ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(esimene koda)

7. juuni 2016

Marco Verile

versus

Euroopa Komisjon

„Avalik teenistus — Ametnikud — Pensionid — Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2 — Liikmesriigi pensioniskeemis omandatud õiguste ülekandmine liidu pensioniskeemi — Staažilisa ettepanek — Hagi — Tühistamine — Apellatsioonkaebus — Staažilisa ettepaneku tühistamise nõude ümberkvalifitseerimine — Tühistamisnõude tõlgendamine nii, et sellega palutakse tühistada otsus staažilisa tunnustamise kohta pensioniõiguste ülekandmise tulemusel — Nõude rahuldamata jätmine — Apellatsioonkaebuse alusel tehtud kohtuotsus, mis on omandanud seadusjõu — Otsuse tegemise vajaduse äralangemine”

Ese:

Hagi, mis on esitatud ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingu suhtes, ja millega Marco Verile palub eelkõige tühistada Euroopa Komisjoni 9. detsembri 2011. aasta otsuse, mis sisaldab staažilisa ettepanekut pensioniõigusliku staaži aastate eest enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõiguste ülekandmise järel liidu pensioniskeemi Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „personalieeskirjad“) VIII lisa artikli 11 lõike 2 alusel, ning samuti vajaduse korral tühistada Euroopa Komisjoni ametisse nimetava asutuse otsuse, millega jäeti rahuldatama hageja kaebus esimesena nimetatud otsuse peale.

Otsus:

Puudub vajadus teha otsus kohtuasjas F‑108/12, Verile vs. komisjon. Jätta Marco Verile ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nende endi kanda.

Kokkuvõte

Tühistamishagi – Hagi eseme äralangemine liidu kohtu otsuse järel kohtuasjas, milles pärast hagi eseme ümberkvalifitseerimist käsitleti sama hagi eset – Otsuse tegemise vajaduse äralangemine

(Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikli 85 lõige 1)

Tühistamishagi ese langeb ära ja asjas ei ole enam vaja otsust teha, kui liidu kohtu poolt teises kohtuasja tehtud kohtuotsuse ese on pärast selle teise kohtuasja hagi eseme ümberkvalifitseerimist muutunud samaks kui käesoleva kohtuasja ese, eeldusel et mõlemas kohtuasjas osalevad samad pooled ning mainitud kohtuotsus on jõustunud ja seega muutunud lõplikuks.

Kuna jõustunud kohtuotsuse seadusjõu järgimise põhimõttel on liidu õiguskorras alustpanev tähtsus nii õiguskindluse ja õigussuhete stabiilsuse kui ka korrakohase õigusemõistmise tagamisel, siis on oluline, et kohtuotsuseid, mis on pärast olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist lõplikuks muutunud, ei oleks enam võimalik vaidlustada.

(vt punktid 36–39)

Viide:

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 16.3.2006, Kapferer,C‑243/04, EU:C:2006:178, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika.
Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikes 2 ette nähtud pensioniõiguste ülekandmise menetluses on otsus, mille on teinud ametisse nimetav asutus ja millega asjaomase isiku poolt enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmine on tegelikult toimunud, selline otsus, mille puhul on tegemist isikut kahjustava aktiga, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel. Seevastu pensioniõiguste staažilisa ettepanek, isegi kui asjaomane isik on sellega nõustunud, ei ole isikut kahjustav akt, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel.

Staažilisa pensioniõigusliku staaži aastate eest saab tunnustada üksnes siis, kui ametnik annab oma nõusoleku liidu pensioniskeemi nende pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmiseks, mis asjaomane isik on vastavas liiduvälises pensionifondis omandanud, kusjuures selle teadliku nõusoleku alus on ametisse nimetava asutuse tehtud staažilisa ettepanek, mis põhineb asjaomase siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumuse esialgsel summal.

Pensioniõiguste staažilisa ettepaneku etapis on asjaomasel institutsioonil üksnes kohustus kohaldada asjaomase isiku olukorrale õigesti personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja üldisi rakendussätteid. Institutsiooni selline kohustus tuleneb aga otseselt kõnealustest personalieeskirjade sätetest, isegi kui institutsiooni kohustust ei ole sõnaselgelt väljendatud.

