ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

(a) Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1; edaspidi „Brüsseli Ia määrus“) artikli 7 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et tõsiasi, et puhtvaraline kahju, mis tuleneb rahvusvahelisel börsil noteeritud ettevõtja poolt rahvusvaheliselt avaldatud, kuid väära, mittetäieliku ja eksitava teabe alusel tehtud investeerimisotsustest, on vahetult avaldunud Madalmaade investeerimiskontol või Madalmaades asuvas panga või investeerimisühingus avatud investeerimiskontol, on piisav seos eeldamaks, et rahvusvahelise kohtualluvuse sätete kohaselt allub asi Madalmaade kohtutele, mille tööpiirkonnas kahju avaldus (kahju tekkimise koht)? (b) Kui vastus on eitav, kas siis on nõutavad täiendavad asjaolud, mis põhjendavad asja allumist Madalmaade kohtutele, ja millised need asjaolud on? Kas [eelotsusetaotluse punktis 4.2.2] esitatud täiendavad asjaolud on piisavad, et põhjendada asja allumist Madalmaade kohtutele?
1.

Kas direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikliga 2 on vastuolus, kui tehingut, mille raames maksumaksja, kes on võlausaldajana sundtäitmise menetluse raames sisse nõudnud kinnisasja, müüb selle mõnda aega hiljem maha, et laenuks antud summat tagasi saada, käsitatakse majandustegevusena, mis seisneb materiaalse ja immateriaalse vara kasutamises kestva tulu saamise eesmärgil?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) (Portugal) 15. oktoobril 2019 – Ramada Storax, S.A. versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(kohtuasi C-756/19)

(2020/C 19/17)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Ramada Storax, S.A.

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira (maksu- ja tolliamet)

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) (käibemaksudirektiiv) artikleid 90 ja 273, käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid ning majanduslikke põhivabadusi saab tõlgendada nii, et need võimaldavad Portugali seadusandjal 26. detsembri 1984. aasta dekreetseadusega nr 394-B/84 heaks kiidetud käibemaksuseadustiku artikli 78 lõike 7 punkti b alusel piirata käibemaksu korrigeerimist seoses maksejõuetusmenetluses lootusetuks loetud nõuetega nii, et see piirdub ainult selles sättes ette nähtud juhtudega [s.t kui pärast maksevõimetuse ja äriühingute maksevõime taastamise seadustikuga (CIRE) (Código de Insolvência e Recuperação de Empresas), mis kiideti heaks 18. märtsi 2004. aasta dekreetseadusega nr 53/2004, ette nähtud nõuete tunnustamise ja sissenõudmise kohtuotsuse lõplikult jõustumist või kohastel juhtudel pärast kokkuleppe alusel selle seadustiku artiklis 156 ette nähtud kava kinnitamist on tuvastatud piiratud ulatuses maksejõuetus], nii et selles osas ei tunnustata teiste liikmesriikide kohtute tehtud otsuseid, millega tunnistatakse pankrotimenetluses esitatud nõuded lootusetuteks?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
17. oktoobril 2019 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(kohtuasi C-767/19)

(2020/C 10/33)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: O. Beynet, Y. G. Marinova)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et Belgia Kuningriik on rikkunud kohustusi, mis tal lasuvad vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivile 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (1), ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivile 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (2), kuna ta ei ole õigesti üle võtnud: — direktiivide 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ artikli 9 lõike 1 punki a, — direktiivi 2009/72/EÜ artikli 37 lõike 4 punkte a ja b ning direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41 lõike 4 punkte a ja b, — direktiivi 2009/72/EÜ artikli 37 lõike 6 punkte a, b ja c ning lõiget 9 ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41 lõike 6 punkte a, b ja c ning lõiget 9, — direktiivi 2009/72/EÜ artikli 37 lõiget 10 ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41 lõiget 10;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi ese on Belgias direktiivi 2009/72 elektrienergia siseturu ja direktiivi 2009/73 maagaasi siseturu kohta puudulik ülevõtmine. Kõnealustes direktiivides on kehtestatud muu hulgas sätted, mis näevad ette ühelt poolt elektri ja gaasi põhivõrkudega seotud tegevuse ning teiselt poolt tootmis- ja tarnetegevuse tegeliku eraldamise, et ennetada ohtu, et võrke kasutatakse diskrimineerival viisil. Nendes õigusnormides kehtestatud eesmärkide saavutamiseks on nendes ette nähtud sõltumatute riiklike reguleerivate asutuste loomine.

