EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(teine koda)

5. detsember 2012

Kohtuasi F‑109/12

Sabine Scheidemann

versus

Euroopa Parlament

Avalik teenistus – Ametnikud – Institutsioonidevaheline üleviimine edutamise raames, mil ametnik oli edutatav oma algses institutsioonis – Taotlus, et edutamine toimuks tagasiulatuvalt – Sõnaselge rahuldamata jätmise otsus, mis tehti pärast vaikimisi tehtud otsust – Kaebuse esitamise tähtaeg – Hilinemine – Ilmselge vastuvõetamatus

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega Euroopa Komisjoni ametnik S. Scheidemann palub sisuliselt tühistada Euroopa Parlamendi 20. detsembri 2011. aasta otsuse, millega jäeti rahuldamata tema taotluse edutada teda tagasiulatuvalt alates 1. jaanuarist 2010.

Otsus: Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda.

Kokkuvõte

1. Ametnike hagid – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Õiguskord – Kontrollimine kohtu algatusel

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

2. Ametnike hagid – Eelnev halduskaebus – Vaikimisi tehtud otsus mittetähtaegselt esitatud taotluse tagasilükkamise kohta – Hilisem selgesõnaline otsus – Kinnitav akt

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

1. Personalieeskirjade artiklis 90 ette nähtud kolmekuuline kaebuse esitamise tähtaeg ametnikku kahjustava meetme peale põhineb avalikul huvil, mitte ei ole poolte või kohtu võimuses, kuna see on suunatud õiguslike olukordade selguse ja turvalisuse, samuti õiguskindluse tagamisele. Liidu kohus peab omal algatusel kontrollima, kas seda tähtaega on järgitud.

Asjaolu, et institutsioon ei ole halduskaebusele vastamise etapis märkinud, et see on hilinenult esitatud ja on seega vastuvõetamatu või kui ta isegi sõnaselgelt mainis, et hageja võib veel hagi esitada, siis ei mõjuta see hagi vastuvõetavust personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses. Selle tulemuseks ei või nimelt olla, et personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 kehtestatud kohustuslikest tähtaegade süsteemist kaldutakse kõrvale ja veel vähem vabastab see Avaliku Teenistuse Kohtu kohustusest kontrollida personalieeskirjadega kehtestatud tähtaegadest kinnipidamist.

(vt punktid 17 ja 20)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 7. september 2005, kohtuasi T‑358/03: Krahl vs. komisjon (punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika); 15. jaanuar 2009, kohtuasi T‑306/08 P: Braun-Neumann vs. parlament (punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).

2. Taotluse sõnaselge rahuldamata jätmine pärast sama taotluse vaikimisi tehtud rahuldamata jätmise otsuse tegemist on puhtalt kinnitav otsus, mis ei võimalda asjaomasel ametnikul kasutada kohtueelset menetlust, mis annab talle uue tähtaja kaebuse esitamiseks. Kuigi personalieeskirjade artikli 91 lõike 3 teine taane näeb ette, et kui kaebus lükatakse tagasi sõnaselge otsusega pärast selle tagasilükkamist vaikimisi tehtud otsusega, kuid enne kaebuse esitamise tähtaja möödumist, algab uus kaebuse esitamise tähtaeg, puudutab see norm ainult hagi esitamise tähtaega kaebuse rahuldamata jätmise otsuse peale ning seda ei kohaldata kaebuse esitamise tähtajale taotluse rahuldamata jätmise otsuse peale. Personalieeskirjade artikli 91 lõike 3 teine taane on nimelt erisäte, mis käsitleb hagi esitamise tähtaegade arvutamise üksikasjalikke eeskirju, ning seda tuleb tõlgendada sõnasõnalt ja kitsalt.

(vt punktid 18 ja 19)

Viide:

Avaliku Teenistuse Kohus: 5. juuli 2011, kohtuasi F–73/10: Coedo Suárez vs. nõukogu (punktid 37 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika).