34

Vaidlustatud kohtuotsuse Hassan punktis 92, samuti vaidlustatud kohtuotsuse Ayadi punktis 116, mis on sõnastatud ühtviisi, on välja toodud, et Esimese Astme Kohtu otsustes Yusuf ja Kadi on kohus öelnud järgmist: „[…] — rahvusvahelise õiguse seisukohast on [Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO)] põhikirjast tulenevad ÜRO liikmete kohustused vaieldamatult ülimuslikud kõikide teiste siseriiklikust õigusest või rahvusvahelisest tavaõigusest tulenevate kohustuste suhtes, sh Euroopa Nõukogu liikmesriikide [4. novembril 1950. aastal Roomas vastuvõetud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonist (edaspidi „EIÕK”)] tulenevate kohustuste suhtes, samuti ühenduse liikmesriikide EÜ asutamislepingust tulenevate kohustuste suhtes ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 231, ja Kadi, punkt 181); — see ülimuslikkus laieneb Julgeolekunõukogu resolutsioonis sisalduvatele otsustele vastavalt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja artiklile 25 ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 234, ja Kadi, punkt 184); — kuigi ühendus ei ole ÜRO liige, tuleb teda lugeda Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjast tulenevate kohustustega vastavalt oma asutamislepingule sama moodi seotuks kui tema liikmesriike ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 243, ja Kadi, punkt 193); — ühendus ei tohi ühelt poolt rikkuda tema liikmesriikide jaoks kehtivaid Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjast tulenevaid kohustusi ega takistada nende täitmist ning teiselt poolt peab ta isegi vastavalt tema enda asutamislepingule oma pädevuse teostamisel vastu võtma kõik vajalikud sätted, et tema liikmesriigid saaks oma kohustusi täita ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 254, ja Kadi, punkt 204); — järelikult tuleb vaidlustatud määruste vastu esitatud […] argumendid, mis põhinevad ühelt poolt ühenduse õiguskorra autonoomsusel võrreldes Ühinenud Rahvaste Organisatsioonist tuleneva õiguskorraga ning teiselt poolt vajadusel võtta Julgeolekunõukogu resolutsioonid üle liikmesriikide siseriiklikusse õiguskorda vastavalt nende põhiseaduslikele sätetele ja õiguse üldpõhimõtetele, tagasi lükata ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 258, ja Kadi, punkt 208); — [vaidlusalune] määrus, mis võeti vastu ühist seisukohta 2002/402 arvestades, kujutab endast liikmesriikidel ÜRO liikmetena tekkinud kohustuse rakendamist viia vajadusel ühenduse akti vastuvõtmise teel ellu sanktsioonid Osama bin Ladeni, Al-Qaida võrgu, Talibani ning teiste nendega seotud isikute, rühmituste, ettevõtjate ja üksuste vastu, mis on kehtestatud ning mida on seejärel tugevdatud mitme Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatüki alusel vastu võetud Julgeolekunõukogu resolutsiooniga ([Esimese Astme Kohtu] (kohtuotsused Yusuf, punkt 264, ja Kadi, punkt 213); — selles kontekstis tegutsesid institutsioonid piiratud pädevuse alusel, nii et neil puudus igasugune iseseisev kaalutlusruum ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 265, ja Kadi, punkt 214); — eespool väljendatud kaalutlusi arvestades ei saa rahvusvahelisele õigusele ega ühenduse õigusele tuginedes ja ühenduse õiguskorras tunnustatud põhiõiguste kaitse standardit arvesse võttes õigustada Esimese Astme Kohtu pädevust kontrollida kaudselt Julgeolekunõukogu või sanktsioonide komitee otsuste õiguspärasust ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 272, ja Kadi, punkt 221); — Julgeolekunõukogu asjaomased resolutsioonid ei allu seega põhimõtteliselt Esimese Astme Kohtu kontrollile ja tal ei ole lubatud seada kas või kaudselt kahtluse alla nende õiguspärasust ühenduse õiguse seisukohast; vastupidi, Esimese Astme Kohus peab seda õigust igal võimalusel tõlgendama ja kohaldama kooskõlas liikmesriikide Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjast tulenevate kohustustega ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 276, ja Kadi, punkt 225); — Esimese Astme Kohtul on siiski õigus kaudselt kontrollida Julgeolekunõukogu asjaomaste resolutsioonide õiguspärasust nende vastavuse seisukohast ius cogens’ile, mida tuleb mõista kui rahvusvahelist avalikku korda, mis kehtib kõikide rahvusvahelise õiguse subjektide, sh ÜRO instantside suhtes, ning millest on keelatud kõrvale kalduda ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 277, ja Kadi, punkt 226); — [vaidlusaluse] määrusega ette nähtud rahaliste vahendite külmutamine ei riku huvitatud isikute põhiõigust omandi kasutamisele ega proportsionaalsuse üldpõhimõtet, arvestades ius cogens’ist tulenevat inimese põhiõiguste üldise kaitse standardit ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punktid 288 ja 289, ning Kadi, punktid 237 ja 238); — kuna Julgeolekunõukogu