KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ELEANOR SHARPSTON

esitatud 23. aprillil 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑743/18

Elme Messer Metalurgs

versus

Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rēzeknes tiesa (Rēzekne esimese astme kohus, Läti))

Eelotsusetaotlus – Struktuurifondid – Määrus (EÜ) nr 1083/2006 – Artiklid 98 ja 57 ning artikli 2 punkt 7 – Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF) – Kohustus teha eeskirjade eiramise tõttu finantskorrektsioon – Projekti kestvus – Mõiste „eeskirjade eiramine“ – Ettevõtja tegevus või tegevusetus – Toetuse saaja ainsa äripartneri maksejõuetus

1. Igasugune äritegevus on seotud riskiga. Isegi kõige kindlamad ettevõtted võivad mõnikord majanduslanguse keeristes või olulise partneri või kliendi poolt kaasa kistuna põhja vajuda. Käesolevas kohtuasjas palutakse Euroopa Kohtul uurida olukorda, kus Euroopa Regionaalarengu Fondist (edaspidi „ERF“) kaasrahastatud projekt ei täitnud teatavaid eesmärke, kuna toetuse saaja ainus partner muutus maksejõuetuks. Kas sellises olukorras tuleks toetuse saajalt nõuda, et ta maksaks tagasi kogu ERFist saadud toetuse, isegi kui nende eesmärkide mittetäitmine oli tingitud temast sõltumatutest asjaoludest?

2. Täpsemalt annab käesolevas kohtuasjas Rēzeknes tiesa (Rēzekne esimese astme kohus, Läti) esitatud küsimus Euroopa Kohtule võimaluse selgitada mõiste „eeskirjade eiramine“ ulatust määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses. ( 2 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas selline olukord, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kujutab endast selle määruse tähenduses „eeskirjade eiramist“, mille puhul liikmesriik peab tegema finantskorrektsiooni ja nõudma tagasi kogu asjaomase toetuse või osa sellest.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus

Määrus nr 2988/95

3. Määruses nr 2988/95 ( 3 ) on sätestatud järelevalve ja karistuste üldeeskirjad, mille eesmärk on kaitsta Euroopa Liidu finantshuve. Määruse artikli 1 lõige 2 sätestab: „„Eeskirjade eiramine“ tähendab ühenduse õiguse mis tahes sätte rikkumist ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab või kahjustaks ühenduste üldeelarvet või nende juhitavaid eelarveid kas otse ühenduste nimel kogutud omavahenditest laekunud tulu vähenemise või kaotamise või põhjendamatu kuluartikli tõttu.“

Määrus nr 1080/2006

4. Määruse nr 1080/2006 ( 4 ), millega määratakse kindlaks ERFi ülesanded, abi ulatus seoses määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 3 lõikes 2 määratletud eesmärkidega ja abikõlblikkuse eeskirjad, artiklis 2 on sätestatud: „Vastavalt asutamislepingu artiklile 160 ja määrusele (EÜ) nr 1083/2006 aitab ERF kaasa abi rahastamisele selleks, et tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust, korvates põhilisi regionaalseid ebavõrdsusi piirkondade majanduse arengu ja struktuurilise kohandamise, sealhulgas taandarenevate tööstuspiirkondade ja mahajäävate piirkondade ümberkorraldamise ja piiriülese, riikidevahelise ja piirkondadevahelise koostöö toetamise kaudu. Seejuures järgib ERF ühenduse prioriteete, eelkõige vajadust tugevdada konkurentsivõimet ja innovatsiooni, luua ja säilitada püsivaid töökohti ja tagada säästev areng.“

Määrus nr 1083/2006

5. Määrusega nr 1083/2006 kehtestati ERFi ning Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi (edaspidi koos „fondid“) üldeeskirjad perioodiks 2007–2013. Selles sätestatakse muu hulgas liikmesriikide ja Euroopa Komisjoni jagatud vastutusel põhinevad finantsjuhtimise, järelevalve ning kontrolli põhimõtted ja eeskirjad.

6. Määruse nr 1083/2006 põhjendustes 22, 28, 60 ja 61 on märgitud: „(22) Fondide tegevus ja toimingud, mille rahastamist neist toetatakse, peaksid olema seostatud ühenduse muude poliitikatega ja vastama ühenduse õigusnormidele. […] (28) Vastavalt asutamislepingu artiklile 274 tuleb seoses ühisjuhtimisega täpsustada tingimusi, mille puhul komisjonil on õigus täita oma ülesandeid Euroopa Liidu üldeelarve rakendamisel, ning selgitada liikmesriikide koostöökohustusi. Kõnealuste tingimuste kohaldamise teel oleks komisjonil võimalik veenduda, et liikmesriigid kasutavad fonde seaduslikult ja korrapäraselt ning kooskõlas finantsmääruses sätestatud usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega. […] (60) Vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele ja ilma, et sellega piirataks erandite kohaldamist, mis on sätestatud […] määruses (EÜ) nr 1080/2006, […] määruses (EÜ) nr 1081/2006[ ( 5 )] ja nõukogu […] määruses (EÜ) nr 1084/2006[ ( 6 )], tuleks kehtestada kulude abikõlblikkust käsitlevad riigisisesed eeskirjad. (61) Fondide tegevuse mõjususe, aususe ja püsiva mõju kindlustamiseks tuleks näha ette sätted, mis tagaksid äriühingutesse tehtavate investeeringute pikaajalisuse ja hoiaksid ära fondide kasutamise põhjendamatute eeliste loomise eesmärgil. On vaja tagada, et fondide toetusel tehtud investeeringud saaks kanda pärast piisavalt pika aja möödumist kuludesse.“

7. Määruse nr 1083/2006 artikli 2 punktis 7 on mõiste „eeskirjade eiramine“ (sarnaselt määruse nr 2988/95 artikli 1 lõikele 2) määratletud kui „igasugune ühenduse õiguse sätete rikkumine, mis tuleneb majandustegevuses osaleja teost või tegevusetusest, millel on või oleks Euroopa Liidu üldeelarvet kahjustav mõju põhjendamata kuluartikli üldeelarvest debiteerimise tõttu“.

8. Artikli 3 lõikes 1 on ette nähtud, et vastavalt nüüdsele ELTL artiklile 174 võetavate meetmete eesmärk on tugevdada laienenud Euroopa Liidu majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust, et toetada ühenduse ühtlast, tasakaalustatud ja säästvat arengut. Meetmete eesmärk on vähendada eelkõige vähem arenenud riikides ja piirkondades tekkinud majanduslikke, sotsiaalseid ja piirkondlikke erinevusi seoses majanduslike ja sotsiaalsete ümberkorraldustega ning lahendada elanikkonna vananemisega seotud probleeme. ( 7 )

9. Artikli 9 lõike 2 kohaselt tagavad komisjon ja liikmesriigid, et fondidest saadav toetus on kooskõlas Euroopa Liidu tegevuse, poliitika ja prioriteetidega. Vastavalt artikli 9 lõikele 5 peavad fondidest rahastatavad toimingud vastama asutamislepingu sätetele ja nende alusel vastu võetud õigusaktidele.

