ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 79/19

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal d'instance de Bordeaux (Prantsusmaa) 21. jaanuaril 2008 — Foselev Sud-Ouest SARL versus Administration des douanes et des droits indirects

(Kohtuasi C-18/08)

(2008/C 79/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal d'instance de Bordeaux

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Foselev Sud-Ouest SARL

Kostja: Administration des douanes et des droits indirects

Eelotsuse küsimus

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/62/EÜ raskete kaubaveokite maksustamise kohta teatavate infrastruktuuride kasutamise eest (1) artikli 6 lõike 2 punkt b sätestab liikmesriigi võimaluse vabastada maksust teatud kategooria sõidukid. Kas seoses sellega on komisjoni 20. juuni 2005. aasta otsusega (2) Prantsusmaale antud luba teatud kategooria sõidukid maksust vabastada eraõigusliku isiku suhtes vahetult kohaldatav või on tegu Prantsusmaale adresseeritud lubava otsusega, mis on vaja üle võtta siseriikliku meetmega?

(1) EÜT L 187, lk 42; ELT eriväljaanne 07/04, lk 372.

(2) Komisjoni 20. juuni 2005. aasta otsus Prantsusmaa taotluse kohta saada maksuvabastust mootorsõidukitele vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/62/EÜ (raskete kaubaveokite maksustamise kohta teatavate infrastruktuuride kasutamise eest) artikli 6 lõike 2 punktile b (ELT L 158, lk 23).
1.

Kas direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (1) artikli 8 lõikega 4 on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mis liikmesriigis sõidukijuhtimise õiguse eelneva äravõtmise korral võimaldab tunnustada teises liikmesriigis väljastatud juhiluba tingimusel, et on tõendatud, et algselt juhtimisõiguse äravõtmise tinginud asjaolusid enam ei esine, isegi kui — selle juhiloa tunnustamine ei ole liidu kodanike vaba liikumise põhivabaduse kasutamise huvides, — juhiluba on teises liikmesriigis väljastatud ilmselgelt vastuolus selle direktiivi sätetega (elukohakohustus), — väljastav liikmesriik on juhiloa väljastamisel ise ilmselgelt rikkunud direktiivi sätteid, — väljastav liikmesriik on pärast elukoha liikmesriigi poolset teavitamist üldiselt keeldunud ühenduse õigusega vastuolus olevate juhilubade kehtetuks tunnistamisest, — asjaomase isiku juhiluba on õigusvastaselt saadud teises liikmesriigis, selleks et mööda hiilida direktiivi kohases elukoha liikmesriigis sõidukijuhtimise õiguse taastamise kohta kehtestatud sätetest, ja väljastav liikmesriik pidi sellest õigusrikkumisest teadma, — ning enne juhiloa väljastamist asjaomase isiku sõidukijuhtimise sobivuse arstlik kontrollimine väljastavas liikmesriigis, kes teadis sõidukijuhtimise õiguse varasema äravõtmise põhjustest, ei vastanud ilmselgelt tingimustele, mis sellele peavad kehtima juhtimisõiguse varasema äravõtmise tõsiste põhjuste tõttu, nagu see, et asjaomane isik ohustab liikluses edasise osalemisega oluliselt teiste liiklejate elu ja tervist? Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis:
2.

Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 40 lõike 3 punkt b ning ravikindlustust ja hüvitisi käsitlevate 14. juuli 1994. aasta koordineeritud seaduste artikkel 93 on vastuolus EÜ asutamislepingu artikliga 18, kuna töötaja puhul, kes elab ja töötab A-tüüpi riigis (antud juhul Belgias) ning asub seejärel elama B-tüüpi riiki (antud juhul Luksemburgi Suurhertsogiriiki), põhjustavad need sätted liikumisvabadust kasutava töötaja diskrimineerimist seeläbi, et ei luba talle maksta esimesel töövõimetuse aastal hüvitist, milles oleks arvesse võetud A-tüüpi riigis (Belgias) töötamise ja kindlustusmaksete tasumise aega?
1)