Komisjon leiab, et Belgia Kuningriik on direktiivid puudulikult üle võtnud kahes põhiaspektis: omandisuhete täielik eraldamine ning sätted, mis puudutavad riigi reguleeriva asutuse pädevust ja sõltumatust.

(1) ELT 2009, L 211, lk 55.

(2) ELT 2009, L 211, lk 94.
b.

Kui vastus küsimusele a on jaatav, kas siis asjaolu, et nõue, mille kahjustatud isik kindlustusvõtja või kindlustatu vastu esitab, tuleneb samadest asjaoludest ning esitatakse samas otsehagis koos kindlustusandja vastu esitatud nõudega, on piisav õigustamaks järeldust, et kahjustatud isiku nõue on kindlustusega seotud küsimus?
Euroopa Liidu Nõukogu 14. novembril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 4. septembri 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-308/18: Hamas versus nõukogu

(kohtuasi C-833/19 P)

(2020/C 10/35)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: B. Driessen ja S. Van Overmeire)

Teine menetlusosaline: Hamas

Apellandi nõuded

Nõukogu palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-308/18;

— teha lõplik otsus käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevates küsimustes, ja

— mõista esimese kohtuastme ja käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud nõukogu kohtukulud välja hagejalt kohtuasjas T-308/18.

Väited ja peamised argumendid

Esiteks on nõukogu seisukohal, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta hindas kaheksandat tühistamisväidet, et „põhjendused on tõestamata“, ja jõudis järeldusele, et vaidlustatud meetmete põhjendused oleks tulnud allkirjastada.

Teiseks heidab nõukogu Üldkohtule ette, et ta eksis, kui ei teinud järeldust, et Ameerika Ühendriikide ametiasutuste otsused kujutasid endast piisavat alust Hamasi kandmiseks vaidlustatud meetmetele lisatud loetellu.
1.

Kas vastavalt nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivile 93/13/EMÜ (1) ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, ja eriti selle artikli 6 lõikele 1 ja artikli 7 lõikele 1, on tarbijate ja kasutajate kaitse ning seda direktiivi rakendava ühenduse kohtupraktika tagamiseks liidu õigusega kooskõlas: asjaolu, et Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) on oma 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsustes 44–49 määranud üheseks kriteeriumiks, et tarbijatega sõlmitud hüpoteeklaenulepingutes on ebaõiglane niisugune lepingutingimus, milles ei ole eraldi kokku lepitud ja milles on sätestatud, et kõik hüpoteeklaenu tehingukulud jäetakse laenuvõtja kanda, ja ette nähtud selles ebaõiglases ja tühiseks tunnistatud lepingutingimuses sätestatud eri kuluartiklite jaotus tingimused kehtestanud panga ja laenuvõtjast kliendi vahel eesmärgiga piirata riigisiseste õigusaktide kohaselt alusetult tasutud summade tagastamist. Ja kas vastavalt nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivile 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, ja eriti selle artikli 6 lõikele 1 ja artikli 7 lõikele 1, on tarbijate ja kasutajate kaitse ning seda direktiivi rakendava ühenduse kohtupraktika tagamiseks liidu õigusega kooskõlas, et Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) ebaõigluse tõttu tühise lepingutingimuse tõlgendamisel seda lepingutingimust täiendab, kui selle lepingutingimuse väljajätmine ja sellest tulenevad tagajärjed ei mõjuta hüpoteegiga tagatud laenulepingu ülejäänud osas kehtima jäämist.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, (1) […]) ELT eriväljaanne 05/005, lk 46), artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätte kohaselt tehtud otsus saata liidu kodanik välja vastuvõtva liikmesriigi territooriumilt, on täidetud ja otsusel ei ole enam mingeid õiguslikke tagajärgi, kui liidu kodanik on vastuvõtva liikmesriigi territooriumilt otsuses vabatahtlikuks lahkumiseks kehtestatud tähtaja jooksul tõendatult lahkunud?
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et kehtestada Kreeka territooriumil asuvate ja komisjoni 19. juuli 2006. aasta otsusega 2006/613/EÜ (1) hõlmatud 239 ühenduse tähtsusega ala kaitseeesmärke ja jättis nende alade suhtes võtmata sobivad kaitsemeetmed, siis on Kreeka Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle direktiivist 92/43/EMÜ (2);
2.

