ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Kapitali vaba liikumine – Maksuõigusnormid – Ettevõtte tulumaks

(ELTL artiklid 49 ja 63)

2. Liidu õigus – Vahetu õigusmõju – Liidu õigusega vastuolus olevad siseriiklikud maksud – Tagastamine – Keeldumine – Tingimus – Maks, mis kandub vahetult edasi ostjale

3. Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Maksuõigusnormid – Dividendide maksustamine

(ELTL artikkel 63)

Summary

1. ELTL artiklitega 49 ja 63 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille eesmärk on kõrvaldada dividendide majanduslik topeltmaksustamine, mis võimaldab emaettevõtjal arvata maha dividendimaksust, mida tal tuleb tasuda talle tütarettevõtjate poolt makstud dividendide edasijaotamisel oma aktsionäridele, tulumaksukrediit, mis on seotud nende dividendide jaotamisega, kui see on pärit selles liikmesriigis asuvalt tütarettevõtjalt, kuid ei paku seda võimalust siis, kui dividendid on pärit muus liikmesriigis asutatud tütarettevõtjalt, kuna nende õigusnormide kohaselt ei teki viimati nimetatud juhul õigust tulumaksukrediidile, mis on seotud sellise tütarettevõtja jaotatavate dividendidega.

(vt punkt 69 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Liidu õigusega on vastuolus see, et kui siseriiklik maksustamissüsteem, mille eesmärk on kõrvaldada majanduslik topeltmaksustamine, ei too iseenesest kaasa maksumaksja poolt alusetult tasutud maksu ülekandmist kolmandale isikule, keeldub liikmesriik emaettevõtja tasutud summade tagastamisest põhjusel, et see tooks kaasa kas viimase alusetu rikastumise või põhjusel, et emaettevõtja tasutud summa ei kujuta tema jaoks raamatupidamis‑ või maksukulu, vaid võetakse lihtsalt maha kõikidest summadest, mis võidakse jaotada tema aktsionäridele.

Liidu õigust rikkudes sisse nõutud maksude tagastamisõiguse ainus erand puudutab olukorda, kus maksukohustuslane kannab alusetult tasutud maksu vahetult edasi ostjale.

(vt punktid 74, 76 ja resolutsiooni punkt 2)

3. Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega ei ole vastuolus see, kui emaettevõtjale summade tagastamisele – mis tagab sama maksusüsteemi kohaldamise dividendide suhtes, mida emaettevõtja edasi jaotab ja mida talle maksavad selles liikmesriigis või mõnes teises liikmesriigis asutatud tütarettevõtjad – kohaldatakse tingimust, et maksukohustuslane esitab üksnes talle teada oleva teabe, mis puudutab iga vaidlusaluse dividendi osas mõnes muus liikmesriigis asutatud tütarettevõtjate saadud kasumi puhul eelkõige tegelikult kohaldatud maksumäära ja tegelikult tasutud maksusummat, isegi kui nimetatud liikmesriigis asuvate tütarettevõtjate puhul ei nõuta neid tõendeid, mis on haldusasutusele teada. Selliste tõendite esitamist saab aga nõuda üksnes tingimusel, et teistes liikmesriikides asutatud tütarettevõtjate poolt maksu tasumise tõendamine ei osutu praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, võttes arvesse eelkõige kõnealuste liikmesriikide õigusnormide sätteid, mis käsitlevad topeltmaksustamise vältimist, makstava ettevõtte tulumaksu deklareerimist ning haldusdokumentide säilitamist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas need tingimused täidetud.

(vt punkt 102ja resolutsiooni punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Meetmed, mille eesmärk on elektri siseturu rajamine ja toimimine – Direktiiv 2003/54 – Kolmandate isikute juurdepääs elektrienergia edastus‑ ja jaotusvõrkudele

(EÜ artikkel 307, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/54)

Summary

Liikmesriik ei riku direktiivist 2003/54, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92, tulenevaid kohustusi, kui tema edastusvõrgu haldur on enne selle riigi ühendusega ühinemist sõlminud kolmandas riigis asuva äriühinguga eelisjuurdepääsu andva lepingu, mis annab nimetatud äriühingule riigi kõrgepingevõrgus elektri edastamise õiguse tema finantsosaluse eest ülekandeliini ehitamisel, millega seoses talle see õigus anti, kui kõnealusele äriühingule antud eelisjuurdepääsu võib käsitada kui investeeringut, mis on kaitstud investeeringute vastastikuse soodustamise ja kaitse lepinguga, mille kolmas riik ja asjaomane liikmesriik on sõlminud enne viimase ühinemist ühendusega ja kui kõnealuse lepingu lõpetamine tooks see kaasa selle liikmesriigi poolt nimetatud lepingu rikkumise, arvestades selle liikmesriigi rahvusvahelisi kohustusi.