asjaomased resolutsioonid ei näe ette huvitatud isikute eelnevat ärakuulamist sanktsioonide komitees enne nende kandmist vaidlusalusesse loetelusse ning tundub, et üheski rahvusvahelise avaliku korra üldkohustuslikus normis ei ole vaidluse tingimustes sellist ärakuulamist nõutud, tuleb sellise õiguse väidetaval rikkumisel põhinevad argumendid tagasi lükata ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punktid 306, 307 ja 321, ning Kadi, punktid 261 ja 268); — neil asjaoludel, mille puhul on tegemist huvitatud isikute vara käsutamise piiranguid allesjätva meetme vaidlustamisega, ei nõua huvitatud isikute põhiõiguste austamine, et neile teatataks nende vastu esitatud faktidest ja tõenditest, kui Julgeolekunõukogu või selle sanktsioonide komitee leiavad, et rahvusvahelise üldsuse julgeolekut puudutavad huvid on sellega vastuolus ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 320, ja Kadi, punkt 274); — ühenduse institutsioonid ei pidanud ka hagejaid enne [vaidlusaluse] määruse vastuvõtmist ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsus Yusuf, punkt 329) ega selle vastuvõtmise ja rakendamise kontekstis ära kuulama ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsus Kadi, punkt 259); — sellise tühistamishagi raames nagu käesolevas asjas teostab Esimese Astme Kohus täielikku kontrolli vaidlustatud määruste õiguspärasuse üle, mis käsitleb seda, kas ühenduse institutsioonid on kinni pidanud pädevusnormidest ja välise õiguspärasuse normidest ning nende tegevusele kohaldatavatest olulistest menetlusnormidest; Esimese Astme Kohus kontrollib samuti vaidlustatud määruste õiguspärasust Julgeolekunõukogu resolutsioonide seisukohast, mida nende määrustega on rakendatud, eelkõige formaalse ja materiaalse vastavuse, sisemise ühtsuse ning proportsionaalsuse seisukohast; Esimese Astme Kohus kontrollib veel vaidlustatud määruse õiguspärasust ja kaudselt Julgeolekunõukogu asjaomaste resolutsioonide õiguspärasust ius cogens’ist tulenevate rahvusvahelise õiguse ülimuslike normide, eelkõige inimõiguste üldisele kaitsele suunatud kohustuslike normide seisukohast ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punktid 334, 335 ja 337, ning Kadi, punktid 279, 280 ja 282); — seevastu ei kuulu Esimese Astme Kohtu pädevusse kaudselt kontrollida, kas Julgeolekunõukogu asjaomased resolutsioonid ise on kooskõlas ühenduse õiguskorras kaitstud põhiõigustega; lisaks ei kuulu Esimese Astme Kohtu pädevusse [Julgeoleku]nõukogu poolt tema kehtestatud meetmete toetuseks esitatud faktide ja tõendite hindamisvigade olemasolu kontrollimine ega selle punkti eelmises lõigus määratletud piirides nende meetmete vajalikkuse ja proportsionaalsuse kaudne kontrollimine ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punktid 338 ja 339, ning Kadi, punktid 283 ja 284); — neil tingimustel puudub huvitatud isikutel igasugune kohtusse pöördumise võimalus, kuna Julgeolekunõukogu ei ole pidanud vajalikuks sõltumatu rahvusvahelise kohtu loomist, mille ülesanne oleks sanktsioonide komitee üksikotsuste vastu suunatud hagide kohta otsuste tegemine nii fakti- kui ka õigusküsimustes ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 340, ja Kadi, punkt 285); — eelmises lõigus esile toodud lünk hagejate kohtulikus kaitses ei ole iseenesest ius cogens’iga vastuolus, kuna: a) kohtuliku kaitse õigus ei ole absoluutne; b) käesolevas asjas huvitatud isikute kohtuliku kaitse õiguse piiramine – mis tuleneb kohtulikust immuniteedist, mis kehtib põhimõtteliselt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liikmesriikide siseriiklikus õiguskorras Julgeolekunõukogu poolt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatüki alusel asjakohaste rahvusvahelise õiguse põhimõtetega kooskõlas vastu võetud resolutsioonide suhtes – on sellele õigusele omane; c) selline piiramine on põhjendatud nii Julgeolekunõukogu poolt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatüki alusel vastuvõetavate otsuste eripära kui ka edendatava seadusliku eesmärgiga, ning d) rahvusvahelise kohtuinstantsi puudumisel, mis oleks pädev kontrollima Julgeolekunõukogu aktide õiguspärasust, on sellise organi nagu sanktsioonide komitee loomine ning dokumentides ette nähtud võimalus pöörduda selle poole igal ajal kõikide üksikjuhtumite läbivaatamiseks menetluse kohaselt, millesse on kaasatud asjasse puutuvad valitsused, muu mõistlik vahend, et kaitsta piisavalt hagejate ius cogens’is tunnustatud põhiõigusi ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punktid 341–345, ja Kadi, punktid 286–290); — järelikult tuleb vaidlustatud määruse vastu esitatud ja tõhusa kohtuliku kaitse õiguse rikkumisel põhinevad argumendid tagasi lükata ([Esimese Astme Kohtu] kohtuotsused Yusuf, punkt 346, ja Kadi, punkt 291).”