ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 388/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Gerechtshof Den Haag (Madalmaad) 7. augustil 2014 – TOP Logistics BV, Van Caem International BV versus Bacardi & Co. Ltd, Bacardi International Ltd

(Kohtuasi C-379/14)

2014/C 388/02

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Gerechtshof Den Haag

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: TOP Logistics BV, Van Caem International BV

Vastustajad: Bacardi & Co. Ltd, Bacardi International Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kas väljastpoolt Euroopa Majanduspiirkonda (edaspidi „EMP”) pärinevat kaupa, mis on käesoleva kohtuasja asjaoludel pärast selle viimist EMP territooriumile (mida ei ole teinud kaubamärgi omanik või mida ei ole tehtud tema loal) suunatud teatavas Euroopa Liidu liikmesriigis välistransiidi- või tolliladustamisprotseduurile (ühenduse tolliseadustiku tähenduses: määrus (EMÜ) nr 2913/92 (1) (varasem) ja määrus (EÜ) nr 450/2008 (2)) ja millele seejärel kohaldatakse aktsiisi peatamise korda, tuleb pidada direktiivi 89/104/EMÜ (3) (nüüd direktiiv 2008/95/EÜ (4)) artikli 5 lõike 3 punkti c tähenduses impordituks, mistõttu on tegemist „(kaubamärgi) kasutamisega kaubandustegevuse käigus”, mille kaubamärgi omanik võib nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 1 alusel keelata?

2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tuleb lähtuda sellest, et käesoleva kohtuasja asjaoludel ei kahjusta ega saa kahjustada kaubamärgi funktsioone sellise kauba (millele selles liikmesriigis kohaldatakse aktsiisi peatamise korda) pelk olemasolu teatavas liikmesriigis, mistõttu ei saa nimetatud liikmesriigis siseriiklikele kaubamärgiõigustele tuginev kaubamärgi omanik kauba olemasolu vastustada?

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (ELT L 145, lk 1).

(3) Esimene nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92).

(4) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT L 299, lk 25).
ET Euroopa Liidu Teataja C 388/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Hispaania) 11. augustil 2014 – Jorge Sales Sinués versus Caixabank S.A.

(Kohtuasi C-381/14)

2014/C 388/03

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Jorge Sales Sinués

Kostja: Caixabank S.A.

Eelotsuse küsimused

Kuna Hispaania süsteemis on LEC artiklis 43 (1) määratud, et kui tarbija on kollektiivhagiga paralleelselt esitatud individuaalse hagi, siis peatatakse selle menetlus või oodatakse varasema kohtuasja esimesena lõpuleviimist, kuni tehakse jõustunud kohtuotsus kollektiivmenetluses, kusjuures kollektiivmenetluses tehtav otsus on talle siduv, ilma et tal oleks olnud võimalus esitada kohaseid väiteid ega esitada tõendeid olukorras, kus pooled on täielikult menetluslikult võrdsed, siis:

1. Kas võib arvestada, [et Hispaania õiguskorras on kehtestatud] direktiivi 93/13/[EMÜ] (2) artikli 7 lõike 1 kohaselt tõhus vahend või mehhanism?

2. Mil määral kujutab see peatav mõju tarbija jaoks takistust ja seega viidatud direktiivi artikli 7 lõike 1 rikkumist selliste tarbija lepingusse lisatud ebaõiglaste lepingutingimuste tühisuse peale kaebuse esitamisel?

3. Kas asjaolu, et tarbija ei saa ennast kollektiivhagist lahti siduda, kujutab endast direktiivi 93/13/EM[Ü] artikli 7 lõike 3 rikkumist?

4. Või kas vastupidi on LEC artikli 43 peatav mõju direktiivi 93/13/EM[Ü] artikliga 7 vastavuses, arvestades, et tarbija õigused on täielikult kaitstud selle kollektiivhagiga, kusjuures Hispaania õiguskorras on ette nähtud muud sama tõhusad menetluslikud mehhanismid tarbija õiguste kaitseks, ja õiguskindluse põhimõttega?

(1) Hispaania tsiviilkohtumenetluse seadus.

