ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 240/21

ET

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 30. aprilli 2020. aasta otsus (Landgericht Frankfurt am Maini eelotsusetaotlus – Saksamaa) – OI versus Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

(Kohtuasi C-191/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Lennutransport - Määrus (EÜ) nr 261/2004 - Reisijatele lennureisist mahajätmise korral antav hüvitis - Lennureisist mahajätmine - Tühistamine - Ümberistumisega lend - Lennureisi ühe lennu broneeringu muutmine vastu reisija tahtmist - Reisija saabumine lõppsihtkohta ilma hilinemiseta)

(2020/C 240/27)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Frankfurt am Main

Põhikohtuasja pooled

Hageja: OI

Kostja: Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrust (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, ja eelkõige selle artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et reisijale, kellel on ühtne broneering ümberistumisega lennule, ei tule maksta hüvitist juhul, kui tema broneeringut muudeti vastu tema tahtmist, mille tagajärjel esiteks jäeti ta maha broneeritud lennureisi esimesest lennust, kuigi see lend toimus, ja teiseks anti talle koht hilisemale lennule, mis võimaldas tal minna broneeritud lennureisi teisele lennule ja seega jõuda lõppsihtkohta esialgu kavandatud saabumisajal.

(1) ELT C 206, 17.6.2019.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 2. juuli 2020. aasta otsus (Upper Tribunali (Tax and Chancery Chamber) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – Blackrock Investment Management (UK) Limited versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Kohtuasi C-231/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Maksustamine - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Maksuvabastused - Artikli 135 lõike 1 punkt g - Eriotstarbeliste investeerimisfondide haldamise tehingute maksuvabastused - Üks teenus, mida kasutatakse eriotstarbeliste investeerimisfondide ja muude fondide haldamiseks)

(2020/C 279/15)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Blackrock Investment Management (UK) Limited

Vastustajad: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et selline üks haldamisteenus, mida osutatakse kolmandast isikust teenuseosutajale kuuluva IT-platvormi kaudu fondivalitsejast äriühingule, kuhu kuuluvad ühtaegu nii eriotstarbelised investeerimisfondid kui muud fondid, ei kuulu selles sättes ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisalasse.

(1) ELT C 172, 20.5.2019.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi ja mida on muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ, artikli 135 lõike 1 punkti l tuleb tõlgendada nii, et andmekeskuses majutamise teenused, mille raames nende teenuste osutaja annab oma klientidele serverite paigaldamiseks kasutada seadmekappe ning pakub neile kaupu ja kõrvalteenuseid, nagu elekter ja erinevad teenused, mille eesmärk on tagada serverite kasutamine optimaalsetel tingimustel, ei kujuta endast kinnisasja üürileandmist, mis on selle sätte kohaselt käibemaksust vabastatud, kuna – tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib – esiteks ei seisne asjaomase teenuseosutaja tegevus oma klientidele pinna või paiga passiivselt kasutada andmises, tagades neile õiguse kasutada seda nii, nagu nad oleksid selle omanikud, ja teiseks ei ole seadmekapid selle hoone lahutamatu osa, kuhu need on paigaldatud, ega ole ka sinna paigaldatud püsivalt.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 2. juuli 2020. aasta otsus (Verwaltungsgericht Wieni eelotsusetaotlus – Austria) – IE versus Magistrat der Stadt Wien

(Kohtuasi C-477/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse - Direktiiv 92/43/EMÜ - Artikli 12 lõige 1 - Loomaliikide range kaitse süsteem - IV lisa - Cricetus cricetus (harilik hamster) - Puhke- ja paljunemispaigad - Kahjustamine või hävitamine - Mahajäetud paigad)

(2020/C 279/17)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Wien

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: IE

Vastustaja: Magistrat der Stadt Wien

Resolutsioon

Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 12 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõiste „puhkepaigad“ hõlmab ka puhkepaiku, mida mõni selle direktiivi IV lisa punktis a loetletud kaitstavatest loomaliikidest, näiteks cricetus cricetus (harilik hamster), enam ei kasuta, kui on olemas piisavalt suur tõenäosus, et see liik tuleb puhkepaika tagasi – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(1) ELT C 328, 30.9.2019.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 25. juuni 2020. aasta otsus (Oberlandesgericht Düsseldorfi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. versus Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

