ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Meenutagem, et kuigi direktiivide 2001/83 ja 2002/98 eesmärk on rahvatervise kaitse, ei ole need vastu võetud EL toimimise lepingu ühe ja sama artikli alusel. Nii on direktiivi 2001/83 aluseks ELTL artikkel 114, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine, samas kui direktiivi 2002/98 aluseks on ELTL artikkel 168, mis näeb ette inimeste tervise kõrgetasemelise kaitse. ELTL artikli 168 lõike 4 punkt a näeb küll ette, et liikmesriike ei või takistada säilitamast või kehtestamast karmimaid kaitsemeetmeid – see säte on sõnaselgelt üle võetud direktiivi 2002/98 artikli 4 lõikes 2.
11

Kostjad paluvad jätta hagi rahuldamata. Nad on esitanud ka vastuhagi, milles väidavad, et vaidlusalused kellamehhanismid on lepingu objekti omaga võrreldes igal juhul teistsuguse konstruktsiooniga ning ainuõigus neile mehhanismidele ei laiene. Samuti esitasid kostjad vastuväite kohtu pädevuse puudumise kohta, mis põhineb asjaolul, et olukorras, kus nii vaidlusaluse lepingu täitmine kui ka väidetava kahju põhjustanud sündmus leidsid aset Prantsusmaal, on kõiki M. Brogsitteri esitatud hagisid määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alusel pädevad menetlema üksnes Prantsusmaa kohtud.
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 70 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kuna see säte on kohaldatav vaid „samas deklaratsioonis” nimetatud kauba suhtes, juhul kui toll on seda kaupa enne selle vabastamist kontrollinud, siis ei luba see säte tollil niisugusel juhul, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, laiendada tollideklaratsioonis nimetatud kauba osalise kontrolli tulemusi varasemates deklaratsioonides nimetatud kaubale, mille seesama toll on juba vabastanud.
7

Erinevate valdkondade maksusätete ühtlustamist käsitleva 30. augusti 1993. aasta dekreetseaduse nr 331 (GURI nr 203, 30.8.1993, lk 12) artiklis 38 „Ühendusesisene soetamine” on sätestatud: „1. Käibemaksuga maksustatakse kaupade ühendusesisene soetamine riigi territooriumil ettevõtluse, ameti‑ või kutsetegevuse raames või kõikidel juhtudel, kui soetajaks on vabariigi presidendi 26. oktoobri 1972. aasta dekreedi nr 633 (GURI nr 292, regulaarne lisa, 11.11.1972, edaspidi „dekreet nr 633”) artikli 4 neljandas lõigus nimetatud juriidilised isikud, ühendused või muud organisatsioonid, kes on maksukohustuslased riigi territooriumil. 2. „Ühendusesisene soetamine” on tasu eest sellise õiguse saamine, mille alusel tekib kaubale omandiõigus või mõni muu asjaõigus, mille alusel võib kasutada kaupa, mille kas maksukohustuslasest tarnija või soetaja või nende arvel tegutsev kolmas isik on toonud riigi territooriumile mõnest teisest liikmesriigist. 3. Ühendusesiseseks soetamiseks loetakse ka: [...] b) teisest liikmesriigist kaupade toomist riigi territooriumile maksukohustuslase poolt või tema arvel. Käesolevat sätet kohaldatakse ka juhul, kui riigi territooriumile on majandustegevuse eesmärgil toodud kaupa teiselt ettevõtjalt, kelle ettevõtlusega tegeleb sama isik teises liikmesriigis; c) lõikes 2 nimetatud soetamist, kui soetajaks on [dekreedi nr 633] artikli 4 neljandas lõigus nimetatud juriidilised isikud, ühendused või muud organisatsioonid, kes ei ole maksukohustuslased; d) punktis c nimetatud isikute poolt või nende arvel selliste kaupade toomist riigi territooriumile, mille nad on eelnevalt importinud teises liikmesriigis; [...] 5. Ühendusesiseseks soetamiseks ei loeta: a) sellise kauba toomist riigi territooriumile, mida on töödeldud või tavapäraselt käideldud vastavalt [nõukogu 16. juuli 1985. aasta] määruse [(EMÜ) nr 1999/85 seestöötlemisega seotud soodustuste süsteemi kohta (EÜT L 188, lk 1)] artikli 1 lõike 3 punkti h ja [nõukogu 25. juuli 1988. aasta] määruse [(EMÜ) nr 2503/88 tolliladude kohta (EÜT L 225, lk 1)] artikli 18 tähenduses, kui kaubad on seejärel veetud või lähetatud soetajale, kes on maksukohustuslane lähteliikmesriigis või kelle arvel on maksukohustus mõnes teises liikmesriigis või väljaspool ühenduse territooriumi; sellise kauba toomist riigi territooriumile, mida on teenuste osutamiseks ajutiselt kasutatud või mis pärast importimist suunati ajutise impordi protseduurile täieliku vabastusega imporditollimaksust; [...] 7. Maks ei kuulu tasumisele ühendusesisese soetamise korral riigi territooriumil, kui soetaja on mõnes teises liikmesriigis maksukohustuslane, kes soetas kauba teises liikmesriigis, seejärel lähetas või vedas selle riigi territooriumile enda volitatud omandajatele, kes on maksukohustuslased, või [dekreedi nr 633] artikli 4 neljandas lõigus nimetatud juriidilistele isikutele, kes on kohustatud tasuma maksu ühendusesiseselt soetamiselt, kui need omandajad või juriidilised isikud on määratud tarnega seotud maksu tasuma kohustatud isikuteks. 8. Esindaja puudumisel loetakse ühendusesisene soetamine teostatuks komisjonäri enda poolt”.
5