(2) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
ET Euroopa Liidu Teataja C 388/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Klagenævnet for Udbud (Taani) 20. augustil 2014 – MT Højgaard A/S ja Züblin A/S versus Banedanmark

(Kohtuasi C-396/14)

2014/C 388/06

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Klagenævnet for Udbud

Põhikohtuasja pooled

Vaidlustuse esitajad: MT Højgaard A/S ja Züblin A/S

Vastustaja: Banedanmark

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/17/EÜ (1) artiklis 10 koosmõjus artikliga 51, ette nähtud võrdse kohtlemise põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on kõnealuses olukorras vastuolus see, kui hankija sõlmib lepingu pakkujaga, kes ei olnud taotlenud eelvalikus osalemist ja keda ei olnud seetõttu eelnevalt välja valitud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused (ELT 2004, L 134, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 19).
—

Tunnistada, et kuna Portugali Vabariik ei ole taganud asulareovee puhastamise piisavat taset 52 linnastus, mille kohta rikkumine on tuvastatud, siis on see liikmesriik rikkunud direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (1) artiklist 4 tulenevaid kohustusi.
1.

Kas 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ (1) artikli 1 lõige 3 on õiguslikult piisav ja täiuslik/tingimusteta ja piisavalt selge, nii et kui direktiivi seda konkreetset sätet ei ole üle võetud liikmesriigi/Kreeka Vabariigi siseriiklikku õiguskorda, on sellel vahetu õigusmõju ja isik, kelle õigused sellest tulenevad, võib sellele tugineda liikmesriigi kohtus, kes on kohustatud seda arvesse võtma?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ (1), mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT L 149, lk 22), tuleb tõlgendada nii, et ebaausaks kaubandustavaks on sellise tarbijakrediidiandja tegevus, kes esitab tarbijale lepingutingimused, mis jätavad viimasele näiliku mulje, et ta saab krediidi osamaksetena tagasimaksmise tagamise kõrvalteenust vabalt valida, kuid kes kasutab tegelikult liigset mõjutamist, et tarbija teenusega nõustuks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 372/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour administrative d’appel de Versailles (Prantsusmaa) 13. augustil 2014 – Groupe Steria SCA versus Ministère des finances et des comptes publics

(Kohtuasi C-386/14)

2014/C 372/07

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour administrative d’appel de Versailles

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Groupe Steria SCA

Vastustaja: Ministère des finances et des comptes publics

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ artiklit 43, nüüd ELTL artikkel 49, mis käsitleb asutamisvabadust, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus ühist maksustamissüsteemi reguleerivad Prantsuse õigusnormid, millega on emaettevõtjale antud võimalus mitte maksta makse taasintegreeritud kulude ja maksude osalt, mille suuruseks on kindla summana määratud 5 % netodividendidest, mida emaettevõtja on saanud samasse kontserni kuuluvatelt residendist äriühingutelt, samas kui ta kaotab nende õigusnormide kohaselt sellise õiguse juhul, kui dividendid pärinevad tütarettevõtjatelt, mis asuvad mõnes teises liikmesriigis, kuid kes juhul, kui nad oleksid residendid, oleksid objektiivselt saanud nende vabal valikul kuuluda ühise maksustamissüsteemi kohaldamisalasse?
1.

Kas direktiivi 2005/36/EÜ (1) artikliga 5 on vastuolus teenuste osutamise vabaduse piiramine olukorras, kus ühe liikmesriigi õigusnormide kohaselt asutatud maksunõustamisega tegelev äriühing (Steuerberatungsgesellschaft) koostab oma tegevuskoha liikmesriigis, kus maksunõustamisalane tegevus ei ole reguleeritud, teises liikmesriigis asuvale teenusesaajale maksudeklaratsiooni ja esitab selle maksuasutusele, ning teise liikmesriigi siseriiklikud õigusnormid näevad ette, et selleks, et maksunõustamisega tegeleval äriühingul oleks õigus osutada majandustegevuse raames abi maksuasjades, peab see äriühing olema tunnustatud ja selle vastutavad juhid peavad olema maksunõustajad?
2.

