ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Haldusmenetluse seaduse §-s 44 on ette nähtud: „1. Haldusakt on tühine, kui selle vastuvõtmisel on tehtud oluline viga ning kui kõigile arvessevõetavatele asjaoludele mõistliku hinnangu andmisel on see ilmselge. 2. Ilma et see mõjutaks eelmises lõikes nimetatud tingimuste täidetust, on tühine haldusakt: — mis on vastu võetud kirjalikult või elektrooniliselt, ilma et selles oleks selgelt nimetatud selle vastu võtnud haldusorgan; — mille saab õigusnormi kohaselt vastu võtta üksnes dokumendi kättetoimetamisega, kuid mille puhul ei ole see vorminõue täidetud; — mille vastuvõtmisega on haldusorgan väljunud § 3 lõike 1 punktis 1 sätestatud pädevuse piiridest, ilma et teda oleks selleks volitatud; — mida ei ole sisulistel põhjustel võimalik täita; — mis nõuab niisuguse ebaseadusliku teo tegemist, mis on käsitatav süüteo või väärteona; — mis on vastuolus heade kommetega. [...]”
17

Esmalt tuleb meenutada, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel poolelioleva kohtuasja lahendada. Sellest vaatenurgast lähtudes peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama (vt kohtuotsus Brasserie Bouquet, C‑285/14, EU:C:2015:353, punkt 15). Asjaolu, et liikmesriigi kohus on sõnastanud eelotsuse küsimuse vormiliselt nii, et ta on viidanud liidu õiguse teatavatele sätetele, ei takista Euroopa Kohut esitamast sellele kohtule kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib viimasel aidata menetletavat kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus on neile aspektidele oma küsimuste sõnastuses viidanud või mitte. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud andmete kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt kohtuotsus Essent Energie Productie, C‑91/13, EU:C:2014:2206, punkt 36).
56

Mis puudutab hindade ja kulude võrdlemist EÜ artikli 82 kohaldamisel mahahindlussüsteemi suhtes, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et klientidele „negatiivsete hindade”, see tähendab omahinnast madalamate hindade kohaldamine ei ole eeltingimus, et tuvastada turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tagasiulatuva mahahindlussüsteemi kuritarvitav laad (kohtuotsus Tomra Systems jt vs. komisjon, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, punkt 73). Euroopa Kohus täpsustas selles samas kohtuasjas, et kehtestatud hindade ja kulude võrdlemata jätmine ei tähenda, et on rikutud õigusnormi (kohtuotsus Tomra Systems jt vs. komisjon, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, punkt 80).
36

Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 2201/2003 artikli 12 lõike 3 kohaselt alluvad vanemliku vastutusega seotud küsimused liikmesriigi kohtutele sama artikli lõikes 1 nimetamata menetlustes juhul, kui esiteks on lapsel oluline side selle liikmesriigiga, eeskätt seetõttu, et üks vanemliku vastutuse kandjatest elab alaliselt selles liikmesriigis või et laps on selle liikmesriigi kodanik, ning kui teiseks on kõik menetluse osapooled kohtusse pöördumise ajal sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtualluvust tunnistanud ning see on lapse parimates huvides.
2.

Direktiivi 2004/18 artiklit 52 tuleb tõlgendada nii, et kuigi see sisaldab teatavaid tingimusi seoses ettevõtjate siseriiklikku ametlikku nimekirja kandmise või sertifitseerimise nõuete kindlaksmääramisega, ei näe see säte ammendavalt ette, millistel tingimustel võib ettevõtja sellisesse siseriiklikku ametlikku nimekirja kanda või sertifitseerida, ega seda, millised õigused ja kohustused on sellega seoses avalik-õiguslikel isikutel. Igal juhul tuleb direktiivi 2004/18 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik regulatsioon, mille kohaselt esiteks ei saa asjaomasesse nimekirja kanda või sertifitseerida asjaomase liikmesriigi haldusasutust, kellel on lubatud pakkuda asjaomases hanketeates nimetatud ehitustöid, asju või teenuseid, jättes teiseks samas hankemenetluses osalemise õiguse ainult sellisesse nimekirja kantud või selliselt sertifitseeritud ettevõtjatele.
48