EÜ artikli 307 esimese lõigu eesmärk on täpsustada vastavalt rahvusvahelise õiguse põhimõtetele, nagu need tulenevad 23. mai 1969. aasta rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artikli 30 lõike 4 punkti b sätetest, et EÜ asutamislepingu kohaldamine ei mõjuta asjaomase liikmesriigi kohustust järgida varasemast lepingust tulenevaid kolmandate riikide õigusi ja täita nendele vastavaid kohustusi.

Selleks, et hinnata, kas ühenduse õigusnorm võib mõne enne ühendusega ühinemist sõlmitud lepingu tõttu kohaldamata jääda, tuleb analüüsida küsimust, kas kõnealune leping paneb asjaomasele liikmesriigile kohustusi, mille täitmist võivad selle osaliseks olevad ühendusevälised riigid jätkuvalt nõuda.

Kuigi EÜ artikli 307 kontekstis on liikmesriikidel võimalus valida, millised meetmed võtta, on nad siiski kohustatud kaotama mis tahes vastuolud, mis eksisteerivad ühenduse-eelse konventsiooni ja EÜ asutamislepingu vahel; kui liikmesriigil tekib raskusi, mis muudavad sellise lepingu kohandamise võimatuks, ei saa välistada, et tal võib tekkida kohustus leping üles öelda. Nii ei ole see siiski juhul, kui kõnealune leping ei sisalda sellist klauslit, mis võimaldaks seda üles öelda ja kui lepingu lõpetamise tõttu jääks äriühing ilma tasust, mis on lepingus ette nähtud tema finantsosaluse eest ülekandeliini ehitamisel, kui see piiraks nimetatud äriühingu õigusi ja kui sel oleks samasugune mõju kui investeeringute vastastikuse soodustamise ja kaitse lepinguga keelatud sundvõõrandamisel.

Seega, isegi kui äriühingule antud eelisjuurdepääs ei ole direktiiviga 2003/54 kooskõlas, on selline eelisjuurdepääs EÜ artikli 307 esimese lõiguga kaitstud.

(vt punktid 38, 41, 42, 44, 46, 48, 51 ja 52)
Keywords

Summary



Keywords

Liidu õigus – Vahetu õigusmõju – Liidu õigusega vastuolus olevad siseriiklikud maksud – Tagastamine – Keeldumine – Tingimus – Alusetu rikastumine – Mõiste – Maksukohustuslase poolt alusetult tasutud summade vahetu edasikandmine ostjale

Summary

Liidu õigusnorme alusetult makstud summade tagastamise valdkonnas tuleb tõlgendada nii, et alusetult makstud summade tagastamine võib kaasa tuua alusetu rikastumise üksnes siis, kui maksukohustuslase poolt õigusvastaselt maksudena tasutud summad, mis on liikmesriigis sisse nõutud liidu õigust rikkudes, on vahetult edasi kandunud ostjale. Järelikult on liidu õigusega vastuolus see, kui liikmesriik keeldub õigusvastase maksu tagastamisest põhjusel, et maksukohustuslase poolt õigusvastaselt tasutud summad tasaarvestati teiste samaväärsete maksude kaotamisega, kuna sellist tasaarvestust ei saa liidu õiguse seisukohalt käsitleda kui selle maksuga seotud alusetut rikastumist.

Kuna alusetult tasutud maksu vahetu edasikandmine ostjale kujutab endast ainsat erandit selliste maksude tagastamise õiguses, mis on sisse nõutud liidu õigust rikkudes, on välistatud võimalus, et siseriiklik kohus võiks siseriiklikku õigust kohaldades võtta õigusvastase maksu tagastamisest keeldumisel arvesse muid põhjuseid kui selle edasikandmine.

(vt punktid 25, 26 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Transport – Maanteevedu – Sotsiaalõigusnormid – Erandid – Sõidumeeriku paigaldamise ja kasutamise kohustus

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv nr 561/2006, artikli 13 lõike 1 punkt d teine taane)

Summary

Määruse nr 561/2006 (mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse määrusi nr 3821/85 ja nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks määrus nr 3820/85) artikli 13 lõike 1 punkti d teises taandes esinevat mõistet „materjal” tuleb tõlgendada nii, et selle hulka ei kuulu selline pakkematerjal nagu tühjad joogipudelid, mida transpordib veini ja jookidega kauplev ettevõtja, kes peab kauplust, varustab korra nädalas oma kliente ja kogub seejuures kokku tühja taara, et see oma hulgikaupmeestele viia.

Tühjad joogipudelid, mida nimetatud kaupmees transportis, ei ole nimelt tema põhitegevuses vajalikud kaubad. Ühelt poolt neid pudeleid ei töödeldud ega ümbertöödeldud ning neid ei lisatud teisele tootele ega kasutatud seoses tööga. Teiselt poolt ei ole nad vajalikud koostisosadena, toorainena või koostisainena mis tahes toote jaoks, mida niisugune ettevõtja valmistab, või töö jaoks, mida ta teeb. Lõpetuseks ei kujuta need endast ei seadmeid ega instrumente, mida vajatakse mis tahes toote valmistamiseks.

(vt punktid 26, 41 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Ühtsed õigusaktid – Tööstus‑ ja kaubandusomand – Patendiõigus – Ravimite täiendava kaitse tunnistus – Kohaldamisala

(Nõukogu määrus nr 1768/92, artikkel 2, nõukogu direktiiv 65/65)

Summary

Toode, mis on inimtervishoius kasutatava ravimina Euroopa Ühenduses turule viidud enne direktiiviga 65/65 ravimeid käsitlevate õigusnormide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 89/341) kooskõlas oleva turuleviimisloa saamist ja eelkõige ilma, et see toode oleks läbinud ohutuse ja tõhususe hindamist, ei kuulu määruse nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta (muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta) kohaldamisalasse, nagu see on defineeritud muudetud määruse artiklis 2, ja sellele tootele ei saa anda täiendava kaitse tunnistust.

(vt punkt 36 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Ravimite paralleelne import pärast ümberpakendamist ja uuesti kaubamärgiga tähistamist – Uus pakend, millel toote müügiloa hoidja on märgitud kui ümberpakendaja – Tegelik ümberpakendamine eraldiseisva ettevõtja poolt – Omaniku vastulause – Vastuvõetamatus

(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 7 lõige 2)

Summary

Esimese kaubamärgidirektiivi 89/104 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle alusel ei ole paralleelselt imporditavale farmaatsiatootele kantud kaubamärgi omanikul võimalik vastu olla toote hilisemale turustamisele ümberpakendatuna üksnes seetõttu, et uuel pakendil ei ole ümberpakendajana märgitud mitte ettevõtjat, kes tellimuse alusel toote tegelikkuses ümber pakendas ja kellel on selleks luba, vaid toote müügiloa hoidja, kelle juhiste järgi ümberpakendamine toimus ja kes selle eest vastutab.

Mis puutub tingimusse, et uuel pakendil peab olema selgelt märgitud toote ümberpakendaja, siis see nõue on õigustatud kaubamärgiomaniku huviga, et tarbijat või lõppkasutajat ei saaks panna uskuma, et omanik on vastutav ümberpakendamise eest.

See omaniku huvi on täielikult kaitstud niipea, kui ümberpakendatud toote pakendil on selgelt esitatud selle ettevõtja nimi, kelle tellimusel ja kelle juhiste järgi ümberpakendamine toimus ning kes on selle eest vastutav. Nimelt, kui niisugune märge on trükitud piisavalt tähelepanelikule isikule arusaadaval viisil, hoiab see ära tarbijale või lõppkasutajale jääda võiva eksliku mulje, et toote on ümber pakendanud kaubamärgiomanik.

Tulenevalt asjaolust, et nimetatud ettevõtja võtab täieliku vastutuse ümberpakendamisega seotud toimingute eest, on pealegi tagatud, et kaubamärgiomanik saab oma õigustele tugineda ja saab vajadusel nõuda kahjuhüvitist, kui ümberpakendamine on mõjutanud pakendis sisalduva toote algset seisukorda või kui ümberpakendatud toote esitus on selline, mis võib kahjustada kaubamärgi mainet. Niisugusel juhul peaks ettevõtja, kes on ümberpakendatud toote uuel pakendil märgitud kui ümberpakendaja, vastutama kogu tegelikkuses ümberpakendamise teostanud ettevõtja tekitatud kahju eest ega saaks vastutusest vabaneda, väites, et viimati nimetatu tegutses tema juhiste vastaselt.

