KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MICHAL BOBEK

esitatud 17. mail 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑217/16

Euroopa Komisjon

versus

Dimos Zagoriou

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Monomeles Efeteio Athinon (Ateena apellatsioonikohus ainuisikulises koosseisus, Kreeka))

Rahalise kohustuse paneva komisjoni otsuse täitmisele pööramine EÜ artikli 256 alusel – Pädeva kohtu kindlaksmääramine – Täitemenetluses võlgnikuks olemise võime – Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõte

I. Sissejuhatus

1. Komisjon võttis 2006. aastal vastu otsuse ( 2 ), mis oli adresseeritud Kreeka omavalitsusüksusele, Aristi Zagorioule kuuluvale ettevõtjale, et nõuda tagasi sellele ettevõtjale 1993. aastal antud abi. Pärast abi andmist, kuid enne komisjoni otsuse vastuvõtmist ettevõtja likvideeriti. Peale selle liideti Aristi Zagoriou suurema omavalitsusüksuse, Kentriko Zagori’ga.

2. Komisjon nõudis oma otsuse täitmisele pööramist Kentriko Zagori suhtes, kuid viimane vaidlustas selle liikmesriigi tsiviilkohtus määruskaebusega. Kohtumenetluse kestel liideti Kentriko Zagori omakorda ühe teise suurema omavalitsusüksuse, Dimos Zagoriouga, kes on põhikohtuasjas vastustaja. Esimese astme kohus rahuldas määruskaebuse 2013. aastal. Liikmesriigi kohus otsustas, et komisjoni otsust ei saa Dimos Zagoriou suhtes täitmisele pöörata.

3. Komisjon esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, teise astme tsiviilkohtule, väites, et asja olid pädevad arutama liikmesriigi halduskohtud, mitte liikmesriigi tsiviilkohtud. Ta väitis ka, et on võimalik nõuda otsuse täitmisele pööramist Dimos Zagoriou kui ettevõtja õigusjärglase suhtes.

4. Seda üsna keerulist menetluslikku tausta arvestades küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus nüüd Euroopa Kohtult, kas tekkinud vaidlus on eraõiguslik või avalik-õiguslik, kuidas tuleb kindlaks määrata pädev kohus ja milliste õigussubjektide suhtes saab otsuse täitmisele pööramist nõuda.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1 . EL toimimise leping

5. ELTL artikkel 299 sätestab: „Nõukogu, komisjoni või Euroopa Keskpanga õigusaktid, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide, saab pöörata täitmisele. Täitmist reguleerivad selles riigis kehtivad tsiviilkohtumenetluse normid, mille territooriumil täitmine aset leiab. Korralduse otsuse täitmise tagamise kohta ilma muude formaalsusteta peale otsuse autentsuse tõestamise lisab otsusele riigi ametiasutus, kelle iga liikmesriigi valitsus selleks otstarbeks määrab ning komisjonile ja Euroopa Liidu Kohtule teatavaks teeb. Kui need formaalsused on asjasse puutuva poole avalduse põhjal lõpetatud, võib nimetatud pool taotleda täitmist kooskõlas siseriiklike õigusaktidega, saates küsimuse otse pädevale asutusele. Täitmist võib peatada ainult kohtu otsusega. Asjasse puutuva riigi kohtute pädevusse kuuluvad siiski kaebused täitmise ebaõige viisi kohta.“

2. Määrused nr 2052/88, ( 3 ) nr 4253/88 ( 4 ) ja nr 4256/88 ( 5 )

6. Määrus (EMÜ) nr 2052/88 on alusakt, mis reguleerib ELi struktuurifonde, nende omavahelisi suhteid ja suhteid muude finantsinstrumentidega (edaspidi „struktuurifondide määrus“).

7. Määrus (EMÜ) nr 4253/88 on struktuurifondide määruse peamine rakendusmäärus (edaspidi „struktuurifondide rakendusmäärus“).

8. Määrus (EMÜ) nr 4256/88 täiendab struktuurifondide rakendusmäärust seoses Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondiga (edaspidi „struktuurifondide rakendusmäärus (EAGGF)“). Näiteks sätestab struktuurifondide rakendusmääruse (EAGGF) artikli 1 lõige 1, et EAGGFi arendusrahastut saab kasutada struktuurifondide määruses sätestatud ülesannete täitmiseks vajalike meetmete rahastamiseks. Artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldatakse sellisel juhul üldiselt struktuurifondide rakendusmääruses sätestatud eeskirju.

9. Struktuurifondide rakendusmääruse VI jaotise „Finantssätted“ artikkel 24 näeb ette järgmist: „Abi vähendamine, peatamine ja tühistamine 1. Kui ettevõtmine või meede näib õigustavat üksnes osa selleks eraldatud rahalisest abist, uurib komisjon juhtumit asjakohasel viisil partnerluse raames, nõudes eelkõige seda, et liikmesriik või liikmesriigi poolt ettevõtmise rakendamiseks määratud ametiasutused esitaksid omapoolsed märkused kindlaksmääratud aja jooksul. 2. Pärast uurimist võib komisjon asjaomasele ettevõtmisele või meetmele antavat abi vähendada või selle peatada, kui uurimise käigus ilmneb õigusnormide rikkumine või eelkõige ettevõtmise või meetme laadi või rakendamise tingimusi mõjutav oluline muudatus, mille kohta ei ole taotletud komisjoni heakskiitu. 3. Iga alusetult makstud ning tagasinõudmisele kuuluv summa makstakse komisjonile tagasi. Tagasimaksmata summadelt võidakse arvestada viivist, järgides finantsmääruse sätteid ning kooskõlas tingimustega, mille peab kehtestama komisjon VIII jaotises osutatud korra kohaselt.“ [mitteametlik tõlge]

III. Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused

10. Ettevõtja Dimotiki Epicheirisi Touristikis Anaptyxis Aristis Zagoriou Ioanninon, kes kuulus täielikult omavalitsusüksusele Aristi Zagoriou ja vastutas Aristi valla arendamise eest, (edaspidi „ettevõtja“) taotles ja sai 1993. aastal Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondist (edaspidi „EAGGF“) abi. Projekti ei viidud lõpuni ja komisjon nõudis seetõttu osa abi tagasimaksmist.

11. Komisjon võttis selleks 2006. aastal vastu ettevõtjale adresseeritud otsuse, milles ta nõudis abi tagasimaksmist (edaspidi „komisjoni otsus“). ( 6 ) Selle otsuse täitmisele pööramist taotleti vastavalt EÜ artiklile 256 (nüüd ELTL artikkel 299), millega on ette nähtud selliste õigusaktide täitmisele pööratavus, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide. Otsusele oli lisatud täitekorraldus.

12. Enne komisjoni otsuse vastuvõtmist liideti omavalitsusüksus Aristi Zagoriou aga omavalitsusüksusega Kentriko Zagori. ( 7 ) Lisaks sellele ettevõtja likvideeriti. ( 8 )

13. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsusetaotluse kohaselt adresseeriti 31. augustil 2008 võla ja viivise osas maksekäsk Kentriko Zagorile, kes on Aristi Zagoriou õigusjärglane ja ettevõtja ainuaktsionär (edaspidi „maksekäsk“). 15. oktoobril 2008 tehti komisjoni avalduse alusel Kentriko Zagori pangas oleva vara selle summa ulatuses arestimise määrus.

14. Raha kanti üle komisjonile.

15. Kentriko Zagori esitas 23. oktoobril 2008 maksekäsu peale Monomeles Protodikeio Athinonile (Ateena esimese astme tsiviilkohus ainuisikulises koosseisus, Kreeka) määruskaebuse.

16. Selles kohtus toimunud menetluse kestel liideti Kentriko Zagori omavalitsusüksusega Dimos Zagoriou. ( 9 )

17. Esimese astme tsiviilkohus rahuldas määruskaebuse 14. mai 2013. aasta otsusega, põhistades seda sellega, et võlanõuet ettevõtja vastu ei saa pöörata täitmisele Dimos Zagoriou suhtes.

18. Komisjon esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Monomeles Efeteio Athinonile (Ateena apellatsioonikohus ainuisikulises koosseisus, Kreeka), apellatsioonkaebuse.

19. Komisjon väidab oma apellatsioonkaebuses sisuliselt, et vaidlust esimeses kohtuastmes lahendanud kohus (tsiviilkohus) ei olnud pädev asja menetlema, sest tegemist on haldusvaidlusega, mida peaksid lahendama halduskohtud. Komisjon väitis ka, et nõuet saab Dimos Zagoriou suhtes täita.

