ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 243/41

9. mail 2016 esitatud hagi – El Corte Inglés versus EUIPO - Elho Business & Sport (FREE STYLE)

(Kohtuasi T-213/16)

(2016/C 243/45)

Hagiavalduse keel: hispaania

Pooled

Hageja: El Corte Inglés, SA (Madrid, Hispaania) (esindaja: advokaat J. Rivas Zurdo)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Elho Business & Sport Vertriebs GmbH (München, Saksamaa)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusaluse kaubamärgi omanik: hageja

Vaidlusalune kaubamärk: ELi sõnamärk „FREE STYLE” – ELi kaubamärk nr 4 761 731

Menetlus EUIPOs: kehtetuks tunnistamise menetlus

Vaidlustatud otsus: EUIPO esimese apellatsioonikoja 12. veebruari 2016. aasta otsus asjas R 387/2015-1

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja poolelt või pooltelt, kes käesolevale hagile vastu vaidlevad.

Väide

Väited ja peamised argumendid on samad, mis on esitatud kohtuasjas T-212/16, El Corte Inglés vs. EUIPO – Elho Business & Sport (FRee STyLe).
ET Euroopa Liidu Teataja C 243/36

25. aprillil 2016 esitatud hagi – Make up for ever versus EUIPO – L’Oréal (MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL)

(Kohtuasi T-185/16)

(2016/C 243/39)

Hagiavalduse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Make up for ever SA (Pariis, Prantsusmaa) (esindaja: advokaat C. Caron)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: L’Oréal (Pariis, Prantsusmaa)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusaluse kaubamärgi omanik: hageja

Vaidlusalune kaubamärk: sõnalisi osi „MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL” sisaldav ELi kujutismärk – ELi kaubamärk nr 3 371 341

Menetlus EUIPOs: kehtetuks tunnistamise menetlus

Vaidlustatud otsus: EUIPO viienda apellatsioonikoja 5. veebruari 2016. aasta otsus asjas R 3222/2014-5

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada, et ELi kombineeritud kaubamärk „MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL” nr 3 371 341 on kehtiv kõigi registreerimistaotluses nimetatud kaupade ja teenustega seoses;

— tühistada vaidlustatud otsus;

— saata asi lahendamiseks vajaduse korral tagasi EUIPO-le;

— mõista kulud, sealhulgas EUIPO tühistamisosakonna, apellatsiooniosakonna ja Üldkohtu menetlusega seotud kulud välja äriühingult L’Oréal.

Väited

— Määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktide b ja c rikkumine;
ET Euroopa Liidu Teataja C 243/38

29. aprillil 2016 esitatud hagi – Ranocchia versus ERCEA

(Kohtuasi T-208/16)

(2016/C 243/42)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Graziano Ranocchia (Rooma, Itaalia) (esindaja: advokaat C. Intino)

Kostja: Euroopa Teadusnõukogu Rakendusamet (ERCEA) (Brüssel, Belgia)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Teadusnõukogu Rakendusameti vaidekomisjoni 26. veebruari 2016. aasta otsus viitenumbriga Ares (2016)1020667 – 29/02/2016, millega lahendati ametlik vaie, mis on esitatud 22. detsembril 2016 professor José Labastida hinnangu peale, mis sisaldub 17. detsembri 2015. aasta kirjas viitenumbriga Ares (2015)5922529;

— tühistada professor José Labastida hinnangut sisaldav 17. detsembri 2015. aasta kiri viitenumbriga Ares (2015)5922529 ja nimetatud dokumentidega seotud aktid, nende hulgas projektide loetelu, mille on heaks kiitnud ERC-Cog-2015 SH5-Cultures and Cultural Production töörühm ja mis on avaldatud ERCEA 12. veebruari 2016. aasta pressiteatega;

— tühistada kõik asja ettevalmistavad ja selle tagajärjel vastu võetud aktid, samuti seonduvad aktid.

Väited ja peamised argumendid

Hageja põhjendab oma hagi väitega, et tegemist võimu kuritarvitamisega, kuna otsus on ilmselgelt ebamõistlik, et faktilisi asjaolusid on moonutatud ja seetõttu ei võetud ettepanekut vastu ja et on rikutud ettepanekute hindamist käsitlevaid ERCEA õigusakte.

Valikumenetlustes esines rikkumisi nii objektiivses kui ka subjektiivses aspektis.

Objektiivses aspektis on esitatud kaebus selle peale, et on väga suur ebakõla töörühma üksikliikmete hinnangute (äärmiselt positiivsed) ja lõpliku üldhinnangu vahel (ettepaneku tagasilükkamine), samuti on hindamiskriteeriume vääralt kohaldatud.

Subjektiivses aspektis on esitatud kaebus selle peale, et ettepaneku tagasilükkamiseni viinud aktide ja faktiliste asjaolude kirjeldus on eksitav. Eelkõige rõhutatakse „tipptaseme” kriteeriumi ekslikku kohaldamata jätmist hindamise käigus.
ET Euroopa Liidu Teataja C 232/29

2. mail 2016 esitatud hagi – Brancheforening for Regulerkraft i Danmark versus komisjon

(Kohtuasi T-203/16)

(2016/C 232/37)

Kohtumenetluse keel: taani

Pooled

Hageja: Brancheforening for Regulerkraft i Danmark (Ikast, Taani) (esindaja: advokaat N. Gade)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tuvastada, et komisjon rikkus ELTL artiklit 265, sõltumata selles sättes kehtestatud kohustusest toimingut teha, seoses viisiga, kuidas ta alustas riigiabi uurimise menetlust: vt määruse nr 2015/1589 artikli 4 lõige 4, ning rikkudes artikli 9 lõikes 6 sätestatud tähtaega, ei võtnud ta vastu otsust riigiabi juhtumis SA.32699 ja SA.32184, mis käsitleb abi andmist elektrienergia tarnijatele, mis mõjutab reguleerimisturgu;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab, et komisjon rikkus ELTL artiklit 265, alustades ametlikku riigiabi uurimise menetlust alles 29 kuud peale hageja kaebust ja suutmata teha otsust ligikaudu 31 kuud peale selle menetluse alustamist.

Lisaks väidab hageja, et komisjon on saanud kogu teabe, mis võiks olla vajalik, et riigiabi uurimise menetlus lõpule viia, ja et 31-kuulist ajavahemikku tuleb pidada küllaldaselt piisavaks, mille jooksul uurida juhtumi faktilisi ja olulisi asjaolusid, kuna enne mainitut 29 kuud, mis kulus menetluse esialgsetele uurimistoimingutele, oli komisjonil aega kokku viis aastat, et seda juhtumit uurida.
1.

Esimene väide, et rikutud on määruse nr 2015/1589 (1) artikli 1 punkti d, ELTL artikli 107 lõiget 1 ja ELTL artiklit 296, kuna komisjon on vaidlusaluse meetme alusetult riigiabiks klassifitseerinud. — Komisjon on rikkunud määruse nr 2015/1589 artikli 1 punkti d ja ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna ta on vaidlusaluse meetme alusetult riigiabiks klassifitseerinud. Vaidlusalust riigiabi ei ole võimalik anda Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992 (1992. aasta tulumaksuseadustik) artikli 185 lõike 2 punkti b alusel, vaid selle sätte kohaldamiseks on vaja täiendavaid rakendussätteid. — Komisjon on rikkunud ELTL artiklit 296, kuna tema esitatud põhjendus on vastuoluline. Vastuolu seisneb selles, et komisjon ei ole selgitanud, miks ta lähtub valikulisuse kriteeriumi kontrollimisel sellest, et maksualased eelotsused ei tulene vahetult Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992 artikli 185 lõike 2 punktist b, samas kui ta riigiabi olemasolu kontrollimisel eeldab, et nimetatud sätte puhul ei ole vaja täiendavaid rakendusmeetmeid.
—

Neljas väide, et vaidlustatud kokkulepe on tegelikult siduv leping või „akt”, millel on hageja jaoks õiguslikud tagajärjed, ning juhul, kui vaidlustatud kokkulepe ei ole ELTL artikliga 218 ja/või ELTL artikli 78 lõikega 3 kooskõlas, muudab see kõnealuse kokkuleppe tühiseks.
2.