Teine väide, et rikuti Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõiget 1, õigust heale haldusele ja nõukogu määruse (EL) 2015/1589 (2) artiklit 12 koostoimes selle määruse artikliga 5, kuna Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta heitis apellantidele ette, et esialgse uurimismenetluse käigus nad ei teavitanud komisjoni, samas kui tulenevalt kohustusest viia uurimismenetlus läbi hoolikalt ja erapooletult ning õigusest heale haldusele, on komisjoni ülesanne tagada, et tema käsutuses oleks kõige täielikum ja usaldusväärsem teave.
4.

Kas direktiiviga 93/13, tõlgendatuna ühenduse õiguse tõhususe põhimõttest lähtudes, on vastuolus riigisisene kohtupraktika, milles on leitud, et niisugune tingimus või tingimuste kogum nagu põhikohtuasjas käsitletav on koostatud „lihtsas ja arusaadavas keeles“ direktiivi tähenduses, kui: — laenu eelnevas pakkumises on üksikasjalikult kirjeldatud valuutavahetustehinguid, mis krediidi elutsükli jooksul tehakse, ning täpsustatud, et euro ja Šveitsi frangi vahetuskursiks on kurss, mida kohaldati kaks tööpäeva enne selle sündmuse kuupäeva, mis tehingu ära määrab, ning mis on avaldatud Euroopa Keskpanga veebisaidil; — pakkumises on märgitud, et laenuandja nõustub Šveitsi frankidest eurodesse vahetamise ja eurodest Šveitsi frankidesse vahetamise tehingutega, mis on krediidi toimimiseks ja tagastamiseks vajalikud, ning et laenuandja konverteerib eurodes kuumaksete jäägi pärast krediidi lisakulude tasumist Šveitsi frankidesse; — pakkumises on märgitud, et kui valuutavahetustehingu tulemuseks on summa, mis on madalam maksetähtpäeval sisse nõutavast summast Šveitsi frankides, toimub põhisumma tasumine aeglasemalt ja põhisumma võimalik tasumata osa maksetähtpäeval kantakse Šveitsi frankides laenujääki, ning täpsustatud, et laenu põhisumma tasumine muutub olenevalt kuumaksete suhtes kohaldatava valuutakursi tõusust või langusest, et see muutus võib tuua kaasa laenuperioodi pikenemise või vähenemise ning olenevalt olukorrast muuta tagastatavat kogusummat; — artiklites „sisekonto eurodes“ ja „sisekonto Šveitsi frankides“ on üksikasjalikult kirjeldatud tehinguid, mis igal maksetähtpäeval iga konto kreeditis ja deebetis tehakse, ning lepingus on läbipaistvalt ära näidatud, kuidas välisvaluuta konverteerimise süsteem konkreetselt toimib, ning samas ei ole pakkumises sõnaselgelt mainitud „vahetuskursiriski“, millega laenuvõtja silmitsi seisab, kui ta ei saa tulu arvestusvaluutas, ega sõnaselgelt nimetatud „intressimäärariski“?
Eelotsusetaotlus, mille esitas Riigikohus (Eesti) 29. oktoobril 2019 – XX versus Tartu vangla

