ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Mahaarvamine, mida teeb maksukohustuslane, kes on tasunud käibemaksu teenuste eest, mida talle osutas teine maksukohustuslane, kes ei ole käibemaksukohustuslasena registreeritud – Tingimus – Teenuse osutaja koostatud arve, millele on märgitud kogu nõutav teave

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 18 lõike 1 punkt a ja artikli 22 lõike 3 punkt b)

2. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Erandid mahaarvamisõigusest – Liikmesriikide õigus säilitada kuuenda direktiivi jõustumise ajal kehtinud erandid – Siseriiklikud õigusnormid, mis välistavad ühe maksukohustuslase poolt teisele tasutud maksu mahaarvamise õiguse asjaolu tõttu, et viimane ei ole käibemaksukohustuslasena registreeritud – Vastuvõetamatus

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõige 6)

Summary

1. Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud nõukogu direktiiviga 2006/18) artikli 18 lõike 1 punkti a ja artikli 22 lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et maksukohustuslasel on õigus maha arvata käibemaks, mille ta on tasunud teenuste eest, mida talle osutab teine maksukohustuslane, kes ei ole end käibemaksukohustuslasena registreerinud, kui nende teenuste kohta esitatud arvetele on märgitud kõik artikli 22 lõike 3 punktis b nõutud andmed, eeskätt teave, mis võimaldab tuvastada arved koostanud isikud ja osutatud teenuste laadi.

Juhul kui maksuhalduril on olemas vajalikud andmed selleks, et tuvastada, kas maksukohustuslane on asjaomaste teenuste saajana kohustatud käibemaksu tasuma, ei või ta kehtestada maksukohustuslase õigusele sisendkäibemaks maha arvata lisatingimusi, mis võivad muuta selle õiguse kasutamise olematuks.

Nii ei saa teenuseosutaja poolt kuuenda direktiivi artikli 22 lõikes 1 sätestatud kohustuse võimalik täitmata jätmine mõjutada teenuste saaja mahaarvamisõigust, mis tuleneb selle direktiivi artikli 17 lõikest 2.

(vt punktid 35, 36, 38, resolutsiooni punkt 1)

2. Kuuenda direktiivi 77/388 (muudetud direktiiviga 2006/18) artikli 17 lõiget 6 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis välistavad maksukohustuslase poolt teenuseosutajaks olevale teisele maksukohustuslasele tasutud käibemaksu mahaarvamise õiguse juhul, kui viimane ei ole käibemaksukohustuslasena registreeritud.

Kuuenda direktiivi artikli 17 lõikest 6 tulenev võimalus ei anna liikmesriikidele absoluutset diskretsiooniõigust välistada käibemaksu mahaarvamise õigus kõigi või peaaegu kõigi kaupade või teenuste puhul ning muuta nii sisutühjaks selle direktiivi sätetega kehtestatud kord. Seega ei hõlma antud võimalus üldisi erandeid ega vabasta liikmesriike kohustusest määratleda piisava täpsusega kaubad ja teenused, mille puhul mahaarvamisõigus on välistatud.

(vt punktid 41, 47, resolutsiooni punkt 2)
Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 214/2007, artikleid 308a–308c tuleb tõlgendada nii, et need sätted ei välista komisjoni võimalust teha otsus, millega jäetakse ettevõtjale tariifikvoot eraldamata selle tõttu, et see kvoot on ammendatud avamise päeval, mis langeb pühapäevale, mil asjaomase ettevõtja asukohaliikmesriigi tolliasutused on suletud.

Liikmesriigi tolliasutuste pühapäevast kinniolekut ei põhjusta komisjon ja komisjonil puudub juba üksnes selle tõttu kohustus heastada sellise liikmesriigi ettevõtjate erinev kohtlemine, mis on tingitud sellest, et selle liikmesriigi tolliasutuste lahtioleku ajad on erinevad kui teistes liikmesriikides.

