KOHTUJURISTI ETTEPANEK

VERICA TRSTENJAK

esitatud 10. juulil 2007 ( 1 )

Kohtuasi C-19/05

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Taani Kuningriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Ühenduste omavahendid — Seaduse alusel tasumisele kuuluv tollimaks, mida ei ole tolli vea tõttu sisse nõutud — Liikmesriikide rahalised kohustused”

I. Sissejuhatus

1. Euroopa Kohus teeb käesoleva menetluse raames otsuse Euroopa Ühenduste Komisjoni (edaspidi „komisjon”) poolt Taani Kuningriigi (edaspidi „Taani”) vastu esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi suhtes. Komisjon palub selles Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Taani ei ole komisjonile tasunud 18687475 Taani krooni (ligikaudu 2507210 euro) suuruses summas omavahendeid ja alates 27. juulist 2000 arvestatud intresse, on Taani rikkunud EÜ artiklist 10 ja nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsuse 94/728/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta artikleid 2 ja 8, ning mõista kohtukulud välja Taanilt.

2. Käesolev kohtuasi tuleneb kohtuasjast C-392/02 ( 2 ), milles Euroopa Kohus esitas põhimõtte, et liikmesriigid on rahaliselt vastutavad oma tolli vigade eest, mis on toonud kaasa ühenduse omavahendite vähenemise.

II. Õiguslik raamistik

3. EÜ artikkel 10 sätestab: „Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada nende kohustuste täitmine, mis tulenevad käesolevast lepingust või ühenduse institutsioonide võetud meetmetest. Nad aitavad kaasa ühenduse eesmärkide saavutamisele”.

A. Omavahendeid käsitlevad sätted

4. EÜ asutamislepingu artikli 269 teine lõik sätestab: „Komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga määrab nõukogu ühehäälselt kindlaks ühenduse omavahendite süsteemiga seotud sätted, mida ta soovitab liikmesriikidel vastu võtta kooskõlas nende põhiseadusest tulenevate nõuetega”.

5. Kuigi komisjoni hagi põhineb eelkõige nõukogu 31. detsembri 1994. aasta otsusel 94/728/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta ( 3 ) (edaspidi „otsus 94/728”), on samuti vajalik analüüsida nõukogu 24. juuni 1988. aasta otsust 88/376/EMÜ, Euratom ühenduste omavahendite süsteemi kohta ( 4 ) (edaspidi „otsus 88/376”), kuna kohtuasja asjaolud puudutavad osaliselt ajavahemikku enne 1. detsembrit 1995.

6. Algselt reguleeris omavahendite süsteemi otsus 88/376. See otsus tunnistati kehtetuks ning asendati otsusega 94/728, mida artikli 11 lõike 1 alusel kohaldatakse alates 1. detsembrist 1995.

1. Otsus 88/376

7. Otsuse 88/376 artikli 2 lõige 1 sätestab, et järgmisi tulusid käsitatakse ühenduste eelarvesse kavandatud omavahenditena: „a) impordimaksud, lisatasud, täiendavad summad või hüvitissummad, lisasummad või lisaelemendid ja muud tollimaksud, mille ühenduste institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad ühise põllumajanduspoliitika raames kolmandate riikidega kauplemise suhtes, ning osamaksud ja muud suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksud; b) ühise tollitariifistiku maksumäärad ja muud tollimaksud, mille ühenduste institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad kolmandate riikidega kauplemise suhtes, ning Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepingus käsitletud toodete suhtes kehtestatud tollimaksud; c) kõigi liikmesriikide käibemaksu arvestusbaasi suhtes ühtse määra kohaldamine, mis määratakse liikmesriikide jaoks kindlaks ühtviisi ja kooskõlas ühenduse eeskirjadega; ühegi liikmesriigi puhul ei ületa käesoleva otsuse kohaldamisel arvessevõetav arvestusbaas 55% selle riigi RKTst; d) eelarvemenetluse alusel ja kõiki muid tulusid arvesse võttes kehtestatud määra kohaldamine kõigi liikmesriikide RKT summa suhtes, mis on kindlaks määratud vastavalt käesoleva otsuse artikli 8 lõike 2 alusel vastuvõetava direktiiviga kehtestatavatele ühenduse eeskirjadele.”

8. Otsuse 88/376 artikli 8 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud: „1. Liikmesriigid nõuavad artikli 2 lõike 1 punktides a ja b nimetatud ühenduse omavahendid sisse vastavalt siseriiklikele õigus- või haldusnormidele, mida kohandatakse vajaduse korral ühenduse eeskirjade nõuete kohaselt. Komisjon kontrollib regulaarselt siseriiklikke õigusnorme, mis liikmesriigid on talle saatnud, edastab liikmesriikidele kohandused, mida ta peab ühenduse eeskirjade täitmisel vajalikuks, ja annab aru eelarvepädevatele institutsioonidele. Liikmesriigid annavad artikli 2 lõike 1 punktides a–d ettenähtud vahendid komisjoni käsutusse. 2. Ilma et see piiraks raamatupidamisarvestuse kontrollimist ning nimetatud kontrolli seaduslikkuse ja korrapärasuse inspekteerimist vastavalt Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu artikli 206 sätetele – nimetatud kontrollimine ja inspekteerimine käsitlevad peamiselt käibemaksust ja RKTst laekuvate omavahendite baasi kindlaksmääramise siseriiklike süsteemide ja korra usaldusväärsust ja tõhusust – ning ilma et see piiraks kõnealuse asutamislepingu artikli 209 lõikes c sätestatud inspekteerimise korda, võtab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga ühehäälselt vastu sätted, mida on vaja käesoleva määruse kohaldamiseks ning selleks, et kontrollida artiklites 2 ja 5 nimetatud tulude sissenõudmist, komisjoni käsutusse andmist ja tasumist.”

2. Otsus 94/728

9. Otsuse 94/728 artikli 2 lõige 1 sätestab, et ühenduste eelarvesse kavandatud omavahenditena käsitatakse „traditsioonilisi vahendeid”, mis tulenevad järgmistest tuludest: „a) impordimaksud, lisatasud, täiendavad summad või hüvitissummad, lisasummad või lisaelemendid ja muud tollimaksud, mille ühenduse institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad ühise põllumajanduspoliitika raames kolmandate riikidega kauplemise suhtes, ning osamaksud ja muud suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksud; b) ühise tollitariifistiku maksumäärad ja muud tollimaksud, mille ühenduse institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad kolmandate riikidega kauplemise suhtes, ning Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepingus käsitletud toodete suhtes kehtestatud tollimaksud; c) [nn käibemaksuvahend, st] kõigi liikmesriikide käibemaksu arvestusbaasi suhtes ühtse määra kohaldamine […]; d) [nn rahvamajanduse kogutoodangu ehk „RKT” või „täiendav vahend”, st] eelarvemenetluse alusel ja kõiki muid tulusid arvesse võttes kehtestatava määra kohaldamine kõigi liikmesriikide RKT summa suhtes […]”.

10. Otsuse 94/728 artikli 2 lõike 3 kohaselt jätavad liikmesriigid 10% lõike 1 punktide a ja b alusel makstud summadest sissenõudmiskuludena endale. Nõukogu 29. septembri 2000. aasta otsuse 2000/597/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta ( 5 ) artikli 2 lõike 3 alusel suurendati seda protsendimäära 25-ni summade puhul, mis kehtestatakse pärast 31. detsembrit 2000.

11. Otsuse 94/728 artikkel 8 sätestab: „1. Liikmesriigid nõuavad artikli 2 lõike 1 punktides a ja b nimetatud ühenduste omavahendid sisse vastavalt siseriiklikele õigusaktidele, mida kohandatakse vajaduse korral ühenduse eeskirjade nõuete kohaselt. Komisjon kontrollib regulaarselt siseriiklikke õigusnorme, mis liikmesriigid on talle saatnud, edastab liikmesriikidele kohandused, mida ta peab ühenduse eeskirjade täitmisel vajalikuks, ja annab aru eelarvepädevatele institutsioonidele. Liikmesriigid annavad artikli 2 lõike 1 punktides a–d ettenähtud vahendid komisjoni käsutusse. 2. […] võtab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga ühehäälselt vastu sätted, mida on vaja käesoleva määruse kohaldamiseks ning selleks, et kontrollida artiklites 2 ja 5 nimetatud tulude sissenõudmist, komisjoni käsutusse andmist ja tasumist.”