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et isikute vaba liikumist käsitleva kokkuleppe artiklis 2 ja sama kokkuleppe I lisa artiklis 9 sisalduvaid diskrimineerimiskeelu ja võrdse kohtlemise põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline topeltmaksustamise vältimise kahepoolne leping nagu Saksamaa-Šveitsi maksuleping, mille kohaselt kuulub Saksa maksukohustuslase, kellel ei ole Šveitsi kodakondsust ja kes on küll viinud enda elukoha Saksamaalt üle Šveitsi, kuid kelle töötamise koht on jäänud endiselt esimesena nimetatud riiki, töötasu maksustamise õigus tuluallika riigile, see tähendab Saksamaa Liitvabariigile, samas kui analoogilises olukorras oleva Šveitsi kodaniku töötasu on õigus maksustada tema uue elukoha riigil, käesoleval juhul Šveitsi Konföderatsioonil.
65

Nimelt on see, et liikmesriigi meetme kohaldamisala piirdub avaliku sektori hangetega, ainult selle asjaolu tagajärg, et on olemas seda valdkonda spetsiifiliselt reguleerivad liidu õigusnormid, käesoleval juhul need, mis on ette nähtud direktiivis 2004/18.
129

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades peab viiendale kuni kaheksandale küsimusele vastama, et ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas kõne all olevad liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt peab teises liikmesriigis asutatud müüjal olema jaemüügiluba alkohoolsete jookide impordiks esimeses liikmesriigis elavatele tarbijatele jaemüügi eesmärgil, kui müüja veab need joogid ise kohale või laseb seda teha kolmandal isikul, tingimusel et need õigusnormid on taotletud eesmärgi, antud juhul rahvatervise ja avaliku korra kaitsmise eesmärgi saavutamiseks sobivad ja seda eesmärki ei saa vähemalt sama tulemuslikult saavutada vähem piiravate meetmetega ning need õigusnormid ei kujuta endast suvalise diskrimineerimise vahendit ega liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
20

Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et liidu õigusakti osaline tühistamine on võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist nõutakse, on ülejäänud aktist eraldatavad (vt kohtuotsused komisjon vs. nõukogu, C‑29/99, EU:C:2002:734, punkt 45, ja Saksamaa vs. komisjon, C‑239/01, EU:C:2003:514, punkt 33). Selle kohta on Euroopa Kohus korduvalt leidnud, et eraldatavuse nõue ei ole täidetud, kui õigusakti osalise tühistamisega muutub akti sisu (vt kohtuotsus komisjon vs. parlament ja nõukogu, C‑427/12, EU:C:2014:170, punkt 16 ning seal viidatud kohtupraktika).
11

Tööaja määruse artiklis 14 on sätestatud: „1. Käesolevat artiklit kohaldatakse, kui: a) töötaja töösuhe puhkuseaasta jooksul lõpeb ja b) see kasutatud puhkuseosa, millele töötajal on [artikli 13 ja artikli 13a] kohaselt puhkuseaasta jooksul õigus, erineb töösuhte lõppemise jõustumise päeval (töösuhte lõppemise päev) sellest puhkuseaasta osast, mis on juba möödunud. 2. Kui töötaja kasutatud puhkuseosa on väiksem kui puhkuseaasta möödunud osa, siis peab tööandja maksma lõike 3 kohast hüvitist. 3. Lõike 2 kohaselt tehtav makse hõlmab: a) summat, mis on käesoleva artikli tähenduses ette nähtud vastavas kokkuleppes, või b) vastavas kokkuleppes kohaldatavate tingimuste puudumisel summat, mis võrdub summaga, mis tuleks töötajale artikli 16 kohaselt maksta puhkuse eest, mis on määratud vastavalt valemile (A x B) – C, kus A on puhkus, millele töötajal on õigus [artikli 13 ja artikli 13a] kohaselt; B töötaja puhkuseaasta osa, mis on töösuhte lõppemise päevaks möödunud, ja C puhkus, mille töötaja on võtnud puhkuseaasta alguse ja töösuhte lõppemise päeva vahel. 4. Vastavas kokkuleppes võib ette näha, et kui töötaja kasutatud puhkuseosa ületab möödunud puhkuseaasta osa, hüvitab töötaja selle tööandjale hüvitise maksmise, lisatöö tegemisega või muul viisil.”
44

Samuti võib selline siseriikliku õiguse tõlgendamine piirata komisjoni ainupädevust – millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 21 – hinnata liidu kohtu kontrolli all, kas abikavad on siseturuga kokkusobivad. Nimelt juhul, kui komisjon, kellele Saksamaa Liitvabariik oli vahepeal teatanud vaidlusalustes lepingutes peituvast abikavast, peaks jõudma järeldusele, et see abi on siseturuga kokkusobimatu ja nõudma selle tagasinõudmist, oleks tema otsuse täitmine võimatu, kui selle vastu saaks tugineda liikmesriigi kohtu otsusele, millega on tunnistatud seda abi sisaldavad lepingud „kehtivaks”.
69