(Kohtuasi C-795/19)

(2020/C 19/32)

Kohtumenetluse keel: eesti keel

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Riigikohus

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: XX

Vastustaja: Tartu vangla

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (1), millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 2 koostoimes sama direktiivi artikli 4 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, mis sätestavad, et kuulmise nõrgenemine alla nõutud normi on absoluutne vastunäidustus vanglateenistuse ametnikuna teenistuses olemisele, ja mis ei võimalda kasutada kuulmisnõuete täidetuse hindamisel korrigeerivaid abivahendeid?

(1) EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et kui tööandja suhtes on alustatud täitemenetlust seoses kohtus rahuldatud nõudega saada hüvitist mittevaralise kahju eest, mis tekkis töötaja surma tõttu tööõnnetuse tagajärjel, aga kui osutub, et nõuet ei ole võimalik täitemenetluses sisse nõuda, sest tööandjal puudub igasugune vara, siis tuleb seda tööandjat käsitada maksejõuetuna?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Sloveenia) 22. oktoobril 2019 – A.B. ja B.B. versus Personal Exchange International Limited

(kohtuasi C-774/19)

(2020/C 19/23)

Kohtumenetluse keel: sloveeni

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: A.B. ja B.B.

Kostja: Personal Exchange International Limited

Eelotsuse küsimus

Kas määruse nr 44/2001 (1) artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tarbija majandustegevusest või kutsealast sõltumatul eesmärgil sõlmitud lepinguks võib liigitada ka internetis korraldatava pokkerimängu lepingu, mille üksikisik on sõlminud eemal viibides interneti vahendusel välismaise internetimängude korraldajaga vastavalt viimase lepingu üldtingimustele, kui see üksikisik on aastaid ennast sel viisil hangitud elatisest või pokkerimängu võitudest ülal pidanud, isegi kui tal ei ole sellise tegevuse kohta ametlikku registreeringut ning igal juhul ei paku ta seda tegevust turul tasulise teenusena kolmandatele isikutele?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/4, lk 42).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 16. oktoobril 2019 – JCM Europe (UK) Ltd versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(kohtuasi C-760/19)

(2020/C 19/19)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: JCM Europe (UK) Ltd

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas [määrus 2016/1760 (1)] on kehtetu, kuna selles on klassifitseeritud [määruses 2016/1760] nimetatud pangatähtede vastuvõtja ja rahakarp CN-koodi 84729070, mitte CN-koodi 90314990 alla?

2. Täpsemalt, kas [määrus 2016/1760] on kehtetu, kuna: 1) see piirab põhjendamatult rubriigi 9031 ulatust; 2) see laiendab põhjendamatult rubriigi 8472 ulatust; 3) selles on võetud arvesse tegureid, mida ei ole lubatud arvesse võtta; 4) selles määruses kirjeldatud toote klassifitseerimisel ei ole asjakohaselt arvesse võetud selgitavaid märkusi, kombineeritud nomenklatuuri rubriikide pealkirju ja/või klassifitseerimise üldreegleid?

(1) ELT 2016, L 269, lk 6.
2.

