KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JULIANE KOKOTT

esitatud 27. septembril 2006 ( 1 )

Kohtuasi C-229/05 P

Osman Ocalan, Kurdistan Workers’ Party (PKK) nimel

ja

Serif Vanly, Kurdistan National Congress’i (KNK) nimel

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Apellatsioonkaebus — Teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangud terrorismivastases võitluses — Tühistamishagi — Vastuvõetavus”

I. Sissejuhatus

1. Käesoleva apellatsioonkaebuse esitasid Osman Ocalan Kurdistani Töölispartei (Partiya Karkerên Kurdistan — PKK) nimel ja Serif Vanly Kurdistani Rahvuskongressi (Kongra Netewiya Kurdistan — KNK) nimel. O. Ocalan on Türgi vanglas viibiva PKK juhi Abdullah Ocalani vend.

2. Mõlemad apellatsioonkaebuse esitajad vaidlustavad PKK lisamise terroristlike ühenduste nimekirja nõukogu poolt. Esimese Astme Kohus jättis PKK hagi läbi vaatamata, sest PKK on ise tunnistanud oma olemasolu lõppemist ja seetõttu ei saa O. Ocalan tõendada, et ta esindab PKK-d. Ka KNK hagi jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, sest nõukogu otsus ei puuduta teda isiklikult.

II. Vaidluse taust ja õiguslik raamistik

3. Esimese Astme Kohus kirjeldab vaidluse tausta ja õiguslikku raamistikku kohtuasjas T-229/02 ( 2 )15. veebruaril 2005. aastal tehtud vaidlustatud määruse punktides 1–9 järgmiselt: „1 Kohtutoimikust nähtub, et Kurdistan Workers’ Party (Kurdistani Töölispartei) (PKK) asutati 1978. aastal ja alustas relvastatud võitlust Türgi valitsuse vastu kurdide enesemääramisõiguse tunnustamiseks. O. Ocalani kirjalike tunnistuste kohaselt kuulutas PKK 1999. aasta juulis ühepoolselt välja relvarahu, kuid säilitas seejuures õiguse enesekaitsele. Samade tunnistuste kohaselt otsustas PKK kongress aprillis 2002 selle ümberkorralduse kajastamiseks, et „kogu PKK nime all toimuv tegevus lõpeb 4. aprillil 2002 ja kogu PKK nimel toimuvat tegevust peetakse ebaseaduslikuks” (hagiavalduse 2. lisa, punkt 16). Kurdi vähemuse poliitiliste eesmärkide demokraatlikuks saavutamiseks asutati uus rühmitus Kongreya AzadÓ š Demokrasiya Kurdistan (Kurdistani Vabaduse ja Demokraatia Kongress — KADEK). KADEK-i esimeheks nimetati A. Ocalan. 2 Kurdistan National Congress (Kurdistani Rahvuskongress) (KNK) on liit, mis koondab umbes 30 organisatsiooni. KNK eesmärk on „tugevdada kurdide ühtsust ja koostööd kõigis Kurdistani piirkondades ja toetada nende võitlust kurdi rahva kõrgemaid huve arvestavalt” (KNK asutamisotsuse artikli 7 lõige A). KNK esimehe S. Vanly kirjalike tunnistuste kohaselt oli PKK aujuht nende hulgas, kelle eestvedamisel toimus KNK asutamine. PKK oli KNK liige ja PKK üksikliikmed rahastasid osaliselt KNK-d. 3 Leides, et ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1373 (2001) rakendamiseks on vaja Euroopa ühenduste meetmeid, võttis Euroopa Liidu Nõukogu 27. detsembril 2001 vastu ühise seisukoha 2001/930/ÜVJP terrorismivastase võitluse kohta (EÜT L 344, lk 90; ELT eriväljaanne 18/01, lk 213) ja ühise seisukoha 2001/931/ÜVJP terrorismivastaste erimeetmete rakendamise kohta (EÜT L 344, lk 93; ELT eriväljaanne 18/01, lk 217). 4 Ühise seisukoha 2001/931 artikkel 2 sätestab: „Euroopa Ühendus määrab talle Euroopa Ühenduse asutamislepinguga antud volituste piires lisas loetletud isikute, rühmituste ja üksuste rahaliste vahendite ja muu vara külmutamise.” 5 27. detsembril 2001 võttis nõukogu vastu määruse (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks (EÜT L 344, lk 70; ELT eriväljaanne 18/01, lk 207). 6 Määruse nr 2580/2001 artikkel 2 sätestab: „1. Välja arvatud artiklite 5 ja 6 kohaselt lubatud juhtudel: a) külmutatakse kõik lõikes 3 nimetatud loetelus sisalduvatele füüsilistele või juriidilistele isikutele, rühmitustele või üksustele kuuluvad või nende omanduses või valduses olevad rahalised vahendid, muud finantsvarad ja majandusressursid; b) rahalisi vahendeid, muid finantsvarasid ega majandusressursse ei anta otseselt ega kaudselt lõikes 3 nimetatud loetelus sisalduvate füüsiliste või juriidiliste isikute, rühmituste või üksuste käsutusse ega nende toetuseks. 2. Välja arvatud artiklite 5 ja 6 kohaselt lubatud juhtudel, keelatakse finantsteenuste osutamine lõikes 3 nimetatud loetelus sisalduvatele füüsilistele või juriidilistele isikutele, rühmitustele või üksustele või nende toetuseks. 3. Nõukogu koostab, vaatab läbi ja muudab ühehäälselt nende isikute, rühmituste ja üksuste loetelu, kelle suhtes käesolevat määrust kohaldatakse, kooskõlas ühisseisukoha 2001/931/ÜVJP artikli 1 lõigetes 4, 5 ja 6 ettenähtud sätetega; loetelusse kuuluvad: i) füüsilised isikud, kes panevad toime või üritavad toime panna terroriakte või kes osalevad terroriaktide toimepanekus või aitavad kaasa nende toimepanekule; ii) juriidilised isikud, rühmitused või üksused, kes panevad toime või üritavad toime panna terroriakte või kes osalevad terroriaktide toimepanekus või aitavad kaasa nende toimepanekule; iii) juriidilised isikud, rühmitused või üksused, kes kuuluvad ühele või mitmele punktides i ja ii nimetatud füüsilisele või juriidilisele isikule, rühmitusele või üksusele või on nende kontrolli all, või iv) füüsilised või juriidilised isikud, rühmitused või üksused, kes tegutsevad ühe või mitme punktides i ja ii nimetatud füüsilise või juriidilise isiku, rühmituse või üksuse nimel või juhtimisel.” 7 Nõukogu võttis 2. mail 2002 vastu otsuse 2002/334/EÜ, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 artikli 2 lõiget 3 ja tunnistatakse kehtetuks otsus 2001/927/EÜ (EÜT L 116, lk 33). Kõnealuse otsuse alusel lisati PKK loetelusse, mis oli sätestatud määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõikes 3 (edaspidi „vaidlustatud loetelu”). 8 KNK esitas otsuse 2002/334 peale tühistamishagi; hagiavaldus registreeriti numbri T-206/02 all. 9 Nõukogu võttis 17. juunil 2002 vastu otsuse 2002/460/EÜ, millega rakendatakse määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõiget 3 ja tunnistatakse kehtetuks otsus 2002/334/EÜ (EÜT L 160, lk 26). PKK nimi oli endiselt vaidlustatud loetelus. Hiljem on seda loetelu nõukogu otsustega regulaarselt ajakohastatud.”

4. Lisaks Esimese Astme Kohtu kirjeldusele on käesolevas asjas otsuse langetamiseks otstarbekas tuletada meelde ühise seisukoha 2001/931 artikli 1 lõike 6 sõnastus: „Lisa loendis sisalduvate isikute ja üksuste nimed vaadatakse korrapäraselt ja vähemalt iga kuue kuu tagant läbi, tagamaks, et nende hoidmine loendis on põhjendatud.”

5. Kõigepealt esitas KNK kohtuasjas T-206/02 ( 3 ) hagi otsuse 2002/334 peale ning seejärel koos O. Ocalaniga, kes esindas PKK-d, kohtuasjas T-229/02 hagi otsuste 2002/334 ja 2002/460 peale. Käesoleva apellatsioonkaebuse ese on üksnes viimane ühine hagi.

III. Esimese Astme Kohtu määrus

6. Vaidlustatud määrusega jättis Esimese Astme Kohus nõukogu poolt esitatud vastuvõetamatuse vastuväite alusel hagi mõlema hageja suhtes vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

7. Esimese Astme Kohus tunnustas määruse punktis 27, et otsused 2002/334 ja 2002/460 puudutavad PKK-d otse ja isiklikult. Punktis 28 rõhutas ta, et taolistel juhtudel ei tohiks vastuvõetavuse suhtes rakendada „liigset formaalsust”, sest vastasel juhul ei oleks tõhus õiguskaitse võimalik.

