ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu Hispaania õigusnormid, mis ei luba hilisemas täitmismenetluses [in] limine litis omal algatusel teista kohtulikku täitedokumenti – kohtuametniku antud dekreeti, millega lõpetatakse maksekäsumenetlus – ega kontrollida, kas selle dekreedi, mille täitmisele pööramist nõutakse, andmise aluseks olnud lepingus on ebaõiglaseid lepingutingimusi, kuna siseriikliku õiguse, artiklite 551 ja 552 koostoimes artikliga 816.2 – kõik LEC artiklid – kohaselt on olemas seadusjõustunud kohtulahend?
ET Euroopa Liidu Teataja C 135/24

21. veebruaril 2014 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-88/14)

2014/C 135/29

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Smulders, B. Martenczuk, G. Wils)

Kostjad: Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— nõue tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1289/2013, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 539/2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud (1), artikli 1 punkt 1 ja artikli 1 punkt 4 niivõrd, kui sellega kehtestatakse uus artikkel 4b,

— lugeda tühistatud sätted ja nende alusel vastu võetud rakendusmeetmed kehtivaks seni, kuni nende asendamiseks on mõistliku tähtaja jooksul vastu võetud aktid kooskõlas aluslepinguga, nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus;

— mõista kohtukulud välja kostjatelt.

Teise võimalusena, juhul kui Euroopa Kohus leiab, et ülalnimetatud sätted on ülejäänud määrusest lahutamatud, palub komisjon Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1289/2013, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 539/2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud;

— lugeda tühistatud määrus ja selle alusel vastu võetud rakendusmeetmed kehtivaks seni, kuni nende asendamiseks on mõistliku tähtaja jooksul vastu võetud aktid kooskõlas aluslepinguga, nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus;

— mõista kohtukulud välja kostjatelt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon palub tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1289/2013, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 539/2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud, artikli 1 punkt 1 ja artikli 1 punkt 4 niivõrd, kui sellega kehtestatakse uus artikkel 4b. Teise võimalusena, juhul kui Euroopa Kohus leiab, et ülalnimetatud sätted on ülejäänud määrusest lahutamatud, palub komisjon tühistada kogu määruse.

Komisjon on seisukohal, et nimetatud sätted ei ole kooskõlas ELTL artiklitega 290 ja 291, kuivõrd nendes ELTL sätetes käsitletakse ette delegeeritud aktide kasutamist, vaidlusalused delegeeritud aktid aga ei täienda ega muuda seadusandlikku akti, vaid rakendavad seda.

(1) ELT L 347, lk 74.
—

tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid selleks, et nõuda abisaajalt tagasi riigiabi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks komisjoni 2. mai 2013. aasta otsuse 2013/435/EL riigiabi SA.22843 kohta, mida Prantsusmaa andis ettevõtjatele Société Nationale Corse-Méditerranée ja Compagnie Méridionale de Navigation (1), artikli 2 lõikega 1, ei tühistanud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki artikli 2 lõikes 1 nimetatud abi väljamakseid ega teatanud määratud tähtaja jooksul komisjonile selle otsuse täitmiseks võetud meetmetest, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud ELTL artikli 288 neljandast lõigust ja otsuse artiklitest 3, 4 ja 5 tulenevaid kohustusi;
—

eksporditoetuste nomenklatuuri koodi 0207 12 10 9190 alla, mis hõlmab nn 65% kanasid täielikult luustumata rinnakukiilu, reieluu ja sääreluuga”, ning et ettevõtja eksportis tõepoolest prakeeritud kanasid (munakanad, kes tapetakse nende munemisperioodi lõpus, kui nende skelett on täielikult luustunud), kuuluvad „prakeeritud kanad” kauba kirjelduse „Muud” alla – koodid 0207 12 10 9900 ja 0207 12 90 9190, mis on ära toodud määruse (EMÜ) nr 3846/87 (1) (mida on muudetud komisjoni 13. detsembri 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 2319/2002 (2), komisjoni 5. detsembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 2180/2003 (3), komisjoni 10. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2199/2004 (4) ja komisjoni 15. detsembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 2091/2005 (5), millega avaldati eksporditoetuste jaoks kehtestatud põllumajandustoodete nomenklatuur vastavalt 2003., 2004., 2005. ja 2006. aasta kohta) I lisas?
2.

