Kohtuasi C-334/10

X

versus

Staatssecretaris van Financiën

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Kuues käibemaksudirektiiv — Artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punktid a ja b, artikli 11 A osa lõike 1 punkt c ning artikli 17 lõige 2 — Ettevõtte vara hulka kuuluva kapitalikauba osa — Ajutiselt isiklikuks tarbeks kasutamine — Püsivad ümberkorraldused selle kauba osas — Püsivatelt ümberkorraldustelt käibemaksu tasumine — Mahaarvamisõigus”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Kapitalikaubad – Ettevõtte põhivahendite hulka kuuluvast varast ühe osa ajutiselt isiklikuks tarbeks kasutamine – Mahaarvamisõigus kulutustelt, mis tehakse seoses nimetatud vara püsivate ümberkorraldustega – Tingimus – Kavatsus kasutada nimetatud vara oma majandustegevuseks – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punktid a ja b, artikli 11 A osa lõike 1 punkt c ja artikli 17 lõige 2)

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 95/7) artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkte a ja b, artikli 11 A osa lõike 1 punkti c ning artikli 17 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et esiteks on maksukohustuslasel, kes kasutab tema ettevõtte vara hulka kuuluva kapitalikauba osa ajutiselt isiklikuks tarbeks, nende sätete alusel käibemaksu mahaarvamise õigus kulutuste eest, mis tehakse seoses selle vara püsivate ümberkorraldustega, kuigi need ümberkorraldused viidi läbi ajutiselt isiklikuks tarbeks kasutamise eesmärgil, ning teiseks ei sõltu kõnealune mahaarvamisõigus sellest, kas kapitalikauba soetamisel maksukohustuslasele esitatud arvele märgiti käibemaks ja kas ta arvas selle maha.

Selles osas võimaldab just maksukohustuslase objektiivselt tõendatud kavatsus kasutada kaupa või teenust majandustegevuseks kindlaks määrata, kas ajal, kui ta tegi käibemaksuga maksustatava tehingu, tegutses see maksukohustuslane sellena ja võib seega kasutada selle käibemaksu mahaarvamise õigust, mis kuulub maksmisele või on makstud nende kaupade ja teenuste eest.

Kõnealuste objektiivsete tegurite hulka kuuluvad eelkõige asjaomaste kaupade liik ning nende soetamise ja maksukohustuslase majandustegevuse eesmärgil kasutamise vahele jääv ajavahemik. Samas ei sea asjaolu, et majandustegevuseks on soetatud kaup, mida ei kasutata kõnealuses majandustegevuses kohe, põhimõtteliselt kahtluse alla sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust. Ettevõttele kuuluva kauba esialgu üksnes isiklikuks tarbeks kasutamine on kooskõlas ühisest käibemaksusüsteemist lahutamatu neutraalse maksustamise põhimõttega ja seda saab pidada ettevõttele kuuluva kapitalikauba segakasutuseks.

(vt punktid 19, 23, 31, 32, 34, 43 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-334/10

X

versus

Staatssecretaris van Financiën

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Kuues käibemaksudirektiiv — Artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punktid a ja b, artikli 11 A osa lõike 1 punkt c ning artikli 17 lõige 2 — Ettevõtte vara hulka kuuluva kapitalikauba osa — Ajutiselt isiklikuks tarbeks kasutamine — Püsivad ümberkorraldused selle kauba osas — Püsivatelt ümberkorraldustelt käibemaksu tasumine — Mahaarvamisõigus”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamine — Kapitalikaubad — Ettevõtte põhivahendite hulka kuuluvast varast ühe osa ajutiselt isiklikuks tarbeks kasutamine — Mahaarvamisõigus kulutustelt, mis tehakse seoses nimetatud vara püsivate ümberkorraldustega — Tingimus — Kavatsus kasutada nimetatud vara oma majandustegevuseks — Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punktid a ja b, artikli 11 A osa lõike 1 punkt c ja artikli 17 lõige 2)

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 95/7) artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkte a ja b, artikli 11 A osa lõike 1 punkti c ning artikli 17 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et esiteks on maksukohustuslasel, kes kasutab tema ettevõtte vara hulka kuuluva kapitalikauba osa ajutiselt isiklikuks tarbeks, nende sätete alusel käibemaksu mahaarvamise õigus kulutuste eest, mis tehakse seoses selle vara püsivate ümberkorraldustega, kuigi need ümberkorraldused viidi läbi ajutiselt isiklikuks tarbeks kasutamise eesmärgil, ning teiseks ei sõltu kõnealune mahaarvamisõigus sellest, kas kapitalikauba soetamisel maksukohustuslasele esitatud arvele märgiti käibemaks ja kas ta arvas selle maha.

Selles osas võimaldab just maksukohustuslase objektiivselt tõendatud kavatsus kasutada kaupa või teenust majandustegevuseks kindlaks määrata, kas ajal, kui ta tegi käibemaksuga maksustatava tehingu, tegutses see maksukohustuslane sellena ja võib seega kasutada selle käibemaksu mahaarvamise õigust, mis kuulub maksmisele või on makstud nende kaupade ja teenuste eest.

Kõnealuste objektiivsete tegurite hulka kuuluvad eelkõige asjaomaste kaupade liik ning nende soetamise ja maksukohustuslase majandustegevuse eesmärgil kasutamise vahele jääv ajavahemik. Samas ei sea asjaolu, et majandustegevuseks on soetatud kaup, mida ei kasutata kõnealuses majandustegevuses kohe, põhimõtteliselt kahtluse alla sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust. Ettevõttele kuuluva kauba esialgu üksnes isiklikuks tarbeks kasutamine on kooskõlas ühisest käibemaksusüsteemist lahutamatu neutraalse maksustamise põhimõttega ja seda saab pidada ettevõttele kuuluva kapitalikauba segakasutuseks.

(vt punktid 19, 23, 31, 32, 34, 43 ja resolutsioon)