Kas seoste tekitamise teel õiguse rikkumise oht, millele on viidatud nimetatud ühenduse määruste artiklites (1) (2), nõuab, et tuleb teha peamiselt nominaalne analüüs, et teha kindlaks mõju keskmisele tarbijale, või kas selle seoste tekitamise teel õiguse rikkumise ohu analüüsimiseks tuleb eelnevalt kindlaks määrata, et tegemist on samade toodete, sarnaste toodete või mitmeosaliste toodetega, mille osadest üks on päritolunimetusega kaitstud toode?
1.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 59a punkti b direktiivi 2008/8/EÜ (2) artikliga 2 muudetud redaktsioonis tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigis rändlusteenuse kasutamine, mis seisneb selles, et ajutiselt liikmesriigis viibival „mittemaksukohustuslasest lõpptarbijal“ võimaldatakse liikmesriigi mobiilsidevõrgu vahendusel sissetulevate ja väljaminevate ühenduste loomist, on selline „kasutamine ja kasusaamine“ liikmesriigis, mis õigustab käsitada teenuse osutamise kohana kolmanda riigi asemel asjaomast liikmesriiki, kuigi mobiilsideoperaatori ega lõpptarbija asukoht ei ole liidus ning lõpptarbija alaline elu- või asukoht või peamine elukoht ei ole liidu territooriumil?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Varna (Bulgaaria) 22. oktoobril 2019 – „TEAM POWER EUROPE“ EOOD versus Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite – Varna

(kohtuasi C-784/19)

(2020/C 27/24)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administrativen sad Varna

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja:„TEAM POWER EUROPE“ EOOD

Vastustaja: Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite – Varna

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009 (1), milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord, artikli 14 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et saaks eeldada, et ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja tegutseb tavaliselt liikmesriigis, kus ta on asutatud, peab ta olulise osa tööjõu vahendamisest teostama selliste kasutajaettevõtjate jaoks, kes on asutatud samas liikmesriigis?

(1) ELT 2009, L 284, lk 1.
Tšehhi Vabariigi 26. novembril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 12. septembri 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-629/17: Tšehhi Vabariik versus komisjon

(kohtuasi C-826/19 P)

(2020/C 27/34)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Apellant: Tšehhi Vabariik (esindajad: M. Smolek, O. Serdula, I. Gavrilová, J. Vláčil)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Poola Vabariik

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-629/17;

— tühistada komisjoni rakendusotsus C (2017) 4682;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse toetuseks esitab apellant üheainsa väite, mis käsitleb direktiivi 2004/18 (1) artikli 16 punkti b rikkumist.

Üldkohtu otsus tuleb tühistada, kuna Üldkohus on teinud õigusliku hinnangu andmisel vea, otsustades, et direktiivi 2004/18 artikli 16 punktis b ette nähtud erand hõlmab programme puudutavaid riigihankeid üksnes siis, kui hankija on ringhäälinguorganisatsioon. Asjaomase sätte sõnastusest, eesmärgist, ülesehitusest ja arengust nähtub siiski, et seda erandit saab kohaldada ka siis, kui ringhäälinguorganisatsioon on lepingupool, kes on programmi tootja, millega on tegemist vaidlusaluste hangete puhul Tšehhi Vabariigis.

Võttes arvesse seda, et komisjoni rakendusotsusega C (2017) 4682 kohaldatud finantskorrektsioon põhines ainult asjaolul, et hankija ei ole ringhäälinguorganisatsioon, tuleb tühistada nii see otsus kui ka Üldkohtu otsus.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).
2.

Kas veksel, see tähendab väärtpaber, mis sisaldab selle väljastaja jaoks kohustust tasuda teatav rahasumma isikule, kes on kõnealusel väärtpaberil märgitud võlausaldajaks, või isikule, kes on seaduses sätestatud viisil väärtpaberi hiljem omandanud, on muu vabalt kaubeldav maksevahend käibemaksudirektiivi artikli 135 lõike 1 punkti d tähenduses?
4.