Kas ELTL artiklit 49 (EÜ artikkel 43) tuleb tõlgendada nii, et selline õigusnorm nagu Saksamaa ja Austria vahel 2000. aastal sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingu (edaspidi „DBA 2000”) artikli 23 lõige 1a, mille kohaselt arvatakse Saksamaal tasumisele kuuluva tulumaksu arvutamise aluseks olevast tulust maha Austrias saadud tulu, mida võib maksustada Austrias, on nimetatud sättega vastuolus, juhul kui Saksa kapitaliühingu Austrias asuvas püsivas tegevuskohas tekkinud kahjumit ei saa enam Austrias arvesse võtta seetõttu, et püsiv tegevuskoht võõrandatakse Saksa kapitaliühinguga samasse kontserni kuuluvale Austria kapitaliühingule?
4.

Kas Euroopa Komisjoni 5. septembri 2013. aasta otsus 2013/448/EL on kehtetu osas, milles on kindlaks määratud sektoriülene paranduskoefitsient, kuna see otsus rikub direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõiget 5 ja ELL artikli 5 lõikes 4 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtet, ning kuna ei ole toimunud piisavat uurimist ja on tehtud hindamisviga, sest tasuta eraldatavate kvootide maksimumkoguse (mis on ühtse sektoriülese paranduskoefitsiendi kindlaksmääramiseks oluline tegur) arvutamisel ei võetud arvesse muutusi mõiste „põletusseade” tõlgendamises, mis toimusid direktiivi 2003/87/EÜ rakendamise esimese (2005–2007) ja teise faasi (2008–2012) vahel?
1.

Kas nõukogu 18. märtsi 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 260/2013 (1), millega laiendatakse määrusega (EÜ) nr 1458/2007 Hiina Rahvavabariigist pärit gaasitoitega ühekordselt täidetavate tulekiviga taskutulemasinate impordi suhtes kehtestatud lõplikku dumpinguvastast tollimaksu Vietnami Sotsialistlikust Vabariigist lähetatud gaasitoitega ühekordselt täidetavate tulekiviga taskutulemasinate impordile, olenemata sellest, kas need on deklareeritud Vietnami Sotsialistlikust Vabariigist pärinevana või mitte (ELT L 82, lk 10; edaspidi „määrus nr 260/2013”), on kehtetu, kuna määruse nr 260/2013 vastuvõtmise ajal ei kehtinud enam määrusega (EÜ) nr 1458/2007 kehtestatud dumpinguvastane tollimaks, mille kohaldamisala kavatseti laiendada? Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt:
4.

Juhul kui vastus 3. küsimusele on jaatav, siis kas hindamisel omab tähtsust see, kes (lennuettevõtja, lennujaama käitaja jne) on kolmandale isikule ülesanded usaldanud?
2.

Kas liidu õigusega on kooskõlas, kui töötaja ja eraõigusliku tööandja vahelises kohtuasjas, mille ese on töölepingu ülesütlemise hüvitise maksmine, milleks tööandja ei ole esimeses küsimuses kirjeldatud siseriikliku õiguse alusel kohustatud, kuigi selline lahendus ei ole kooskõlas liidu õigusest tuleneva ülepõhimõttega, et vanuse alusel diskrimineerimine on keelatud, asub Taani kohus seda põhimõtet ja selle vahetut õigusmõju kaaluma õiguskindluse põhimõtte ja sellega seotud õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, ning jõuab kaalumise tulemusel järeldusele, et õiguskindluse põhimõte kaalub üles vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte, ja selle tagajärjel ei pea tööandja siseriikliku õiguse kohaselt maksma töölepingu ülesütlemise hüvitist? Juhiseid palutakse ka selle kohta, kas seik, et olenevalt asjaoludest võib töötaja taotleda riigilt hüvitist sellel alusel, et Taani õigusnormid ei ole liidu õigusega kooskõlas, mõjutab küsimust, kas niisugune kaalumine võib kõne alla tulla?
1.