Kas direktiiviga ja selle tõlgendamist käsitleva kohtupraktikaga on kooskõlas Natsionalnata agentsia po prihodite (riigi maksuameti tulude talitus) halduspraktika, mille kohaselt keeldutakse käibemaksukohustuslastele Zakon za danak varhu dobavenata stoynost’i (käibemaksuseadus) tähenduses andmast sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust, kuna puuduvad tõendid kauba päritolu kohta, ilma et oleks väljendatud kahtlust, et asjaomased isikud on osalenud maksudest kõrvalehoidumises, ja ilma et oleks nimetatud objektiivseid asjaolusid, mille põhjal saab tuvastada, et maksukohustuslane teadis või oleks pidanud teadma, et tehing, mille alusel mahaarvamisõigust taotletakse, oli seotud maksudest kõrvalehoidumisega?
5.

Juhul kui vastus esimesele ja/või teisele küsimusele on jaatav, kas [Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjades C-46/93 ja C-48/93: Brassere Pêcheur] võib tõlgendada nii, et ELTL artikli 34 ja/või artikli 56 rikkumine võib tekitada liikmesriigil kahju hüvitamise kohustuse, kuna need õigusnormid, mis on vahetult kohaldatavad, tekitavad liikmesriikides isikutele õigusi?
3.

Kas ELTL artikli 45 lõikega 2 koosmõjus ELTL artikliga 18 on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei anta liidu kodanikele, kes võivad tööotsijatena kasutada vaba liikumise õigust, perioodil, mil neil on õigus viibida riigis üksnes töö otsimise eesmärgil ja olenemata seosest vastuvõtva liikmesriigiga, üldse sotsiaaltoetust, mille eesmärk on toimetuleku tagamine ning mis ühtlasi hõlbustab ka juurdepääsu tööturule?
ET Euroopa Liidu Teataja C 142/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Sibiu (Rumeenia) 10. veebruaril 2014 – Dragoș Constantin Târșia versus Stato rumeno, mida esindab Ministerul Finanțelor și Economiei, ja Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere si Inmatriculare a Autovehiculelor

(Kohtuasi C-69/14)

2014/C 142/20

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Sibiu

Põhikohtuasja pooled

Teistmisavalduse esitaja: Dragoș Constantin Târșia

Vastustajad: Rumeenia riik, mida esindab Ministerul Finanțelor și Economiei (rahandus- ja majandusministeerium), ja Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a vehiculelor al județului Sibiu

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 17, 20, 21 ja 47, Euroopa Liidu lepingu artiklit 6, Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 110, [liidu] õiguses tunnustatud õiguskindluse põhimõtet ja Euroopa Kohtu praktikat saab tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised õigusnormid nagu seaduse nr 554/2004 artikli 21 lõige 2, mis näeb [liidu] õiguse ülimuslikkuse põhimõtte rikkumise korral liikmesriigi kohtulahendite teistmise võimaluse ette ainult halduskohtumenetluses ega võimalda sellesama [liidu] õiguse ülimuslikkuse põhimõtte rikkumise korral teista liikmesriigi kohtulahendeid, mis on tehtud muudes kui halduskohtuasjades (tsiviil-, kriminaalasjades)?
2.

Kas ELTL artikliga 49 (endine EÜ artikkel 43) koostoimes ELTL artikliga 54 (endine EÜ artikkel 48) on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on tulumaksugrupi maksustamisel residendist äriühingus osaluse omandamise puhul võimalik firmaväärtuse amortiseerimine, aga mitteresidendist (eelkõige mõnes muus Euroopa Liidu liikmesriigis asuvas) juriidilises isikus osaluse omandamise puhul ei ole see lubatud?
1.

