Kohtuasi C‑616/15

Euroopa Komisjon

versus

Saksamaa Liitvabariik

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Maksustamine – Käibemaks – Direktiiv 2006/112/EÜ – Artikli 132 lõike 1 punkt f – Nende teenuste maksuvabastus, mida osutavad sõltumatud isikute rühmad oma liikmetele – Piiramine sõltumatute rühmadega, mille liikmed tegutsevad piiratud arvul kutsealadel

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (neljas koda) 21. septembri 2017. aasta otsus

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Maksuvabastused – Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides – Teenused, mida sõltumatud isikute rühmad, mille tegevus on maksust vabastatud, osutavad selleks, et osutada teenuseid enda liikmetele – Riigisisesed õigusnormid, mis piiravad maksuvabastust sõltumatute rühmadega, mille liikmed tegutsevad piiratud arvul kutsealadel – Kohustuste rikkumine – Põhjendatus – Üldine konkurentsi moonutamise oht – Lubamatus

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 132 lõike 1 punkt f)

Kui liikmesriik piirab käibemaksuvabastust selliste sõltumatute isikute rühmadega, mille liikmed tegutsevad piiratud arvul kutsealadel, siis on ta rikkunud direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punktist f tulenevaid kohustusi.

Sõltumatu isikute rühma osutatud teenused kuuluvad nimelt direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis f ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisalasse, kui need teenused aitavad otseselt teostada direktiivi artiklis 132 nimetatud tegevust avalikes huvides.

Lisaks tuleb direktiivi 2006/112 artiklis 132 sätestatud maksuvabastuste kohaldamisala tõlgendada kitsalt, arvestades, et need maksuvabastused on erandid üldpõhimõttest, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga iga teenus, mille maksukohustuslane on tasu eest osutanud.

Sellest ilmneb, et direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis f ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisalasse ei saa kuuluda teenused, mis otseselt ei aita teostada artiklis 132 nimetatud tegevust avalikes huvides, vaid aitavad teostada muud tegevust, mis on maksust vabastatud eelkõige selle direktiivi artikli 135 alusel.

Siit järeldub, et direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti f tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud maksuvabastus hõlmab üksnes neid sõltumatuid isikute rühmi, mille liikmed tegutsevad selles artiklis nimetatud tegevusaladel, mis on avalikes huvides. Seetõttu tuleb tagasi lükata komisjoni peamine väide, mille kohaselt direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis f ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisala ei ole piiratud sõltumatute isikute rühmadega, mille liikmed tegutsevad tegevusaladel, mis on avalikes huvides.

Tuleb toonitada, et liikmesriigid ei ole selleks, et kindlaks teha, kas direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis f ette nähtud maksuvabastuse kohaldamine konkreetse tegevuse puhul võib põhjustada konkurentsimoonutamist, kohustatud seda tingimust oma siseriiklikusse õigusesse täht-tähelt üle võtma. Liikmesriigi seadusandja võib mõistagi kehtestada õigusnormid, mis on pädevate asutuste jaoks hõlpsasti hallatavad ja kontrollitavad. Liikmesriigid võivad nimelt direktiivi 2006/112 artikli 131 alusel seada maksuvabastuse andmisele tingimusi, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine. Nende tingimustega ei saa siiski määratleda selle direktiiviga ette nähtud maksuvabastuste sisu.

(vt punktid 48–51, 64, 65, 72 ja resolutsioon)