Arvestades kõiki eespool esitatud kaalutlusi nende kogumis tuleb neljandale küsimusele vastata, et määruse nr 1393/2007 artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et kui selle artikli kohaldamise tingimused on täidetud, ei tule igal üksikjuhul kontrollida, kas kohtuvälise dokumendi kättetoimetamisel on piiriülene toime ja kas see on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks.
9

ET artikli 51 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud: „1. Käesoleva seaduse mõttes loetakse kollektiivseks koondamiseks töölepingute lõpetamist majanduslikel, tehnilistel või organisatoorsetel või tootmisega seonduvatel põhjustel, kui 90 päeva jooksul lõpetatakse tööleping vähemalt: a) 10 töötajaga ettevõtjates, kus töötab alla 100 töötaja; b) 10%-ga töötajatest ettevõtjates, mille töötajate arv jääb 100 ja 300 vahele; c) 30 töötajaga: ettevõtjates, kus on rohkem kui 300 töötajat. [...] Kollektiivseks koondamiseks loetakse ka ettevõtja kõigi töötajate töölepingute lõpetamist, kui koondatud töötajaid on rohkem kui viis ja kui selline koondamine on tingitud ettevõtja majandustegevuse täielikust lakkamisest eespool nimetatud põhjustel. Käesoleva lõike esimeses lõigus viidatud lõpetatud töölepingute arvu määramisel võetakse arvesse ka muud sellised viiteperioodil tööandja algatusel toimunud töölepingu lõpetamised, mille põhjused ei ole seotud asjaomase üksiktöötajaga ja erinevad käesoleva seaduse artikli 49 lõike 1 punktis c sätestatust, juhul kui koondatud töötajaid on vähemalt viis. Kui ettevõtja lõpetab üksteisele järgnevate 90‑päevaste ajavahemike jooksul ning käesolevas artiklis ettenähtust kõrvalehoidmise eesmärgil kõnealuse seaduse artikli 52 punkti c alusel töölepingud eespool osutatud künnistest väiksema arvu töötajatega ning ilma, et esineks uusi taolist teguviisi õigustavaid põhjuseid, siis loetakse uued töösuhete lõpetamised ebaseaduslikuks ning tunnistatakse tühiseks. 2. Kollektiivsele koondamisele peab eelnema töötajate seadusjärgsete esindajatega konsulteerimise periood, mille maksimaalne pikkus on 30 kalendripäeva või 15 päeva ettevõtjate puhul, kus on vähem kui 50 töötajat. Töötajate seadusjärgsete esindajatega konsulteerimisel tuleks käsitleda vähemalt kollektiivsete koondamiste ärahoidmise või koondatavate töötajate arvu vähendamise ning tagajärgede leevendamise võimalusi sotsiaalmeetmete abil, nagu uue töökoha leidmise meetmed, koolitustegevus või ümberõpe, et parandada tööalast konkurentsivõimet. [...]”.
75

Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esimesele, teisele ja neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2006/112 artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud käibemaksukohustuse kohaldamata jätmise nõue hõlmab sellist tegevust, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis seisneb selles, et äriühing osutab piirkonnale teenuseid piirkondlike tervishoiuteenuste planeerimise ja korraldamise alal vastavalt äriühingu ja piirkonna vahel sõlmitud programmlepingutele, juhul kui see tegevus on majandustegevus selle direktiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses, siis kui võib järeldada, et nimetatud äriühingut tuleb pidada avalik-õiguslikuks organisatsiooniks, kes viis selle tegevuse läbi ametivõimuna – asjaolu, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne –, ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et selle tegevuse maksust vabastamine ei põhjustaks olulist konkurentsimoonutamist. Selles kontekstis ei tule mõistet „teised avalik-õiguslikud organisatsioonid” nimetatud direktiivi artikli 13 lõike 1 tähenduses tõlgendada nii, et see viitab direktiivi 2004/18 artikli 1 lõikes 9 sätestatud mõistele „avalik-õiguslik isik”.
42