(vt punktid 36 ja 37, resolutsiooni punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Liikmesriikide õigus kohaldada vähendatud käibemaksumäära teatud kaupade ja teenuste tarnete suhtes

(Nõukogu direktiiv 77/388 (muudetud direktiiviga 2006/18), artikli 12 H lisa ja direktiiv 2006/112, artiklid 96–98, artikli 99 lõige 1 ja III lisa)

Summary

Kui liikmesriik kohaldab vähendatud käibemaksumäära kõigile hobuste tarnetele, kogu hobuste impordile ja ühendusesisesele omandamisele, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 2006/18) artiklist 12 koostoimes H lisaga ja direktiivi 2006/112 (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) artiklitest 96–98 ja artikli 99 lõikest 1 koostoimes selle direktiivi III lisaga.

Nimelt, esiteks lubab III lisa punkt 1 vähendatud käibemaksumäära kohaldada üksnes tavapäraselt toiduainete valmistamisel kasutatavatele elusloomadele, ja teiseks on selle sätte eesmärk muuta nende toiduainete ostmine lõpptarbijale hõlpsamaks.

Pidades silmas seda erilist olukorda, milles on liidus hobused, keda tavapäraselt toiduainete valmistamisel ei kasutata, kuid kellest mõningaid võidakse sellegipoolest toiduks tarnida, tuleb asuda seisukohale, et võttes arvesse liidu seadusandja eesmärki muuta esmatarbekaubad lõpptarbijale odavamaks, tuleb III lisa punkti 1 tõlgendada selliselt, et vähendatud käibemaksumäära võib direktiivi 2006/112 kohaldada üksnes sellise hobuse tarnele, kes on määratud tapmisele, et temast valmistada toiduaineid.

(vt punktid 54, 57, 68 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Liidu õigus – Põhimõtted – Võrdne kohtlemine – Meeste ja naiste võrdne kohtlemine seoses kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumisega – Direktiiv 2004/113 – Kindlustusmatemaatilised tegurid

(Nõukogu direktiiv 2004/113, artikli 5 lõige 2)

Summary

Direktiivi 2004/113 meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumisega artikli 5 lõige 2 on alates 21. detsembrist 2012 kehtetu.

Vaidlus puudub selle üle, et direktiiviga 2004/113 kindlustusteenuste sektoris taotletav eesmärk on nähtuvalt selle artikli 5 lõikest 1 meeste ja naiste ühtsete kindlustusmaksete ja -hüvitiste reegli kohaldamine. Direktiivi põhjenduses 18 on sõnaselgelt sätestatud, et meeste ja naiste võrdse kohtlemise tagamiseks ei peaks soo kasutamine kindlustusmatemaatilise (aktuaarse) tegurina põhjustama erinevusi isikute kindlustusmaksetes ja -hüvitistes. Direktiivi põhjenduses 19 on „erandina” nimetatud liikmesriikidele antud õigust jätta meeste ja naiste ühtsete kindlustusmaksete ja -hüvitiste reegel kohaldamata. Nii põhineb direktiiv 2004/113 eeldusel, et harta artiklites 21 ja 23 sätestatud meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamisel on meeste ja naiste olukord seoses nende sõlmitud kindlustuslepingust tulenevate maksete ja hüvitistega sarnane.

Direktiivi 2004/113 artikli 5 lõige 2, mis lubab asjaomastel liikmesriikidel jätta ajalise piiranguta jõusse erandi meeste ja naiste ühtsete kindlustusmaksete ja ‑hüvitiste reeglist, on vastuolus meeste ja naiste võrdse kohtlemise eesmärgi saavutamisega, mida taotletakse kõnealuse direktiiviga, ning on vastuolus ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 21 ja 23. Sellest lähtuvalt tuleb kõnealust sätet piisava üleminekuperioodi lõppedes pidada kehtetuks.

(vt punktid 30, 32–34 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-260/09 P

Activision Blizzard Germany GmbH

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — EÜ artikkel 81 ja EMP lepingu artikkel 53 — Nintendo kaubamärgiga videomängukonsoolide ja mängukassettide turg — Paralleelse ekspordi piiramine sellel turul — Kokkulepe tootja ja ainuturustaja vahel — Passiivset müüki lubav turustusleping — Ühise tahte tuvastamine, kui puuduvad otsesed dokumentaalsed tõendid sellise müügi piiramise kohta — Vertikaalse kokkuleppe tuvastamiseks nõutav tõendatuse tase”

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 10. veebruar 2011 I - 422

Kohtuotsuse kokkuvõte

EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust tuleneb, et Euroopa Kohtul puudub pädevus tuvastada fakte ja üldjuhul hinnata tõendeid, millele Üldkohus on nende faktide puhul tuginenud. Kui need tõendid on hangitud õiguspäraselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskohustust ja tõendite kogumist reguleerivaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. See hinnang ei ole seega iseenesest õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks kontrollida, välja arvatud juhul, kui tegemist on nende tõendite moonutamisega. Lisaks peab niisugune moonutamine olema toimiku materjalidest tulenevalt ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hindama asuda. (vt punktid 51 ja 53)

Vertikaalses suhtes konkurentsivastase kokkuleppe tuvastamiseks nõutav tõendatuse tase ei ole põhimõtteliselt kõrgem kui see, mis on nõutav horisontaalse suhte korral. On küll tõsi, et asjaolud, mis võivad olenevalt olukorrast võimaldada horisontaalse suhte korral tuvastada konkurentidevahelise konkurentsivastase kokkuleppe esinemise, võivad osutuda niisuguse kokkuleppe tuvastamise jaoks tootja ja turustaja vahelises vertikaalses suhtes sobimatuks, arvestades, et niisuguses suhtes on teatud suhtlemine õiguspärane. Siiski tuleb õigusvastase kokkuleppe esinemist hinnata kõiki asjakohaseid tegureid ning igale juhtumile omast majanduslikku ja õiguslikku konteksti silmas pidades. Küsimust, kas tõend võimaldab tuvastada EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus oleva kokkuleppe sõlmimise või mitte, ei saa seega lahendada abstraktselt olenevalt sellest, kas tegemist on vertikaalse või horisontaalse suhtega, eraldades selle asjaolu kontekstist ja teistest teguritest, mis iseloomustavad konkreetset juhtumit. (vt punktid 71 ja 72)

Järelevalve- ja sanktsioonisüsteemi olemasolu kontrollimine Üldkohtu poolt ei ole alati vajalik, selleks et kokkuleppe, mille eesmärk on takistada paralleelset eksporti ja mis on seega EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus, võiks lugeda sõlmituks. (vt punkt 77)
Töötajate lähetamine direktiivi 96/71 artikli 1 lõike 3 punkti c tähenduses on tasuline tegevus, mille kestel lähetatud töötaja jääb teenuseosutaja teenistusse, ilma et kasutajaettevõtjaga sõlmitaks mingisugust töölepingut. Lähetamist iseloomustab asjaolu, et töötaja vastuvõtvasse liikmesriiki ümberpaigutamine ise ongi teenuseosutajast ettevõtja pakutava teenuse ese ning töötaja täidab tööülesandeid kasutajaettevõtja kontrolli ja juhtimise all.

(vt punkt 51, resolutsiooni punkt 2)
ELi direktiiviga 89/48 vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (muudetud direktiiviga 2001/19) ega direktiiviga 98/5/EÜ, millega hõlbustatakse alalist tegutsemist advokaadi kutsealal muus liikmesriigis kui see, kus omandati kutsekvalifikatsioon, ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis vastuvõtva liikmesriigi advokaadi kutsenimetuse all advokaadina tegutsemiseks kehtestavad kohustuse olla liige sellises üksuses nagu advokatuur.