3. Tulude sissenõudmise kontrollimise tagamiseks mõeldud sätted

12. Käesoleva asja aluseks olnud asjaolude asetleidmise ajal olid tulude sissenõudmise kontrollimise tagamiseks mõeldud sätted kehtestatud nõukogu 29. mai 1989. aasta määrusega nr 1552/89 (EMÜ, Euratom), millega rakendatakse otsus 88/376/EMÜ (edaspidi „määrus 1552/89”) ( 6 ). Seda määrust muudeti nõukogu 8. juuli 1996. aasta määrusega nr 1355/96 (Euratom, EÜ) ( 7 ), mis jõustus 14. juulil 1996. Määrus nr 1552/89 koos muudatustega kodifitseeriti ja asendati nõukogu 22. mai 2000. aasta määrusega (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 94/728/EÜ, Euratom. ( 8 )

13. Määruse nr 1552/89 teine põhjendus sätestab, et „[o]tsuse 88/376/EMÜ, Euratom artiklis 2 märgitud omavahendid peavad olema ühenduse kasutatavad võimalikult headel tingimustel ning seda silmas pidades on vaja kehtestada eeskirjad, mille alusel liikmesriigid annavad ühendustele ettenähtud omavahendid komisjoni käsutusse”.

14. Määruse nr 1552/89 artikli 2 lõiked 1 ja 1a kehtestavad tingimused ühenduse omavahendite maksu tekkimisele tollimaksu alusel: „1. Käesoleva määruse kohaldamisel määratakse otsuse 88/376/EMÜ, Euratom artikli 2 lõike 1 punktides a ja b märgitud ühenduse omavahendite maks kindlaks niipea, kui tollieeskirjades ettenähtud maksu arvestuskande ja võlgniku teavitamisega seotud tingimused on täidetud. 1a. Lõikes 1 märgitud kindlaksmääramise kuupäev on tollieeskirjades ettenähtud arvestusregistrisse kandmise kuupäev.”

15. Määruse nr 1552/89 artikli 9 lõike 1 esimene lõik näeb ette, et „[i]ga liikmesriik kannab omavahendid artiklis 10 ettenähtud korras kontole, mis avatakse komisjoni nimel liikmesriigi riigikassas või liikmesriigi määratud asutuses.”

16. Vastavalt määruse nr 1552/89 artiklile 11: „Asjaomased liikmesriigid peavad kõikide viivituste eest ülekannete tegemisel artikli 9 lõikes 1 märgitud kontole maksma intressi liikmesriigi rahaturul lühiajaliste finantstehingute maksetähtpäeval kehtiva intressimäära alusel, mida on tõstetud kahe protsendi võrra. Intressimäärale lisandub 0,25 protsenti iga viivitatud kuu kohta. Suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.”

17. Nimetatud määruse artikli 17 lõigete 1 ja 2 kohaselt: „1. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada artiklis 2 kindlaksmääratud maksudele vastavate summade komisjonile kasutatavaks tegemine käesolevas määruses ettenähtud korras. Liikmesriigid on kindlaksmääratud maksudele vastavate summade komisjoni käsutusse andmise kohustusest vabastatud ainult sellisel juhul, kui kõnealused summad on vääramatu jõu tõttu sisse nõudmata jäänud. Lisaks sellele võivad liikmesriigid nende summade komisjonile kasutatavaks tegemise kohustuse täitmata jätta üksikjuhtudel, kui pärast kõnealuse juhtumiga seotud asjaolude põhjalikku hindamist ilmneb, et liikmesriikidest olenemata põhjustel ei ole makse kaua aega võimalik sisse nõuda. […]”

B. Tollieeskirjad

1. Tolliseadustik

18. Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik ( 9 ) (edaspidi „tolliseadustik”) artikli 9 lõige 1 sätestab: „1. Asjaomase isiku jaoks soodne otsus tunnistatakse kehtetuks või seda muudetakse, kui üks või mitu sellise otsuse tegemiseks ettenähtud tingimustest olid täitmata või neid enam ei täideta, välja arvatud artiklis 8 nimetatud juhtudel”.

19. Tolliseadustiku artikkel 20 sätestab: „1. Tollivõla tekkimisel seaduse alusel tasumisele kuuluvad tollimaksud põhinevad Euroopa ühenduste tollitariifistikul. […] 3. Euroopa Ühenduste tollitariifistiku moodustavad: a) kauba koondnomenklatuur; […] f) ühepoolsed peatamismeetmed, millega nähakse ette teatavatelt kaupadelt tasumisele kuuluvate imporditollimaksude vähendamine või nendest vabastamine; […]. 4. Ilma et see piiraks ühtse määraga makse käsitlevate sätete kohaldamist, kohaldatakse deklarandi taotlusel lõike 3 punktis c ettenähtud meetmete asemel punktides d, e ja f nimetatud meetmeid, kui asjaomased tooted vastavad viimati mainitud meetmetega ettenähtud tingimustele. Taotluse võib esitada tagantjärele, tingimusel et asjakohased nõuded on täidetud. […]”.

20. Tolliseadustiku artikli 82 lõige 1 sätestab: „1. Kui kaup lubatakse vabasse ringlusse imporditollimaksu vähendatud või nullmääraga kauba eesmärgipärase kasutuse tõttu, jääb see tollijärelevalve alla. Tollijärelevalve lõpetatakse, kui tingimused imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamiseks ei ole enam täidetud, kui kaup eksporditakse või hävitatakse või kui tasumisele kuuluvate tollimaksude maksmise korral lubatakse kaupa kasutada muul eesmärgil kui see, mis oli imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamise tingimuseks”.

21. Tolliseadustiku artikli 204 lõigete 1 ja 2 kohaselt: „1. Tollivõlg impordil tekib, kui ei täideta: a) kohustust, mis tuleneb sellise kauba ajutisest ladustamisest, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, või tolliprotseduuri kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud, või b) tingimust, mis on seotud kauba suunamisega nimetatud protseduurile või kaubale imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamisega kauba eesmärgipärase kasutuse tõttu, välja arvatud artiklis 203 nimetatud juhtudel, kui ei tehta kindlaks, et nimetatud kohustuste ja tingimuste eiramine ei avalda ajutise ladustamise või muu kõnealuse tolliprotseduuri nõuetekohasele käigule olulist mõju. 2. Tollivõlg tekib kas sellest hetkest, kui kohustust, mille täitmata jätmine toob kaasa tollivõla tekkimise, enam ei täideta, või sel hetkel, kui kaup suunatakse asjaomasele tolliprotseduurile, ja hiljem tehakse kindlaks, et tegelikult ei täidetud mis tahes tingimust, mille täitmine on kauba nimetatud protseduurile suunamise või kaubale eesmärgipärase kasutuse tõttu imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamise eelduseks”.

22. Tolliseadustiku artikkel 220 sätestab: „1. Kui tollivõlast tuleneva maksusumma kohta ei ole arvestuskannet tehtud kooskõlas artiklitega 218 ja 219 või kanne on tehtud tollivõla tekkimisel seaduse alusel tasumisele kuuluva tollimaksu summast väiksema summa kohta, tehakse tasumisele kuuluva või tasuda jääva tollimaksu summa kohta arvestuskanne kahe päeva jooksul alates kuupäevast, kui toll olukorrast teada saab ning kui tollil on võimalik tollivõla tekkimisel tasumisele kuuluv maksusumma välja arvutada ja võlgnik määrata (järelarvestuskanne). Tähtaega võib kooskõlas artikliga 219 pikendada. 2. Välja arvatud artikli 217 lõike 1 teises ja kolmandas lõigus nimetatud juhtudel, ei tehta järelarvestuskannet, kui: […] b) tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, mida ei oleks olnud võimalik avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ja järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta; […]”.