20. Eeltoodut arvestades otsustas Monomeles Efeteio Athinon (Ateena apellatsioonikohus ainuisikulises koosseisus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Mis liiki on Euroopa Komisjoni aktid, kui ta teostab oma pädevust määruste nr 2052/88, nr 4253/88 ja nr 4256/88 alusel, ning täpsemalt, kas need komisjoni aktid on avalik‑õiguslikud ja nende alusel tekkivad vaidlused on igal juhul sisu poolest haldusvaidlused, eelkõige kui Euroopa Komisjoni poolt määratud kolmanda isiku valduses oleva vara aresti ese on erasektori võlanõue ja kui selle esialgse nõude aluseks, mille rahuldamiseks täitemenetlust läbi viiakse, on avaliku õiguse valdkonda kuuluv õigussuhe, mis on tekkinud eespool viidatud Euroopa Komisjoni aktidest, või on tegemist eraõiguslike aktidega, mille alusel tekkivad vaidlused on eraõiguslikud vaidlused? 2. Kui arvestada ELTL artiklit 299 – mille kohaselt reguleerivad Euroopa Komisjoni selliste aktide täitmist, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide, selles riigis kehtivad tsiviilkohtumenetluse normid, mille territooriumil täitmine aset leiab – ja asjaolu, et see sama artikkel näeb ette, et täitevmeetmete seaduslikkuse kontroll kuulub liikmesriikide kohtute pädevusse, siis kuidas määratakse kindlaks liikmesriikide kohtute pädevus selle täitmise käigus tekkinud vaidluste lahendamisel, kui siseriikliku õiguse kohaselt on need vaidlused sisu poolest haldusvaidlused, ehk teisisõnu, kui asjaomane õigussuhe kuulub avaliku õiguse valdkonda? 3. Kas Euroopa Komisjoni poolt määruste nr 2052/88, nr 4253/88 ja nr 4256/88 alusel antud selliste aktide täitmisel, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale liikmesriikide, määratakse kohustatud isiku täitemenetluses võlgnikuks olemise võime kindlaks siseriikliku või ühenduse õiguse alusel? 4. Kui õigussubjekt, kellel lasub rahaline kohustus Euroopa Komisjoni poolt määruste nr 2052/88, nr 4253/88 ja nr 4256/88 alusel antud aktist tulenevalt, on munitsipaalettevõtja, kes on vahepeal tegevuse lõpetanud, siis kas omavalitsusüksus, kes oli selle ettevõtja ainuaktsionär, vastutab viidatud määruste alusel Euroopa Komisjoni ees kõnealuse rahalise kohustuse eest?“

21. Kirjalikud seisukohad on esitanud Dimos Zagoriou, Kreeka valitsus ja komisjon. Need menetlusosalised esitasid 8. märtsi 2017. aasta kohtuistungil ka suulised seisukohad.

IV. Hinnang

A. Vastuvõetavus

22. Kuigi liikmesriigi kohtu esitatud küsimuste vastuvõetavuses võib kahelda, ei saa neid kindlasti pidada põhikohtuasjaga mitteseotuks. Seega eeldatakse nende asjakohasust. ( 10 ) Pealegi, kuigi kohati võib neid küsimusi mõista nii, et need nõuavad Euroopa Kohtult siseriikliku õiguse tõlgendamist, mis ei ole kahtlemata tema ülesanne, ( 11 ) tõstatavad need ka üldisemaid küsimusi ELi ja siseriikliku õiguse koosmõju kohta. Lõpuks ei ole liikmesriigi kohtu eelotsusetaotluse ebaselgus või asjakohaste siseriiklike sätete kohta üksikasjalike andmete puudumine takistanud vaidluse pooli ja Kreeka valitsust oma seisukohti esitamast.

23. Neil põhjustel on küsimused minu arvates vastuvõetavad. Nagu tagapool täpsemalt selgitatud, olen siiski seisukohal, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt eelotsusetaotluses esitatud andmete nappus seab Euroopa Kohtu vastuse üksikasjalikkusele tegelikult märkimisväärsed piirid.

B. Sisulised küsimused

1. Esimene ja teine küsimus

24. Põhikohtuasi puudutab määruskaebust rahalist kohustust paneva komisjoni otsusega tuvastatud ELi võlanõude täitmise peale. Liikmesriigi kohtus algatatud menetluse pooled on eri meelt peamiselt selles, kas seda liiki menetlust on pädevad toimetama haldus- või tsiviilkohtud.

25. Dimos Zagoriou ja Kreeka valitsus väidavad, et pädevad peaksid olema tsiviilkohtud. Komisjon viitab võrdväärsuse põhimõttele, märkides, et võlanõuete rahuldamiseks esitatud täitmisavaldusi peaksid menetlema ühed ja samad kohtud, olenemata sellest, kas võlgu ollakse Kreeka riigile või komisjonile. Nagu ma aru saan, tähendab see komisjoni jaoks seda, et mõlemal juhul peaksid olema pädevad halduskohtud. See on eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese kahe küsimuse taust.

26. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teine küsimus puudutab sisuliselt seda, kuidas määrata kindlaks, milline liikmesriigi kohus on pädev menetlema selliseid asju, nagu tema lahendada olev. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule pakub eelkõige huvi, kuidas seda valikut mõjutab vaidluse aluseks olevate õigussuhete laad (avalik-õiguslik või eraõiguslik). Saan sellest aru nii, et see on põhjus, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma esimeses küsimuses teada, kas tema lahendada oleva vaidluse aluseks olev õigussuhe on avalik-õiguslikku või eraõiguslikku laadi.

27. Seega mulle näib, et nii liikmesriigi kohtu esimese kui ka teise küsimuse eesmärk on mõista, millised kohtud on pädevad menetlema ELi võlanõude täitmisega seotud kohtuasju. Seetõttu käsitlen ma neid küsimusi koos.

28. Tuleb korrata, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole kindlasti kohtute pädevusega seotud siseriiklike õigusnormide tõlgendamine ja selle alusel otsustamine, millises kohtuharus tuleb siseriiklikku kohtuasja menetleda. Kui aga siseriiklike normide osa kõrvale jätta, sisaldavad liikmesriigi kohtu esimene ja teine küsimus ka üldisemat küsimust: millised nõuded näeb ELi õigus ette ELi võlanõuete siseriikliku täitmise suhtes?

29. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustes on kesksel kohal küsimus, kuidas tõlgendada ELTL artiklit 299, mis näeb ette, et komisjoni õigusaktid, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide, saab pöörata täitmisele. ( 12 ) See säte on nii uudne kui ka minimalistlik. Uudne, ( 13 ) sest see muudab sisuliselt rahvusvahelise organi otsused liikmesriigi tasandil vahetult täitmisele pööratavaks, ilma et see eeldaks liikmesriigi tunnustamismenetlust. ( 14 ) Minimalistlik, sest see tugineb kõikides täitmisega seotud küsimustes siseriiklikule õigusele.

30. Selles minimalismi vaimus ei nõua ELTL artikkel 299, et siseriiklik õigus valiks asjaomaseid vaidlusi menetlema konkreetsed kohtud (haldus-, tsiviil- või muud kohtud).

31. ELTL artikli 299 teine lõik näeb küll ette, et rahalisi kohustusi panevate otsuste täitmist reguleerivad liikmesriigi „tsiviilkohtumenetluse normid“.

32. Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades märkis, on see säte siiski seotud üksnes täitekorralduse lisamise toiminguga. ELTL artikli 299 ülesehitus minu arvates tõepoolest seda ka kinnitab. ELTL artiklis 299 on tsiviilkohtumenetluse normidele viidatud ainult teise lõigu esimeses lauses. Sama lõigu ülejäänud osas on seejärel viidatud täitekorralduse lisamisega seotud menetlusetapile. Sätte teised lõigud (artikli 299 kolmas ja neljas lõik) käsitlevad täitmise järgmisi etappe. Need ei sisalda sellist piirangut. Seega, kui korraldus on lisatud, toimub täitmine „kooskõlas siseriiklike õigusaktidega“ (ELTL artikli 299 kolmas lõik) ja selle suhtes teostavad kohtulikku kontrolli „asjasse puutuva riigi kohtud“ (ELTL artikli 299 neljas lõik).

33. Seetõttu näib, et viide „tsiviilkohtumenetluse normidele“ oli mõeldud piirduma täitekorralduse lisamise toiminguga. Ülejäänud osas ja kõikide muude etappide suhtes on ELTL artikli 299 sõnastus nende liikmesriigi institutsioonide suhtes, kes peaksid täitmisele pöörama neid ELi institutsioonide õigusakte, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide, täiesti neutraalne.

34. Ma ei näe ka (ja ükski menetlusosaline ei ole ka väitnud), et mõni struktuurifondide määruse, struktuurifondide rakendusmääruse või struktuurifondide rakendusmääruse (EAGGF) säte nõuaks konkreetset liiki kohtute määramist.

