ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Kuidas tõlgendada raamotsuse artikli 27 lõikes 2 sätestatut, et üleantavat ei tohi kohtu alla anda, määrata talle karistust või võtta temalt vabadust muu süüteo eest kui see, mille eest ta üle anti, eelkõige silmas pidades sama artikli lõikes 4 esitatud nõustumismenetlust ja artikli 27 lõike 3 punktis c esitatut, mille kohaselt erikohtlemise reeglit ei kohaldata juhul, kui kriminaalmenetlus ei anna alust süüdistatava isikuvabadust piirava meetme kohaldamiseks? (a) Kas nõustumismenetluse kohaldamisalasse kuuluvatel juhtudel tuleb eespool viidatud sätteid tõlgendada nii, et need ei takista asjaomases süüteos süüdistamist ega kohtu alla andmist või karistuse määramist enne nõusoleku saamist, tingimusel et kahtlustatava suhtes ei kohaldata asjaomase kahtlustuse puhul vabaduskaotuslikke ega isikuvabadust piiravaid meetmeid? (b) Milline tähendus on asjaolul, et kriminaalmenetluses, millega kaasneb isikuvabaduse piiramine, käsitletakse erinevaid süütegusid, millest mõned kuuluvad nõustumismenetluse kohaldamisalasse? Kas sellisel juhul tuleb eespool viidatud sätteid tõlgendada nii, et need ei takista enne nõusoleku saamist süüdistamast nõustumismenetluse kohaldamist eeldavas süüteos ega kohtu alla andmist või karistuse määramist hoolimata sellest, et kahtlustatava suhtes on seoses kohtumenetlusega kohaldatud isikuvabadust piiravat meedet, kui isikuvabaduse piiramine on õigustatud teiste sellele isikule esitatud süüdistuste tõttu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 272/7

4. juulil 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-299/08)

(2008/C 272/08)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: G. Rozet ja D. Kukovec)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik on võtnud vastu ja hoidnud kehtivana 1. augusti 2006. aasta dekreediga nr 2006-975 vastu võetud Code des marchés publics'i (riigihangete seadustik) artiklid 73 ja 74-IV osas, millega need sätted kehtestavad marchés de définition'ide (riigihankelepingud, mille raames pannakse paika ehitustööde, asjade ja teenuste riigihankelepingute tingimused ja eesmärk) sõlmimise korra, mille kohaselt on tellijal võimalik sõlmida ehitustööde, asjade või teenuste riigihankeleping ühega nende seast, kellega on algne marchés de definition juba sõlmitud, avamata seda uuesti konkureerimiseks või vähemalt avades selle konkureerimiseks üksnes nende isikute vahel, kellega on viidatud leping sõlmitud, on Prantsuse Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (1) artiklitest 2, 28 ja 31.

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab oma hagis, et kostja võimaldab sõlmida riigihankelepingu vastastikusel kokkuleppel — või piiratud konkurentsis — olukordades, mida direktiiv 2004/18/EÜ ette ei näe. Eristades marchés de définition'e ja ehitustööde, asjade või teenuste riigihankelepinguid ning lubades teatud asjaoludel sõlmida viimatimainitud lepinguid ühega nende seast, kellega on algne marchés de definition juba sõlmitud, avamata neid uuesti konkureerimiseks või vähemalt avades need konkureerimiseks üksnes nende isikute vahel, kellega on viidatud leping sõlmitud, rikuvad Prantsuse õigusnormid direktiivile 2004/18/EÜ omaseid võrdsuse ja läbipaistvuse aluspõhimõtteid. Komisjon leiab, et iseenesest on võimatu, et riigihankelepingu ese ja selle sõlmimise kriteeriumid on täpselt kindlaks määratud enne projekti enda kindlaksmääramist. Marché de définition ja ehitustööde, asjade või teenuste riigihankeleping on kaks täiesti erinevat riigihankelepingut, millest kummalgi on oma ese ja sõlmimise kriteeriumid ning seetõttu peavad need mõlemad vastama direktiivis 2004/18/EÜ sätestatule.

(1) ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132.
3.