Kõigi nende kaalutluste alusel tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikleid 6 ja 7 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline siseriiklik üleminekusäte, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega tarbijatele, kelle suhtes on algatatud enne selle seaduse jõustumist, millega see üleminekusäte kehtestatakse, hüpoteegiga tagatud nõuet puudutav täitemenetlus, mida ei ole seaduse jõustumise hetkel veel lõpetatud, nähakse sundtäitmise vaidlustamiseks lepingutingimuste väidetava ebaõigluse alusel ette ühekuuline õigust lõpetav tähtaeg, mis hakkab kulgema seaduse avaldamisele järgnevast päevast.
35

Ungari valitsus väidab sellega seoses, et piirangu proportsionaalsuse nõue, mida Euroopa Kohus ei pidanud täidetuks kohtuasjas, milles tehti kohtumäärus Kovács (C‑5/13, EU:C:2013:705), on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas täidetud, kuivõrd seal on tegemist „liidu kodanikuga” ELTL artikli 20 tähenduses, mitte „töötajaga” ELTL artikli 45 tähenduses. Ta leiab nimelt, et liikmesriigi pädevate asutuste teostatava kontrolli võimalused on väiksemad ja põhikohtuasjas vaidluse all olevate õigusnormide rikkumise oht on eriti osas, mis puudutab liiklusseaduse §‑s 25/B ette nähtud registreerimiskohustusest vabastamise tingimusi, suurenenud juhul, kui tegemist on liidu kodanikuga, kes ei ole töötaja. Töötajate ja teiste liidu kodanike olukordade vaheline erinevus seoses kontrollivõimalustega ei saaks isegi juhul, kui see oleks tõendatud, õigustada eesmärgi saavutada tõhus liikluskontroll nimel niisuguse trahvi määramist, nagu on ette nähtud kõnealuste liikmesriigi õigusnormidega.
21

Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas tolliseadustiku artikleid 203 ja 204 koostoimes rakendusmääruse artikliga 859 (eelkõige selle punktiga 6) tuleb tõlgendada nii, et juhtudel, mil transiidiprotseduur ei ole lõpetatud, kuid esitatud on siiski dokumendid, mis tõendavad, et kaup on Euroopa Liidu tolliterritooriumilt välja viidud, ei too transiidiprotseduuri lõpetamata jätmine kaasa tollivõlga impordil mitte seetõttu, et kaup on tolliseadustiku artikli 203 tähenduses ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viidud, vaid toob põhimõtteliselt kaasa tollivõla impordil tolliseadustiku artikli 204 alusel? 2. Kas rakendusmääruse artikli 859 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et see säte käsitleb üksnes (mõnd) kohustust seoses kauba (re)ekspordiga, nagu on kirjeldatud tolliseadustiku artiklites 182–183? Või tuleb lauseosa „ilma, et oleks täidetud vajalikud formaalsused” mõista nii, et „vajalike formaalsuste” all mõistetakse ka formaalsusi, mis tuleb täita enne (re)eksporti, et lõpetada tolliprotseduur, millele kaup on suunatud? 3. Kas juhul, kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, tuleb rakendusmääruse artikli 859 kolmandat taanet tõlgendada nii, et asjaolu, et teises eelotsuse küsimuses nimetatud tolliformaalsused ei ole täidetud, ei takista seda, et sellisel juhul, nagu käesolevas asjas – kus dokumentide alusel on tõendatud, et kaup viidi pärast liidus toimunud transiitvedu Euroopa Liidu tolliterritooriumilt välja – saab eeldada, et tingimus, et „kõik kauba olukorra lahendamiseks vajalikud formaalsused täidetakse tagantjärele” on täidetud?”
29

Eeltoodust lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 96/9 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et geograafilised andmed, mille kolmas isik on topograafilisest kaardist eraldanud mõne teise kaardi koostamiseks ja turustamiseks, säilitavad pärast nende eraldamist piisava informatiivse väärtuse, et neid saaks pidada „andmebaasi”„iseseisvaks materjaliks” selle sätte tähenduses.
54

Kuigi komisjon tugines vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale sõnaselgelt asjaolule, et Üldkohus moonutas tõendeid (vt eelkõige kohtumäärus Walcher Meßtechnik vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑374/14 P, EU:C:2015:101, punkt 27), tuleb väidetava tõendite moonutamisega seoses siiski sedastada, et kohtupraktikas on kujunenud välja seisukoht, et niisugune moonutamine peab toimikumaterjale arvestades olema ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hinnata (vt kohtuotsus Tomra Systems jt vs. komisjon, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
17

Maksuõiguse komisjoni sõnul on virtuaalne valuuta bitcoin maksevahend, mida kasutatakse seaduslike maksevahenditega analoogsel viisil. Käibemaksudirektiivi artikli 135 lõike 1 punktis e on kasutatud väljendit „seaduslik maksevahend” selleks, et piirata pangatähti ja münte puudutava maksuvabastuse kohaldamisala. Sellest tuleneb, et antud väljendit tuleks tõlgendada nii, et see puudutab vaid pangatähti ja münte, mitte valuutat. Selline tõlgendus on kooskõlas ka käibemaksudirektiivi artikli 135 lõike 1 punktides b–g sätestatud maksuvabastuse eesmärgiga vältida raskusi, mis on seotud käibemaksu kohaldamisega finantsteenustele.
62

Mis puudutab AC‑Treuhandi väidet, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta asus seisukohale, et komisjon ei olnud kohustatud määratud trahve kindlaks määrama AC‑Treuhandi saadud tasude alusel, siis tuleb märkida, et trahvi suuruse kindlaksmääramisel on lubatud arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üks, olgugi et ligikaudne ja ebatäiuslik näitaja ettevõtja suuruse ja majandusliku võimsuse kohta, kui ka käibe seda osa, mis tuleneb rikkumise esemeks olnud kaupade müügist ja mis võib seega anda tunnistust rikkumise ulatusest (vt eelkõige kohtuotsus LG Display ja LG Display Taiwan vs. komisjon, C‑227/14 P, EU:C:2015:258, punkt 50).
2.

ELTL artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui rahakaarditeenuste osutamine, mis võimaldab välja maksta vanaduspensioni, on majandustegevus, ei jää selle sätte kohaldamisalasse siiski see, kui liikmesriik annab sellisele ettevõtjale, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, ainuõiguse maksta pensione välja rahakaarditeenuse abil, kuna see teenus kujutab endast üldist majandushuvi pakkuvat teenust, mille hüvitis on vastutasu teenuste eest, mida ettevõtja oma avaliku teenindamise kohustuse täitmisel osutab.
2.

Määruse nr 987/2009 artikli 60 lõike 1 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et see ei tähenda, et perehüvitist maksma kohustatud liikmesriigis elava selle lapse vanema puhul, kelle eest hüvitist antakse, tuleks tunnustada õigust saada perehüvitist seetõttu, et teises liikmesriigis elav teine vanem ei ole perehüvitist taotlenud.
48

Prantsuse valitsus väidab esiteks, et kui seada kahtluse alla üldine kohustus kirjutada alla lepingule tööturu osapoolte poolt olemasolevate täiendavate kindlustusskeemide haldajaks määratud ainsa haldusasutusega, siis oleks sel rasked tagajärjed, sest lisaks 142000 kinnisvaravaldkonna ja 117476 pagari-kondiitritöökodade töötajale puudutab see ligikaudu 2400000 erinevate kutsealade töötajat. Sellega kahjustataks nimelt riskide vastastikuse kindlustamise põhimõtet, nagu seda on praegu rakendatud, ja mis on eriti oluline nende skeemide raames, mida iseloomustab solidaarsuse kõrge tase, mõjutades üheaegselt nii nende finantstasakaalu kui ka nendega ette nähtud tagatisi. Järelikult kahjustaks see vaidlustamine kindlustuskaitset, mis asjaomastel töötajatel nende skeemide alusel praegu on. Lisaks võib see kaasa tuua suure hulga kohtuasjade algatamise siseriiklikes kohtutes.
Nimelt viitab põhikohtuasjas käsitletavate kinnisasjade omandiõiguse ülekandmine sellele, et arvesse tuleb võtta seose kriteeriumiga seotud faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis on nimetatud määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 1 esimeses lõigus, milleks on nende kinnisasjade asukoht. See kehtib eelkõige selle asjaolu suhtes, et nimetatud kinnisasjadega seotud omandiõiguste kohta, sealhulgas neid õigusi koormavad kasutusõigused, on tehtud kanne Hispaania kinnistusraamatusse vastavalt Hispaania õigusele, või asjaolu, et nende kinnisasjade müügi või vastaval juhul enampakkumise suhtes kohaldatakse selle liikmesriigi menetlust, kus need kinnisasjad asuvad, asjaolu, et vaidlustamise korral neis menetlustes on tõendite kogumine selle asukoha läheduse tõttu lihtsustatud. Euroopa Kohus on sellega seoses juba otsustanud, et just kinnisvaraga seotud in rem õigusi puudutavad vaidlused tuleb tõepoolest üldreeglina lahendada selle riigi õigusnormide kohaselt, kus kinnisasi asub, ja vaidlustamise korral on sageli vaja kontrolli, uurimist ja ekspertiisi, mis tuleb läbi viia kohapeal (kohtuotsus ČEZ, C‑343/04, EU:C:2006:330, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
16

