19

Seejärel nõustus Üldkohus esimese väite ning teise väite esimese osaga, mis puudutasid vastavalt personalieeskirjade V lisa artikli 4 ja artikli 1e lõike 2 rikkumist, leides nimetatud kohtuotsuse punktides 38–56 järgmist: „38 [...] [Avaliku Teenistuse Kohus] leidis, et personalieeskirjade artikli 1e lõikega 2 [...] nõutakse, et personalieeskirjade sätted tööaja korralduse, eelkõige põhipuhkuse kohta oleksid kooskõlas või vähemalt samaväärsed direktiivi 2003/88 artikli 7 lõikes 1 kehtestatud miinimumnõuetega, nagu neid on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas ja eriti eespool viidatud kohtuotsuses Schultz‑Hoff jt. [...] 40 Tuleb siiski märkida, et direktiivide adressaatideks on liikmesriigid, mitte liidu institutsioonid. Järelikult ei saa direktiivi 2003/88 sätteid pidada sellisteks, mis kehtestavad iseenesest institutsioonidele kohustusi nende suhetes oma töötajatega [...] […] 42 Siiski ei välista asjaolu, et direktiiv iseenesest ei ole institutsioonidele siduv ja et sellele ei saa personalieeskirjade sätte õiguspärasuse vaidlustamisel tugineda, seda, et nimetatud direktiivis kehtestatud normidele või põhimõtetele saab tugineda nende institutsioonide vastu, kui ilmneb, et need põhimõtted on institutsioonidele otseselt siduvate [EÜ] asutamislepingu alusnormide ja üldpõhimõtete konkreetne väljendus (vt selle kohta Euroopa Kohtu 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-25/02: Rinke, EKL 2003, lk I-8349, punktid 25–28 [...]). 43 Samuti võib direktiiv olla institutsioonile siduv ka juhul, kui see institutsioon kavatses oma korraldusliku autonoomia alusel ja personalieeskirjade piires täita konkreetset kohustust, mis on ära toodud direktiivis, või samuti sellisel juhul, kui üldkohaldatavas siseaktis endas on sõnaselgelt viidatud meedetele, mida ühenduse seadusandja on aluslepingute kohaldamiseks võtnud ([Avaliku Teenistuse Kohtu otsus kohtuasjas F-65/07:] Aayhan jt vs. parlament [EKL AT 2009, lk I-A-1-1054 ja II-A-1-567], punkt 116). […] 45 Eespool nimetatud erandeid, mille kohaselt võivad direktiivi sätted teatud asjaoludel […] olla institutsioonile kaudselt siduvad, käesolevas asjas siiski kohaldamisele ei kuulu. 46 Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et […] direktiivi 2003/88 artiklis 7 viidatud õigust tasulisele põhipuhkusele tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt käsitada eriti olulise liidu sotsiaalõiguse põhimõttena, millest ei tohi teha erandeid ning mida pädevad siseriiklikud asutused saavad rakendada ainult direktiivis endas sätestatud piirides (vt Euroopa Kohtu 24. jaanuari 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑282/10: Dominguez, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika). 47 Teiseks tuleb esile tuua, et õigus tasulisele põhipuhkusele on sõnaselgelt sätestatud [harta] artikli 31 lõikes 2, mille samaväärset õigusjõudu aluslepingutega on tunnustatud ELL artikli 6 lõikes 1 (vt selle kohta Euroopa Kohtu 22. novembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-214/10: KHS, EKL 2011, lk I-11757, punkt 37; 3. mai 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑337/10: Neidel, punkt 40, ning 21. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑78/11: ANGED, punkt 17). 48 Kolmandaks ei saa õigust põhipuhkusele tõlgendada kitsendavalt (vt eespool viidatud kohtuotsus ANGED, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika). 49 Isegi kui eeldada, et õigust põhipuhkusele võib pidada eespool punktis 42 viidatud kohtupraktika tähenduses õiguse üldpõhimõtteks, mis on institutsioonidele otseselt siduv ning mille alusel võiks hinnata nende aktide õiguspärasust, ei saa igal juhul asuda seisukohale, et personalieeskirjade V lisa artikliga 4 võeti G. Strackilt selle õiguse kasutamise võimalus. 