35. Kuna ELi õigus ei täpsusta pädevaid liikmesriigi kohtuid, kuulub nende kohtute kindlaksmääramine väljakujunenud kohtupraktika kohaselt siseriikliku menetlusautonoomia alla, kuid järgida tuleb võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet. ( 15 )

36. See on lühivastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele pädeva kohtu kindlaksmääramise kohta. Olen siiski seisukohal, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu aitamiseks parimal viisil tuleks nüüd üksikasjalikumalt vaadelda, kuidas võivad käesoleval juhul mängu tulla võrdväärsuse ja tõhususe põhimõte. Võtan seejuures arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu erilist huvi haldus- ja tsiviilkohtute vahel valimise ning vaidluse aluseks olevate poolte õigussuhete avalik-õigusliku või eraõigusliku laadi mõju vastu.

37. Nõustun komisjoniga, et eelotsusetaotluses ei viita miski sellele, et seoses pädeva kohtu kindlaksmääramisega oleks küsimusi tõhususe põhimõtte seisukohast. ( 16 ) Eelkõige ei vihja miski sellele, et liikmesriigi kohtutesse pöördumisega oleks probleeme. Pigem on kõne all kohtute liik – tsiviil- või halduskohtud.

38. Võrdväärsuse põhimõtte kohaldamisega käesoleva asja suhtes ei ole lood ilmselt siiski nii ilmselged. See on komisjoni jaoks peamine teise küsimusega seotud argument. Komisjon väidab sisuliselt, et menetluse eesmärk on alusetult makstud abi tagasinõudmine ja tagasinõude täitmisele pööramine. Komisjoni arvates peaksid võrdväärsuse põhimõtte kohaselt olema pädevad ühed ja samad kohtud, olenemata sellest, kas selline menetlus on seotud Kreeka riigi poolt riiklikest vahenditest makstud abi või komisjoni poolt ELi vahenditest makstud abiga. Need peaksid mõlemal juhul olema kas halduskohtud või tsiviilkohtud.

39. Minu arvates on vastus nüansirikkam. Selle andmiseks tuleb üksikasjalikumalt kaaluda, mida võrdväärsuse põhimõte käesolevaga sarnasel juhul tähendab.

40. Võrdväärsuse põhimõte nõuab üldiselt kahte võrdlust. ( 17 ) Esimene on võrreldavate „menetluste“ või „nõuete“ kindlakstegemine ja teine hindamine, kas ELi õigusel põhinevaid nõudeid koheldakse võrreldavatest siseriiklikul õigusel põhinevatest nõuetest ebasoodsamalt.

41. Menetluste võrreldavuse kindlaksmääramisel võetakse arvesse „nii väidetavalt sarnaste siseriiklikul õigusel põhinevate nõuete eset kui ka olulisi tunnuseid“ ( 18 ). Mõnel juhul on Euroopa Kohus viidanud „esemele, alusele ja olulistele tunnustele“ ( 19 ). Kui leitakse, et nõuded on sarnased, tuleb neid kohelda sarnaselt. Et teha kindlaks, kas kohtlemine on sarnane ja kas järgitakse võrdväärsuse põhimõtet, peab liikmesriigi kohus „kontrollima objektiivselt ja abstraktselt, kas vaidlusalused normid on sarnased, arvestades nende kohta menetluses tervikuna, selle menetluse kulgu ning normide eripära“ ( 20 ).

42. Kohtupraktika kaldub olema „võrdväärse“ või „sarnase“ kohtlemise tähenduse suhtes mõnevõrra ebamäärane. Mõnel juhul on Euroopa Kohus järginud „ranget“ lähenemisviisi, mis ilmselt nõuab identset kohtlemist („ühtemoodi“ kohaldamist nii ELi kui ka siseriiklikust õigusest tulenevate nõuete puhul ( 21 )). Teistel juhtudel (mis on tegelikult levinum variant) on Euroopa Kohtu keelekasutus „paindlikum“ ja ta kõneleb ELi õigusel põhinevate nõuete „mitte vähem soodsast“ kohtlemisest. ( 22 ) Viimane variant tähendab selgelt seda, et ruumi on ka erinevustele, kui neil ei ole ELi õigusel põhinevatele nõuetele negatiivset mõju võrreldes siseriiklikul õigusel põhinevate nõuetega.

43. Minu arvates eeldab võrdväärsus lihtsalt sarnasust ja „mitte vähem soodsat kohtlemist“. See ei saa tähendada normide ranget identsust. Selline mõistlikum ja vastutulelikum käsitlusviis ei ole mitte üksnes kohtupraktikas levinum, vaid tunnustab ka „siseriikliku menetlusautonoomia“„autonoomia“ osa ja võtab arvesse, et mõningaid norme ei ole lihtne objektiivselt võrrelda.

44. Olles selgitanud selle põhimõtte ulatust, teen seoses käesoleva juhtumiga järgmised tähelepanekud.

a) Menetluste sarnasus

45. Käesoleval juhul on võrdväärsuse põhimõtte kohaldamise esimene etapp selle kindlakstegemine, mis liiki menetlusi tuleb võrrelda. Seejuures tuleb arvesse võtta nõude „eset, alust ja olulisi tunnuseid“ ( 23 ).

46. Algne õiguskaitsevahend, millest käesolev eelotsusetaotlus tuleneb, oli määruskaebus komisjonipoolse – maksekäsu ja vara arestimise määruse abil – rahalise kohustuse täitmisele pööramise peale.

47. Eesmärk ei ole seega võla olemasolu tuvastamine või vaidlustamine, samuti ei seata kahtluse alla selle tekkimist, vaid see on seotud pigem võlanõude täitmisega. Olen teadlik sellest, et selliste täitmisega seotud kohtuasjade puhul võib mõnes liikmesriigis olla teatavatel juhtudel ette nähtud võimalus seada kahtluse alla võla olemasolu kui selline. Toimikust ei selgu siiski, kas Kreekas on see üldiselt või konkreetselt käesolevas asjas nii. Igal juhul täpsustan, et käesolevas asjas: a) ei ole Dimos Zagoriou võla olemasolu tegelikult kahtluse alla seadnud ja b) isegi kui ta oleks seda teinud, ei oleks eelotsusetaotluse esitanud kohus ise pädev võla olemasolu kahtluse alla seadma, kuna see on tuvastatud ELi õigusaktiga (komisjoni otsus), mille kehtivust saab kontrollida ainult Euroopa Kohus. ( 24 )

48. Tahan sellega öelda seda, et täitmisega seotud nõude „eseme, aluse ja oluliste tunnuste“ kindlakstegemisel ei ole kohe ilmne, kas võla aluseks oleva suhte laad on tegelikult asjakohane ja kui jah, siis kuidas.

49. Teisest küljest vaadatuna võib komisjoni otsust käsitada kui mis tahes muud siseriikliku õiguse kohast täitedokumenti, mille päritolu (avalik-õiguslik või eraõiguslik) on väheoluline. Kõik sõltub täitmisega seotud siseriiklikest menetlusnormidest: võib tõepoolest esineda siseriiklikke õiguskordi, kus iga „avalik-õigusliku dokumendi“ täitmine kuulub halduskohtute ainupädevusse. Võib siiski leiduda ka õigussüsteeme, kus halduskohtutes pööratakse täitmisele ainult nende endi otsuseid. Väljastpoolt seda süsteemi pärit otsuste puhul on seetõttu vaja, et neile lisataks täitekorraldus. Sellist olukorda ei saa põhimõtteliselt võrrelda lõpliku siseriikliku haldusotsusega, mis kunagi sellist kohtlemist ei vaja. Kolmandates süsteemides võib kõikide rahalisi kohustusi panevate lõplike otsuste täitmisele pööramine – olenemata sellest, kas need on teinud haldus-, tsiviil- või isegi kriminaalkohus ( 25 ) – olla jäetud tsiviilkohtutele või isegi muudele õigusametnikele, kes ei ole (otseselt) kohtusüsteemi osaks.

50. Kõik need võimalikud mudelid on välja toodud vaid ühel eesmärgil: rõhutamaks, et kusagil ei ole ära määratud, et nõuete sarnasuse hindamisel ja võrdväärsuse põhimõtte kohaldamisel peaks olema keskseks või määravaks teguriks nende aluseks oleva suhte laad. Olenevalt riikliku süsteemi tunnustest võib rahalise kohustuse päritolu olla väheoluline, kui otsusele on lisatud täitekorraldus ja see on siseriikliku õiguse kohaselt muutunud täitmisele pööratavaks.

51. Kokkuvõttes peab võrdväärsust hindama just liikmesriigi kohus, „kellele ainsana on vahetult teada menetlusnormid“ ( 26 ), mis võimaldavad tal seda liiki küsimuses kindla seisukoha kujundada.

52. Neid asjaolusid meeles pidades tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma esimese küsimusega siiski teada, milline on käesoleval juhul pooltevahelise suhte laad, mis viitab sellele, et ta peab seda suhet tema menetletavas kohtuasjas võrdväärsuse olemasolu kindlakstegemisel oluliseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sellega seoses, kas see suhe ja võlg tuleks liigitada „avalik-õiguslikuks“ või „eraõiguslikuks“.