Teine väide, et faktilised tuvastused olid sisuliselt ebatäpsed, kui võrrelda neid kohtuasja toimikust nähtuvate faktiliste asjaoludega. — Apellant märgib sellega seoses konkreetselt ära, et kõnealusele ametikohale valitud kandidaadil puudus kogemus ja et geograafilise tasakaalu ning võrdsete teenete nõudeid hinnati valesti.
2)

teise võimalusena ja üksnes juhul, kui Üldkohus leiab, et artikli 7 lõike 1 punktis j sätestatud keeld kehtib taotletava kaubamärgi suhtes, tuvastada, et see keeld kehtib üksnes „veinide” suhtes, jättes registreerimistaotluse tagasilükkamise jõusse ainult nende kaupade suhtes ja taastades ELi kaubamärgi kehtivuse klassi 33 kuuluvate ülejäänud kaupade suhtes;
—

Teiseks, nii nagu Euroopa Kohus on kohustanud liikmesriike tagastama summad, mis on ühenduse õigust rikkudes kogutud, siis kehtib see järeldus ka summade kohta, mida Euroopa Liit on kogunud, rikkudes oma õigust (nagu dumpinguvastane leping). Kui kehtetuks tunnistamiselt võetaks tagasiulatuv mõju, tähendaks see, et üksikisikud peavad taluma õigusvastase teo tagajärgi, ilma et nad saaks loota mingilegi hüvitisele õigusvastase kahju eest, mida nad ei oleks pidanud üldsegi kandma.
—

jättis arvesse võtmata komisjoni otsuse nr C(2005) 5291 artikli 3 lõiget 2, mis nägi ette, et vastavalt määruse nr 1164/94 (3) artikli 7 lõikele 4 oli ühenduse abi nähtud ette 100 % ulatuses projekti maksumusest (see tähendab, et rahastamist projekti teostava isiku poolt ei olnud ette nähtud), ning liikmesriik võib põhjendatult eeldada, et projekti rahastatakse täies ulatuses Ühtekuuluvusfondi vahenditest, see tähendab, et vastavalt vajadusele on kohaldatavad kõik määruses nr 16/2003 ette nähtud eeskirjad.
3.

Kolmas väide, et rikutud on kriteeriume, mis on kehtestatud otsuse 2014/119/ÜVJP artiklis 1 ja mida on korratud määruse (EL) nr 208/2014 põhjenduses 4, otsuse 2015/364/ÜVJP põhjenduses 3 ja mida on korratud määruse (EL) nr 2015/357 põhjenduses 2, otsuse 2015/876/ÜVJP põhjenduses 4 ja mida on korratud määruse (EL) nr 2015/357 põhjenduses 3, otsuse 2016/318/ÜVJP põhjenduses 4 ja mida on korratud määruse (EL) nr 2015/357 põhjenduses 2.
1.

Esimene väide, et moonutatud on esimeses kohtuastmes esitatud argumente ja rikutud on ultra petita otsustamise keeldu.
2.

Teine väide, et on rikutud 15. septembri 2011. aasta kohtuotsuse Bennett jt vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, F-102/09, EU:F:2011:138, seadusjõudu.
1.

Esimene väide: rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet, kuna komisjon ei järginud nõuet, et vaidlustatud meetmed peavad taotletavate eesmärkide saavutamiseks olema vajalikud, nõuet, et need meetmed peavad taotletavate eesmärkide saavutamiseks olema kohased, ega proportsionaalsuse nõuet kitsas tähenduses.
—

Tühistada vaidlustatud otsus ja selle tagajärjel tunnistada, et vaidlustatud kaubamärgi tegeliku kasutamise puudumise tõttu on see täielikult kehtetu, sh osas, mis viitab klassi 6 kuuluvatele toodetele „metalltähised”.
1.

Esimene väide, et rikutud on nõukogu 21. juuni 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (ELT 2005, L 209, lk 1) artikli 31 lõiget 1 ja artikli 32 lõiget 8, kuna komisjon ei tõendanud, et Belgia makseasutuse kulu ei ole kooskõlas ühenduse õigusega ja et tagasinõudmise puudumine või eeskirjade eiramine tulenevad Bureau d’intervention et de restitution belge’ile (BIRB) süüks pandavast eeskirjade eiramisest või hooletusest.
1.