8. Esimese Astme Kohus selgitas siiski määruse punktides 34–41, et O. Ocalan ei ole suutnud tõendada, et ta esindab PKK-d õiguspäraselt, vaid väidab hoopis, et PKK on oma tegevuse juba lõpetanud ning tema nimel teostatav igasugune tegevus on tunnistatud ebaseaduslikuks. Seetõttu tuvastas Esimese Astme Kohus, et O. Ocalan on esitanud hagi PKK nimel omal algatusel ning seega on hagi vastuvõetamatu.

9. Määruse punktides 45–56 hindab Esimese Astme Kohus KNK õigust esitada hagi selles osas, et teatud kategooria isikute kollektiivsete huvide kaitseks asutatud ühendust saab pidada selle kategooria üldisi huve puudutava meetme poolt otse ja isiklikult puudutatuks EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses siis, kui selle liikmed saaksid esitada hagi iseseisvalt. Kuna PKK-d enam ei eksisteeri, siis ei ole ta ka enam KNK liige ja ei saa seega viimase isiklikku puudutatust põhjendada. PKK järglane, KADEK, ei ole KNK liige. Otsustest 2002/334 ja 2002/460 tulenevad täiendavad piirangud KNK või tema liikmete tegevusele, mis on seotud koostööga PKK-ga või tema õigusjärglastega, ei puuduta KNK-d või tema liikmeid isiklikult, vaid nii nagu iga teist isikut.

10. Lõpetuseks ei ole KNK hagi esitamise õigus vajalik, et võimaldada esitada otsuste suhtes hagi. Hagi võivad esitada PKK õigusjärglased, nagu see on juba toimunud kohtuasjas KONGRA-GEL (Kongra Gelê Kurdistan — Kurdistani Rahvakongress). ( 4 )

IV. Nõuded

11. Apellatsioonkaebuse esitajad paluvad: 1) tunnistada vastuvõetavaks hagi, mille esitas O. Ocalan kui sellise organisatsiooni esindaja, mida varem tunti PKK nime all; 2) tunnistada vastuvõetavaks hagi, mille esitas Serif Vanly kui sellise organisatsiooni esindaja, mida tuntakse KNK nime all; 3) otsustada vastuvõetavuse menetluse kohtukulude jaotus.

12. Nõukogu palub: 1) jätta apellatsioonkaebuse esitajate esitatud apellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata; 2) teise võimalusena jätta apellatsioonkaebuse esitajate esitatud apellatsioonkaebus põhjendamatuse tõttu rahuldamata; 3) vajaduse korral saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtusse; 4) mõista kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esitajatelt.

V. Hinnang

13. Apellatsioonkaebus on seotud apellatsioonkaebuse esitajate poolt esitatud hagi läbivaatamata jätmisega. Kõigepealt tuleb hinnata PKK nimel esitatud apellatsioonkaebust ning seejärel KNK apellatsioonkaebust.

A. O. Ocalani PKK nimel esitatud apellatsioonkaebus

14. Esimene apellatsioonkaebuse esitaja esitab PKK nimel kokku seitse väidet, mida tuleb osaliselt käsitleda koos.

1. Esimene väide — esindusõiguse tunnustamine

15. Esimene apellatsioonkaebuse esitaja väidab, et Esimese Astme Kohus on tegutsenud vastuoluliselt, tuvastades, et apellatsioonkaebuse esitaja ei esitanud hagi PKK nimel, vaid omal algatusel. Seda, et O. Ocalan esindab PKK-d õiguspäraselt, tunnustas Esimese Astme Kohus juba siis, kui ta hagi kätte toimetas, selle asemel, et rakendada Esimese Astme Kohtu kodukorra ( 5 ) artikli 44 lõike 6 kohaseid meetmeid. Nimetatud säte kehtestab järgmist: „Kui hagiavaldus ei vasta käesoleva artikli lõigetes 3–5 sätestatud nõuetele, määrab kohtusekretär hagejale mõistliku tähtaja puuduste kõrvaldamiseks või puuduvate dokumentide esitamiseks. Kui hageja ei kõrvalda puudusi või ei esita nõutud dokumente ettenähtud tähtaja jooksul, otsustab Esimese Astme Kohus, kas nõutud tingimuste täitmata jätmine muudab hagiavalduse vorminõuete eiramise tõttu vastuvõetamatuks.”

16. Advokaadi esindusõiguse ja tema volitaja puhul on oluline Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõige 5: „Kui hageja on eraõiguslik juriidiline isik, lisab ta hagiavaldusele a) […] b) tõendid selle kohta, et hageja advokaadile on nõuetekohaselt andnud volitused selleks õigustatud isik.”

17. Esimene apellatsioonkaebuse esitaja tugineb kohtuasjale, milles Euroopa Kohus esitas komisjoni etteheite peale, mille kohaselt isik, kes andis advokaadile volitused, ei olnud pädev esindama hagejaks olnud äriühingut, hagejale sellekohase järelepärimise. ( 6 ) Käesoleval juhul ei seadnud enne määruse tegemist ei nõukogu ega ka Esimese Astme Kohus ise kahtluse alla O. Ocalani volitusi selles vormis.

18. Nõukogu vastab siiski täiesti õigesti, et hagi kättetoimetamine ei takista Esimese Astme Kohut tuvastamast hiljem O. Ocalani esindusõiguse puudumist. Nii lahendas Esimese Astme Kohus esimese apellatsioonkaebuse esitaja poolt nimetatud kohtuasjas volitaja esindusõiguse küsimuse alles komisjoni etteheite peale. ( 7 )

19. Lisaks sellele peab esimene apellatsioonkaebuse esitaja vastuoluliseks, et vastuvõetavuse küsimuses kuulati ta ära, kuid ülejäänud menetluse osas ei tunnustatud tema esindusõigust tema poolt esindatava organisatsiooni suhtes.

20. Ka see väide ei ole veenev, sest — nagu rõhutab nõukogu — õiguslikult on vaja kuulata ära poole seisukoht vastuvõetavuse osas isegi siis, kui on ebaselge, kas isikutele, kes seda poolt esindavad, on ka tegelikult esindusõigus antud. Vastasel juhul ei tagata esindusõiguse puhul ärakuulamisõigust. Ka praktilisest küljest on see ainus mõistlik lahendus, sest just need niinimetatud esindajad suudavad poolte seast arvatavasti kõige paremini kõnealuseid tõendeid esitada.

21. Kuna selles väites sisaldub osaline etteheide selle kohta, et Esimese Astme Kohus ei nõudnud esimeselt apellatsioonkaebuse esitajalt oma volituste tõendamist, siis tuleb seda käsitleda seoses seitsmenda apellatsioonkaebuse väitega, mille ese on apellatsioonkaebuse esitajale oma positsiooni selgitamiseks võimaluse andmata jätmine.

22. Esimene väide tuleb seega tagasi lükata.

2. Teine ja kolmas väide — põhjendatuse küsimuste ennetamine

23. Mõlema väitega toob esimene apellatsioonkaebuse esitaja välja, et PKK olemasolu küsimust ei oleks pidanud esitama ja hindama vastuvõetamatuse vastuväite raames eraldi, vaid see on seotud hagi põhjendatusega. Seejuures tugineb ta Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 esimesele lausele.

24. Nõukogu hinnangul on see väide vastuvõetamatu, sest tegemist on Esimese Astme Kohtus juba esitatud argumentide kordamisega. Kui apellatsioonkaebuse esitaja vaidlustab selle, kuidas Esimese Astme Kohus on ühenduse õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses astmes analüüsitud õigusküsimust apellatsioonimenetluses uuesti käsitleda. Tõepoolest, kui apellatsioonkaebuse esitaja ei saa oma apellatsioonkaebust juba Esimese Astme Kohtus kasutatud väidete ja argumentidega vastavalt põhjendada, jääb osa apellatsioonimenetluse eesmärgist täitmata. ( 8 ) Käesolevas apellatsioonkaebuses kordab esimene apellatsioonkaebuse esitaja küll esimeses astmes esitatud argumente, kuid kuna see toimub Esimese Astme Kohtu otsuse vaidlustamise raames, on väide seetõttu vastuvõetav.

25. Samas on see väide siiski põhjendamatu. Siin võib lahtiseks jätta küsimuse, kuivõrd oluline on PKK olemasolu hagi põhjendatuse seisukohalt tegelikult, sest Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 esimene lause ei keela põhjendada vastuvõetamatuse vastuväidet argumentidega, mis on olulised ka põhjendatuse seisukohalt.