Kas kuuenda käibemaksudirektiivi (1) artikleid 2 ja 4 ja nõukogu direktiivi 2006/112/EMÜ (2), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 2 ja 9 tuleb tõlgendada nii, et kui maksukohustuslane, kes tasub maksu tütarettevõtjale osutatud teenuste müügilt, võõrandab oma osaluse selles tütarettevõtjas, siis on see tehing käibemaksuga maksustatav?
ET Euroopa Liidu Teataja C 79/19

Enercon GmbH 22. jaanuaril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (viies koda) 15. novembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-71/06: Enercon GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-20/08)

(2008/C 79/33)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Enercon GmbH (esindajad: Rechtsanwalt R. Böhm ja Rechtsanwalt U. Sander)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Hageja nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu (viies koda) 15. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-71/06;

— rahuldada Esimese Astme Kohtule esitatud nõuded,

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtule,

— mõista mõlema astme kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Oma esimese väite toetuseks väidab apellant, et rikutud on määruse nr 40/94 artikli 73 esimesest lausest tulenevat põhjendamiskohustust. Apellatsioonikoja otsuses ja vaidlusaluses Esimese Astme Kohtu otsuses ei ole tehtud ühtegi järeldust ega antud selgitust selle kohta, milliseid kaubakujusid peavad ühtlustamisamet ja Esimese Astme Kohus turul tavapärasteks ja millised kõrvalekalded eristaksid taotletavat kaubakuju tavapärastest kaubakujudest. Kuna vastavad järeldused ja selgitused puuduvad, ei ole mõistetav kuidas ühtlustamisamet ja Esimese Astme Kohus jõudsid järeldusele, et taotletav kaubakuju ei ole eristatav.

Apellant väidab teise väitega, et eristusvõime hindamisel — mida Euroopa Kohus võib läbi vaadata — on rikutud määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b, kuna ei ole esitatud faktilisi asjaolusid, millele tugineti, seetõttu võis hindamine teoks saada ainult kohtule esitatud faktiliste asjaolude moonutamisel. Vastupidiselt vaidlusaluses otsuses esindatud seisukohale on taotletav kaubakuju eristusvõimeline, kuna ta erineb oluliselt standardist ja tavapärasest kujust turul ja ei kujuta endast mitte ainult ühte tavapärase kuju varianti. Taotletavat ruumilist kaubamärki mõistetakse asjaomastes ringkondades sõltumata ta kasutamisviisist ning ilma lähemate uuringute ja kaalutlusteta päritolutähisena.
ET Euroopa Liidu Teataja C 64/31

Sunplus Technology Co. Ltd 22. jaanuaril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (viies koda) 15. novembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-38/04: Sunplus Technology Co. Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-21/08 P)

(2008/C 64/44)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Sunplus Technology Co. Ltd (esindajad: advokaadid H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder, C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stephani, B. Allekotte, K. Lochner, B. Ertle, C. Neuhierl, S. Prückner)

Teised menetluspooled: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Sun Microsystems, Inc.

Hageja nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant leiab, et Esimese Astme Kohus kohaldas ja tõlgendas määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b valesti, kuna ta võrdles kahe kaubamärgi üksikuid osi, mitte ei hinnanud üldmuljet, mis tarbijal kaubamärkidest tekib.

Apellandi meelest moonutas Esimese Astme Kohus asjaolusid ja tõendeid, kui ta leidis, et taotletava kaubamärgi kujutisosa sisaldab pigem stiliseeritud päikest, mitte „tähe” kujutist, ning kui ta jättis kaubamärkidest jäävate üldmuljete võrdlemisel tähe „S” arvesse võtmata.

Apellant väidab ka, et Esimese Astme Kohtu põhjendused on vastuolulised, kuna otsuse punktis 39 leiab kohus, et täiendavad koostisosad tekitavad kaubamärkide vahel erinevusi, kuid jätab need koostisosad kaubamärkide foneetilisel võrdlemisel arvesse võtmata.