Esimene väide: oluliste menetlusnormide rikkumine Hageja leiab, et vaidlustatud otsus on vastuolus ELTL artikli 296 teises lõigus ette nähtud põhjendamise nõudega, sest otsuse põhjendused on vastuolulised ja ebaselged. Lisaks on vaidlustatud otsus vastuolus põhimõttega, et komisjon peab õigesti tuvastama asjaolud. Põhjenduses 4 leiab komisjon ebaõigesti, et hageja viitab EÜ vastavusdeklaratsioonis harmoneeritud standardile EN 60335-2–67:2009, mis on aga vale.
2.

Teise väite kohaselt ei vastanud pakkumus pakkumuste hindamiskriteeriumidele. Võrreldes hagejate pakkumust selle ettevõtjate ajutise ühenduse pakkumusega, kellega leping sõlmiti, on näha, et viimane on ebaharilikult madal, mistõttu oleks kostja pidanud selle tagasi lükkama ning sõlmima lepingu hagejatega.
3.

Kolmas väide, et kohtuotsuse põhistus on vastuoluline, rikutud on põhjendamiskohustust, moonutatud on faktilisi asjaolusid ja tõendeid, rikutud on DGE 2004 artikli 4 lõiget 4, personalieeskirjade artiklit 91 ning kohtu- ja haldusvõimu asutuste vahelise võimude lahususe põhimõtet, keeldu otsustada ultra petita ning võistlevuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid, ja samuti on Avaliku Teenistuse Kohtu poolt komisjoni rikkumiste tagajärgede uurimisel rikutud õigusnormi.
—

kohustada kostjat tasuma CSJUle 60 000,00 eurot seoses toetuslepinguga nr 287071 „BiMed – Bicarbonate media blasting for paint-varnish removal and dry surface treatment” ja 3 600,00 eurot viivisena, mis on arvutatud 3,65 % määraga ajavahemiku 12. septembrist 2014 kuni 3. maini 2016 eest, ja
2.

Andmete anonüümne kogumine takistab saavutada vajalikku jälgitavust, et teha kindlaks, kas Euroopa Ombudsman töötleb andmeid õiguspäraselt, sest need andmed on saadud anonüümselt ja neid on töödeldud õigusvastaselt.
—

Esimene väide: vaidlustatud otsus tuleks tühistada põhjusel, et kaasates kahju hindamiseks valimisse ebatüüpilised ELi tootjad, on kostja teinud ilmse hindamisvea ja hinnanud valesti asjaolusid, ning rikkunud sellega ka nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, artikli 3 lõikeid 2, 3 ja 5 ning artikli 17 lõiget 1, sest eeldas vääralt, et ELi suurima müügimahu kriteerium tähendab seda, et valim on piisavalt tüüpiline.
—

amet on jätnud vastulause esitajale teatamata, et määruse nr 2868/95 eeskirja 20 lõikes 1 nimetatud nõuded on täitmata;
1.

Esimene väide, et sisemenetluses ning Euroopa Parlamendi presidendi 9. märtsi 2016. aasta otsuse tühisuse ja Euroopa Parlamendi juhatuse 11. aprilli 2016. aasta selle otsuse puhul on eiratud eeskirju, millega otsustatakse, et hagejal ei ole õigust saada viie päeva päevaraha. Esimese vaidlustatud otsusega on rikutud õigust heale haldusele ja poolte võrdsuse põhimõtet. Teise vaidlustatud otsusega on rikutud õigust sellele, et liidu institutsioonid, organid ja asutused käsitlevad tema küsimusi erapooletult ja õiglaselt, ning õigust õiglasele menetlusele.
—

Neljanda väite kohaselt on rikutud proportsionaalsuse ja ne bis in idem põhimõtteid, sest hageja on juba sama tegevuse eest kõrvale jäetud.
3.

