Esiteks, kahesuunalise vooga virtuaalset valuutat bitcoin ei saa käsitada „materiaalse varana” käibemaksudirektiivi artikli 14 mõttes, kuna virtuaalsel valuutal ei ole muud mõtet kui olla kasutatav maksevahendina. Järelikult ei kuulu põhikohtuasjas kõnealused tehingud, mis seisnevad erinevate maksevahendite vahetamises, direktiivi artiklis 14 ette nähtud kaubatarne mõiste alla. Neil asjaoludel on nimetatud tehingute puhul tegemist teenuste osutamisega direktiivi 2006/112 artikli 24 mõttes. Teiseks, seoses küsimusega, kas teenust osutatakse tasu eest nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c mõttes, siis tuleb asuda seisukohale, et teenuste osutamine toimub tasu eest, kui sellel tasul on otsene seos osutatud teenusega, millega seoses esineb vastastikune õigussuhe, mille raames tehingupooled võtavad kohustuse anda üle teatavas valuutas summad ja saada nende eest vastu kahesuunalise vooga virtuaalset valuutat bitcoin või vastupidi. Selle kindlaksmääramisel, kas tegemist on teenuse osutamisega tasu eest, ei oma tähtsust asjaolu, et tasu ei esine komisjonitasu või eraldi tasu vormis.

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et teenuste osutamine tasu eest selle sätte mõttes hõlmab tehinguid, mis seisnevad traditsioonilise valuuta vahetamises virtuaalse valuuta bitcoin ühikute vastu ja vastupidi, ning mille eest võetakse tasu, mis vastab asjaomase ettevõtja poolt valuuta eest makstava ostuhinna ja tema poolt oma klientidelt võetava müügihinna vahele.

Esiteks, mis puudutab nimetatud direktiivi artikli 135 lõike 1 punktis d sätestatud maksuvabastusi, siis, kuna virtuaalne valuuta bitcoin on lepinguline maksevahend, ei saa seda käsitada arvelduskonto, hoiuse, makse ega ülekandena. Teiseks, erinevalt võlanõuetest, tšekkidest ja muudest vabalt kaubeldavatest maksevahenditest, mida on nimetatud direktiivi artikli 135 lõike 1 punktis d, kujutab see endast nende tehingupoolte vahelist vahetut makseviisi, kes seda aktsepteerivad. Seejärel, mis puudutab direktiivi 2006/112 artikli 135 lõike 1 punktis f sätestatud maksuvabastusi, siis ei ole virtuaalne valuuta bitcoin väärtpaber, mis annab omandiõiguse juriidilise isiku üle, ega sarnane väärtpaber.

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 135 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et selliste teenuste osutamine, mis seisnevad traditsioonilise valuuta vahetamises virtuaalse valuuta bitcoin ühikute vastu ja vastupidi, ning mille eest võetakse tasu, mis vastab asjaomase ettevõtja poolt valuuta eest makstava ostuhinna ja tema poolt oma klientidelt võetava müügihinna vahele, kujutavad endast käibemaksust vabastatud tehinguid selle sätte mõttes.

Nimelt, direktiivi 2006/112 artikli 135 lõike 1 punktis e, mis näeb ette, et liikmesriigid vabastavad käibemaksust seadusliku maksevahendina kasutatava valuuta, pangatähtede ja müntidega seotud tehingud, kasutatud mõisteid tuleb tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades kõiki versioone Euroopa Liidu ametlikes keeltes. Selles sättes ette nähtud maksuvabastuste eesmärk on ületada maksustatava väärtuse ja mahaarvatava käibemaksu suuruse kindlaksmääramisega seotud raskused, mis tekivad finantstehingute maksustamisel. Tehingud, mis puudutavad mittetraditsioonilisi valuutasid, see tähendab muud valuutat kui see, mis on ühes või mitmes riigis seaduslik maksevahend, kujutavad endast aga finantstehinguid, tingimusel et tehingupooled aktsepteerivad neid valuutasid kui seaduslike maksevahendite alternatiive, mille ainus mõte on olla kasutatav maksevahendina.

Konkreetselt vahetustehingute puhul võivad maksustatava väärtuse ja mahaarvatava käibemaksu suuruse kindlaksmääramise raskused olla samad, olgu siis tegemist traditsiooniliste valuutade vahetamisega, mis on üldjuhul direktiivi 2006/112 artikli 135 lõike 1 punkti e kohaselt maksust vabastatud, või sellise valuuta vahetamisega kahesuunalise vooga virtuaalse valuuta – mis ei ole küll seaduslik maksevahend, kuid on tehingupoolte poolt aktsepteeritud maksevahend – vastu ja vastupidi. Selle sätte niisugune tõlgendamine, mille kohaselt käsitleb see vaid traditsioonilisi valuutasid, jätab nimetatud sätte selle kasulikust mõjust osaliselt ilma.

(vt punktid 44, 45, 48–51, 53, 57 ja resolutsiooni punkt 2)