23. Tolliseadustiku artikkel 239 sätestab: „1. Impordi- või eksporditollimaksu võib tagasi maksta või vähendada muudes kui artiklites 236, 237 ja 238 nimetatud juhtudel: — mis määratakse kindlaks kooskõlas komiteemenetlusega, — mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses. Olukorrad, mille puhul seda sätet võib kohaldada ja kord, mida tuleb järgida, määratakse kooskõlas komiteemenetlusega. Tollimaksu tagasimaksmiseks või vähendamiseks võib kehtestada eritingimused. 2. Tollimaks makstakse tagasi või vähendatakse lõikes 1 ettenähtud põhjustel taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele tolliasutusele kaheteistkümne kuu jooksul arvestades kuupäevast, kui tollimaksu summa võlgnikule teatati. Toll võib seda tähtaega piisavalt põhjendatud erandjuhtudel pikendada.”

2. Tolliseadustiku rakendussätted

24. Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik ( 10 ), mis tunnistati kehtetuks komisjoni 24. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1602/2000, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik ( 11 ), artikkel 291 sätestab: „1. Tariifse sooduskohtlemisega vabasse ringlusse lubatavale kaubale kohaldatakse tariifset sooduskohtlemist selle eesmärgipärase kasutuse tõttu kirjaliku loa alusel, mis antakse isikule, kes impordib kaupa või korraldab kauba impordi vabasse ringlusse lubamiseks. 2. Nimetatud loa annavad asjaomasele isikule kirjaliku taotluse esitamisel välja selle liikmesriigi tolliasutused, kus kaup vabasse ringlusse deklareeritakse. […]”.

25. Määruse nr 2454/93 artikkel 869 sätestab: „Toll võib ise otsustada mitte teha arvestuskannet tasumata tollimaksude kohta järgmistel juhtudel: […] b) kui toll peab seadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimusi täidetuks, tingimusel et asjaomaselt ettevõtjalt sama vea tõttu ühelt või enamalt impordi- või eksporditoimingult tasumata summa on väiksem kui 2000 eküüd; […]”.

26. Sama määruse artikkel 871 sätestab: „Muudel kui artiklis 869 osutatud juhtudel kui toll peab seadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimusi täidetuks või kahtleb selles, kas selle sätte kriteeriumid käivad teatava juhu kohta, peab toll esitama dokumendid kõnealuse juhu kohta komisjonile, et saaks teha otsuse vastavalt artiklitega 872–876 ettenähtud menetlusele. Komisjonile juhu kohta esitatud dokumendid peavad sisaldama kogu läbivaatamiseks vajalikku teavet. Komisjon teatab viivitamata asjaomasele liikmesriigile dokumentide kättesaamisest. Komisjon võib nõuda lisateabe esitamist, kui liikmesriigi esitatud teave ei ole piisav, et teha kõiki asjaolusid arvestav otsus asjaomase juhu kohta”.

3. Kombineeritud nomenklatuuri puudutavad sätted

27. Kombineeritud nomenklatuur (edaspidi „CN”) avaldati nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta ( 12 ) I lisas. See määrus põhineb ülemaailmsel kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemil, mis on välja töötatud Tollikoostöö Nõukogu poolt, millest sai Maailma Tolliorganisatsioon, ning mis kehtestati Brüsselis 14. juunil 1983. aastal sõlmitud rahvusvahelise konventsiooniga, mis kiideti ühenduse nimel heaks nõukogu 7. aprilli 1987. aasta otsusega 87/369/EMÜ rahvusvahelise kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi konventsiooni ja selle muutmisprotokolli sõlmimise kohta. ( 13 ) Seda määrust muudeti viimati komisjoni 11. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1789/2003, millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa ( 14 ).

28. Määruse nr 2658/87 I lisa II jaotis sätestab muu hulgas, et tollimaksud peatatakse […] loendis esitatud laevade, paatide ja muude veesõidukite ehitamiseks, remontimiseks, hooldamiseks või ümberehitamiseks ette nähtud kaupade puhul ning kõnealuste laevade, paatide ja muude veesõidukite varustamiseks või sisseseadeks ette nähtud kaupade puhul.

29. Nimekiri, millele see lisa viitab, sisaldab ka tariifi alamrubriiki 89019010 CN, mida kohaldatakse muudele kaubalaevadele ja muudele reisi-kaubalaevadele.

30. Mahutid, k.a mahutid vedelike transpordiks, mis on spetsiaalselt konstrueeritud ning varustatud ühe või mitme transpordiliigi jaoks klassifitseeritakse määruse nr 2658/87 I lisas asuvasse tariifi alamrubriiki 86090090 CN.

III. Asjaolud

31. Kontserni kuuluv Taani ettevõtja (edaspidi „importija”) esitas 1990. aastal seestöötlemise alusel imporditollimaksust vabastamise taotluse. Importija taotlus põhines argumendil, et imporditud kauba puhul (puit ja sünteetiline materjal) on tegemist kaubaga, mis on ette nähtud kontserni konteinerlaevadele meretranspordi jaoks paigaldatavate mahutite ehitamiseks.

32. Taani toll andis impordiks loa ning ei maksustanud imporditollimaksuga kaupa (puit ja sünteetilised materjalid), mis klassifitseeriti määruse nr 2658/87 I lisa tariifi alamrubriiki 89019010 CN. Seda kaupa käsitleti lõppkasutuse korra alusel (end-use) ( 15 ), mida kohaldatakse laevadesse paigaldatud kaupadele või laevade varustamiseks ja sisseseadeks ettenähtud kaupadele. Taani toll juhtis importija tähelepanu ka sellele, et selles asjas ei saa kohaldada seestöötlemise protseduuri.

33. Komisjoni esindajad teostasid 25.–29. märtsil 1996 ühenduste omavahendite sissenõudmise kontrolli, mille käigus nad koostasid aruande nr 96-1-1. Aruandes leiti, et Taani ametivõimud olid ühenduse õigust rikkudes andnud importijale loa imporditollimaksuga maksustamata importida transpordiks ettenähtud mahutite ehitamiseks kasutatud kaupu, mis ei olnud osa laevade sisseseadest. Selleks et kohaldada õigesti lõppkasutuse tolliprotseduuri, pidid mahutid olema otse laevadesse paigaldatud või olema osa nimetatud laevade sisseseadest. Komisjoni esindajad tuvastasid samal ajal, et selle rikkumise tõttu on ühenduse omavahendid ebaseaduslikult vähenenud. Samuti leidis komisjon, et Taani ametivõimud olid lõppkasutamise korra kohaldamisel alates 1. jaanuarist 1994 tehtud vigade eest rahaliselt vastutavad. Selle kontrolli raames koostati aruanne, mis edastati Taani ametivõimudele 12. juunil 1996.

34. Taani vaidlustas komisjoni aruande 12. veebruari 1997. aasta kirjaga ning kordas oma seisukohta 6. juuni 1997. aasta ühenduste omavahendite nõuandekomitee koosolekul. Sellel koosolekul seadis Taani selle komitee pädevuse kahtluse alla ning taotles asja lahendamist komisjoni maksunduse ja tolliküsimustes pädeva peadirektoraadi poolt. Komisjon selgitas sellel koosolekul, et ta ei ole nõus Taani poolt esitatud tollieeskirjade tõlgendusega.

35. 25. novembril 1997 taotles Taani asja arutamist tolliseadustiku komitee soodustatud tariifimenetluse suhtes pädeva osakonna poolt, kuna tollivõlga ei olnud tekkinud ning kuna tegemist ei olnud ühenduse omavahendite kaotusega.

36. 30. novembril 1997 edastas Taani toll (Lõuna-Jüütimaa tollikeskus) importijale ilma sellega nõustumata komisjoni õigusliku arvamuse, mis puudutab imporditollimaksuga maksustamata importimise luba, ning ta teatas importijale, et ta kogub imporditollimaksu alates 1. jaanuarist 1998. Lõppkasutuse alusel antud impordiluba kaotas importija suhtes kehtivuse 31. detsembril 1997. Importija esitas 3. veebruaril 1998 taotluse seestöötlemise alusel. Selle alusel anti impordiluba 21. aprillil 1998, kuid sellel oli tagasiulatuv jõud alates 3. veebruarist 1998. Ajavahemiku 1. jaanuarist kuni 3. veebruarini 1998. aastal osas ei palunud komisjon Taani valitsusel imporditollimaksu summat üle kanda.