Kohtuotsuses Fitzwilliam (1) tegi Euroopa Kohus järelduse, et liikmesriigi pädeva asutuse väljastatud tõend E101 on teiste liikmesriikide sotsiaalkindlustusasutustele siduv isegi siis, kui see on sisuliselt väär. Kas viidatud järeldus peab paika ka sellistel juhtudel nagu käesolev, mil määruses (2) sätestatud kohaldatava õiguse kindlaksmääramise normid ei ole kohaldatavad?
1.

Kas seoses aegumistähtaja katkemisega on pädev asutus määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (1) artikli 3 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses asutus, kes on pädev algatama juurdlust või kohtumenetlust [edaspidi kasutatakse ka täpsemat vastet „uurimis- või menetlustoiming”], olenemata sellest, kas see asutus oli rahaliste vahendite andja? Kas uurimis- või menetlustoiming peab olema suunatud haldusmeetme kehtestamisele või karistuse määramisele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 142/28

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 6. märtsil 2014 – FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution (kaubandus– ja levitusettevõtete liit), FMB -Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison (ehitus– ja sisustuskaupluste liit) versus Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie (ökoloogia–, säästva arengu ja energeetikaminister)

(Kohtuasi C-106/14)

2014/C 142/35

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution (kaubandus– ja levitusettevõtete liit), FMB -Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison (ehitus– ja sisustuskaupluste liit)

Vastustaja: Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie (ökoloogia–, säästva arengu ja energeetikaminister)

Eelotsuse küsimus

Kas juhul, kui „toode” määruse nr 1907/2006 (REACH) (1) tähenduses koosneb mitmest osast, mis kõik vastavad määruses antud „toote” definitsioonile, kuuluvad määruse artikli 7 lõikest 2 ja artiklist 33 tulenevad kohustused kohaldamisele üksnes kokkupandud tootele või igale selle osale, mis vastab „toote” definitsioonile?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, lk 1).
4.

Teise võimalusena – kas määruse (EMÜ) nr 2670/81 artikli 2 lõige 2 on kehtetu osas, milles see nõuab, et asendatava suhkru „on tootnud mõni teine sama liikmesriigi territooriumil asuv tootja”?
8.

Kuidas tuleb tõlgendada mõistet „[märkimisväärselt] ebasoodsamasse olukorda seadmine” direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses? Kas kõnealune mõiste vastab direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punktis a kasutatud mõistele „halvem kohtlemine” või hõlmab see vaid ebavõrdse kohtlemise iseäranis olulisi, ilmselgeid ja raskeid juhtumeid? Kas käesolevas asjas kirjeldatud tava kujutab endast iseäranis ebasoodsat olukorda? Kas see, et tegemist ei ole ebasoodsasse olukorda seadmise iseäranis olulise, ilmselge ja raske juhtumiga, on piisav, et kaudse diskrimineerimise olemasolu eitada (ilma et tuleks hinnata, kas asjaomane tava on seadusliku eesmärgi saavutamise seisukohast põhjendatud, asjakohane ja vajalik)?
4.

Juhul kui kolmandale küsimusele vastatakse, et teenuse saajal on piiramatu otsustusõigus, kas käibemaksudirektiivi artiklit 55 tuleb mõista nii, et: — kuni 31. detsembrini 2009 võib teenust lugeda osutatuks teenuse saaja poolt näidatud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel, kui teenuse saaja on ka teises liikmesriigis registreeritud (omab asukohta) maksukohustuslane ja tooted lähetati või veeti sellest liikmesriigist, kus teenuseid füüsiliselt osutati, — kas teenuse osutamise koha kindlaksmääramist mõjutab see, et teenuse saaja asukoht on teises liikmesriigis, kuid ta müüb valmistooteid, lähetades või vedades need teenuse osutamise liikmesriigist vahendajale, kes müüb tooted edasi ühenduse mõnda kolmandasse liikmesriiki ilma, et töövõtuteenuse saaja oleks valmistoote oma tegevuskohta tagasi vedanud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 142/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte Suprema di Cassazione (Itaalia) 21. veebruaril 2014 – A2A SpA versus Agenzia delle Entrate

