sätestatud kaubandusagendi määratluses sisalduva termini tähenduses?

(1) EÜT 1986, L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177.
3.

Kas tagasisaatmisdirektiivi artikli 6 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et tagasisaatmisotsuse täitmine tuleb peatada ja seega tunnustada riigis seaduslikult viibimise õigust, kui saatjata alaealine oma tagasipöördumiskohustust ei täida ja liikmesriik ei võta ega hakka võtma konkreetseid meetmeid tema väljasaatmiseks? Kas tagasisaatmisdirektiivi artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui saatjata alaealise suhtes tehakse tagasisaatmisotsus, võtmata seejärel meetmeid väljasaatmiseks, enne kui saatjata alaealine on saanud 18aastaseks, on tegemist lojaalse koostöö ja liidule lojaalsuse põhimõtete rikkumisega?
C 270/24

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 6. juunil 2019 — Viasat Broadcasting UK Ltd versus TV2/Danmark A/S ja Taani Kuningriik

(kohtuasi C-445/19)

(2019/C 270/28)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Viasat Broadcasting UK Ltd

Kostjad: TV2/Danmark A/S ja Taani Kuningriik

Eelotsuse küsimused

1. Kas liikmesriigi kohtu kohustus kohustada abisaajat tasuma intressi ebaseaduslikult abilt (vt kohtuotsus CELF (1)) kehtib ka sellises olukorras nagu käesoleval juhul, kus ebaseaduslikku riigiabi kujutas endast avaliku teenuse hüvitis, mis loeti hiljem ELTL artikli 106 lõike 2 kohaselt siseturuga kokkusobivaks, ning kus heakskiit põhines kogu avalikku teenust osutava ettevõtja üldisele finantsseisundile, sealhulgas kapitalisatsioonile antud hinnangul?

2. Kas liikmesriigi kohtu kohustus kohustada abisaajat tasuma intressi ebaseaduslikult abilt (vt kohtuotsus CELF) kehtib ka summadele, mis on sellistel asjaoludel nagu käesoleval juhul abisaaja poolt avalik-õigusliku kohustuse alusel ülekantud sidusettevõtjatele, kuid mida komisjoni lõpliku otsuse kohaselt peetakse ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses abisaajale antud eeliseks?

3. Kas liikmesriigi kohtu kohustus kohustada abisaajat tasuma intressi ebaseaduslikult abilt (vt kohtuotsus CELF) kehtib ka sellise riigiabi kohta, mida abisaaja on sellistel asjaoludel nagu käesoleval juhul saanud avaliku võimu kontrollitavalt ettevõtjalt, arvestades, et viimase vahendid tulenevad osaliselt abisaaja teenuste müügist?

(1) 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsus C-199/06, CELF ja Ministre de la Culture et de la Communication, EU:C:2008:79.
Apellant väidab kõigepealt, et rikutud on ELTL artikli 263 neljandat lõiku, sest Üldkohus ei võtnud arvesse, et Associazione GranoSalus’il on hagi esitamise õigus seetõttu, et see õigus on tema liikmetel isiklikult, kuna vaidlustatud rakendusmäärus (EL) nr 2017/2324 „puudutab neid otseselt ja isiklikult“, olles „halduse [üldakt], mis puudutab [neid] otseselt ja ei [vaja] rakendusmeetmeid“.

Selle kohta märgib kutseühendus, et Üldkohus on viidatud sätet kohaldanud vääralt, sest tema hinnangul ei olnud isikliku puutumuse tingimused täidetud, kuna „väidetavalt kahjustab vaidlustatud akt hageja teatud liikmeid just nende tarbija ja liidu kodaniku üldise staatuse tõttu“ (kohtumääruse punkt 57).

Apellandi GranoSalus liikmete niisugune määratlus on aga väär, arvestades kutseühenduse põhikirja, millest tuleneb, et selle ühenduse liikmed ja nende kaudu ka kutseühendus esindavad ja edendavad tarbijate ja põllumajandustootjate kaitse huvi muu hulgas tegevuste kaudu, mille eesmärk on „võidelda eelkõige liidu tasandil taseme mükotoksiinide ja muude saasteainete taseme võimaliku tõusu vastu, et kaitsta tarbijate, eriti laste tervist“.