(Kohtuasi C-380/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Tarbijakaitse - Direktiiv 2013/11/EL - Vaidluste kohtuväline lahendamine - Artikli 13 lõiked 1 ja 2 - Kohustuslik teave - Teabe kättesaadavus)

(2020/C 279/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Vastustaja: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta direktiivi 2013/11/EL tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise kohta, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja direktiivi 2009/22/EÜ (tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise direktiiv), artikli 13 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et kaupleja, kes teeb müügi- või teenuse osutamise lepingute üldtingimused oma veebisaidil kättesaadavaks, kuid ei sõlmi tarbijaga selle veebisaidi kaudu lepinguid, peab esitama nendes üldtingimustes teabe vaidluste kohtuvälise lahendamise üksus(t)e kohta, millele see kaupleja on allutatud, kui ta kohustub või on kohustatud kasutama kõnealust üksust või kõnealuseid üksusi tarbijatega tekkivate vaidluste lahendamiseks. Sellega seoses ei piisa sellest, kui kõnealune kaupleja esitab teabe samal veebisaidil kättesaadavas muus dokumendis või muu alammenüü all, või kui ta esitab selle teabe tarbijale lepingu sõlmimisel, millele neid üldtingimusi kohaldatakse, eraldi dokumendina.

(1) ELT C 288, 26.8.2019.
2.

Direktiivi 2014/23 artikli 38 lõikeid 9 ja 10 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui ettevõtja võetud parandusmeetmete sobivuse kontrollimine on pandud kohtutele, tingimusel et selleks kehtestatud riigisisene kord vastab kõigile selle direktiivi artikli 38 lõikes 9 sätestatud nõuetele, ja kui kohaldatav menetlus on kooskõlas lepingute sõlmimise menetluses ette nähtud tähtaegadega. Lisaks tuleb direktiivi 2014/23 artikli 38 lõiget 9 tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad kohtuasutustel jätta pärast isiku suhtes kriminaalasjas tehtud süüdimõistva otsuse tegemist kohaldamata seadusest tuleneva keelu osaleda kontsessioonilepingute sõlmimise menetlustes, kustutada sellise keelu või jätta karistusandmed karistusregistrisse kandmata, tingimusel et sellised kohtulikud menetlused vastavad tõepoolest selle korraga taotletavale eesmärgile ning eelkõige võimaldavad seega, et selle ettevõtja jaoks, kes soovib osaleda kontsessioonilepingute sõlmimise menetluses, kaotatakse mõistliku aja jooksul tema suhtes kehtiv keeld, võttes arvesse ainuüksi selle ettevõtja viidatud parandusmeetmete sobivust sel alusel, mida pädev kohus on hinnanud vastavalt selles sättes ette nähtud tingimustele, ning seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 90 lõiget 1 ja artiklit 273 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt maksukohustuslasel ei ole õigust vähendada selliselt nõudelt tasutud käibemaksu, mille rahuldamist ei ole võimalik nõuda, kui maksukohustuslane ei teatanud sellest nõudest tema võlgniku vastu algatatud pankrotimenetluses, isegi kui maksukohustuslane tõendab, et kui ta oleks oma nõudest teatanud, ei oleks seda rahuldatud.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 11. juuni 2020. aasta otsus (Administratīvā rajona tiesa eelotsusetaotlus – Läti) – „KOB“ SIA versus Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

(Kohtuasi C-206/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - ELTL artiklid 49 ja 63 - Asutamisvabadus ja kapitali vaba liikumine - Direktiiv 2006/123/EÜ - Põllumajandusmaa kasutamise eesmärgil omandamine Lätis - Juriidilise isiku suhtes ette nähtud eelneva autoriseerimise skeem - Eritingimused, mis on kohaldatavad üksnes juriidilise isiku suhtes, mida kontrollib või esindab muu liikmesriigi kodanik - Elukoha ja Läti Vabariigi ametliku keele oskuse nõue - Otsene kodakondsuse alusel diskrimineerimine)

(2020/C 271/20)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administratīvā rajona tiesa