26. Selle sätte saksakeelne versioon kõlab järgmiselt: „Will eine Partei vorab eine Entscheidung des Gerichts über die Unzulässigkeit, die Unzuständigkeit oder einen Zwischenstreit herbeiführen, so hat sie dies mit besonderem Schriftsatz zu beantragen.”

27. Ingliskeelne ( 9 ) ja prantsuskeelne ( 10 ) versioon näevad seevastu sisuliselt ette, et esitada võib vastuvõetamatuse vastuväite, pädevuse puudumise vastuväite või mõne teise menetlusküsimusega seotud vastuväite, mis ei puuduta kohtuvaidluse põhjendatust.

28. Esimene apellatsioonkaebuse esitaja järeldab sellest, et vastuvõetamatuse vastuväidet ei saa esitada ja Esimese Astme Kohus ei tohi otsust langetada küsimuses, mis puudutab kohtuasja sisu.

29. Tegelikult võiks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 esimese lause ingliskeelset ja prantsuskeelset versiooni mõista selliselt, et mitte ühtegi selles sätestatud vastuväidet ei saa laiendada küsimustele, mis nõuavad hagi põhjendatuse hindamist. Välistatud ei ole selle mõlemas keeleversioonis sisalduva reservatsiooni seostamine kõigi kolme vastuväitega, kuid konteksti alusel tundub mõistlikum kohaldada seda reservatsiooni kolmandale vastuväitele ehk Zwischenstreit’ile või incident’ile või other preliminary plea’le.

30. Viimane Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 esimese lause tõlgendus on kooskõlas ka selle sätte süstemaatikaga. Kui Esimese Astme Kohus hindab vastuvõetavuse küsimust vastuväite esitamisest sõltumata, võib ta käsitleda ka küsimusi, mis võivad olla olulised hagi põhjendatuse seisukohast. Artikli 113 kohaselt võib Esimese Astme Kohus igal ajal omal algatusel pärast poolte ärakuulamist otsustada, kas esineb asja läbivaatamist takistavaid asjaolusid. Kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, võib Esimese Astme Kohus artikli 111 kohaselt ilma menetlust jätkamata lahendada kohtuasja põhistatud määrusega. Mõlemal juhul ei saa olla juttu piirdumisest ainult nende küsimustega, mis ei käsitle põhjendatust.

31. Vastuvõetavuse küsimuste piiranguteta hindamine on kooskõlas ka menetluse tingimuste loogikaga, sest põhjendatuse käsitlemise eelduseks on Esimese Astme Kohtu pädevus ja hagi vastuvõetavus. ( 11 )

32. Peale selle ei luba Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 eesmärk piirata vastuvõetamatuse vastuväite hindamist üksnes küsimustega, mis ei ole põhjendatuse seisukohast olulised. Nagu nõukogu õigesti rõhutab, võimaldab vastuvõetamatuse vastuväide vältida ulatuslikku arutelu põhjendatuse üle. Kui hagi on vastuvõetamatu, ei oma see menetluse seisukohast mingit tähtsust. Isegi kui vastuvõetavuse raames tuleb hinnata küsimusi, mis on olulised ka põhjendatuse jaoks, ei järeldu sellest siiski, et tuleb alustada põhjendatuse ulatuslikku hindamist.

33. Seetõttu võib küsimusi, mis võivad olla olulised hagi põhjendatuse seisukohast, käsitleda ka vastuvõetamatuse vastuväite raames Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 alusel. Järelikult ei olnud PKK olemasolu võimalik tähendus hagi põhjendatusele takistuseks ei vastuvõetamatuse vastuväitele ega ka Esimese Astme Kohtu vastuväidet puudutavale otsusele.

34. Seega tuleb teine ja kolmas väide tagasi lükata.

3. Neljas ja viies väide — O. Ocalani avalduse moonutamine ning PKK jätkuv õigusvõime.

35. Neljanda väitega toob esimene apellatsioonkaebuse esitaja välja, et Esimese Astme Kohus on tema argumente valesti tõlgendanud. Hagist ning O. Ocalani ütlustest nähtub selgesti, et PKK on oma tegevuse selle nime all lõpetanud ning on loonud KADEK-i nime all uue liitlaste organisatsiooni. O. Ocalan ei ole mitte kuskil möönnud, et PKK-d selle hagiga seoses enam ei eksisteeri või et ta on oma tegevuse lõpetanud.

36. Viiendas väites selgitab esimene apellatsioonkaebuse esitaja, et isegi kui PKK enam põhimõtteliselt ei eksisteeriks, tuleks vähemalt tunnustada tema jätkuvat õigusvõimet käesolevas menetluses. Kui PKK-d saab ära keelata, siis tuleb talle anda ka piisav õigusvõime, mis võimaldaks tal seda keeldu kohtulikult vaidlustada.

37. Nõukogu peab neid väiteid vastuvõetamatuks, sest need kordavad Esimese Astme Kohtus juba esitatud argumente ja vaidlustavad Esimese Astme Kohtu poolt asjaoludele antud hinnanguid.

38. Nagu juba selgitatud, on lubatud esimeses astmes välja toodud argumente uuesti esitada, kui sellega vaidlustatakse Esimese Astme Kohtu õiguslikku hinnangut, nagu käesolevas asjas. Samas vastab tõele, et asjaoludele antud hinnang ei kujuta endast õigusküsimust, mis allub Euroopa Kohtu teostatavale õiguslikule kontrollile. See kehtib siiski üksnes juhul, kui Esimese Astme Kohus ei ole talle esitatud tõendeid moonutanud. ( 12 ) Järelikult on mõlemad väited vastuvõetavad, kuna esimene apellatsioonkaebuse esitaja heidab Esimese Astme Kohtule ette tõendite moonutamist.

39. Siiski võib kahelda nende väidete põhjendatuses, st nende sobivuses määruse vaidlustamiseks. Kui väited ei ole sobivad, siis on prantsuskeelse terminoloogia kohaselt tegemist moyen inopérant’iga, st väitega, millega ei ole võimalik saavutada apellatsioonkaebuse eesmärki ja mis on seetõttu põhjendamatu.

40. Hindamaks PKK olemasolu kohta esitatud argumentide võimalikku põhjendatust, tuleb meenutada, et Esimese Astme Kohus ei jätnud — nõukogu vastuväite kohaselt — hagi läbi vaatamata PKK puuduva õigus- ja kohtumenetlusteovõime tõttu, vaid seetõttu, et O. Ocalan ei ole PKK esindaja.

41. Esimese Astme Kohus põhjendab O. Ocalani esindusõiguse tunnustamisest keeldumist siiski ainult sellega, et O. Ocalan väitis, et PKK-d ei ole enam olemas. Kui esimese apellatsioonkaebuse esitaja väiteid võetakse arvesse, siis langeb ära kogu selle otsustava punkti põhjendus. Seega võivad need väited olla potentsiaalselt paikapidavad.

42. Järgnevalt tuleb kontrollida, kas Esimese Astme Kohus on tõendeid moonutanud. Selline moonutamine peab olema toimikumaterjalidest tulenevalt ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hindama asuda. ( 13 ) See sõnastus on siiski ebaselge, sest ka tõendite moonutamise tuvastamine eeldab vähemalt minimaalset hindamist. Pigem on tõendite moonutamisega tegemist siis, kui uusi tõendeid kogumata on olemasolevatele tõenditele antud hinnang ilmselgelt väär.

43. Tõendite moonutamise tuvastamisel on Euroopa Kohus seni enamasti tuginenud sellele, et Esimese Astme Kohus on andnud teatud tõenditele objektiivselt vale sisu. ( 14 ) Euroopa Kohus on tuginenud dokumendi sisu moonutamise tuvastamisel ( 15 ), aga ka tõendite moonutamise väite tagasilükkamisel ( 16 ) siiski ka juba teatud ütluste vahelistele seostele.

44. Nende kriteeriumide alusel tuleb kontrollida, kas tuvastus, et O. Ocalan on väitnud, et PKK enam ei tegutse, ja järeldus, et seega ei saa PKK volitada O. Ocalani hagi esitama, moonutab tõendeid.

45. Esimese Astme Kohtu hinnang võib tugineda hagiavalduse punktile 16 ja O. Ocalani avalduse punktile 27 ( 17 ), milles mõlemas kõneldakse PKK tegevuse lõpetamisest. Seda kirjeldatakse avalduse teises kohas täpsemalt. Nagu sedastab Esimese Astme Kohus vaidlustatud määruse punktis 1, tuginedes avalduse punktile 16, otsustas PKK kongress aprillis 2002 PKK ümberkorralduse kajastamiseks, et „kogu PKK nime all toimuv tegevus lõpeb 4. aprillil 2002 ja kogu PKK nimel toimuvat tegevust peetakse ebaseaduslikuks (originaalis illegitimate)”.