Lõpuks märgib apellant, et Esimese Astme Kohus tegi vea, kui ta ei võtnud segiajamise tõenäosuse hindamisel arvesse asjaomaste kaupade ja teenuste liiki ja nende turustamise tingimusi.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
ET Euroopa Liidu Teataja C 64/28

Eelotsusetaotlus, mille esitas Corte suprema di cassazione (Itaalia) 2. jaanuaril 2008 — Athesia Druck Srl versus Ministero delle Finanze, Agenzia delle Entrate

(Kohtuasi C-1/08)

(2008/C 64/40)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Athesia Druck Srl

Vastustajad: Ministero delle Finanze, Agenzia delle Entrate

Eelotsuse küsimus

Kus on käibemaksu arvestamiseks nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 9 lõike 2 punkti e tähenduses sellise reklaamteenuse osutamise koht, mida osutab Euroopa Ühenduse liikmesriigi territooriumil asukohta omav isik teisele isikule, kelle asukoht on väljaspool ühendust, kuid kellel on liikmesriigi territooriumil maksuesindaja, ning eelkõige, kas selleks on reklaamsõnumi adressaadi asukoht või koht, kus asub ühendusevälise äriühingu Itaalia maksuesindajast äriühingu asukoht või kus asub reklaamteenust tellinud ühendusevälise äriühingu asukoht või ühendusevälise äriühingu kliendi asukoht?

(1) EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23.
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/37

10. jaanuaril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Malta Vabariik

(Kohtuasi C-11/08)

(2008/C 51/62)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindaja: K. Simonsson)

Kostja: Malta Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et nähes oma siseriiklikus õiguses ette, et nõukogu 19. juuni 1995. aasta direktiivi 95/21/EÜ sadamariigi kontrolli kohta (1) VII lisas osutatud kriteeriumitele mittevastavad instruktoreid aktsepteeritakse juhul, kui 1. mail 2004 on nad pädeva asutuse poolt sadamariigi kontrolli tegemiseks tööle võetud, siis on Malta Vabariik rikkunud direktiivi artikli 12 lõikest 1 ja VII lisast tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Malta Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi artikli 12 lõige 1 sätestab, et üldise reeglina teevad kontrolli läbi ainult VII lisas osutatud erialase ettevalmistuse kriteeriumidele vastavad inspektorid. Erandina sellest reeglist sätestab VII lisa punkt 5, et aktsepteeritakse ka punktides 1–4 nimetatud kriteeriumidele mittevastavaid inspektoreid, kes käesoleva direktiivi vastuvõtmise päeval — see tähendab 19. juunil 1995 — on liikmesriigi pädeva asutuse poolt sadamariigi kontrolli tegemiseks tööle võetud.

Ühinemisakt ei näe Malta jaoks selle direktiivi kohaldamisel ette ühtki üleminekusätet. Vastavalt ühinemisakti artiklile 2 on direktiivi sätted Maltale siduvad alates ühinemise päevast.

Komisjon on seisukohal, et Malta poolt direktiivi rakendamiseks vastu võetud 2004. aasta määrused kaubandusliku meresõidu (sadamariigi kontroll) kohta (edaspidi „määrused”) on kokkusobimatud direktiiviga koostoimes ühinemisaktiga, kuna nad näevad ette, et direktiivi VII lisa punktides 1–4 osutatud kriteeriumitele mittevastavad instruktoreid aktsepteeritakse juhul, kui nad on pädeva asutuse poolt sadamariigi kontrolli tegemiseks tööle võetud ajavahemikul 19. juunist 1995 kuni määruste jõustumise kuupäevani, see tähendab 1. maini 2004.

(1) EÜT L 157, lk 1; ELT eriväljaanne 07/02, lk 263.
2)

Kas selle direktiivi artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see, et litsentsisaaja viib kaubamärgiga kaitstud kaubad Euroopa majanduspiirkonna turule, rikkudes litsentsilepingu tingimust, mis kaubamärgi mainest tulenevatel põhjustel keelab müümise odavpoodidele, on toimunud ilma kaubamärgi omaniku nõusolekuta?
1.