37. 9. novembril 1998 palus komisjon Taanil maksta ilma intressideta ajavahemiku 1. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 1997 eest imporditollimaksu, mida ta pidi koguma kuni 18687475 Taani krooni. Taani on rahaliselt vastutav importija kogu impordi eest alates 1. jaanuarist 1994, kuna ta kohaldas valesti lõppkasutuse korda. Toll vastas sellele kirjale 10. märtsil 1999, edastades komisjonile nimekirja ajavahemikul 1. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 1997 sisse nõudmata imporditollimaksu kohta ning vaidlustades seda, et ühendusele tekkis tema praktika tõttu rahaline kahju.

38. 31. jaanuaril 2002 saatis komisjon Taanile märgukirja, milles ta veelkord tõi ära importija kaupade tariifset klassifikatsiooni puudutavad rikkumised ning nõudis 18687475 Taani krooni suuruse summa maksmist.

39. 2. aprillil 2002 vastas Taani valitsus märgukirjale ning möönis, et määruse nr 2658/87 I lisa II jaotist ei saa nii kitsalt tõlgendada, et imporditollimaksust vabastatakse kaubad, mida kasutatakse laevade sisseseadeks ettenähtud toodete tootmiseks.

40. 6. mail 2002 saatis Taani valitsus komisjonile väljaspool kohustuste rikkumise menetlust kirja, milles ta taotles seda, et tollikoodeksi artikli 220 lõike 2 punkti b alusel antaks talle luba mitte teha järelarvestuskannet, kuna lõppkasutuse alusel antud loa puhul oli tegemist tolli veaga, mida tasumise eest vastutaval isikul ei olnud võimalik avastada.

41. Kuna Taani poolt märgukirjale antud vastus komisjoni ei veennud, saatis komisjon 31. oktoobril 2002 Taanile põhjendatud arvamuse, kutsudes seda liikmesriiki võtma kõiki arvamuse täitmiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest. Taani vastas sellele 28. veebruaril 2003.

42. 19. aprillil 2004 tuvastas tolliseadustiku komitee töögrupp otsuse REC 12/03 vastuvõtmise menetluse raames toimunud koosolekul, et seestöötlemise alusel imporditollimaksu tasumisest vabastamise loa andmise tingimused olid importija suhtes täidetud juba 1990. aastal. Kui importija taotles sellist luba 1990. aastal, oleks pidanud selle talle andma. Samuti leiti sellel koosolekul, et Taani tolli vead ei tekitanud ühenduse eelarvele tagajärgi. Selle töögrupi koosoleku põhjal võttis komisjon 19. mail 2004 vastu otsuse REC 12/03 ( 16 ). Komisjon leidis selles otsuses, et tuleb teha importija poolt tasumisele kuuluva imporditollimaksu summa järelarvestuskanne ning importija jaoks on imporditollimaksu tasumisest vabastamise taotlus põhjendatud. Komisjon teavitas Taanit 21. veebruari 2005. aasta kirjaga, et teda ei peeta enam rahaliselt vastutavaks ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 3. veebruarini 1998 osas ühenduste omavahendite tasumata jätmise eest.

43. Kuna Taani ei arvestanud põhjendatud arvamusega, esitas komisjon 20. jaanuaril 2005 EÜ artikli 226 alusel hagi.

44. Komisjon palub Euroopa Kohtul: — tuvastada, et kuna Taani Kuningriik ei ole 18687475 Taani krooni suuruses summas omavahendeid ja alates 27. juulist 2000 arvutatavaid intresse komisjonile tasunud, on Taani Kuningriik rikkunud ühenduse õigusest, eelkõige EÜ artiklist 10 ja nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsuse 94/728/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta artiklitest 2 ja 8 tulenevaid kohustusi; — mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.

45. Taani Kuningriik palub Euroopa Kohtul: — jätta hagi rahuldamata; — mõista kohtukulud välja komisjonilt.

IV. Poolte argumendid

46. Komisjon on arvamusel, et Taani andis ebaõigesti loa imporditollimaksuga maksustamata importida mahutite tootmiseks ettenähtud kaupu, olgugi et Taani ametivõime teavitati selle toimimisviisi ekslikkusest. Tariifi alamrubriigi 86090090 CN kasutamine on ekslik, kuna kaupa kasutati selliste mahutite tootmiseks, millel ei ole mingit eripära. Neid mahuteid, mille jaoks Taani andis kauba importimise loa, ei saa laeva paigaldada, kuna neil ei ole selle jaoks vastavaid omadusi ning samuti ei ole need osa laeva sisseseadest. Need ei asenda laeva osa, kuhu kaubad laaditakse, ning ei ole osa laeva varustusest või sisseseadest, kuna neid ei kasutata laeva käitamiseks. Seega ei ole neil eesmärgipärast kasutust.

47. Komisjoni arvates ei saa Taani ametivõimud seestöötlemise alusel anda impordiluba. Taani ametivõimud oleksid pidanud antud loa kehtetuks tunnistama kohe pärast komisjoni teate saamist, st tolliseadustiku artikli 220 lõike 1 alusel kahe päeva jooksul. Taani on rikkunud tolliseadustiku artiklitest 9 ja 20 ning määrusest nr 2658/87 tulenevaid kohustusi. Seetõttu vähenesid ühenduse omavahendid. Lisaks rõhutab komisjon, et tollimaksudest tulenevad ühenduse omavahendid moodustuvad tollivõla tekkimisel.

48. Seestöötlemise protseduuri ei saa imporditud kaubale kohaldada. Samas ei ole ex post võimalik tuvastada, kas tolliseadustiku artikli 117 punktis b seestöötlemise protseduuri jaoks esitatud tingimused on täidetud.

49. Komisjon kinnitab, et Taani ametivõimud said temalt asjaomaste sätete tõlgenduse, kuid siiski ei teinud nad tollivõla järelarvestuskannet, kuna nad leidsid, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tingimused on täidetud. Seega ei täitnud nad määruse nr 2454/93 artiklist 871 tulenevaid kohustusi. Komisjon leiab, et Taani ametivõimud tegutsesid omal vastutusel selles osas, milles nad jäid kindlaks oma tõlgendusele isegi pärast seda, kui komisjon teavitas Taanit 1996. aastal rikkumistest sellise lõppkasutuse korra kohaldamisel, mis lubab nullmääraga importimist. Kuna Taani ametivõimud ei teavitanud komisjoni selle korra kohaldamisel esinenud ja komisjoni poolt välja toodud raskustest ja rikkumistest, takistasid Taani ametivõimud tal teha otsust tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b võimaliku kohaldamise kohta.

50. Komisjon leiab, et Taani ametivõimud ei tegutsenud täie hoolsusega imporditollimaksuga maksustamata importimise loa andmisel. Samuti jäi neil puudu hoolsusest, kuna nad ei teinud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b ja määruse nr 2454/93 artiklit 871 kohaldades tollivõla järelarvestuskannet. Taani ei teinud seega ühenduse omavahendeid kindlaks ning on niisiis rahaliselt vastutav omavahendite kaotuse eest, mis kujutab endast otsuse 94/728 artikli 8 rikkumist. Seega peab ta ühenduse eelarvesse kandma üle 18687475 Taani krooni suuruse summa, mis kuulub tasumisele tehtud vigade ja hoolsuse puudumise tõttu. Ühendusele tekkis kahju, kuna seda summat ei kantud üle. Osas, milles Taani keeldub selle summa maksmisest, rikub ta otsuse 94/728 artiklitest 2 ja 8 ning EÜ artiklist 10 tulenevaid kohustusi.

51. Komisjon leiab, et ajavahemiku 1. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 1997 osas ei erine käesoleva asja asjaolud suuresti kohtuasjas C-392/02: komisjon vs. Taani ( 17 ) vaatluse all olnud asjaoludest.