10. Määruse nr 1083/2006 artiklis 56 „Kulude abikõlblikkus“ on sätestatud: „1. Kulud, sealhulgas suurprojektide kulud, on fondidelt toetuse saamiseks kõlblikud, kui kulude eest on tegelikult makstud alates kuupäevast, mis jääb ajavahemikku komisjonile rakenduskavade esitamise kuupäevast või 1. jaanuarist 2007 (olenevalt sellest, kumb on varasem) kuni 31. detsembrini 2015. Toimingud ei tohi olla lõpule viidud enne abikõlblikkuse alguskuupäeva. […] 3. Kuludele saab fondide toetust määrata ainult juhul, kui need on tekkinud asjaomase rakenduskava korraldusasutuse otsusel või selle vastutusel ellu viidud toimingute tulemusena, ning kooskõlas järelevalvekomitee kehtestatud kriteeriumidega. […] 4. Kulude abikõlblikkuseeskirjad määratakse riigi tasandil, välja arvatud igat fondi käsitlevas konkreetses määruses sätestatud erandite korral. Need hõlmavad kõiki rakenduskavade raames deklareeritud kulusid. […]“

11. Määruse nr 1083/2006 artiklis 57 „Toimingute kestvus“ on sätestatud: „1. Liikmesriik või korraldusasutus tagab toimingule, mis seisneb infrastruktuuri investeerimises või tootlikus investeerimises, fondide toetuse säilitamise ainult siis, kui viie aasta jooksul alates toimingu lõpetamisest ei tehta kõnealuse toimingu suhtes märkimisväärseid muudatusi, mis tulenevad kas infrastruktuuri omandisuhetes toimunud muutustest või tootmistegevuse lõpetamisest ja mis mõjutavad toimingu olemust või rakendamistingimusi või annavad mõnele ettevõtjale või avalik-õiguslikule asutusele põhjendamatuid eeliseid. […]“

12. Määruse nr 1083/2006 artiklis 60 on sätestatud: „Korraldusasutuse ülesanne on juhtida ja ellu viia rakenduskava vastavalt usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttele, eelkõige selleks, et: a) tagada rahastamiseks valitud toimingute vastavus asjaomase rakenduskava suhtes kohaldatavatele nõuetele ja kohaldatavate ühenduse ja riigisiseste eeskirjade järgimine kogu rakendamisperioodi jooksul; b) kontrollida kaasrahastatud toodete tarnimist ja teenuste osutamist ning toetusesaajate deklareeritud toimingutega seotud kulude vastavust tegelikult kantud kuludele ning ühenduse ja riigisiseste eeskirjade järgimist; […]“.

13. Määruse nr 1083/2006 artiklis 70 „Juhtimine ja kontroll“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid vastutavad rakenduskavade juhtimise ja kontrolli eest eelkõige järgmiste meetmete abil: a) selle tagamine, et rakenduskavade juhtimis- ja kontrollsüsteemid on kehtestatud vastavalt artiklitele 58 kuni 62 ning need toimivad tõhusalt; b) eeskirjade eiramiste vältimine, avastamine ja kõrvaldamine ning põhjendamatult makstud summade tagasinõudmine võimaluse korral koos viivisega hilinenud maksetelt. Nad teatavad nendest ning haldus- ja kohtumenetluste kulgemisest komisjonile. 2. Kui toetusesaajale põhjendamatult tehtud makseid ei ole võimalik tagasi saada, vastutab liikmesriik kaotatud summade Euroopa Liidu üldeelarvesse tagasi maksmise eest, kui on kindlaks tehtud, et kahju on tekkinud temapoolse vea või hooletuse tagajärjel. […]“

14. Määruse nr 1083/2006 artikli 88 lõikes 1 on muu hulgas sätestatud, et nimetatud määruse kohaldamisel „loetakse toimingud lõpuleviiduks, kui nendega seotud tööd on tegelikult sooritatud ning toetusesaajate kõik kulud ja avaliku sektori vastav panus on makstud“.

15. Määruse artikli 98 lõike 1 kohaselt lasub liikmesriikidel esmane vastutus eeskirjade eiramise uurimise eest, meetmete võtmise eest toimingute või rakenduskavade laadi või nende rakendamise ja kontrollimise tingimusi käsitlevate suuremate muudatuste avastamise korral ning nõutavate finantskorrektsioonide tegemise eest. ( 8 ) Artikli 98 lõike 2 kohaselt peab liikmesriik tegema toimingutes või rakenduskavades avastatud üksiku või süstemaatilise eeskirjade eiramisega seoses nõutavad finantskorrektsioonid. Need korrektsioonid seisnevad rakenduskava avaliku sektori panuse täielikus või osalises tühistamises, võttes seejuures arvesse eeskirjade eiramise olemust ja raskust ning fondi rahalist kahju.

Määrus nr 1828/2006

16. Määruses nr 1828/2006 ( 9 ) on sätestatud määruse nr 1083/2006 ja määruse nr 1080/2006 rakenduseeskirjad muu hulgas juhtimis- ja kontrollisüsteemide ning eeskirjade eiramise osas.

17. Määruse nr 1828/2006 artiklis 13 „Korraldusasutus“ on sätestatud: „1. Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 60 punkti a kohaste toimingute väljavalimise ja heakskiitmise eesmärgil tagab korraldusasutus, et abisaajad on teadlikud toimingu raames tarnitud toodete või osutatud teenustega seotud eritingimustest, rahastamiskavast, täitmise tähtaegadest ning finants- ja muust teabest, mida tuleb säilitada ja edastada. Korraldusasutus peab enne heakskiitva otsuse tegemist olema veendunud, et abisaaja suudab neid tingimusi täita.“

18. Määruse (EÜ) nr 1828/2006 artiklis 27, mis paikneb määruse 4. jaos „Eeskirjade eiramine“, on mõiste „ettevõtja“ määratletud kui „fondidelt saadava abi kasutamisel osalev mis tahes füüsiline või juriidiline isik või muu subjekt, välja arvatud liikmesriik kui avalik-õiguslik organ, kes teostab riigivõimu“.

19. Määruse (EÜ) nr 1828/2006 artiklis 28 on sätestatud, et liikmesriigid peavad teatama komisjonile kõigist eeskirjade eiramise juhtudest, mis on esimest korda halduslikult või kohtulikult tuvastatud, esitades muu hulgas sätte, mida on rikutud, teabe selle kohta, kuidas eeskirju on eiratud, ja vajaduse korral, kas eeskirjade eiramine annab alust kelmusekahtluseks.

Riigisisene õigus

20. Ministrite nõukogu määruse nr 200 „Rakenduskava „Ettevõtlus ja innovatsioon“ lisa 2.1.2.4 „Suure lisandväärtusega investeeringud“ tegevuse alaste projektitaotluste valiku esimese etapi määrus“ (Ministru kabineta noteikumi Nr. 200 „Noteikumi par darbības programmas „Uzņēmējdarbība un inovācijas“ papildinājuma 2.1.2.4. aktivitātes „Augstas pievienotās vērtības investīcijas“ projektu iesniegumu atlases pirmo kārtu“) § 16 lõikes 1 on sätestatud, et „pikaajalised investeeringud on abikõlblikud, tingimusel et neid kasutatakse ainult taotluses nimetatud projekti rakendamise kohas ja ainult toetusesaaja majandustegevuse jaoks“.

21. Nimetatud määruse § 17 lõikes 1 on sätestatud, et „tegevuse raames võib toetust maksta seoses järgmiste kuluartiklitega: niisuguse uue tehnika (ja seadmete), mis panustavad otseselt tootmisprotsessi või teenuste osutamisse projekti rakendamise sektoris […]“.

22. Ministrite nõukogu määruse nr 740 „Euroopa Liidu struktuurifondide ja ühtekuuluvusfondide rakendamisel tuvastatud eeskirjade eiramisest teavitamise, antud toetuse kasutamise kohta otsuste tegemise ja õigusvastaselt tehtud väljamaksete tagasi nõudmise kord“ (Ministru kabineta noteikumi Nr. 740 „Kārtība, kādā ziņo par Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fondu ieviešanā konstatētajām neatbilstībām, pieņem lēmumu par piešķirtā finansējuma izlietojumu un atgūt neatbilstošos izdevumus“) § 2 lõikes 1 on sätestatud, et „eeskirjade eiramiseks käesoleva määruse tähenduses loetakse igasugust Läti Vabariigi või Euroopa Liidu õigusnormi rikkumist“.

23. Läti tsiviilseadustiku (Latvijas Republikas Civillikums) §-s 1774 on sätestatud, et „juhuslikult tekkinud kahju ei tule hüvitada. Järelikult, kui ettenägematu asjaolu takistab isikul võetud kohustust täita, loetakse, et ta on kohustuse täitnud, välja arvatud juhul, kui ta on lepinguga võtnud enda kanda juhusliku kahju esinemise riski.“

Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimus

24. Põhikohtuasja hageja SIA „ELME Messer Metalurgs“ (edaspidi „EMM“) sõlmis 7. aprillil 2010 lepingu Läti investeerimis- ja arendusagentuuriga (Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra, edaspidi „agentuur“), mille alusel ERFist kaasrahastati EMMi projekti, mille eesmärk oli luua uus rajatis teatavate tööstusgaaside tootmiseks (edaspidi „leping“). Nähti ette, et see rajatis on osa metallurgiatehasest, mis kuulub ettevõtjale AS „Liepājas Metalurgs“ (edaspidi „LM“), kes oli samuti lepingupool. ( 10 )

25. Projekti elluviimine algas samal päeval ja see pidi lõppema 6. detsembriks 2012. Vajalikud seadmed osteti ja paigaldati, spetsialistid võeti tööle ja koolitati ning tootmisrajatis alustas tööd. Selle saavutamiseks investeeris EMM omavahendeid 12283579,00 eurot ning ERFist talle vahemaksetena antud rahalise toetuse summas 2212511,14 eurot.

26. EMM esitas 3. jaanuaril 2013 agentuurile projekti lõpliku tulemusaruande, mida ta täiendas 7. veebruaril 2013 ja milles taotleti 737488,86 euro suuruse ERFi toetuse lõppmakse ülekandmist vastavalt lepingule.

27. 2013. aasta alguses tekkisid LMil rahavooga seotud probleemid. Kuna EMMi äriplaanis ette nähtud kohustuste täitmine sõltus otseselt LMi äritegevusest, väljendas agentuur muret, et EMM ei pruugi olla võimeline täitma oma lepingujärgseid kohustusi, nimelt säilitama tootmismahtu vähemalt suurusjärgus 50,5 miljonit m3 aastas ja tagama keskmise käibe suurenemise vähemalt 20% esimesel ja teisel täisaastal pärast projekti ellu viimist. Seepärast peatas agentuur rahalise toetuse väljamaksmise.

28. 12. novembril 2013 teatati maksejõuetusmenetluse algatamisest LMi suhtes.

29. Agentuur nõudis 28. juuli 2014. aasta kirjas, et EMM esitaks dokumendid teabega projekti rakendamise kohta, märkides, et ta võib lepingust taganeda.

30. LMile kuuluva metallurgiatehase omandas mingil hetkel KVV „Liepājas Metalurgs“. Selle tulemusena sai EMM oma majandustegevuse taasalustada. Ta teavitas agentuuri sellest ja pakkus välja ettevõtete restruktureerimise võimalused.

31. 31. märtsil 2016 saatis agentuur EMMile kirja. Olles juhtinud tähelepanu teatavatele Liepājas Metalurgsi metallurgiatehasega seotud probleemidele, teatas ta EMMile, et ta taganeb ühepoolselt lepingust. Agentuur põhjendas lepingust taganemist sellega, et projekti elluviimise ajal oli EMM toime pannud tõsiseid rikkumisi, nimelt kaldunud olulisel määral kõrvale oma äriplaanis sätestatud kohustustest.

32. EMM esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtusse agentuuri vastu hagi, nõudes lepingust taganemise avalduse kehtetuks tunnistamist. Ta väidab, et ühepoolselt lepingust taganemisega rikkus agentuur hea usu põhimõtet, kuna EMM ei olnud oma lepingulisi kohustusi rikkunud ja puudub vaidlus selle üle, et ta on kasutanud talle antud rahalist toetust projekti elluviimisega seotud ülesannete täitmiseks.

33. Agentuur väidab, et LMi finantsprobleeme ja tema majandustegevuse katkemist ei saa pidada ettenägematuks takistuseks Läti tsiviilseadustiku artikli 1774 tähenduses. Pigem tuleb põhikohtuasjas käsitletavat olukorda pidada „eeskirjade eiramiseks“ määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 ja ministrite nõukogu määruse nr 740 § 2 lõike 1 tähenduses. Sellest tulenevalt oli agentuuril õigus juba välja makstud toetus valitsuse määruses nr 740 sätestatud korras tagasi nõuda.

34. Seetõttu esitas agentuur EMMi vastu vastuhagi, milles ta palus välja mõista kogu viimasele juba makstud rahalise toetuse, st 2212511,14 eurot, ning ajavahemikul 18. aprillist 2016 kuni 14. veebruarini 2017 kogunenud viivise summas 670390,53 eurot.

35. EMM väidab, et määrust nr 1083/2006, mille kohaselt on eeskirjade eiramine „igasugune ühenduse õiguse sätete rikkumine, mis tuleneb majandustegevuses osaleja teost või tegevusetusest“, ei saa käesolevas asjas kohaldada. Olukord, kus EMM ei saanud oma majandustegevuse raames tootmisrajatist kasutada, ei olnud tingitud EMMile omistatavast tegevusest või tegevusetusest, vaid sellest, et Liepājas Metalurgsi tehas oli tegevuse lõpetanud.

36. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasja lahendus sõltub suurel määral sellest, kas „eeskirjade eiramine“ määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses on toimunud või mitte. Tema hinnangul on agentuuril õigus rahastamise jätkamisest keelduda ja juba välja makstud toetus tagasi nõuda üksnes juhul, kui selline eeskirjade eiramine on tuvastatud.

37. Nendel asjaoludel otsustas Rēzeknes tiesa (Rēzekne esimese astme kohus, Läti) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas nõukogu määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tuleb tõlgendada nii, et olukorda, kus toetusesaaja ei suuda saavutada asjaomasel ajavahemikul ette nähtud käibe taset põhjusel, et sellel ajal tema ainsa partneri äritegevus peatati või äripartner muutus maksejõuetuks, tuleb pidada ettevõtja (toetusesaaja) teoks või tegevusetuseks, millel on või oleks Euroopa Liidu üldeelarvet kahjustav mõju?“

38. Kirjalikud seisukohad esitasid EMM, agentuur, Eesti ja Läti valitsus ning Euroopa Komisjon. Need menetlusosalised ja Tšehhi valitsus esitasid 11. detsembri 2019. aasta kohtuistungil oma suulised seisukohad ning vastasid Euroopa Kohtu küsimustele.

Vastuvõetavus

39. Nii komisjon kui ka Eesti valitsus väidavad, et teatavaid põhikohtuasja faktilise ja õigusliku raamistiku elemente ei saa eelotsusetaotlusest selgelt eristada. See tõstatab küsimuse, kas eelotsusetaotlus on vastuvõetav.

40. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artikliga 267 kehtestatud koostöö raames liikmesriigi kohtule tarviliku liidu õiguse tõlgenduse andmiseks nõutav, et viimane järgiks hoolsalt eelotsusetaotluse sisule esitatavaid nõudeid, mis on Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 sõnaselgelt ära toodud, et võimaldada Euroopa Kohtul tarvilikke vastuseid anda ning et anda liikmesriikide valitsustele ja teistele huvitatud isikutele võimalus esitada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23 alusel oma seisukohad. ( 11 ) Selles kontekstis, arvestades, et eelotsusetaotlus on Euroopa Kohtus toimuva menetluse alus, on tingimata vajalik, et liikmesriigi kohus kirjeldaks oma taotluses muu hulgas põhikohtuasja faktilist ja õiguslikku raamistikku. ( 12 )

41. Ent liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahel eelotsusemenetluses valitseva koostöö vaimu arvestades ei too see, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on jätnud teatud asjaolud eelnevalt tuvastamata, tingimata kaasa eelotsusetaotluse vastuvõetamatust, kui hoolimata nendest puudustest leiab Euroopa Kohus toimikust ilmnevaid andmeid arvestades, et tal on võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus. ( 13 )

42. On tõsi, et eelotsusetaotluses esitatud teave ei ole teatud aspektides kuigi ammendav, eriti mis puudutab EMMi lepingust tulenevate kohustuste täpset sisu ja laadi. Leian siiski, et eelotsusetaotlus sisaldab piisavalt faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et Euroopa Kohus saaks anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks. Eelkõige nähtub Euroopa Kohtule esitatud materjalidest, et põhikohtuasja lahendamine sõltub tõepoolest sellest, kas on toimunud „eeskirjade eiramine“. Selle mõiste tõlgendamine määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses on seega sisuliselt vajalik, et võimaldada eelotsusetaotluse esitanud kohtul lahendada tema menetluses olev vaidlus.