Kas keskkonnakahju heastamist reguleeriva ühenduse direktiiviga (21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/35/EÜ ja täpsemalt II lisa ning artikliga 7) on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad ametiasutustel kehtestada sellised nõuded omal algatusel, nende alade — sh Priolo riikliku tähtsusega ala — õiguspärase kasutamise eeltingimusena, mida saneerimine otseselt ei puuduta, sest need on kas saneeritud või ei ole saastatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 301/18

Audi AG 16. septembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (viies koda) 9. juuli 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-70/06: Audi AG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-398/08 P)

(2008/C 301/32)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Audi AG (esindajad: advokaadid S. O. Gillert ja Dr. F. Schiwek)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Hageja nõuded

— Tühistada vaidlustatud otsus;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 16. detsembri 2005. aasta (asi R 237/2005-2) otsus osas, milles jäeti osaliselt rahuldamata kontrollija otsuse peale esitatud kaebus;

— mõista kohtukulud ja apellatsioonikojas toimunud menetluse kulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumine: Esimese Astme Kohus, nagu varem apellatsioonikoda, ei uurinud piisavalt eelnevates menetlustes käsitletud asjaomast avalikkust. Arvestades erinevate kaupade ja teenuste hulka, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotletakse, ei saa selle tervikuna käsitlemist pidada vastuvõetavaks.

Esimese Astme Kohus hindas ka kaubamärgi eristusvõimet liiga kitsastes piirides. Esimese Astme Kohus sedastas, et ka nn reklaamlausete puhul on tegemist sõnamärkidega. Esimese Astme Kohus seadis siiski asjaoluga, et kohtu arvates on taotletava kaubamärgi „Vorsprung durch Technik” puhul tegemist reklaamlausega, oluliselt rangemad tingimused eristusvõime tuvastamisele.

Nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 63 rikkumine: Esimese Astme Kohutule on seatud piirid apellatsioonikoja otsuse hindamisel. Poolte esitatud uusi faktilisi asjaolusid, mis ei olnud apellatsioonikoja otsuse esemeks, ei saa kohus tunnistada vastuvõetavaks ega neid otsuse tegemisel arvesse võtta. Esimese Astme Kohus aga viitas eristusvõime hindamisel ühele kostja poolt alles hagiavaldusega koos esitatud dokumendile. Järeldust, et taotletav kaubamärk „Vorsprung durch Technik” ei ole eristusvõimeline, ei toeta kohtule esitatud dokumentide sisu ega selle alusel antud hinnang.
1.

Kas geneetiliselt muundatud organismide keskkonda viimise kohta, mida ei tohi direktiivi 2001/18/EÜ (1) artikli 25 lõike 4 järgi käsitleda konfidentsiaalsena, tuleb ka direktiivi eesmärki ja süsteemi arvestades tõlgendada nii, et sellega on silmas peetud katastri andmeid või on piisav, kui esitatakse laiem geograafiline piirkond?
2.

Kas liikmesriigi toll on importija suhtes, kes soovib ühenduse territooriumile imporditud kaubale sooduskohtlemise võimaldamist, EVLi järgi seotud Iisraeli ametiasutuse väljastatud päritolutõendiga — ning EVLi protokolli nr 4 artikli 32 kohast kontrollimenetlust ei ole alustatud — seni, kuni tolliasutusel pole kauba päritolustaatuses muud kahtlust kui see, et kaup pärineb piirkonnast, mis on kõigest Iisraeli kontrolli all — nimelt Iisraeli-Palestiina 1995. aasta vahekokkuleppe järgi — ja kuni pole läbi viidud EVLi protokolli nr 4 artiklis 33 sätestatud menetlust? Juhul, kui teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt:
—

Tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei ole esitanud teavet, mis on nõutav vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta otsuse nr 280/2004/EÜ ühenduse kasvuhoonegaaside heitmete järelevalve ja Kyoto protokolli rakendamise süsteemi kohta (1) artikli 3 lõikele 2 koostoimes komisjoni 10. veebruari 2005. aasta otsuse 2005/166/EÜ, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse 280/2004/EÜ (ühenduse kasvuhoonegaaside heitmete järelevalve ja Kyoto protokolli rakendamise süsteemi kohta) rakenduseeskirjad (2), artiklitega 8, 9, 10 ja 11, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad otsuse nr 280/2004/EÜ artikli 3 lõikest 2 koostoimes otsuse nr 2005/166/EÜ artiklitega 8, 9, 10 ja 11;
1)