Direktiiv 89/48 vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (muudetud direktiiviga 2001/19) ja direktiiv 98/5, millega hõlbustatakse alalist tegutsemist advokaadi kutsealal muus liikmesriigis kui see, kus omandati kutsekvalifikatsioon, täiendavad teineteist, kehtestades liikmesriikide advokaatidele kaks viisi asuda vastuvõtvas liikmesriigis advokaadi kutsealal tegutsema selle liikmesriigi kutsenimetuse all.

Kuigi vastuvõtva liikmesriigi kutsenimetuse all advokaadi kutsealal tegutsema hakkamise korra raames on teises liikmesriigis kvalifitseeritud advokaat vabastatud direktiivi 89/48 artikli 4 lõike 1 punktis b toodud tingimustel, ei võeta direktiiviga 98/5 selliselt advokaadilt iseäranis siis, kui ta ei ole veel tegelikult ja korrapäraselt tegutsenud vastuvõtvas liikmesriigis vähemalt kolm aastat, siiski võimalust taotleda direktiivi 89/48 alusel hakata selle liikmesriigi kutsenimetuse all tegutsema advokaadi kutsealal.

(vt punktid 32, 35 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Muus liikmesriigis osutatud tervishoiuteenuse kulude rahastamist puudutavad siseriiklikud õigusnormid

(EÜ artikkel 49)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Kohustuste rikkumise tõendamine – Komisjoni tõendamiskoormis – Kohustuse rikkumist tõendavate asjaolude esitamine

(EÜ artiklid 10 ja 226)

Summary

1. Liikmesriik rikub EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, kui ta ei ole oma sotsiaalkindlustusalastes õigusnormides kehtestanud võimalust rahastada teises liikmesriigis tehtud laboratoorsete analüüside ja uuringute kulusid eelnevalt nende analüüside ja uuringute eest kantud kulude tagasimaksmisega, vaid näeb ette üksnes haigekassadepoolse otserahastamise süsteemi.

Kuna niisuguste õigusnormide kohaldamine viib tegelikult selleni, et laboratoorseid analüüse ja uuringuid ei ole kunagi või peaaegu kunagi võimalik rahastada, kui neid osutavad muudes liikmesriikides asuvad tervishoiuteenuste osutajad, siis vähendab nende normide kohaldamine selle liikmesriigi sotsiaalkindlustusega kaetud isikute soovi pöörduda niisuguste teenuseosutajate poole või isegi takistab seda, ja kujutab nii kindlustatud isikute kui ka teenuseosutajate jaoks teenuste osutamise vabaduse takistust.

(vt punktid 41, 48 ja resolutsiooni punkt 1)

2. EÜ artiklil 226 põhinevas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses on komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud, esitades Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, et kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud.

Ainult see asjaolu, et komisjonil puudub pädevus uurida liikmesriigi kohustuste rikkumist ning et uurimise osas sõltub ta liikmesriikide vastustest ja koostööst, ei saa võimaldada komisjonil eespool nimetatud kohustused täitmata jätta, kui ta ei ole liikmesriigile ette heitnud EÜ artiklist 10 tulenevate kohustuste rikkumist.

(vt punktid 49, 57, 58 ja 60)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Õigusaktide ühtlustamine – Ettevõtete üleminekud – Töötajate õiguste kaitse – Direktiiv 2001/23 – Kohaldamisala

(Nõukogu direktiiv 2001/23, artikli 1 lõike 1 punktid a ja b)

Summary

Direktiivi 2001/23 ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et need ei kohaldu sellise olukorra suhtes, kus kohalik omavalitsus, mis on andnud enda ruumide puhastamise eraõiguslikule ettevõtjale, otsustab viimasega sõlmitud lepingu üles öelda ja hakata ise nimetatud puhastusteenustega tegelema, võttes selleks tööle uued töötajad.