Hinnang

43. Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline olukord, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus ERFist rahalise toetuse saaja ei suuda saavutada oma projekti teatavaid eesmärke, kuna tema ainus äripartner või klient on lõpetanud oma majandustegevuse või muutunud maksejõuetuks, kujutab endast eeskirjade eiramist määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses.

44. Selles sättes määratletud eeskirjade eiramine koosneb kolmest osast. Tegemist peab olema 1) liidu õigusnormi rikkumisega, 2) mis tuleneb ettevõtja teost või tegevusetusest, ja 3) millel on või oleks Euroopa Liidu üldeelarvet kahjustav mõju põhjendamata kuluartikli üldeelarvest debiteerimise tõttu.

45. Tuvastamaks eeskirjade eiramist määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses, tuleb seega kindlaks teha, kas kõik kolm (kumulatiivset) tingimust on täidetud.

Liidu õigusnormi rikkumine

46. Euroopa Kohus on otsustanud, et „[liidu] õiguse mis tahes sätte rikkumist“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab mitte ainult liidu õiguse rikkumisi, vaid ka fondidest toetatavatele toimingutele kohaldatavate riigisiseste õigusnormide rikkumisi. ( 14 )

47. Seda tõlgendust toetavad nii määruse nr 1083/2006 seadusandlik kontekst kui ka selle eesmärgid. Määruse nr 1083/2006 artikli 60 punkti a kohaselt on korraldusasutuste kohuseks tagada „kohaldatavate [liidu] ja riigisiseste eeskirjade järgimine kogu rakendamisperioodi jooksul“ (kohtujuristi kursiiv). Kui liidu vahendite abil rahastatavate projektide head juhtimist reguleerivate liidu õigusaktide kohaldamisele kaasa aitavate riigisiseste õigusnormide rikkumised ei saaks endast kujutada „eeskirjade eiramist“ määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses, ohustaks see liidu seadusandja poolt selles valdkonnas taotletavat peamist eesmärki, mis on tagada liidu finantshuvide kaitsmiseks struktuurifondide vahendite veatu ja tõhus kasutamine. ( 15 )

48. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas käesolevas asjas on rikutud ERFi rahastamist käsitlevaid liidu õiguse või riigisiseseid õiguse norme. Eelkõige peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kindlaks tegema, kas EMM rikkus lepingut ja erinevaid riigisiseseid õigusnorme, ( 16 ) kuna ta ei tegelenud majandustegevusega kõnealuse projekti raames soetatud seadmetega ega saavutanud selle projekti eesmärke, nagu väidab agentuur oma kirjalikes seisukohtades.

49. Sellega seoses tuleb märkida, et liidu õigusaktidega väljatöötatud toetuste süsteemi aluseks on eeskätt see, et toetuse saaja täidab rea kohustusi, mis annab talle õiguse saada ettenähtud rahalist toetust. Kui toetuse saaja ei järgi kõiki neid tingimusi, mis toetuse andmisega kaasnesid, ei saa ta õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele ja juba omandatud õigustele tuginedes nõuda esialgu eraldatud abi kogusumma väljamaksmist. ( 17 )

50. Samas peab liikmesriigi kohus hindama, kas lepingu osad, mida EMM väidetavalt rikkus, olid tõepoolest 1) lepingu formaalsed tingimused, mitte üldsõnalised deklaratsioonid, ja 2) (kui see on nii, siis ühtlasi) lepingu olulised tingimused, pidades silmas liidu rahaliste vahendite nõuetekohase ja tõhusa kasutamise tagamist, et kaitsta liidu finantshuve. Eeskirjade eiramine oleks toimunud ainult siis, kui mõlemad tingimused on täidetud. ( 18 )

51. Liikmesriigi kohus peab ka kontrollima, kas agentuur on toetuse saajat piisavalt teavitanud tema kohustustest seoses asjaomase projektiga. Määruse nr 1828/2006 artikli 13 lõike 1 kohaselt tagab korraldusasutus, et toetuse saajaid teavitatakse muu hulgas toimingu raames tarnitavate toodete või osutatavate teenustega seotud eritingimustest ja täitmise tähtajast. Lisaks, kui fondidest rahalist toetust saaval isikul ei ole võimalik üheselt teada oma õigusi ja kohustusi ning tegutseda neile vastavalt, välistab õiguskindluse põhimõte nendele kohustustele tuginemise selle teotuse saaja vastu, tingimusel et on võimalik tõendada tema heausksust. ( 19 )

52. Samuti väidab agentuur, et EMM eiras määruse nr 1083/2006 artikli 57 lõikes 1 sätestatud toimingute kestvuse nõuet, rikkudes sellega nii liidu õigust kui ka riigisisest õigust. Euroopa Kohtule esitatud teabe põhjal näib mulle, et sellele sättele ei saa käesolevas asjas tugineda.

53. Nagu määruse nr 1083/2006 põhjendusest 61 nähtub, on selle määruse artikli 57 lõikes 1 sätestatud toimingute kestvuse nõude eesmärk tagada, et fondidest tehtavatel investeeringutel oleks kõnealustele piirkondadele pikaajaline mõju, ja hoida ära fondide kasutamine põhjendamatute eeliste loomise eesmärgil.

54. Määruse nr 1083/2006 artikli 57 lõige 1 näeb seetõttu ette, et liikmesriik või korraldusasutus tagab, et tegevused, mis hõlmavad investeeringuid infrastruktuuri või tootmistegevust, säilitavad fondide toetuse üksnes juhul, kui nendes tegevustes ei tehta viie aasta jooksul alates nende lõpuleviimisest nimetatud sättes ette nähtud tingimustele vastavaid olulisi muudatusi. Seega kohaldatakse artikli 57 lõiget 1 alles siis, kui projekt on õiguslikult „lõpule viidud“.

55. Määruse nr 1083/2006 artikli 88 lõige 1 näeb ette, et selle määruse tähenduses loetakse projektid lõpuleviiduks, „kui nendega seotud tööd on tegelikult sooritatud ning toetusesaajate kõik kulud ja avaliku sektori vastav panus on makstud“.

56. Seega ei loeta toimingut määruse nr 1083/2006 tähenduses „lõpuleviiduks“, kui toimingu lõpuleviimiseks on vaja täiendavat tegevust või kui toetuse saajale tuleb teha täiendavaid makseid. ( 20 )

57. Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades märkis, ei nähtu eelotsusetaotlusest, kas EMM tõepoolest viis kõnealuse projektiga seotud tegevused ellu. Seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus ja ma ei võta seisukohta ühes ega teises suunas. Euroopa Kohtu toimikust nähtub, et avaliku sektori toetust ei ole täies ulatuses välja makstud. Nagu agentuur oma kirjalikes seisukohtades märkis, ei kandnud ta EMMile üle lepingus ette nähtud lõppmakset summas 737488,86 eurot.

58. Kuna avaliku sektori toetust ei makstud täies ulatuses välja, järeldub sellest, et projekt ei olnud määruse nr 1083/2006 artikli 88 lõike 1 tähenduses lõpule viidud. Määruse artikli 57 lõiget 1 ei saa seega kohaldada, kuna selles sätestatud kestvusnõuet kohaldatakse „viie aasta jooksul alates toimingu lõpetamisest“. ( 21 )

59. Lisaksin, et peale selle, et see on vastuolus kohaldatavate normidega, näib mulle samuti ebamõistlik kehtestada selline nõue toetuse saajale, kes ei ole kätte saanud kogu avaliku sektori toetust, mis vastab asjaomase projekti raames kantud abikõlblikele kuludele. Kui toetuse saaja ei saa kõnealust rahalist toetust täies mahus kasutada, ei pruugi tal olla vahendeid selle projekti kestvuse tagamiseks.

Ettevõtja tegevus või tegevusetus

60. Määruse nr 1083/2006 artikli 2 punktis 7 sätestatud „eeskirjade eiramise“ määratluse teine kumulatiivne tingimus on, et rikkumine peab tulenema „majandustegevuses osaleja teost või tegevusetusest“. ( 22 )

61. Kas olukord, kus fondidest toetuse saaja rikub liidu õiguse või riigisisese õiguse asjaomast sätet, kuna tema ainus partner või klient lõpetab tegevuse või muutub maksejõuetuks, kujutab see endast „[selle] majandustegevuses osaleja tegevust või tegevusetust“?