Esimese Astme Kohus rikkus õigusnorme, kui ta tõlgendas ja kohaldas ühenduse õigust tingimuste osas, mille korral ühendusel võib tekkida lepinguväline vastutus vastavalt EÜ artikli 288 lõikele 2. Kõigepealt väidavad apellandid, et edasikaevatud kohtuotsuses on rikutud õigusnorme seeläbi, et Esimese Astme Kohus on põhjusliku seose hindamisel jätnud väidetava õigusvastase tegevuse täielikult arvesse võtmata ega ole seda uurinud selle õiguslikus kontekstis, kuigi ta oleks pidanud seda ühenduse vastutuse tuvastamiseks tegema. Esimese Astme Kohus rikkus õigusnorme, kuna ta ei hinnanud vastavalt ühenduse õigusele nõuetekohaselt otsese põhjusliku seose olemasolu ühenduse institutsioonide ja apellantidele seeläbi tekitatud kahju vahel ning kuna ta leidis, et puudub piisavalt otsene põhjuslik seos ühenduse institutsioonide tegevuse ja tekitatud kahju vahel, põhjusel et apellandid ei olnud piisavalt hoolikad ja/või süüdi on üksnes Saksa ametivõimud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 285/27

Eelotsusetaotlus, mille esitas Grondwettelijk Hof (Belgia) 8. septembril 2008 — Base NV, Euphony Benelux NV, Mobistar NV, Uninet International NV, T2 Belgium NV ja KPN Belgium NV versus Ministerraad; teine menetluspool: Belgacom NV

(Kohtuasi C-389/08)

(2008/C 285/44)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Grondwettelijk Hof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Base NV, Euphony Benelux NV, Mobistar NV, Uninet International NV, T2 Belgium NV ja KPN Belgium NV

Vastustaja: Ministerraad

Teine menetluspool: Belgacom NV

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) (1) artiklit 12 saab tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigi reguleeriva asutusena tegutseval pädeval seadusandjal üldiselt ning universaalteenuse operaatori, kes oli varem ainuke operaator, netokulu arvestuse alusel, kindlaks määrata, et universaalteenuse osutamine on ebaõiglane koorem nendele ettevõtjatele, kes on nimetatud universaalteenust osutama?

(1) EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367.
—

Tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole taganud kõigi nõukogu 9. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/82/EÜ ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta (1), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2003. aasta direktiiviga 2003/105/EÜ (2), artiklis 9 nimetatud käitiste väliste hädaolukorra lahendamise plaanide koostamist, siis on Belgia Kuningriik rikkunud selle direktiivi artikli 11 lõike 1 punktist c tulenevaid kohustusi;
3.

Kas määrusest tuleneb, et lahutatud naisel on õigus saada (lapse eest) peretoetusi Austrias, kus elab ja töötab tema lahutatud abikaasa ja lapse isa, kui asjaolud on võrreldes esimeses küsimuses kirjeldatud olukorraga muutunud, kuna lahutatud naine on teises liikmesriigis tööle asunud?
1.

Kas nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (1) komisjoni 7. septembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1810/2004 (2) lisaga kehtestatud redaktsioonis lisa I kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 selgitavat märkust 5 B tuleb tõlgendada nii, et see lubab klassifitseerida kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 8471 elektrilise adapteri, mille ülesandeks on elektrilise sideme loomine arvuti ning programmeeritavate elektrooniliste moodulite vahel?
1.

Esiteks väidab apellant, et rikutud on kaitseõigusi, seal hulgas õigust olla ära kuulatud. Apellant leiab, et Esimese Astme Kohus ei ole järginud põhimõtteid, mis kehtivad juhul, kui on takistatud juurdepääsu süüstavatele dokumentidele ja õigustavatele tõenditele. Väite esimeses osas heidab apellant ette seda, et komisjoni otsus oleks tulnud tühistada, kuna komisjon ei lubanud apellandil tutvuda teda süüstavate tõenditega, millel otsus lõpuks tugines. Esimese väite teises osas väidab apellant, et lisaks on vaidlustatud otsusega rikutud tema kaitseõigusi, kuna komisjon takistas õigusvastaselt ka tema juurdepääsu teda õigustavatele tõenditele, mistõttu oleks otsus tulnud samuti tühistada.
1.

