ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas olukord, kus lennuliikluse korraldaja on andnud stardiloa hilinemisega, on per se erakorraline asjaolu määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõike 3 tähenduses või tuleb seda eitada põhjusel, et lennuliikluse korraldajalt stardiloa saamine hilinemisega ehk niinimetatud teenindusaegade muutmine ei ole lennuliikluses „mittekorraline“ sündmus, vaid on rahvusvahelise lennuliikluse tavapärastes tingimustes tavaline ja ettenähtav sündmus, kuna tegemist on sündmusega, mis on omane asjaomase lennuettevõtja tavapärasele tegevusele?
1.

Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) kaalutlusruumi aine kindlaksmääramisel väga ohtliku ainena määruse (EÜ) nr 1907/2006 (1) (REACH-määrus) artikli 57 punkti f tähenduses ei tohi tõlgendada nii, et see annab ECHA-le täieliku võimu, mida ei ole võimalik kahtluse alla seada, teha ilmselgeid vigu selle artikli 57 punkti f tähenduses „teaduslike tõendite“ valikul ja hindamisel. Üldkohus on aga lugenud selle vastuvõetavaks, otsustades, et ilmselget hindamisviga saab tuvastada ainult siis, kui ECHA on täielikult ja valesti jätnud arvesse võtmata usaldusväärse teadusuuringu ja kui selle uuringu arvesse võtmine oleks muutnud tõenditele antud terviklikku hinnangut selliselt, et otsus oleks olnud ebausutav. Üldkohus nõustus seejärel sellega, et ECHA võib tugineda ebausaldusväärsete teadusuuringute tulemustele ning et nende nõrk usaldusväärsus ei välista nende arvesse võtmist. Üldkohus läks veelgi kaugemale, lugedes vastuvõetavaks tuginemise ebausaldusväärsetele ja ebaselgetele teadusuuringutele, mille tulemused toetavad ECHA sihitud hüpoteesi aine väidetava ohtlikkuse kohta. Üldkohus on seda tehes rikkunud õigusnormi ja teadusliku tipptaseme põhimõtet.
2.

Teises väiteosas leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi ka sellega, kui ta nõustus komisjoni analüüsiga, et „asjakohane kasutamine“ tähendab üksnes „kuritarvituse puudumist“, ning nõustus seega ekslikult sellega, et Delta ei kasutanud 470 korrigeerivat teenindusaega.
2.

Kas Austria advokatuuriseaduse (Rechtsanwaltsordnung) (2) § 50 lõike 2 punkti 2 alapunkti c alternatiiv aa ja osa A 2018. aasta põhikirja (Satzung Teil A 2018) § 26 lõike 1 punkt 8, mis on kehtestatud esimesena viidatud sätte alusel, on liidu õiguse kohaselt lubatavad või on need osas, milles vanaduspensioni määramise tingimusena nähakse ette advokaadi kutsetegevusest loobumine Austrias ja välismaal (§ 50 lõike 2 punkti 2 alapunkti c alternatiiv aa) või kõikjal (osa A 2018. aasta põhikirja § 26 lõike 1 punkt 8), vastuolus liidu õiguse ja selle alusel tagatud õigustega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu) 12. veebruaril 2021 – „Romega“ UAB versus Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

(Kohtuasi C-89/21)

(2021/C 163/20)

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Põhikohtuasja pooled

Edasikaebaja:„Romega“ UAB

Vastustaja: Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

Eelotsuse küsimus

Kas komisjoni 15. novembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 2073/2005 (1) toiduainete mikrobioloogiliste kriteeriumide kohta artiklit 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 178/2002 (2), millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused, artikli 14 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et see annab liikmesriigi pädevatele järelevalveasutustele kaalutlusõiguse tuvastada, et määruse nr 2073/2005 I lisa 1. peatükis real 1.28 sätestatud nõuetele vastav värske kodulinnuliha ei vasta määruse nr 178/2002 artikli 14 lõigete 1 ja 2 nõuetele, kui selle toiduliigi toiduaine on saastunud Salmonella serotüüpidega, millele ei ole viidatud määruse nr 2073/2005 I lisa 1. peatükis real 1.28, nagu on tuvastatud käesolevas asjas?

(1) Komisjoni 15. novembri 2005. aasta määrus (EÜ) nr 2073/2005 toiduainete mikrobioloogiliste kriteeriumide kohta (ELT 2005, L 338, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (ELT 2002, L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 463).
—

tuvastada, et kuna komisjon ei võtnud vastu delegeeritud õigusakti, mis on ette nähtud määruse 2018/1806 (1) artikli 7 punktis f, on komisjon rikkunud aluslepingut;
1.

Üldkohus rikkus õigusnormi, sest asus seisukohale, et nõukogu kohaldas õigesti eeldust juhtiva, Süürias tegutseva ettevõtja kohta, kuigi selliseks eeldamiseks puudus õiguslik alus ja seaduses ettenähtud eesmärki arvestades on see ebaproportsionaalne.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariik) 18. veebruaril 2021 – HJ

(Kohtuasi C-101/21)

(2021/C 148/11)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší správní soud

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: HJ

Vastustaja: Ministerstvo práce a sociálních věcí

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/94/EÜ (1) töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral artikliga 2 koostoimes artikli 12 punktidega a ja c on vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt äriühingu direktorit ei käsitata direktiivi 2008/94/EÜ kohasel maksmata töötasu nõuete tasumisel „töötajana“ üksnes sel põhjusel, et töötajast direktor on samal ajal selle äriühingu juhtimisorgani liige?

(1) ELT 2008, L 283, lk 36.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) 11. veebruaril 2021 – WY

(Kohtuasi C-85/21)

(2021/C 148/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: WY

Vastustaja: Steiermärkische Landesregierung

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et seda tuleb juhul, kui riigisisene õigus näeb ette kodakondsuse kaotuse ex lege ja seejärel liidu kodaniku staatuse kaotuse, Euroopa Kohtu 12. märtsi 2019. aasta otsuses Tjebbes jt (C-221/17) (1) välja töötatud põhimõtete alusel toimuval üksikjuhtumi proportsionaalsuse hindamisel arvesse võtta ja see võib kujutada endast kodakondsuse kaotuse takistust, kui kodaniku varasem kodakondsus on kodakondsuse taastamise taotluse alusel taastatud ning oht kaotada liidu kodaniku staatus toob kaasa tõsiseid tagajärgi tema pere- ja tööelule?

(1) ECLI:EU:C:2019:189.
1.

Kas sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 168 punkti a koostoimes artikliga 167 tõlgendada nii, et juhtimisteenust osutav valdusühing, kes osutab maksustatavaid teenuseid tütarettevõtjatele, võib arvata maha sisendkäibemaksu ka neilt teenustelt, mida ta ostab kolmandatelt isikutelt ja mille ta annab üldkasumi jaotamise õigust andva sissemaksena üle tütarettevõtjatele, kuigi ostetud teenused ei ole otseses ja vahetus seoses valdusühingu enda müügitehingutega, vaid tütarettevõtjate (peamiselt) maksuvabade müügitehingutega, ostetud teenused ei moodusta osa (tütarettevõtjatele osutatud) maksustatavate teenuste hinnast ega kuulu ka valdusühingu enda majandustegevuse üldkulude hulka?
1.

Kas nõukogu 25. juuni 1987. aasta direktiivi 87/357/EMÜ (1) tervist või turvalisust ohustavaid eksitava välimusega tooteid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et viidatud säte määratleb sama artikli lõikes 1 osutatud tooted selliselt, et kuigi need ei ole toiduained, on need kujult, lõhnalt, värvilt, välimuselt, pakendilt, märgistuselt, mahult või suuruselt sellised, et on tõenäoline, et tarbijad, eriti lapsed võivad neid segi ajada toiduainetega ja seetõttu suhu panna või imeda või alla neelata, mis võib olla ohtlik, kuna objektiivsed ja põhjendatud andmed tõendavad, et see võib põhjustada näiteks lämbumist, mürgitust või seedetrakti lõhkemist või ummistumist?
C 182/44

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungari) 2. märtsil 2021 – kriminaalasi järgmise isiku suhtes: KI

(Kohtuasi C-131/21)

(2021/C 182/58)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Budai Központi Kerületi Bíróság

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

KI

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 50 sätetega, tõlgendatuna koostoimes 1950. aasta Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) 7. lisaprotokolli artikliga 4 ning sellega seotud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikaga, on kooskõlas sellise kriminaalmenetluse läbiviimine, mille esemeks on osaliselt sellised faktilised asjaolud, mille eest süüdistatavale on trahvimenetluses juba lõplikult määratud kohapeal tasumisele kuuluv trahv, mis muudeti selle tasumata jätmise tõttu kohtu otsusega arestiks?
Euroopa Komisjoni 25. veebruaril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 16. detsembri 2020. aasta otsuse peale kohtuasjas T-243/18: VW versus komisjon

(Kohtuasi C-116/21 P)

(2021/C 182/50)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara)

Teised menetlusosalised: VW, Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (seitsmes koda) 16. detsembri 2020. aasta otsus kohtuasjas T-243/18: VW vs. komisjon;

— jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi rahuldamata;

— mõista käesolevas kohtuasjas esimeses kohtuastmes tekkinud kohtukulud välja vastustajalt apellatsioonimenetluses;

— mõista käesolevas kohtuasjas apellatsiooniastmes tekkinud kohtukulud välja vastustajalt apellatsioonimenetluses.

Väited ja peamised argumendid

Esimese väite kohaselt on rikutud õigusnormi osas, mis puudutab seadusandja tehtud valiku seaduslikkuse hindamise kriteeriume, ja samuti on väidetavalt rikutud põhjendamiskohustust (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 46–49 ja punkt 58). Komisjon väidab, et:

— Üldkohus on eiranud põhimõtet, et põhiõigustel põhinev hinnang liidu õigusakti seaduslikkusele ei saa tugineda väidetele, mis puudutavad selle akti tagajärgi üksikjuhtumil;

— ametnike personalieeskirjade säte ei saa olla õigusvastane põhjusel, et seadusandja tehtud valik on „ebamõistlik“;

— Üldkohus ei võtnud arvesse kõiki võrreldavatele olukordadele omaseid asjaolusid ja sellega rikkus ta kohtuotsuses HK vs. komisjon (C-460/18 P) välja kujundatud põhimõtteid.

Teise väite kohaselt on rikutud õigusnormi diskrimineerimiskeelu põhimõtte tõlgendamisel, kuna Üldkohus leidis, et ametnike personalieeskirjade VIII lisa artiklites 18 ja 20 osutatud olukorrad on võrreldavad (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 50–61). Komisjon väidab, et:

— abielu sõlmimise kuupäev ei ole ainus kriteerium, mis eristab ametnike personalieeskirjade VIII lisa artiklites 18 ja 20 osutatud olukordi. Eristus põhineb real asjaoludel, mida Üldkohus arvesse ei võtnud;

— Üldkohus oleks pidanud arvesse võtma abielu minimaalse kestuse eesmärki kummaski vaidlusaluses sättes: see oleks nende sätete erinevuse ilmsiks teinud;

— diskrimineerimine vanuse alusel ei ole tõendatud.

Kolmanda väite kohaselt on rikutud õigusnormi põhiõiguste harta artikli 52 lõike 1 tõlgendamisel ja tehtud mitu põhjendamiskohustust rikkuvat viga (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 65–80 ja 81–88):

— esimese väiteosa kohaselt ei ole tehtud otsust ametnike personalieeskirjade VIII lisa artiklites 18 ja 20 ette nähtud toitjakaotuspensioni kohta;

— teise väiteosa kohaselt on rikutud õigusnormi eesmärgi ennetada pettusi tõlgendamisel ja rikutud põhjendamiskohustust (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 65–80);
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d'État (Prantsusmaa) 8. märtsil 2021 – Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France versus Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

(Kohtuasi C-147/21)

(2021/C 182/62)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France

Vastustajad:Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

Eelotsuse küsimus

Kas 22. mai 2012. aasta määrusega, milles käsitletakse biotsiidide turul kättesaadavaks tegemist ja kasutamist, (1) on vastuolus see, et liikmesriik võtab rahvatervise ja keskkonnakaitse huvides vastu sellised kauplemisvõtete kasutamist ja reklaami piiravad normid nagu need, mis on sätestatud keskkonnaseadustiku artiklites L. 522-18 ja L. 522-5-3? Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis millistel tingimustel võib liikmesriik sellised meetmed vastu võtta?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrus (EL) nr 528/2012, milles käsitletakse biotsiidide turul kättesaadavaks tegemist ja kasutamist (ELT 2012, L 167, lk 1).
1.

Komisjon ei teinud ilmset viga, kui ta hindas, et Euroopa Liidu huvi asja edasi uurida on väike, ning lükkas kaebuse madala prioriteedi tõttu tagasi. See väide jaguneb neljaks konkreetseks väiteosaks, mis tuginevad Üldkohtu õiguslikule veale ja milles leitakse, et: i) komisjon ei teinud ilmset viga, kui ta leidis, et on vähetõenäoline, et väidetav rikkumine tuvastatakse; ii) komisjon ei teinud ilmset viga, kui ta järeldas, et vajaliku uurimise ulatus on ebaproportsionaalne väidetava rikkumise olemasolu tuvastamise tõenäosusega; iii) komisjon ei teinud ilmset viga, kui ta ei hinnanud väidetava rikkumise mõju siseturu toimimisele, ning iv) vastuvõetamatud on kõik muud liidu huvi hindamise tingimused peale nende, mida komisjon võttis arvesse.
3.

Kas ELTL artikli 267 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui menetluspool on tõstatanud [Euroopa Liidu] (esmase või teisese) õiguse tõlgendamise probleemi, lisades küsimuse täpse sõnastuse, jääb kohtule siiski õigus see küsimus ise täpselt sõnastada, määrates oma kaalutlusõiguse alusel ja oma parima äranägemise järgi iseseisvalt kindlaks asjassepuutuvad [Euroopa Liidu] õigusnormid, nendega potentsiaalselt vastuollu minevad riigisisesed õigusnormid ja eelotsuse küsimuse sõnastuse, tingimusel, et ta jääb vaidlusküsimuse piiresse, või on ta kohustatud aktsepteerima küsimust nii, nagu taotleja on selle vormistanud?
C 182/39

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) 26. veebruaril 2021 – LB versus TO

(Kohtuasi C-120/21)

(2021/C 182/53)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Hageja: LB

Kostja: TO

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (1) artikliga 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 2 on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, BGB) § 194 lõige 1 koostoimes sama seadustiku § -ga 195, mis näeb ette, et töötaja tasustatud põhipuhkuse nõudele on kohaldatav üldine kolmeaastane aegumistähtaeg, mis hakkab BGB § 199 lõikes 1 nimetatud tingimustel kulgema puhkuseaasta lõppedes, kui tööandja ei ole töötajale vastava üleskutse ja selgituste esitamisega tegelikult andnud võimalust kasutada oma õigust puhkusele?

(1) ELT 2003, L 299, lk 9.
C 182/28

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Najwyższy (Poola) 2. veebruaril 2021 – Rigall Arteria Management Sp. z o.o. sp. k. versus Bank Handlowy w Warszawie S.A.

(Kohtuasi C-64/21)

(2021/C 182/41)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Rigall Arteria Management Sp. z o.o. sp. k.

Vastustaja: Bank Handlowy w Warszawie S.A.

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177) artikli 7 lõike 1 punkti b sõnastust ja eesmärki silmas pidades tuleks seda sätet mõista nii, et see annab füüsilisest isikust (1) ettevõtjana tegutsevale kaubandusagendile absoluutse õiguse saada vahendustasu agendilepingu kehtivuse ajal sõlmitud lepingult kolmanda isikuga, kelle ta on eelnevalt saanud kliendiks samalaadsete tehingute jaoks, või võib selle õiguse lepinguga välistada?

(1) ELT 1986, L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177.
2.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse, et andmete paralleelne säilitamine on iseenesest „eesmärgi piirangu“ põhimõttega vastuolus, siis selle määruse artikli 5 lõike 1 punktis e sätestatud „säilitamise piirangu“ põhimõttega on kooskõlas, et vastutav töötleja säilitab paralleelselt teises andmebaasis isikuandmeid, mis on muidu kogutud ja mida säilitatakse õiguspärastel eesmärkidel?
—

teine väide, et Üldkohus on eiranud fakti, et isikliku puutumuse nõue ei ole kohaldatav juhtumitele, mida käsitleb ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmas lause. Apellant väidab seega, et Üldkohtu määruses on tehtud viga, kuivõrd, käsitledes punktis 103 otseset puutumust, on selles viidatud punktides 71-77 esitatud kaalutlustele, mis puudutavad isiklikku puutumust. Üldkohus märkis sõnaselgelt nii punktis 63, millega algab kohtumääruse alajaotis, ja punktis 82, millega see jaotis lõppeb, et punktid 71-77 käsitlevad ainult isikliku puutumuse tingimust;
2.

Kas tõsiasi, et põllumajandustootja on taotletud toetusesumma tegelikult kätte saanud, tähendab seda, et makseasutus on teinud toetusõiguste aktiveerimise taotlust rahuldava otsuse, või kas tõsiasi, et asjaomase meetme kohast avalikult välja kuulutatud toetust ei saada, tähendab seda, et taotletud toetusõigused on andmata jäetud, kui isikule ei ole teatatud, et menetlus jätkub uute kontrollidega?
5.

Juhul kui neljandale küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas kõrgema astme kohtu ettekirjutused, mille järgimise kohustus on madalama astme kohtule pandud riigisisese õigusega, on liikmesriigi kohtule siduvad, kui need ei võta arvesse lepingutingimuse ebaõiglase olemuse tagajärgi?
2.1.

Kui sellele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas väljendit „õigustatud huvi“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 6 lõike 1 punktis f tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab nende isikuandmete täielikku või osalist avaldamist, mis on kogutud lisamiseks toimikusse, mille on prokuratuur avanud isiku kohta süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise eesmärgil, kui avaldamisega esitab vastutav töötleja tsiviilkohtumenetluse poolena oma kaitseargumendid, ja kas asjaomase isiku nõusolek on välistatud?
1.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 1 lõiget 2, artiklit 5 [ja] artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et välistatud ei ole kontroll vahetuskursiriski käsitleva tingimuse üle, millega on tasulisse lepingusse, mida iseloomustab poolte ebavõrdsus, üle võetud põhimõte, mida on väljendatud dispositiivses õigusnormis, mida kohaldatakse tasuta lepingu suhtes, — õigusnorm, mille eesmärk on asetada lepinguosalised võrdsesse olukorda ning mida seadusandja ei ole hinnanud, et teha kindlaks mõistlik tasakaal müüja või teenuseosutaja ja tarbija huvide vahel, kui selle on võtnud üle müüja või teenuseosutaja, andmata tarbijale enne lepingu sõlmimist teavet või nõu ning hoiatamata teda seoses pangatoote erisustega, mis puudutab krediidi vääringu omadusi, et tarbijal oleks võimalik mõista võetud kohustuse majanduslikke tagajärgi?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal administratif (Prantsusmaa) 5. märtsil 2021 – A, B ja C, kelle seaduslikud esindajad on nende vanemad versus Ministre de l’Immigration et de l’Asile (sisserände- ja varjupaigaminister)

(Kohtuasi C-153/21)

(2021/C 189/15)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal administratif

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: A, B ja C, kelle seaduslikud esindajad on nende vanemad

Vastustaja: Ministre de l’Immigration et de l’Asile (sisserände- ja varjupaigaminister)

Eelotsuse küsimus

Kas [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta] direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (1) artikli 33 lõike 2 punkti a koostoimes [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta] direktiivi 2011/95/EL (mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule) (2) artikliga 23 ning samuti Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 24 võib tõlgendada nii, et sellega on lubatud tunnistada vastuvõetamatuks rahvusvahelise kaitse taotlus, mille on esitanud lapsevanemad oma alaealise lapse nimel ja eest muus liikmesriigis (käesoleval juhul Luksemburgis) kui see, kus on eelnevalt antud rahvusvaheline kaitse ainult lapsevanematele ning lapse õdedele ja vendadele (käesoleval juhul Kreekas), põhjusel, et selle riigi ametiasutused, kes andis neile rahvusvahelise kaitse enne nende lahkumist ja lapse sündi, tagavad, et lapse saabumisel ja teiste pereliikmete tagasipöördumisel saab see laps elamisloa ja samad eelised, mis on antud rahvusvahelise kaitse saajatele, ilma et need ametiasutused siiski kinnitaksid, et lapsele isiklikult antakse rahvusvahelise kaitse staatus?

(1) ELT 2013, L 180, lk 60.

(2) ELT 2011, L 337, lk 9.
Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 9 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiga identse tähisega kauba lõpptarbijale saatmine kaubandustegevuse käigus ilma kaubamärgiomaniku nõusolekuta on käsitatav saatja poolt kasutamisena üksnes siis, kui viimane on tegelikult teadlik sellest, et kaubal on see tähis

Kas selline saatja on asjaomase tähise kasutaja, kui ta ise või temaga majanduslikult seotud ettevõtja on teatanud lõpptarbijale, et ta võtab kauba saatmise enda peale pärast seda, kui ta ise või temaga majanduslikult seotud ettevõtja on kaupa sel otstarbel ladustanud?

Kas selline saatja on asjaomase tähise kasutaja, kui tema ise või temaga majanduslikult seotud ettevõtja on eelnevalt aktiivselt panustanud selle tähisega tähistatud kauba reklaami kuvamisse kaubandustegevuse käigus või on reklaami alusel lõpptarbija tellimuse registreerinud?
4)

Kas projekti esitanud üksuse liikmete õiguslik staatus on oluline, et hinnata, kas see üksus vastab määruse nr 651/2014 artikli 2 punkti 83 määratlusele, st kas tegu on äriühinguga, mis on asutatud äriühinguõiguse alusel, et viia läbi majandustegevust (tasuline tegevus) kasumi saamise eesmärgiga (äriseadustiku (Komerclikums) artikkel 1), või kas selle liikmed või aktsionärid on füüsilised või juriidilised isikud, kelle eesmärk on kasumit saada (sh haridusteenuste osutamine tasu eest), või see asutati mittetulunduslikul eesmärgil (näiteks ühendus või sihtasutus)?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas liikmesriigi riiklikus tervishoiusüsteemis töötamise tunnustamise tingimuseks võib seada, et enne on ametlikult kinnitatud Euroopa Liidu liikmesriikide tervishoiutöötajate karjäärisüsteemi samaväärseks tunnistamise üldkriteeriumid?
1.

Kas juhul, kui hageja tõendab, et tema ainuõigusliku tarnimise ja kaubamärgi esindamise lepingusuhe (komisjoni- või lõppmüügi korras allahindlusega baas-edasimüügihindadega) REPSOLiga kuulub riigi konkurentsiasutuse analüüsitud territoriaalsesse ja ajalisse ulatusse, tuleb asuda seisukohale, et Tribunal de Defensa de la Competencia (konkurentsikaitsekohus) 11. juuli 2001. aasta otsus (menetlus nr 490/00 REPSOL) ja/või Comisión Nacional de la Competencia (riiklik konkurentsikomisjon) 30. juuli 2009. aasta otsus (menetlus nr 652/07 REPSOL/CEPSA/BP) mõjutab lepingusuhet, kuna nende otsuste alusel on määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artikli 2 tingimused rikkumisega seotud tõendamiskoormise osas täidetud?