46. Lisaks võeti avalduse punkti 18 kohaselt vastu uus põhikiri, mis muutis PKK struktuuri ja organisatsiooni. Koordineeriv organisatsioon pidi vastu võtma erinevad Kurdistani osades loodavad organisatsioonid. Sel eesmärgil loodi KADEK.

47. Peale selle tuleneb avalduse punktist 29 ja järgnevatest punktidest, et PKK lisamist terroristlike organisatsioonide loetelusse vaidlustatakse eelkõige seetõttu, et see kahjustaks KADEK-i tegevust.

48. Lõpetuseks esitas O. Ocalan tõendid varem PKK nime all tuntud organisatsiooni nimel tegutsevate advokaatide volituse kohta kohtumenetluses.

49. Samuti tuleb silmas pidada, et vaidlusalusel organisatsioonil ei saanud tema iseloomu tõttu olla kindlat ja formaliseeritud põhikirja, mis võimaldanuks üheselt kindlaks määrata tema õigusliku eksisteerimise alguse ja lõpu.

50. Järelikult ei saa tõenditest lihtsalt järeldada, et PKK-d enam ei eksisteeri ja ta ei saa seetõttu O. Ocalani volitada. Loogilisem on pidada KADEK-i üksnes PKK uueks nimeks.

51. Ka siis, kui pidada KADEK-i nime all tegutsevat organisatsiooni tegevuse lõpetanud PKK õigusjärglaseks, nagu seda tegi nõukogu suulises menetluses, peaks — erinevalt nõukogust — vähemalt käesoleva hagi puhul lähtuma sellest, et see esitati tegelikult KADEK-i poolt PKK nime all kaitsmaks PKK omandatud õigusi.

52. Nimevahetuse või õigusjärgluse kasuks kõneleb ka asjaolu, et — nagu Esimese Astme Kohus selgitas määruse punktis 55 — nõukogu kandis oma 2. aprilli 2004. aasta otsusega 2004/306/EÜ, millega rakendatakse nõukogu määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõiget 3 ja tunnistatakse kehtetuks otsus 2003/902/EÜ ( 18 ) KADEK-i ja KONGRA-GEL-i vaidlustatud loetellu kui organisatsioonid, millena PKK-d samuti tunti. Järelikult eksisteerib sellenimeline organisatsioon edasi.

53. Lisaks rõhutab esimene apellatsioonkaebuse esitaja viiendas väites õigesti, et PKK jätkuv terroristliku ühendusena käsitlemine vaidlustatud loetelus muudab vajalikuks talle kohtumenetlusteovõime ja õigusvõime andmise vähemalt niivõrd, et see võimaldaks tal seda kannet loetellu kohtulikult vaidlustada. Järelikult peab tal ka olema võimalus määrata isikud, kes saavad tema nimel hagi esitada.

54. See ei ole puhtalt formaalne argument. Ilmselt lähtub nõukogu tänaseni sellest, et PKK eksisteerib veel, sest ta säilitab PKK suhtes võetud terrorismivastase võitluse meetmed. Nagu Esimese Astme Kohus punktis 44 tuvastab, tugineb see määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõike 3 kohaselt pidevale läbivaatamisele, kas loetellu jäämine on jätkuvalt õigustatud. See läbivaatamine peab eespool viidatud ühise seisukoha 2001/931 ( 19 ) artikli 1 lõike 6 kohaselt toimuma vähemalt iga kuue kuu tagant.

55. Mis puudutab avaldust, et kogu PKK nimel toimuvat tegevust tuleb pidada ebaseaduslikuks (originaalis illegitimate), siis tuleb seda — nagu PKK suulises menetluses selgitas — käsitleda selles kontekstis, et — vähemalt tol ajal — sooviti eemalduda vägivaldsetest aktsioonidest. Selliseid tegevusi ei oleks saanud enam PKK kaudu poliitiliselt legitimeerida. Seda ei saa aga rakendada käesoleva hagi puhul.

56. Sellega ei ole küll tõendatud, kas O. Ocalan esindab PKK-d õigustatult. Tuleb aga vähemalt tunnistada, et Esimese Astme Kohtu järeldused O. Ocalani puuduva esindusõiguse kohta moonutavad tema avaldust. Juba sel põhjusel on Esimese Astme Kohtu otsuses õiguslik viga ning see tuleb seetõttu tühistada.

4. Kuues väide — tõhus õiguskaitse

57. Kuues väide vaidlustab tingimused, millele peavad vastama üksikisikute Euroopa kohtutele esitatavad hagid, eriti isikliku puudutatuse tingimuse. See tingimus rikub Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni, sest hoolimata inimõiguste vahetust riivest ei saa hagi esitada, kui see ei puuduta isikut samal ajal ka isiklikult.

58. Nõukogu hinnangul on see väide vastuvõetamatu, sest Esimese Astme Kohus ei käsitlenud seda väidet esimeses astmes. See vastuväide ei ole siiski veenev, sest ka väidete ebapiisav käsitlemine Esimese Astme Kohtus või üldse käsitlemata jätmine võib kujutada endast õiguslikku viga.

59. Siiski ei ole võimalik apellatsioonkaebusest järeldada, millise Esimese Astme Kohtu otsuse osa vastu see on suunatud või millises osas oleks Esimese Astme Kohus pidanud neid väiteid käsitlema. Seetõttu on väide selles osas vastuvõetamatu. Muus osas ei saa apellatsioonkaebust põhjendada isikliku puudutatuse tingimustega seoses PKK nimel esitatud hagiga, sest Esimese Astme Kohus tunnustab punktis 27 selgelt selle organisatsiooni isiklikku puudutatust ja O. Ocalan ei ole hagi esitanud omal algatusel.

60. Pidades silmas tõhusat õiguskaitset, väidetakse samuti, et Esimese Astme Kohtu otsus PKK olemasolu kohta võttis PKK-lt tõhusa õiguskaitse võimaluse. Ka see väide ei ole siiski veenev. Tõhus õiguskaitse ei nõua, et isikud saaksid teiste nimel hagi esitada, kui neile ei ole antud volitust esindamiseks.

61. Seega tuleb see väide täielikult tagasi lükata.

5. Seitsmes väide — selgitamise võimalus

62. Lõpetuseks väidab esimene apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud andma talle võimaluse selgitada oma volituse küsimust. Esimese Astme Kohtu tegutsemine oli rõhuv, ebaproportsionaalne ja rikkus loomuõigust.

63. Esimesel apellatsioonkaebuse esitajal oli põhimõtteliselt siiski küllalt võimalusi oma volitusi selgelt põhjendada — kõigepealt oma hagiavalduses ja seejärel vastuses nõukogu vastuväitele. Kuna nõukogu põhjendas vastuvõetamatuse vastuväidet muu hulgas asjaoluga, et esimese apellatsioonkaebuse esitaja väitel on PKK oma tegevuse lõpetanud ning ta ei oma seega õigus- ja kohtumenetlusteovõimet, siis oli koguni põhjus seda küsimust põhjalikult selgitada. Seda võimalust esimene apellatsioonkaebuse esitaja ka kasutas.

64. Nagu esimene apellatsioonkaebuse esitaja suulises menetluses esitatud küsimustele vastates rõhutas, ei väljendanud ta oma seisukohta Esimese Astme Kohtu poolt oma väidetele antud õigusliku hinnangu osas. Erinevalt nõukogu esitatud vastuvõetamatuse vastuväitest ei seadnud Esimese Astme Kohus kahtluse alla mitte PKK õigus- ja kohtumenetlusteovõimet, vaid ei tunnustanud O. Ocalani volitusi.

65. Järelikult nõuab esimene apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud teda teavitama plaanitavast õiguslikust hinnangust, st oma kahtlusest O. Ocalani volituste suhtes, et võimaldada talle selle kahtluse ümberlükkamist.

66. Põhimõtteliselt ei pea kohtud siiski enne otsuse tegemist tagama pooltele ärakuulamisõigust oma õigusliku hinnangu iga punkti kohta. Eriti reserveeritud on selles osas ühenduse kohtud. See reserveeritus tagab nende neutraalsuse. Kuna on ette nähtud, et pooli esindab advokaat, ei ole juhiste andmine reeglina nõutud. Nii ei näe ka Strasbourgis asuv Euroopa Inimõiguste Kohus (edaspidi „EIK”) isegi kohtu poolt kriminaalmenetluses antud potentsiaalselt eksitavate juhiste puhul õiglase kohtuliku arutamise õiguse rikkumist, kui puudutatud isikut esindab advokaat. ( 20 )

67. Juhiste andmise vajalikkus võib aga tuleneda ärakuulamisõiguse põhimõttest. Selle eesmärk on muu hulgas vältida seda, et otsuse tegemist võiks mõjutada sellised argumendid, mille üle ei ole toimunud kohtuvaidlust poolte vahel. ( 21 ) Sellega püütakse vältida üllatavat otsust.