Kuna isikliku puutumuse tingimus on täidetud ja see tingimus on kumulatiivne otsese puudumuse tingimusega, on Üldkohtu otsus sellest aspektist väär, kuivõrd see on jäetud arvesse võtmata.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (1) artikli 57 lõike 4 punkte c ja g koosmõjus lõigetega 6 ja 7 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega on vastuolus tava, mille kohaselt kohustatakse ettevõtjat esitama omal algatusel tõend oma usaldusväärsuse tõendamiseks võetud meetmete kohta?
C 270/25

ET

Saksamaa Liitvabariigi 20. juunil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 10. aprilli 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-229/17: Saksamaa Liitvabariik versus Euroopa Komisjon

(kohtuasi C-475/19 P)

(2019/C 270/29)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: advokaadid J. Möller, M. Kottmann, M. Winkelmüller, F. van Schewick)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Soome Vabariik

Apellandi nõuded

1. tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 10. aprilli 2019. aasta otsus kohtuasjas T-229/17: Saksamaa Liitvabariik versus Euroopa Komisjon;

2. tühistada komisjoni 25. jaanuari 2017. aasta otsus (EL) 2017/133, mis käsitleb harmoneeritud standardi EN 14342:2013 „Puidust põrandakate ja parkett. Omadused, vastavushindamine ja märgistamine“ viite piiranguga säilitamist Euroopa Liidu Teatajas kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 305/2011 (1);

3. tühistada komisjoni 25. jaanuari 2017. aasta otsus (EL) 2017/145, mis käsitleb harmoneeritud standardi EN 14904:2006 „Spordiväljakute pinnakatted. Erinevatele spordialadele mõeldud siseruumide pinnakatted. Spetsifikatsioon“ viite piiranguga säilitamist Euroopa Liidu Teatajas kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 305/2011 (2);

4. tühistada komisjoni 10. märtsi 2017. aasta teatis, 11. augusti 2017. aasta teatis, 15. detsembri 2017. aasta teatis ja 9. märtsi 2018. aasta teatis (3) seoses Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 305/2011, millega sätestatakse ehitustoodete ühtlustatud turustustingimused ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 89/106/EMÜ, rakendamisega, kuivõrd selles viidatakse harmoneeritud standarditele EN 14342:2013 ja EN 14904:2006;

5. teise võimalusena saata asi punktide 2, 3 ja 4 osas Üldkohtule tagasi;

6. mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant tugineb enda apellatsioonkaebuses kolmele väitele:

Esiteks on vaidlustatud kohtuotsus vastuolus ELTL artikli 263 lõikega 1, sest Saksamaa Liitvabariigi nõue vaidlustatud teatised tühistada lükati vastuvõetamatuse tõttu tagasi. Üldkohus jättis tähelepanuta, et vaidlustatud teatised on mõeldud selliste siduvate õiguslike tagajärgede tekitamiseks, mis ei ole samasugused vaidlustatud otsuste õiguslike tagajärgedega.

Teiseks on vaidlustatud kohtuotsus vastuolus määruse nr 305/2011 artikli 18 lõikega 2 koostoimes artikli 17 lõikega 5. Üldkohus jättis tähelepanuta, et komisjoni volitati ja kohustati selles sättes võtma Saksamaa Liitvabariigi soovitud meetmeid.

Kolmandaks on vaidlustatud kohtuotsus vastuolus määruse nr 305/2011 artikli 18 lõikega 2 koostoimes artikli 3 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 17 lõikega 3. Üldkohus jättis tähelepanuta, et komisjoni kohustati selles sättes kontrollima, kas vaidlusalused normid ohustavad ehitiste põhinõuetest kinnipidamist.

(1) ELT 2017, L 21, lk 113.

(2) ELT 2017, L 22, lk 62.