Kolmas väide: esiteks on rikutud ELTL artikli 106 lõiget 2, kuna komisjon tuvastas ekslikult, et täidetud on [Euroopa Liidu] raamistiku [riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (2011)], jaotise 2.9 punktis 52 toodud tingimused, ning teiseks on rikutud postiteenuste artikli 7 lõikeid 1, 3 ja 5. — Komisjon leidis ekslikult, et hüvitusfond vastab diskrimineerimise keelu nõudele ühtse osalusmäära puhul, mis ulatub 2 protsendini universaalteenuste või võrdväärsete teenuste osutajate sissetulekust; kuna kõnealune protsendimäär, mille tasumine on teenuse osutajatele kohustuslik, kehtib ühtselt kõigi ettevõtjate suhtes, siis toob see endaga kaasa ebavõrdse kohtlemise, sest universaalteenuste osutaja ja võrdväärsete teenuste osutaja olukord ei ole sama.
6.

Kuues väide, milles leitakse, et nõukogu rikkus ilma põhjenduse ja proportsioonita hageja põhiõigusi, kaasa arvatud tema õigust omandile ja mainele. Nõukogu otsuse (ÜVJP) 2016/411 mõju on hageja jaoks kaugeleulatuv nii seoses tema omandi ja ülemaailmse mainega. Nõukogu ei ole tõendanud, et hageja varade ja majanduslike ressursside külmutamisel on või seda õigustab legitiimne eesmärk, ja veel vähem, et see on sellise eesmärgi suhtes proportsionaalne.
—

Kuuenda väite kohaselt on nõukogu õigustamatult ja ebaproportsionaalselt rikkunud hagejate põhiõigusi, sealhulgas nende õigust omandi ja maine kaitsele. Vaidlustatud otsuse mõju hagejatele on kaugeleulatuv nii omandi kui üleilmse maine seisukohast. Nõukogu ei ole näidanud, et hagejate vara ja majandusressursside külmutamine on seotud või õigustatud mingi seadusliku eesmärgiga ja veel vähem, et see on sellise eesmärgiga proportsionaalne.
1.

Esimese väite kohaselt on selline loetellu kandmine õigusvastane, kuna selle korda muudeti nii, et võimaldada loetellu kandmist üksnes asjaolu põhjal, et asjaomase isiku suhtes on alustatud kriminaalmenetlust, ilma et oleks vaja kohtu luba.
—

ja seetõttu tühistada Recommendation for action to be taken following an OLAF investigation THOR (2015) 4257 – 09.12.2015;
6.

Kuuenda väite kohaselt, mis on esitatud õigusvastaseks tunnistamise põhjendamiseks – kui erinevalt kolmandas väites toodud argumentidest tuleb nõukogu 5. märtsi 2014. aasta otsuse 2014/119/ÜVJP (muudetud) artikli 1 lõiget 1 ja nõukogu 5. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 208/2014 (muudetud) artikli 3 lõiget 1 tõlgendada nii, et need hõlmavad esiteks Ukraina ametiasutuse algatatud mistahes uurimist sõltumata asjaolust, kas olemas on vastav kohtuotsus või on läbi viidud seda kinnitav, kontrolliv või ülevaatav menetlus, ja/või teiseks mistahes vormis „ametiseisundi kuritarvitamist avaliku võimu kandja poolt, et saada põhjendamatut kasu”, sõltumata asjaolust, kas on esitatud süüdistus riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamises – puudub loetellu kandmise kriteeriumil piisav õiguslik alus ja/või see on nõukogu 5. märtsi 2014. aasta otsuse 2014/119/ÜVJP artikli 1 lõike 1 ja nõukogu 5. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 208/2014 (muudetud) artikli 3 lõike 1 eesmärkidega ebaproportsionaalne. Järelikult on need sätted õigusvastased.
1.