Neil asjaoludel puudub kaubamärgiomanikul õigustatud huvi nõuda, et pakendil oleks toodud selle ettevõtja nimi, kes tegelikkuses toote ümber pakendas, vaid sel põhjusel, et ümberpakendamine mõjutab toote algset seisukorda ning võib sellest tulenevalt rikkuda kaubamärgiõigusi.

Kaubamärgiomaniku huvi, et pakendis sisalduva toote algne seisukord säiliks, on nimelt piisavalt kaitstud nõudega, et peab olema tõendatud, et ümberpakendamine ei mõjuta toote algset seisukorda. Seda peab tõendama müügiloa hoidja, kelle juhiste järgi ümberpakendamine toimus ja kes selle eest vastutab.

(vt punktid 28–32, 36 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Ühtsed õigusaktid – Tööstus‑ ja kaubandusomand – Patendiõigus – Ravimite täiendava kaitse tunnistus – Kohaldamisala – Enne direktiiviga 65/65 kooskõlas oleva turuleviimisloa saamist turule viidud toode – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 1768/92, artikkel 2, nõukogu direktiiv 65/65)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Ühtsed õigusaktid – Tööstus‑ ja kaubandusomand – Patendiõigus – Ravimite täiendava kaitse tunnistus – Andmine määruse nr 1768/92 kohaldamisalasse mittekuuluvale tootele – Tunnistuse tühisus

(Nõukogu määrus nr 1768/92, artiklid 2, 3 ja 15)

Summary

1. Määruse nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et toode, mis on inimtervishoius kasutatava ravimina Euroopa Ühenduses turule viidud enne direktiiviga 65/65 ravimeid käsitlevate õigusnormide ühtlustamise kohta kooskõlas oleva turuleviimisloa saamist ja eelkõige ilma, et see toode oleks läbinud ohutuse ja tõhususe hindamist, ei kuulu kõnealuse määruse kohaldamisalasse ja sellele ei saa anda täiendava kaitse tunnistust.

Nimelt tuleneb kõnealusest sättest, et vaid toode, mida kaitseb asjaomase liikmesriigi territooriumil kehtiv patent ja mis on saanud turuleviimisloa, olles enne selle ühenduses turule viimist läbinud direktiivi 65/65 kohase loamenetluse, mis hõlmab selle ohutuse ja tõhususe hindamist, võib saada täiendava kaitse tunnistuse.

(vt punktid 44, 51 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Täiendava kaitse tunnistus, mis on antud tootele, mis ei kuulu määruse nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta kohaldamisalasse, nagu see on defineeritud määruse artiklis 2, on tühine.

Kuigi kõnealuse määruse artikli 15 lõike 1 sõnastusest ega taustast ei ole võimalik järeldada, et selles lõikes toodud täiendava kaitse tunnistuse tühisuse aluste loetelu ei ole ammendav, võib kõnealuse määruse sellise artikli eiramine, mida ei ole nimetatud sättes mainitud, põhjustada täiendava kaitse tunnistuse tühisuse tulenevalt asjaomase artikli seotusest sama määruse artikliga 3. Mõiste „toode” määruse nr 1768/92 artiklis 3 viitab nimelt tingimata tootele, mis kuulub nimetatud määruse kohaldamisalasse, nagu see on defineeritud määruse artiklis 2. Seetõttu eiratakse täiendava kaitse tunnistuse väljastamisel tootele, mis ei kuulu kõnealuse määruse kohaldamisalasse, mõiste „toode” ulatust ja niisugustel asjaoludel väljastatud täiendava kaitse tunnistus on tühine vastavalt määruse nr 1768/92 artiklile 15.

(vt punktid 55–57 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Menetlus – Hagi esitamise tähtaeg – Apellatsioonkaebus – Hagiavalduse koopia saatmine „Wordi” formaadis, millele on lisatud dokumendi „PDF” formaadis versioon, millel on advokaadi allkiri – Originaalversiooni hilisem saatmine ettenähtud tähtajal – Vastuvõetavus (Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 56; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 37 lõige 6) (vt punktid 25 ja 26)

2. Riigiabi – Komisjonipoolne läbivaatamine – Ametliku uurimismenetluse alustamine – Kohustus abimeede asjaomase liikmesriigiga eelnevalt läbi arutada ja uurida olukorda selle liikmesriigi esitatud asjaolusid silmas pidades (EÜ artikli 88 lõige 2) (vt punktid 47 ja 48)