Kas asjaolu, et „õnne- ja hasartmängude korraldamise” (2. detsembri dekreetseadus nr 422/89, muudetud 19. jaanuari dekreetseadusega nr 10/95 ja 17. veebruari dekreetseadusega nr 40/2005, artikkel 9) ja „vastastikuste kihlvedude korraldamise” (17. detsembri dekreetseaduse nr 84/85, muudetud dekreetseadusega nr 317/2002, artikkel 1) õigus on üksnes riigil, on kooskõlas ühenduse õigusnormidega, […] millega kehtestatakse teenuste vaba osutamise, vaba konkurentsi ja riigimonopolide keelu põhimõtted?
a)

Kas EÜ artikliga 56 on vastuolus see, et Saksamaal täieulatusliku maksukohustusega füüsiline isik ei saa teises EL liikmesriigis asuva kinnisasja üürile- ja rendileandmisest saadud kahjumit — erinevalt kodumaise kinnisasjaga seotud kahjumist — kahjumi tekkimise aastal maha arvata Saksamaal tulumaksuga maksustatava summa arvutamisel?
6.

Komisjon leiab, et direktiiv 89/58 on notari ametile kohaldatav, kuivõrd tegemist on ametiga, millele esitatavad nõuded on seaduses sätestatud ning nimetatud direktiivi ei saa jätta kohaldamata, viidates notarile antud täidesaatvatele volitustele, järgmistel põhjustel: a) selliste volituste andmine ei kujuta endast otsest ja konkreetset osalemist avaliku võimu teostamisel, mis õigustaks kodakondsuse nõude kohaldamist; b) isegi kui oletada, et notareid saab pidada tavalisteks riigiametnikeks, mis ei ole siiski võimalik seetõttu, et puudub alluvussuhe ning et notareid ei tasustata nagu riigiametnikke, ei saa neid sellegipoolest direktiivi kohaldamisalast välja jätta, kuna kõnealune direktiiv on põhimõtteliselt kohaldatav ka avalikus teenistuses.
ET Euroopa Liidu Teataja C 92/18

Eelotsusetaotlus, mille esitas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 7. veebruaril 2008 — M. Ilhan versus Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-42/08)

(2008/C 92/33)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: M. Ilhan

Vastustaja: Staatssecretaris van Financiën

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ asutamislepingu teenuste osutamise vabadust käsitlevad sätted (EÜ artiklid 49–55) või proportsionaalsuse põhimõte takistavad liikmesriiki kohaldamast õigusnorme, mille kohaselt isik, kes selles liikmesriigis elab või kelle asukoht on selles liikmesriigis ning kelle käsutuses on teises liikmesriigis registreeritud sõiduk, mis üüriti kolmeks aastaks seal asuvalt üüriettevõtjalt, ning kes kasutab seda sõidukit peamiselt esimeses liikmesriigis äritegevuses ning isiklikuks tarbeks, on kohustatud tasuma selle sõiduki kasutusele võtmise tõttu esimese liikmesriigi avalikel teedel maksu, kui seejuures ei arvestata tulevase tegeliku kasutamise kestust selles liikmesriigis?
2.

Kui kaebaja pakutavatest teenustest üks või mitu on „seotud” kinnisvaraga kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 9 lõike 2 punkti a (uuestisõnastatud käibemaksudirektiivi artikli 45) mõttes, siis kas kinnisvara, millega üks või mitu teenust on seotud, on see kinnisvara, mis on lisatud ühisnimekirja, või see kinnisvara, mille vahetamist taotletakse ühisnimekirja lisatud kinnisvara vastu, või mõlemad kinnisvarad?
ET Euroopa Liidu Teataja C 79/18

MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung ja Mikroprozessorlabori 17. jaanuaril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (esimene koda) 8. novembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-459/05: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-17/08 P)

(2008/C 79/31)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung ja Mikroprozessorlabor (esindaja: advokaat W. Göpfert)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Hagejate nõuded

— Tühistada vaidlustatud otsus osas, millega jäeti Esimese Astme Kohtusse esitatud haginõuded rahuldamata,

— tühistada teise apellatsioonikoja 19. oktoobri 2005. aasta otsus asjas R 1059/2004-2 ja

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebus tugineb väitele, et vaidluse all olevas Esimese Astme Kohtu otsuses on vääralt tõlgendatud ühenduse kaubamärgi määruse artikli 7 lõike 1 punkte b ja c.

