KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JÁN MAZÁK

esitatud 10. veebruaril 2011( )

Kohtuasi C‑115/10

Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.

versus

Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Bíróság (Ungari))

Ühine põllumajanduspoliitika – Määrus (EMÜ) nr 3508/92 – Määrus (EÜ) nr 1259/1999 – Määrus (EÜ) nr 1782/2003 – Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt tootja, kelle suhtes on käimas pankrotimenetlus, jäetakse ilma ühtse pindalatoetusega seotud riiklikust lisatoetusest – Kas liikmesriigid võivad kehtestada riikliku lisatoetuse saamiseks nõudeid, mis ei kehti kõnealuse EL‑i toetuse puhul





1. Kõnealuses eelotsusetaotluses on Fővárosi Bíróság (Budapesti linnakohus) (Ungari) esitanud küsimused nõukogu määruste nr 3508/92 ja nr 1259/1999( ) tõlgendamise kohta. Ta on teinud seda seoses kohtuvaidlusega, mille Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. (edaspidi „Bábolna”) algatas Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (põllumajanduse ja maaelu arengu keskasutus, edaspidi „Hivatal”) vastu seoses Bábolnale 2004. aastal antud täiendava riikliku põllumajandustoetusega.

I. Õiguslik raamistik

2. Ühinemisakti( ) artiklis 23 sätestatakse: „Nõukogu võib ühehäälselt ja komisjoni ettepaneku põhjal võtta pärast Euroopa Parlamendiga konsulteerimist vastu käesoleva akti ühist põllumajanduspoliitikat käsitlevate sätete kohandusi, mis võivad ühenduse [nüüd Euroopa Liidu, edaspidi „EL”] eeskirjade muutmise tõttu vajalikuks osutuda. Selliseid kohandusi võib teha ka enne ühinemiskuupäeva.”

3. Sama akti artikkel 20 näeb ette, et „[k]äesoleva akti II lisas loetletud akte kohandatakse vastavalt kõnealuse lisa sätetele.” Nimetatud lisa 6. peatüki A jao „Põllumajandusalased õigusaktid” punkt 27(b) sätestab artiklite 1a kuni 1c lisamise määrusele nr 1259/1999. Artiklis 1a kehtestatakse artiklis 1 nimetatud toetuskavade kohaste otsetoetuste (järk-järguline) kasutuselevõtmine. Artiklis 1b lubatakse uutel liikmesriikidel asendada artiklis 1 nimetatud toetuskavade kohased maksed ühtse toetusega ehk „ühtse pindalatoetusega”. Lõpetuseks antakse neile artiklis 1c võimalus komisjoni loal maksta lisaks otsetoetusele täiendavad riiklikku toetust.

4. Nõukogu määrusega (EÜ) nr 1782/2003( ) tunnistati 1. maist 2004 kehtetuks määrused (EMÜ) nr 3508/92( ) ja 1259/1999( ). Määruse nr 1782/2003 artiklis 1 on öeldud, et nimetatud määrus kehtestab muu hulgas: „[i] ühiseeskirjad ühise põllumajanduspoliitika raames sissetulekutoetusena makstavate otsetoetuste jaoks, mida rahastatakse Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust, välja arvatud määrusega (EÜ) nr 1257/1999 ettenähtud toetused; [ja ii] põllumajandustootjate sissetulekutoetus (edaspidi „ühtne otsemaksete kava”)”.

5. Määruse nr 1782/2003 artikli 2 punkti a kohaselt on „põllumajandustootja – füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on siseriikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on osutatud asutamiselepingu artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega.”

6. Nõukogu otsus 2004/281/EÜ( ) võeti vastu ühinemislepingu artikli 2 lõike 3 ja ühinemisakti artikli 23 alusel. Selle otsuse artikli 1 lõike 5 punktis a sätestatakse, et määruse nr 1782/2003 artiklis 1 lisatakse teise taande järele järgmine taane: „uute liikmesriikide põllumajandustootjate üleminekuaegne lihtsustatud sissetulekutoetus (edaspidi „ühtse pindalatoetuse kava”)”.

7. Kõnealuse otsuse artikli 1 lõike 5 punktis c sätestatakse, et määrusele nr 1782/2003 lisatakse artikkel 143a järgmises sõnastuses: „Toetuskavade sisseseadmine […] Uutes liikmesriikides seatakse otsetoetused sisse järgmise kava kohaselt, kus juurdekasv on väljendatud protsendina 30. aprilli 2004. aasta koosseisuga [liidus] sel ajal kohaldatud kõnealuste toetuste tasemest: [i] 25% aastal 2004, [ii] 30% aastal 2005, [iii] 35% aastal 2006, [iv] 40% aastal 2007, [v] 50% aastal 2008, [vi] 60% aastal 2009, [vii] 70% aastal 2010, [viii] 80% aastal 2011, [ix] 90% aastal 2012, [ja x] 100% aastast 2013.”