68. Esimese Astme Kohtu jaoks olulise argumendi, PKK olemasolu kohta esitatud ütluste üle toimus siiski poolte vahel arutelu, mistõttu ei olnud edasine ärakuulamine põhimõtteliselt vajalik.

69. Piisava esindusõiguse kohta sisaldab Esimese Astme Kohtu kodukord siiski spetsiaalset sätet, mis nõuab erandina võimalikele ebaselgustele viitamist ja selgitamise võimalust. Kui eraõiguslik juriidiline isik ei esita koos hagiavaldusega tõendit selle kohta, et hageja advokaadile on nõuetekohaselt andnud volitused selleks õigustatud isik, siis määrab kohtusekretär artikli 44 lõike 5 ja 6 kohaselt hagejale mõistliku tähtaja puuduste kõrvaldamiseks või puuduvate dokumentide esitamiseks. ( 22 ) Ei tundu sugugi ebatavaline, et Esimese Astme Kohus nõuab selle teabe esitamist ka hilisemas staadiumis. ( 23 )

70. Käesolevas kohtuasjas ei väideta, et PKK on eraõiguslik juriidiline isik. Siiski on Esimese Astme Kohus määruse punktis 28 õigesti märkinud, et vaidlustatud loetelus sisalduvate rühmituste ja üksuste puhul võib vastuvõetavuse tõendamine olla eriti keeruline. Seetõttu peavad nende rühmituste ja üksuste puhul kehtima vähemalt samad kaitsesätted nagu eraõiguslikele juriidilistele isikutele, kes võivad tavaliselt suhteliselt kergesti esitada tõendi selle kohta, et advokaadile volitused andnud isikul on piisav esindusõigus.

71. Järelikult tuleb ka vaidlustatud loetelus olevatele rühmitustele anda nende nimel tegutseva isiku volituste ebapiisava tõendamise puhul veel kord võimalus nende tõendite esitamiseks.

72. Käesoleval juhul seda ei toimunud, sest Esimese Astme Kohus ei viidanud enne otsuse tegemist ühtegi korda kahtlusele esimese apellatsioonkaebuse esitaja volituste osas.

73. Järelikult kujutab Esimese Astme Kohtu poolt esimese apellatsioonkaebuse esitajaga seotud hagi läbivaatamata jätmine endast menetlusviga selles mõttes, et kohus ei andnud O. Ocalanile võimalust selgitada oma esindusõigust. Esimese Astme Kohtu määrus tuleb ka sel põhjusel tühistada.

B. Otsus O. Ocalani poolt PKK nimel esitatud hagi vastuvõetavuse kohta

74. Nüüd tuleb kontrollida, kas Euroopa Kohus saab esimese apellatsioonkaebuse esitaja taotluse kohaselt teha lõpliku otsuse O. Ocalani poolt PKK nimel esitatud hagi vastuvõetavuse kohta või peab ta — nagu palub nõukogu teise võimalusena — kohtuasja tervikuna Esimese Astme Kohtule edasiseks menetlemiseks tagasi saatma. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teise lause kohaselt on lõpliku kohtuotsuse tegemise eelduseks, et menetlusstaadium seda lubab.

75. PKK nimel esitatud hagi vastuvõetavus on kahtluse all veel neljas punktis.

76. Esiteks ei ole seni langetatud otsust nõukogu vastuväite osas, mille kohaselt ei saa PKK-d käesolevas menetluses käsitleda õigus- ja kohtumenetlusteovõimelisena. Teiseks arvab nõukogu, et ei ole veel selgitatud, kas hagi, mis puudutab otsust 2002/334, on esitatud tähtaja jooksul. Need küsimused olid Esimese Astme Kohtu menetluses käsitletud menetlusküsimuste ese. Seetõttu lubab nende menetlusstaadium lõpliku kohtuotsuse tegemist.

77. Teise vastuväitega on tihedalt seotud kolmas vastuvõetavuse probleem, täpsemalt, kas teine hagi ese, otsus 2002/460, kujutab endast PKK suhtes õigusakti, mille peale saab esitada hagi või lihtsalt kordavat otsust. Selle küsimuse tõstatas komisjon esimese astme menetluses. Esimese Astme Kohus võttis selle kohta KNK-ga seoses seisukoha. Seetõttu saab ka selle küsimuse osas otsuse langetada.

78. Lõpetuseks tekib neljas küsimus, kas O. Ocalani saab tunnustada PKK esindajana. See küsimus esitati esmalt Esimese Astme Kohtu määruses ja — rikkudes esimese apellatsioonkaebuse esitaja menetlusõigusi — langetati selle üle otsus ilma selgitamisvõimalust andmata. Seetõttu ei olnud see määruse vastuvõtmise hetkel sellises menetlusstaadiumis, mis võimaldanuks langetada lõpliku otsuse. Apellatsioonimenetlus andis esimesele apellatsioonkaebuse esitajale ja teistele pooltele siiski piisava võimaluse käsitleda O. Ocalani esindusõigust täpsemalt, mistõttu saab ka selles osas otsuse langetada.

1. PKK õigusvõime ja kohtumenetlusteovõime

79. Eespool on juba selgitatud, et PKK õigus- ja kohtumenetlusteovõimet tuleb tunnustada vähemalt selles osas, mis puudutab tema lisamist vaidlustatud loetellu. ( 24 ) Seetõttu tuleb nõukogu sellekohane vastuväide tagasi lükata.

2. Hagi esitamise tähtajast kinnipidamine

80. Nõukogu väitis esimeses astmes, et otsuse 2002/334 peale esitatud hagi ei esitatud tähtaja jooksul. Hagi esitamise tähtaeg lõppes 29. juulil 2002, kuid hagi esitati alles 31. juulil 2002.

81. Nagu aga osundavad mõlemad apellatsioonkaebuse esitajad, saabus juba 24. juulil 2002, seega enne hagi esitamise tähtaja lõppu, Esimese Astme Kohtusse hagiavaldusena kirjeldatud dokument. Apellatsioonkaebuse esitajad väidavad, et nad on kindlalt veendunud, et esitasid originaalallkirjadega varustatud hagiavalduse, kuid ei esita selle kohta mingeid tõendeid.

82. Järgnevalt väitsid apellatsioonkaebuse esitajad, et 29. juuli 2002. aasta hilisel pärastlõunal juhtis Esimese Astme Kohus nende tähelepanu sellele, et ühelgi hagi eksemplaril ei ole originaalallkirju. Selle dokumendi ainus kättesaadav eksemplar Esimese Astme Kohtu kantseleis on hagiavalduse koopia, mis on allkirjastatud poole ühe esindaja poolt kolmest ja millel on veel ühe esindaja initsiaalid. Lisaks on selle 4. leheküljel koopia käsikirjalisest parandusest.

83. Pärast Esimese Astme Kohtu nõuannet saadetud hagiavaldus saabus Esimese Astme Kohtusse alles 31. juulil 2002. Sellel olid poole kahe esindaja allkirjad ning kolmanda esindaja initsiaalid.

84. Arvestades neid asjaolusid, tuleb lähtuda sellest, et esimesel hagiavaldusena kirjeldatud dokumendil ei olnud tegelikult originaalallkirju, vaid tõenäoliselt oli tegemist hagiavalduse projekti koopiaga.

85. Korrektselt vormistatud hagiavaldus — teine dokument — saabus Esimese Astme Kohtusse seega alles pärast hagi esitamise tähtaja lõppu.

86. 24. juulil 2002 saabunud dokumente ei saa ka Esimese Astme Kohtu artikli 43 lõike 6 kohaselt tunnustada faksi teel saadetud või muu menetlustähtaegu järgiva koopiana. Koopia esitamise puhul loetakse, et menetlustähtaegadest on kinni peetud üksnes siis, kui kümne päeva pärast esitatakse Esimese Astme Kohtule ka dokumendi originaal. Käesoleval juhul ei esitatud aga dokumendi originaali, vaid teine hagiavaldus, millel oli veel üks allkiri.

87. Otsuse 2002/334 peale esitatud hagi on järelikult aegunud ning seega vastuvõetamatu. Järelikult tuli nõukogu vastuväide selles osas rahuldada. Sel põhjusel võib Esimese Astme Kohtu vaidlustatud määrus jääda otsust 2002/334 puudutavas osas kehtima.