Direktiivi artikkel 5 sätestab: „1. Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise õiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata: a) kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud; b) kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et üldsus võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel. 2. Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristatavust või mainet. [...]”.
23

Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. [K]as [direktiivi 2006/54] artiklit 15 […] saab kohaldada ametikoolitusel osalemise suhtes, mis on töösuhtega lahutamatult seotud, ja kas seda tuleb tõlgendada nii, et rasedus‑ ja sünnituspuhkuse lõppedes on naistöötajal õigus, et ta võetakse tagasi samale koolitusele, mis on veel pooleli, või võib seda tõlgendada nii, et naistöötaja võib võtta järgmisena korraldatavale koolitusele hoolimata sellest, et on ebaselge vähemalt see, millal see toimub? 2. [K]as [direktiivi 2006/54] artikli 2 lõike 2 punkti c, mis loeb diskrimineerimiseks igasuguse halvema kohtlemise seoses rasedus‑ või sünnituspuhkusega, tuleb tõlgendada nii, et see tagab naistöötajale absoluutse kaitse igasuguse olulise ebavõrdsuse vastu, mida ei saa piirata lahknevate huvide alusel (Euroopa Kohtu 30. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-136/95: Thibault[, EKL 1998, lk I-2011]), nii et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis nõudes ametikoolituselt kõrvaldamist ja samas tagades õiguse registreeruda järgmisena korraldatavale koolitusele, taotlevad sobiva koolituse tagamise eesmärki, kuid jätavad naistöötaja ilma võimalusest saada varem, koos meessoost konkursi‑ ja koolituskaaslastega uuele ametikohale, millega kaasneks vastav töötasu? 3. [K]as [direktiivi 2006/54] artikli 14 lõiget 2, mis sätestab, et erinev kohtlemine ei ole diskrimineeriv, kui see põhineb omadustel, mis on oluliseks kutsenõudeks, tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil […] edasi lükata [sellise naistöötaja töölepääsu], kes ei saanud rasedus‑ ja sünnituspuhkuse tõttu ametikoolitust täielikult läbida? 4. [Sellisel juhul] ja kui nõustutakse, et [direktiivi 2006/54] artikli 14 lõige 2 on [eelmises küsimuses kirjeldatud olukorra] suhtes in abstracto kohaldatav, siis kas seda sätet tuleb koosmõjus proportsionaalsuse üldpõhimõttega tõlgendada […] nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis nõuavad rasedus‑ ja sünnituspuhkuse tõttu puudunud naistöötaja kõrvaldamist koolituselt, selle asemel et tagada paralleelse järeleaitamiskoolituse korraldamine, mis võimaldaks koolituse puudujääke vältida, ühitades niiviisi töötava ema õigused ja avaliku huvi, millega aga kaasneksid sellise võimaluse pakkumisest tulenevad korraldus‑ ja finantskulud? 5. [K]as juhul, kui [direktiivi 2006/54] tõlgendatakse nii, et eespool nimetatud liikmesriigi õigusnormid on sellega vastuolus, sätestatakse sellega selles osas liikmesriigi kohtu poolt vahetult kohaldatavad self-executing õigusnormid?”
48

Seejärel olgu meenutatud, et Euroopa Kohus on eelnevalt juba leidnud, et direktiiv 77/187, mida muudeti direktiiviga 98/50 ning mis tunnistati kehtetuks ja sisuliselt asendati direktiiviga 2001/23, on mõeldud reguleerima tööandja isiku mis tahes juriidilist muutumist, kui lisaks on täidetud muud direktiivis sätestatud tingimused, ning seda saab seega kohaldada üleminekule ühe kontserni kahe tütarettevõtja vahel, kes on eraldi juriidilised isikud ja kes mõlemad on spetsiifilistes töösuhetes oma töötajatega. Asjaolu, et kõnealustel äriühingutel ei ole mitte ainult samad omanikud, vaid ka sama juhtkond ja samad tööruumid ning et nad teevad sama tööd, ei ole siinkohal tähtis (2. detsembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-234/98: Allen jt, EKL 1999, lk I-8643, punkt 17).
31

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt lähtutakse eeldusest, et asjakohased on niisugused liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne. Liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine, mida liikmesriigi kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks (vt kohtuotsus Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
38

Selles suhtes on määruse artikli 28 lõikes 5 sätestatud, et tervisealaseid väiteid võib esitada tingimusel, et need on kooskõlas määrusega nr 1924/2006, mis tähendab, et need peavad eelkõige järgima artikli 10 lõikes 2 ette nähtud teabe esitamise kohustusi.
16

Artikkel 9 kuulub selle määruse III peatükki „Tolli sekkumist ja juhtumi kohta otsuse tegemiseks pädeva asutuse sekkumist reguleerivad tingimused”. See on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui tollipunkt, kellele on vastavalt artiklile 8 teatatud õigusevaldaja taotlust rahuldavast otsusest, vajaduse korral pärast konsulteerimist taotluse esitajaga veendub, et ühte artikli 1 lõikes 1 osutatud olukorda asetatud kaupade puhul kahtlustatakse käesoleva määrusega hõlmatud intellektuaalomandi õiguse rikkumist, peatab tollipunkt nende kaupade ringlusse laskmise või peab need kaubad kinni. […] 2. Lõikes 1 osutatud pädev tolliasutus või tollipunkt teatab õigusevaldajale ja […] deklarandile või kauba valdajale sekkumisest ning võib neile teatada selle kauba tegeliku või hinnangulise koguse või laadi, mille vabasse ringlusse laskmine on peatatud või mis on kinni peetud, ilma et sellise teabe edastamisega kaasneks kohustust teavitada sisulise otsuse tegemiseks pädevat asutust. 3. Tegemaks kindlaks, kas intellektuaalomandi õigust on rikutud siseriikliku õiguse alusel, […] teatab taotlust menetlenud tollipunkt või -asutus õigusevaldajale taotluse korral intellektuaalomandi õiguse rikkumises kahtlustatava kauba saaja, saatja, deklarandi või valdaja nime ja aadressi ning selle päritolu ja lähteriigi, kui need andmed on teada. […]”
64

Sellisel juhul – isegi kui eeldada, et ELTL artikli 258 alusel tehtud kohtuotsustel oleks samasugune mõju nagu ELTL artikli 267 alusel tehtud kohtuotsustel ja seetõttu võiks õiguskindluse kaalutlustel olla erandjuhul vajalik kohtuotsuse ajalise mõju piiramine, ning kui oleksid täidetud ELTL artiklit 267 käsitleva Euroopa Kohtu praktika raames esitatud tingimused (vt eelkõige kohtuotsused komisjon vs. Kreeka, C‑178/05, EU:C:2007:317, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika, ning komisjon vs. Iirimaa, C‑82/10, EU:C:2011:621, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika) – tuleb sedastada, et antud juhul ei ole Ungari tõendanud, et need tingimused on täidetud. Võttes eelkõige arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 62 tuvastatud rikkumist, on direktiivi 95/46 artikli 28 lõike 1 teises lõigus sisalduv väljend „täiesti sõltumatult” iseenesest selge ja igal juhul on Euroopa Kohus seda väljendit oma otsuses komisjon vs. Saksamaa, EU:C:2010:125, ehk rohkem kui aasta enne kõnealust rikkumist, juba tõlgendanud. Selle kohtuotsuse järel ei saanud liidu õigust seega mõistlikult mõista nii, et see lubas Ungaril inspektori ametiaja ennetähtaegselt lõpetada.
78