(3) ELT 2017, C 76, lk 32; ELT 2017, C 267, lk 16; ELT 2017, C 435, lk 41; ELT 2018, C 92, lk 139.
C 270/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Ondernemingsrechtbank Antwerpen (Belgia) 10. mail 2019 — Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM) versus Weareone.World BVBA, Wecandance NV

(kohtuasi C-372/19)

(2019/C 270/19)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Ondernemingsrechtbank Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

Kostjad: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artiklit 102 — vajadusel koostoimes [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta] direktiivi 2014/26/EL (1)„autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste kollektiivse teostamise ning muusikateose internetis kasutamise õiguse multiterritoriaalse litsentsimise kohta siseturul“ artikliga 16 — tuleb tõlgendada nii, et tegemist on turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega, kui autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, kellel on liikmesriigis tegelik monopol, rakendab muusikaürituste korraldajate suhtes seoses muusikateoste reprodutseerimise õigusega sellist tasumudelit, mis muu hulgas põhineb käibel ja

1. mille aluseks on astmeline kindlasummaline tariif, mitte tariif, mis võtab (kaasaegsete tehniliste abivahendite abil) täpselt arvesse, millise osa moodustab kollektiivse esindamise organisatsiooni kaitstav repertuaar ürituse ajal esitatavast muusikast?

2. mille kohaselt olenevad litsentsitasud ka välistest teguritest, nagu sissepääsutasu, toitude ja jookide hind, esinevate artistidega seotud eelarve ning muude elementidega, näiteks lavakujundusega seotud eelarve?

(1) ELT 2014, L 84, lk 72.
2.

Kas — juhul, kui esimesele küsimusele antav vastus on jaatav — sama direktiivi artikli 1 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et eeldatava olulisuse normi järgimine tähendab seda, et taotluse esitanud liikmesriigi ametiasutus võib selleks, et tõendada sihipäratute päringute puudumist, olgugi et asjaomaseid maksukohustuslasi ei ole isiklikult tuvastatud, tugineda selgetele ja piisavatele selgitustele, et ta viib läbi sihipärast uurimist isikute piiratud rühma suhtes, mitte pelgalt üldist maksujärelevalve menetlust, ning et kõnealune uurimine on põhjendatud kahtlustega, mis põhinevad konkreetse õigusliku kohustuse täitmata jätmisel?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Madalmaad) 3. mail 2019 — Crown Van Gelder BV versus Autoriteit Consument en Markt

(kohtuasi C-360/19)

(2019/C 270/17)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Crown Van Gelder BV

Vastustaja: Autoriteit Consument en Markt

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ (1), mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, artikli 37 lõiget 11 tuleb tõlgendada nii, et viidatud säte annab riikliku elektrivõrgu käitaja (põhivõrguettevõtja) vastu kaebuse esitamise õiguse ka mõjutatud osalisele, kes ei ole ühendatud kõnealuse võrguettevõtja (põhivõrguettevõtja) võrguga, vaid on ühendatud üksnes piirkondlikku võrguga (jaotusvõrk), mille varustamine elektrienergiaga on katkenud, kuna piirkondlikku võrku (jaotusvõrk) elektrienergiaga varustavas riiklikus elektrivõrgus (põhivõrk) on tekkinud elektrikatkestus?

(1) ELT 2009, L 211, lk 55.
A.