Pensioniõiguste staažilisa ettepanekus väljendatud sellisest kohustust ei tulene ei uut kohustust asjaomasele institutsioonile ega järelikult ka asjaomase isiku õigusliku olukorra muudatust, eriti kuna isegi siis, kui asjaomane isik annab oma nõusoleku teises skeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks liidu pensioniskeemi, ei ole ettepaneku teinud institutsioonil siis, kui siseriikliku pensioniskeemi deklareeritud kogumaksumus on üle kantud, vastavat kohustust võimaldada asjaomasele isikule automaatselt pensioniõigusliku staaži aastate arvu, mis on esialgses ettepanekus, mida arvestades kinnitas ametnik oma tahet kanda see kogumaksmus liidu pensioniskeemi.

(vt punktid 28–32)

Viited:

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 13.10.2015, komisjon vs. Verile ja Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punktid 50, 52, 53 ja 74; komisjon vs. Cocchi ja Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, punkt 66, ja Teughels vs. komisjon, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, punktid 37, 46, 48, 49, 58 ja 70.
Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikes 2 ette nähtud pensioniõiguste ülekandmise menetluses on otsus, mille olenevalt olukorrast on teinud ametisse nimetav asutus või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus ning millega asjaomase isiku poolt enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmine on tegelikult toimunud, selline otsus, mille puhul on tegemist isikut kahjustava aktiga, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel. Seevastu pensioniõiguste staažilisa ettepanek, isegi kui asjaomane isik on sellega nõustunud, ei ole isikut kahjustav akt, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel.

Staažilisa pensioniõigusliku staaži aastate eest saab tunnustada üksnes siis, kui ametnik annab oma nõusoleku liidu pensioniskeemi nende pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmiseks, mis asjaomane isik on vastavas liiduvälises pensionifondis omandanud, kusjuures selle teadliku nõusoleku alus on sõltuvalt olukorrast ametisse nimetava asutuse või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse tehtud staažilisa ettepanek, mis põhineb asjaomase siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumuse esialgsel summal.

Pensioniõiguste staažilisa ettepaneku etapis on asjaomasel institutsioonil üksnes kohustus kohaldada asjaomase isiku olukorrale õigesti personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja üldisi rakendussätteid. Institutsiooni selline kohustus tuleneb aga otseselt kõnealustest personalieeskirjade sätetest, isegi kui institutsiooni kohustust ei ole sõnaselgelt väljendatud.

Pensioniõiguste staažilisa ettepanekus väljendatud sellisest kohustust ei tulene ei uut kohustust asjaomasele institutsioonile ega järelikult ka asjaomase isiku õigusliku olukorra muudatust, eriti kuna isegi siis, kui asjaomane isik annab oma nõusoleku teises skeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks liidu pensioniskeemi, ei ole ettepaneku teinud institutsioonil siis, kui siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumus on üle kantud, vastavat kohustust võimaldada asjaomasele isikule automaatselt pensioniõigusliku staaži aastate arvu, mis on esialgses ettepanekus, mida arvestades kinnitas ametnik oma tahet kanda see kogumaksmus liidu pensioniskeemi.

(vt punktid 36–40)

Viited:

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 13.10.2015, komisjon vs. Verile ja Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punktid 50, 52, 53 ja 74; komisjon vs. Cocchi ja Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, punkt 66, ja Teughels vs. komisjon, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, punktid 37, 46, 48, 49, 58 ja 70.
Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikes 2 ette nähtud pensioniõiguste ülekandmise menetluses on otsus, mille olenevalt olukorrast on teinud ametisse nimetav asutus või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus ning millega asjaomase isiku poolt enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmine on tegelikult toimunud, selline otsus, mille puhul on tegemist isikut kahjustava aktiga, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel. Seevastu pensioniõiguste staažilisa ettepanek, isegi kui asjaomane isik on sellega nõustunud, ei ole isikut kahjustav akt, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel.

Staažilisa pensioniõigusliku staaži aastate eest saab tunnustada üksnes siis, kui ametnik annab oma nõusoleku liidu pensioniskeemi nende pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmiseks, mis asjaomane isik on vastavas liiduvälises pensionifondis omandanud, kusjuures selle teadliku nõusoleku alus on ametisse nimetava asutuse tehtud staažilisa ettepanek, mis põhineb asjaomase siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumuse esialgsel summal.