Selle väära tõlgenduse tõttu jõuti ka ebaõigele tulemusele — ühenduse kaubamärgi „manufacturing score card” registreerimise taotlus jäeti rahuldamata. Tegemist ei ole Esimese Astme Kohtu poolt eelkõige mitte ainult sisuliselt vale hinnanguga, vaid ka Euroopa Kohtu poolt püstitatud eristusvõime ja vaba kättesaadavuse kohustuse tingimuste jämeda väärtõlgendamisega seoses ühenduse kaubamärgi registreerimise taotlusega ja asjaomase avalikkusega.

Esimese Astme Kohus jagas registreerimise taotluses esitatud sõnaühendi lubamatult osadeks ja tugines sellele kaitstavuse eitamisel. Taoline lõhustamine ei vasta aga „normaalse” avalikkuse hinnangule ja tõlgendusele kaubamärgi kui terviku tajumisel. Pealegi toetas Esimese Astme Kohus eristusvõime puudumise ja vaba kättesaadavuse kohustuse olemasolu vääralt sellele, et sõnaühend koosneb osadest, mida kasutatakse kaubandustegevuses tavaliselt osutatavate teenuste eesmärgi ja funktsiooni seletuseks. Asjaomane avalikkus ei tunneks aga koheselt ära kolmest inglisekeelsest sõnast koosneva ühenduse kaubamärgi „manufacturing score card” tähendust registreerimise taotluses. Järelikult esineb piisav minimaalne eristusvõime ühenduse kaubamärgi määruse artikli 7 lõike 1 punkti b kohaselt ja kaubamärgiga ei kirjeldata ka kaupade või teenuste omadusi selle määruse artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses.
1.

Kas 20. oktoobri 1980. aasta direktiivi 80/987 (1) artiklite 3 ja 4 kohaselt — osas, milles need näevad ette töötaja töötasuga seotud rahuldamata nõuete väljamaksmise — on lubatud, et sellised rahuldamata nõuded kaotavad hetkest, mil neile tuginetakse garantiiasutuse vastu, oma algse töötasulise laadi ja neid kvalifitseeritakse erinevalt, sotsiaalkindlustushüvitislikena, üksnes seetõttu, et liikmesriik usaldas nende väljamaksmise ülesande sotsiaalkindlustusasutusele ja et seetõttu on siseriiklikes õigusnormides asendatud mõiste „töötasu” mõistega „sotsiaalkindlustushüvitis”?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on eitav, kas siis tuleb oletada, et turu kuritarvitamise direktiivi artikli 2 kohaldamiseks on vajalik teadlik otsus kasutada siseteavet? Kui selline otsus võib olla ka mittekirjalikus vormis, kas siis on vajalik, et otsus siseteabe kasutamiseks tuleneb asjaoludest, mis ei võimalda teistsugust tõlgendust, või on piisav, et neid asjaolusid saab nii tõlgendada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 107/15

12. veebruaril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-52/08)

(2008/C 107/22)

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: H. Støvlbæk ja P. Andrade)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole direktiivi 2005/36/EÜ (1), mis tunnistab kehtetuks ja asendab direktiivi 89/48/EMÜ (2), notari kutsealal tegutsemist puudutavas osas siseriiklikusse õigusesse üle võtnud, on Portugali Vabariik rikkunud nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi.

— Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et Portugali riik rikkus direktiivi 2005/36 artiklist 13 tulenevaid kohustusi, keelates teiste liikmesriikide notaritel tegutseda notarina Portugalis, kuigi neil on õigus tegutseda sellel kutsealal liikmesriigis, kus see on reguleeritud kutseala või kuigi nad on sellel kutsealal vastavalt kehtestatud eeskirjadele tegutsenud liikmesriigis, kus see ei ole reguleeritud kutseala.

