Neid suuniseid võib kohaldada rikkumiste suhtes, mis on toime pandud enne suuniste vastuvõtmist, ilma et see kujutaks endast tagasiulatava jõu puudumise põhimõtte rikkumist ega ka õiguskindluse põhimõtte rikkumist ja ilma, et saaks nõuda, et komisjon esitaks rohkem konkreetseid põhjendusi kui need, mida nõuavad nimetatud suunised. Rikkumise raskuse hindamisel peab komisjon arvesse võtma konkreetse juhtumi asjaolusid ning ka rikkumise konteksti, ja tagama, et tema tegevusel oleks hoiatav laad, võttes eelkõige arvesse trahvi taseme tõstmise vajadusega seonduvaid kaalutlusi.

Trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjad peavad arvestama võimalusega, et komisjon võib otsustada trahvisummade taset võrreldes minevikus kohaldatuga tõsta. See on nii siis, kui komisjon tõstab trahvisummade suurust üksikotsustes trahve määrates kui ka siis, kui trahvisummasid tõstetakse juhtumi suhtes üldkohaldatavaid käitumisreegleid – nagu suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta – rakendades.

Trahvi kindlaksmääramisel on lubatud arvestada nii ettevõtja kogukäivet, mis viitab – kui tahes ligikaudselt ja mittetäielikult – ettevõtja suurusele ja tema majanduslikule suutlikkusele, kui ka osa sellest käibest, mis on seotud rikkumise esemeks olevate kaupadega ja mis võib seega viidata rikkumise ulatusele. Ei ühele ega teisele nendest arvudest ei tohi omistada tähtsust, mis oleks teiste hindamiskriteeriumidega võrreldes ebaproportsionaalne, ja järelikult ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes arvutuse alusel, mis põhineb asjaomase toote müügist tekkinud käibel.

Euroopa Kohus ei tohi apellatsioonkaebuse raames kahtluse alla seada Esimese Astme Kohtu poolt teostatud suveräänset faktiliste asjaolude hindamist, kuna Esimese Astme Kohus on ainsana pädev kontrollima, kuidas komisjon on igal üksikjuhtumil hinnanud õigusvastase käitumise raskust seoses ühenduse konkurentsiõigusega.

Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta alusel trahvi kindlaksmääramise raames on kartellikokkuleppe tegelik mõju asjaomasele turule üks asjaolu, mida võib arvesse võtta, et hinnata toimepandud rikkumise raskust. Tuvastus, et ettevõtja ei tõendanud, et kõnealuse kartellikokkuleppe mõju tema poolt pakutud laiemale turule oleks olnud väheoluline või isegi olematu, ei kujuta endast asjaomase turu määratlust puudutava tõendamiskoormise ümberpööramist. Seega võib asjaomaselt ettevõtjalt nõuda, et ta esitaks tõendeid, mis võimaldaksid ümber lükata analüüsi, mille eesmärk on tõendada vastastikuse seose olemasolu kartellikokkuleppe esemeks oleva kauba turul hindade kujunemise ja kartellikokkuleppe kehtima hakkamise vahel.

EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust tuleneb, et ainult Esimese Astme Kohus on pädev esiteks fakte tuvastama – välja arvatud juhul, kui tema tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimiku materjalidest – ja teiseks fakte hindama. Kui Esimese Astme Kohus on fakte tuvastanud või hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 225 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Esimese Astme Kohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. Seega puudub Euroopa Kohtul pädevus tuvastada fakte ja põhimõtteliselt uurida tõendeid, mille alusel Esimese Astme Kohus on need faktid tuvastanud. Järelikult ei kujuta see hindamine – välja arvatud juhul, kui tõendeid on moonutatud – endast Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õigusküsimust.

Esimese Astme Kohus moonutab tõendit, kui leiab et õigusvastase kartelli liikmeks olev ettevõtja koostas ühel koosolekul ühe dokumendi, kuigi see ettevõtja lihtsalt esitas selle dokumendi ja see koostati pärast nimetatud kohtumist. Kui Esimese Astme Kohus tugines lisaks nimetatud dokumendile veel mitmele tõendile, ei muuda selline moonutamine kohtuotsust tühiseks.

(vt punktid 105, 117, 132–138)