3. Riigiabi – Mõiste – Meetme valikuline iseloom – Börsil hiljuti noteeritud ettevõtjate suhtes kohaldatava maksusoodustusmeetme valikulisus selle kohaldamise lühikese kestuse tõttu (EÜ artikli 87 lõige 1) (vt punktid 56, 60)

4. Apellatsioonkaebus – Väited – Väide täiendava põhjenduse vastu – Tulemusetu põhjendus – Komisjoni sellise hinnangu kahtluse alla seadmine, mis puudutab riigiabi valikulist iseloomu – Ühe sellise valikulise elemendi põhjendatuse tunnustamine, mis ei kuulu õigusnormi rikkumise alla – Väide muude valikuliste elementide vastu – Tulemusetu põhjendus (vt punktid 57 ja 58)

5. Riigiabi – Keeld – Erandid – Abi, mille suhtes võib kohaldada EÜ artikli 87 lõike 3 punktis c ette nähtud erandit – Tegevusabi – Väljaarvamine (EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c) (vt punktid 63 ja 64)

Subject of the case

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 4. septembri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T‑211/05: Itaalia vs . komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata nõude tühistada komisjoni 16. märtsi 2005. aasta otsus 2006/261/EÜ abikava C 8/2004 (ex NN 164/2003) kohta, mida Itaalia rakendas börsil hiljuti noteeritud äriühingute kasuks (ELT L 94, lk 42).

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

3. Jätta Soome Vabariigi kulud tema enda kanda.
Keywords

Summary



Keywords

Teenuste osutamise vabadus – Teleringhäälingutegevus – Direktiiv 89/552 – Mõiste „reklaamilõik”

(Nõukogu direktiiv 89/552, artikli 18 lõige 2)

Summary

Direktiivi 89/552 (teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus‑ ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, muudetud direktiiviga 97/36) artikli 3 lõikest 2 tulenevaid kohustusi rikub liikmesriik, kes lubab teatud liiki reklaami, nagu reklaamuudiste, müügiedenduslõikude, sponsorreklaami lõikude ja mikroreklaami edastamist riigi telekanalitel kauem kui direktiivi artikli 18 lõikes 2 sätestatud maksimummaht 20% ühes tunnis. Need reklaamiliigid kuuluvad reklaamilõikude mõiste alla ning seetõttu kehtivad nende suhtes nimetatud sättes ette nähtud mahulimiidid.

Kõik telereklaami liigid, mida edastatakse saadete vahel või reklaamipauside ajal, on põhimõtteliselt „reklaamilõigud” direktiivi 89/552 mõttes, välja arvatud kui vastav reklaamiliik kuulub muu reklaamivormi alla, mida kõnesolev direktiiv sõnaselgelt reguleerib, nagu eelkõige „otsepakkumine”, või kui see reklaamiliik nõuab oma esitusviisi tõttu pikemat kestust kui reklaamilõigud, tingimusel et reklaamilõikudele ette nähtud mahulimiitide kohaldamine kahjustaks kõnesolevat reklaamivormi õigustamatult võrreldes reklaamilõikudega. Seega isegi kui teatava reklaamiliigi kestus on loomuldasa ehk oma esitusviisi tõttu mõnevõrra pikem kui reklaamilõikudel tavaliselt, ei ole see asjaolu iseenesest piisav alus, et pidada seda reklaamiliiki direktiivi 89/552 artikli 18 lõike 1 mõttes „muuks reklaamivormiks”.

(vt punktid 52, 53, 55, 56 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Ühine teabevahetussüsteem – Halduskoostöö käibemaksu valdkonnas – Kontrollikoja kontrollipädevus – Ulatus

(EÜ artikli 248 lõiked 1–3; nõukogu määrus nr 1798/2003)

Summary

Liikmesriik rikub EÜ artikli 248 lõigetest 1−3 tulenevaid kohustusi, kui ta ei luba Euroopa Liidu Kontrollikojal oma territooriumil läbi viia sellise halduskoostöö kontrolli, mis põhineb määrusel nr 1798/2003 halduskoostöö kohta käibemaksu valdkonnas ja selle rakenduseeskirjadel.

EÜ artikkel 248, mis täpsustab, kuidas kontrollikoda oma kontrolliülesannet täidab, näeb ette, et ta kontrollib ühenduse kõigi tulude ja kulude raamatupidamiskontosid, kõigi tulude ja kulude seaduslikkust ja korrektsust ning usaldusväärset finantsjuhtimist. Selle artikli lõige 3 volitab kontrollikoda auditeerima dokumente ja vajaduse korral teostama kontrolli kohapeal, muu hulgas liikmesriikides.