Kas kombineeritud nomenklatuuri (nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87, tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (1) I lisa — kombineeritud nomenklatuur) rubriiki 1517 tuleb tõlgendada nii, et segule, mis koosneb 500 mg-st külmalt pressitud aed-mustköömne õlist (62,5 või 83,3 %), 38,7 mg-st sojaõlist ja 16 mg-st võirasvast on 10 mg letsitiini, 18,8 mg E vitamiini, 8,2 mg vaha, 8 mg kaltsiumpantotenaadi, 0,2 mg foolhappe ja 0,11 mg biotiini lisamine nii vähene, et see ei välista valmistise sellesse rubriiki klassifitseerimist?
ET Euroopa Liidu Teataja C 313/18

3. oktoobril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-438/08)

(2008/C 313/27)

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: E. Traversa ja M. Teles Romão)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik kehtestas eelkõige 15. detsembri 2000. aasta dekreetseaduse nr 550/99 artikli 3 lõikes 2, artikli 6 lõikes 1 ja artiklis 7, ning ministri 9. detsembri 2000. aasta määruse nr 1165/2000 artikli 1 punktis e asutamisvabaduse piirangud muude liikmesriikide ettevõtetele, kes kavatsesid Portugalis alustada tegevust sõidukite kontrolli valdkonnas, ja täpsemalt, allutades loa andmise üldisele huvile, vähemalt 100 000 euro suuruse miinimumkapitali nõudele, ettevõtte majandustegevuse piiramisele ning liikmete, juhtide ja administraatorite muu tegevuse ühitamatust käsitlevatele õigusnormidele, siis on Portugali Vabariik rikkunud EÜ artiklist 43 tulenevaid kohustusi, ja

— mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Uute lubade andmise allutamine avalikule huvile kujutab endast piirangut asutamisvabadusele, kuna muude liikmesriikide juriidiliste isikute suhtes, kes kavatsevad Portugalis alustada tegevust sõidukite kontrolli valdkonnas, kohaldatakse pädevate siseriiklike ametiasutuste kaalutlusõigust, mis tekitab tõsist õiguslikku ebakindlust nende õiguste ulatuse osas;

Vähemalt 100 000 euro suuruse miinimumkapitali nõuet tuleb käsitleda piiranguna asutamisvabadusele, kuna see takistab ühenduse ettevõtjat, kelle kapital on väiksem kui Portugali õigusnormides nõutud miinimumsumma, asutama Portugali territooriumil tütarettevõtte või filiaali.

Ettevõtte majandustegevuse piiramine sõidukite kontrolli valdkonnas tegutsemisel kujutab endast piirangut asutamisvabadusele, kuna ühenduse ettevõtjad, kes seaduslikult osutavad samaaegselt muid teenuseid (sõidukite kontroll, parandus ja ülevaatus) oma asukohaliikmesriigis, on sunnitud muutma oma ettevõtte eesmärke ja vajadusel vaatama üle oma sisemise struktuuri, et oma tegevust sõidukite inspekteerimisel saaks Portugali laiendada; lisaks ei saa seda tingimust käsitleda vajalikuna selleks, et tagada seda teenust osutavate ettevõtjate sõltumatus ja erapooletus.

Liikmetele, juhtidele ja administraatoritele kehtestatud ühitamatust käsitlevad õigusnormid, mis on seotud sõidukite tootmise, parandamise, rentimise, importimise või turustamisega, nende koostisosade ja lisaseadmetega või vedude teostamisega, võivad omada piiravat mõju, mida saab võrrelda majandustegevust piiravate õigusnormidega, ning võivad luua märkimisväärseid piiranguid Portugalis sõidukite kontrolli valdkonnas tegutseda soovivate muude liikmesriikide ettevõtete asutamisvabadusele, kuna muus liikmesriigis asuvad ettevõtted, kelle liikmed, juhid või administraatorid tegutsevad asukohaliikmesriigis muude tegevusaladega, peavad muutma oma sisemist struktuuri, eralduma nendest liikmetest või sundima neid ühildamatutest tegevusaladest loobuma.
2.

TKS-Teknosoft S.A. (vastustaja) on ühenduse kujutismärgi „QUARTZ” registreeritud omanik ja kõnealune kujutismärk on registreeritud muu hulgas järgmiste kaupade ja teenuste jaoks: a) „programmipaketid pangandusele” klassis 9; b) „arvutiprogrammide koostamine, andmetöötlus, tarkvaraarendus, abistamis- ja nõustamisteenused arvutite valdkonnas, elektrooniline andmetöötlus, arvutitarkvara kujundamine ja arendamine, arvutitarkvara ja -rakendusprogrammide litsentseerimine; kõik need teenused on seotud pangandusega” klassis 42.
(a)