62. Vastupidi EMMi kirjalikes seisukohtades väljendatud arvamusele ei piirdu mõiste „tegu või tegevusetus“ määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses tahtliku pettusega. Selle valdkonna õigusnormides on selgelt eristatud eeskirjade eiramiste laia kategooriat, mille puhul piirdutakse põhjendamatult saadud soodustuse äravõtmisega haldusakti alusel, ja kitsamat tahtlike või hooletusest tulenevate eiramiste alamkategooriat, mille suhtes võidakse kohaldada haldustrahvi või pettuse korral kriminaalmenetlust. ( 23 ) Sealhulgas, nagu agentuur kohtuistungil õigesti märkis, kohustab määruse nr 1828/2006 artiklis 28 sätestatud aruandluskohustus asjaomast liikmesriiki täpsustama komisjonile, kas asjaomane eeskirjade eiramine hõlmab pettuse kahtlust. ( 24 ) See ei oleks vajalik, kui pettus oleks eeskirjade eiramise oluline element. Seega võib eeskirjade eiramise tuvastada ka siis, kui kõnealuse tegevuse või tegevusetusega seoses puudub pettuslik tahe. ( 25 )

63. Samas kehtestas seadusandja mõiste „eeskirjade eiramine“ määratlusse fraasi „mis tuleneb majandustegevuses osaleja teost või tegevusetusest“ lisamisega tingimuse, et kõnealune rikkumine peab olema omistatav ettevõtja enda tegevusele või tegevusetusele. Teisisõnu peab rikkumise ja ettevõtjale omistatava tegevuse või tegevusetuse vahel olema piisav põhjuslik seos. ( 26 ) Nii leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank, et kui ettevõtjale maksti eksporditoetust alusetult liikmesriigi ametiasutuste vea tõttu, siis niisugune olukord ei ole „eeskirjade eiramine“ määruse nr 2988/95 mõttes, kuna ekslik enammaksmine ei tulenenud selle eksportija tegevusest ega tegevusetusest. ( 27 )

64. Seega ei näi mulle, et kõnealune rikkumine tuleneks ettevõtjale omistatavast tegevusest või tegevusetusest, kui see lõppkokkuvõttes tuleneb välistest asjaoludest, mis ei ole asjaomase ettevõtja kontrolli all, nagu tema ainsa äripartneri maksejõuetus. Teisiti oleks see üksnes juhul, kui vaatamata nendele välistele asjaoludele saab rikkumise siiski õiguspäraselt omistada ettevõtja käitumisele, kuna ta näiteks ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et vältida nende asjaolude tagajärgi. Sellises olukorras tuleneb rikkumine tegelikult ettevõtja tegevusest (tema teost või tegevusetusest), mitte välistest asjaoludest kui sellistest.

65. Selline tõlgendus on kooskõlas fondide ja eelkõige ERFi üldeesmärgiga. Määruse nr 1083/2006 artiklis 3 on märgitud, et eelkõige vähem arenenud riikides ja piirkondades tekkinud erinevuste vähendamiseks tuleb muu hulgas edendada majanduskasvu ja tööhõivet nendes riikides ja piirkondades. Üks viis, kuidas seda eesmärki saavutada, on ettevõtluse ja innovatsiooni toetamine nendes valdkondades. Rakenduskava, mille raames kõnealusele tegevusele abi anti, nimetus oligi just „Ettevõtlus ja innovatsioon“.

66. Kui määruse nr 1083/2006 artikli 2 punktis 7 sisalduvat väljendit „tegu või tegevusetus“ tõlgendada nii, et see hõlmab olukorda, kus fondidest rahalist abi saav isik on kohustatud selle abi tagasi maksma, kui ta ei suuda temast olenematute väliste asjaolude tõttu ja vaatamata nõuetekohase hoolsuse rakendamisele saavutada kõiki tegevuse eesmärke, läheks see vastuollu nimetatud eesmärgiga edendada majanduskasvu ja tööhõivet ning eelkõige toetada ettevõtlust ja innovatsiooni. Ettevõtjad võivad seega põhjendatult hoiduda fondidest toetust taotlemast, kui neilt võidakse nõuda kogu saadud toetuse tagasimaksmist juhul, kui nende tahtest sõltumatud välised asjaolud ei võimalda neil täita seatud eesmärke, vaatamata nõuetekohase hoolsuse rakendamisele. Selline väljendi „tegu või tegevusetus“ tõlgendus võib seega pärssida kõnealuste riikide ja piirkondade majanduskasvu ja tööhõivet.

67. Piirkondliku majanduskasvu ja tööhõive edendamise eesmärki tuleb siiski tasakaalustada eesmärgiga tagada ELi vahendite nõuetekohane ja tõhus kasutamine, et kaitsta Euroopa Liidu finantshuve. Viimati nimetatud eesmärki kahjustaks see, kui ettevõtja saaks väliste asjaolude alusel õigustada rikkumisi, mis tegelikult tulenevad tema hooletusest või tegevusetusest.

68. Seega rikkumist, mis on tingitud välistest asjaoludest, mis ei sõltu asjaomasest ettevõtjast, võib siiski õiguspäraselt omistada selle ettevõtja tegevusele või tegevusetusele, tulenevalt sellest, et see ettevõtja lasi taolisel olukorral hooletusest tekkida või ei võtnud asjakohaseid ja mõistlikke meetmeid olukorra parandamiseks. Eelkõige on sellega tegemist siis, kui ettevõtja on olnud hooletu, kuna ta ei ole taolist olukorda ette näinud ega võtnud meetmeid selle tagajärgede leevendamiseks, või kuna ta on pärast olukorra tekkimist jätnud võtmata asjakohaseid ja mõistlikke meetmeid olukorra parandamiseks ja oma projektiga seotud kohustuste täitmiseks.

69. Võib‑olla võib lähtuda kasulikust analoogiast olukorraga, kus lennuettevõtjad on määruse (EÜ) nr 261/2004 ( 28 ) artikli 5 lõike 3 alusel vabastatud hüvitise maksmise kohustusest, kui lennu tühistamise põhjuseks on erakorralised asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed. Kohtuotsuses Wallentin-Hermann leidis Euroopa Kohus sisuliselt, et hüvitise maksmise kohustusest vabastamiseks tuleb tõendada, et kõnealuseid erakorralisi asjaolusid ei oleks saanud vältida „sobivate meetmetega, see tähendab meetmetega, mis erakorraliste asjaolude ilmnemise hetkel vastasid muu hulgas asjaomasele lennuettevõtjale tehniliselt ja majanduslikult vastuvõetavatele tingimustele“. ( 29 ) Samamoodi, kui tegemist on väliste asjaoludega, mis ei ole fondidest toetuse saaja kontrolli all ja mis ohustavad tema võimet täita oma kohustusi seoses kõnealuse projektiga, peab ta minu arvates võtma kõik mõistlikud meetmed, mis on nende asjaolude ilmnemise ajal olukorrale kohased, et täita oma kohustused ja vältida rikkumist. Selle tegemata jätmine kujutaks endast temapoolset tegevusetust ja eeskirjade eiramist määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses loetaks tuvastatuks.

70. Agentuur väidab oma kirjalikes seisukohtades, et EMM ei jätnud kõnealuse projekti eesmärke täitmata mitte LMi maksejõuetuse tõttu, vaid oma tahtliku tegevuse ja sellele järgnenud tegevusetuse tõttu. Ta väidab esiteks, et EMM otsustas vabatahtlikult tugineda oma ärimudelis üheleainsale tootevormile, mis on kohandatud ühele kliendile (LM), hindamata äririske, mis on seotud võimalusega, et see klient satub rahalistesse raskustesse. Lisaks väidab agentuur, et EMM eksitas teda, väites, et kui LMi-poolne nõudlus väheneb, võib ta tulevikus paigaldada täiendavad seadmed, mille abil ta saab toota vedelgaasitooteid ja müüa oma toodangu teisele kliendile. Teiseks väidab agentuur, et hoolimata tema korduvatest nõudmistest ei restruktureerinud EMM oma tegevust, ei koostanud tegevuskava ega alustanud toodete müümist teistele klientidele.