Esimene väide, mille kohaselt rikkus komisjon piisavalt selgelt õigusnorme, aktiveerides pärast Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdlust vastavalt komisjoni 16. detsembri 2008. aasta otsusele 2008/969/EÜ, Euratom, mis käsitleb varajase hoiatamise süsteemi komisjoni eelarvevahendite käsutajatele ja rakendusametitele (ELT 2008, L 344, lk 125), varajase hoiatamise süsteemis hageja kohta hoiatuse „W3b”, mis määrab kindlaks riskitaseme seoses hagejaga, kes oli hankija teenuste hankelepingus, mis puudutab projekti, mille eesmärk on tugevdada võitlust deklareerimata töötamise vastu endises Jugoslaavia Makedoonia vabariigis. See väide jaguneb viieks osaks: — esimene osa, mille kohaselt on otsus aktiveerida hageja kohta hoiatus varajase hoiatamise süsteemis (edaspidi „hoiatuse aktiveerimise otsus”) õigusvastane, sest sellel puudub õiguslik alus, see rikub ELL artiklit 5 ja põhiõigust süütuse presumptsioonile; — teine osa, mille kohaselt on hoiatuse aktiveerimise otsus õigusvastane, sest see rikub õiguskindluse põhimõtet ning hoiatuse „W3b” aktiveerimise tingimusi; — kolmas osa, mille kohaselt hoiatuse aktiveerimise otsus on õigusvastane, sest see on tehtud, rikkudes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 41, hea halduse põhimõtet, kaitseõigusi, põhiõigust olla ärakuulatud ning põhjendamiskohustust; — neljas, täiendavalt esitatud osa, mille kohaselt rikkus komisjon hoiatuse aktiveerimise otsust, harta artiklis 41 sätestatud põhjendamiskohustust, hoolsuskohustust ja proportsionaalsuse põhimõtet; — viies osa, mille kohaselt on komisjoni nõusoleku andmisest otsus õigusvastane, sest see ei arvesta hankedokumentidega.
2.

Teine väide, et kostjad leidsid ilmselgelt ekslikult, et vaidlustatud meetmetes sisalduvatesse loeteludesse kandmise kriteerium on hageja puhul täidetud, ning et hageja loetellu kandmiseks puudub faktiline alus.
1.

Esimene väide, et kostja on teinud ilmse hindamisvea. — Sellega seoses väidavad nad, et viidatud ilmne viga on tehtud asjaolude hindamisel, millega keelduti tunnistamast hagejate suutmatust trahvi maksta (inability to pay). Nimelt seab trahvi määramine korvamatult ohtu nende majandusliku elujõulisuse, võtab kogu nende varadelt väärtuse ja eirab majanduslikku ja sotsiaalset konteksti, milles nad asuvad.
1.

Esimene väide, et on rikutud õigusnormi ja tehtud hindamisviga abisaajate ja tagastamata abisumma kindlaksmääramisel Hageja väitel on komisjon rikkunud õigusnormi ja teinud ilmselge hindamisvea selles osas, milles vaidlustatud otsuses on kiltsavi tootjad määratletud kui ebaseadusliku riigiabi ainsad abisaajad ning selles ei ole nõutud, et Ühendkuningriigi valitsus vähendaks tagasinõutavat summat selles osas, milles kiltsavi tootjad andsid nende soodustuste kasutamise edasi oma klientidele. — Hageja viitab Üldkohtu otsusele kohtuasjas T-308/00 RENV, Salzgitter vs. komisjon (ECLI:EU:T:2013:30), milles on öeldud, et tagasinõudmine peab piirduma majanduslike eelistega, mis tegelikult tulenevad abi abisaaja käsutusse andmisest, ning see peab olema abiga proportsionaalne. Hageja väidab, et lisaks on kohtuasjades T-473/12, Aer Lingus vs. komisjon (ECLI:EU:T:2015:78), ja T-500/12, Ryanair vs. komisjon (ECLI:EU:T:2015:73), sedastatud, et sellise riigiabi puhul, mis seisneb sellise kaudse maksu vähendamises, millega maksustatakse teatavad kaubad või teenused ja mida ettevõtja kavatseb edasi anda oma klientidele ning mille puhul maksusoodustuse kohaldamisest tulenev majanduslik eelis võib samuti olla edasi antud tema klientidele, on ettevõtjalt tagasinõutav ainult see eelis, mille ettevõtja sai, ja summa, mis temale alles jäi. — Hageja väidab lisaks, et täitematerjali maks on kaudne maks, mis on kehtestatud täitematerjalide tarbimisele ja mida (Ühendkuningriigi valitsus) kavatseb lubada ettevõtjatel, kes täitematerjale kaevandavad ja ärieesmärkidel kasutavad, edasi anda oma klientidele. Hageja väidab, et kiltsavi tootjad (sealhulgas hageja) oleks saanud kiltsavi soodustustest tuleneva majandusliku eelise edasi anda kiltsavi madalamate hindade näol, mida nad ka tegelikult tegid. — Hageja väidab lisaks, et samal põhjusel ei saaks tasumata täitematerjali maksu kogu summa tagasinõudmine tagada, et taastatakse varasem olukord, ja see võiks täiendavalt kahjustada konkurentsi, kuna see viiks selleni, et kiltsavi tootjatelt (sealhulgas hagejalt) nõutakse tagasi rohkem, kui on nende poolt tegelikult saadud eelis. — Hageja väidab vastavalt, viidates kohtuasjadele T-473/12, Aer Lingus vs. komisjon (ECLI:EU:T:2015:78), ja T-500/12, Ryanair vs. komisjon (ECLI:EU:T:2015:73), et ainus riigiabi, mida kiltsavi tootjatelt tagasi saab nõuda, on nende poolt tegelikult saadud eelis ja summa, mis neile alles jäi. — Viimaks väidab hageja, et komisjon on rikkunud õigusnormi, kohaldanud valesti ELTL artiklit 108 ja/või nõukogu määruse (EÜ) 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artiklit 14 ja/või teinud ilmselge hindamisvea selles osas, milles vaidlustatud otsuses on nõutud, et kiltsavi tootjatelt nõutakse tagasi täitematerjali maksu kogu summa, mille tasumisest nad olid kiltsavi soodustuste alusel vabastatud, ilma et ühegi vähendamisega võetaks arvesse kiltsavi tootjate poolt soodustuste edasiandmist oma klientidele.
4.