Loomulikult on selline puhastusteenus peamiselt tööjõul põhinev tegevus ja järelikult võib töötajate kollektiiv, mida seob ühine pidev puhastustegevuse teostamine, olla teiste tootmistegurite puudumisel käsitatav majandusüksusena. Siiski on vajalik, et vaidlusaluse tehingu järel säiliks viimati nimetatud üksuse identiteet. Ainuüksi asjaolu, et eraõigusliku ettevõtja ja kohaliku omavalitsuse teostatav tegevus on sarnane või isegi identne, ei võimalda järeldada ühe majandusüksuse identiteedi säilimist. Tegelikult ei saa sellist üksust võrdsustada vaid tegevusega, mille eest ta vastutab. Sellise üksuse identiteet on seotud ka muude elementidega, nagu selle personal, selle juhtivpersonal, selle töö korraldamine, tegevusmeetodid või käesoleval juhul veel selle käsutuses olevad töövahendid. Eelkõige ei saa majandusüksuse identiteet säilida juhul, kui olulist osa selle tööjõust ei võeta omandaja poolt tõenäoliselt üle.

(vt punktid 39, 41, 43 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastav Euroopa Kohtu otsus – Kohtuotsuse täitmise kohustuse rikkumine – Rahalised sanktsioonid – Eesmärk – Asjakohase sanktsiooni valik

(EÜ artikkel 228, lõige 2)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastav Euroopa Kohtu otsus – Kohtuotsuse täitmise kohustuse rikkumine – Rahalised sanktsioonid – Põhisumma määramine

(EÜ artikkel 228, lõige 2)

3. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastav Euroopa Kohtu otsus – Täitmise tähtaeg – Liikmesriigi kohustuste rikkumise olemasolu hindamisel aluseks võetav kuupäev

(EÜ artikkel 228)

Summary

1. Euroopa Kohus peab EÜ artikli 228 lõikes 2 ette nähtud menetluse raames igas tema menetluses olevas kohtuasjas selle konkreetse juhu asjaoludest ning vajalikust veenvuse ja hoiatavuse määrast lähtudes kindlaks määrama asjakohased rahalised sanktsioonid, et tagada algselt rikkumise tuvastanud kohtuotsuse võimalikult kiire täitmine ja ära hoida analoogsete liidu õiguse rikkumiste kordumine. Kui trahvi määramine näib eriti sobivat motiveerimaks liikmesriiki lõpetama võimalikult kiiresti rikkumine, mis sellise meetme puudumisel võib püsima jääda, siis põhisumma määramine tugineb põhiliselt selle tagajärje hindamisele, mida asjaomase liikmesriigi kohustuste täitmata jätmine era- ja avalikele huvidele avaldab, eelkõige juhul, kui rikkumine on pärast algselt selle tuvastanud kohtuotsust juba pikka aega kestnud.

(vt punktid 28 ja 29)

2. EÜ artikli 228 lõikes 2 ette nähtud menetluse raames tuleb põhisumma võimalikul määramisel igal vastaval juhul lähtuda kõigist asjakohastest teguritest, mis põhinevad nii tuvastatud rikkumise tunnustel kui ka EÜ artikli 228 alusel algatatud menetlusega seotud liikmesriigi suhtumisel. Kui Euroopa Kohus otsustab põhisumma määrata, siis peab ta igal juhul oma kaalutlusõigust kasutades määrama selle kindlaks nii, et ühelt poolt on see asjaoludele vastav ning teiselt poolt tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõimega proportsionaalne. Järelikult peab Euroopa Kohus põhisumma määramise taotluse suhtes otsuse tegemiseks arvestama kõiki asjaomase rikkumise asjaolusid, ning eelkõige asjaomase liikmesriigi suhtumist, rikkumise kestust ja raskust.