8. Sama sättega lisati ka artikkel 143b pealkirjaga „Ühtse pindalatoetuse kava”, mille lõikes 1 sätestatakse: „Uued liikmesriigid võivad hiljemalt ühinemiskuupäevaks otsustada, et nad asendavad otsetoetused lõikes 9 nimetatud kohaldamisaja jooksul ühtse pindalatoetusega, mida arvutatakse vastavalt lõikele 2.”

9. Samuti lisati ka artikkel 143c pealkirjaga „Täiendavad siseriiklikud otsetoetused ja otsetoetused”, mille lõiked 2, 4, 6 ja 7 sätestavad muu hulgas:

„2. Kui komisjon annab selleks loa, on uutel liikmesriikidel võimalik täiendada [otsetoetusi]:

Otsetoetuste kogumäär, mida võidakse ühinemise järel uutes liikmesriikides põllumajandustootjale anda asjaomase otsetoetuse raames, koos kõigi täiendavate siseriiklike otsetoetustega, ei tohi ületada seda otsetoetuste määra, mida põllumajandustootja võib 30. aprilli 2004. aasta koosseisuga ühenduses sel ajal liikmesriikidele kohaldatavate otsetoetuste raames saada.

4. Kui uus liikmesriik otsustab kohaldada ühtse pindalatoetuse kava, võib ta lõigetes 5 ja 8 sätestatud tingimustel anda täiendavat siseriiklikku otsetoetust.

6. Uus liikmesriik võib objektiivsete kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt loa saamist kindlaks määrata antava täiendava siseriikliku abi summad.

7. Komisjoni loas: [i] täpsustatakse asjaomase ühise põllumajanduspoliitika laadse siseriikliku otsetoetuse kava, kui kohaldatakse lõike 2 punkti b, [ii] määratakse kindlaks, millise tasemeni täiendavat siseriiklikku abi makstakse, täiendava siseriikliku abi määr ja kui see on asjakohane, abi andmise tingimused, [ja iii] märgitakse ära kohanduste tegemise võimalus, kui ühise põllumajanduspoliitika areng selle vajalikuks muudab.”

II. Asjaolud ja eelotsuse küsimused

10. 28. mail 2004 esitas Bábolna Ungari ametiasutustele ühtse pindalatoetuse taotluse ja kõnealuse toetusega seotud riikliku lisatoetuse taotluse.( )

11. Hiljem algatati Bábolna suhtes Kormányhatározat 2186/2004. (VII.22.) [valitsuse 22. juuli 2004. aasta otsus 2186/2004] alusel maksejõuetusmenetlus alates 1. septembrist 2004 eesmärgiga ettevõte eduka erastamise ettevalmistuseks ümber korraldada ja ümber struktureerida.( )

12. 17. mail 2005 rahuldas Hivatal osaliselt Bábolna taotluse ja andis talle ühtset pindalatoetust summas 174 410 400 Ungari forinti (praegu ligikaudu 626 133 eurot) ja veel 70 677 810 Ungari forinti (praegu ligikaudu 253 733 eurot) siseriiklikku põllumajanduse lisatoetust.

13. Hiljem, kui Hivatal, kes tegutses esimese astme haldusasutusena, sai teada, et Bábolna suhtes oli algatatud 1. septembril 2004 maksejõuetusmenetlus, muutis ta oma varasemat otsust 11. aprilli 2006. aasta otsusega nr 1026133367 ja otsustas samal ajal anda taotletud ühtset pindalatoetust summas 174 406 363 Ungari forinti (praegu umbes 626 119 eurot), ning jättis riikliku põllumajanduse lisatoetuse puhul taotluse rahuldamata, andes Bábolnale korralduse tagastada talle juba toetusena välja makstud summa 15 829 789 Ungari forinti (praegu umbes 56 829 eurot).

14. Haldusasutus tugines Kormányrendelet 6/2004. (I.22.) [valitsuse 22. jaanuari 2004. aasta dekreet 6/2004] artikli 3 lõike 1 punktile a, mille kohaselt saavad toetust juriidilised isikud või juriidilise isiku staatuseta äriühingud, kelle suhtes ei ole algatatud likvideerimismenetlust, võlausaldajatega kokkuleppe sõlmimise menetlust, pankrotimenetlust või vabatahtliku lõpetamise menetlust.

15. Bábolna esitas kõnealuse otsuse peale kaebuse, nõudes selle kohtulikku läbivaatamist, ühtlasi nõudis ta, et tühistataks otsus, millega nõuti toetuse tagastamist, ning et jäetaks jõusse esialgne otsus, millega tema taotlus rahuldati.

16. Bábolna väidab eelotsustaotluse esitanud kohtule, et käesolevas asjas kohaldatav EL‑i õigusnorm ei välista toetuse andmist isikutele või ettevõtjatele, kelle suhtes on algatatud maksejõuetusmenetlus. Ainus nõue toetuse saamiseks on, et põllumajandustootjate rühma põllumajandusettevõte asuks EL‑i territooriumil, olemata sellest, missugune õiguslik seisund toetuse taotlejale on siseriikliku õigusega antud. Hivatal on sellise tõlgenduse vastu.

17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab vajalikuks eelotsuse küsimuste lahendamist selleks, et ta saaks otsustada, kas liikmesriigis õiguspäraselt tegutseval ja põllumajandustootmist käitaval äriühingul, kes on aga algatanud maksejõuetusmenetluse (see tähendab, et ta soovib tulevikus oma tegevuse lõpetada), on ühise põllumajanduspoliitika aluspõhimõtteid ja eesmärke arvestades õigus saada riiklikku lisatoetust juhul, kui ta täidab EL‑i ühtse pindalatoetuse saamiseks kehtestatud nõudeid.

18. Seetõttu tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul asjaolusid arvestades vajadus selgitada, kas ühise põllumajanduspoliitika eesmärke, olemust ja suunitlust arvestades võib reguleerida riiklikku lisatoetust iseseisvalt ning EL‑i põhimõtetest ja õigusnormidest sõltumatult. Teiste sõnadega, kohus tahab teada, kas liikmesriik võib kehtestada riikliku lisatoetuse andmiseks lisanõudeid, mis on rangemad ja seavad kitsamaid piiranguid kui EL‑i pindalatoetuse puhul kehtestatud nõuded.

19. Neil asjaoludel on eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustanud menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised küsimused:

(1) Kas ühise põllumajanduspoliitika raames [EL‑i] toetuse andmiseks kehtestatud nõuded (EAGGF) võivad erineda nõuetest, mis on kehtestatud riiklike lisatoetuste andmiseks, see tähendab, kas riiklike lisatoetuste andmiseks võib kehtestada erinevaid ja rangemaid nõudeid, kui regulatsioon näeb ette EAGGF‑i kaudu rahastatavate toetuste puhul?

(2) Kas nõukogu määruse (EMÜ) nr 3508/92 artikli 1 lõikes 4 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1259/1999 artikli 10 punktis a toetusesaajate suhtes sätestatud isikulist kohaldamisala võib tõlgendada nii, et isikulisest seisukohast on toetuse saamiseks ainult kaks nõuet: a) sellel põllumajandustootjate rühmal (isikul) b) kelle põllumajandusettevõte asub [ELi] territooriumil?

(3) Kas eespool nimetatud määrusi võib tõlgendada nii, et põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte asub [EL‑i] territooriumil, aga kes soovib tegevuse tulevikus lõpetada (pärast toetuse kasutamist), ei ole õigust toetust saada?

(4) Kuidas tuleb eespool nimetatud määruste alusel tõlgendada siseriiklike õigusaktidega ette nähtud õiguslikku korda?

(5) Kas siseriiklike õigusaktidega sätestatud õiguskord hõlmab põllumajandustootja (rühma) võimaliku tegevuse lõpetamise korral ette nähtud õiguskorda? Ungari õigus reguleerib eri õiguskordi võimalikel tegevuse lõpetamise juhtudel (pankrotimenetlus, likvideerimismenetlus ja vabatahtliku lõpetamise menetlus).

(6) Kas [EL‑i] ühtse pindalatoetuse väljamakse taotlusele kehtivaid nõudeid ja riikliku lisatasu taotlemise nõudeid reguleeritakse erinevalt ja täiesti sõltumatult? Mis seos on mõlemat liiki toetuste põhimõtete, süsteemi ja eesmärkide vahel?

(7) Kas riiklikust lisatoetusest võib ilma jätta rühma (isiku), kes muidu täidab [EL‑i] ühtse pindalatoetuse saamise nõudeid?

(8) Kas nõukogu määruse (EÜ) nr 1259/1999 kohaldamisala laieneb selle määruse artikli 1 alusel ka liikmesriikide lisatoetustele, võttes arvesse, et seda, mida EAGGF rahastab ainult osaliselt, rahastatakse seejärel riikliku lisatoetusega?

(9) Kas põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte, mis tegutseb seaduslikult ja tõhusalt, asub [EL‑i] territooriumil, on õigus saada riiklikku lisatoetust?

(10) Kui siseriiklikus õiguses on olemas eriregulatsioon äriühingute tegevuse lõpetamise kohta, siis kas see regulatsioon omab tähtsust [EL‑i] toetuste seisukohast (ja nendega seotud liikmesriikide lisatoetuste seisukohast)?

(11) Kas ühise põllumajanduspoliitika toimimist käsitlevaid [EL‑i] õigusnorme ja siseriiklikke õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et kõnealused õigusnormid peavad looma keeruka õigussüsteemi, mida saab tõlgendada ühtselt ja mis toimib ühetaoliste põhimõtete ja nõuete alusel?

(12) Kas nõukogu määruse (EMÜ) nr 3508/92 artikli 1 lõiget 4 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1259/1999 artikli 10 punkti a kohaldamisala tuleb tõlgendada nii, et toetuste seisukohast ei oma tähtsust ei põllumajandustootja kavatsus tegevus tulevikus lõpetada ega sellise kavatsuse suhtes kehtiv õiguskord?

III. Hinnang

20. Nii nagu Ungari valitsus kui ka komisjon oma märkustes soovitasid, tuleb eelotsusetaotluse küsimusi käsitleda koos mitte üksnes seetõttu, et neid on palju, vaid ka seetõttu, et küsimused kattuvad ja on omavahel loogiliselt seotud. Otsustasin käesoleva ettepaneku lugeja abistamiseks rühmitada küsimused siiski kolme rühma (küsimuste tegeliku sõnastusega seoses viitan eespool toodud punktile 19).

21. Sisuliselt seisneb käesolevas kohtuasjas tõstatatud põhiküsimus ja küsimus, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, selles, kas riiklikku lisatoetust võib reguleerida iseseisvalt ja kas liikmesriik võib kehtestada riikliku lisatoetuse andmiseks lisanõudeid (eriti toetuse saajate suhtes), mis on rangemad ja seavad rohkem piiranguid kui ühtse pindalatoetuse kavas kehtestatud nõuded.

Küsimused 1, 6, 7, 9 ja 11

22. Esiteks on eespool viidatud asjaomastes EL‑i õigusnormides antud määratluses selgelt öeldud, et „põllumajandustootja” on „füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on siseriikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub [EL‑i] territooriumil, […] ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega.” Tõepoolest, nagu rõhutas ka komisjon, ei ole juhus, et EL‑i õiguse kohane määratlus on nii lai: sellega soovitakse hõlmata põllumajanduse valdkonnas tegutsejaid nii laialdaselt kui võimalik, et vastavad EL‑i eeskirjad kehtiksid kõnealuste sätete puhul kogu sektorile.

23. Arvestades 10 uue liikmesriigi liitumist 2004. aastal, muudeti määrust nr 1782/2003 nõukogu otsusega( ), millega nimetatud määrusele lisati kolmest uuest artiklist koosnev jaotis IVa: artiklid 143a, 143b ja 143c, mis reguleerivad toetuskavade rakendamist uutes liikmesriikides.

24. Artikkel 143a reguleerib kasvavate toetuste süsteemi (järkjärgulise kasutuselevõtu süsteemi) kasutuselevõtmist kõigi otsetoetuste suhtes uutes liikmesriikides.( )

25. Määruse nr 1782/2003 artikli 143c lõikest 2 tuleneb, et uutele liikmesriikidele anti võimalus komisjoni loal kõiki otsetoetusi teatud tingimustel täiendada.( )

26. Ungari otsustas asendada EL‑i otsetoetused ühtsete pindalatoetusega, millele on osutatud nõukogu otsuse artikli 1 lõikes 5.

27. Ungari esitas 18. mail 2004 oma riiklike lisatoetuste kava, mis pidi täiendama ühtsete pindalatoetuste kava alusel antavaid pindalal põhinevaid toetusi või olema neile lisaks. Riiklikke lisatoetusi rahastatakse täielikult riigieelarvest.

28. Komisjon kiitis 29. juunil 2004 otsusega C(2004)2295 heaks riiklikud lisatoetused Ungaris 2004. aastal. Selle otsusega kehtestatud riiklike lisatoetuste kord määratles täpselt lisatoetuste summa, määra ja nende eraldamise tingimused.

29. Kohe alguses tuleb tähelepanu juhtida sellele, et EL‑i vastavad eeskirjad ja eriti määrus nr 1782/2003 ei reguleeri riiklike lisatoetuste määramise tingimusi.

30. Eespool nimetatud määruse artikli 143c lõikes 6 on ainult öeldud, et uus liikmesriik võib objektiivsete kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt loa saamist kindlaks määrata antava täiendava siseriikliku abi summad. Lisaks sellele määratakse komisjoni loas vastavalt artikli 143c lõikele 7, millise tasemeni täiendavat siseriiklikku abi makstakse, täiendava siseriikliku abi määr ja kui see on asjakohane, siis abi andmise tingimused.

31. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus on sedastanud, et kui mõnes sektoris on ühine turukorraldus, ei saa liikmesriigid põhimõtteliselt enam tegutseda ühepoolselt kehtestatud siseriiklike sätete alusel.( ) Liikmesriikidele jäänud seadusandlik pädevus piirdub üksnes olukordadega, mida EL‑i eeskirjad ei reguleeri, ja juhtudega, kus need eeskirjad annavad neile sõnaselgelt otsustusõiguse.( )

32. Lisaks sellele on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriigid peavad „teatud sektoris turu ühise korralduse olemasolul hoiduma kõigi selliste meetmete võtmisest, mis võiksid seda eirata või kahjustada Sätted, mis takistavad turu nõuetekohast toimimist, on sellise turu ühise korraldusega samuti vastuolus, isegi kui see korraldus kõnealust küsimust ammendavalt ei reguleeri.”( )

33. Ungari valitsuse arvates on liikmesriikidel riiklikele lisatoetuste saamise tingimusi käsitlevate EL‑i eeskirjade puudumisel vabadus kehtestada oma tingimusi, arvestades komisjoni luba ja järgides EL‑i õiguse aluspõhimõtteid.( ) Ungari valitsus väidab, et see tuleneb ka määruse nr 1782/2003 artikli 143c lõikest 7, milles sätestatakse, et komisjoni loas määratakse abi andmise tingimused, „kui see on asjakohane”. Niisiis väidab ta, et sellest tulenevalt on põhimõtteliselt hoopis liikmesriigid need, kes sellised tingimused määravad.

34. Igal juhul juhin ma siinkohal tähelepanu sellele – nagu seda tegid ka Ungari valitsus ja komisjon –, et riiklikke lisatoetusi ei maksta EL‑i vahenditest (EAGGF)( ), vaid liikmesriikide riigieelarvest. Seega leian, et uutele liikmesriikidele tuleks riiklike lisatoetuste saamise tingimuste määramisel anda teatav kaalutlusõigus.

35. Siinkohal väidab Ungari valitsus, et sellest tulenevalt peaks liikmesriik saama kehtestada (rangemaid) eritingimusi, piirates toetusesaajate ringi, tingimusel et ta järgib EL‑i õiguse üldpõhimõtteid.( ) Lisaks sellele väidab Ungari valitsus, et toetuse saamise kriteeriume ei reguleerita ühetaoliselt, kuna mõned neist on kehtestatud EL‑i õigusega ja teised vajadusel siseriikliku õigusega. Seega ei ole EL‑i õigusega vastuolus see, kui riiklike lisatoetuste saamise tingimused ei ole samad kui ühtse pindalatoetuse saamiseks vajalikud tingimused – mille tulemus on see, et isikul, kellel on õigus saada ühtset pindalatoetust, ei ole õigust saada riiklikku lisatoetust.

36. Minu arvates ei tohi unustada (nagu möönsid ka Ungari valitsus ja komisjon), et riiklike lisatoetuste eesmärk on valikuliselt kompenseerida teatavate sektorite kindlaksmääratud toetuste võimalikke negatiivseid mõjusid ja teataval määral leevendada otsetoetuste järkjärgulise kasutuselevõtu mehhanismi.

37. Riiklike lisatoetustega seotud tingimused ei tohiks kaasa tuua meelevaldset vahetegemist juba toetuse saamise tingimusi täitvate kandidaatide vahel. Seega on komisjonil õigus väita, et kui ta on riiklikule kavale loa andnud, ei tohi liikmesriik otsustada kasutada muid, algsetest erinevaid lisatingimusi.

38. Sellest tuleneb, et riiklike lisatoetustega seoses võivad liikmesriigid kehtestada selliseid tingimusi nagu avalduste esitamise tähtaeg, toetussummade määr, muud piirangud ja täiendavad kohustused. Kuid teistest kõnealustest sätetest tuleneb, et nende tingimuste kohaldamine sõltub komisjoni määruse nr 1782/2003 artikli 143c alusel antud loast ning kindel on see, et need tingimused peavad olema vastavuses abiprogrammi aluspõhimõtetega.

39. Sellega seoses lisas komisjon, et ülalmainitud tingimused võidakse kehtestada kõikide riiklike lisatoetuste jaoks, rühmitades nad kas sektorite kaupa (piimandus, lambaliha, loomaliha ja kitseliha, riis, põllukultuurid, tubakas) või üldisemalt (füüsiline isik või juriidiline isik).

40. Euroopa Kohtu käes olevatest dokumentidest nähtub, et komisjonilt loa saanud Ungari riiklikus kavas ei olnud ühtegi tingimust, mille kohaselt võis toetust anda ainult sellistele juriidilistele isikutele või juriidilise isiku staatuseta äriühingutele, kelle suhtes ei ole algatatud likvideerimismenetlust, võlausaldajatega kokkuleppe sõlmimise menetlust, pankrotimenetlust või vabatahtliku lõpetamise menetlust.

41. Eelotsusetaotlusest nähtub, et siseriiklik kohus kahtleb, kas EL‑i õigusega on kooskõlas, et põllumajandustootja saab ühtset pindalatoetust vastavalt EL‑i õiguse eeskirjadele – see tähendab, vaatamata oma olemasolevale õiguslikule seisundile–, aga talle keeldutakse andmast sellele vastavat riiklikku lisatoetust, sest tema suhtes on käimas vabatahtliku lõpetamise menetlus.

42. Mulle tundub, et kõnealuselt põllumajandustootjalt nõutakse tegelikult, et sõltuvalt põllumajandustoetuse summade allikast peab ta täitma kahte eri reeglistikku.

43. Arvan, et vastupidiselt Ungari valitsuse väidetele ei tule riiklikke lisatoetusi käsitleda täiesti eraldi, vaid neid tuleb neid pidada EL‑i põllumajandustoetuste kava lahutamatuks osaks.

44. Siinkohal tuleb tähelepanu juhtida sellele, et mõiste „põllumajandustootja” määratlus määrustes nr 1259/1999, nr 3508/92 ja nr 1782/2003 on kohaldatav kõigi kõnealuste õigusnormide puhul, kaasa arvatud need, mis on seotud riiklike lisatoetuste tingimustega.

