ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Personalieeskirjade (1) artikli 7 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 36 rikkumine Apellant väidab, et Üldkohus kohaldas personalieeskirjade artiklit 7 ebaõigesti. Osakonnajuhataja ametikohalt administraatori ametikohale üleviimise puhul ei ole tegemist mitte seadusliku teisele ametikohale üleviimise, vaid palgaastme õigusvastase alandamisega. Personalieeskirjade 2014. aasta muudatuse tagajärjel said osakonnajuhtajad parema võimaluse saada edutatud palgaastmest AD 12 ülespoole. Ametisse nimetav asutus ei tohi seda teoreetilist õigust ühepoolselt, ilma nõuetekohase hindamis- või distsiplinaarmenetluseta ära võtta. Alates 2014. aastast ei ole personalieeskirjade põhjal võimalik leida, et osakonnajuhataja ametikoht ja harilik, ilma edutamisvõimaluseta administraatori ametikoht on võrdsed. Lisaks viitas Üldkohus personalieeskirjade artikli 7 alusel toimuva teisele ametikohale üleviimist käsitlevale kohtupraktikale, kui tegi sellest valed järeldused. Lõpuks rikkus Üldkohus õigusnormi ja menetlusnormi, käsitledes ainult osaliselt teist väidet, mille kohaselt hageja palgaastet alandati 10. oktoobril 2016 õigusvastaselt ja jäeti ta samal ajal teisele ametikohale määramata, nii et teisele ametikohale määramine otsustati alles 17. oktoobril 2016. Seetõttu ei ole tegemist teisele ametikohale üleviimisega personalieeskirjade artikli 7 tähenduses (kohtuotsuse punktid 49–106).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Najwyższy (Poola) 26. juunil 2019 – W.Ż.

(kohtuasi C-487/19)

(2019/C 337/04)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: W.Ż.

Menetluses osalesid: Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową, Rzecznik Praw Obywatelskich

Eelotsuse küsimus

Kas [ELL] artiklit 2, artikli 6 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes [harta] artikliga 47 ja [ELTL] artikliga 267 tuleb tõlgendada nii, et kas kohut, mille üheliikmelisse koosseisu kuulub isik, kes on kohtunikuametisse nimetatud ilmses vastuolus riigisiseste õigusnormidega, mis reguleerivad kohtunike ametisse nimetamist, eeskätt kui selline isik nimetati kohtunikuametisse vaatamata sellele, et pädevale riigisisesele kohtule (Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus)) oli eelnevalt esitatud apellatsioonkaebus Krajowa Rada Sądownictwa (Poola riiklik kohtute nõukoda) otsuse peale, milles tehti ettepanek see isik kohtunikuametisse nimetada, samuti vaatamata selle otsuse täitmise peatamisele kooskõlas riigisisese õigusega ning vaatamata asjaolule, et pädevas riigisiseses kohtus (Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus)) ei olnud ametissenimetamise akti kättetoimetamise ajal menetlus lõpetatud, võib liidu õiguse tähenduses lugeda sõltumatuks, erapooletuks ja seaduse alusel moodustatuks?
1.

Kas raamotsus (1) on kohaldatav olukorras, kus isik, kelle üleandmist Euroopa vahistamismäärusega taotletakse, on süüdi mõistetud ja talle on karistus mõistetud kolmandas riigis, kuid Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriik on asjaomast kohtuotsust selle kolmanda riigiga sõlmitud kahepoolse lepingu alusel tunnustanud ja selle oma õiguse kohaselt täitmisele pööranud?
C 328/22

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht München (Saksamaa) 4. juulil 2019 — BMW Bayerische Motorenwerke AG versus Hauptzollamt München

(kohtuasi C-509/19)

(2019/C 328/23)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht München

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: BMW Bayerische Motorenwerke AG

Vastustaja: Hauptzollamt München

Eelotsuse küsimus

Kas arenduskulud, mis on seotud Euroopa Liidus välja töötatud tarkvaraga, mille andis ostja müüjale üle tasuta ja mis on installeeritud imporditud juhtimisseadmesse, tuleb lisada imporditud kauba tehinguväärtusele vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (1), artikli 71 lõike 1 punktile b, kui need ei sisaldu imporditud kauba eest tegelikult makstud või makstavas hinnas?