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja:„KOB“ SIA

Vastustaja: Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul artikleid 9, 10 ja 14 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega nähakse juriidilise isiku õiguse suhtes omandada selle liikmesriigi territooriumil asuvat põllumajandusmaad ette tingimus, et juriidilise isiku muu liikmesriigi kodanikust osanik või osanikud, kes koos omavad äriühingus häälteenamust, ja kõik muu liikmesriigi kodanikest isikud, kellel on õigus äriühingut esindada, esitavad esiteks selle liikmesriigi elanikuna registreerimise tunnistuse ja teiseks dokumendi, mis tõendab liikmesriigi ametliku keele oskust tasemel, mis võimaldab neil vähemalt vestelda igapäevaelu ja tööalastel teemadel.

(1) ELT C 155, 6.5.2019.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi ja mida on muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ, artikli 17 lõike 2 punkti g tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslase poolt ühest liikmesriigist pärinevate kaupade üleviimist tagastamisliikmesriiki selle maksukohustuslase poolt nende kaupade rendileandmiseks viimasena nimetatud liikmesriigis ei saa pidada ühendusesiseseks tarneks, kui nende kaupade kasutamine sellise teenuse osutamiseks on ajutine ja need kaubad on lähetatud või veetud liikmesriigist, kus on selle maksukohustuslase asukoht.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 5 lõiget 3 koostoimes selle määruse põhjendusega 14 tuleb tõlgendada nii, et reisija häiriv käitumine, mille tõttu õhusõiduki kapten suunab asjaomase lennu ümber sihtlennujaamast erinevasse lennujaama, et see reisija ja tema pagas pardalt maha tõsta, kuulub selle sätte tähenduses mõiste „erakorralised asjaolud“ alla, tingimusel, et tegutsev lennuettevõtja ei ole aidanud sellele käitumisele kaasa ega ole jätnud niisuguse käitumise ohumärkidest lähtudes võtmata asjakohaseid meetmeid, ning seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 11. juuni 2020. aasta otsus (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha eelotsusetaotlus – Hispaania) – WT versus Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

(Kohtuasi C-448/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatus - Direktiiv 2003/109/EÜ - Artikkel 12 - Pikaajalise elaniku väljasaatmise otsuse tegemine - Arvesse võetavad asjaolud - Riigisisene kohtupraktika - Nende asjaolude arvesse võtmata jätmine - Kooskõla - Direktiiv 2001/40/EÜ - Kolmandate riikide kodanike väljasaatmise otsuste vastastikune tunnustamine - Asjasse puutuvus)

(2020/C 271/26)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja ja apellant: WT

Vastustaja ja vastustaja apellatsioonimenetluses: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

Resolutsioon

Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad riigisiseses kohtupraktikas viitega nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiivile 2001/40/EÜ (kolmandate riikide kodanike väljasaatmise otsuste vastastikuse tunnustamise kohta) antud tõlgenduse kohaselt ette, et riigist tuleb välja saata iga pikaajalist elamisluba omav kolmanda riigi kodanik, kes on toime pannud kuriteo, mille eest on ette nähtud vähemalt üheaastane vangistus, ja ilma et oleks vaja uurida, kas see kolmanda riigi kodanik kujutab endast tegelikku ja piisavalt tõsist ohtu avalikule korrale või julgeolekule, ega võtta arvesse selles liikmesriigis elamise kestust, tema vanust, tagajärgi talle ja tema pereliikmetele ning sidemeid elukohaliikmesriigiga või nende puudumist tema päritoluriigiga.

(1) ELT C 328, 30.9.2019.
C 271/15

ET

Euroopa Kohtu (kümnes koda) 11. juuni 2020. aasta otsus (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio eelotsusetaotlus – Itaalia) – Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura versus Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti ja Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

(Kohtuasi C-219/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Ehitustööde, asjade ja teenuste riigihanked - Direktiiv 2014/24/EL - Teenuste riigihankemenetlus - Arhitekti- ja inseneriteenused - Artikli 19 lõige 1 ja artikli 80 lõige 2 - Riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt saavad hankemenetluses osaleda vaid teatavates õiguslikes vormides asutatud ettevõtjad)

(2020/C 271/21)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura

Vastustajad: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti ja Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 19 lõiget 1 ja artikli 80 lõiget 2 koostoimes direktiivi põhjendusega 14 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis välistavad mittetulundusühingute osalemise inseneri- ja arhitektiteenuste riigihankes, samas kui neil üksustel on riigisisese õiguse alusel õigus pakkuda asjaomasel turul kõnealuseid teenuseid.