53. ELi õiguses „avalikku õigust“ ja „eraõigust“ formaalselt ei eristata. ( 27 ) Kuna see võib eelotsusetaotluse esitanud kohtule menetluste sarnasuse hindamisel kasuks tulla, märgin siiski, et asjaomane õigusakt – komisjoni otsus – „paneb“ rahalise kohustuse (kui kasutada sama mõistet nagu ELTL artikkel 299). Ent ükskõik kus ka ei asuks konkreetse siseriikliku õigussüsteemi „avaliku õiguse“ ja „eraõiguse“ vaheline täpne piir ( 28 ) ning millist „avaliku õiguse“ levinumat määratlust ka ei arvestataks (võimul põhinev, huvil põhinev või orgaaniline, täpsemalt struktuuripõhine teooria), kvalifitseerub institutsiooni ühepoolse otsusega rahalise kohustuse „panemine“, et nõuda tagasi avalikest vahenditest makstud abi, iga sellise käsituse kohaselt kindlasti „avalik-õiguslikuks“.

54. Rõhutan, et ma ei taha öelda, et ELi õigus teeb formaal-juriidiliselt vahet avaliku ja eraõiguse vahel või kuivõrd see vahet tegemine vastab ühe (või mitme) riigi siseriiklikule õigusele. Selle asemel soovin lihtsalt välja tuua ilmselge ja raskesti vaidlustatava asjaolu, et pannes ühepoolselt rahalise kohustuse maksta tagasi rahaline abi, on komisjon selgelt teostanud „eripädevust“, mis erineb eraõiguslike isikute vahelistes suhetes kohaldatavatest tavanormidest. ( 29 ) Mis osa on sellel asjaolul võrdväärsuse hindamisel, otsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes arvesse käesolevas jaos eespool väljatoodud täiendavaid asjaolusid.

b) Normide sarnasus

55. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus on nõude eseme, aluse ja oluliste tunnuste põhjal kindlaks teinud, millise menetlusega tuleks põhikohtuasja menetlust võrrelda, peab ta välja selgitama, kas kohaldatavad menetlusnormid on sarnased. Sellega seoses pakub eelotsusetaotluse esitanud kohtule erilist huvi pädeva kohtu, haldus- või tsiviilkohtu valik.

56. Kui nüüd oletada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasja menetlusega „sarnased“ menetlused kuuluvad tavaliselt igal juhul tsiviilkohtute pädevusse, siis kohtualluvusega seotud kohtlemises erinevusi ei ole. Põhikohtuasja menetleb juba tsiviilkohus, nagu ka „sarnaste“ menetluste puhul.

57. Kui teisest küljest oletada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasja menetlusega „sarnased“ menetlused kuuluvad tavaliselt halduskohtute pädevusse, näib tõepoolest olevat tegemist erineva kohtlemisega: „sarnane“ menetlus kuulub tsiviilkohtute pädevusse, kui menetluse pool on komisjon, ja (teatavatel) muudel juhtudel halduskohtute pädevusse.

58. Kas eri menetlusnormide kohaldamisega sarnaste menetluste puhul kaasneb automaatselt võrdväärsuse põhimõtte rikkumine?

59. Sellele küsimusele vastamiseks peaks liikmesriigi kohus kaaluma, kas kohaldatavad normid on „sarnased, arvestades nende kohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ning normide eripära“ ( 30 ). Võrdväärsuse põhimõtet ei rikuta, kui erinevate normide kohaldamine ei põhjusta ELi õigusel põhinevate nõuete ebasoodsamat kohtlemist.

60. Selle hindamiseks peab siiski valitsema selgus ja konkreetsus täpse normi suhtes, mida uuritakse. Normide sarnasust saab põhimõtteliselt hinnata ainult seoses konkreetse normi ja selle toimimisega (näiteks õigus esitada hagi, aegumine, tähtajad, tasud, esindamine jne). Sarnasuse ehk ebasoodsama kohtlemise puudumise hindamine seoses kogu kohtusüsteemiga võiks teisipidi olla jõukohane ülesanne kohtunik Heraklesele, kuid vaevalt et kellelegi teisele.

61. Seega, kui konkreetseid ja spetsiifilised tõendid puuduvad, ei ole õigusnorm, mille kohaselt on tsiviilkohtute asemel pädevad halduskohtud, kummagi poole jaoks iseenesest ilmselt soodne või ebasoodne. Peale selle ei ole eelotsusetaotluses või käesolevas kohtuasjas esitatud menetlusosaliste seisukohtades ühtki täpset viidet sellele, miks võib Kreekas kohtualluvuse määramine halduskohtute asemel tsiviilkohtutele olla ebasoodne.

62. Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas Baczó ja Vizsnyiczai toetab selgelt seda järeldust. Selles kohtuasjas küsiti Euroopa Kohtult, kas ringkonnakohtu määramine pädevaks kohtuks teatavate ELi õigusel põhinevate vaidluste puhul rikub võrdväärsuse põhimõtet, kui sarnaste siseriiklikul õigusel põhinevate vaidluste puhul oleksid pädevad kohalikud kohtud. Euroopa Kohus leidis, et ei riku, sest „ringkonnakohtute[le] pädevus[e andmine] nende hagide läbivaatamiseks, mis tuginevad liidu õiguses ette nähtud alustele, ei kujuta endast tingimata „ebasoodsamat“ menetlusnormi“ ( 31 ).

63. Seetõttu leian, et tsiviilkohtute ja halduskohtute määramine sarnaseid vastavalt ELi või siseriiklikul õigusel põhinevaid menetlusi läbi vaatama ei ole iseenesest võrdväärsuse põhimõtte rikkumine. See on seda ainult juhul, kui ELi õigusel põhinevaid nõudeid koheldakse seejuures ühe või mitme konkreetse menetluselemendi poolest selgelt ebasoodsamalt. Kokkuvõttes on see, kas halduskohtute asemel tsiviilkohtute valimist võib pidada selles mõttes „ebasoodsaks“, eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsustada.

64. Mis puudutab arvamust, et tsiviilkohtute kohaldatavad normid, sealhulgas pakutavad õiguskaitsevahendid, võivad olla halduskohtute kohaldatavatega võrreldes komisjonile ebasoodsad, tahaksin lihtsalt märkida, et komisjon ei ole seda tegelikult väitnud ja Euroopa Kohus ei ole selle kohta ka muul viisil teavet saanud.

c) Järeldus

65. Eeltoodust lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele ja teisele küsimusele järgmiselt: kohtud, mis on pädevad läbi vaatama kaebusi Euroopa Komisjoni selliste õigusaktide täitmisele pööramise peale, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide, määratakse ELTL artikli 299 kohaselt kindlaks siseriikliku õiguse alusel, võttes arvesse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet. Et teha kindlaks, kas võrdväärsuse põhimõtet on rikutud, peab liikmesriigi kohus kõigepealt välja selgitama, kas asjaomased menetlused on oma eseme, aluse ja oluliste tunnuste poolest sarnased, ja teiseks uurima, kas ELi õigusel põhinevate nõuete läbivaatamisel kohaldatavad menetlusnormid on üksnes siseriiklikul õigusel põhinevate nõuete läbivaatamisel kohaldatavatest menetlusnormidest ebasoodsamad.

2. Kolmas ja neljas küsimus

66. Oma kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui komisjon püüab tagasi saada struktuurifondide määruse ja selle rakendusmääruste alusel alusetult makstud abi, määratakse nende isikute ring, kelle suhtes saab täitmist nõuda, ( 32 ) kindlaks siseriikliku või ELi õiguse alusel.

67. Oma neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui ettevõtja, kes peab tagasi maksma struktuurifondide määruse ja selle rakendusmääruste alusel saadud raha, on vahepeal likvideeritud, peab raha tagasi maksma avalik-õiguslik isik, kellele ettevõtja kuulus.

68. Kuna kolmas ja neljas küsimus on omavahel tihedalt seotud, käsitlen neid koos.

69. Komisjon väidab, et isik(ud), kellele rahaline kohustus pannakse, määratakse kindlaks ELTL artikli 299 esimeses lõigus osutatud ELi õigusaktiga (ja seega ELi õigusega).

70. Olen nõus. See nähtub selgesti ELTL artikli 299 esimese lõigu sõnastusest endast. Käesoleval juhul oli see õigusakt – komisjoni otsus – adresseeritud ainult ettevõtjale.

71. Käesoleval juhul muudab olukorra siiski keerulisemaks see, et ettevõtja on vahepeal likvideeritud. Seetõttu tehti maksekäsk kellegi teise – Kentriko Zagori – suhtes ja vara arestimise määruse esemeks oli Kentriko Zagori pangas olev vara.

72. Tuleb meenutada, et määruskaebuse esitas Kentriko Zagori. Enne kui selles kohtuasjas esimeses kohtuastmes otsus tehti, liideti Kentriko Zagori siiski Dimos Zagoriouga.