Igal juhul, nõudes notarikandidaatidelt Portugali ülikoolis omandatud õigusteaduse kraadi või Portugali seaduses nõutuga võrdväärset akadeemilist kvalifikatsiooni, rikkus Portugali riik ka kohustusi, mis tulenevad nimetatud direktiivi artiklitest 13 ja 14.

Lisaks, nõudes notarikandidaatidelt enne kandidaaditeenistusse asumist riikliku eksami sooritamist, millega kontrollitakse nende üldisi teadmisi õigusest, rikkus Portugali riik samuti kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2005/36 artikli 14 lõikest 3 ja artikli 3 lõike 1 punktist h.

Seega leiab komisjon, et Portugali riik ei ole direktiivi 2005/36 notari kutseala puudutavas osas siseriiklikusse õigusesse üle võtnud.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, lk 22).

(2) EÜT L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337.
ET Euroopa Liidu Teataja C 92/23

25. veebruaril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Malta Vabariik

(Kohtuasi C-76/08)

(2008/C 92/43)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: D. Recchia ja D. Lawunmi)

Kostja: Malta Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Malta Vabariik ei ole järginud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (1) artiklis 9 ette nähtud tingimusi, siis on ta rikkunud selle direktiivi artiklist 7 tulenevaid kohustusi seoses jahipidamisega kevadrändel põldvuttidele (coturnix coturnix) ja turteltuvidele (streptopelia turtur);

— mõista kohtukulud välja Malta Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta käsitleb kõikide looduslikult esinevate linnuliikude kaitset nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut. Sellega kehtestatakse nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli reguleerivad meetmed ja nende kasutamise eeskirjad. Alates Euroopa Liiduga ühinemisest 1. mail 2004 on Malta ametivõimud kasutanud õigust kohaldada direktiivi artikli 9 lõikes 1 ettenähtud erandit seoses jahipidamisega põldvuttidele ja turteltuvidele nende kevadrände perioodil, mil põldvutid ja turteltuvid pöörduvad tagasi pesitsuskohtadesse terves reas Vahemerest põhjas asuvates maades. Käesolevas kohtuasjas tõusetus küsimus, kas Malta ametivõimude suhtes on kehtiv artikli 9 lõikes 1 sätestatud erand, mis lubab jahipidamist kõnealustele liikidele Maltal nende kevadrändel põhjendusel, et muud rahuldavad lahendused puuduvad.

(1) EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98.
1.

Kas nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (1) artikleid 10 ja 12 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, et siseriiklik seadusandja kehtestab hagi esitamisele raseda töötaja poolt, kes vallandati tema raseduse ajal, sellised kindlaksmääratud tähtajad nagu Code du Travail' artikli 337 lõike 1 teises lõigus sätestatud 8-päevane tähtaeg või sama lõike 1 neljandas lõigus sätestatud 15-päevane tähtaeg?
2)

Kui vastus esimesele küsimusele on variant b, siis kas Nõukogu 17. jaanuari 2006. aasta määruse (EÜ) nr. 85/2006 (2), millega kehtestatakse Norrast pärit tehistingimustes kasvatatud lõhe impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, artikli 1 lõikes 5 sisalduv tabel on kehtetu vastuolu tõttu Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega, kuivõrd nimetatud tabeli kohaselt on külmutatud lõhe selgroole kehtestatud minimaalne impordihind kõrgem kui tervele kalale ning roogitud, peaga kalale kehtestatud minimaalne impordihind?
2.

Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte siseriikliku kohtu poolt kohaldamisel tuleb esitada ja hinnata tõendeid kooskõlastamise ja turukäitumise vahelise põhjusliku seose kohta vastavalt siseriiklikele õigusnormidele, eeldusel et kõnealused sätted ei ole vähemsoodsad kui need, mis kehtivad samasuguste siseriiklike nõuete suhtes, ning need ei muuda ühenduse õigusest tulenevate õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks?