Kohtuasi C‑60/12

Marián Baláž

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vrchní soud v Praze)

„Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades — Raamotsus 2005/214/JSK — Rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamine — „Eelkõige kriminaalasjades pädev kohus” — „Unabhängiger Verwaltungssenat” Austria õiguses — Täidesaatva liikmesriigi kohtu teostatava kontrolli laad ja ulatus”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 14. november 2013

Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta – Otsus, mille on vastu võtnud muu asutus kui kohus otsuse teinud riigis – Asjaomase isiku võimalus juhtumi arutamisele kohtus – Ulatus – Võimalus pöörduda kohtusse, millel on täielik pädevus vaadata kohtuasi läbi – Kohtueelne haldusmenetlus – Mõju puudumine

Vastastikuse tunnustamise põhimõte, mis on raamotsuse 2005/214 rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta, muudetud raamotsusega 2009/299, alustala, tähendab raamotsuse 2005/214 artikli 6 kohaselt, et liikmesriigid on põhimõtteliselt kohustatud täiendavate formaalsusteta tunnustama selle raamotsuse artikli 4 kohaselt edastatud otsust, millega määratakse rahaline karistus, ja võtma viivitamata kõik vajalikud meetmed selle täitmiseks. Seetõttu tuleb sellise otsuse mittetunnustamise või mittetäitmise põhjusi tõlgendada täht-tähelt. Selline tõlgendamine on seda vajalikum, et liikmesriikide vastastikuse usaldusega, mis on liidu õigusalase koostöö nurgakivi, kaasnevad sobivad tagatised. (vt punktid 29 ja 30)

Raamotsuse 2005/214 rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 1 punkti a alapunktis iii kasutatud mõiste „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus” on liidu õiguse autonoomne mõiste ning seda tuleb tõlgendada nii, et sellega on hõlmatud iga kohus, mis kohaldab kriminaalmenetluse põhitunnustele vastavat menetlust. Unabhängiger Verwaltungssenat in den Ländern (Austria) vastab sellisele kriteeriumile ning seda tuleb seega käsitada kõnealuse mõistega hõlmatuna. Raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunktis iii kasutatud mõiste „kohus” tõlgendamiseks tuleb tugineda kriteeriumidele, mis Euroopa Kohus on välja toonud hindamaks, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus” ELTL artikli 267 tähenduses. Selles osas võtab Euroopa Kohus arvesse järgmiste asjaolude kogumit: organ peab olema moodustatud seaduse alusel ja alaline, kohtualluvus peab olema kohustuslik ja menetlus võistlev, organ peab kohaldama õigusnorme ning olema sõltumatu. Raamotsuse 2005/214 kasuliku mõju tagamiseks tuleb sõnu „eelkõige kriminaalasjades pädev” tõlgendada nii, et süüteole liikmesriikide poolt antav määratlus ei ole otsustava tähtsusega. See tähendab, et pädev kohus raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti iii tähenduses peab kohaldama kriminaalmenetluse põhitunnustele vastavat menetlust, ilma et seejuures oleks nõutav, et see kohus oleks pädev ainult kriminaalasjades. Sellise kriminaalmenetluse tunnustega menetluse puhul tuleb järgida menetlustagatisi, mis on omased kriminaalõigusele; selliste tagatist hulka kuuluvad nulla poena sine lege põhimõte, põhimõte, mille kohaselt võib süüdi mõista ainult süüdiva ja kriminaalvastutuse eas oleva isiku, ning põhimõte, mille kohaselt karistus peab olema proportsionaalne süü ja teo raskusega. (vt punktid 32, 33, 35, 36, 39, 40, 42 ja resolutsiooni punkt 1)