Esiteks olgu Prantsuse õiguse hindamisel tehtud vigu puudutavate argumentide osas märgitud, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui Üldkohus on faktid tuvastanud või neid hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt ELTL artiklile 256 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Üldkohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. Faktide hindamine ei ole seega õigusküsimus, mis iseenesest alluks Euroopa Kohtu kontrollile, välja arvatud juhul, kui Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud (vt eelõige 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03 P: General Motors vs. komisjon, EKL 2006, lk I-3173, punktid 51 ja 52, ning 29. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas C-352/09 P: ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon, EKL 2011, lk I-2359, punktid 179 ja 180).
40

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et see säte ei anna alust – olukorras, kus niisuguse liikmesriigi õigusega, kelle kohtu poole on vaidluse lahendamiseks pöördutud, kaitstavaid autori varalisi õigusi väidetavalt kahjustava teo oletatavaid toimepanijaid on mitu – tuvastada sellise kohtu pädevust, kelle tööpiirkonnas ei ole kohtusse kaevatud toimepanija asjaomast tegu toime pannud, kahju põhjustanud sündmuse paiga alusel, kuid see säte võimaldab tuvastada asjaomase kohtu pädevust väidetava kahju tekkimise paiga järgi, kui see kahju võib tekkida selle kohtu tööpiirkonnas, kelle poole on pöördutud. Viimati nimetatud juhul on kohus pädev tuvastama vaid oma asukohaliikmesriigis tekitatud kahju.
75

Selles osas väidab komisjon, et tema pädevuses ei ole keelduda liikmesriikide poolt teatatud meetmega seoses võetud kohustustest, põhjendusel et need ulatuvad kaugemale sellest, mida oli vaja riigiabi ühisturuga kokkusobivaks kuulutamiseks. Komisjon on seiskohal, et kui Madalmaade Kuningriigi pakutud kohustused on piisavad selleks, et kapitalisüst, langenud väärtusega varade meede ja tagasimaksmise tingimuste muutmine kogumis oleks ühisturuga kooskõlas, siis järelikult piisab järeldamaks, et nendest meetmetest kaks on viidud vastavusse.
34

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1191/69 artikleid 4 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et enne selle määruse jõustumist pandud avaliku teenindamise kohustusega kaasnevate kulude hüvitamisele tekib õigus siis, kui asjaomane ettevõtja on esitanud selle kohustuse lõpetamise taotluse ja pädevad asutused on teinud otsuse nimetatud kohustus säilitada või lõpetada see kindlaksmääratud ajavahemiku lõpuks. Pärast seda kuupäeva pandud kohustuste puhul ei ole aga õigus hüvitisele nendest tingimustest sõltuv.
14

Teiseks, juhul kui Euroopa Kohus peaks leidma, et tarbija makstud tasu on vajalik element selleks, et müügiedenduse skeemi saaks pidada müügiedenduse püramiidskeemiks direktiivi 2005/29 tähenduses, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuidas tõlgendada mõistet „maksab tasu”. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab oluliseks välja selgitada esiteks, kas iga summat, ükskõik kui väike see on, võib käsitleda tasuna, ja teiseks, kas sellise sümboolse summa maksmisest, nagu maksti põhikohtuasjas, piisab selleks, et niisugust skeemi saaks keelustada. Ta märgib sellega seoses, et uue kliendi poolt 4finance’i arvele makstud 0,01 Leedu liti suurune summa on väikseim summa, mida on tehniliselt võimalik üle kanda, et see ülekanne oli mõeldud üksnes asjaomase kliendi täpseks identifitseerimiseks, et sõlmida temaga laenuleping, ning et sel viisil tasutud maksetest rahastati müügiedenduse mehhanismi kaudu makstavaid preemiaid vaid väga väikeses ulatuses.
2

Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üheks pooleks on Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, WPCS (UK) Finance Ltd, AS Watson Card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd ja Superdrug Stores plc ning teiseks pooleks Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs, ja see puudutab küsimust, kuidas konsortsiumi raames kohaldada kontserni maksusoodustust käsitlevaid õigusnorme.
58

Nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 117 märkinud, nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 32, 35, 36, 39 ja 40 selgelt, et 14. juuni 2007. aasta kohtuotsuse sisu oli Üldkohtu arutluskäigus määrava tähtsusega. Just Üldkohtu sedastuse pärast, et apellatsioonikoda ei võtnud arvesse kohtupraktikat, mille kohaselt postitempli kuupäeva õigsuse vastaseid tõendeid saab esitada, ilma et tuleks algatada dokumendi õigsuse vaidlustamise menetlust, leidis Üldkohus, et apellatsioonikoda oleks võinud omistada suuremat tähtsust NLC väidetud vastukäivustele, ning et sellest tulenevalt tuli vaidlusalune otsus tühistada.
57

Siseriiklikel kohtutel peab olema võimalik kontrollida, et see on nii. Niisuguse ettekirjutuse korral, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb märkida, et kui internetiühenduse pakkuja võtab meetmed, mis võimaldavad tal ettenähtud keeldu järgida, ei ole siseriiklikel kohtutel võimalik täitemenetluse staadiumis seda kontrollida, kui ei ole esitatud selleteemalist vastuväidet. Niisiis selleks, et liidu õiguses sätestatud põhiõigustega ei oleks vastuolus niisuguse ettekirjutuse tegemine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on vaja, et siseriiklikes menetlusnormides oleks ette nähtud kasutajate võimalus pöörduda oma õiguste maksmapanemiseks kohtusse, kui on teada internetiühenduse pakkuja võetud rakendusmeetmed.
14

Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68–71 tõdes Üldkohus järgmist: „68 Vastuväiteteatises meenutas komisjon kõigepealt, et iga asjassepuutuv ettevõtjate kontsern moodustas ühe ettevõtja ning et kontserni emaettevõtjal oli võimalik avaldada oma tütarettevõtjate tegevusele otsustavat mõju (punkt 324). Seejärel märkis ta, et hageja osales kartellis BNGW direktori kaudu (vastuväiteteatise punkt [235]) ning seejärel BN Infra kaudu (vastuväiteteatis punkt 339) ning kuna hagejale kuulus täielik kontroll BN Infra (varem Ballast Nedam Wegenbouw BV ja BNGW) kapitali üle vahetasandi üksuse Ballast Nedam Nederland kaudu, eeldas ta emaettevõtja otsustava mõju avaldamist nende kahe tütarettevõtja tegevusele. Lõpuks esitas komisjon teatavad täiendavad asjaolud selle kohta, et hageja ja BN Infra moodustasid üheainsa ettevõtja (vastuväiteteatise punkt 340). Kõiki neid asjaolusid arvestades otsustas komisjon, et vastuväiteteatis tuli adresseerida BN Infrale tema (ja tema õiguseellaste) otsese osaluse tõttu kokkulepetes ning hagejale osaluse tõttu BN Infra tegevusele otsustava mõju tegeliku avaldamise kaudu (vastuväiteteatise punkt 342). 69 Kõikidest nendest asjaoludest nähtub, et kuigi vastuväiteteatises kasutatud sõnastus oleks võinud olla selgem, eeskätt BN Infra ja BNGW suhte küsimuses, esitas komisjon hagejale piisava teabe, et mõista fakte ja asjaolusid, mida ta kasutas oma rikkumise väite põhjendamiseks, ning täpsustas ühetimõistetavalt juriidilised isikud, kellele võidakse trahvid määrata. Nimelt, pelk asjaolu, et komisjon ei esitanud vastuväiteteatises ühtegi täiendavat tõendit, et hageja ja BNGW moodustasid ühe ettevõtja, ei ole piisav, et asuda seisukohale, et ta ei märkinud selgelt, et ta kavatses kohaldada eeldust, mille kohaselt avaldas hageja BN Infra ja BNGW äritegevusele tegelikult otsustavat mõju. Üldkohus on seega seisukohal, et vastuväiteteatises sisalduva teabe põhjal ei saanud hagejale olla teadmata, et ta võib BNGW emaettevõtjana olla komisjoni lõpliku otsuse adressaat. 70 Lisaks tuleb nentida, et vastuseks sellele vastuväiteteatises esitatud väitele kinnitab hageja […], et BN Infra ei olnud BNGW õigusjärglane, vaid tema 100% osalusega emaettevõtja, ning esitas argumente, mille eesmärk oli tõendada BNGW sõltumatust temast. 71 Neid asjaolusid arvestades on Üldkohus seisukohal, et hagejal oli juba vastuväiteteatise staadiumis võimalik mõista komisjoni selle vastuväite ulatust, mis puudutas tema rikkumises osalemist BNGW emaettevõtjana, ning seega tõhusalt end kaitsta.”
55