Neljas väide: rikutud on direktiivi 2001/83/EÜ artiklit 22a ning proportsionaalsuse põhimõtet ja õigust olla ära kuulatud Hageja leiab, et rikutud on direktiivi 2001/83/EÜ artiklit 22a ja proportsionaalsuse põhimõtet, kuna Saksamaal müügilube väljastav asutus ei ole kasutanud võimalust määrata tõhususe kontroll (diskretsiooniõiguse kasutamata jätmine). See ilmneb hageja arvates ka asjaolust, et Saksamaal müügilube väljastav asutus jättis sõnaselgelt rahuldamata hageja taotluse, et vastav asutus ombudsmanina kuulaks hageja selles küsimuses ära.
3.

Kolmas väide: ELTL artikli 107 lõike 1 ja ELTL artikli 296 kohase põhjendamiskohustuse rikkumine, kuna komisjon ei hinnanud õigesti vaidlusaluse meetme valikulise olemuse küsimust. — 1992. aasta tulumaksuseaduse artikli 185 lõike 2 punkt b ja sellest tulenev ülemäärase kasumi maksust vabastamise süsteem on avatud kõikidele ettevõtjatele, kes on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras ja tegelevad majandustegevusega, mida on peetud silmas vaidlusaluse meetmega. Vaidlusalune meede ei piirdu seega teatavate ettevõtjatega, keda saab eriomaste tunnuste põhjal kindlaks määrata, ning ei ole seetõttu valikuline ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. — Teise võimalusena väidab hageja, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta tuvastas, et ülemäärase kasumi maksuvabastus ei ole aluseks oleva korra osa. Ülemäärase kasumi maksuvabastus sünergia ja mastaabisäästu alusel reaalturuväärtuse põhimõtet kohaldades on oluline osa meetmetest, millega määratakse kindlaks maksustatav tulu, mistõttu seda ei saa lugeda kõrvalekaldeks aluskorrast, mis tooks kaasa valikulisuse. — Kolmanda võimalusena väidab hageja, et komisjon ei ole suutnud tõendada, et Belgia maksualaste eelotsuste komisjon on 1992. aasta tulumaksuseaduse artikli 185 lõike 2 punkti b kohaldades vääralt kohaldanud reaalturuväärtuse põhimõtet. Euroopa Komisjoni argumentatsioon ei ole sidus, kuna arvesse on võetud olulisi elemente, kuid need on omavahel vastuolus või neil puudub nõutav sidusus.