Keywords

Summary



Keywords

1. Sotsiaalpoliitika – Mees- ja naistöötajad – Töö saamine ja töötingimused – Võrdne kohtlemine – Tõendamiskoormis soolise diskrimineerimise juhtudel

(Nõukogu direktiiv 97/80, artikli 4 lõige 1)

2. Sotsiaalpoliitika – Mees- ja naistöötajad – Töö saamine ja töötingimused – Võrdne kohtlemine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/73, artikli 1 punkt 3, nõukogu direktiiv 76/207, artikkel 4)

3. Sotsiaalpoliitika – Mees- ja naistöötajad – Töö saamine ja töötingimused – Võrdne kohtlemine – Tõendamiskoormis soolise diskrimineerimise juhtudel

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivid 95/46 ja 2002/58; nõukogu direktiiv 97/80)

4. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Eelotsuse taotlemise kohustus

(ELTL artikkel 267, lõige 3)

Summary

1. Direktiivi 97/80 soolise diskrimineerimise juhtude tõendamiskohustuse kohta artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see säte ei anna kutseõppesse kandideerinud isikul, kes leiab, et ta on kutseõppesse vastu võtmata jäetud võrdse kohtlemise põhimõtet rikkudes, õigust saada kõnealuse õppe korraldaja valduses olevat teavet teiste samasse õppesse kandideerinute kvalifikatsiooni kohta, selleks et tal oleks vastavalt nimetatud sättele võimalik tõendada „asjaolu[si]d, mille põhjal võib eeldada, et on toime pandud otsene või kaudne diskrimineerimine”.

Ei saa siiski välistada, et kostja keeldumine teabe esitamisest niisuguste faktiliste asjaolude tõendamise raames võib takistada selle direktiivi eesmärgi saavutamist ning seeläbi jätta eelkõige selle artikli 4 lõike 1 ilma selle kasulikust mõjust – selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

(vt punktid 38, 39 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Direktiivi 76/207 meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega artiklit 4 või direktiivi 2002/73, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/207, artikli 1 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et need ei anna kutseõppesse kandideerinud isikule õigust saada kõnealuse õppe korraldaja valduses olevat teavet selle kohta, milline oli teiste samasse õppesse kandideerinute kvalifikatsioon, ning seda juhul, kui see kandidaat leiab, et tema vastuvõtmata jätmisel ei lähtutud samadest kriteeriumidest kui teiste kandidaatide puhul ning et ta on langenud samas artiklis 4 käsitletava soolise diskrimineerimise ohvriks, ega ka mitte juhul, kui see kandidaat väidab, et ta on seoses kutseõppesse vastuvõtmisega langenud soolise diskrimineerimise ohvriks kõnealuse artikli 1 punkti 3 tähenduses.

(vt punkt 48 ja resolutsiooni punkt 2)

3. Juhul kui kutseõppesse kandideerinud isik võiks tugineda direktiivile 97/80 soolise diskrimineerimise juhtude tõendamiskohustuse kohta, selleks et saada asjaomase kutseõppe korraldaja valduses olevat teavet selle kohta, milline oli teiste samasse õppesse kandideerinute kvalifikatsioon, võivad seda teabe saamise õigust mõjutada konfidentsiaalsust käsitlevad liidu õigusnormid.

Hinnates, kas kostja keeldumine teabe esitamisest diskrimineerimise asetleidmist eeldada võivate faktiliste asjaolude tõendamise raames võib takistada direktiivi 97/80 eesmärgi saavutamist ning seeläbi jätta eelkõige selle artikli 4 lõike 1 ilma selle kasulikust mõjust, peavad siseriiklikud kohtud või muud pädevad siseriiklikud ametiasutused niisiis arvestama konfidentsiaalsuseeskirju, mis tulenevad teistest liidu aktidest nagu näiteks direktiivist 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta ning direktiivist 2002/58, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv). Isikuõiguste kaitse on ette nähtud ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 8.

(vt punktid 54–56 ja resolutsiooni punkt 3)

4. ELTL artikli 267 lõikes 3 ette nähtud kohustus ei ole erinev lähtuvalt sellest, kas asjaomase liikmesriigi õigussüsteemile on omane võistlev või inkvisitsiooniline kohtumenetlus.

ELTL artikkel 267 annab liikmesriikide kohtutele pädevuse ja – kui see on asjakohane – paneb neile kohustuse esitada eelotsusetaotlus, kui see kohus leiab kas omal algatusel või poolte taotlusel, et kohtuvaidluse sisulises küsimuses esineb selle artikli esimeses lõigus nimetatud asjaolu. Sellest järeldub, et siseriiklikel kohtutel on asja saatmiseks Euroopa Kohtusse ulatuslikumad volitused juhul, kui nad leiavad, et nende lahendada olevas asjas on tekkinud küsimusi, mis puudutavad liidu õigusnormi tõlgendamist või selle kehtivuse hindamist ning mille kohta nad peavad seisukoha võtma.

Eelotsusetaotlus põhineb kohtutevahelisel dialoogil, mille alustamine sõltub täielikult siseriikliku kohtu hinnangust taotluse esitamise asjakohasusele ja vajalikkusele. Seega, kui siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas talle esitatud vaidluse lahendamiseks on ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsusemehhanismi arvestades tarvis tõlgendada liidu õigusnormi, siis on selle sama kohtu ülesanne ka otsustada, mil viisil peavad need küsimused sõnastatud olema. Kuigi kõnealusel kohtul on vabadus kutsuda tema menetluses oleva vaidluse pooli üles pakkuma välja sõnastusi, mida võiks kasutada eelotsuse küsimuste esitamiseks, on siiski üksnes tema ise see, kes peab tegema lõpliku otsuse nii nende küsimuste vormi kui ka sisu osas.

(vt punktid 61, 63–66 ja resolutsiooni punkt 4)