Kas Montréali konventsiooni artikleid 19, 22 ja 29 tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et lennuettevõtja vastutab kolmandate isikute ees – sealhulgas reisijate tööandja ees, kes on juriidiline isik, kellega on sõlmitud reisijate veo leping – kahju eest, mis on tekkinud lennu hilinemisest, mille tõttu hagejale (tööandjale) tekkisid lisakulutused (näiteks reisikulude väljamaksmine)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 421/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal du travail de Bruxelles (Belgia) 28. augustil 2014 – Aliny Wojciechowski versus Office national des pensions (ONP)

(Kohtuasi C-408/14)

2014/C 421/27

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal du travail de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Aliny Wojciechowski

Vastustaja: Office national des pensions (ONP)

Eelotsuse küsimus

Kas esiteks lojaalse koostöö põhimõtte ja ELL artikli 4 lõikega 3 ning teiseks põhiõiguste harta artikli 34 lõikega 1 on vastuolus see, et liikmesriik vähendab või isegi keeldub maksmast vanaduspensioni, mida tuleb töötajale omandatud staaži alusel maksta vastavalt liikmesriigi seadustele, kui selles liikmesriigis ja Euroopa institutsioonides omandatud tööstaaž kokku ületab 45 aasta pikkuse tööstaažiühiku, mis on sätestatud kuninga 24. oktoobri 1967. aasta määruse nr 50, mis käsitleb töötajate vanadus- ja toitjakaotuspensioni, artiklis 10bis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 421/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākā tiesa (Läti) 18. septembril 2014 – SIA „Veloserviss”versus Valsts ieņēmumu dienests

(Kohtuasi C-427/14)

2014/C 421/30

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākā tiesa

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: SIA „Veloserviss”

Vastustaja: Valsts ieņēmumu dienests

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92 (1), millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada selliselt, et õiguspärase ootuse põhimõte piirab võimalust, et viiakse läbi uus tollivormistusjärgne läbivaatamine ja et esimese tollivormistusjärgse läbivaatamise tulemused vaadatakse uuesti üle?

Kas liikmesriigi õiguses võib kehtestada nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 78 lõikes 3 silmas peetud tollivormistusjärgse läbivaatamise menetluse ja piirid kontrollide tulemuste uuesti läbivaatamisele?

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriigi õigusnormides võib õiguspäraselt kehtestada piirangud esimese tollivormistusjärgse läbivaatamise tulemuste uuesti läbivaatamiseks juhul, kui saadakse teavet, mille kohaselt tollialaseid õigusnorme on kohaldatud ebaõige ja mittetäieliku teabe põhjal, mis on selline asjaolu, mis ei olnud esimese tollivormistusjärgse läbivaatamise otsuse vastuvõtmise ajal teada?

(1) ELT L 302, lk 1.
1.

Kui asuda seisukohale, et tähtajalise töölepinguga töötajad, kelle töösuhe lõppeb lepingu lõpptähtaja tavapärase möödumise tõttu, jäävad kollektiivseid koondamisi käsitleva direktiivi 98/59 (1) artikli 1 lõike 2 punktis a sätestatu alusel välja selle direktiivi kohaldamisalast ja selles ettenähtud kaitse alt (eelotsuse küsimus kohtuasjas C-392/13, mille menetlemine on pooleli), siis kas direktiivi eesmärgiga on kooskõlas, kui direktiivi artikli 1 [lõike 1] punkti a alapunktis i reguleeritud kollektiivse koondamise künnise (10 % või 30 töötajat) arvutamisel arvatakse need töötajad – vastupidi – ettevõtte ühes tegevuskohas (või ettevõttes, Hispaanias) „tavaliselt” töötavate töötajate arvu hulka?
1.

tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsus kohtuasjas T-309/12: Zweckverband Tierkörperbeseitigung vs. komisjon (1) ning juhul, kui Euroopa Kohus on seisukohal, et tal on kogu vajalik teave asjas lõpliku otsuse tegemiseks, tühistada komisjoni 25. aprilli 2012. aasta otsus meetme SA.25051 (C-19/2010) (ex NN 23/2010) kohta, mille Saksamaa võimaldas loomsete jäätmete hävitamisega tegelevale sihtasutusele Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (teatavaks tehtud numbri all K(2012) 2557 lõplik), ning mõista komisjonilt välja kõik apellatsioonimenetluse ja Üldkohtus toimunud menetluse kulud;
1.