(vt punktid 30–32)

3. Kuigi EÜ artikkel 228 ei täpsusta tähtaega, mille jooksul tuleb kohtuotsus täita, tuleb täitmist alustada otsekohe ning see tuleb lõpule viia võimalikult kiiresti.

(vt punkt 34)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi – Ulatus ja piirid

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23)

2. Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Maksuõigusnormid – Tulumaks – Üüritulu

(ELTL artikkel 63)

Summary

1. Arvestades, et liikmesriigi kohtutel ja Euroopa Kohtul on erinevad ülesanded, millel põhineb ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus, ei saa nõuda, et eelotsust taotlev kohus tuvastaks enne Euroopa Kohtusse pöördumist kõik faktilised asjaolud ja esitaks õiguslikud hinnangud, mida tal oma õigusemõistmise ülesannete raames teha tuleb. Nimelt piisab, kui eelotsusetaotlusest nähtuvad põhikohtuasja ese ja selles tekkinud liidu õiguskorda puudutavad peamised küsimused, et liikmesriikidel oleks võimalik vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 23 esitada oma märkused ja osaleda tõhusalt Euroopa Kohtu menetluses.

(vt punkt 19)

2. ELTL artiklit 63 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad residendist maksumaksjal maha arvata oma vanemale tasutud rendi selliste kinnisasjade üürituludest, mille see vanem on talle üle andnud ja mis asuvad selle liikmesriigi territooriumil, kuid ei võimalda sellist mahaarvamist teha mitteresidendist maksumaksjal, tingimusel et rendi maksmise kohustus tuleneb nende kinnisasjade üleandmisest.

Kuna mitteresidendist maksumaksja kohustus tasuda oma vanemale renti tuleneb selles liikmesriigis asuvate kinnisasjade talle üleandmisest, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne, siis kujutab see rent endast selle vara kasutamisega otseselt seotud kulu, kuna nimetatud maksumaksja on selles osas sarnases olukorras residendist maksumaksjaga.

Neil asjaoludel on siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on tulumaksu valdkonnas mitteresidentidel sellise kulu mahaarvamine keelatud, samas kui see on lubatud residentidel, nõuetekohase põhjenduse puudumisel vastuolus ELTL artikliga 63.

(vt punktid 46, 47, 49 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337 – Liikmesriigi kohustus kehtestada keskkonnamõju hindamise kohustus selliste projektide suhtes, mis on tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga – Mõisted „projekt” ja „ehitamine”

(Nõukogu direktiiv 85/337 (muudetud direktiiviga 97/11) artikli 1 lõike 2 esimene taane, I lisa punkt 7 ja II lisa punkti 13 esimene taane)

Summary

Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud direktiiviga 97/11) artikli 1 lõike 2 teist taanet ja selle direktiivi I lisa punkti 7 tuleb tõlgendada nii, et olemasolevat lennujaama käitamisluba ei saa juhul, kui ehitustöid ega lennujaamarajatisi füüsiliselt muutvaid sekkumisi ei toimunud, käsitada nende sätete tähenduses ei „projektina” ega „ehitamisena”.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kohaldatavate siseriiklike õigusnormide alusel – ja võttes vajaduse korral arvesse pärast direktiivi 85/337 jõustumist toimunud mitmete ehitustööde või sekkumiste kumulatiivset mõju – siiski kindlaks tegema, kas see luba on osa mitmeetapilisest loamenetlusest, mille lõppeesmärk on niisuguse tegevuse realiseerimine, mis on projekt nimetatud direktiivi II lisa punkti 13 esimese taande – tõlgendatuna koosmõjus I lisa punktiga 7 – tähenduses. Kui nende ehitustööde või sekkumiste keskkonnamõju ei ole loamenetluse mõnes varasemas etapis hinnatud, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tagama direktiivi kasuliku mõju, seistes hea selle eest, et niisugune hindamine viidaks läbi vähemalt käitamisloa andmise etapis.

(vt punktid 24, 30, 32, 34, 36, 38 ja resolutsioon)