73. Kui täitmist taotletakse muu isiku suhtes, kui see, kellele komisjoni otsus oli adresseeritud, siis kas sellise menetluspoole asendamise õiguslikuks aluseks on siseriiklik või ELi õigus?

74. Minu arvates on ilmselge vastus, et siseriiklik õigus. ELTL artiklis 299 on sõnaselgelt sätestatud, et täitmist reguleerib üldiselt siseriiklik õigus. Pealegi ei näe ma struktuurifondide määruses ega selle rakendusmäärustes õiguslikku alust, et pöörata isiku B suhtes täitmisele kohustus, mis pandi isikule A nende määruste ja ELTL artikli 299 kohaselt.

75. Kohtuistungil selle kohta esitatud konkreetsetele küsimustele vastates ei suutnud komisjon tõesti ELi teiseses õiguses sellist õiguslikku alust nimetada. ( 33 )

76. Et oleks selge, siis küsimus on selle isiku valimises, kelle suhtes täidetakse (käesoleval juhul isik, kellele adresseeriti maksekäsk ja kelle pangas olev vara arestiti – Kentriko Zagori). Ma ei tee siin järeldusi ELTL artikli 299 esimeses lõigus osutatud komisjoni õigusaktide võimalike adressaatide kohta. Kas komisjon oleks võinud adresseerida oma otsuse ettevõtja aktsionärile (või omavalitsusüksusele, kellega viimane hiljem ühendati) ja milline on adressaadi valimise õiguslik alus, on hüpoteetiline küsimus ega ole eelotsusetaotluse ese.

77. Kas täita saab muu isiku suhtes kui see, kellele on adresseeritud komisjoni otsus, on vastavalt siseriikliku menetlusautonoomia põhimõttele siseriikliku õiguse küsimus.

78. Eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika kohaselt kohaldatakse siseriikliku menetlusautonoomia suhtes siiski omakorda võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet.

79. Komisjon väidab selle kohta, et võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtte järgimiseks tuleb tal lubada oma otsus Dimos Zagoriou suhtes täitmisele pöörata. ( 34 ) Ta väidab sisuliselt, et asjakohased Kreeka õigusnormid lubavad omavalitsusüksustel üle võtta kogu (likvideeritud) munitsipaalettevõtjate vara ja valitud võlad. Teatavate Kreeka riigile ja sotsiaalkindlustusasutustele võlgnetavate summade õigusjärgluse suhtes kehtib aga erand ning nende õigusjärglus on kohustuslik. Seega koheldakse võlgasid Kreeka riigile ja sotsiaalkindlustusasutustele soodsamalt.

80. Komisjon leiab, et kui nende siseriiklike õigusnormidega on välistatud, et Dimos Zagoriou võtab üle ettevõtja võla ELile, muudetakse ELTL artikli 299 kohaldamine võimatuks või ülemäära keeruliseks ja kahjustatakse seega tõhususe põhimõtet. Kui Dimos Zagoriou õigusjärglus on võlgade puhul Kreeka riigile ja sotsiaalkindlustusasutustele tagatud, kuid võlgade puhul ELile mitte, kahjustatakse võrdväärsuse põhimõtet.

81. Kas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet on käesoleval juhul järgitud, on kokkuvõttes eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnata. Euroopa Kohut takistab käesolevas asjas juhiseid andmast asjaolu, et eelotsusetaotlus ei sisalda andmeid õigusjärgluse normide kohta, millele komisjon ja Dimos Zagoriou oma seisukohtades viitavad. Et eelotsusetaotluse esitanud kohut hindamisel aidata, esitan siiski järgmised tähelepanekud.

a) ELTL artikkel 299 ja siseriiklikud õigusjärgluse normid

82. Sissejuhatuseks tuleks märkida, et võib pidada küsitavaks, kas vastutuse ülemineku norme saab võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtte alusel hinnata. On tõesti ebaselge, mis liiki õigusnormide kohta need põhimõtted täpselt kehtivad.

83. Võrdväärsuse ja tõhususe kaksiknõue kujundati kohtupraktikas välja siseriikliku menetlusautonoomia piiramiseks. Neid kohaldatakse sellega seoses tõepoolest väga tihti. Nende alusel hinnatakse menetlusliku kohtlemise võrdväärsust ja tõhusust sarnaste menetlusnormide kohaldamise kaudu. Nende kohta märgitakse siiski sageli ka seda, et need seavad piiranguid kohtute ja õiguskaitsevahendite autonoomiale laiemalt ( 35 ) ning ka seoses selgelt mittemenetluslike või õiguskaitsevahendeid mittekäsitlevate normidega. ( 36 ) Ilmsed näited on nende kohaldamine põhjuslikkuse, ( 37 ) direktiivi täitmata jätmise lepinguliste tagajärgede ( 38 ) ja pädevate asutuste valimise ( 39 ) suhtes. See tõstatab küsimuse, kas asjaomaseid põhimõtteid saab kohaldada õigusjärgluse normide suhtes, mida saab vähemalt mõne siseriikliku süsteemi puhul pidada täielikult materiaalõiguslikeks normideks.

84. Arvestades kohtupraktika järkjärgulist kujunemist selles valdkonnas, võib nüüd minu arvates öelda, et võrdväärsuse ja tõhususe kaksiknõuet kohaldatakse „horisontaalselt“ iga õigusliku valiku suhtes, mida liikmesriik ELi normide puudumise korral seoses õiguskaitsevahendite ja ELi õiguse siseriiklikul tasandil täitmise tagamisega teeb. Seetõttu olen seisukohal, et asjaomaseid põhimõtteid saab vähemalt teoreetiliselt kohaldada ka õigusjärgluse normide suhtes.

85. Sellegipoolest on mul seoses nende kohaldamisega õigusjärgluse normide suhtes üks sisuline kahtlus. Lihtsalt öeldes: mulle näib, et need normid on liiga kauged, et neid saaks võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtte alusel edukalt vaidlustada. Hoolimata nende üldiselt ulatuslikust kohaldatavusest, mida on käsitletud eelmises punktis, peavad algne ELi õigusel põhinev õigus või kohustus ja konkreetne siseriiklik norm, mis takistab konkreetsel juhul selle teostamist siseriiklikul tasandil, olema selgelt seotud. Need põhimõtted ei võimalda ega tohiks võimaldada vaidlustada iga siseriiklikku menetlusnormi või materiaalõiguse normi, mis lihtsalt ei sobi, olenemata sellest, kui kaugele see algse kohustuse kohaldamisalast jääb. ( 40 )

86. ELTL artikkel 299 on säte, mis on seotud rahalist kohustust panevate õigusaktide täitmisele pööramisega. Seetõttu on mõistlik eeldada, et selle kohaldamisalasse kuuluvad siseriiklikud normid on seotud selliste õigusaktide täitmisele pööramisega pädevates siseriiklikes asutustes. Jõuda sealt äkitsi ettevõtjate likvideerimise ja omavalitsusüksuste liitmise kontekstis võlgade õigusjärglust käsitlevate siseriiklike normideni, mis ei ole sisuliselt seotud, näib siiski olevalt väga pikk hüpe.

87. Seetõttu leian, et kui võrdväärsuse ja tõhususe kaksiknõuet käesoleval juhul ELTL artikli 299 siseriikliku elluviimise kontekstis uurida, siis see lihtsalt ei hõlma siseriiklikke norme, mis käsitlevad võlgade õigusjärglust ettevõtjate likvideerimise ja omavalitsusüksuste liitmise kontekstis.

88. Juhuks kui Euroopa Kohus peaks siiski järeldama, et võrdväärsuse ja tõhususe põhimõte võivad käesoleval juhul olla siseriiklike õigusjärgluse normide suhtes kohaldatavad, esitan oma seisukoha ka mõlema põhimõtte kohaldamise kohta kolmanda ja neljanda küsimuse puhul. Võrdväärsuse vaatenurgast on peamine ülesanne kindlaks teha menetluste ja kohtlemise nõuetekohane võrreldavus seoses täitmise sellise konkreetse aspektiga. Tõhususe vaatenurgast on küsitav, kas selline kauge norm saab muuta ELi õigusel põhinevad nõuded „võimatuks või ülemäära keeruliseks“.