71. Liikmesriigi kohtu ülesanne on neid argumente üksikasjalikult analüüsida ja teha kindlaks, kas põhikohtuasjas etteheidetavad eeskirjade eiramised on lõppkokkuvõttes seostatavad EMMi tegevuse või tegevusetusega. Eelkõige peab liikmesriigi kohus kindlaks tegema, kas EMM jättis täitmata oma hoolsuskohustuse, kui ta otsustas piirduda LMi kui ainsa kliendiga või ei näinud ette LMi maksejõuetust, või kas pärast seda, kui LMi finantsprobleemid olid selgunud, ei võtnud EMM kõiki sellises olukorras kohaseid mõistlikke meetmeid, et täita oma kohustusi ja vältida eeskirjade eiramist.

72. Seda arvestades ei tundu mulle põhimõtteliselt, et EMM oleks tingimata näidanud üles hoolsuse puudumist, kui ta nägi oma ärimudelis ette gaasitoodete tarnimise LMile kui oma ainsale kliendile, mistõttu väidetavad eeskirjade eiramised võiksid tuleneda sellest valikust. Ühele kliendile tuginemine on kahtlemata seotud teatavate äririskidega. See ei näita tingimata siiski hoolsuse puudumist, eriti tööstusharudes, kus potentsiaalsete klientide arv on piiratud või kus tootmis- ja tarnemeetod tingib tugeva seose ühe kliendiga. Sellega seoses selgitas EMM kohtuistungil, et selliseid gaasitooteid, nagu ta tarnis LMile, ei saa ladustada ega transportida. Seetõttu paigaldatakse tootmisrajatised tavaliselt suurtarbijate lähedusse. Lisaks, nagu on märgitud eelotsusetaotluses, tagas Läti riik LMile 2008. aastal pärast Läti rahandus- ja riigikassa ministeeriumi põhjalikku hindamist ligikaudu 160000000 euro suuruse laenu. Seda arvestades ei näi mulle ilmne – kuigi liikmesriigi kohtu ülesanne on seda kontrollida –, et EMM oleks jätnud LMile kui oma ainsale kliendile tuginedes täitmata oma hoolsuskohustuse või et ta oleks pidanud lepingu sõlmimise ajal mõistlikult ette nägema, et LMi finantsolukord halveneb maksejõuetuseni.

73. Tuletan samuti meelde, et määruse nr 1828/2006 artikli 13 lõige 1 kohustab korraldusasutust veenduma enne kavandatava toimingu heakskiitmist, et abisaaja on suuteline täitma toimingu raames muu hulgas tarnitud toodete või osutatud teenustega seotud eritingimusi ning toimingu teostamise tähtaegu. Mulle näib, et EMMi ärimudel, mis suuresti sõltub kindlal kujul olevate gaasitoodete tarnimisest ühele kliendile, pidi ilmnema tema poolt agentuurile esitatud taotlusest. Eelkõige ilmneb eelotsusetaotlusest, et kavandatav tootmisrajatis pidi moodustama osa Liepājas Metalurgsi metallurgiatehasest ja hakkab tarnima otsetorustiku kaudu viimase käitamiseks vajalikke gaase. Neil asjaoludel ei näe ma, kuidas oleks agentuur võinud projekti heakskiitmisel mitte teada seda, et EMMi projekti edukus oli olemuslikult seotud Liepājas Metalurgsi tehase tegevuse jätkumisega. Kavandatavat projekti heaks kiites pidi agentuur seega olema veendunud, et EMM suudab oma ettepanekus kirjeldatud ärimudelit kasutades projekti eesmärke täita.

74. Agentuur ei saa hiljem väita, et EMM ei hinnanud selle ärimudeli äririske, väitmata sellega ühtlasi, et agentuur ei hinnanud projekti heakskiitmisel neid riske.

75. Sellega seoses ei ole oluline, nagu väidab agentuur, et EMM muutis oma esialgset taotlust selgitamaks, et tal ei ole enam võimalik soetatavate seadmetega veeldatud gaasi toota. Kuna agentuur kiitis muudetud taotluse heaks, pidi ta olema veendunud, et isegi neid muudatusi arvesse võttes suudab EMM ikkagi täita projekti eesmärke.

76. Asun nüüd käsitlema agentuuri argumenti, et väidetavad eeskirjade eiramised võib panna EMMi tegematajätmise arvele, kuna LMi rahaliste raskustega silmitsi seistes jättis ta astumata vajalikud sammud, et tagada projekti eesmärkide jätkuv täitmine.

77. Olukorras, kus ettevõtja ainus äripartner või klient muutub maksejõuetuks või tema maksejõuetus on mõistlikult ettenähtav, võib ettevõtja poolt kõigi asjakohaste ja mõistlike meetmete võtmata jätmine olukorra parandamiseks ja rikkumise vältimiseks kujutada endast „tegevusetust“ määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses. Seda, kas käesolevas asjas olid asjakohased ja mõistlikud meetmed, mida EMM oleks võitnud olukorra parandamiseks võtta, peab lõpuks kontrollima liikmesriigi kohus.

78. Euroopa Kohtule esitatud teabe põhjal ei ole minu arvates ilmne, et meetmed, mida EMM oleks pidanud agentuuri väitel võtma, nimelt oma tegevuse ümber korraldama, et toota veeldatud gaasi, mida saaks müüa teistele klientidele, oleksid olnud asjakohased ja mõistlikud meetmed, mis oleksid EMMil võimaldanud täita projekti eesmärke. EMMi tootmisrajatis külgnes Liepājas Metalurgsi tehasega ja oli osa selle tehase käitamisest. EMM on väitnud, ilma et agentuur oleks sellele vastu vaielnud, et tema toomisrajatis oli tehasega ühendatud torujuhtme kaudu. Kui EMM oleks võinud mõistlikult eeldada, et see tehas jätkab tegevust, ei ole ilmselge, et oma äritegevuse radikaalse ja kuluka ümberkorraldamise alustamine oleks olnud mõistlik või asjakohane.

79. Eelnevast tulenevalt järeldan, et olukord, kus ERFist rahalise toetuse saaja ei suuda asjaomasel ajavahemikul saavutada kavandatud käivet, kuna tema ainsa partneri tegevus on sel ajavahemikul peatatud või partner on muutunud maksejõuetuks, ei kujuta endast ettevõtja tegevust või tegevusetust määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses, kui: – toetuse saaja ei saanud seda olukorda rahastamislepingu sõlmimise ajal mõistlikult ette näha; – toetuse saaja ei tegutsenud hooletult, lastes sellisel olukorral tekkida, ning – toetuse saaja ei oleks saanud olukorda parandada ja kõnealuse toetusega seotud kohustusi täita isegi kõigi asjakohaste ja mõistlike meetmete võtmisega.

Euroopa Liidu üldeelarve kahjustamine või võimalik kahjustamine

80. Määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 kohaselt on eeskirjade eiramise kolmas element see, et tegemist on rikkumisega, „millel on või oleks Euroopa Liidu üldeelarvet kahjustav mõju põhjendamata kuluartikli üldeelarvest debiteerimise tõttu“.

81. Sellega seoses ei ole vaja tõendada konkreetse finantsmõju olemasolu; rikkumine kui selline peab olema võimeline eelarvet mõjutama. ( 30 )

82. Nagu ma juba selgitasin, kahtlen ma, kas põhikohtuasjas etteheidetavad rikkumised on seostatavad EMMi tegevuse või tegevusetusega. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks siiski järeldama, et kõnealused rikkumised on tuvastatud ja neid saab seostada EMMi tegevuse või tegevusetusega, on selle kohtu kindlaks teha, kas sellised rikkumised suudavad avaldada mõju Euroopa Liidu eelarvele.

83. EMM väidab oma kirjalikes seisukohtades, et liidu üldeelarve kahjustamise või võimaliku kahjustamise tingimuse täitmiseks peavad kõnealuse toetusega liidu eelarvele kaasnevad kulud olema olnud algusest peale (st alates toetuse võimaldamisest) põhjendamatud. Seega, kuna toetus anti EMMile 2010. aastal nõuetekohaselt ja seda kasutati nõuetekohaselt kuni 2013. aastani, millal LM lõpetas oma majandustegevuse, ei saanud ELi eelarvele põhjendamatuid kulusid tekitada.