Kas direktiivi 2011/83 artikli 14 lõiget 3 tuleb sama direktiivi põhjendust 50 arvestades tõlgendada nii, et teenuse kohta lepingus kokku lepitud koguhind on direktiivi 2011/83 artikli 14 lõike 3 kolmanda lause tähenduses „ülemäära suur“, kui see on tunduvalt suurem kui koguhind, mille on sama kaupleja sama pika kehtivusajaga ja ka muus osas samade raamtingimustega lepingu alusel osutatava sisuliselt identse teenuse puhul kokku leppinud mõne teise tarbijaga?
2.

a) Kas liidu õigust, eelkõige — jõustamisdirektiivi artikleid 3, 13 ja 14, — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (2) (edaspidi „autoriõiguse direktiiv“) artiklit 8 ja — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/24/EÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (3) (edaspidi „arvutiprogrammide direktiiv“) artiklit 7, — tuleb tõlgendada nii, et jõustamisdirektiivi artiklis 2 viidatud intellektuaalomandi õiguste omajal on põhimõtteliselt õigus nõuda esimese küsimuse alaküsimuses a nimetatud advokaadikulude täielikku hüvitamist, vähemasti nende proportsionaalse ja olulise osa hüvitamist, isegi kui — nõude aluseks olnud rikkumise on toime pannud füüsiline isik väljaspool oma kutse- või majandustegevust ja — liikmesriigi õigusnormid näevad sellisel juhul ette, et kõnealuste advokaadikulude hüvitamisel tuleb üldjuhul aluseks võtta vähendatud hagihind? b) Kui teise küsimuse alaküsimusele a vastatakse jaatavalt: Kas teise küsimuse alaküsimuses a viidatud liidu õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et võimalik on kohaldada erandit teise küsimuse alaküsimuses a viidatud põhimõttest, mille kohaselt tuleb esimese küsimuse alaküsimuses a nimetatud advokaadikulud hüvitada täielikult või vähemasti proportsionaalses ja olulises osas, võttes arvesse teisi tegureid (näiteks teose ajakohasus, avaldamise kestus ja rikkumise toimepanek füüsilise isiku poolt väljaspool tema majandus- või kutsetegevusega seotud huve), isegi kui jõustamisdirektiivi artiklis 2 viidatud intellektuaalomandi õiguste rikkumine seisneb failide jagamises (filesharing), mis tähendab teose üldsusele kättesaadavaks tegemist selle kaudu, et teost pakutakse vabalt ligipääsetaval failijagamisplatvormil ilma autoriõiguse digitaalkaitseta (Digital Rights Management) kõikidele osalejatele tasuta allalaadimiseks?
2.

Juhul kui lennuettevõtja võib hüvitise maksmise kohustusest vabaneda ka ümberkorraldusmeetme võtmise korral: Kas määrav on see, et ümberkorraldusmeedet rakendati juba enne streigi algust, mil ei olnud veel teada, millist lendu streik lõpuks puudutab, või tuleb hüvitise maksmise kohustusest vabanemine kõne alla ka juhul, kui lennuplaan korraldati ümber alles streigi ajal või pärast streiki, mil oli juba teada, et vaidluse esemeks olevat lendu streik vahetult ei puudutanud?
C 27/25

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Namur (Belgia) 15. novembril 2019 – C.J. versus Région wallonne

(kohtuasi C-830/19)

(2020/C 27/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Namur

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: C.J.

Vastustaja: Région wallonne

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 (1) artiklitega 2, 5 ja 19 – koostoimes komisjoni 11. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 807/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja kehtestatakse üleminekusätted (2), artikliga 2 – on vastuolus, et liikmesriigid võtavad nende sätete rakendamisel alumiste ja ülemiste lävendite kindlaksmääramiseks arvesse kogu ettevõtet, mitte üksnes noore põllumajandustootja osa ettevõttes ja/või tööühikutest, kui põllumajandusettevõte on korraldatud juriidilise isiku staatuseta ühenduse vormis, millest noor põllumajandustootja omandab mõttelise osa, saades ettevõtte juhiks, kuid mitte ainsaks juhiks?

(1) ELT 2013, L 347, lk 487.

(2) ELT 2014, L 227, lk 1.