(1) ELT 2013, L 269, lk 1.
—

Kolmandaks, Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79–83 vääralt, et komisjon on teinud vea, kui väitis, et jaemüügisektori suhtes kohaldatava maksu astmelised määrad ei ole põhjendatavad ümberjaotamise eesmärgiga. Üldkohtu väide, et Poola jaemüügisektori suhtes kohaldatav maks ei ole diskrimineeriv ja sellel on ümberjaotamise eesmärk, põhineb ekslikul oletusel, et suurema tuluga (käibega) ettevõtjad on kasumlikumad kui väiksema tuluga (käibega) ettevõtjad. Seega on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui leidis, et ümberjaotamise eesmärk, mis ei ole jaemüügisektori suhtes kohaldatava maksuga lahutamatult seotud, võib põhjendada ettevõtjate erinevat kohtlemist. Lisaks, tuginedes sellisele väärale eeldusele, tõstis Üldkohus lubamatult asjaolu, et astmeliste maksumäärad on põhjendatud väidetava ümberjaotamise eesmärgiga, tõendamise koormuse üle liikmesriigilt komisjonile, mistõttu tuli komisjonil tõendada, et selline põhjendus puudub.
6.

Kas direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses riigis elamise seaduslikkuse all tuleb mõista, et see annab isikule õiguse sotsiaalkindlustusele, ja samuti, et see võib olla põhjuseks, mille pärast isik sotsiaalkindlustusest ilma jätta? Kas konkreetselt käesoleval juhul tuleb arvestada, et asjaolu, et taotlejal on üldine ravikindlustus, mis on üks direktiivi 2004/38 kohaselt riigis elamise seaduslikkuse eeltingimustest, võib põhjendada isiku riiklikus tervisekindlustussüsteemis kindlustamisest keeldumist?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Hispaania) 7. juunil 2019 — Vodafone España S.A.U. versus Diputación Foral de Guipúzcoa

(kohtuasi C-443/19)

(2019/C 328/12)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Vodafone España S.A.U.

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Diputación Foral de Guipúzcoa

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (1) artiklit 13 ning sellega kooskõlas olevaid ja seda täiendavaid artikleid tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, et Hispaania Kuningriik ja konkreetselt maksualaselt autonoomne Gipuzkoa ajalooline territoorium maksustab telekommunikatsioonioperaatori õigust kasutada raadiosagedusi — mille eest juba nõutakse nn spektritasu — üldise varaliste õiguste ülemineku ja dokumentaalselt tõestatud õigustoimingute maksuga, mis on üldiselt ja kooskõlas seda maksu reguleerivate provintsi õigusnormidega kohaldatav üldkasutatavate hüvede halduskontsessioonide suhtes?

(1) EÜT 2002, L 108, lk 21; ETL eriväljaanne 13/29, lk 337.
3.

Kas juhul kui leitakse, et järeldus, et menetluse pool ei saa esitada teist või edasist menetlusküsimust, et väita, et lepingutingimus on ebaõiglane – mida ta võis väita varem –, kuna vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud on juba kindlaks määratud, on Euroopa õigusega kooskõlas, võib see olla selle aluseks, et kohus, keda hoiatatakse sellest lepingutingimuse ebaõiglusest, võiks kasutada omaalgatuslikku kontrollipädevust?
C 357/11

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria regionale della Campania (Itaalia) 25. juunil 2019 – Antonio Capaldo SpA versus Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

(kohtuasi C-496/19)

(2019/C 357/15)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione tributaria regionale della Campania

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja ja apellant: Antonio Capaldo SpA

Vastustaja: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

Eelotsuse küsimus

Kas see, et kaupa on importimisel füüsiliselt kontrollitud, takistab algatamast maksuotsuse muutmise menetlust, mida käsitletakse ühenduse tolliseadustiku kehtestanud määruse (EMÜ) nr 2913/92 (1) artiklis 78?

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).
4.