Pensioniõiguste staažilisa ettepaneku etapis on asjaomasel institutsioonil üksnes kohustus kohaldada asjaomase isiku olukorrale õigesti personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja üldisi rakendussätteid. Asjassepuutuva institutsiooni selline kohustus tuleneb aga otseselt kõnealustest personalieeskirjade sätetest, isegi kui institutsiooni kohustust ei ole sõnaselgelt väljendatud.

Pensioniõiguste staažilisa ettepanekus väljendatud sellisest kohustust ei tulene ei uut kohustust asjaomasele institutsioonile ega järelikult ka asjaomase isiku õigusliku olukorra muudatust, eriti kuna isegi siis, kui asjaomane isik annab oma nõusoleku teises skeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks liidu pensioniskeemi, ei ole ettepaneku teinud institutsioonil siis, kui siseriikliku pensioniskeemi deklareeritud kogumaksumus on üle kantud, vastavat kohustust võimaldada asjaomasele isikule automaatselt pensioniõigusliku staaži aastate arvu, mis on esialgses ettepanekus, mida arvestades kinnitas ametnik oma tahet kanda see kogumaksmus liidu pensioniskeemi.

(vt punktid 27–31)

Viited:

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 13.10.2015, komisjon vs. Verile ja Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punktid 50, 52, 53 ja 74; komisjon vs. Cocchi ja Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, punkt 66, ja Teughels vs. komisjon, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, punktid 37, 46, 48, 49, 58 ja 70.
Selleks et otsus oleks personalieeskirjade artikli 90 lõike 91 tähenduses nõuetekohaselt teatavaks tehtud, peab sellest olema mitte ainult teatatud selle adressaadile, vaid viimati nimetatud isikul peab olema ka võimalik selle sisuga tulemuslikult tutvuda.

Eriti olukorras, kus huvitatud isik on personalieeskirjade artikli 35 punkti a tähenduses teenistuses, tuleb põhimõtteliselt asuda seisukohale, et kui administratsioon võtab vastu personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 tähenduses taotluse elektrooniliselt – käesoleval juhul ametlikult e-posti aadressilt, mille on tema kasutusse andnud administratsioon –, siis arvestades selle suhtlusvahendi valimist huvitatud isiku enda poolt, on õiguspärane, et administratsioon saab vormilise järjepidevuse põhimõtet järgides teha oma vastuse huvitatud isikule teatavaks samuti e-kirja teel, mis on saadetud huvitatud isiku taotluse adressaadiks oleva ametisse nimetava asutuse e‑posti aadressilt ametniku ametlikule e-posti aadressile.

Institutsioon ei saa eeldada, et elektroonilisel teel asutusesisene teatis – käesoleval juhul e-kiri, milles teatatakse ametisse nimetava asutuse otsuse olemasolust ja kättesaadavusest „online” – jõuab selle adressaadini, kui isik on oma töökohas füüsiliselt kohal. Seevastu võib seda eeldada, kui asjaomane institutsioon tugineb mitte ainult pelkadele kaudsete tõenditele, vaid muu hulgas huvitatud isikute esitatud tõenditele, mis näitavad, et ta sai oma ametlikule e-posti aadressile adressaadina e-kirja ning et suure tõenäosusega oli tal võimalik seda avada ja tulemuslikult tutvuda hüperlingi kaudu otsusega, mille olemasolust talle nii e-posti teel teada anti.

Asjaolu, et administratsioon ei palunud huvitatud isikul teatada e-kirja kättesaamisest, ei ole asjakohane kuupäeva suhtes, millest alates võib asuda seisukohale, et huvitatud isikul oli võimalik tulemuslikult ametisse nimetava asutuse otsusega tutvuda, võttes arvesse, et huvitatud isik sorteeris oma loetavaid e-kirju vastavalt sellele, millise tähtsuse ta neile omistas ja mida ta seega pidas sellisteks e-kirjadeks, millest ta pidi teadlikuks saama.

(vt punktid 39, 42–44, 46 ja 47)

Euroopa Kohus: 15. juuni 1976, kohtuasi 5/76: Jänsch vs. komisjon (punkt 10).