(Kohtuasi C-89/14)

2014/C 142/28

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte Suprema di Cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: A2A SpA

Vastustaja: Agenzia delle Entrate

Eelotsuse küsimus

Kas õigusnorme, mille nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks, (1) sätestab oma artiklis 14, ja eelnimetatud määruse rakendamiseks (2) antud komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 artikleid 9, 11 ja 13 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis riigiabi tagasinõudmismeetme puhul, mis on võetud komisjoni otsuse alusel, millest teavitati 7. juunil 2002, näevad ette, et intress määratakse kindlaks vastavalt eelviidatud määruse nr 794/2004 V peatüki sätetele (st eriti artiklitele 9 ja 11), kohaldades seega liitintressi?

(1) EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339.

(2) Komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (ELT L 140, lk 1; ELT eriväljaanne 08/04, lk 3).
2.

Juhul kui lähtuda tuleb sellest, et käibemaksu peab tasuma vaid üks nimetatud isikutest – kas kauba tarnija ja/või teenuse osutaja või kauba soetaja ja/või teenuse saaja, kui asjaomane liikmesriik näeb seda ette, siis kas direktiivi artiklis 194 sätestatud korda tuleb järgida ka juhtudel, mil teenuste saaja on pöördmaksustamist rakendanud vääralt, kuna ta on lähtunud sellest, et teenuse osutajal ei ole käibemaksu kohaldamise aspektist püsivat tegevuskohta Bulgaaria Vabariigi territooriumil, kuid osutatud teenuseid silmas pidades on teenuse osutaja ikkagi asutanud kõnealusel territooriumil püsiva tegevuskoha?
2.

Kas ühenduse õigusega on kooskõlas siseriikliku õiguse tõlgendamine ja kohaldamine siseriikliku kohtu poolt nii, et kui tegemist on avaliku sektori õigusvastase tähtajalise töölepinguga, mis on muudetud mittealalise töötaja tähtajatuks töölepinguks, võib ametiasutus asjaomase töökoha ühepoolselt täita või likvideerida töötajale mingit hüvitist maksmata ja ilma et oleks ette nähtud muid meetmeid, mis piiraksid tähtajaliste töölepingute kuritarvitavat kasutamist?
2.

Kas seoses Montréali konventsiooni artiklil 19 põhineva hüvitisnõudega määratakse notari – kes on samastatav siseriikliku kohtuga ja kellel on õigus välja anda Euroopa maksekäsk – pädevus ja pärast kostja vastuväite esitamise tõttu kohtumenetluseks üleminekut kohtualluvus kindlaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruses (EÜ) nr 1896/2006 (1), millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (edaspidi „määrus nr 1896/2006”), nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruses (EÜ) nr 44/2001 (2) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (edaspidi „määrus nr 44/2001”) ja/või 28. mail 1999 Montréalis koostatud rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsioonis (edaspidi „Montréali konventsioon”) ette nähtud kohtualluvuse eeskirjade kohaselt? Milline on nende õogusnormide omavaheline hierarhia?
ET Euroopa Liidu Teataja C 159/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia no5 de Cartagena (Hispaania) 14. märtsil 2014 – Aktiv Kapital Portfolio Invesment versus Angel Luis Egea Torregrosa

(Kohtuasi C-122/14)

2014/C 159/19

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de Primera Instancia no5 de Cartagena

Põhikohtuasja pooled

Sissenõudja: Aktiv Kapital Portfolio Invesment

Võlgnik: Angel Luis Egea Torregrosa

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu Hispaania õigusnormid, mis ei luba hilisemas täitemenetluses [in] limine litis omal algatusel teista kohtulikku täitedokumenti – kohtumäärust, millega lõpetatakse maksekäsumenetlus vastuväite puudumisel – ega kontrollida, kas selle kohtumääruse, mille täitmisele pööramist nõutakse, andmise aluseks olnud lepingus on ebaõiglaseid lepingutingimusi, kuna siseriikliku õiguse, artiklite 551 ja 552 koostoimes artikliga 816.2 – kõik LEC artiklid – kohaselt on olemas seadusjõustunud kohtulahend?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
2.