52. Lõpuks on komisjon arvamusel, et Taani peab samuti tasuma intresse määruse nr 1552/89 artikli 11 alusel.

53. Taani valitsus vaidlustab selle, et ühendusel on tekkinud omavahendite tasumata jätmise tõttu rahaline kahju. Taani ametivõimude tehtud vigadel ei olnud negatiivset mõju ühenduse eelarvele, kuna importija täitis juba 1990. aasta taotluse esitamise ajal seestöötlemise tolliprotseduuri alusel käsitlemise tingimusi; tegemist on asjaoluga, mis tuleneb otsusest REC 12/03. Seetõttu ei tekkinud mingit tollivõlga. Komitee tuvastas 19. aprilli 2004. aasta koosolekul, et ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 3. veebruarini 1998 osas ei tekkinud ühendusel rahalist kahju tollimaksust vabastamise tõttu.

54. Taani valitsus kinnitab, et ei ole selge, kas imporditud kaup ei või kuuluda lõppkasutuse korra alla. Seega on käesoleva kohtuasja jaoks põhiliseks küsimus selle kohta, kas mahuteid klassifitseeritakse kui laevade varustamiseks või sisseseadeks ettenähtud kaupa. Euroopa Kohus tegi kohtuasjas 148/87 ( 18 ) otsuse laevadesse püsivalt paigaldatud kalavõrkude kohta. Laeva paigaldatud kauba staatus ei ole selge. Taani valitsus soovitas seega, et komisjoni pädev komitee teeb kauba staatuse kindlaks; seda ei ole veel tehtud.

55. Taani valitsus kinnitab otsusele REC 12/03 ning osakonna 19. aprilli 2004. aasta koosoleku protokollile viidates, et nende tekstide kohaselt olid seestöötlemise protseduuri kohaldamiseks loa andmise tingimused täidetud alates 1990. aastast ning ühenduse eelarvele ei tekkinud kahju. Kuna komisjon on oma repliigis selgitanud, et selline järeldus käib ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 3. veebruarini 1998 kohta, võib otsust mõista nii, et kahju ei tekkinud ka mitte enne 1. jaanuari 1998. Samuti nähtub otsusest, et mingit kahju ei tekkinud, kuna tuleb kohaldada seestöötlemise jaoks ettenähtud õiguslikku alust, mis näeb samuti ette nullmääraga tollimaksu. Seega tuleb kohaldada tolliseadustiku artiklit 239. Kuna seestöötlemise kord kehtib samasuguste faktiliste asjaolude suhtes pärast 1. jaanuari 1998, ei ole põhjust, miks seda korda ei võiks kohaldada ka ajavahemikule enne 1. jaanuari 1998.

56. Taani valitsus kinnitab, et Taani ametivõimud muutsid oma seisukohta lõppkasutuse korra kohaldamisel nii hilja komisjoni käitumise tõttu, kelle tolliseadustiku komitee tollisoodustuste osas pädev osakond ei esitanud küsimust arutlusele. Taani ametivõimud muutsid oma seisukohta märgukirjale vastuse ettevalmistamise raames maksunduse ja tolliliidu peadirektoraadi nimeliselt nimetamata ametnikuga telefoni teel ühenduse võtmise tõttu, kes teatas, et Taani peab kohaldama seestöötlemise korda eesmärgipärase kasutuse korra asemel.

57. Taani valitsus vaidlustab samuti sõnaselgelt komisjoni väited, mille kohaselt Taani ei teavitanud komisjoni sellest, et ta ei kavatse teha tollivõla järelarvestuskannet, kuna Taani tegi seda komisjonile 6. mail 2002 saadetud kirjas.

V. Kohtujuristi õiguslik hinnang

A. Liikmesriikide vastutus ühenduse ees omavahendite valdkonnas

58. Otsuse 94/728 artikli 2 lõike 1 punkt b sätestab, et ühenduse omavahendid on ühisest tollitariifistikust tulenevad ja muud tollimaksud, mille ühendus on kehtestanud kolmandate riikidega kauplemise suhtes. ( 19 ) Tollimaksude kasutamine ühenduse eelarves ühenduse omavahenditena on selle asjaolu tagajärg, et tolliliidu raames ( 20 ) riik, kes määrab tollimaksu sissenõudmise ei ole tingimata riik, milles kaupa kasutatakse. ( 21 )

59. Määruse nr 1552/89 artikkel 2 sätestab, et ühenduse omavahendite maks määratakse kindlaks niipea, kui tollieeskirjades ettenähtud maksu arvestuskande ja võlgniku teavitamisega seotud tingimused on täidetud. Nimetatud sätte sõnastusest nähtub, et liikmesriikide kohustus ühenduste omavahendite maks kindlaks määrata tekib siis, kui tollieeskirjades ettenähtud tingimused on täidetud, ning et seega ei ole vaja, et arvestuskanne oleks tõepoolest tehtud. ( 22 ) Järelikult on liikmesriigid „kohustatud ühenduste omavahendite maksu kindlaks määrama siis, kui nende tollil on võimalik tollivõlast tulenev maksusumma arvutada ja võlgnik määrata”. ( 23 )

60. Euroopa Kohtu praktika tollimaksude käsitamisel ühenduse omavahenditena on võtnud põhimõtteliselt seisukoha, et „liikmesriigid on kohustatud ühenduste omavahendite maksu kindlaks määrama, kui nende tollil on vajalikud andmed ja seega on neil võimalik arvutada tollivõlast tulenev maksusumma ja määrata võlgnik, sõltumata küsimusest, kas tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohaldamise tingimused on täidetud ja kas seega võib teha järelarvestuskande ja viia läbi asjaomase tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise. Neil tingimustel liikmesriik, kes hoidub ühenduste omavahendite maksu kindlaksmääramisest ja vastava summa komisjoni käsutusse andmisest, ilma et ükski määruse nr 1552/89 artikli 17 lõikes 2 ette nähtud tingimustest oleks täidetud, rikub kohustusi, mis tulenevad ühenduse õigusest ja eelkõige otsuse 94/728 artiklitest 2 ja 8.” ( 24 )

B. Kas ühenduse sätete ebaselgus vabastab liikmesriigid kohustusest määrata kindlaks ühenduse omavahendid?

61. Taani valitsus ei saa välja tuua väidetavaid määruse nr 3658/87 I lisa sõnastuse ebatäpsusi. Need ebatäpsused ei vabasta liikmesriike otsuse 94/728 alusel tasuma ühenduse omavahendeid. Eespool viidatud kohtuotsusest C-392/02: komisjon vs. Taani nähtub, et „kuigi liikmesriigi tolli tehtud vea tagajärjel ei pea tasumise eest vastutav isik asjaomast tollimaksu summat tasuma, ei või see seada kahtluse alla kõnealuse liikmesriigi kohustust maksta intresse ning makse, mis oleksid tulnud omavahendite käsutusseandmise raames kindlaks määrata”. ( 25 ) Kaudse halduse põhimõtte alusel ( 26 ) on ühenduse tollieeskirjade kohaldamine liikmesriikide pädevuses.

62. Kui teatud tollieeskirjad ei ole selged, ei vabasta selline ebaselgus liikmesriike kohustusest tasuda ühenduse omavahendeid. Kindlasti on ühenduse põhimõte see, et liikmesriigid ei saa üldjuhul üksinda tõlgendada võimalikke ühenduse sätete ebatäpsusi. Kui nad võiksid neid ise tõlgendada, siis samal ajal rikuksid nad EÜ artiklit 220. ( 27 ) Taani valitsuse argumendid, mille kohaselt määruse nr 3658/87 I lisa ebatäpsuste tõttu ei ole selge, kas tollivõlg on tekkinud, on seega alusetud. Isegi kui liikmesriik vaidlustab tollivõla olemasolu, peab ta ühenduse omavahendid kindlaks määrama. ( 28 ) Määruse nr 1552/89 artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid ei saa jätta nõudeid – isegi kui nad neid vaidlustavad – kindlaks määramata, kuna liikmesriikide tegevus mõjutab ühenduse finantstasakaalu. ( 29 )

C. Taani kohustus ühenduse omavahendite käsutusseandmiseks

63. Kõigepealt tuleb välja tuua, et Taani valitsus möönis oma 2. aprilli 2002. aasta kirjas, et kohaldas ühenduse tollieeskirju ebaõigesti. Taani valitsus möönis kostja vastuses samuti, et ta kohaldas ebaõigesti lõppkasutuse korda ning et ta teavitas importijat, et käesolevas asjas ei saa kohaldada seestöötlemise protseduuri. Siiski vaidlustab ta selle, et ühenduse omavahendite süsteemile tekkis kahju, kuna teist tolliprotseduuri, nimelt seestöötlemise protseduuri, mida iseloomustab nullmääraga maks, võis kohaldada.