(1) ELT C 206, 17.6.2019.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, artikli 35 lõikeid 4 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt riikliku reguleeriva asutuse juhataja ametisse nimetamine ja ametist vabastamine on selle riigi valitsuse pädevuses, tingimusel et kõik nendes sätetes ette nähtud nõuded on täidetud, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
4.

Määruse nr 650/2012 artikleid 4 ja 59 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi notar, keda ei saa määratleda „kohtuna“ selle määruse tähenduses, võib selle määrusega ette nähtud kohtualluvuse eeskirju järgimata väljastada riiklikke pärimistunnistusi. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et need tunnistused vastavad sama määruse artikli 3 lõike 1 punktis i ette nähtud tingimustele ning neid võib seega pidada „ametlikeks dokumentideks“ selle sätte tähenduses, toob see teistes liikmesriikides kaasa ametlikele dokumentidele määruse nr 650/2012 artikli 59 lõikes 1 ja artikli 60 lõikes 1 omistatud toime.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 16. juuli 2020. aasta otsus (Augstākā tiesa (Senāts) eelotsusetaotlus – Läti) – SIA „Soho Group“versus Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

(Kohtuasi C-686/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Tarbijakaitse - Tarbijakrediidilepingud - Direktiiv 2008/48/EÜ - Mõiste „krediidi kogukulu tarbijale“ - Krediidi pikendamisega seotud kulud)

(2020/C 297/25)

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākā tiesa (Senāts)

Põhikohtuasja pooled

Esimese astme kohtus kaebaja ja kassatsioonimenetluses kassaator: SIA „Soho Group“

Kassatsioonimenetluse vastustaja: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artikli 3 punktis g määratletud mõistet „krediidi kogukulu tarbijale“ tuleb tõlgendada nii, et selle mõistega on hõlmatud krediidi pikendamise kulud juhul, kui esiteks on krediidi võimaliku pikendamise selged ja täpsed tingimused osa krediidiandja ja krediidisaaja vahel kokku lepitud krediidilepingu tingimustest ja teiseks on need kulud krediidiandjale teada.

(1) ELT C 399, 25.11.2019.
C 287/14

ET

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 9. juuli 2020. aasta otsus (Varhoven administrativen sadi eelotsusetaotlus – Bulgaaria) – „Unipack“ АD versus Direktor na Teritorialna direktsiya „Dunavska“ kam Agentsiya „Mitnitsi“, Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

(Kohtuasi C-391/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Tolliliit - Liidu tolliseadustik - Delegeeritud määrus (EL) 2015/2446 - Artikli 172 lõige 2 - Konkreetse lõppkasutusprotseduuri kasutamise luba - Tagasiulatuv jõud - „Erandjuhu“ mõiste - Tariifse klassifikatsiooni muutmine - Siduva tariifiinformatsiooni otsuse kehtivuse lõppemine)

(2020/C 287/20)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Varhoven administrativen sad

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja:„Unipack“ АD

Vastustajad kassatsioonimenetluses: Direktor na Teritorialna direktsiya „Dunavska“ kam Agentsiya „Mitnitsi“, Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

Resolutsioon

Komisjoni 28. juuli 2015. aasta delegeeritud määruse (EL) 2015/2446, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 952/2013 liidu tolliseadustiku teatavate sätete kohta, artikli 172 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et erandjuhuna selle sätte tähenduses seoses Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik, artikli 254 alusel antava loaga viimati nimetatud sättes ette nähtud lõppkasutusprotseduuri kasutamiseks ei saa kvalifitseerida selliseid asjaolusid, nagu siduva tariifiinformatsiooni otsuse kehtivuse ennetähtaegne lõppemine kombineeritud nomenklatuuri muudatuse tõttu, tolli reaktsiooni puudumine kauba vale koodi all importimise korral või kauba kasutamine otstarbel, mille puhul on ette nähtud vabastus dumpinguvastasest tollimaksust.

