ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-142/06

Olicom A/S

versus

Skatteministeriet

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret)

„Ühine tollitariifistik — Tariifirubriigid — Klassifitseerimine kombineeritud nomenklatuuris — Automaatsed andmetöötlusseadmed — Modemi funktsiooniga võrgukaardid — Mõiste „spetsiifiline funktsioon””

Kohtujurist J. Mazáki ettepanek, esitatud 6. märtsil 2007 I - 6677

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 18. juuli 2007 I - 6691

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühine tollitariifistik – Tariifirubriik

Sülearvutisse paigaldatavad kombineeritud võrgukaardid, mida seetõttu, et neil on modemi funktsioon, võib kasutada andmevahetuseks laivõrgus, tuleb pärast 1. jaanuari 1996 klassifitseerida määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, mida on muudetud komisjoni määrusega nr 3009/95, oleva ühise tollitariifistiku kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 8471 kui automaatsed andmetöötlusseadmed.

Need kombineeritud võrgukaardid vastavad samaaegselt kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 märkuses 5 B ette nähtud kolmele tingimusele, kuna neid kasutatakse üksnes sülearvutisse paigaldatuna, need funktsioneerivad üksnes seda tüüpi arvutiga ühendatuina ja need on võimelised muundama saabuvaid signaale automaatses andmetöötlusseadmes kasutatavateks andmeteks ning väljuvaid signaale väliskeskkonnas kasutatavateks andmeteks, olenemata sellest, kas neid andmeid edastatakse kohtvõrgus (LAN) või laivõrgus (WAN).

Need kaardid ei täida „spetsiifilist funktsiooni” kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 märkuse 5 E tähenduses. koos automaatse andmetöötlusseadmega töötava seadme „spetsiifiline funktsioon” peab olema „muu[], […] kui andmetöötlus”. Kuna kombineeritud kaardid on mõeldud andmete edastamiseks mitme arvuti vahel ja kaardid muudavad sel eesmärgil välissignaalid nende sisenemisel arvutile mõistetavateks ning muundavad arvutis töödeldud signaalid väljumisel väliskeskkonnas kasutatavateks, sõltumata sellest, kas vastuvõetav või saadetav signaal on analoogne või digitaalne, siis on nende kaartide poolt täidetav funktsioon andmetöötlus.

(vt punktid 22, 25, 30, 32 ja resolutiivosa)
1.

Kuna Austria Vabariik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud vastu kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta, siis on Austria Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Hispaania Kuningriik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud vastu õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud, et võtta üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/14/EÜ, millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik Euroopa Ühenduses, on Hispaania Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Kohtuasi C-182/06

Luksemburgi Suurhertsogiriik

versus

Hans Ulrich Lakebrink ja Katrin Peters-Lakebrink

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour administrative)

„EÜ artikkel 39 — Mitteresidentide tulumaks — Maksumäära arvutamine — Teises liikmesriigis asuv kinnisvara — Saamata jäänud üüritulu arvesse võtmata jätmine”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 29. märtsil 2007 I - 6707

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 18. juuli 2007 I - 6721

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Võrdne kohtlemine – Töötasu – Tulumaks

(EÜ artikkel 39)

EÜ artiklit 39 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis ei võimalda ühenduse kodanikul, kes ei ela selles liikmesriigis, kust ta saab põhiosa oma maksustatavast tulust, nõuda nimetatud tulule kohaldatava maksumäära kindlaksmääramiseks teises liikmesriigis asuva kinnisvaraga, milles ta ise ei ela, seotud saamata jäänud üüritulu arvessevõtmist, samas kui esimese riigi resident võib nõuda saamata jäänud üüritulu arvessevõtmist.

Seoses otseste maksudega ei ole riigi residendid ja mitteresidendid üldiselt sarnases olukorras, nii et asjaolu, et liikmesriik ei ole mitteresidendist maksumaksjale võimaldanud teatud maksusoodustusi, mida saavad residentidest maksumaksjad, ei ole üldjuhul käsitletav diskrimineerimisena, kuna nende kahte eri kategooriasse kuuluvate maksukohustuslaste olukord ei ole sarnane.