Kas komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93 (1) (millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92 (2), millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) artikli 143 lõike 1 punkti h tuleb tõlgendada nii, et see viitab mitte üksnes olukordadele, kus tehingu pooled on vaid füüsilised isikud, vaid ka olukordadele, kui esinevad perekondlikud või sugulussidemed ühe poole (juriidiline isik) juhi ja teise poole (füüsiline isik) või teise poole juhi vahel (kui see teine pool on juriidiline isik)?
2.

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata nii, et ühe või mitme ettevõtja väljavalimine on riigihankelepingu tunnus, siis tekib küsimus, kas ettevõtjate väljavalimist direktiivi 2004/18/EÜ artikli 1 lõike 2 punkti a tähenduses tuleb direktiivi 2004/18/EÜ artiklit 2 arvesse võttes tõlgendada nii, et hankija võib loa andmise menetluse teel loobuda ühe või mitme ettevõtja väljavalimisest ainult juhul, kui on täidetud järgmised tingimused: — teade loa andmise menetluse korraldamisest avaldatakse üleeuroopaliselt; — lepingu sõlmimise ja sellega liitumise kohta kehtestatakse selged eeskirjad; — lepingutingimused määratakse eelnevalt kindlaks nii, et ükski ettevõtja ei saa lepingu sisu mõjutada; — ettevõtjatele tagatakse õigus igal ajal lepinguga liituda ja — lepingute sõlmimisest antakse üleeuroopaliselt teada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 409/28

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Hispaania) 27. augustil 2014 – María Auxiliadora Arjona Camacho versus Securitas Seguridad España, S.A.

(Kohtuasi C-407/14)

2014/C 409/40

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba

Põhikohtuasja pooled

Hageja: María Auxiliadora Arjona Camacho

Kostja: Securitas Seguridad España, S.A.

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/54/EÜ (1) artiklit 18 saab osas, milles see näeb ette, et soolise diskrimineerimise tõttu kannatanud isikule peab kahju hüvitamine (lisaks sellele, et see peab olema tegelik, tõhus ja tekkinud kahjuga proportsionaalne) toimuma viisil, mis on hoiatav, tõlgendada nii, et see lubab siseriiklikul kohtul mõista välja mõistliku karistava hüvitise, mis on tõeliselt täiendavat laadi: st mõista välja täiendava hüvitise, mis läheb küll kaugemale kannatanule tegelikult tekitatud kahju täielikust heastamisest, kuid on samas eeskujuks (lisaks kahju tekitajale endale) ka üldsusele; seda siiski tingimusel, et selline hüvitis on proportsionaalne, ning isegi juhul, kui sellist laadi karistav hüvitis on siseriikliku kohtu õigustraditsioonile võõras?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine)

(ELT L 204, lk 23).
7.

Vaidlusaluste lepingute sätete väär tõlgendamine, olulise väite arvestamata jätmine ja tõendavate dokumentide moonutatud käsitlus — Mõistet „overall statement of accounts” on vääralt tõlgendatud ja kohaldatud vastuolus hea usu põhimõtte ja Kreeka õigusega ning mõistet „receipts” vastuolus lepingu sõnaselgete sätetega. — Üldkohus ei võtnud arvesse hageja olulist väidet projekti Access e-Gov ettemaksete raamatupidamises kirjendamise kohta enne kohapeal läbiviidud kontrollimise lõpetamist ega andnud sellele hinnangut. — Hagiavalduse lisasid A3, A6, A9, A11, A14 ja A17 on moonutatud.
Kreeka Vabariigi 19. septembril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 16. juuli 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-52/12: Kreeka versus komisjon

(Kohtuasi C-431/14 P)

(2014/C 395/32)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Apellant: Kreeka Vabariik (esindajad: I. Chalkias ja A. Vasilopoulou)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— rahuldada käesolev apellatsioonkaebus;

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu vaidlustatud otsus tervikuna;

— rahuldada Kreeka Vabariigi hagi vastavalt alljärgnevatele selgitustele;