3. Otsuse 2002/460 vaidlustatavus

88. Seoses otsusega 2002/460 peeti hagi esitamise tähtajast vaieldamatult kinni. Siiski väitis komisjon Esimese Astme Kohtule, et selle otsuse näol on tegemist üksnes kordava otsusega PKK suhtes. Nimelt on PKK-d samas vormis nimetatud ka otsuses 2002/334.

89. Pelgalt kordav otsus ei ole õigusakt, mille peale saab esitada tühistamishagi. ( 25 ) Olukord on teine aga siis, kui vaidlustatud otsus on olukorra uuest hindamisest tulenev akt. ( 26 )

90. Esimese Astme Kohus sedastas vaidlustatud määruse punktis 44 seoses KNK-ga, et tegemist on uue ja seetõttu eraldi vaidlustatava otsusega: „Otsuse 2002/460 (edaspidi „vaidlustatud otsus”) puhul on selge, et kõnealune otsus on uus otsus otsuse 2002/334 suhtes, mille ta tunnistab kehtetuks. Esiteks sätestab määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõige 3, et nõukogu koostab, vaatab läbi ja muudab ühehäälselt nende isikute, rühmituste ja üksuste loetelu, kelle suhtes käesolevat määrust kohaldatakse. [Sellest järeldub, et nõukogu vaatab iga uue õigusakti andmise puhul vaidlustatud loetelu läbi.] Teiseks ei saa selline läbivaatamine piirduda uute isikute ja üksuste lisamisega loetellu või teatavate isikute või üksuste kustutamisega sellest, sest õiguse alusel toimivas ühenduses ei saa olla vastuvõetav, et akti, millega võetakse kasutusele isikute või üksuste suhtes kohaldatavaid jätkuvaid piiravaid meetmeid, saaks kohaldada piiramatult, ilma et piirangud kehtestanud institutsioon need pärast uut läbivaatamist uuesti regulaarselt vastu võtaks. Seetõttu asjaolu, et KNK on vaidlustanud otsuse 2002/334, milles PKK lisati esimest korda vaidlustatud loetellu, ei saa takistada KNK-d poolelioleva kohtuasja vastuväite tõttu vaidlustamast otsust 2002/460, milles PKK on kõnealusesse loetellu alles jäänud.” [kohtulahendite kogumikus avaldatud tõlget on täpsustatud]

91. Nagu mõlemad pooled, ühinen ka mina selle otsusele 2002/460 antud hinnanguga, eriti seetõttu, et määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõikes 3 nimetatud läbivaatamine peab toimuma kooskõlas ühise seisukoha 2001/931 artikli 1 lõikes 6 sätestatuga. Selle kohaselt vaadatakse lisa loetelus sisalduvate isikute ja üksuste nimed korrapäraselt ja vähemalt iga kuue kuu tagant läbi, tagamaks, et nende hoidmine loetelus on põhjendatud. ( 27 )

92. Järelikult on otsus 2002/460 ka PKK-ga seoses õigusakt, mille peale saab esitada hagi.

4. Esindusõigus

93. Lõpetuseks tuleb kontrollida, kas O. Ocalan omas ka tegelikult õigust volitada advokaate PKK nimel hagi esitama.

94. Selle küsimuse kontrollimiseks tuleb meenutada Esimese Astme Kohtu järeldusi vaidlustatud määruse punktis 28: „Järgmisena tuleb täpsustada, et eeskirju, mis reguleerivad sellise tühistamishagi vastuvõetavust, mis puudutab vaidlustatud loetelus — ehk loetelus isikutest, rühmitustest ja üksustest, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid terrorismi vastu võitlemiseks — sisalduvat isikut, tuleb tõlgendada vastavalt juhtumi olukorrale. Eriti selliste rühmituste või üksuste puhul võib juhtuda, et neid ei ole õiguslikult olemas või et neil puudub võimalus järgida juriidilise isiku suhtes tavaliselt kohaldatavaid eeskirju. Seetõttu tähendaks liigne formaalsus teatavatel juhtudel seda, et tühistamishagi esitamine ei oleks üldse võimalik, kuigi nende rühmituste ja üksuste suhtes kohaldatakse ühenduse piiravaid meetmeid.”

95. Need kaalutlused tunduvad mulle veenvad, eriti seoses esindusõiguse kui menetlustingimuse kontrollimisega. See kontrollimine ei tohi takistada hagi esitamist isiku otsese ja isikliku puudutatuse korral. Kontrollimise eesmärk on pigem kindlaks teha, kas hagi on esitanud tegelikult puudutatud organisatsioon, mitte aga kolmandad isikud, kes esitavad tegelikult populaarhagi või tegutsevad isegi väidetavalt hageva organisatsiooni huvide vastaselt.

96. Seetõttu oleks ebaproportsionaalne nõuda selle isiku esindusõiguse täielikku tõendamist, kes esitab taolise organisatsiooni nimel hagi. Vastupidi, põhimõtteliselt peaks piisama sellest, kui ta tõendab oma pädevust usutavalt. Kui kostjaks olev organisatsioon peaks sellest hoolimata kahtlema, kas see isik esindab hagevat organisatsiooni, siis peab ta ise hageja väited piisavalt põhjendatud kahtlusega ümber lükkama.

97. Kui rakendada neid kriteeriume esimese astme menetluses esitatud väidetele, siis eksisteerib siiski kahtlus selles osas, kas O. Ocalan esindab PKK-d. Ta on küll A. Ocalani, Türgi vanglas viibiva PKK juhi vend ja väidetavalt oli ta PKK juhatuse liige. ( 28 ) Siiski kõneles ta advokaatide volitamise puhul endast kui endisest PKK liikmest. Vahepeal on O. Ocalan koos teiste liikmetega lahkunud ka nüüd KONGRA-GEL-i nime kandvast organisatsioonist. ( 29 ) Seetõttu võib täiesti kahelda selles, kas O. Ocalan esindas PKK-d ehk tema enda sõnul „varem PKK nime all tuntud organisatsiooni”, kui ta volitas advokaate PKK nimel hagi esitama.

98. Nagu juba selgitatud, ei andnud need kahtlused siiski Esimese Astme Kohtule õigust hagi hageja ärakuulamiseta tagasi lükata. Pigem oleks need kahtlused pidanud Esimese Astme Kohut ajendama esimesele apellatsioonkaebuse esitajale selgitamise võimalust andma. ( 30 )

99. Käesolevas apellatsioonimenetluses esitas esimene apellatsioonkaebuse esitaja ühe advokaadi, Mark Mulleri avalduse, mis selgitab, et hagi on tõepoolest esitatud PKK nimel. M. Muller esindab A. Ocalani EIK-s toimuvas menetluses. ( 31 ) A. Ocalan on PKK keskne juhtfiguur ning ta valiti O. Ocalani ütluse kohaselt ka KADEK-i presidendiks. ( 32 ) M. Muller väidab, et A. Ocalan andis talle korralduse esitada kaebus PKK vaidlustatud loetellu lisamise peale. Ka teised PKK ja tema väidetava järglasorganisatsiooni KADEK-i juhtivad esindajad andsid talle sama korralduse.

100. Toimimaks kooskõlas Esimese Astme Kohtu menetluseeskirjadega, palus ta volitust O. Ocalanilt, kes oli tol ajal nii varem PKK nime all tuntud organisatsiooni kui ka KADEK-i kõrgetasemeline esindaja.

101. Selle avalduse kohaselt andis korralduse hagi esitamiseks varem PKK nime all tuntud organisatsiooni juhatus. Kui võtta lisaks sellele arvesse PKK huvid ja ajakirjanduses ilmunud artiklid PKK loetellu lisamise kohta, ( 33 ) siis tuleb lähtuda sellest, et hagi esitamine vaidlustatud loetelu peale vastab tõepoolest PKK tahtele.

102. Asjaolust, et O. Ocalan on PKK-st või KONGRA-GEL-ist lahkunud, ei saa samuti tingimata järeldada, et hagi ei ole enam esitatud PKK nimel. Advokaadid ei tegutse nimelt O. Ocalani heaks, vaid varem PKK nime all tuntud organisatsiooni heaks. Nende volitusi ei saa seada kahtluse alla selle tõttu, et neile kunagi volitused andnud PKK esindaja ei pruugi praegu seda organisatsiooni enam esindada.

103. Juhul kui ei tõendata vastupidist, peavad need tõendid olema piisavad eeldamaks, et hagi esitati õigesti PKK nimel. Nõukogu ei ole toonud välja midagi, mis võiks selle oletuse ümber lükata.

104. Järelikult on PKK nimel esitatud hagi otsust 2002/460 puudutavas osas vastuvõetav.

C. S. Vanly poolt KNK nimel esitatud apellatsioonkaebus

105. Seoses KNK hagiga vaidlustab apellatsioonkaebus Euroopa Kohtu poolt EÜ artikli 230 lõike 4 alusel seatud kriteeriumid isiklikule puudutatusele, mis on eelduseks üksikisiku õigusele määrust vaidlustada.

106. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on füüsiline või juriidiline isik isiklikult puudutatud, kui kõnealune meede puudutab teda teatavate tema eripäraste omaduste või teda kõigist teistest isikutest eristava olukorra tõttu ning seega individualiseerib teda sarnaselt üksikakti adressaadiga. ( 34 )

107. Esimese Astme Kohus sedastas selle kohta vaidlustatud määruse punktis 52, et KNK ja selle liikmed on siiski kohustatud järgima vaidlustatud otsuses PKK osas kehtestatud keeldu võrdselt kõigi teiste isikutega ühenduses. Asjaolu, et KNK ja selle liikmed võivad oma poliitiliste arvamuste tõttu kannatada kõnealuse keelu mõju pärast tõenäoliselt rohkem, ei saa individualiseerida neid kõigi teiste isikute suhtes ühenduses. Asjaolu, et üldkohaldatav akt võib kaasa tuua erinevaid konkreetseid tagajärgi erinevatele õigussubjektidele, kelle suhtes seda kohaldatakse, ei tähenda igal juhul nende subjektide eristamist kõigist teistest puudutatud isikutest, kuna see akt kuulub kohaldamisele objektiivselt määratletud olukorrast tulenevalt.

108. Teine apellatsioonkaebuse esitaja ei sea isikliku puudutatuse kriteeriumi sellist rakendamist kahtluse alla. Pigem on ta seisukohal, et põhiõiguste rikkumise etteheite korral tuleb isikliku puudutatuse kriteeriumi rakendamisest loobuda, sest ühendus võtab viimasel ajal üha rohkem vastu põhiõigusi puudutavaid õigusakte. Põhiõigustega seotud kohtuasjade puhul peaks Euroopa Kohus juhinduma pigem EIK kaebuste vastuvõetavuse kriteeriumidest. Nende kohaselt piisab ka otsesest puudutatusest, isegi kui kahju pole tekkinud. KNK on otseselt puudutatud, sest tema suhete tõttu PKK-ga takistatakse tema tegevust kurdide õiguste heaks.

109. See väide tuleb tagasi lükata. Nimelt on Euroopa Kohus otsuses Unión de Pequeños Agricultores — minu arvates veenvalt — selgitanud, et ühenduse õiguse praeguse seisu juures tagavad siseriiklikud kohtud ja ühenduse kohtunikud tõhusa õiguskaitse ühenduse meetmete suhtes ning seetõttu ei ole üksikisiku hagi esitamise õiguse puhul nõutud õiguse edasiarendamine kohtuniku poolt: „40 Asutamisleping kehtestab esiteks artiklitega 173 ja 184 (nüüd EÜ artikkel 241) ning teiseks artikliga 177 [nüüd EÜ artikkel 234] õiguskaitsevahendite ja menetluste täieliku süsteemi, milles ühenduse institutsioonide õigusaktide seaduslikkuse kontroll on usaldatud ühenduste kohtule (vt selle kohta 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas 294/83: Les Verts vs. parlament, EKL 1986, lk 1339, punkt 23). Selles süsteemis on füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes asutamislepingu artikli 173 neljandas lõigus sätestatud vastuvõetavuse tingimuste tõttu ei saa otse vaidlustada ühenduse üldkohaldatavaid akte, võimalus nõuda selliste aktide kehtivuse hindamist olenevalt olukorrast kas ühenduste kohtus, esitades asutamislepingu artikli 184 alusel lisataotluse, või siis siseriiklikus kohtus, kes ei ole ise pädev tuvastama nimetatud aktide kehtetust (vt 22. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 314/85: Foto-Frost, EKL 1987, lk 4199, punkt 20), kuid kellel võib paluda esitada selle kohta eelotsuse küsimusi Euroopa Kohtule. 41 Seega tuleb liikmesriikidel kehtestada õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteem, mis võimaldab tagada õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele. 42 Seoses sellega tuleb siseriiklikel kohtutel vastavalt EÜ asutamislepingu artiklis 5 [nüüd EÜ artikkel 10] sätestatud lojaalse koostöö kohustusele õiguskaitsevahendite kasutamist reguleerivaid siseriiklikke menetlusnorme võimaluse korral tõlgendada ning kohaldada nii, et füüsilised ja juriidilised isikud saaksid kohtus vaidlustada iga otsuse või mis tahes muu siseriikliku meetme seaduslikkuse, mis puudutab ühenduse üldkohaldatava akti kohaldamist nende suhtes, ja nõuda viimasena nimetatud akti kehtetuse tuvastamist. 43 […] 44 Lõpuks tuleb lisada, et EÜ asutamislepinguga kehtestatud seaduslikkuse kontrolli süsteemi alusel saab füüsiline või juriidiline isik esitada määruse peale hagi vaid siis, kui see puudutab teda mitte ainult otse, vaid ka isiklikult. Kuigi seda viimast tingimust tuleb tõepoolest tõlgendada tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest lähtudes, võttes arvesse erinevaid asjaolusid, mis võivad hagejat individualiseerida (vt näiteks 2. veebruari 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 67/85, 68/85 ja 70/85: Van der Kooy vs. komisjon, EKL 1988, lk 219, punkt 14; eespool viidatud kohtuotsused Extramet Industrie vs. nõukogu, punkt 13, ja Codorniu vs. nõukogu, punkt 19), ei saaks sellise tõlgenduse lõpptulemusena kõrvale heita asjassepuutuvat tingimust, mis on asutamislepingus sõnaselgelt ette nähtud, ilma et ületataks asutamislepinguga ühenduste kohtule omistatud pädevuse piire. 45 Kuigi ühenduse üldkohaldatavate aktide seaduslikkuse kontrolli süsteemi, mille põhimõtteid ei ole kunagi muudetud, võib kindlasti ette kujutada teisiti, kui see on asutamislepingus algselt ette nähtud, jääb hetkel kehtiva süsteemi võimalik reformimine vastavalt EL artiklile 48 liikmesriikide ülesandeks.” ( 35 )

110. Kuna vaidlustatud otsus ei individualiseerinud KNK-d piisavalt, ei saa ta tühistamishagi esitada. Ta oleks pidanud taotlema õiguskaitset hoopis siseriiklikust kohtust. Praktiliselt võttes ei tohiks see KNK jaoks probleem olla, sest teda esindavad Inglise advokaadid ning Ühendkuningriigi kohtud pöörduvad kahtluse korral niisuguste ühenduse aktide kehtivuse osas, mis puudutavad vahetult üksikisikute õigusi, Euroopa Kohtu poole. ( 36 )

111. Selles suhtes ei ole veenev suulises menetluses esitatud KNK väide, et ta ei saa väljastpoolt Euroopa Liitu algatada eelotsusemenetlust. Nõukogu otsus toob endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üksnes ühenduse sees. Kuivõrd need tagajärjed — näiteks rahade külmutamine — puudutavad KNK-d, võib KNK taotleda õiguskaitset ka ühenduse kohtutelt ja need peavad vajaduse korral pöörduma eelotsuse saamiseks Euroopa Kohtu poole. Täiendavaid õiguskaitse võimalusi — näiteks seoses PKK käsitlemisega terroristliku ühendusena — talle seevastu ei võimaldata.

112. Järelikult tuleb KNK hagiga seotud apellatsioonkaebus jätta läbi vaatamata.

VI. Kohtukulud

113. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 esimese lõigu alusel otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu või kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse.

114. Kuna KNK apellatsioonkaebus jäetakse läbi vaatamata, tuleb otsustada kulude jaotus.

115. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõike 2 esimese lause alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Selle sätte teine lause näeb ette, et kui kaotanud poolel on mitu isikut, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise.

116. Mis puudutab KNK-d, siis ta on selles apellatsioonimenetluses kaotanud pooleks ning nõukogu on talle esitanud kohtukulude hüvitamise taotluse. Seega tuleb KNK-lt mõista välja tema esitatud apellatsioonkaebuse osaga põhjustatud kohtukulud.

117. Kuigi vormiliselt esitasid PKK ja KNK apellatsioonkaebuse ühiselt, ei mõisteta PKK-lt välja KNK apellatsioonkaebuse kohtukulusid. Sisu poolest on tegemist kahe eraldi menetlusega, millele kohaldatakse erinevaid õiguslikke tingimusi.