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikli 4 lõike 4 teises lõigus sisalduva sättega, mille kohaselt saab mitut isikut käsitada ühe maksukohustuslasena, on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt saab (esiteks) mõne muu maksukohustuslase (kes on käibemaksugrupi moodustamise seisukohast ühendav ettevõtja; Organträger) ettevõttega siduda ainult juriidilise isiku, mitte aga isikuühingu, ja mis (teiseks) eeldab, et kõnealune juriidiline isik on rahaliselt, majanduslikult ja organisatsiooniliselt (hierarhilise suhte tähenduses) „ühendava ettevõtja ettevõttega seotud”?
1.

Üldkohtu otsuses on rikutud õigusnorme ja otsus tuleb tühistada, kuna selles on jäetud tähelepanuta, et trahvide määramise menetluses rikkus vastustaja apellantide olulisi menetlusõigusi, nagu õigus olla ära kuulatud. Vastustaja hinnanguga nõustumise tõttu rikkus Üldkohus ka proportsionaalsuse põhimõtet ja tõendite enneaegse hindamise keeldu.
—

tunnistada, et kuna Malta Vabariik vähendas Malta vanaduspensioni suurust Ühendkuningriigi riigiteenistujate pensioni võrra vastavalt kas riigiteenistujate põhipensioniskeemile, riikliku tervishoiuteenistujate pensioniskeemile või 1975. aasta sõjaväepensioniskeemile Kuninglike Õhujõudude osas, on ta jätnud täitmata oma kohustused, mis tulenevad nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes, mida on muudetud ja mis konsolideeriti 2. detsembri 1996. aasta määrusega 118/97 (2), artiklist 46b ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 (3) sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta artiklist 54;
1.

Kas kuuenda direktiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et maatüki või muude kaupade või materjalide omahind, mille soetamisel on maksukohustuslane tasunud käibemaksu – käesolevas asjas asjaõiguse seadmisega kinnisasja kasutamiseks –, ei kuulu kuuenda direktiivi (1) artikli 5 lõike 7 punktis a viidatud tarne puhul maksustatava väärtuse hulka? Kas asi on teisiti, kui maksukohustuslane on kõnealuse käibemaksu siseriiklike õigusnormide alusel – olenemata sellest, kas need on selles osas kuuenda direktiiviga kooskõlas – soetamisel sisendkäibemaksuna maha arvanud?
—

tuvastada, et kuna Bulgaaria Vabariik ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud tagamiseks, et riigis asuvad prügilad võivad tegutsemist jätkata pärast 16. juulit 2009 üksnes siis, kui need vastavad direktiivi nõuetele, siis on Bulgaaria Vabariik rikkunud nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta (1) artiklist 14 tulenevaid kohustusi;
—

otsustada, et notari ülesandeid, nagu need on praegu määratletud Läti õiguskorras, ei saa pidada liikmesriigi avaliku võimu teostamisega seotuks Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 51 esimeses lõigus ette nähtud erandi tähenduses, ja sellest tulenevalt tunnistada, et kuna Läti Vabariigi õigusnormides on notari ametisse nimetamise tingimusena ette nähtud kodakondsuse nõue, siis tekitavad need õigusnormid aluslepingu artiklis 49 keelatud diskrimineerimise kodakondsuse alusel.
3.