Avaliku Teenistuse Kohus: 25. aprill 2007, kohtuasi F‑71/06: Lebedef‑Caponi vs. komisjon (punktid 29–31 ja 34); 7. oktoober 2009, kohtuasi F‑101/08: Pappas vs. komisjon (punkt 43); 16. detsember 2010, kohtuasi F‑25/10: AG vs. parlament (punktid 38 ja 39).
Personalieeskirjade artiklis 45 sätestatud nõuete kohaselt on juhul, kui ametnikku on võimalik edutada tema ühest institutsioonist teise üleviimise aastal, on tema edutamise üle otsustavaks pädevaks ametisse nimetavaks asutuseks lähteinstitutsioon. Nimelt et otsustada, kas ametnikku tuleb tagasiulatuvalt 1. jaanuarist aastal X edutada või siis üldisemalt aasta X jooksul, peab ametisse nimetav asutus praktikas viima läbi ametnike varasemate teenete võrdleva hindamise, eelkõige aastal X‐1 ning võttes arvesse ametnike hindamisaruandeid aastal X–1 ja varasematel aastatel. Seega on vaja võrrelda üleviidud ametnike teeneid nende ametnike teenetega, kes olid veel nende kolleegid üleviimisele eelnenud aastal, ning sellise hindamise saab tulemuslikult läbi viia üksnes lähteinstitutsioon.

Olukord on aga teine, kui ametniku üleviimine toimus aasta jooksul, mis eelnes aastale, mille jooksul tema edutamine alates 1. jaanuarist võis toimuda. Sellises olukorras ei saa ametniku teeneid aastal X–1 võrrelda mitte ainult tema lähteinstitutsiooni endiste kolleegide teenetega, kuna tema uue institutsiooni kolleegide teeneid tuleb samuti arvesse võtta. Neil asjaoludel peab tema edutamise üle otsustama vastuvõtva institutsiooni ametisse nimetav asutus. Ühest institutsioonist teise üleviidava ametniku teenete ja aruannete võrdlemine on raskem kui ainult vastuvõtva institutsiooni ametnike võrdlemine, kuid see ei ole iseenesest ei võimatu ega diskrimineeriv. Selline võrdlemine nõuab lisapingutust nende hinnangute võrreldavaks muutmiseks, mis algselt tingimata ei olnud võrreldavad, kusjuures sellist sammu ei saa samastada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega.

(vt punktid 22–25)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 11. juuni 1998, kohtuasi T‑167/97: Skrikas vs. parlament (punkt 45).

Avaliku Teenistuse Kohus: 28. juuni 2011, kohtuasi F‑128/10: Mora Carrasco jt vs. parlament (punktid 35 ja 39); 5. juuli 2011, kohtuasi F‑38/11: Alari vs. parlament (punkt 31).
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(esimene koda)

16. detsember 2013

Silvana Roda

versus

Euroopa Komisjon

„Avalik teenistus — Toitjakaotuspension — Endise abikaasa surm — Ülalpidamistoetus — Kohtueelne menetlus — Kaebuse esitamise nõue — Tähtaja möödalaskmine — Ilmselge vastuvõetamatus”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega S. Roda palub kohustada Euroopa Komisjoni temale maksma 35% tema surnud endise abikaasa vanaduspensioni alates viimase surmakuupäevast, millel lisanduvad intressid saamata jäänud summade eest.

Otsus:

Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Jätta S. Roda kohtukulud tema enda.

Kokkuvõte

Ametnike hagid – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Õiguskord – Kontrollimine kohtu algatusel

(Personalieeskirjad, artikli 90 lõige 2)

Personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 ettenähtud kolmekuuline kaebuse esitamise tähtaeg isikut kahjustava meetme peale põhineb avalikul huvil, mitte ei ole poolte või kohtu võimuses, kuna see on suunatud õiguslike olukordade selguse ja turvalisuse, samuti õiguskindluse tagamisele. Liidu kohus peab seega omal algatusel kontrollima, kas seda tähtaega on järgitud.

(vt punkt 13)

Viide:

Esimese Astme Kohus: 7. september 2005, kohtuasi T‑358/03: Krahl vs. komisjon (punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(esimene koda)

18. september 2014

Giorgio Lebedef

versus

Euroopa Komisjon

„Avalik teenistus — Menetlusküsimused — Ilmselge vastuvõetamatus”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, milles M. Lebedef palub tühistada tema kohta koostatud hindamisaruande, mis hõlmab perioodi 1. juuli 2001–31. detsember 2002, ja teise võimalusena tühistada 2003. aasta edutamise raames antud teenetepunktid.

Otsus:

Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Jätta G. Lebedefi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnike hagid – Põhjendatud huvi – Hindamine hagi kohtusse saabumisel – Karjääriarengu aruande tühistamiseks esitatud hagi, mille on esitanud ametnik, kes jäi enne hagi esitamist pensionile – Vastuvõetamatus

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

Selleks, et hageja võiks õiguspäraselt esitada hagi vastavalt personalieeskirjade artiklitele 90 ja 91, peab ta põhjendama, et tal on vaidlustatud akti tühistamiseks tekkinud ja jätkuv isiklik huvi, mida hinnatakse hagi esitamise hetkel ja mis peab säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni, sest vastasel juhul langeb ära otsuse tegemise vajadus.

Põhjendatud huvi kohta esitada hindamisaruande tühistamiseks hagi tuleb märkida, et kuigi hindamisaruanne täidab ametniku või teenistuja teenistuskäigus olulist rolli, mõjutab ta hinnatava isiku huve põhimõtteliselt ainult tema teenistuse lõppemiseni, nii et pärast teenistuse lõppemist ei ole ametnikul või teenistujal enam huvi hagi esitamiseks, välja arvatud juhul, kui ta tõendab sellise erakorralise asjaolu olemasolu, millest tingituna on tal tegelik isiklik huvi asjaomase aruande tühistamiseks.

(vt punktid 17 ja 19)

Viited:

Euroopa Kohus: kohtuotsus Marenco jt vs. komisjon, 81/74‑88/74, EU:C:1975:139, punkt 6.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus Turner vs. komisjon, T‑49/91, EU:T:1992:72, punkt 24); kohtumäärused N vs. komisjon , T‑97/94, EU:T:1998:270, punkt 26, apellatsioonimenetluses sõnaselgelt kinnitatud määrusega N vs. komisjon, C‑21/99 P, EU:C:1999:508, punkt 24; Ross vs. komisjon, T‑147/04, EU:T:2005:255, punktid 24 ja 25, ning Attey jt vs. nõukogu, T‑118/11, T‑123/11 ja T‑124/11, EU:T:2012:270, punkt 28.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsus Solberg vs. EMCDDA, F‑148/12, EU:F:2013:154, punktid 16 ja 18.
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(esimene koda)

9. september 2014

Rainer Moriarty

versus

Euroopa Parlament

„Avalik teenistus — Edutamine — 2012. aasta edutamine — Edutatud ametnike nimekirja kandmata jätmine — Ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu hagi”

Ese:

ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega R. Moriarty palub tühistada Euroopa Parlamendi otsuse jätta ta 2012. aasta edutamise raames edutamata ja samuti tühistada otsuse edutada teine ametnik.

Otsus:

Jätta R. Moriarty hagi ilmselge õiguslikult põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Mõista R. Moriartylt välja Euroopa Parlamendi kohtukulud ja jätta R. Moriarty kohtukulud tema enda kanda.

Kokkuvõte

Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine – Administratsiooni kaalutlusõigus – Asjaolud, mida võib arvesse võtta – Pädevusläve ületamine varasemal edutamisperioodil – Ulatus

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

Kuigi administratsioonil on edutamise kandidaatideks olevate ametnike teenete võrdleval hindamisel ulatuslik kaalutlusõigus, ei vabasta see administratsiooni kohustusest hinnata iga juhtumi asjakohaseid tegureid hoolsalt ja erapooletult. See, et pädevuslävi on varasema edutamise käigus juba ületatud, on teenete võrdlemisel asjakohane tegur, tingimusel, et ametnikule ei ole tehtud etteheiteid alates edutamisperioodist, mille jooksul tema edutamise ettepanek tehti. Ent administratsioon ei saa ametnikku edutada üksnes põhjendusega, et viimane on pädevusläve ületanud.