Võttes arvesse kõiki eespool toodud kaalutlusi, tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2008/48 artiklit 23 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik karistuste kord, mille kohaselt juhul, kui krediidiandja rikub oma lepingueelset kohustust hinnata asjakohast andmebaasi kasutades krediidisaaja krediidivõimelisust, kaotab see krediidiandja oma õiguse saada lepingujärgseid intresse, kuid saab automaatselt seadusjärgse määraga intresse, mis on sissenõutavad alates kohtuotsuse kuulutamisest, millega kohustati seda krediidisaajat maksma tasumisele kuuluvad summad, kusjuures neid intresse suurendatakse viie protsendipunkti võrra, kui kahekuulise tähtaja möödumisel kohtuotsuse kuulutamisest ei ole krediidisaaja oma võlga tasunud, juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et sellisel juhtumil nagu põhikohtuasjas, milles saab nõuda tasumisele kuuluva laenu põhisumma viivitamatut tagasimaksmist krediidisaaja kohustuste mittetäitmise tõttu, ei ole karistuse kohaldamise tagajärjel need summad, mida krediidiandja võib saada, oluliselt väiksemad summadest, mida ta võinuks saada, kui ta oleks täitnud oma kohustust kontrollida krediidisaaja maksevõimelisust.
39

Hispaania valitsus ei ole nõus sellega, et kolmas küsimus on vastuvõetav. Ta leiab, et kõik põhikohtuasja iseloomustavad asjaolud leidsid aset üksnes ühes liikmesriigis ja et seega on tegemist puhtalt riigisisese olukorraga, mis ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse. Niisiis ei ole Euroopa Kohus pädev sellele küsimusele vastama.
65

Järgnevalt tuleb märkida, et vaidlusalused õigusnormid näevad ette erandid paremal asuva rooliga sõidukite kasutamisele isikute puhul, kes elavad teistes liikmesriikides, näiteks turistid, ja kes viibivad Leedus piiratud ajavahemiku jooksul, ning sõidukite puhul, mis on selles liikmesriigis registreeritud enne 1993. aastat, mis näitab, et need õigusnormid tolereerivad sellisest liiklusest lähtuvat ohtu. Liiklusohutuses tekkinud oht on sellisel juhtumil sama, seda enam, et Leedu territooriumi külastajate vool jätkub ning et seda ohtu ei saa pidada väiksemaks põhjusel, et külastajad, kes viibivad sellise sõidukiga Leedu territooriumil lühikest aega, hakkavad sõitma palju ettevaatlikumalt kui isikud, kelle sõiduk on selles liikmesriigis registreeritud. Samuti ei aita selle ohu vähendamisele kaasa enne 1993. aastat registreeritud sõidukite vananemine.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja tavad, mille kohaselt on töötajal – kelle tasu koosneb esiteks põhipalgast ja teiseks tulemustasust, mille suurus on määratletud tööandjaga sõlmitud lepingus viitega selle töötaja töö tulemusel toimunud läbimüügile – õigus oma tasustatud põhipuhkuse ajal üksnes tasule, mis koosneb ainult tema põhipalgast.