89. Käsitlen mõlemat põhimõtet üksikasjalikumalt tagapool.

b) Võrdväärsuse põhimõte

90. Mis puudutab võrdväärsuse põhimõtet, siis komisjon väidab sisuliselt, et teda tuleks õigusjärgluse normide kohaldamisel võla sissenõudmisega seotud täitemeetmete puhul kohelda samamoodi kui Kreeka riiki. ( 41 )

91. Selle väite peamine puudus on minu arvates see, et võrdväärsuse põhimõtet ei kasutata juriidiliste isikute või riikide ja asutuste ning neile osaks saava kohtlemise võrdlemiseks. See ei puuduta võlausaldajate võrdset kohtlemist. ( 42 ) Võrdväärsuse põhimõte puudutab hoopis menetluste võrdset kohtlemist, et tagada ELi õiguse kohaldamine. See nõuab, et ELi õigusel põhinevaid nõudeid ei koheldaks ebasoodsamalt kui sarnaseid siseriiklikul õigusel põhinevaid nõudeid. ( 43 )

92. Ent kui komisjoni argumente saab tõlgendada nii, et ta üritab võrrelda menetlusi, nagu on selgitatud eespool punktides 25 ja 38–41, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluste eseme, aluse ja oluliste tunnuste põhjal kindlaks tegema, kas menetlused on sarnased. Seda tehes võib eelotsusetaotluse esitanud kohus arvesse võtta, et põhikohtuasjas kõne all olev täitmine tuleneb sellest, et komisjon teostas eripädevust, mis erineb eraõiguslike isikute vahelistes suhetes kohaldavatest tavanormidest. Sellega seoses viitan ma juba eespool punktis 54 esitatud põhjendustele.

93. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus on sarnased menetlused kindlaks teinud, peab ta hindama normide sarnasust ja kindlaks tegema, kas ELi õigusel põhinevaid nõudeid koheldakse tõepoolest ebasoodsalt, nagu komisjon väidab. Sellega seoses on loomulikult oluline selgelt teada selle normi täpset laadi, millele tuginetakse ja mida võrdväärsuse põhimõtet silmas pidades hinnatakse.

c) Tõhususe põhimõte

94. Siseriiklik õigusnorm võib rikkuda tõhususe põhimõtet, kui ta muudab ELi õigusest tulenevate õiguste teostamise võimatuks või ülemäära keeruliseks. Dimos Zagoriou on väitnud – ilma et komisjon oleks seda vaidlustanud –, et ettevõtja on tegelikult ikka veel olemas ja omab isegi vara, mis on panga valduses. Kui see on tõesti nii ja komisjon oleks saanud või saab ikka veel abi ettevõtjalt täielikult tagasi nõuda, ei ole tõhususe põhimõtet minu arvates rikutud.

95. Ettevõtja jätkuv olemasolu ja vara omamine on faktiline asjaolu, mida peab kontrollima liikmesriigi kohus. Juhuks kui ettevõtja siiski eksisteerib ja omab vara, nagu väidab Dimos Zagoriou, lisaksin tõhususe põhimõtte kohta järgmist.

96. Kui asjakohased siseriiklikud õigusjärgluse normid näevad ette võimaluse, et alusetult ELi abi saanud äriühingut kontrolliv avalik-õiguslik isik likvideerib selle äriühingu ja kannab endale üle põhimõtteliselt kogu tema vara, sealhulgas abi, omades samas õigust loobuda soovikohaselt äriühingu mis tahes kohustustest, võib selline stsenaarium tõepoolsest tõhususe põhimõtte kohaselt probleemne olla.

97. Kuigi see näib olevat komisjoni väite ajend, ei tea ma, kas selline stsenaarium vastab mingil moel põhikohtuasjas siseriiklikul tasandil kohaldatavatele õigusnormidele. Vähemalt Euroopa Kohtule esitatud kirjalike ja suuliste seisukohtade kohaselt ollakse nende õigusnormide esemelise, isikulise ja ajalise kohaldatavuse suhtes nimelt lahkarvamusel. Seetõttu ei ole Euroopa Kohtul minu arvates lihtsalt vajalikku teavet, mis võimaldaksid selle kohta üksikasjalikke juhiseid anda.

98. Siinkohal väärivad tähelepanu veel kaks Euroopa Kohtu menetluses tõstatatud küsimust, nimelt ELi riigiabiõiguse asjakohasus ning lojaalse koostöö ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte. Käsitlen neid tagapool punktis d ja e.

d) Riigiabi ja lojaalne koostöö

99. Komisjon nõustub oma kirjalikes seisukohtades, et isiku, kelle suhtes tuleb rahalist kohustust paneva komisjoni otsuse täitmist taotleda, määrab kindlaks siseriiklik õigus. Komisjon lisab siiski, et ELi riigiabiõiguse õigusjärglusnormide analoogne kohaldamine – lähtudes eelkõige Rooma õiguse actio pauliana’st ( 44 ) – toetab ka seda, et komisjon saab pidada Dimos Zagorioud ettevõtja võlgade eest solidaarselt vastutavaks. Komisjon ammutab sellega seoses inspiratsiooni ka ELi õiguse lojaalse koostöö põhimõttest.

100. Kuigi argumendid on kahtlemata leidlikud, leian ma, et siinjuures tuleb arvesse võtta õigusriigi põhimõtet ja ELi õiguses sätestatud õiguskindluse põhimõtet, mis on sama väärikat päritolu. ( 45 )

101. ELTL artiklis 299 on sõnaselgelt sätestatud, et täitmine on siseriikliku õiguse küsimus. Tuginemine analoogiale ELi riigiabieeskirjadega (mis moodustavad täiesti eraldi õigusnormide rühma) on selle sätte selge sõnastusega vastuolus. See läheb vastuollu ka õiguskindluse põhimõttega. Euroopa Kohus on kinnitanud, et „õiguskindluse põhimõte nõuab, et maksumaksjale kohustusi panevad normid oleksid selged ja täpsed, et ta teaks üheselt oma õigusi ja kohustusi ning oskaks tegutseda neile vastavalt“ ( 46 ). Sama kehtib a fortiori, kui tegemist on maksenõuete täitmisele pööramisega kolmandate isikute suhtes. Sellise täitmisele pööramise õiguslik alus peab olema selge. Tuletan meelde, et komisjon kinnitas, et ta ei tuginenud õigusjärgluse põhjendamiseks ühelegi ELi teisese õiguse normile.

102. Mis puudutab lojaalse koostöö põhimõtet, siis komisjon viitab sellele vaid möödaminnes. Ma ei pea seda piisavaks, et panna kolmandaid isikuid võla eest vastutama, kui ELi ega siseriiklikus õiguses ei ole konkreetset õiguslikku alust, mis seda võimaldaks.

103. Võin ainult lisada, et lojaalse koostöö kohustus on kahepoolne. See paneb hoolsuskohustuse ka ELi institutsioonidele. Tuletan sellega seoses meelde, et komisjon ei võtnud abi tagasinõudmise otsust vastu enne kui 2006. aastal, see tähendab kuus aastat pärast seda, kui talle teatati, et projekti, mille elluviimiseks abi anti, ei jätkata. ( 47 ) Kui komisjon oleks Euroopa Liidu finantshuvide kaitseks kiiremini tegutsenud, ei peaks ta nüüd võib-olla oma seisukohtades tuginema kolmandate isikute vastu üsna uudsetele analoogiatele riigiabiõigusega ning võrdväärsuse ja tõhususe põhimõttele. ( 48 )

e) Tõhus kohtulik kaitse

104. Viimane teema, mida liikmesriigi kohus ei ole sõnaselgelt tõstatanud, kuid mida kohtuistungil arutati ning mis väärib kokkuvõtvat märkust, on Dimos Zagoriou tõhus kohtulik kaitse. Sellega seoses tuleb märkida, et komisjoni otsuse adressaadid ei olnud ei Dimos Zagoriou ega Kentriko Zagori ja nad ei oleks põhimõtteliselt saanud seda ELTL artikli 263 alusel vahetult vaidlustada. ( 49 ) Tekib küsimus, kas õigussubjektil, kelle suhtes komisjoni otsust täitmisele pööratakse, peab olema võimalus selle otsuse seaduslikkus vaidlustada, kui see oli adresseeritud teisele õigussubjektile?

105. Selle küsimuse mõju on selge: kui ELi õiguse tõhusa õigusliku kaitse põhimõte nõuab, et iga õigussubjekt, kelle suhtes ELTL artikli 299 kohase otsuse täitmist taotletakse, peab saama selle otsuse vaidlustada, aga Kentriko Zagori (nüüd Dimos Zagoriou) ei saanud, ei saa seda otsust ELi õiguse alusel tema suhtes täitmisele pöörata.

106. Selles mõttes on see asjaolu oluline eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmanda ja neljanda küsimuse puhul, millega ta soovib sisuliselt teada, kas nende õigussubjektide ringi, kelle suhtes saab täitmist taotleda, määrab kindlaks ELi või siseriiklik õigus, ja kas nende seas on ka Kentriko Zagori ja/või Dimos Zagoriou. Kui ELi õiguse tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte mõjutab seda õigussubjektide ringi, tuleb seda siin käsitleda.

107. Ent samas ei tõstatanud eelotsusetaotluse esitanud kohus seda küsimust sõnaselgelt ega ole selge, kas Kentriko Zagori või Dimos Zagoriou on komisjoni otsuse seaduslikkust kordagi kahtluse alla seadnud. Seetõttu, ja kuigi tõhusa kohtuliku kaitse teemat siiski käsitleti kohtuistungil, on see konkreetne uurimisliin minu arvates hüpoteetiline.