— tühistada Euroopa Komisjoni vaidlustatud otsus

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimese väite kohaselt on rikutud liidu õigust, teisisõnu olulist menetlusnõuet. Täpsemalt osutatakse väite esimeses osas, et Üldkohus tõlgendas ja kohaldas vääralt ELTL artikli 107 lõikes 1 sätestatud mõistet „riigi ressursid”, st tegi faktivea, kui ta pidas selle mõiste alla kuuluvaks kohustuslikke makseid, mida tasusid abi saanud põllumajandustootjad, kelle kindlustusandja oli ELGA, ning sama väite teises osas leitakse, et Üldkohtu otsuse tegemisel on rikutud olulist menetlusnõuet, kuna Üldkohus ei kontrollinud ega põhjendanud konkreetselt, millises ulatuses ebaseaduslikuks tunnistatud abi saanud põllumajandustootjate poolt makstud summad tegelikult andsid neile ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses ebaseadusliku eelise, st eelise, mis võib kahjustada konkurentsi, teisisõnu tõlgendas ja kohaldas Üldkohus seda artiklit vääralt, lükates vaikimisi tagasi hagejate vastava argumendi.

Apellatsioonkaebuse teise väitega osutatakse, et vaidlustatud kohtuotsuse tegemisel rikkus Üldkohus liidu õigust, nimelt tõlgendas ja kohaldas ta vääralt ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna leidis, et 2009. aasta maksed andsid saajatele valikulise rahalise eelise, mis võib kahjustada konkurentsi ja liikmesriikidevahelist kaubandust, võtmata arvesse erakorralisi tingimusi, milles Kreeka majandus sel ajal oli ja milles see on ka praegu.

Apellatsioonkaebuse kolmanda väite kohaselt on Üldkohus esiteks vääralt tõlgendanud ja kohaldanud ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b, kuna ta piiras ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b kohaldamisala 2009. aasta vaidlusaluste maksete puhul ühenduse abi raamprogrammi tingimustega, hoolimata kõigist erakorralistest tingimustest, milles Kreeka majandus asjassepuutuval ajavahemikul oli (kolmanda väite esimene osa), ja teiseks ei ole Üldkohus käsitlenud Kreeka Vabariigi väidet, et komisjoni otsus on ebaproportsionaalne selles osas, millega kohustatakse 2011. aasta detsembrikuu abi tagasi nõudma (kolmanda väite teine osa).
6.

Juhul kui leitakse, et leppetrahvide puhul on tegemist kuritarvitusega, siis kas on tarvis jätta kohaldamata kõik need üksiktrahvid, mis üksnes koos käsitletuna andsid kohtule aluse järeldada, et hüvitussumma on ülemäära suur ebaõiglaste tingimuste direktiivi lisa punkti 1 alapunkti e tähenduses, või vaid mõned neist (ja milliste kriteeriumide alusel tuleb seda sel juhul hinnata)?
1.

Kas juhul, kui teatavas liikmesriigis (Saksamaa Liitvabariik) elaval isikul on õigus saada lapsetoetust laste eest, kes elavad temast lahus elava abikaasa juures teises liikmesriigis (välismaal), tuleb kohaldada määruse nr 987/2009 (1) artikli 60 lõike 1 teist lauset, nii et fiktsioon – mille kohaselt võetakse määruse nr 883/2004 (2) artiklite 67 ja 68 kohaldamisel kogu perekonna olukorda arvesse nii, nagu kõigi asjaomaste isikute suhtes kohaldataks asjaomase liikmesriigi õigusakte, ning nii, nagu nad elaksid seal, seda eelkõige seoses isiku õigusega taotleda selliseid hüvitisi – viib tagajärjeni, et õigus saada lapsetoetust on ainult vanemal, kes elab teises liikmesriigis (välismaal), sest esimese liikmesriigi (Saksamaa) õigus näeb ette, et mitme õigustatud isiku korral on õigus saada lapsetoetust sellel vanemal, kelle leibkonnas laps elab?
2.

Teine väide, mis tugineb ELTL artikli 107 lõike 1 rikkumisele, kuna vaidlustatud kohtuotsus ei kontrollinud abi olemasolu ammendavalt ja moonutas Hispaania õigust. Vaidlustatud kohtuotsus rikub ELTL artikli 107 lõiget 1 seeläbi, et ei ole ammendavalt kontrollitud, kas on täidetud kohtuotsuses Régie Networks (1) kehtestatud tingimused selleks, et DTS-le pandud maksu saaks lugeda RTVE-le antud abi osaks, ja et Hispaania õigust on moonutatud.