Viamar väidab nimetatud kohtus, et asjaomane registreerimismaks on tollimaksuga samaväärse toimega maks, mis on vastuolus ELTL artikliga 30. Kui Euroopa Kohus leiab, et nimetatud maks on riigimaks ELTL artikli 110 tähenduses, siis Viamari arvates tuleb seda maksu selleks, et see oleks nimetatud artikliga kooskõlas, kohaldada nii kodumaistele kui ka imporditud toodetele nende samas turustusetapis ja sama maksustatava teokoosseisu tõttu. Viamar leiab siiski, et selle maksu sissenõudmine kui tollivormistuse lõpuleviimise tingimus sõiduauto importimisel on formaalsus, mis paratamatult on lahutamatult seotud kauba viimisega üle piiri, ning kujutab endast ebaseaduslikku kaupade vaba liikumise piirangut. Selle maksu tasumise kohustus, mis tekib kuupäeval, mil sõiduauto jõuab liikmesriigi territooriumile, on seetõttu liidu õigusega vastuolus.
6

Rooma II määruse II peatükis, mis puudutab kahju õigusvastast tekitamist, sisaldub artikkel 4 „Üldreegel”. See artikkel on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui käesolevas määruses pole sätestatud teisiti, kohaldatakse kahju õigusvastasest tekitamisest tuleneva lepinguvälise võlasuhte suhtes selle riigi õigust, kus kahju tekib, olenemata sellest, millises riigis kahju põhjustanud sündmus aset leidis, ning olenemata sellest, millises riigis või millistes riikides ilmnevad nimetatud sündmuse kaudsed tagajärjed. 2. Kui väidetavalt vastutava isiku ja kannatanu harilik viibimiskoht on kahju tekkimise ajal samas riigis, kohaldatakse kõnealuse riigi õigust. 3. Kui juhtumi kõikidest asjaoludest ilmneb, et kahju õigusvastane tekitamine on ilmselgelt tihedamalt seotud mõne muu riigiga kui lõigetes 1 ja 2 osutatud riik, kohaldatakse asjaomase teise riigi õigust. Ilmselgelt tihedam seos mõne teise riigiga võib eelkõige tugineda poolte vahel juba olemasolevale suhtele, nagu näiteks lepingule, mis on asjaomase kahju õigusvastase tekitamisega tihedalt seotud.”
17

Olgugi et kohtuasjas H (C‑295/13, EU:C:2014:2410) antud vastus eelotsusetaotlusele puudutas määruse nr 1346/2000 artiklit 3 ja liikmesriigi kohtu rahvusvahelist pädevust lahendada hagi, mis on esitatud sellise siseriikliku õigusnormi nagu GmbHG § 64 lõike 2 esimese lause alusel, leidis Euroopa Kohus eeltoodu alusel sellegipoolest, et kõnealune siseriiklik õigusnorm on ilmselgelt pankrotiõiguse säte. Sellest tuleneb, et nimetatud sätet tuleb lugeda osaks maksejõuetusmenetlusele ja selle mõjudele kohaldatavast õigusest määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 1 tähenduses. Sellisena saab maksejõuetusmenetlust lahendav liikmesriigi kohus määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 1 alusel kohaldada seda siseriiklikku sätet, milles on muu hulgas ette nähtud, et äriühingu juhataja on kohustatud hüvitama väljamaksed, mis ta on teinud äriühingu arvelt pärast äriühingu maksejõuetuks muutumist, kui selle liikmesriigi õigust, kelle territooriumil menetlus on algatatud (edaspidi „lex fori concursus”).
43

Kolmandaks tuleb siiski märkida, et maksukohustuslasele jääb õigus tollivormistusjärgse arvestuskande tegemisele teatavatel, tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b ette nähtud konkreetsetel ja kumulatiivsetel tingimustel vastu vaielda, mille eesmärk on kaitsta maksukohustuslase õiguspärast ootust, et kõik asjaolud, millele tollimaksude sissenõudmise või sissenõudmata jätmise otsus põhineb, on põhjendatud (vt kohtuotsus Agrover, C‑173/06, EU:C:2007:612, punktid 30 ja 31).