45. Tegelikult moodustavad EL‑i toetused ja neile vastavad siseriiklikud toetused ühe kava, mida iseloomustavad ühised eesmärgid ja omavahel kokkusobivad aluspõhimõtted.

46. Selles osas möönis Ungari valitsus ise, et ühine põllumajanduspoliitika on keeruline õiguslik süsteem, mis toimib ühtsete aluspõhimõtete süsteemi järgi.

47. Seega, kuigi liikmesriikidel on õigus kehtestada teatud tingimusi seoses riiklike lisatoetustega, on kindel see, et: i) nad peavad järgima mõiste„põllumajandustootja” määratlust; ii) riiklike lisatoetustega seotud tingimused sõltuvad komisjoni loast( ) ja iii) need tingimused peavad igal juhul olema kooskõlas toetuskava aluspõhimõtetega.

Küsimused 2, 4, 5 ja 10

48. On selge, et osad eelotsuse küsimused on seotud konkreetselt määruse nr 3508/92 artikli 1 lõikes 4 ja määruse nr 1259/99 artiklis 10 (ja seda asendava määruse nr 1782/2003 artikli 2 punktis a) sätesttud mõistega „põllumajandustootja”.

49. Ungari valitsus möönab ühelt poolt, et nendest sätetest tuleneb, et liikmesriigid ei tohi kindlaksmääratud õigusliku vormi kehtestamisega selle mõiste ulatust kitsendada. Aga teisest küljest väidab see valitsus, et „siseriikliku õiguse järgset õiguslikku seisundit” ei või tõlgendada nii, et see hõlmab mingil viisil oma tegevust lõpetava põllumajandustootjate rühma ja selle liikmete olukorda. Sellega seoses väidab Ungari valitsus veel, et siseriikliku õigusega kehtestatud tingimus – mille kohaselt on õigus toetust saada ainult isikutel, kes ei ole oma tegevust lõpetamas – vastab diskrimineerimiskeelu ja proportsionaalsuse põhimõttele.

50. Minu arvamus „siseriikliku õiguse järgse õigusliku seisundi” kohta on, et mõistet „õiguslik seisund” tuleb määratleda „isiku või asutuse, nagu äriühing või seltsing, õigusliku identiteetina”. Põllumajandustootja õiguslik seisund on eespool osundatud määrustes sätestatud mõistet „põllumajandustootja” määratlevate tunnuste hulgast sõnaselgelt välja jäetud. Tegelikult tuleneb vastavate sätete sõnastusest, et need rõhutavad seda, et mõiste „põllumajandustootja” peamised tunnused lähtuvad asjaolust, et i) tema põllumajandusettevõte asub [EL‑i] territooriumil ja ii) ta tegeleb põllumajandusliku tegevusega”.

51. Hoolimata eespool esitatud järeldusest jääb küsimus, kas „põllumajandustootja (või põllumajandustootjate rühma) tegevuse lõpetamise viis” – või tema (või selle) kavatsus tulevikus tegevus lõpetada – on EL‑i toetuste ja vastavate riiklike toetuste määramise seisukohalt õiguslikult oluline. Seda küsimust tuleb käsitleda, lähtudes sellest, et äriühingu lõpetamine (näiteks), tegevusloa tagastamine või mõni muu siseriikliku õiguse kohane tegevuse lõpetamise viis ei ole midagi muud kui lihtsalt põllumajandustootja õigusliku identiteedi lõpetamise (või siseriikliku õiguse järgi võib-olla ka muutmise) viis.

52. Olen arvamusel, et seni, kuni selline tegevus ei ole õiguslikult lõpule viidud ja seega ei ole aset leidnud ühtegi õiguslikku sündmust, mis põllumajandustootja tegevuse lõpetavad, on põllumajandustootja õiguslikult endiselt olemas ja tema õiguslik identiteet ei ole sisuliselt muutunud. Lisaks ei saa tema subjektiivne suhtumine oma majandustegevusse (näiteks tema kavatsus tegevus lõpetada) selles osas midagi muuta. See tuleneb asjaolust, et antud tingimustel ei ole selline kavatsus seaduses sätestatud asjaolu, mis toob kaasa põllumajandustootja lõpetamise või mõjutab tema õiguslikku seisundit ja seega jätab ta ilma õigusest põllumajandustoetust taotleda.

53. Lisaks, võttes arvesse mõiste „põllumajandustootja” määratlust määruse nr 3508/92 artikli 1 lõikes 4 ja määruse nr 1259/1999 artiklis 10 (ja seda asendava määruse nr 1782/2003 artikli 2 punktis a), ei saa selle sõnastusest tuletada, et mõiste „põllumajandustootja” ei hõlma füüsilisi ega juriidilisi isikuid, kes on õiguslikus tähenduses põllumajandustootjad, kes kavatsevad oma tegevuse lõpetada, kuid kes muus osas vastavad eespool nimetatud mõistet määratlevatele tunnustele. Enne kui sellised isikud saab selle mõiste alt välja arvata, tuleb sõnaselgelt sätestada, et põllumajandustootjatel, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus, võlausaldajatega kokkuleppe sõlmimise menetlus, pankrotimenetlus või vabatahtliku lõpetamise menetlus, ei ole õigust saada sellist nagu põhikohtuasjas käsitletavat põllumajandustoetust. Kõnealustes sätetes niisugune sõnastus puudub ja minu arvates ei ole seda võimalik ka tuletada neid sätteid laiemalt tõlgendades.