64. Ühendusel on õigus omavahenditele, kui on täidetud tollivõla tekkimise sisulised tingimused. ( 30 ) Liikmesriikide kohustus määrata kindlaks ühenduse omavahendite maks tekib eespool viidatud kohtuotsuse C-392/02: komisjon vs. Taani alusel niipea, kui tollieeskirjades, st tollisätetes ettenähtud tingimused on täidetud.

65. Küsimus selle kohta, kas esinevad tingimused ühenduse omavahendite kindlakstegemiseks, ei sõltu vastusest sellele küsimusele, kuidas tuleb tolliõiguse kohaselt kohelda tollivõla tasumise eest vastutavat isikut, kuna tegemist on õiguslikult eraldiseisvate suhetega. „[Omavahendeid puudutavad sätted] reguleerivad suhteid ühenduse ja liikmesriikide vahel omavahendite kindlaksmääramise ja käsutusse andmise osas. [Tollieeskirjad] reguleerivad suhteid liikmesriikide ja ettevõtjate vahel tollideklaratsioonide osas ning impordi- ja eksporditollimaksude määramisel ja sissenõudmisel.” ( 31 ) Ühenduse omavahendeid puudutavate suhete osas ühenduse ja Taani vahel ei ole tähtsust sellel, kas Taani ametivõimud peavad kehtetuks tunnistama mitte ainult nullmääraga tollimaksu kohaldamisega impordiloa, vaid ka tuvastama selle, kas teise tolliprotseduuri kohaldamine, st seestöötlemise protseduuri kohaldamine on õige.

66. Ühenduse tolliõigus näeb teatud kaupade puhul ette tollimaksu vähendamise või isegi nullmääraga tollimaksu, kui neid kaupu kasutatakse teataval eesmärgil (lõppkasutuse kord). Vähendatud tollimaksu kohaldamine tugineb üldjuhul määruse nr 2658/87, mis kehtib kui asjakohane õigus ratione temporis, I lisa II jaotises sisalduval kombineeritud nomenklatuuril. Määrus sätestab, et tollimaksud peatatakse samas määruses sisalduvas loendis esitatud laevade, paatide ja muude veesõidukite ehitamiseks, remontimiseks, hooldamiseks või ümberehitamiseks ettenähtud kaupade puhul ning kõnealuste laevade, paatide ja muude veesõidukite varustamiseks või sisseseadeks ettenähtud kaupade puhul.

67. Taani toll käsitles imporditud kaupa tariifi alamrubriigi 89019010 CN alla kuuluvana. Seda kohaldatakse muudele kaubalaevadele ja muudele reisi-kaubalaevadele. Taani toll põhjendas selle tariifi alamrubriigi kasutamist märkides, et Euroopa Kohus kinnitas asjas 148/87, milles ta otsustas kalavõrkude kohta, et laeva paigaldatud kauba puhul ei ole kohustuslik, et see oleks sinna paigaldatud püsivalt. Taani ei saa välja tuua otsust kohtuasjas 148/87, kuna selles asjas ei teinud Euroopa Kohus otsust laeva paigaldatud kaupa puudutavas asjas. Otsus kohtuasjas 148/87 ei sisalda mingit seost, mis võimaldaks klassifitseerida mahutid tariifi alamrubriiki 89019010 CN.

68. On ilmne, et mahutite puhul ei ole tegemist laeva paigaldatud kaubaga. Sellise kaubaga on tegemist ainult siis, kui need esemed on laeva paigaldatud või laevaga liidetud püsivalt või vähemalt on need ette nähtud pikaajaliseks kasutamiseks. Mahutite puhul tuleb kasutada tariifi alamrubriiki 86090090 CN, nagu on õigesti kinnitanud komisjon.

69. Mis puudutab Taani valitsuse väiteid, mille kohaselt tolli vead ei tekitanud kahju ühenduse omavahenditele, tuleb rõhutada, et 1990. aastal taotles importija seestöötlemise alusel vabastust. Taani tolli viga seisnes selles, et nad kohaldasid seestöötlemise korra asemel lõppkasutuse korda. Kuigi seestöötlemise alusel esitati vabastuse taotlus, ei tähenda see asjaolu iseenesest seda, et selle taotluse alusel anti seestöötlemise alusel imporditollimaksuga maksustamata importimise luba.

70. Seestöötlemise protseduur tähendab seda, et importimine toimub eksportimise eesmärgil. Tolliseadustiku artikli 114 lõike 1 punkt a sisaldab näiteks ühte seestöötlemise vormi, mille raames imporditud ühenduseväline kaup määratakse ühenduse tolliterritooriumilt reekspordiks kompensatsioonitoodete kujul. Taani valitsus kinnitas oma erinevates menetlusdokumentides, et vaidlusalused mahutid lisatakse konteinerlaevadesse nii, et need eksporditakse koos laevadega. Taani soovis sellega välja tuua, et vaidlusalused mahutid olid osa laevade sisseseadest ning need eksporditakse koos laevadega. Nagu Taani eespool märkis, on tegemist mahutitega. Eeldades, et Taani valitsuse argumendid on õiged, tekib küsimus, mida võib eksportida.

71. Kui mahutid jäävad transpordiettevõtja omandisse, siis on raske rääkida ekspordist. Poolte avaldustes ei ole selles küsimuses täpsemaid argumente toodud. Taani argument, mis puudutab komisjoni nimeliselt nimetamata ametnikuga toimunud telefonivestlust, mida komisjon ei vaidlusta, ning mille käigus Taani valitsus sai kinnitust selle kohta, et ta võib kohaldada seestöötlemist puudutavaid sätteid, ei tähenda iseenesest seda, et neid sätteid võib importijale tegelikult kohaldada. Samuti on alusetud Taani valitsuse argumendid, mille kohaselt ta selgitas selle telefonivestluse käigus, et seestöötlemise sätteid tuleb tolliseadustiku artikli 4 lõike 16 punkti f alusel kohaldada koostoimes ajutise impordiga. Tolliseadustiku artikkel 137 sätestab, et ajutise impordi protseduur võimaldab ühenduse tolliterritooriumil kasutada reekspordiks mõeldud ühendusevälist kaupa, mis on täielikult või osaliselt vabastatud imporditollimaksudest, mille suhtes ei ole kohaldatud kaubanduspoliitilisi meetmeid ja mis ei ole läbi teinud mingeid muutusi, välja arvatud kasutamisest tingitud tavaline amortisatsioon. ( 32 ) Käesolevas asjas ehitati imporditud kaup siiski ümber mahutiteks. Seega ei saa käesolevas asjas rääkida ajutisest impordist.

72. Samuti on alusetud Taani valitsuse argumendid, et otsuses REC 12/03 väljendatud komisjoni seisukoht kuulub käesolevas kohtuasjas kohaldamisele. Otsuses REC 12/03 on selgelt kinnitatud, et seestöötlemise tolliprotseduuri saab kohaldada vaid ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 3. veebruarini 1998. Seega on argumendid selle otsuse kohaldamise kohta enne 1. jaanuari 1998 alusetud.

73. Eeltoodut arvestades leidis komisjon õigesti, et lõppkasutuse korra kohaldamine mahutitele on käesoleval juhul ebaõige. Taani kohaldas vale tolliprotseduuri.

74. Liikmesriigid on „määruse nr 1552/89 artikli 17 lõigete 1 ja 2 alusel kohustatud võtma kõik meetmed, et tagada sama määruse artiklis 2 kindlaks määratud maksudele vastavate summade komisjonile kasutatavaks tegemine. Liikmesriigid on sellest vabastatud ainult sellisel juhul, kui kõnealused summad on vääramatu jõu tõttu sisse nõudmata jäänud või kui ilmneb, et liikmesriikidest olenemata põhjustel ei ole makse kaua aega võimalik sisse nõuda”. ( 33 )

75. Euroopa Kohus on juba avaldanud arvamust, et „ei ole vaja eristada olukorda, kus liikmesriik on omavahendid kindlaks määranud, kuid maksmata jätnud, sellisest olukorrast, kus ta jättis need nõuetevastaselt kindlaks määramata, isegi kui puudub lõplik tähtaeg”. ( 34 ) Käesolevas asjas tähendab eesmärgipärase kasutuse tolliprotseduuri ebaõige kohaldamine seda, et Taani ei ole ühenduse omavahendeid kindlaks määranud.

76. Taani iseenda kaitseks esitatud väide, et kahju ei tekkinud, ei muuda komisjoni hagi täiesti alusetuks. Õiguskirjandus liigitab sellise liikmesriigi iseenda kaitseks esitatud väite, et kahju ei tekkinud, de minimis vastuväidete kategooriasse ( 35 ) ning selles rõhutatakse, et liikmesriik rikub oma kohustusi vaatamata rikkumise ulatusele. ( 36 ) Selle tõttu on siseturu toimimist reguleerivate sätete valdkonnas liikmesriigi iseenda kaitseks esitatud väide, mille kohaselt rikkumine ei mõjutanud siseturu toimimist, alusetu. ( 37 ) Rikkumine ei sõltu kahju tekkimisest. ( 38 ) Samasugust argumentatsiooni tuleb kasutada ühenduse omavahendite valdkonnas. EÜ artiklil 226 põhineva menetluse eesmärk ei ole tegelikult tuvastada, kas ühendusele on tekkinud kahju, vaid ainult tuvastada see, et liikmesriik on rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi. ( 39 ) Taani iseenda kaitseks esitatud väitega, mille kohaselt ühendusele ei ole tekkinud mingit kahju Taani tolli tehtud vigade tõttu, ei saa nõustuda. Samamoodi on käesolevas asjas tähtsusetu see, kas Taani ametivõimude käitumine oli süüline või mitte. ( 40 )

77. Ühenduse õigus nõuab tegelikult, et liikmesriigid kohaldaksid tollieeskirju õigesti. „[L]iikmesriigid [on] kohustatud ühenduste omavahendite maksu kindlaks määrama, kui nende tollil on vajalikud andmed ja seega on neil võimalik arvutada tollivõlast tulenev maksusumma ja määrata võlgnik, sõltumata küsimusest, kas tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohaldamise tingimused on täidetud ja kas seega võib teha järelarvestuskande ja viia läbi asjaomase tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise.” ( 41 )

78. Liikmesriik, kes hoidub ühenduste omavahendite maksu kindlaksmääramisest ja vastava summa komisjoni käsutusse andmisest, ilma et ükski määruse nr 1552/89 artikli 17 lõikes 2 ette nähtud tingimustest oleks täidetud, rikub kohustusi, mis tulenevad ühenduse õigusest ja eelkõige otsuse 94/728 artiklitest 2 ja 8. ( 42 ) Seega on Taanil omavahendite käsutusse andmise kohustus.

D. Määruse nr 2454/93 artikli 871 rikkumine

79. Komisjon kinnitab, et Taani ametivõimud said tema tollieeskirjade tõlgenduse, kuid hoolimata kõigest tegid tollivõla järelarvestuskande, kuna nad leidsid, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tingimused olid täidetud. Seega rikkusid nad määruse nr 2454/93 artiklist 871 tulenevaid kohustusi ning takistasid tal teha otsust tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b võimaliku kohaldamise kohta.

80. Määruse nr 2454/92 artikkel 871 sätestab, et kui toll peab tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimusi täidetuks või kahtleb selles, kas selle sätte kriteeriumid käivad teatava juhu kohta, peab toll esitama dokumendid kõnealuse juhu kohta komisjonile, et saaks teha otsuse vastavalt artiklitega 872–876 ette nähtud menetlusele. Komisjonile juhu kohta esitatud dokumendid peavad sisaldama kogu läbivaatamiseks vajalikku teavet.

81. Euroopa Kohus on juba leidnud, et määruse nr 2454/93 artiklites 871 ja 873 ette nähtud menetlus „ei ole seotud liikmesriikide kohustusega määrata kindlaks ühenduste omavahendite maks. Määruse nr 2454/93 artiklite 871 ja 873 eesmärk on tegelikult tagada ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine”. ( 43 )

82. Vaidlustatud ei ole seda, et Taani valitsus oma 6. mai 2002. aasta kirjas taotles komisjonilt seda, et tollikoodeksi artikli 220 lõike 2 punkti b alusel antaks talle luba mitte teha järelarvestuskannet, kuna lõppkasutuse alusel antud loa puhul oli tegemist tolli veaga, mida tasumise eest vastutaval isikul ei olnud võimalik avastada.

83. Pooled ei ole isegi mitte kinnitanud, et komisjon on Taani taotluse osas otsuse teinud.

84. Seega on määruse nr 2454/93 artikli 871 rikkumise etteheide alusetu.

E. EÜ artikli 10 rikkumine

85. Euroopa Kohus on oma EÜ artikli 10 ja otsuse 94/728 samaaegset rikkumist puudutavas praktikas juba leidnud, et selle otsuse tuvastatud rikkumisi arvestades „puudub alus tuvastada [EÜ artiklis 10] sätestatud üldiste kohustuste rikkumist [Taani Kuningriigi poolt]”. ( 44 )

86. Selle Euroopa Kohtu seisukoha põhimõte on, et EÜ artikkel 10 on võrreldes otsusega 94/728 üldsäte. Kui tuvastatakse erisätte rikkumine, ei ole vaja lisaks tuvastada üldsätte rikkumist. Specialia generalibus derogant põhimõtte kohaselt toob erinormi rikkumine kaasa ka üldsätte rikkumise.

F. Intressid

87. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et „kohustuste vahel ühenduste omavahendid kindlaks määrata, need tähtaegselt komisjoni arvele kanda ja intresse tasuda on lahutamatu seos”. ( 45 )

88. Eeltoodut arvestades on komisjoni hagi osas, milles see puudutab alates 27. juulist 2000 arvutatavaid vastavaid intresse, põhjendatud.

89. Lõpuks tuleb välja tuua, et kui ühendus saab omavahendite alusel tulu, millele tal ei ole õigus, siis ühenduse finantstasakaal läheb liikmesriikide kahjuks paigast ära. Sellisel juhul võib tegemist olla ühenduse kasuks ilma õigusliku aluseta vara ülekandmisega. Ühenduse võimaliku alusetu rikastumise küsimus ei puuduta siiski EÜ artikli 226 kohast kohustuste rikkumise menetlust.

90. Seega tuleb tuvastada, et kuna Taani Kuningriik ei ole 18687475,00 Taani krooni suuruses summas omavahendeid ja alates 27. juulist 2000 arvutatavaid vastavaid intresse komisjoni käsutusse andnud, on Taani Kuningriik rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi ja on eelkõige eiranud nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsuse 94/728/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta artikleid 2 ja 8.

VI. Kohtukulud

91. Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Taani Kuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista kostjalt.

VII. Ettepanek

92. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmiselt: 1) Kuna Taani Kuningriik ei ole 18687475,00 Taani krooni suuruses summas omavahendeid ja alates 27. juulist 2000 arvutatavaid vastavaid intresse komisjoni käsutusse andnud, on Taani Kuningriik rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi ja on eelkõige eiranud nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsuse 94/728/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta artikleid 2 ja 8. 2) Mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.

( 1 ) Algkeel: sloveenia.

( 2 ) 15. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-392/02: komisjon vs. Taani (EKL 2005, lk I-9811).

( 3 ) EÜT L 293, 12.11.1994, lk 9.

( 4 ) EÜT L 185, 15.7.1988, lk 24; ELT eriväljaanne 01/01, lk 176.

( 5 ) EÜT L 253, 7.10.2000, lk 42; ELT eriväljaanne 01/03, lk 200.

( 6 ) EÜT L 155, 7.6.1989, lk 1.

( 7 ) EÜT L 175, 13.7.1996, lk 3.

( 8 ) EÜT L 130, 31.5.2000, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 169.

( 9 ) EÜT L 302, 19.10.1992, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.

( 10 ) EÜT L 253, 11.10.1993, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3.

( 11 ) EÜT L 188, 26.7.2000, lk 1; ELT eriväljaanne 02/10, lk 51.

( 12 ) EÜT L 256, 7.9.1987, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382.

( 13 ) EÜT L 198, 20.7.1987, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 288.

( 14 ) ELT L 281, 30.10.2003, lk 1; ELT eriväljaanne 02/14, lk 3.

( 15 ) Eestikeelset teksti see märkus ei puuduta.

( 16 ) Seda otsust ELT-s ei avaldata.

( 17 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani.

( 18 ) 22. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 148/87: Pedersen vs. komisjon (EKL 1988, lk I-4993).

( 19 ) Omavahendite süsteem eristab Euroopa Ühendusi põhimõtteliselt teistest rahvusvahelistest ja riikidevahelistest organisatsioonidest. Õiguskirjanduses märgitakse, et ühenduse omavahendite puhul on tegemist Euroopa integratsiooni väljendusega eelarve valdkonnas ning neid määratletakse kui maksutulu, mis kuulub ipso iure ühendusele oma eelarve finantseerimiseks, ilma et selle tekkimiseks või ülekandmiseks oleks vaja hilisemat liikmesriikide ametivõimude otsust (Van Raepenbusch, S., Droit institutionnel de l’Union européenne, 4ème éd., Bruxelles, 2005, lk 293).

( 20 ) Tolliseadustiku esimene põhjendus.

( 21 ) Bieber, R., von den Groeben/Schwarze, artikkel 269, punkt 29. Autor leiab seega, et tollimakse ja makse ei saa siseriiklikul tasandil täpselt kindlaks määrata.

( 22 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 58.

( 23 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 61.

( 24 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 68.

( 25 ) Vt eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 63. Selles kohtuasjas vaidlustas Taani valitsus selle, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkt b ei luba tollimaksu kehtestada ja tolliseadustiku kohaldamisel tema ametivõimude poolt tehtud vigade tõttu ei saa seega olla vastutav omavahendite vähenemise eest. Selles asjas esitatud ettepanekus (C-392/02, EKL 2005, I-2613, ettepaneku punktid 62 ja 63) vastas kohtujurist L. A. Geelhoed sellele väitele, et omavahendeid puudutavad sätted reguleerivad suhteid ühenduse ja liikmesriikide vahel omavahendite kindlaksmääramise ja käsutusse andmise osas. Tollieeskirjad reguleerivad suhteid liikmesriikide ja ettevõtjate vahel tollideklaratsioonide osas ning impordi- ja eksporditollimaksude määramisel ja sissenõudmisel. See, mis toimub tolli ja tasumise eest vastutava isiku vahelistes suhetes, ei mõjuta omavahendite arveldust ühenduse ja liikmesriikide vahel, kelle vahel on samuti tollimaksud, mis tuleb kindlaks määrata. Kui see oleks teisiti, sõltuks liikmesriikide ja ühenduse vaheline omavahendite arveldus tollihaldusmenetlusele iseloomulikest riskidest.

( 26 ) Ühenduse õiguse kohaldamisel tehakse õiguskirjanduses põhimõttelist vahet otsese halduse, mis on ühenduse institutsioonide ja teiste asutuste pädevuses, ning kaudse halduse vahel, mis on liikmesriikide pädevuses. Kaudse halduse puhul kohaldab ühenduse õigust liikmesriikide avalik haldus. Kaudse halduse puhul tehakse vahet ühenduse õiguse otsesel kohaldamisel, kui avalik haldus kohaldab otsuseid ja määrusi ning vahetult kohaldatavaid esmase õiguse sätteid, ning ühenduse õiguse kaudsel kohaldamisel, kui ametivõimud kohaldavaid sätteid, mida nad peavad oma siseriiklikusse õiguse üle võtma (nt direktiivid) (Jacqué, J.-P., Droit institutionnel de l’Union européenne, 3ème éd., Paris, 2004, lk 446; Ziller, J., „L’autorité administrative dans l'Union européenne”, EUI Working Paper Law No. 2004/14, Florence: European University Institute, 2004, lk 11; Fischer, H. G., Europarecht, München, 2001, lk 131 ja 132; Öhlinger, T., Potacs, M., Gemeinschaftsrecht und staatliches Recht, 3. ergänzende Aufl., Wien, 2006, lk 108, 137 ja 138).

( 27 ) Euroopa Kohus on institutsioon, kellel on ainupädevus ühenduse teisese õiguse aktide kehtivuse otsustamisel (22. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 314/85: Foto-Frost, EKL 1987, lk 4199, punktid 13–17). Sama järeldus käib EÜ artikli 220 alusel ka ühenduse otsese ja teisese õiguse tõlgendamise kohta. Ainupädevuse ratio legis on õiguse tõlgendamise ühtsus, mis on võrdse kohtlemise põhimõtte erivorm.

( 28 ) 16. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C-96/89: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1991, lk I-2461, punkt 38).

( 29 ) Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punkt 37, ning 15. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-348/97: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2000, lk I-4429, punkt 64).

( 30 ) Vt selle kohta eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 61.

( 31 ) Eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist L. A. Geelhoedi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Taani, punkt 62.

( 32 ) Witte, P., Wolfgang, H.-M., Bleihauer, H.-J., Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, 5. Aufl., Herne, 2006, lk 272. Autorid kinnitavad, et ajutise impordi tolliprotseduuri tüüpiline näide on messidel välja pandud kaupade importimine.

( 33 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 66.

( 34 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 67.

( 35 ) Van Raepenbusch, S., Droit institutionnel de l’Union européenne, lk 603 ja 606. Autor toob välja, et de minimis vastuväide kuulub nende vastuväidete kategooriasse, mille Euroopa Kohus jätab süstemaatiliselt rahuldamata. Ladina mõiste de minimis on lühend õiguse üldpõhimõttest de minimis non curat praetor.

( 36 ) Rideau, J., Picod, F., Code des procédures juridictionnelles de l’Union européenne, 2ème éd., Paris, 2002, lk 167.

( 37 ) 11. aprilli 1978. aasta otsus kohtuasjas 95/77: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1978, lk 863, punkt 13). Euroopa Kohus lükkas selles asjas tagasi Madalmaade esitatud vastuväite, et nõukogu 12. oktoobri 1971. aasta direktiivi 71/347/EMÜ teravilja puistemassi mõõtmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 239, 25.10.1971, lk 1; ELT eriväljaanne 13/01, lk 201) kohaldamata jätmisel ei olnud mingeid negatiivseid tagajärgi siseturu toimimisele. Euroopa Kohtu arvates ei olnud selline vastuväide kooskõlas direktiiviga 71/347 taotletud eesmärgiga.

( 38 ) Van Raepenbusch, S., Droit institutionnel de l’Union européenne, lk 606.

( 39 ) Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2nd ed., London, 2006, lk 128. Autorid viitavad 29. märtsi 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-404/99: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2001, lk I-2667, punkt 51). Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et „liikmesriigi kohustuste rikkumise hagil on objektiivne olemus […]. Seetõttu on asutamislepingust või teisesest õigusest tulenev liikmesriigi kohustuste rikkumine toimunud hoolimata selle ulatusest või omistatud juhtude sagedusest”.

( 40 ) Õiguskirjanduses, mis viitab 18. novembri 1970. aasta otsusele kohtuasjas 8/70: komisjon vs. Itaalia (EKL 1970, lk 961) ja 26. veebruari 1976. aasta otsusele kohtuasjas 52/75: komisjon vs. Itaalia (EKL 1976, lk 277), rõhutatakse, et kohustuste rikkumise menetluses ei ole mittesüülise käitumise vastuväide vabastamise põhjendusena vastuvõetav. Kohustuste rikkumise menetluses tuvastatakse õiguslik olukord, mis ei ole ühenduse õigusega kooskõlas. Üldjuhul ei ole seega liikmesriigi süü küsimus tähtis (Burgi, M., „Vertragsverletzungsverfahren” teoses Rengeling, H.-W., Middeke, A., Gellermann, M. (Redakteure), Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union, vollständig überarbeitete Aufl., München, 2003, lk 80).

( 41 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 68.

( 42 ) Ibidem.

( 43 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 64.

( 44 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 69.

( 45 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 67.