84. Ma ei nõustu sellega.

85. Minu arvates võib tekkida liidu eelarvele põhjendamatu kulu isegi siis, kui toetus on nõuetekohaselt antud ja algul nõuetekohaselt kasutatud. Eelkõige on tegemist liidu eelarve kahjustamisega siis, kui liit peab kandma kulusid, mis on seotud projektiga, mida ei ole täielikult ellu viidud või mis, juhul kui see on lõpule viidud, ei vasta määruse nr 1083/2006 artikli 57 lõikes 1 sätestatud kestvusnõudele. ( 31 )

86. Liikmesriigi kohtu ülesanne on kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades kindlaks teha, kas põhikohtuasjas on tõendatud nende eeskirjade eiramise kolme elemendi esinemine. Kuna need elemendid on kumulatiivsed, võib finantskorrektsiooni teha määruse nr 1083/2006 artikli 98 lõike 2 alusel ainult siis, kui kõigi kolme olemasolu on kindlaks tehtud.

Tegurid, mida tuleb finantskorrektsiooni summa arvutamisel arvesse võtta

87. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole oma küsimuses sõnaselgelt viidanud probleemile, kuidas tuleb eeskirjade eiramise tuvastamise korral arvutada kohaldatav finantskorrektsioon. Käesoleval juhul soovib agentuur kohaldada 100% korrektsiooni, nõudes tagasi kogu EMMile kõnealuse projekti jaoks antud toetuse. Probleem väärib seega uurimist.

88. Määruse nr 1083/2006 artikli 98 lõike 2 kohaselt teevad liikmesriigid toimingutes avastatud eeskirjade eiramistega seoses nõutavad finantskorrektsioonid. ( 32 ) Sellise finantskorrektsiooni arvutamisel tuleb arvesse võtta kolme kriteeriumi, mis on: 1) eeskirjade eiramise olemus, 2) selle raskus ja 3) fondi rahaline kahju. Kui tegemist on üksiku, mitte süstemaatilise eeskirjade eiramisega, tuleb seda uurida juhtumipõhiselt „võttes arvesse kõiki […] asjakohaseid konkreetseid kriteeriume“. ( 33 )

89. Lisaks peavad finantskorrektsioonid olema kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. See tuleneb sõnaselgelt määruse nr 2988/95 artikli 2 lõikest 1, mis nõuab, et halduskontrolle, -meetmeid ja -karistusi rakendataks „niisugusel määral, mis tagab [liidu] õiguse nõuetekohase kohaldamise“, ning et need oleks „tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, et tagada [liidu] finantshuvide piisav kaitse“. Sellepärast ei tohiks finantskorrektsioonid ulatuda kaugemale sellest, mida on tegelikult vaja, arvestades vastava eeskirjade eiramise olemust ja raskust. ( 34 ) ( 35 )

90. Lõpuks, kuigi kohaldatud finantskorrektsioon ei pea vastama täpselt eelarvele avalduvale finantsmõjule, tuleks seda mõju arvesse võtta, eriti kui mõju oht on üksnes väike. ( 36 )

91. Kui tuvastatakse eeskirjade eiramine ja finantskorrektsioon on nõutav, tuleb selle korrektsiooni arvutamisel arvesse võtta kõiki juhtumi konkreetseid asjaolusid, mis on olulised eeskirjade eiramise laadi ja raskuse ning fondidele tekitatud rahalise kahju kriteeriumide seisukohast, ning samuti arvestada proportsionaalsuse põhimõtet. Sellise hindamise olulised tegurid on järgmised asjaolud: toetuse saaja vastutuse ulatus eeskirjade eiramise eest ja korraldusasutuse võimalik vastutus, finantsmõju liidu eelarvele (kas tegelik või võimalik) ning kas eeskirjade eiramine muutis projekti kehtetuks (st kas projekti viidi ellu nõuetekohaselt ja kas see oli algul edukas ning kas selle mõnda või kõiki eesmärke täideti).

92. Liikmesriigi kohtu ülesanne on vajaduse korral hinnata, kas põhikohtuasjas kõne all olev finantskorrektsioon, nimelt 100% suurune korrektsioon, on neid kaalutlusi arvestades asjakohane.

Ettepanek

93. Sellest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Rēzeknes tiesa (Rēzekne esimese astme kohus, Läti) esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt: Olukord, kus Euroopa Regionaalarengu Fondist rahalise toetuse saaja ei suuda asjaomasel ajavahemikul saavutada kavandatud käivet, kuna tema ainsa partneri tegevus on sel ajavahemikul peatatud või partner on muutunud maksejõuetuks, ei kujuta endast ettevõtja tegevust või tegevusetust, millel on või oleks Euroopa Liidu üldeelarvet kahjustav mõju nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 ja mida on muudetud 16. juuni 2010. aasta määrusega (EL) nr 539/2010, artikli 2 punkti 7 tähenduses, kui: – toetuse saaja ei saanud seda olukorda rahastamislepingu sõlmimise ajal mõistlikult ette näha; – toetuse saaja ei tegutsenud hooletult, lastes sellisel olukorral tekkida, ning – toetuse saaja ei oleks saanud olukorda parandada ja kõnealuse toetusega seotud kohustusi täita isegi kõigi asjakohaste ja mõistlike meetmete võtmisega.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT 2006, L 210, lk 25), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. juuni 2010. aasta määrusega (EL) nr 539/2010 (ELT 2010, L 158, lk 1). Määrus nr 1083/2006 tunnistati alates 1. jaanuarist 2014 kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus‑ ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT 2013, L 347, lk 320). Määruse nr 1303/2013 artiklis 152 „Üleminekusätted“ on sätestatud, et „[k]äesolev määrus ei mõjuta sellise abi jätkamist või muutmist, sealhulgas täielikku või osalist tühistamist, mille komisjon on kiitnud heaks määruse (EÜ) nr 1083/2006 alusel või mis tahes muude õigusaktide alusel, mida kohaldatakse sellise abi suhtes 31. detsembri 2013. aasta seisuga. Kõnealust määrust või muid õigusakte kohaldatakse pärast 31. detsembrit 2013 sellise abi või asjaomaste tegevuste suhtes kuni nende lõpetamiseni“. Seega reguleerivad käesolevat menetlust määruse nr 1083/2006 sätted.

( 3 ) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT 1995, L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1080/2006, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1783/1999 (ELT 2006, L 210, lk 1).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1081/2006, mis käsitleb Euroopa Sotsiaalfondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1784/1999 (ELT 2006, L 210, lk 12).

( 6 ) Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1084/2006, millega asutatakse Ühtekuuluvusfond ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1164/94 (ELT 2006, L 210, lk 79).

( 7 ) Vt ka põhjendus 1.

( 8 ) Vt ka põhjendus 65.

( 9 ) Komisjoni 8. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1828/2006, milles sätestatakse rakenduseeskirjad nõukogu määrusele (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1080/2006, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi (ELT 2006, L 371, lk 1).

( 10 ) LMi lepingujärgsed kohustused piirdusid kinnisvara rentimisega.

( 11 ) 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Audace jt, C‑114/15, EU:C:2016:813, punktid 35 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika.

( 12 ) Vt selle kohta 8. septembri 2016. aasta kohtumäärus Google Ireland ja Google Italy, C‑322/15, EU:C:2016:672, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika.

( 13 ) 8. septembri 2016. aasta kohtumäärus Google Ireland ja Google Italy, C‑322/15, EU:C:2016:672, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika.

( 14 ) 26. mai 2016. aasta kohtuotsus Județul Neamț, C‑260/14 ja C‑261/14, EU:C:2016:360, punkt 43, ja kohtujurist Boti ettepanek nendes kohtuasjades (EU:C:2016:7), punktid 73 ja 74.