siis kas siseriiklikku sätet, nagu 2006. aasta riigihangete seaduse artikli 47 lõike 7 punkti b, mille kohaselt tuleb kaebus esitada viivitamatult, kuid mitte hiljem kui kolme kuu jooksul kuupäevast, mil ilmnesid kaebuse esitamise aluseks olevad asjaolud, va kui kohus leiab, et tähtaja pikendamiseks on mõjuv põhjus, tuleb direktiivi 89/665/EMÜ (2) artiklite 1 ja 2 seisukohast ja ühenduse õiguse võrdväärsuse põhimõtte ja tõhusa kohtuliku kaitse nõude ja/või tõhususe põhimõtte seisukohast, või arvestades mis tahes muid asjassepuutuvaid Euroopa Ühenduste õiguse põhimõtteid, millest tuleneb tellija vastu kasutatav pakkuja isiklik ja tingimusteta õigus, tõlgendada nii, et riigihanke menetluse ja lepingu sõlmimise peale kaebuse esitamise tähtaeg hakkab kulgema kuupäevast, mil pakkuja sai teada või oleks pidanud saama teada, et riigihankemenetluses ja lepingu sõlmimisel rikuti Euroopa Ühenduste riigihanke-alaseid sätteid, või kuupäevast, mil kohaldatavaid riigihankesätteid rikuti; ja
—

Tuvastada, et kuna Poola Vabariik on infrastruktuuriministri 13. detsembri 2002. aasta määruse, mis puudutab meresõidu ohutuseks kehtestatud eritingimusi ja millega võeti siseriiklikusse õigusesse üle mõned Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/59/EÜ, millega luuakse ühenduse laevaliikluse seire- ja teabesüsteem ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/75/EMÜ (1), sätted, kohaldamisalast välja jätnud kõik lõbusõidulaevad ning kuna Poola Vabariik on kehtestanud infrastruktuuriministri 12. mai 2003. aasta määruse, mis puudutab ohtlikku või saastavat kaupa vedava laeva omaniku poolt edastatavat teavet, § 3 lõike 3, millega võeti siseriiklikusse õigusesse üle asjaomase direktiivi artikkel 13 ja mis sätestab, et Poola sadamatest lahkuvate laevade omanikud peavad juhul, kui sadamast lahkudes ei ole laeva sihtsadam või ankrupaiga asukoht teada, esitama (direktiivi I lisa punktis 3 täpsustatud) üldteabe laeva ja lasti kohta alles laeva marsruudi kindlaksmääramisel, siis on Poola Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/59/EÜ, millega luuakse ühenduse laevaliikluse seire- ja teabesüsteem ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/75/EMÜ, artiklitest 2 ja 13 tulenevaid kohustusi;
2.

Kas EÜ artikli 174 lõikes 2, end. artikli 130R lõikes 2 nimetatud põhimõte („saastaja maksab”) ning 21. aprilli 2001. aasta direktiivi 2004/35/EÜ sätted on takistuseks sellistele siseriiklikele sätetele, mis lubavad ametiasutustel omistada vastutuse spetsiifilises vormis keskkonnakahju kandmise eest isikule, keda seovad saastunud alaga omandisuhted või kaubanduslik tegevus, ilma et sealjuures oleks vaja eelnevalt hinnata põhjusliku seose olemasolu selle isiku tegevuse ja saastuse põhjustanud sündmuse vahel, ning tuginedes üksnes vastava isiku „seisundile” (ehk sellele, et tegemist on saastunud alal tegutseva ettevõtjaga)?
2.

Kui tegemist on kaupade müügiga: kas vedamisele kuuluva asja müügi puhul käsitatakse kohana, kus kaubad lepingu kohaselt üle anti või kus need oleks tulnud üle anda, ostjale kaupade üleandmise kohta või kohta, kus kaubad anti üle esimesele vedajale, kes on kohustatud need ostjani toimetama?
1.

Pooled ei ole suutnud kokkulepet saavutada küsimuses, kas direktiiv 2002/14/EÜ, millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik Euroopa Ühenduses (1), on DA ja LO vahelise koostöölepinguga nõuetekohaselt üle võetud. Sellega seoses palutakse täpsustada, kas ühenduse õigusnormidega on vastuolus direktiivi rakendamine selliselt, et teatud töötajate grupi suhtes laieneb kollektiivleping, mis on sõlmitud osapoolte vahel, kes ei esinda kõnealuste töötajate kutseala ja mille rakendusalasse nimetatud töötajate kutseala ei kuulu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 301/17

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itaalia) 27. augustil 2008 — Attanasio Group Srl versus Comune di Carbognano