Asutamislepingu täitmiseks sisse seatud omavahendite süsteemi eesmärk käibemaksu‑omavahendite osas on panna liikmesriikidele kohustus anda ühenduse käsutusse omavahenditena osa neist summadest, mida nad käibemaksuna koguvad. Kuna määruse nr 1798/2003 alusel liikmesriikidele kohustuslikuks muudetud koostöömehhanismide eesmärk on võidelda maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimise vastu käibemaksu valdkonnas, siis on need mehhanismid oma olemuselt ise sellised, et avaldavad otsest ja sisulist mõju maksutulude tegelikule kogumisele ja seega käibemaksu‑omavahendite ühenduse eelarve käsutusse andmisele. Niisiis see, kuidas liikmesriik määrusega nr 1798/2003 kehtestatud koostööeeskirju tegelikult kohaldab, võib mõjutada mitte ainult selle liikmesriigi suutlikkust võidelda tulemuslikult maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimise vastu omaenda territooriumil, vaid ka teiste liikmesriikide suutlikkust tagada see võitlus oma territooriumidel, kuivõrd käibemaksu korrektne kohaldamine neis teistes liikmesriikides sõltub selle liikmesriigi valduses olevast teabest.

Kontroll, mida kontrollikoda teostab määrusel nr 1798/2003 põhineva halduskoostöö üle, on seega tõesti seotud ühenduse tuludega, vaadatuna nende seaduslikkuse ja sellega seonduva usaldusväärse finantsjuhtimise nurga alt, ja on seega otseselt seotud nimetatud institutsioonile EÜ artikliga 248 antud volitustega.

(vt punktid 59–61, 71, 77, 79, 81, resolutsiooni punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Dumping – Normaalväärtuse ja ekspordihinna võrdlemine – Kohandamine

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 2 lõige 10)

2. Ühine kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Dumping – Normaalväärtuse määramine – Määruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktis a nimetatud mitteturumajanduslikest riikidest pärinev import

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 2 lõiked 1, 3 ja 7)

Summary

1. Dumpinguvastaste meetmete rakendamisel määratakse normaalväärtus ja ekspordihind kindlaks erinevate reeglite kohaselt. Järelikult ei tule kõnealuseid müügi-, üld- ja halduskulusid käsitleda tingimata ühel ja teisel juhul samamoodi. Nende kahe väärtuse vahelisi võimalikke erinevusi võib siiski arvesse võtta dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõikes 10 ette nähtud kohandamiste raames.

Sellega seoses nähtub nii algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõike 10 sõnastusest kui ka ülesehitusest, et ekspordihinda või normaalväärtust võib kohandada vaid selleks, et võtta arvesse erinevusi, mis puudutavad tegureid, mis on seotud hindadega ja mõjutavad seega nende võrreldavust, et tagada võrdluse tegemine samal turustamise tasemel. Niisiis peavad liidu institutsioonid sellise kohanduse tegemisel aluseks võtma niisugused elemendid, nagu ühenduse turul toodete turustamisest tulenevad müügikulud, kuna arvestuslik normaalväärtus ja ekspordihind määrati kindlaks kahel eri turustamise tasandil ja kuna müügikulud võivad teatud määral mõjutada ekspordihinna ja normaalväärtuse võrdlust.

(vt punktid 25, 26, 37 ja 39)

2. Kuigi dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõige 1 näeb ette üldpõhimõtte, mille kohaselt võetakse normaalväärtuse aluseks tavaliselt ekspordiriigi sõltumatute klientide poolt tavapärases kaubandustegevuses makstud või makstavad hinnad, ei nähtu algmääruse artikli 2 lõike 7 sõnastusest ega ülesehitusest või Euroopa Kohtu praktikast, et kui liidu institutsioonid määravad normaalhinna „mis tahes muul põhjendatud alusel”, peab see normaalväärtus alati vastama normaalväärtusele, millega toode tarnitakse esimesele sõltumatule kliendile. Selline tõlgendus piiraks liidu institutsioonide hindamispädevust seoses normaalväärtuse kindlaksmääramisega mitteturumajanduslike riikide puhul.

Seda järeldust ei muuda algmääruse artikli 2 lõige 3, mis puudutab vaid turumajanduslikes tingimustes tegutseva eksportiva ettevõtja normaalväärtuse arvutamist.

(vt punktid 33 ja 34)