50 Nimelt piirdub see artikkel kasutamata põhipuhkuse päevade ülekandmise ja hüvitamise üksikasjalike eeskirjade määratlemisega, lubades kasutamata põhipuhkuse 12 päeva automaatse ülekandmise järgmisesse aastasse ning nähes ette võimaluse seda piiri ületavate päevade ülekandmise, kui põhipuhkuse päevad on kasutamata teenistusest sõltuvatel põhjustel. Nii ei saa asuda seisukohale, et personalieeskirjade V lisa artikkel 4 seab õiguse põhipuhkusele andmise või kasutamise sõltuvusse tingimusest, mis muudab selle õiguse sisutühjaks, või et see on vastuolus direktiivi 2003/88 artikli 7 lõike 1 ülesehituse või eesmärgiga. Pealegi näib nõue, et kasutamata põhipuhkuse ülekandmisele ja hüvitamisele seatakse teatud tingimused, olevat põhjendatud nii vajadusega vältida kasutamata puhkuse piiramatut kuhjumist kui ka liidu finantshuvide kaitsega. […] 52 Lõpuks tuleb märkida, et personalieeskirjade artikli 1e lõike 2 sõnastusest tulenevalt ei saa asuda seisukohale, et see artikkel vastab eespool punktis 43 viidatud olukorrale, mille kohaselt institutsioonid soovisid rakendada direktiivis 2003/88 sätestatud konkreetset kohustust selle lisamisega personalieeskirjadesse, või et selles artiklis asutamislepingute kohaselt tervishoiu‑ ja ohutusnormide valdkondades vastuvõetud meetmete alusel kohaldatavatele miinimumnõuetele osutamine viitab kõnealuse direktiivi artikli 7 lõikele 1, kuna viimati nimetatud sätte eesmärk on personalieeskirjade artikli 1e eesmärgist erinev. 53 Esiteks tuleb märkida, et personalieeskirjade artikkel 1e, mis kuulub personalieeskirjade I jaotise üldsätete hulka, viitab töötavate ametnike töötingimuste kooskõlale „vastavate tervishoiu‑ ja ohutusnormidega”, mis näib viitavat töötervishoiu ja ‑ohutuse minimaalsetele tehnilistele normidele, mida teised personalieeskirjade sätted ei reguleeri, mitte minimaalsetele ohutus‑ ja tervishoiunõuetele üldiselt, mis hõlmavad ka direktiivis 2003/88 sätestatud tööaja korralduse minimaalseid nõudeid ja eelkõige põhipuhkust. Nagu väidab komisjon, läheks personalieeskirjade artikli 1e lõike 2 nii lai tõlgendus vastuollu liidu seadusandja autonoomiaga avaliku teenistuse valdkonnas, mis on sätestatud ELTL artiklis 336. 54 Teieks sisaldavad personalieeskirjad erisätteid tööaja korralduse ja puhkuste kohta IV jaotises ja V lisas. Käesolevas asjas tekkinud küsimust kasutamata põhipuhkuse päevade ülekandmise kohta järgmisesse aastasse või nende hüvitamise kohta reguleerib konkreetselt personalieeskirjade V lisa artikkel 4. Kuna see säte kehtestab selge ja täpse reegli, millega piiratakse põhipuhkuse ülekandmise ja hüvitamise õigust vastavalt kasutamata puhkusepäevadele, siis ei saa kohaldada – tuginedes analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsusest Schultz‑Hoff jt tulenevale arutluskäigule – direktiivi 2003/88 sätteid, võttes aluseks personalieeskirjade muu sätte nagu artikli 1e kui üldkohaldatava reegli, mis võimaldab teha erandeid personalieeskirjade selle valdkonna erisätetest. See viiks personalieeskirjade contra legem tõlgendamiseni, nagu komisjon Avaliku Teenistuse Kohtus õigustatult väitis. 55 Sellest tuleneb, et Avaliku Teenistuse Kohus tegi valesti, kui ta kohaldas personalieeskirjade artikli 1e lõiget 2, mitte ei tuginenud personalieeskirjade V lisa artiklile 4. 56 Seega tuleb asuda seisukohale, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus kahekordselt õigusnorme, kui ta kohaldas direktiivi 2003/88 artiklit 7 G. Stracki olukorrale personalieeskirjade artikli 1e lõike 2 alusel personalieeskirjade V lisa artiklis 4 sisalduvatest piirangutest hoolimata ning kui ta leidis, et viimati nimetatud artikkel ei reguleeri käesolevas asjas tõstatud küsimust.”