ELTL artiklite 263 ja 297 ning õiguskindluse põhimõtte rikkumine i. Üldkohus hindas õiguslikust seisukohast vääralt seda, kas teatatud oli kõigest ja õigesti, ning määratles komisjonipoolse teatamise vääralt sellisena, millest alates hakkab kulgema ELTL artiklis 263 ettenähtud tähtaeg. Üldkohtu selline lähenemisviis rikub ka õiguskindluse põhimõtet. Rumeenia on seisukohal, et mis tahes viga seoses sellise otsuse nagu otsus 2018/873 oluliste elementidega tingib teatamata jätmise ning põhjustab kahtlusi õiguskindluse põhimõtte seisukohast. Järelikult piisab sellistest vigadest nagu Üldkohus tuvastas, et komisonipoolne teatamine ei saaks olla ELTL artiklis 263 ettenähtud tähtaja kulgema hakkamise aluseks. Üldkohus määratles otsuse 2018/873 avaldatud ja teatatud versiooni vahelised erinevused minimaalsetena, tuginedes asjaolule, et otsuse tekstist arusaamine ei olnud takistatud, kuna sõna „summa“ sai vastata vaid korrektsiooni liigile „hinnanguline summa“. Kuivõrd sellist liiki korrektsiooni ei ole olemas, on Rumeenia seisukohal, et Üldkohtu arutluskäik on ekslik ning on selge, et otsuse tekstist arusaamine oli takistatud ning sellest ei teatatud. ii. Üldkohus tõlgendas vääralt ELTL artiklit 263 koostoimes ELTL artikliga 297, sest ta ei võtnud arvesse otsuse 2018/873 Euroopa Liidu Teatajas avaldamise mõju tegeliku teavitamise ja õiguskindluse põhimõtte seisukohast. ELTL artikli 263 kuuendat lõiku arvestades on kaebeõiguse teostamise seisukohast oluline vaidlustatud Euroopa Liidu akti sisust õigesti arusaamine, mitte hetk, mil see jõustus või hakkasid avalduma selle õiguslikud tagajärjed. Sellise akti nagu otsus 2018/873 — millest tuleb teatada, kuid mis autori alalise ja väljakujunenud praktika kohaselt avaldatakse ka Euroopa Liidu Teatajas — peale tühistamishagi esitamiseks ette nähtud kahekuulise tähtaja kulgema hakkamise hetk peab olema avaldamine ja sellele tähtajale tuleb lisada Üldkohtu kodukorra artiklis 59 ette nähtud 14 päeva. Selline lahendus on veelgi vajalikum, kui võtta arvesse seda, kuidas toimus otsusest 2018/873 teatamine Rumeenia ametiasutustele ja selle avaldamine — nendest asjaoludest nähtuvad erinevused teatatud teksti ja avaldatud teksti vahel seoses otsuse oluliste elementidega. iii. Üldkohus on rikkunud õiguskindluse põhimõtet, sest ta asus seisukohale, et ebatäpsused (mis on seotud finantskorrektsiooni liigiga — „hinnanguline summa“vs.„summa“), millest Rumeenia teatas, kujutavad endast ebaolulist sõnastuslikku viga, mis tehti teatatud ja avaldatud tekstis, ent mitte haldusmenetluses ega seoses sünteesiga, ning mis ei tekita segadust seoses korrektsiooni laadiga. iv. Üldkohus rikkus ELTL artiklit 263, sest ta pidas asjakohatuks ja mõjutuks erinevusi teatatud teksti ja Euroopa Liidu Teatajas avaldatud teksti vahel, mis seonduvad otsuse 2018/873 sätetega, mis on adresseeritud teistele Euroopa Liidu liikmesriikidele; seda võttes arvesse liikmesriigi kui eesõigustega hageja staatust.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 24. mail 2019 — Société Générale SA versus Ministre de l’Action et des Comptes publics

(kohtuasi C-403/19)

(2019/C 270/25)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Société Générale SA

Vastustaja: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduste asutamislepingu artikli 56, millest sai Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 63, kohaselt asjaolu, et [maksualaste] eeskirjade kohaldamine selleks, et kompenseerida dividendide topeltmaksustamist olukorras, kus ühe liikmesriigi residendist äriühingule, kes on selles riigis äriühingu tulumaksu kohustuslane, maksab teise riigi residendist äriühing dividende, millest peetakse selle teise riigi maksupädevuse kohaldamisel maks kinni, võib tekitada ebasoodsa olukorra esimeses riigis äriühingu tulumaksu kohustuslaste poolt välisriikide äriühingute väärtpaberitega tehtavate tehingute kahjuks, eeldab, et see esimene liikmesriik läheb juhul, kui on otsustatud topeltmaksustamine kompenseerida, kaugemale, kui loobumine maksutulust, mida ta oleks saanud äriühingu tulumaksu kohaldamisel vaadeldaval juhul?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) 17. mail 2019 — MK versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(kohtuasi C-388/19)

(2019/C 270/22)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: MK

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 12, 56, 57 ja 58 [nüüd Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklid 18, 63, 64 ja 65] sätteid tuleb koostoimes tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on vaidluse all käesolevas kohtuasjas (30. novembri 1988. aasta dekreetseadusega nr 442-A/88 heaks kiidetud tulumaksuseadustiku artikli 43 lõige 2 sellele 27. detsembri 2001. aasta seadusega nr 109-B/2001 antud redaktsioonis), 31. detsembri 2007. aasta seadusega nr 67-A/2007 tulumaksuseadustiku artiklisse 72 lõigete 7 ja 8 (nüüd lõiked 9 ja 10) lisamisega tehtud muudatustega, mille eesmärk on võimaldada, et liikmesriigis (Portugal) asuva kinnisvara müügist teise Euroopa Liidu liikmesriigi (Prantsusmaa) residendi poolt teenitud kapitalitulu ei maksustataks valikvõimalusena suurema maksuga kui see, mida kohaldataks sama tüüpi tehingu puhul kinnisvara asukohariigi residendi teenitud kapitalitulu suhtes?
C 263/32

ET

Eelotsusetaotlus, mille esitas Riigikohus (Eesti) 29. mail 2019 — Maksu- ja Tolliamet versus Heavyinstall OÜ

(Kohtuasi C-420/19)

(2019/C 263/38)

Kohtumenetluse keel: eesti keel

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Riigikohus

Põhikohtuasja pooled

Taotleja: Maksu- ja Tolliamet

Puudutatud isik: Heavyinstall OÜ

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu Nõukogu 16. märtsi 2010. a direktiivi 2010/24/EL vastastikuse abi kohta maksude, maksete ja teiste meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel (1) artiklit 16 tuleb tõlgendada selliselt, et ettevaatusabinõusid käsitleva taotluse saanud liikmesriigi kohus on riigisiseste normide alusel taotlust lahendades (mida võimaldab taotluse saanud kohtul artikli 16 esimene lause) seotud taotleja asukohariigi kohtu seisukohaga ettevaatusabinõude vajalikkuse ja võimalikkuse kohta, kui kohtule on esitatud sellist seisukohta sisaldav dokument (artikli 16 teise lõigu viimane lause, mille kohaselt ei pea kõnealust dokumenti taotluse saanud liikmesriigis tunnustama, täiendama ega asendama)?

(1) ELT 2010, L 84, lk 1
3.

Kas teisele küsimusele vastamisel tuleb arvesse võtta, et maksukohustuslane kui informeeritud taotleja, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, võis asukohaliikmesriigi elektroonilise portaali kujundust ja tagastamisliikmesriigi vormi arvestades eeldada, et taotluse nõuetekohaseks, kõikidele vorminõuetele vastavaks ja tähtaegseks esitamiseks piisab muu tunnuskoodi kui arve numbri esitamisest, et võimaldada taotluse esemeks oleva arve identifitseerida?
—

Teise võimalusena tuleb leida, et hagi on vastuvõetav ka juhul, kui kohaldamisele peaks kuuluma Mory kohtupraktika teine alternatiiv, mille kohaselt peab hageja tõendama, et abi mõjutab märgatavalt tema turupositsiooni. Sel juhul pöördub nimelt tõendamiskoormis ümber või vähemalt väheneb hageja tõendamiskoormis, kuna komisjon on meelevaldselt varjanud talle teadaolevaid otsustavaid faktilisi asjaolusid. Pelgalt täiendavalt tuleb tõdeda, et hageja on tegelikult sellist märgatavat mõju tõendanud. Üldkohtu teistsugune õiguslik hinnang ei võta arvesse Euroopa Kohtu praktikat ning põhineb asjaomase turu vääral õiguslikul analüüsil. Sellega seoses moonutab ja lühendab Üldkohus nii hageja kui ka komisjoni esitatud faktiliste asjaolude ülevaadet, muudab vaidlustatud otsuse sisu ja rikub tõendamiskoormist käsitlevaid norme.