VII. Ettepanek

118. Neil asjaoludel teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus: 1. Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 15. veebruari 2005. aasta otsuse T-229/02: PKK ja KNK vs. nõukogu, resolutiivosa punktid 1 ja 2 selles osas, mis puudutavad O. Ocalani poolt Kurdistani Töölispartei (PKK) nimel otsuse 2002/460/EÜ (millega rakendatakse määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõiget 3 ja tunnistatakse kehtetuks otsus 2002/334/EÜ) peale esitatud hagi. 2. O. Ocalani poolt PKK nimel esitatud hagi on otsust 2002/460 puudutavas osas vastuvõetav ja saadetakse põhjendatuse osas otsuse langetamiseks tagasi Esimese Astme Kohtusse. Eelnevat silmas pidades tehakse otsus kohtukulude jaotuse kohta hiljem. 3. Ülejäänud osas jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. 4. Mõista Kurdistani Rahvuskongressilt välja tema esitatud apellatsioonkaebuse menetlemise kohtukulud.

( 1 ) Algkeel: saksa.

( 2 ) PKK ja KNK vs. nõukogu (EKL 2005, lk II-539).

( 3 ) Vt 15. veebruari 2005. aasta määrus kohtuasjas KNK vs. nõukogu (EKL 2005, lk II-523).

( 4 ) Esimese Astme Kohus viitab veel menetluses olevale kohtuasjale T-253/04: Aydar jt (teatavaks tehtud ELT 2004, C 262, lk 28).

( 5 ) Ekslikult viitab esimene apellatsioonkaebuse esitaja Euroopa Ühenduste Kohtu kodukorra artikli numbritele.

( 6 ) Esimese Astme Kohtu 17. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-180/00: Astipesca vs. komisjon (EKL 2002, lk II-3985, punkt 44 jj).

( 7 ) Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Astipesca.

( 8 ) 11. novembri 2003. aasta määrus kohtuasjas C-488/01 P: Martinez vs. parlament (EKL 2003, lk I-13355, punkt 39) ja 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-234/02 P: Euroopa ombudsman vs. Lamberts (EKL 2004, lk I-2803, punkt 75).

( 9 ) A party applying to the Court of First Instance for a decision on admissibility, on lack of competence or other preliminary plea not going to the substance of the case shall make the application by a separate document.

( 10 ) Si une partie demande que le Tribunal statue sur l'irrecevabilité, l'incompétence ou sur un incident, sans engager le débat au fond, elle présente sa demande par acte séparé.

( 11 ) Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomer peab oma 4. oktoobri 2001. aasta ettepanekus kohtuasjas C-23/00 P: nõukogu vs. Boehringer Ingelheim Vetmedica jt (EKL 2002, lk I-1873, punkt 28 jj) hagi vastuvõetamatuse korral põhjendatuse üle otsuse langetamist lausa õiguslikuks veaks. Euroopa Kohus ei näinud aga oma 26. veebruari 2002. aasta otsuses (punkt 52) sellises toimimisviisis nõukogu koormamist ning jättis tema apellatsioonkaebuse rahuldamata.

( 12 ) 15. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-237/98 P: Dorsch Consult (EKL 2000, lk I-4549, punkt 35 jj) ja 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon (EKL 2004, lk I-123, punkt 49).

( 13 ) 28. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-8/95 P: New Holland Ford vs. komisjon (EKL 1998, lk I-3175, punkt 72) ja 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03 P: General Motors Nederland ja Opel Nederland vs. komisjon (EKL 2006, lk I-3173, punkt 54).

( 14 ) Vt 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-164/98 P: DIR International Film jt vs. komisjon (EKL 2000, lk I-447, punkt 43 jj), mis käsitleb valesti mõistetud viidet komisjoni otsuse põhjenduses; 3. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-277/01 P: parlament vs. Samper (EKL 2003, lk I-3019, punkt 45 jj) protokolli vale edasiandmise kohta; 2. oktoobri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-172/01 P, C-175/01 P, C-176/01 P ja C-180/01 P: International Power jt vs. NALOO (EKL 2003, lk I-11421, punkt 156) otsuse põhjenduse vale tõlgendamise kohta; 1. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-442/03 P ja C-471/03 P: P&O European Ferries (Vizcaya) vs. komisjon ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon (EKL 2006, lk I-4845, punkt 63 jj) otsuse põhjenduse tähenduse moonutamise kohta.

( 15 ) Eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus parlament vs. Samper, punkt 40, ja 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-197/99 P: Belgia vs. komisjon (EKL 2003, lk I-8461, punkt 64 jj).

( 16 ) 14. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-65/02 P ja C-73/02 P: ThyssenKrupp vs. komisjon (EKL 2005, lk I-6773, punkt 83 jj); 6. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-2/01 P ja C-3/01 P: BAI vs. Bayer ja komisjon (EKL 2004, lk I-23, punkt 53 jj) ja 7. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-136/02 P: Mag Instrument vs. HABM (EKL 2004, lk I-9165, punkt 63).

( 17 ) Esimese astme hagiavalduse II lisa.

( 18 ) EÜT L 99, lk 28; ELT eriväljaanne 18/03, lk 98.

( 19 ) Säte on ära toodud eespool ettepaneku 4. punktis.

( 20 ) EIK 29. novembri 2004. aasta otsus kaebuse 8535/02: Coghlan vs. Ühendkuningriik, vastuvõetavuse kohta (lk 18). Teistsugust seisukohta esindab aga kriminaalmenetluse süüdistuse üllatuslik muutmine EIK 20. aprilli 2006. aasta otsuses kaebuse 42780/98: I.H. jt vs. Austria, osas, punkt 32 jj.

( 21 ) 4. veebruari 2000. aasta määrus kohtuasjas C-17/98: Emesa Sugar (EKL 2000, lk I-665, lk 18).

( 22 ) Nende sätete tekst on toodud eespool punktis 15 jj.

( 23 ) Vt eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Astipesca.

( 24 ) Vt eespool punkt 45 jj.

( 25 ) 9. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-123/03 P: komisjon vs. Greencore (EKL 2004, lk I-11647, punkt 39) ja 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-180/96: Ühendkuningriik vs. komisjon (EKL 1998, lk I-2265, punkt 27 jj); vt ka 22. märtsi 1961. aasta otsus liidetud kohtuasjades 42/59 ja 49/59: SNUPAT vs. ülemamet (EKL 1961, lk 111, 158); 15. detsembri 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 166/86 ja 220/86: Irish Cement vs. komisjon (EKL 1988, lk 6473, punkt 16); 11. jaanuari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-480/93 P: Zunis Holding jt vs. komisjon (EKL 1996, lk I-1, punkt 14) ja 21. novembri 1990. aasta määrus kohtuasjas C-12/90: Infortec vs. komisjon (EKL 1990, lk I-4265, punkt 10).

( 26 ) 24. novembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-138/03, C-324/03 ja C-431/03: Itaalia vs. komisjon (EKL 2005, lk I-10043, punkt 37).

( 27 ) Säte on ära toodud eespool ettepaneku 4. punktis.

( 28 ) Vt kannet National Memorial Institute for the Prevention of Terrorism’i Terrorism Knowledge Base’i (http://www.tkb.org/KeyLeader.jsp?memID=121) ja BBC artiklit PKK lisamise kohta vaidlustatud loetellu (http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/1964954.stm).

( 29 ) Bundesministerium des Innern (Saksamaa), Verfassungsschutzbericht 2004 (2005), lk 228, http://www.verfassungsschutz.de/de/publikationen/verfassungsschutzbericht/vsbericht_2004/vsbericht_2004.pdf. Vt ka 28. joonealuses märkuses viidatud kanne.

( 30 ) Vt eespool punkt 69 jj.

( 31 ) See tuleneb EIK 12. mai 2005. aasta otsusest ja 12. märtsi 2003. aasta otsusest, mis mõlemad käsitlevad kaebust 46221/99: Ocalan vs. Türgi.

( 32 ) Esimese astme hagiavalduse II lisas sisalduva avalduse punkt 19.

( 33 ) Vt 28. joonealuses märkuses viidatud BBC artikkel.

( 34 ) 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon (EKL 1963, lk 213, punkt 238), 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-452/98: Nederlandse Antillen vs. nõukogu (EKL 2001, lk I-8973, punkt 60) ja 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (EKL 2002, lk I-6677, punkt 36).

( 35 ) Vt eespool 34. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu.

( 36 ) Vt 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-491/01: British American Tobacco (Investments) ja Imperial Tobacco (EKL 2002, lk I-11453), 14. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-210/03: Swedish Match (EKL 2004, lk I-11893), 12. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-154/04 ja C-155/04: Alliance for Natural Health jt (EKL 2005, lk I-6451), 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C-194/04: ABNA jt (EKL 2005, lk I-10423), 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-344/04: International Air Transport Association (EKL 2006, lk I-403) ja 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-535/03: Unitymark jt (EKL 2006, lk I-2689).