(Kohtuasi C-384/08)

(2008/C 301/31)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Attanasio Group Srl

Vastustaja: Comune di Carbognano

Eelotsuse küsimus

Kas Itaalia riigi ja maakonna tasandi õigusnormid, mis sätestavad teeäärsetete kütuse tanklate vahelise kohustusliku miinimumkauguse, ja eelkõige Lazio maakonnaseaduse artikkel 13 (mis on käesolevas asjas kohaldatav ja eespool esitatud argumentide kohaselt käesoleva kohtu menetluses oleva kohtuasja lahendamisel asjassepuutuv) ja siseriiklikud raamsätted (seadusandlik dekreet nr 32/1998 koos hilisemate muudatuste ja täiendustega, seadus nr 57/2001 ja ministri 31. oktoobri 2001. aasta dekreet) on ühenduse õigusega, täpsemalt EÜ asutamislepingu artiklitega 43, 48, 49 ja 56 kooskõlas ning vastavad asutamislepingus kehtestatud konkurentsivabaduse ja mittediskrimineerimise põhimõtetele osas, milles need võimaldavad või vähemalt ei takista Itaalia konstitutsioonikohtu poolt riigile antud õigusloome pädevuse teostamise raames võtta vastu maakonnaseaduse sätteid, mis kehtestavad teeäärsete kütuse tanklate vahelise miinimumkauguse nõude, nagu see on ette nähtud ülalosutatud artiklis 13?
5.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi artikli 3 lõige 1 ja artikkel 4 on kehtetud põhjusel, et nendest tulenevalt on liikmesriigid kohustatud kehtestama piiranguid „ebaseaduslike seadmete” importimisele teistest liikmesriikidest ja muule nendega seonduvale isegi siis, kui need seadmed on imporditud ja/või neid kasutatakse õiguspäraselt selleks, et võtta vastu satelliitlevi teel edastatavaid piiriüleseid ringhäälinguteenuseid vastavalt EÜ asutamislepingu artiklitest 28 ja 30 tulenevatele kaupade vaba liikumise eeskirjadele ja/või EÜ asutamislepingu artiklist 49 tulenevale teenuste osutamise ja saamise vabadusele?
4.

Kui olukorda ei saa lahendada seadustiku artikli 78 alusel ja arvestades, et seadustiku artikli 203 alusel on tekkinud tollivõlg, ning arvestades, et pooled on ühel meelel, et tekkis eriolukord, mida on silmas peetud rakendusmääruse artiklis 899, siis kas siseriiklikul kohtul oli järgnevalt kirjeldatud asjaoludel õigus järeldada, et ilmset hooletust ei esinenud, mistõttu tuleks tollivõlga seadustiku artikli 239 kohaselt vähendada? Kas pädevatel asutustel on kaaludes, kas asjaomase ettevõtja poolt on esinenud ilmset hooletust, õigus arvesse võtta seda, et tollivõlga põhjustanud vigadele on aidanud kaasa maksuasutuse enda hoolsus- ja juhtimiskohustuse täitmata jätmine?
2)

Kas eespool kirjeldatud siseriiklik kord on kooskõlas kõnealuse direktiiviga ja eelkõige [selle lisa] klausliga 1 osas, milles on ette nähtud, et siseriiklikud õigusnormid peavad soodustama osalise tööajaga töö arendamist; klausliga 4 ja klausliga 5 osas, milles see kohustab liikmesriike kõrvaldama õiguslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, kuna kahtlemata on see, et pensioni jaoks ei võeta arvesse nädalaid, mil ei töötata, oluline takistus vertikaalse osalise tööaja valimisele?
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik on säilitanud oma õiguskorras Kreeka kodakondsuse nõude Kreeka lipu all sõitvate laevade kaptenite ja vanemtüürimeeste ametikohale pääsemiseks, siis on Kreeka Vabariik rikkunud EÜ artiklist 39 tulenevaid kohustusi;
—

Tuvastada, et kuna Poola Vabariik on jätnud jõusse originaalravimi Plavix geneeriliste ravimite müügiload, siis on Poola Vabariik rikkunud direktiivi 2001/83/EÜ (1) artikli 6 lõikest 1 koosmõjus määruse (EMÜ) nr 2309/93 (2) artikli 13 lõikega 4 ning määruse (EÜ) nr 726/2004 (3) artiklitega 89 ja 90 tulenevaid kohustusi;