Olukord on siiski erinev juhul, kui mitteresident ei saa märkimisväärset tulu riigis, kus asub tema elukoht ning saab põhilise oma maksustatavast tulust oma töökohariigist, nii et tema elukohariigil ei ole võimalik anda talle maksusoodustusi tema isiklikust või perekondlikust olukorrast lähtudes, ning diskrimineerimine seisneb siis asjaolus, et seda ei võeta arvesse ei tema elukohariigis ega ka tema töökohariigis.

Lähtekoht, millel diskrimineerimine põhineb, puudutab kõiki mitteresidendi maksu tasumise võimega seotud maksusoodustusi, mida ei ole arvestatud ei elukoha- ega töökohariigis, kuna maksu tasumise võimet võib kvalifitseerida osana mitteresidendi isiklikust olukorrast.

(vt punktid 28–31, 34, 36 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-213/06 P

Euroopa Ülesehitusamet (EAR)

versus

Georgios Karatzoglou

„Apellatsioonkaebus — Ajutine teenistuja — Töölepingu lõpetamine”

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 18. juuli 2007 I - 6735

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ametnikud – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse

(Ühenduste muude teenistujate teenistustingimused, artiklid 47–50)

Asjaolu, et ajutise teenistuja töölepingu muutmine tekitas ebaselge olukorra, mis võis jätta mulje, et ülesehitusamet piiras oma lepingu lõpetamise pädevust, mis on ette nähtud muude teenistujate teenistustingimuste artiklites 47–50, ei tekita teenistujas õiguspärast ootust viimase töölepingu kestuse kohta. Ebakindel lepinguline olukord ei saa olla aluseks administratsiooni antud täpsele tagatisele, mis on vajalik õiguspärase ootuse tekkimiseks.

Muu hulgas ei saa sellega seoses välja tuua põhimõtet, et töölepingu nõrgim pool võib oodata, et nimetatud lepingu ebatäpseid sätteid tõlgendatakse tema kasuks. Teenistuja ja tema tööandja vahelise lepingulise olukorraga seotud kaalutlused ei saa parandada seda, et puudub üks õiguspärase ootuse olemasolu tuvastamise vajalikest tingimustest.

(vt punktid 35–38, 40 ja 41)
Kohtuasi C-464/06

Hagi esitaja

Avena Nordic Grain Oy

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Korkein hallinto-oikeus)

„Põllumajandus — Põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteem — Määrus (EÜ) nr 800/1999 — Artikkel 5 — Ekspordideklaratsiooni esitamine — Edastamine faksi teel”

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 18. oktoober 2007 I - 8909

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Eksporditoetused

(Komisjoni määrus nr 800/1999, artikkel 5)

Määruse nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (muudetud määrusega nr 90/2001), artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et selle artikliga ei ole vastuolus see, et pädev tolliasutus võtab vastu faksiga saadetud põllumajandustoodete ekspordideklaratsiooni, kui saatmine toimus enne ekspordiks laadimist, kui sel viisil edastatud deklaratsioon sisaldab kõiki eksporditava kauba füüsiliseks kontrollimiseks vajalikke andmeid ja kui sellisel eksporditoimingul ei ole toime pandud pettust või pettuse katset. See kehtib juhul, kui faksiga saadetud ekspordideklaratsioonis märgitud kaup on jõudnud sihtriigiks olevasse kolmandasse riiki ja kui hiljem saadetud deklaratsiooni originaaleksemplar langeb täielikult kokku faksiga saadetud deklaratsiooniga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kindlaks tegema, kas need tingimused on põhikohtuasjas täidetud.

(vt punkt 26 ja resolutiivosa)
Nõukogu 17. mai 1977. aasta direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 15 punkti 5, mis näeb ette avamerel navigeerimiseks kasutatavatele laevade prahtimise maksuvabastuse, tuleb tõlgendada selliselt, et see hõlmab nimetatud laevade nii osalist kui täielikku prahtimist. Seega on selle sättega vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad käibemaksuvabastust üksnes nimetatud laevade täieliku prahtimise korral.

Prahtimislepingut kuuenda direktiivi 77/388 (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas) artikli 15 punkti 5 tähenduses eristab kaubaveolepingust asjaolu, et see sisaldab ühe isiku (prahileandja) poolt laeva või laeva osa teise isiku (prahtija) käsutusse andmist, samas kui kaubaveolepingu puhul kuuenda direktiivi artikli 15 punkti 13 tähenduses on vedaja kohustus kliendi ees seotud üksnes kaupade ühest kohast teise toimetamisega. Siseriikliku kohtu ülesanne on võtta arvesse konkreetseid asjaolusid, millistel põhikohtuasjas kõnealune prahtimine aset leidis, välja selgitada iseloomulikud tunnused, mis võimaldaks hinnata, kas seda tehingut tuleb liigitada prahtimisena või kaubaveoteenuse osutamisena. Eelkõige tuleb nimetatud kohtul arvesse võtta poolte vahel sõlmitud lepingu tingimusi ning osutatud teenuse eripära ja sisu, et kindlaks teha, kas see leping vastab tingimustele, mis esitatakse prahtimislepingule kuuenda direktiivi artikli 15 punkti 5 tähenduses. Taoline põhikohtuasjas kõnesoleva lepingu õiguslik analüüs on vajalik selleks, et kuuenda direktiivi rakendamisel tagada selles direktiivis ette nähtud maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi.

(vt punktid 37–40, resolutsiooni punkt 2)
Direktiiviga 89/665, muudetud direktiiviga 92/50, ja eriti selle artikli 1 lõigetega 1 ja 3 on vastuolus see, kui siseriiklikus õiguses ette nähtud õigustlõpetavat normi kohaldatakse nii, et pakkujatele pole antud võimalust esitada kaebusi seoses riigihankemenetluse valikuga või hankelepingu maksumuse hindamisega, kui hankija ei ole nimetatud hankelepingu jaoks vajalikku kogust või lepingu üldist mahtu huvitatud isikule selgelt teatavaks teinud.

Hanketeadet, milles puudub igasugune teave hankelepingu eeldatava maksumuse kohta, ja sellele järgnevat hankija põiklevat tegutsemist potentsiaalse pakkuja küsimuste suhtes, tuleb õigustlõpetavat tähtaega silmas pidades käsitada nii, et need muudavad huvitatud isiku ühenduse õigusest tulenevate õiguste kasutamise praktiliselt võimatuks või üleliia raskeks. Vaatamata sellele, et õigustlõpetavat normi võib põhimõtteliselt pidada ühenduse õigusega kooskõlas olevaks, ei vasta selle normi niisugustel asjaoludel pakkuja suhtes kohaldamine direktiivist 89/665 tulenevale tõhususe nõudele.

(vt punktid 55–57, 64, resolutiivosa punkt 2)
Direktiivi 92/85 (rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta) artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus nii raseduse ja/või lapse sünni tõttu langetatud vallandamisotsuse teatavakstegemine sama artikli lõikes 1 ette nähtud kaitse ajavahemikus kui ka vallandamisotsuse ettevalmistamine enne sellise kaitse ajavahemiku lõppemist.

Raseduse ja/või lapse sünni tõttu langetatud vallandamisotsus on vastuolus direktiivi 76/207 (meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega) artikli 2 lõikega 1 ja artikli 5 lõikega 1, sõltumata selle otsuse teatavakstegemise hetkest või asjaolust, kas see on teatavaks tehtud pärast direktiivi 92/85 (rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta) artiklis 10 sätestatud kaitse ajavahemiku lõppu. Kuna selline otsus on vastuolus nii direktiivi 92/85 eelnimetatud artikliga kui ka direktiivi 76/207 artikli 2 lõikega 1 ja artikli 5 lõikega 1, peab liikmesriigi poolt direktiivi 76/207 artikli 6 alusel valitud meede eelnimetatud sätete rikkumise karistamiseks olema vähemalt samaväärne siseriiklikus õiguses direktiivi 92/85 artiklite 10 ja 12 alusel ette nähtud meetmega.

(vt punktid 42, 54, resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C-98/06

Freeport plc

versus

Olle Arnoldsson

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta domstolen)

„Määrus (EÜ) nr 44/2001 — Artikli 6 punkt 1 — Kohtualluvus erandjuhtudel — Kostjate paljusus — Nõuete õiguslikud alused — Kuritarvitamine — Mitme kostja korral neist ühe alalise elu- või asukohajärgse riigi kohtusse esitatud hagi edukuse tõenäosus”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 24. mail 2007 I - 8321

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 11. oktoober 2007 I - 8340

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 44/2001 – Kohtualluvus erandjuhtudel – Kostjate paljusus

(Nõukogu määrus nr 44/2001, artikli 6 punkt 1)

Nõukogu määruse nr 44/2001 kohtualluvuse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 6 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et mitme kostja vastu esitatud nõuded, millel on erinevad õiguslikud alused, ei ole takistuseks selle sätte kohaldamisel.

Olgugi et selle sätte sõnastusest ei ilmne, et erinevate kostjate vastu esitatud hagide õiguslike aluste identsus oleks selle sätte kohaldamise tingimuseks, tuleb siiski kontrollida, kas sama hageja poolt erinevate kostjate vastu esitatud erinevad hagid on nende esitamise hetkel omavahel seotud, nii et on olemas huvi neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos eri menetlustest tulenevate potentsiaalselt vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks. Selleks et otsuseid saaks pidada vasturääkivateks, ei piisa erinevustest vaidluse lahenduses.

Lisaks kohaldatakse seda sätet juhul, kui erinevate kostjate vastu esitatud nõuete vahel on seos nende esitamise hetkel, selleks et vältida eri menetlustest tulenevate potentsiaalselt vastuoluliste otsuste tegemist, ilma et oleks tarvis eraldi kindlaks teha, et nõuded ei ole esitatud üksnes selleks, et viia üks kostjatest välja tema alalise elu- või asukoha järgse liikmesriigi kohtute alluvusest.

(vt punktid 38–40, 47, 52, 54, resolutsiooni punktid 1 ja 2)
Kuigi Euroopa Kohus ei ole pädev EÜ artikli 234 alusel alustatud menetluse raames otsustama, kas siseriiklikud õigusnormid on ühenduse õigusnormidega kooskõlas, kuna nende normide tõlgendamine kuulub siseriiklike kohtute pädevusse, on Euroopa Kohus pädev andma nimetatud kohtutele kõik ühenduse õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid, mille alusel neil on võimalik hinnata siseriiklike õigusnormide kooskõla ühenduse õigusega.

EÜ artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette selles liikmesriigis asuva kinnisasja võõrandamisel teenitud tulu maksustamise kõrgema maksuga siis, kui võõrandaja on teise liikmesriigi resident, võrreldes maksuga, mida kohaldatakse sama liiki tehingu korral selle riigi residendi teenitud tulule, kus see kinnisasi asub.

Sellised õigusnormid kujutavad endast EÜ artikliga 56 keelatud kapitali vaba liikumise piirangut osas, milles nende tõttu muutub kapitali üleviimine mitteresidentide jaoks vähem atraktiivseks, vähendades nende huvi investeerida asjaomases liikmesriigis asuvasse kinnisvarasse ja teha seetõttu selliseid investeeringutega seotud tehinguid nagu kinnisasja müük.

Kui asjaomane maksustamine puudutab ühte maksukohustuslaste tulude liiki, sõltumata sellest, kas tegemist on residentide või mitteresidentidega, kui see puudutab maksukohustuslaste kahte kategooriat ja kui mõlemal juhul on liikmesriik, kus tulu saadi, kõnealune liikmesriik, siis ei esine olukordade suhtes ainsatki objektiivset erinevust, mis võimaldaks õigustada ebavõrdset maksualast kohtlemist seoses kahe kategooria maksukohustuslaste teenitud tulu maksustamisega.

(vt punktid 39, 40, 50, 53, 54, 61 ja resolutsioon)
Ühenduse õiguskorras sisalduvate põhiõiguste kaitsest tulenevad nõuded on ka liikmesriikidele ühenduse õigusnormide rakendamisel siduvad ning järelikult on nad kohustatud niivõrd, kui see on võimalik, kohaldama neid õigusnorme tingimustel, mis neid nõudeid ei eira.

(vt punkt 78)
Euroopa Kohtu (viies koda) 11. oktoobri 2007. aasta otsus – Kreeka vs. komisjon

(kohtuasi C-332/06 P)

„Apellatsioonkaebus — EAGGF — Ühenduse rahastamisest ühenduse eeskirjadele mittevastavuse tõttu välja jäetud kulutused”

1. Põllumajandus — EAGGF — Aruannete kontrollimine ja heakskiitmine (Nõukogu määrus nr 729/70, muudetud määrusega nr 1287/95, artikli 5 lõike 2 punkti c viies lõik ja määrus nr 1258/1999, artikli 7 lõike 4 punkt a; komisjoni määrus nr 1663/95, muudetud määrusega nr 2245/1999, artikli 8 lõike 1 esimene lõik) (vt punktid 46–48 ja 52)

2. Apellatsioonkaebus — Väited — Euroopa Kohtu kontroll asjaolude õigusliku kvalifitseerimise üle — Vastuvõetavus (EÜ artikkel 225) (vt punkt 59)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu (teine koda) 20. juuni 2006. aasta otsuse Kreeka vs. komisjon (T-251/04) peale, milles Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti tühistada komisjoni 29. aprilli 2004. aasta otsus 2004/457/EÜ, mille järgi ühenduse rahastamine ei kata teatud kulutusi, mida liikmesriigid on teinud Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust (teatavaks tehtud numbri K(2004) 1706 all) (ELT L 156, lk 48).

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Euroopa Kohtu (viies koda) 11. oktoobri 2007. aasta otsus – Kreeka vs. komisjon

(kohtuasi C-332/06 P)

„Apellatsioonkaebus — EAGGF — Ühenduse rahastamisest ühenduse eeskirjadele mittevastavuse tõttu välja jäetud kulutused”

1. Põllumajandus — EAGGF — Aruannete kontrollimine ja heakskiitmine (Nõukogu määrus nr 729/70, muudetud määrusega nr 1287/95, artikli 5 lõike 2 punkti c viies lõik ja määrus nr 1258/1999, artikli 7 lõike 4 punkt a; komisjoni määrus nr 1663/95, muudetud määrusega nr 2245/1999, artikli 8 lõike 1 esimene lõik) (vt punktid 46–48 ja 52)

2. Apellatsioonkaebus — Väited — Euroopa Kohtu kontroll asjaolude õigusliku kvalifitseerimise üle — Vastuvõetavus (EÜ artikkel 225) (vt punkt 59)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu (teine koda) 20. juuni 2006. aasta otsuse Kreeka vs. komisjon (T-251/04) peale, milles Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti tühistada komisjoni 29. aprilli 2004. aasta otsus 2004/457/EÜ, mille järgi ühenduse rahastamine ei kata teatud kulutusi, mida liikmesriigid on teinud Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust (teatavaks tehtud numbri K(2004) 1706 all) (ELT L 156, lk 48).

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
See tõlgendus ei ole vastuolus nõuetega, mis on sätestatud lisaprotokolli artiklis 59, mille kohaselt ei kohelda Türgit soodsamalt, kui liikmesriigid üksteist kohtlevad.

Türgi kodanik, kellel on lapsena lubatud perekonna taasühinemiseks siseneda liikmesriigi territooriumile ja kes on EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu teise taande alusel omandanud õiguse vabaks juurdepääsuks kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul, kaotab selle vaba juurdepääsu õigusega kaasneva õiguse elada vastuvõtva liikmesriigi territooriumil üksnes kahel eeldusel:

EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artiklit 14, mis võimaldab selle otsusega antud õiguste piiranguid, mis on avaliku korra, julgeoleku ja rahvatervise seisukohalt õigustatud, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus väljasaatmismeetme võtmine Türgi kodaniku suhtes, kes on mitu korda kriminaalkorras süüdi mõistetud, juhul kui isiku käitumine kujutab endast tegelikku ja piisavalt tõsist ohtu mõnele ühiskonna põhihuvile. Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas see on nii.

(vt punktid 39, resolutiivosa punkt 2)
Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi puhul peab komisjon tõendama väidetavat liikmesriigi kohustuste rikkumist. Tema kohustus on esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul rikkumise tuvastada, ilma et komisjon seejuures toetuks mis tahes oletustele. Komisjonil lasuv tõendamiskoormis peab hagi puhul olema määratud lähtuvalt nende kohustuste laadist, mida direktiivid liikmesriikidele panevad, ja sellest tingituna tulemustest, mille nad peavad saavutama.

Komisjon ei saa direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikest 3 tulenevate kohustuste rikkumist puudutava hagi puhul lihtsalt väita, et sellised programmikokkulepped erikaitsealal asuvate tööstusrajatiste projekti kohta on olemas, vaid peab esitama ka piisavalt selgeid tõendeid, mis võimaldaksid järeldada, et nende kokkulepete puhul on tegemist enama kui pelgalt esialgseid halduslikke arutelusid kajastavate dokumentidega ja et nad on asjaomast kava puudutavas küsimuses piisavalt täpsed, et nende keskkonnamõju hindamine oleks nõutav. Komisjon peab tõendama ka seda, et arvestades selle ala iseloomulikke tunnuseid ja eriomaseid keskkonnatingimusi, võib kava või projekt seda ala tema kaitse-eesmärke silmas pidades oluliselt mõjutada.

(vt punktid 37–39, 41)
Kauba enda kujust koosnevate ruumiliste kaubamärkide eristusvõime –määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses – hindamise kriteeriumid ei erine teiste kaubamärgi liikide puhul kohaldatavatest kriteeriumidest.

Siiski ei pruugi nende kriteeriumide kohaldamise kontekstis keskmine tarbija tajuda kauba enda kujust koosnevat ruumilist kaubamärki samamoodi kui sõna- või kujutismärki, mis koosneb tähisest, mis ei sõltu selle kauba välimusest, mida ta tähistab. Mis tahes graafilise või sõnalise osa puudumisel ei tee keskmised tarbijad harilikult kauba päritolu kohta järeldusi kauba kuju või selle pakendi kuju alusel, mistõttu võib olla ruumilise kaubamärgi eristusvõimet raskem määratleda kui sõna- või kujutismärgi puhul.

Neil asjaoludel omab selle sätte tähenduses eristusvõimet ainult kaubamärk, mis erineb oluliselt asjaomases sektoris keskmiselt kombeks ja tavaks olevast ning täidab seega edukalt päritolutähisena oma peamist ülesannet.

Need, kauba enda kujust koosnevate ruumiliste kaubamärkide põhjal väljaarendatud põhimõtted kehtivad ka juhul, kui taotletava kaubamärgi puhul on tegemist selle kauba kahemõõtmelisest kujutisest koosneva kujutismärgiga, arvestades, et see kaubamärk ei koosne enam tähistatavate kaupade välimusest sõltumatust tähisest.

(vt punktid 36–38)
Kohtuasi C-192/06

Matthias Kruck

versus

Landkreis Potsdam-Mittelmark

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht)

„Põllumajandusstruktuurid — Ühenduse toetuskavad — Määruse (EMÜ) nr 1765/92 artikli 7 lõige 6 — Määruse (EMÜ) nr 3887/92 artikli 9 lõige 2 — Maa tootmisest kõrvalejätmine — Kompensatsioonide vähendamine”

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 4. oktoober 2007 I - 8151

Kohtuotsuse kokkuvõte

Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Toetus teatavate põllukultuuride tootjatele

(Nõukogu määrus nr 1765/92, artikli 7 lõike 6 esimene lõik ja artikkel 9; komisjoni määrus nr 3887/92, artikkel 9)

Määruse nr 3887/92 (millega sätestatakse teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, muudetud määrusega nr 1648/95) artiklit 9 tuleb tõlgendada nii, et maa tootmisest kõrvale jätmise kompensatsiooni puhul määruse nr 1765/92 (millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjate toetussüsteem, muudetud määrusega nr 2989/95) artikli 7 lõike 6 esimese lõigu teise ja neljanda lause järgi arvesse võetava suurima maa-ala arvutamine toimub taotletava külvipinna alusel, tingimusel et see ala oleks tegelikult põllukultuuride all ega hõlmaks nimetatud määruse nr 1765/92 artiklis 9 kompensatsiooni saamisest välja arvatud maid.

(vt punkt 38 ja resolutiivosa)