108. Juhuks kui Euroopa Kohus peaks siiski otsustama seda konkreetset küsimust käsitleda, teen lühidalt järgmised märkused.

109. Esiteks on minu arvates üldiselt ilmne, et kui ELi institutsioon taotleb isiku vara arestimist, peab sel isikul põhimõtteliselt olema õigus arestimise seaduslikkus sisuliselt kahtluse alla seada. Kuna ladina õiguskeele Pandora laegas on juba valla, siis ubi ius ibi remedium.

110. Teiseks on vähem selge, kuidas see üldine lähtepunkt mõjutab õigusjärglusega seotud olukordi. Seega suudan ma hästi ette kujutada olukordi, kus isik on teise isiku võla õigusjärglane, kuid – võimalik, et täiesti seaduslikult – ei saa seda võlga vaidlustada. ( 50 ) Sellised kaalutlused tekitavad juba kokkupuutepunkti siseriikliku õiguse potentsiaalselt keeruliste küsimuste ja õigusjärgluse mehhanismidega. Minu arvates ei ole Euroopa Kohtul jälle vajalikku teavet, et teha üksikasjalikke tähelepanekuid selle kohta, kuidas ELi tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet sellises kontekstis tegelikult tuleks kohaldada.

111. Kolmandaks ei oleks Kentriko Zagori ega Dimos Zagoriou saanud komisjoni otsust vaidlustada ELTL artikli 263 alusel või vahetult liikmesriigi kohtutes, kellel ei ole ELi õigusaktide kehtetuks tunnistamise pädevust. ( 51 ) On vähem selge, kas kumbki neist oleks saanud vaidlustada komisjoni otsuse kaudselt, nõudes siseriiklikus täitemenetluses kehtivuse kohta eelotsusetaotluse esitamist, ( 52 ) või kui selline võimalus oli, siis kas komisjoni otsuse vaidlustamiseks eelotsusetaotluse esitamine oli sobiv ja piisav. Nii olulised, kui need küsimused ka ei ole, ei ole need siiski käesoleva kohtuasja esemeks.

f) Järeldus

112. Eeltoodust lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmandale ja neljandale küsimusele järgmiselt: Sellise määruste nr 2052/88, nr 4253/88 ja nr 4256/88 ning ELTL artikli 299 alusel vastu võetud õigusakti täitmisel, mis paneb rahalise kohustuse kohalikule omavalitsusüksusele kuuluvale ettevõtjale, kes on vahepeal likvideeritud, ei nõua ELTL artikkel 299 ja nimetatud ELi määrused, et kohalik omavalitsusüksus täidaks ettevõtjale pandud rahalise kohustuse. Isikud, kelle suhtes saab täitmist taotleda, määratakse kindlaks siseriikliku õiguse alusel, võttes arvesse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet.

V. Ettepanek

113. Eeltoodust lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Monomeles Efeteio Athinoni (Ateena apellatsioonikohus ainuisikulises koosseisus) küsimustele järgmiselt: Esimene ja teine küsimus Kohtud, mis on pädevad läbi vaatama kaebusi Euroopa Komisjoni selliste õigusaktide täitmisele pööramise peale, mis panevad rahalise kohustuse muudele isikutele peale riikide, määratakse ELTL artikli 299 kohaselt kindlaks siseriikliku õiguse alusel, võttes arvesse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet. Et teha kindlaks, kas võrdväärsuse põhimõtet on rikutud, peab liikmesriigi kohus kõigepealt välja selgitama, kas asjaomased menetlused on oma eseme, aluse ja oluliste tunnuste poolest sarnased, ja teiseks uurima, kas ELi õigusel põhinevate nõuete läbivaatamisel kohaldatavad menetlusnormid on üksnes siseriiklikul õigusel põhinevate nõuete läbivaatamisel kohaldatavatest menetlusnormidest ebasoodsamad. Kolmas ja neljas küsimus Selliste nõukogu 24. juuni 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 2052/88 struktuurifondide ülesannete ja tõhususe kohta ning nende tegevuse kooskõlastamise kohta teiste struktuurifondide ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega, 19. detsembri 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 4253/88, millega nähakse ette sätted määruse nr 2025/88 rakendamiseks, ja 19. detsembri 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 4256/88, millega nähakse ette sätted määruse nr 2052/88 rakendamiseks seoses EAGGFi arendusrahastusega, ning ELTL artikli 299 alusel vastu võetud õigusakti täitmisel, mis paneb rahalise kohustuse kohalikule omavalitsusüksusele kuuluvale ettevõtjale, kes on vahepeal likvideeritud, ei nõua ELTL artikkel 299 ja nimetatud ELi määrused, et kohalik omavalitsusüksus täidaks ettevõtjale pandud rahalise kohustuse. Isikud, kelle suhtes saab täitmist taotleda, määratakse kindlaks siseriikliku õiguse alusel, võttes arvesse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Komisjoni otsus K(2006) 4798.

( 3 ) Nõukogu 24. juuni 1988. aasta määrus struktuurifondide ülesannete ja tõhususe kohta ning nende tegevuse kooskõlastamise kohta teiste struktuurifondide ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega (EÜT 1988, L 185, lk 9).

( 4 ) Nõukogu 19. detsembri 1988. aasta määrus, millega nähakse ette sätted määruse (EMÜ) nr 2052/88 rakendamiseks seoses struktuurifondide tegevuse kooskõlastamisega teiste struktuurifondidega ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega (EÜT 1988, L 374, lk 1).

( 5 ) Nõukogu 19. detsembri 1988. aasta määrus, millega nähakse ette sätted määruse (EMÜ) nr 2052/88 rakendamiseks Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) arendusrahastu suhtes (EÜT 1988, L 374, lk 25).

( 6 ) Vt 2. joonealune märkus.

( 7 ) Dimos Zagoriou kirjalike seisukohtade kohaselt toimus see 1997. aastal vastu võetud seaduse (seadus nr 2359/1997) kohaselt.

( 8 ) Dimos Zagoriou kirjalike seisukohtade kohaselt toimus see 2005. aastal. Näib siiski, et eelotsusetaotluse esitamise ajal oli protsess veel pooleli ja ettevõtja veel olemas.

( 9 ) Dimos Zagoriou kirjalike seisukohtade kohaselt toimus see 2010. aastal vastu võetud seaduse (seadus nr 3852/2010) kohaselt.

( 10 ) Kohtuotsus, 16.6.2015, Gauweiler jt (C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 25).

( 11 ) Kohtuotsus, 13.7.2006, Manfredi jt (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, punkt 70).

( 12 ) Rangelt võttes on komisjoni otsuses viidatud EÜ artiklile 256 ja selle alusel taotleti esialgu ka täitmisele pööramist. Kui ajakohastamiseks vajalikud muudatused välja arvata, on see säte ELTL artikliga 299 identne (artikli uues sõnastuses on viidatud nõukogu, komisjoni või Euroopa Keskpanga„õigusaktidele“, mitte „otsustele“). Seetõttu ei ole ajalise kohaldamisala küsimusi vaja käsitleda ja ma viitan ELTL artiklile 299, nagu teeb eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimuses.

( 13 ) Pigem innovatiivse kui uue tähenduses, sest see on olnud aluslepingus alates 1957. aastast.

( 14 ) Peale otsuse autentsuse tõestamise.

( 15 ) Vt selle kohta seoses kohtute valimisega kohtuotsused, 24.4.2008, Arcor (C‑55/06, EU:C:2008:244, punkt 170), ja 12.2.2015, Baczó ja Vizsnyiczai (C‑567/13, EU:C:2015:88, punktid 43–47).

( 16 ) See aspekt nõuab siiski rohkem tähelepanu seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmanda ja neljanda küsimusega.

( 17 ) Prechal, S. ja Cath, K., „The European acquis of Civil Procedure: Constitutional aspects“, Uniform Law Review, 19. kd, Oxford University Press, 2014, lk 182.

( 18 ) Kohtuotsus, 1.12.1998, Levez (C‑326/96, EU:C:1998:577, punkt 43).

( 19 ) Kohtuotsused, 27.6.2013, Agrokonsulting-04 (C‑93/12, EU:C:2013:432, punkt 39) ja 12.2.2015, Baczó ja Vizsnyiczai (C‑567/13, EU:C:2015:88, punkt 44).

( 20 ) Kohtuotsus, 16.5.2000, Preston jt (C‑78/98, EU:C:2000:247, punkt 63).

( 21 ) Kohtuotsused, 26.1.2010, Transportes Urbanos y Servicios Generales (C‑118/08, EU:C:2010:39, punkt 33) ja 8.7.2010, Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, punkt 26).

( 22 ) Kohtuotsus, 12.2.2015, Baczó ja Vizsnyiczai (C‑567/13, EU:C:2015:88, punkt 45).

( 23 ) Vt eespool 18. ja 19. joonealune märkus.