Kas direktiivi I lisa punkti 7 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik võib keelduda tagatud hüvitise maksmisest isikule, keda vastavalt tema töökohaga seonduvatele õigustele ja kohustustele, mida on nimetatud selle töökoha kirjelduses, ei saa lugeda juhatuse liikmeks, aga kellel on tegelikult oluline mõju krediidiasutuse juhatuse liikmete või selle krediidiasutuse eest isiklikult vastutavate isikute otsustele? Kas selles kontekstis võib oluline olla pelgalt mitteametlik mõju, mis tuleneb isiku autoriteedist, pädevusest või teadmistest seoses krediidiasutuse tegevusega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 151/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 14. veebruaril 2014 – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson versus WW Realisation 1 Ltd (likvideerimisel), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Kohtuasi C-80/14)

2014/C 151/13

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson

Kostjad: WW Realisation 1 Ltd (in liquidation), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

Eelotsuse küsimused

1. a) Kas 28. juuli 1998. aasta direktiivi 98/59/EÜ kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) (edaspidi „direktiiv”) artikli 1 lõike 1 punkti a alapunktis ii kasutatud sõnad „vähemalt 20 töötajat” viitavad koondamiste arvule kõigis tööandja ettevõtetes, milles toimuvad koondamised 90-päevase ajavahemiku jooksul, või koondamiste arvule igas üksikus ettevõttes? b) Kui artikli 1 lõike 1 punkti a alapunktis ii viidatakse koondamiste arvule igas üksikus ettevõttes, siis mida tähendab mõiste „ettevõte”? Kas mõistet „ettevõte” tuleb tõlgendada nii, et see viitab asjassepuutuvale jaemüügiärile tervikuna kui ühele majandusüksusele või selle äri sellisele osale, milles kaalutakse koondamisi, mitte üksusele, millega töötaja on oma töökohustuste kaudu seotud, näiteks igale üksikule kauplusele?

2. Kas juhul, kui töötaja taotleb eraõiguslikult tööandjalt ülesütlemishüvitist, saab liikmesriik tugineda asjaolule, et direktiivist ei tulene vahetu õigusmõjuga õigusi tööandja vastu, juhul kui: i) eraõiguslik tööandja oleks olnud kohustatud maksma töötajale ülesütlemishüvitist, sest ta ei konsulteerinud direktiivi alusel töötajate esindajatega, välja arvatud juhul, kui liikmesriik ei ole direktiivi õigesti üle võtnud ja ii) kui see tööandja on maksejõuetu ning teda kohustatakse maksma ülesütlemishüvitist ja ta seda ei tee ning liikmesriigile esitatakse avaldus, nii et liikmesriik on siseriikliku õiguse alusel, millega võeti üle 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (2), kohustatud ise maksma töötajale seda ülesütlemishüvitist, mida on piiratud selle direktiivi artikli 4 alusel liikmesriigi garantiiasutuse maksetele kehtestatud ülemmääraga?

(1) EÜT L 225, lk 16; ELT eriväljaanne 05/03, lk 327.

(2) ELT L 283, lk 36.
3.

Üldkohtu 10. detsembri 2013. aasta määruses on tehtud õiguslik viga, kuna Üldkohus on üle võtnud Euroopa Keskpanga argumendid selle kohta, et otsustel puudub mõju kodanike õiguslikule seisundile. Ühtlasi on Üldkohus jätnud tähelepanuta selle, et otsused mõjutavad tegelikult suurel määral väärtpaberiturgusid ja eelkõige riigivõlgade emiteerimist ja seda on ka Euroopa Keskpank soovinud.
1.

Kas universaalteenuse direktiivi artikkel 28 (1) lubab reguleerida tasusid ka juhul, kui turuanalüüsi tulemusel ei tuvastatud, et üks osapool omab asjaomase teenuse turul märkimisväärset turujõudu, kui samas on mittegeograafiliste telefoninumbrite piiriülene valitavus tehniliselt teostatav ja ainsaks takistuseks võib olla sellisele numbrile valitud kõne eest nõutav tasu, mis on kõrgem kui geograafilisele numbrile valitud kõne eest nõutav tasu?