54. Lisaks, nagu nähtub eespool punktidest 43–47 (ja neile punktidele eelnenud kaalutlustest) on liikmesriigid kohustatud võtma riiklike lisatoetuste rakendamisel arvesse„põllumajandustootja” mõistet.

55. Peale selle tuleneb toetuskava aluspõhimõtetest, et liikmesriigid peavad otsetoetuste maksmisel tagama ühtsuse ning et nad ei tohi diskrimineerida põllumajandustootjaid õigusliku seisundi alusel.( )

56. Olen komisjoniga nõus, et pidades silmas riiklike lisatoetuste eesmärki (kompenseerida teatavate sektorite kindlaksmääratud toetuste võimalikke negatiivseid mõjusid), tuleks neid toetusi anda kõigile põllumajandustootjatele, kellel on õigus saada ühtset pindalatoetust vastavalt määrustele nr 3508/92, nr 1259/1999 ja nr 1782/2003. Mistahes muu tõlgendamise tulemus oleks see, et teatud põllumajandustootjad jäetakse ilma kompenseerimiskava soodustustest (riiklikest lisatoetustest), mis praktikas toob endaga kaasa diskrimineeriva kohaldamise. Nagu ma eespool märkisin, siis vaatamata sellele, et liikmesriikidel on seoses riiklike lisatoetustega õigus kehtestada teatud tingimusi, peavad nad siiski järgima mõiste „põllumajandustootja” määratlust

Küsimused 3, 8 ja 12

57. Eespool öelduga seoses on selge, et EL‑i põllumajandustoetusi käsitlevad eeskirjad ei sisalda ühtegi sätet, mis jätaksid põllumajandustootja ilma õigusest saada toetust põhjusel, et ta kavatseb tegevuse lõpetada. Seega on põllumajandustootjal, kes lõpetas tegevuse enne, kui ta toetust sai, siiski õigus saada otsetoetusi juhul, kui ta taotluse esitamise ajal täitis asjaomaseid tingimusi( ) (selles küsimuses möönis isegi Ungari valitsus, et toetuse taotlusi tuleb hinnata taotluse esitamise ajal valitsevate õiguslike ja tegelike asjaolude alusel).

58. Arvan, et siseriiklik eeskiri, mille kohaselt äriühing, kellel on pooleli vabatahtliku lõpetamise menetlus, ei tohi ühelgi tingimusel saada riiklikku lisatoetust, võib avaldada märkimisväärset mõju EL‑i põllumajandustoetuste aluseks olevatele põhimõtetele. Selle praktikas rakendamisega võib tegelikult kaasneda täiendav toetuse saamise õiguse piiramine ja EL‑i õigusega vastuolus olevate tingimuste kehtestamine.

59. Komisjon juhib õigesti tähelepanu sellele, et EL‑i õiguses sisalduv määratlus – millega liidu seadusandja soovis kehtestada laia kohaldamisala, kasutades väljendit „füüsiline või juriidiline isik” – tõendab, et see määratlus kehtib olenemata sellest, missugune õiguslik seisund on rühmale ja rühma liikmetele siseriikliku õigusega antud. Põllumajandustoetuste kava osas juhib liidu seadusandja liikmesriikide tähelepanu olulise tähtsusega tegurile, kuna ta rõhutab, et nad ei tohi põllumajandustootjate hulka, kellel võib olla õigus toetusele, piirata nende siseriikliku õiguse järgsele õiguslikule seisundile tuginedes. Siseriiklikul kohtul tuleb kontrollida, kas põhikohtuasjas oli Bábolna tegelikult lõpetanud tegevuse, enne kui ta esitas taotluse toetuse saamiseks.

60. Kokkuvõtteks tuleneb kõikidest eelnevatest kaalutlustest, et riiklikke lisatoetusi tuleb pidada lahutamatuks osaks EL‑i põllumajandustoetuste kavast, mis põhineb ühiste aluspõhimõtete süsteemil ja millel on eriomase tegevuskava tunnused.