( 15 ) Vt 26. mai 2016. aasta kohtuotsus Județul Neamț, C‑260/14 ja C‑261/14, EU:C:2016:360, punktid 38–43. Mõiste „eeskirjade eiramine“ määruse nr 1303/2013 artikli 2 punktis 36 on nüüd sõnaselgelt määratletud kui „liidu õiguse või selle kohaldamisega seotud liikmesriigi õiguse rikkumine“ (kohtujuristi kursiiv).

( 16 ) Sellega seoses viitab agentuur muu hulgas Euroopa Liidu struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi haldamise seaduse (Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fondu vadības likums) § 15 lõike 2 punktile 1, mille kohaselt peab toetuse saaja tagama, et liidu fondist rahastatavat projekti viiakse ellu vastavalt tsiviilõigusliku lepingu tingimustele. Seega rikkus EMM agentuuri sõnul automaatselt seda riigisisese õiguse sätet, kui ta ei järginud lepingutingimusi.

( 17 ) 13. märtsi 2008. aasta kohtuotsus Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening jt, C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, punkt 56.

( 18 ) Näiteks kui rikutakse tingimust, mille kohaselt tuleb kõik hoone vastuvõtualad värvida valgeks, värvides need selle asemel beežiks, ei pruugi see vastata esimesele tingimusele ja kindlasti ei vastaks see teisele tingimusele.

( 19 ) Vt selle kohta 21. juuni 2007. aasta kohtuotsus ROM-projecten, C‑158/06, EU:C:2007:370, punktid 24–26 ja 29–31.

( 20 ) Vt ka komisjoni 21. aprilli 2010. aasta juhend osalise lõpetamise kohta (määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 88 alusel) (COCOF 08/0043/03), lk 3.

( 21 ) Toimingute kestvuse ja avaliku sektori toetuse maksmise vaheline seos on veelgi selgem määruses nr 1303/2013, mille artikli 71 lõikes 1 on sätestatud, et toimingute kestvuse nõuet kohaldatakse „viie aasta jooksul alates toetusesaajale lõppmakse tegemisest“ (kohtujuristi kursiiv).

( 22 ) Mõistet „ettevõtja“ selle sätte tähenduses ei ole määruses nr 1083/2006 määratletud. Määruse nr 1828/2006, milles on sätestatud määruse nr 1083/2006 rakenduseeskirjad, artiklis 27 on „ettevõtja“ määratletud kui „fondidelt saadava abi kasutamisel osalev mis tahes füüsiline või juriidiline isik või muu subjekt, välja arvatud liikmesriik kui avalik-õiguslik organ, kes teostab riigivõimu“.

( 23 ) Vt määruse nr 2988/95 artiklid 4 ja 5, mis käsitlevad vastavalt eeskirjade eiramist üldiselt ja tahtlikku või hooletusest tingitud eiramist. Euroopa Kohus märkis kohtuotsuses Județul Neamț, et kuna „määrused nr 2988/95 ja nr 1083/2006 kujutavad endast liidu rahaliste vahendite head juhtimist ja finantshuvide kaitset tagava mehhanismi osa, nõuab määruse nr 2988/95 artikli 1 lõike 2 ja määruse nr 1083/2006 artikli 2 punkti 7 tähenduses mõiste „eeskirjade eiramine“ ühtset tõlgendamist“ (26. mai 2016. aasta kohtuotsus Județul Neamț, C‑260/14 ja C‑261/14, EU:C:2016:360, punkt 34).

( 24 ) „Kelmusekahtlus“ on määruse nr 1828/2006 artiklis 27 määratletud kui „eeskirjade eiramine, mis annab alust riiklikul tasandil haldus- või kohtumenetluse algatamiseks, et teha kindlaks, kas tegemist on tahtliku tegevusega, ning eelkõige, kas tegemist on Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni, mis on koostatud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel, artikli 1 lõike 1 punktis a nimetatud kelmusega“.

( 25 ) Vt Justyna Łacny, Lech Paprzycki ja Eleonora Zielińska, „The System of Vertical Cooperation in Administrative Investigations Cases“, Toward a Prosecutor for the European Union, 1. köide: A Comparative Analysis, Hart Publishing, 2013, 805–807.

( 26 ) Määruse nr 1083/2006 erinevates keeleversioonides on kasutatud väljendeid „resulting from“, „résultant de“, „als Folge“, „derivante da“ ja „correspondiente a“ vastavalt inglis-, prantsus-, saksa-, itaalia- ja hispaaniakeelses versioonis, mis kõik kinnitavad, et rikkumise ja kõnealuse teo või tegevusetuse vahel on põhjuslik seos.

( 27 ) 15. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank, C‑281/07, EU:C:2009:6, punktid 20 ja 21. Oma ettepanekus selles kohtuasjas uurisin, kas eksportija võis siiski tegevusetusega eeskirjade eiramise toime panna, kui ta ei kontrollinud talle makstud summat ega tõstatanud vea küsimust liikmesriigi ametiasutustes (ettepanek kohtuasjas Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank, C‑281/07, EU:C:2008:522, punktid 35 ja 36). Selle tagajärg, et eeskirjade eiramist ei tuvastatud, oli see, et eeskirjade eiramise suhtes kohaldatavat nelja-aastast aegumistähtaega ei kohaldatud, et kaitsta eksportijat alusetult makstud eksporditoetuse hilinenud sissenõudmise eest.

( 28 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).

( 29 ) 22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Wallentin-Hermann, C‑549/07, EU:C:2008:771, punktid 26, 27 ja 40.

( 30 ) 6. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere, C‑408/16, EU:C:2017:940, punkt 60.

( 31 ) Seega ei oleks tegemist liidu eelarve kahjustamisega, kui rahastataks kooli ehitamist, mida kunagi lõpule ei viidud, kuigi vundament laoti ja karkass pandi püsti.

( 32 ) Määruse nr 1083/2006 artikkel 98 on iseenesest piisav õiguslik alus, et liikmesriigid saaksid eeskirjade eiramise korral teha nõutavad finantskorrektsioonid, ilma et selleks oleks riigisisese õiguse kohaselt vaja eraldi volitust (vt analoogia alusel 13. märtsi 2008. aasta kohtuotsus Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening jt, C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, punktid 35–40).

( 33 ) 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Wrocław – Miasto na prawach powiatu, C‑406/14, EU:C:2016:562, punktid 48 ja 51.

( 34 ) Vt minu ettepanek kohtuasjas Wrocław – Miasto na prawach powiatu, C‑406/14, EU:C:2015:761, punkt 60. Määruse nr 1083/2006 artikli 98 selline tõlgendus on kooskõlas liidu seadusandja poolt määrusega nr 1303/2013 kehtestatud täpsustustega, mis panevad liikmesriikidele sõnaselgelt kohustuse kohaldada „proportsionaalseid“ finantskorrektsioone.

( 35 ) Komisjoni suunistes nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklite 99 ja 100 alusel komisjoni poolt tehtavate finantskorrektsioonide suhtes kohaldatavate põhimõtete, kriteeriumide ja suunavate skaalade kohta, vastu võetud komisjoni 19. oktoobri 2011. aasta otsusega K(2011) 7321 (lõplik), on samuti rõhutatud vajadust võtta arvesse proportsionaalsuse põhimõtet. Neis soovitatakse liikmesriikidel samuti kohaldada kõnealustes suunistes sätestatud kriteeriume ja määrasid, kui heastatakse eeskirjade eiramisi, mille on nende oma talitused avastanud määruse nr 1083/2006 kohaselt kontrollide ja auditite läbiviimisel, „välja arvatud juhul, kui nad soovivad kohaldada üksikasjalikumaid eeskirju, järgides käesolevaid suuniseid ja proportsionaalsuse põhimõtet“. Nendes suunistes soovitatakse kindla määraga 100protsendilist korrektsiooni üksnes sellise eeskirjade eiramise korral, mis on nii tõsine, et kujutab endast sellist eeskirjade täielikku järgimata jätmist, mis muudab kõik asjaomased maksed eeskirjadevastaseks (vt nende suuniste punkt 2.3). Nende suuniste õigusliku mõju kohta vt 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Baltlanta, C‑410/13, EU:C:2014:2134, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika.

( 36 ) 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Wrocław – Miasto na prawach powiatu, C‑406/14, EU:C:2016:562, punkt 50.