Teisalt võib kolmandad teenetepunkti andmine, mis peegeldab ametniku erakordseid teeneid vastavalt aastal, olla oluline näitaja hilisemal sama palgaastme ametnike teenete võrdleval hindamisel edutamise eesmärgil.

(vt punktid 24, 31 ja 33)

Viited:

Üldkohus: kohtuotsus Casini vs. komisjon, T‑132/03, EU:T:2005:324, punkt 69.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused Berrisford vs. komisjon, F‑107/06, EU:F:2007:172, punktid 72 jj; Hau vs. parlament, F‑125/07, EU:F:2009:131, punkt 27; Barbin vs. parlament, F‑68/09, EU:F:2011:11, punkt 83, ning Mantzouratos vs. parlament, F‑64/10, EU:F:2011:72, punkt 66.
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(kolmas koda)

4. september 2014

Olivier Prigent

versus

Euroopa Komisjon

„Avalik teenistus — Avalik konkurss — Avalike konkursside EPSO/AD/230/12 (AD 5) ja EPSO/AD/231/12 (AD 7) teade — Konkursi EPSO/AD/231/12 (AD 7) töökogemuse vastavuse tingimuse täitmata jätmine — Üleviimine konkursile EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Konkursi EPSO/AD/230/12 (AD 5) reservnimekirja kandmine — Põhjendatud huvi — Kaebuse hilinemine — Järjestikused uuesti läbivaatamise taotlused”

Ese

:

ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, milles M. Prigent palub muu hulgas tühistada avaliku konkursi EPSO/AD/231/12 (AD 7) komisjoni otsus, mis tehti teatavaks Euroopa Personalivaliku Ameti (EPSO) 16. juuli 2012. aasta kirjaga ning milles ei kutsutud hagejat hindamiskeskusesse selle konkursi raames, vaid pärast avalikule konkursile EPSO/AD/230/12 (AD 5) üleviimist kutsuti ta hindamiskeskusesse viimati nimetatud konkursi raames.

Otsus

:

Jätta hagi osaliselt ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja osaliselt ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Jätta O. Prigenti kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Kokkuvõte

Ametnikud – Konkurss – Konkurss kvalifikatsiooni ja katsete põhjal – Lubamise tingimused – Tõendavad dokumendid – Kandidaatide kohustus tagada, et need on piisavad

(Personalieeskirjad, III lisa artikkel 2)

Konkursil osaleja peab reeglina esitama konkursikomisjonile kogu teabe ja dokumendid, mida ta peab vajalikuks selleks, et konkursikomisjonil oleks võimalik kontrollida, kas ta täidab konkursiteates esitatud tingimusi ning seda veelgi enam, kui tal paluti sõnaselgelt ja ametlikult seda teha. Kui konkursikomisjon teeb otsuse konkureerivate kandidaatide konkursile lubamise või konkursilt väljajätmise kohta, on tal seega lubatud piirduda oma analüüsis ainult kandideerimistaotlustega ja nendele lisatud dokumentidega.

(vt punkt 43)

Viited:

Euroopa Kohus: kohtuotsus Belardinelli jt vs. Euroopa Kohus, 225/87, EU:C:1989:309, punkt 24.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsused Burban vs. parlament, T‑133/89, EU:T:1990:36, punktid 31 ja 34, ning Martínez Alarcón vs. komisjon, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 ja T‑364/00, EU:T:2002:66, punkt 76.

Avaliku Teenistuse Kohus: Demeneix vs. komisjon, F‑96/12, EU:F:2013:52, punkt 44.
Kutsehaigusse haigestunud ametnikul on õigus taotleda täiendavat hüvitist üldkohaldatavate õigusnormide alusel üksnes siis, kui tal ei ole võimalik personalieeskirjade artikliga 73 kehtestatud korra alusel saada asjakohast hüvitist. Järelikult on hageja kahju hüvitamise nõue sellise varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks, mis talle tekitati kutsehaigusega, üldreeglina vastuvõetav alles siis, kui on lõpetatud personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetlus.

(vt punkt 32)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 15. detsember 1999, kohtuasi T‑300/97: Latino vs. komisjon (punkt 94).

Avaliku Teenistuse Kohus: 13. jaanuar 2010, liidetud kohtuasjad F‑124/05 ja F‑96/06: A ja G vs. komisjon (punktid 151 ja 152).