Seda eeldust ei lükka ümber asjaolu, et emaettevõtja ei esitlenud end haldusmenetluses komisjoni ainsa suhtluspartnerina ja et ta vaidles pidevalt vastu komisjoni valikule talle asjassepuutuvaid dokumente saata. See, et kontserni iseloomustab tema erinevate tütarettevõtjate detsentraliseeritud ja sõltumatu tegevus, ei ole samuti arvessevõetav asjaolu, kui selle argumendi toetuseks ei esitata mingeid konkreetseid tõendeid, kusjuures see, et nendel tütarettevõtjatel on palju kohalikke töötajaid, ei ole asjassepuutuv asjaolu.

Teisisõnu piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtja esindab otseselt või kaudselt kogu tütarettevõtja aktsia- või osakapitali, et järeldada, et emaettevõtja mõjutab otsustavalt tütarettevõtja turunduspoliitikat. Seega võib komisjon pidada emaettevõtjat solidaarselt vastutavaks tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest, välja arvatud juhul, kui see äriühing tõendab, et tema tütarettevõtja ei täida olulist osa tema kehtestatud juhistest ja tegutseb seetõttu turul iseseisvalt.

Sellises spetsiifilises olukorras, kus emaettevõtjale kuulub rikkumise toime pannud tütarettevõtjas 100% osalus, kehtib eeldus, et emaettevõtjal on otsustav mõju oma tütarettevõtja tegevuse üle. Seega on emaettevõtjal, kes vaidlustab ühenduste kohtus komisjoni otsuse, millega talle on tema tütarettevõtja tegevuse eest trahv määratud, kohustus see eeldus ümber lükata, esitades tõendeid tütarettevõtja sõltumatuse kohta.

Tulenevalt meetodist, mis seisneb trahvi lähtesumma määramise staadiumis keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtjate erinevaks kohtlemiseks nende jagamises kategooriatesse – selle põhimõtte õigsust on kinnitanud ka kohtupraktika –, olgugi et see meetod ei arvesta erinevusi samasse kategooriasse paigutatud ettevõtjate suuruste vahel, määratakse samasse kategooriasse paigutatud ettevõtjatele üks kindla suurusega trahvi lähtesumma. Kategooriatesse jagamisel tuleb järgida võrdse kohtlemise põhimõtet ja lisaks peab trahvisumma olema vähemalt proportsionaalne nende asjaoludega, mida võeti arvesse rikkumise raskusastme hindamisel. Selleks et teha kindlaks, kas keelatud kokkuleppe osaliste jagamine kategooriatesse vastab võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtetele, peab ühenduse kohus komisjoni selle valdkonna kaalutlusõiguse teostamise seaduslikkuse kontrollimise raames üksnes kontrollima, kas see jagamine on järjekindel ja objektiivselt õigustatud, ning ei tohi komisjoni hinnangut kohe enda omaga asendada. Komisjoni otsust paigutada ettevõtjad eri kategooriatesse lähtuvalt nende turuosadest asjassepuutuva toote turustamisel ja liigitada samasse kategooriasse need ettevõtjad, kelle turuosa on alla teatud läve, ei saa pidada omavoliliseks ja sellega ei ole ta ületanud kaalutusõiguse piire, mis tal antud valdkonnas on.

Kritiseerida ei saa ka asjaolu, et igale kategooriale määratud lähtesumma ei ole rangelt proportsionaalne asjassepuutuvate ettevõtjate vastavate turuosadega, sest see on ainult kategooriatesse jagamise ja ühe kindla trahvisumma määramise süsteemi kohaldamise tagajärg. Nimelt, isegi kui kategooriatesse jagamise tõttu määratakse teatavatele erineva suurusega ettevõtjatele identne põhisumma, on erinev kohtlemine objektiivselt õigustatav sellega, et rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel on rikkumise laadile omistatud suurem tähtsus kui ettevõtjate suurusele. Komisjoni õigus ettevõtjad kategooriatesse jagada kaotaks suure osa oma tõhususest, kui mis tahes turuosade erinevus – mis võib suhtarvudes olla oluline, kuigi protsendipunktides vastab see väga väiksele turuosale – ei võimaldaks erinevate ettevõtjate samasse kategooriasse määramist.

(vt punktid 73, 74, 76, 77, 81)