( 24 ) Ma tulen selle juurde tagasi tagapool punktides 104–111.

( 25 ) Kohaldatav loomulikult ainult selliste rahaliste kohustuste puhul nagu rahatrahv või näiteks süüdimõistetu kohustus maksta kuriteoohvrile hüvitist, kui kriminaalkohus on selle kohustuse pannud.

( 26 ) Kohtuotsus, 1.12.1998, Levez (C‑326/96, EU:C:1998:577, punkt 43).

( 27 ) Vt selle kohta nt Reich, N., „The Public/Private Divide in European Law“, „European Private Law after the Common Frame of Reference“, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2010, lk 56–89.

( 28 ) Prantsusmaa ja Ühendkuningriigiga seotud võrdleva arutelu kohta vt nt „The Public Law/Private Law Divide: une entente assez cordiale?“, „La distinction du droit public et du droit privé: regards français et britanniques“, toim Auby, J. B., ja Freedland, M., Hart Publishing, 2006.

( 29 ) Vt analoogia alusel Euroopa Kohtu praktika riigi mõiste kohta direktiivide vahetu õigusmõju kindlaksmääramisel (kohtuotsus, 12.7.1990, Foster jt (C‑188/89, EU:C:1990:313, punkt 20). Vt ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) kohaldamisala käsitlev kohtupraktika; seda määrust ei kohaldata maksu-, tolli- ja haldusasjade suhtes ega riigi vastutuse suhtes tegevuse või tegevusetuse eest riigivõimu teostamisel (acta iure imperii). Vt ka kohtuotsus, 9.9.2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punkt 20), milles Euroopa Kohus eristas komisjoni sõlmitud tavalisi lepingulisi suhteid ja neid suhteid, mis eeldavad, et „lepingupooleks olev institutsioon täidab talle kui haldusorganile antud avaliku võimu volitusi“.

( 30 ) Kohtuotsus, 16.5.2000, Preston jt (C‑78/98, EU:C:2000:247, punkt 63).

( 31 ) Kohtuotsus, 12.2.2015, Baczó ja Vizsnyiczai (C‑567/13, EU:C:2015:88, punkt 46).

( 32 ) Oma eelotsusetaotluses kasutab liikmesriigi kohus mõistet „kohustatud isiku täitemenetluses võlgnikuks olemise võime“. Ma saan sellest aru nii, et „kohustatud isikuga“ peetakse silmas „isikut, kelle suhtes täitmist taotletakse“, nimelt omavalitsusüksust, mitte ettevõtjat.

( 33 ) Komisjon viitab oma kirjalikes seisukohtades siiski analoogiale ELi riigiabieeskirjade õigusjärgluse normidega ja lojaalse koostöö põhimõttele. Tulen nende juurde tagasi tagapool punktides 99–103.

( 34 ) Komisjon viitab oma kirjalikes seisukohtades ainult Dimos Zagorioule, mitte Kentriko Zagorile. Nagu eespool selgitatud, pöörati komisjoni otsus tegelikult täitmisele juba Kentriko Zagori suhtes, kuid viimane liideti Dimos Zagoriouga.

( 35 ) Vt selle kohta näiteks kohtuotsus, 24.4.2008, Arcor (C‑55/06, EU:C:2008:244, punkt 170), milles osutatakse põhimõtete kohaldamisele „pädev[a] koh[tu], kohtuvaidluse laad[i] ning sellest tulenevalt kohtuliku kontrolli teostamise kor[ra suhtes]“.

( 36 ) Vt selle kohta näiteks Prechal, S. ja Cath, K., „The European acquis of Civil Procedure: Constitutional aspects“, lk 180–181.

( 37 ) Kohtuotsus, 20.10.2011, Danfoss ja Sauer-Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674).

( 38 ) Kohtuotsused, 6.6.2002, Sapod Audic (C‑159/00, EU:C:2002:343) ning 30.5.2013, Genil 48 ja Comercial Hostelera de Grandes Vinos (C‑604/11, EU:C:2013:344).

( 39 ) Vt eespool 15. joonelauses märkuses viidatud kohtupraktika pädevate kohtute määramise kohta.

( 40 ) Euroopa Kohus on hiljuti analoogselt sedastanud näiteks seda, et hoolimata palju sõnaselgemast direktiivi 2008/94/EÜ artiklist 8, mis sätestab, et „[l]iikmesriigid tagavad vajalike meetmete võtmise, et kaitsta töötajate […] huve […] selleks kuupäevaks, kui tekkis tööandja maksejõuetus“ (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (ELT 2008, L 283, lk 36)), ei saa seda sätet tõlgendada nii laialt, et see nõuab siseriiklike maksejõuetusnormide sellist muutmist, et tööandja võlgnetavad maksed tuleb eraldada ja pankrotivarast välja arvata. Vt kohtuotsus, 24.11.2016, Webb-Sämann (C‑454/15, EU:C:2016:891).

( 41 ) Komisjon võrdleb enda kohtlemist ka sotsiaalkindlustusasutuste kohtlemisega.

( 42 ) Kehtestatud on erinormid, mis nõuavad ELi ja liikmesriikide avalik-õiguslike isikute kui võlausaldajate „võrdset kohtlemist“, kuid ükski neist ei näi olevat käesoleval juhul asjakohane ja ühelegi ei ole ka tuginetud. Näiteks võib tuua finantsmääruse artikli 82 kehtiva redaktsiooni, mis sätestab, et „[m]aksejõuetusmenetluse korral kohaldatakse liidu nõuete suhtes sama sooduskohtlemist nagu nende liikmesriikide avalik-õiguslike asutuste sama liiki nõuete suhtes, kus sissenõudmismenetlust läbi viiakse“ (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määrus (EL, Euratom) nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (ELT 2012, L 298, lk 1)).

( 43 ) Võimalik, et just õigusjärgluse normide kauguse ja sellest tulenevate menetluste võrdlemise raskuste tõttu võrdles komisjon käesoleval juhul minu arvates pigem võlausaldajate kui nõuete kohtlemist. Vt eespool punktid 85–87.

( 44 ) See on tsiviilõigusega reguleeritud õiguskaitsevahend, mis kaitseb võlausaldajaid vara petturliku käsutamise eest võlgnike poolt (vt kohtujuristi ettepanek, Ruiz-Jarabo Colomer, kohtuasi Deko Marty Belgium (C‑339/07, EU:C:2008:575, punktid 23–29), milles tuginetakse ka veelgi vanemale, värvikamale ja praktilisemale „actio per manus iniectio’le“, millele komisjon ei ole seevastu tuginenud). Ma eeldan, et komisjon viitab, niivõrd kui see on üldse võimalik, Rooma õiguse instrumendile üldiselt, vihjamata mingil moel, et sellele õigusinstituudile aluse pannud stsenaariumiga (nimelt võlausaldajaid kahjustav pettus) on tegemist ka käesoleval juhul.

( 45 ) „The Oxford Handbook of Roman Law and Society“, toim Du Plessis, P. J., Ando, C., ja Tuori, K., Oxford University Press, Oxford, 2016, lk 25–26.

( 46 ) Kohtuotsused, 9.7.1981, Gondrand ja Garancini (169/80, EU:C:1981:171, punkt 17) ja 23.9.2003, BGL (C‑78/01, EU:C:2003:490).

( 47 ) Komisjon kinnitas kohtuistungil ka seda, et ta ei olnud Kentriko Zagori kaebusele õigel ajal vastust esitanud.

( 48 ) Vt poolte hoolsuse olulisuse kohta oma seaduslike õiguste teostamisel kohtuotsus, 24.3.2009, Danske Slagterier (C‑445/06, EU:C:2009:178, punktid 61–64).

( 49 ) Isegi kui Kentriko Zagoril oleks teoreetiliselt olnud õigus komisjoni otsus vaidlustada, taotleti Kentriko Zagori suhtes täitmisele pööramist tükk aega pärast seda, kui ELTL artiklis 263 selle vaidlustamiseks ette nähtud kahekuuline tähtaeg oli möödunud.

( 50 ) Näiteks võib pärandvara üldõigusjärglane pärida maksu- ja muud võlad, mis on olnud mõnda aega tasumata ja mida ei saa enam vaidlustada.

( 51 ) Kohtuotsus, 22.10.1987, Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452).

( 52 ) Vt analoogia alusel kohtuotsus, 18.2.2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, punkt 55), mis käsitles samuti võimalust esitada täitemenetluses sisulisi väiteid. Vt üldisemalt eelotsusetaotluste esitamise mehhanismi kasutamise kohta siseriiklike õigusaktide aluseks olevate ELi meetmete seaduslikkuse vaidlustamiseks: kohtuotsused, 15.6.1976, Frecassetti (113/75, EU:C:1976:89, punktid 8 ja 9); 13.12.1989, Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, punkt 8); ja 8.3.2007, Roquette Frères (C‑441/05, EU:C:2007:150, punktid 39 ja 40).