(1) ELT C 280, 19.8.2019.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta I lisa kolmanda lõigu teises taandes esinevat mõistet „territooriumi tavaline majandamine, nagu see on määratletud loodusliku elupaiga registris või sihtdokumentides või nii nagu maa-ala omanikud või ettevõtjad on varem majandanud“ tuleb mõista nii, et see hõlmab ühelt poolt mis tahes haldus- või korraldusmeedet, mis võib avaldada mõju territooriumil leiduvatele kaitsealustele liikidele ja looduslikele elupaikadele – nagu see nähtub majandamisdokumentidest, mille liikmesriigid on kehtestanud, tuginedes nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivile 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivile 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta, ning tõlgendatuna vajaduse korral nende direktiivide ülevõtmiseks kehtestatud riigisiseste normide toel või, nende puudumise korral, niisuguste riigisiseste normide toel, mis on kooskõlas kahe viimati nimetatud direktiivi vaimu ja eesmärkidega –, ja teiselt poolt mis tahes haldus- või korraldusmeedet, mida peetakse tavapäraseks, üldtunnustatuks, juurdunuks ja mida omanikud või ettevõtjad on kasutanud piisavalt pika ajavahemiku jooksul enne selle meetme tõttu kaitsealustele liikidele ja looduslikele elupaikadele tekkinud kahjustuse ilmnemist, kusjuures kõik need meetmed peavad lisaks olema kooskõlas direktiivide 92/43 ja 2009/147 aluseks olevate eesmärkidega ja muu hulgas ka üldiselt lubatud põllumajandustavadega.
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 9. juuli 2020. aasta otsus (Bundesfinanzhofi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – HF versus Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

(Kohtuasi C-374/19) (1)

(Eelotsusetaotlus - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Mahaarvamise korrigeerimine - Mahaarvamisõiguse muutumine - Ühtaegu nii maksustatavate kui ka maksust vabastatud tehingute tarbeks kasutatav kapitalikaup - Sellise tegevuse lõpetamine, mille puhul võib käibemaksu maha arvata - Kasutamine kasutusaja lõpuni üksnes maksust vabastatud tehingute tarbeks)

(2020/C 287/19)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: HF

Vastustaja: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 184, 185 ja 187 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt maksukohustuslane, kes on omandanud õiguse arvata proportsionaalselt maha käibemaks tema poolt käibemaksuvabalt peetava hooldekodu külge sellise kohviku juurdeehitamiselt, mis on mõeldud kasutamiseks nii maksustatavate kui ka maksust vabastatud tehingute tarbeks, on kohustatud korrigeerima käibemaksu esialgset mahaarvamist, kui ta on selles kohvikus maksustatavate tehingute tegemise täielikult lõpetanud ja kui ta neis ruumides maksust vabastatud tehingute tegemist jätkates kasutab neid ainult selliste tehingute tarbeks.

(1) ELT C 288, 26.8.2019.
2.

Montréali konventsiooni artikli 17 lõiget 2 koostoimes artikli 22 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et selle hüvitise summa, mida lennuettevõtja peab maksma reisijale, kelle registreeritud pagas – mille kohta ei ole esitatud erideklaratsiooni sihtkohas üleantava pagasi väärtuse kohta – on hävinud, läinud kaotsi, kahjustunud või hilinenud, peab kindlaks määrama liikmesriigi kohus vastavalt eelkõige tõendamise valdkonnas kohaldatavatele riigisisestele õigusnormidele. Need õigusnormid ei tohi siiski olla vähem soodsad kui sarnaste riigisiseste õiguskaitsevahendite puhul ja need ei tohi muuta Montréali konventsiooniga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks ega ülemäära keeruliseks.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et leping, mille põhiteenus seisneb kinnisasja üleandmises ajutiseks kasutamiseks tasu eest, nagu äriruumide üürileping, kujutab endast äritehingut, mille tulemuseks on teenuste osutamine selle sätte tähenduses, tingimusel et see on ettevõtjatevaheline või ettevõtjate ja riigiasutuste vaheline tehing.