61. Seega kujutavad ühise põllumajanduspoliitika toimimist käsitlevad EL‑i õigusnormid ja siseriiklikud õigusaktid endast keerulist õigussüsteemi, mida tuleb ühetaoliselt tõlgendada ja mis toimib ühiste põhimõtete (st mis kehtib kõikide ühise põllumajanduspoliitika aspektide suhtes) ja tingimuste süsteemi alusel. EL‑i toetuste maksmisele ühise põllumajanduspoliitika (ühtsed pindalatoetused) ja vastavate riiklike lisatoetuste raames ei tohi kehtestada erinevaid tingimusi, kui need tingimused ei ole eelnevalt komisjoni otsusega heaks kiidetud. Oma otsuses kiidab komisjon heaks riikliku toetuskava põhimõtted, eesmärgi ja ülesehituse. EL‑i ühtse pindalatoetuse saamise tingimusi täitvat tootjate rühma (isikut) ei tohi jätta riikliku lisatoetuse õiguseta, kui komisjoni heakskiidetud riiklik kava ei sisaldanud sellekohast eeskirja. Igal põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte tegutseb õiguspäraselt ja tõhusalt EL‑i territooriumil, on õigus saada riiklikku lisatoetust kooskõlas asjaomaste EL‑i õiguse eeskirjadega.

62. Siseriikliku õigusega antud õigusliku seisundi mõistet määruse nr 3508/92 artikli 1 lõike 4 ja määruse nr 1259/1999 artikli 10 punkti a mõttes tuleb tõlgendada laialt, nii et isikuline kohaldamisala oleks nii lai kui võimalik, võtmata arvesse õiguslikku seisundit, mis põllumajandustootjal siseriikliku õiguse alusel on. Põllumajandustootja (või põllumajandustootjate rühma) lõpetamise viis ei saa põhikohtuasjas mõjutada tema õiguslikku seisundit (eelpool mainitud artiklite tähenduses), kui põllumajandustootja tegutseb taotluse esitamise ajal õiguspäraselt ja tõhusalt, vaatamata tema kavatsusele oma tegevus lõpetada.

63. Põllumajandustootja kavatsus oma tegevus tulevikus lõpetada ei ole oluline ajal, mil hinnatakse tema vastavust toetuse saamiseks nõutavatele tingimustele. Ei põllumajandustootja otsus tulevikus tegevus lõpetada ega sellest tulenev õiguslik seisund ei ole määruste nr 3508/92, nr 1259/1999 ja nr 1782/2003 kohaldamisel asjassepuutuvad. Lõpuks, määrus nr 1259/1999 kehtib ka riiklike lisatoetuste suhtes.

IV. Ettepanek

64. Seetõttu leian, et Fővárosi Bírósági esitatud eelotsuse küsimustele tuleb vastata järgmiselt:

– Küsimused 1, 6, 7, 9 ja 11: Ühise põllumajanduspoliitika toimimist käsitlevad EL‑i õigusnormid ja siseriiklikud õigusaktid kujutavad endast keerulist õigussüsteemi, mida tuleb ühetaoliselt tõlgendada ja mis toimib ühiste põhimõtete (st mis kehtib kõikide ühise põllumajanduspoliitika aspektide suhtes) ja tingimuste süsteemi alusel. EL‑i toetuste maksmisele ühise põllumajanduspoliitika (ühtsed pindalatoetused) ja vastavate riiklike lisatoetuste raames ei tohi kehtestada erinevaid tingimusi, kui need tingimused ei ole eelnevalt komisjoni otsusega heaks kiidetud. Oma otsuses kiidab komisjon heaks riikliku toetuskava põhimõtted, eesmärgi ja ülesehituse. EL‑i ühtse pindalatoetuse saamise tingimusi täitvat tootjate rühma (isikut) ei tohi jätta riikliku lisatoetuse õiguseta, kui komisjoni heakskiidetud riiklik kava ei sisaldanud sellekohast eeskirja. Igal põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte tegutseb õiguspäraselt ja tõhusalt EL‑i territooriumil, on õigus saada riiklikku lisatoetust kooskõlas asjaomaste EL‑i õiguse eeskirjadega.

– Küsimused 2, 4, 5 ja 10: Siseriikliku õigusega antud õigusliku seisundi mõistet nõukogu 27. novembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3508/92 (millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem) artikli 1 lõike 4 ja nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1259/1999 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühised eeskirjad) artikli 10 punkti a mõttes tuleb tõlgendada laialt, nii et isikuline kohaldamisala oleks nii lai kui võimalik, võtmata arvesse õiguslikku seisundit, mis põllumajandustootjal siseriikliku õiguse alusel on. Põllumajandustootja (või põllumajandustootjate rühma) lõpetamise viis ei saa põhikohtuasjas mõjutada tema õiguslikku seisundit (eelpool mainitud artiklite tähenduses), kui põllumajandustootja tegutseb taotluse esitamise ajal õiguspäraselt ja tõhusalt, vaatamata tema kavatsusele oma tegevus lõpetada.

– Küsimused 3, 8 ja 12: Põllumajandustootja kavatsus oma tegevus tulevikus lõpetada ei ole oluline ajal, kui hinnatakse tema vastavust toetuse saamiseks nõutavatele tingimustele. Ei põllumajandustootja otsus tulevikus tegevus lõpetada ega sellest tulenev õiguslik seisund ei ole asjassepuutuvad määruste nr 3508/92, nr 1259/1999 ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) kohaldamisel asjassepuutuvad. Lõpuks kohaldatakse riiklike lisatoetuste suhtes ka määrust nr 1259/1999.