Samuti, kas „kultuuriväärtuste“, sealhulgas „vanasõidukite“ kaitset, mis on ette nähtud ELTL artiklis 36 ja millele viidatakse direktiivi 2014/60/EL artikli 2 lõikes 1, nagu ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. septembri 2000. aasta direktiivi 2000/53/EÜ kasutuselt kõrvaldatud sõidukite kohta põhjenduses 10, arvestades 29. septembril 2005 heaks kiidetud Euroopa Komisjoni tegevusprogrammi liiklusohutuse alal, võib tõlgendada nii, et see kaitse lubab liikmesriikidel kohaldada diskrimineerivat maksuvabastust, kuivõrd see on kohaldatav vaid sõidukitele, „millel on ajalooline või kollektsionääridele huvi pakkuv väärtus“, samas kui Itaalia teatud piirkondades antakse õigusnormide alusel, mis kehtivad vaid nendes regioonides ja piirkondades, laiahaardelisem maksuvabastus kõigile sõidukitele, „millel on ajalooline või kollektsionääridele huvi pakkuv väärtus“?
2.

Kas jaatava vastuse korral esimesele küsimusele on kindlustatud isik, kes pärast seda, kui tema elukohaliikmesriigi ravikindlustussüsteemi kuuluv arst on pannud talle diagnoosi ja määranud ravi, millega ta ei nõustu põhjustel, mille võib kvalifitseerida vastuvõetavaks, läheb teise liikmesriiki, et küsida teist arstlikku arvamust, ja see arvamus on niisugune, et soovitatakse teist ravi, mis on vähemalt sama tõhus, kuid millel on see eelis, et ei tekita puuet, – ravi, millega kindlustatud isik nõustub ja mis vastab määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 20 lõike 2 teises lauses sätestatud nõuetele, ravikulude hüvitamise saavutamiseks samuti kohustatud taotlema selle määruse artikli 20 lõikes 1 ette nähtud luba?
C 357/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 3. juulil 2019 – Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl versus Ministero dello Sviluppo Economico jt

(kohtuasi C-512/19)

(2019/C 357/19)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl

Vastustajad: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, Gestore dei Servizi Energetici SpA - GSE

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õigus keelab kohaldada selliseid liikmesriigi õigusnorme nagu dekreetseaduse nr 91/2014 (seadusega 116/2014 seadusena kinnitatud redaktsiooni) artikli 26 lõige 3, mis kas vähendavad toetusi, mis on seadusega juba ette nähtud ning vastavates fotogalvaaniliselt saadud elektrienergia tootjate ning selleks asutatud riigi osalusega äriühingu Gestore dei servizi energetici S.p.a. vahel sõlmitud lepingutes kindlaks määratud, või siis viivitavad märkimisväärselt nende väljamaksmist?

Täpsemalt, kas need liikmesriigi õigusnormid on kooskõlas selliste Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, õiguskindluse põhimõte, lojaalse koostöö põhimõte ja kasuliku mõju põhimõte; Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 16 ja 17; direktiiviga 2009/28/EÜ (1) ja sellega, kuidas see direktiiv reguleerib toetuskavasid; ning ELTL artikli 216 lõikega 2, eriti seoses Euroopa energiaharta lepinguga?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 140, lk 16).
1.

Kas a) direktiivi 2010/13/EL artikli 4 lõiget 1, (1) b) liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet ja c) ELTL artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabadust reguleerivaid õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis keelavad reklaami piirkondliku edastamise üleriigilise levikuga ringhäälingukanalil?
3)

Direktiivi 2000/60/EÜ artikli 11 lõike 1, lõike 3 punktide a, c ja e ning lõike 4 rikkumine Vastavalt direktiivi 2000/60/EÜ artikli 11 lõikele 1 iga liikmesriik „tagab iga valglapiirkonna või tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osa jaoks meetmeprogrammi kehtestamise, võttes arvesse artikli 5 alusel nõutavate analüüside tulemusi, et saavutada artiklis 4 kehtestatud eesmärke“. Lõike 3 punktides a, c ja e on eraldi loetletud mõned põhimeetmed, mida nimetatud meetmeprogramm peab sisaldama. Sama artikli lõige 4 käsitleb täiendavaid meetmeid, mis on mõeldud ja mida rakendatakse lisaks põhimeetmetele. Komisjon on seisukohal, et Hispaania Kuningriik ei ole lisanud Guadalquiviri valglapiirkonna vesikonna majandamiskavasse asjakohaseid põhi- ja täiendavaid meetmeid, mistõttu on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle direktiivi 2000/60/EÜ artikli 11 lõikest 1, lõike 3 punktidest a, c ja e ning lõikest 4.
—

Kolmandaks on ekslik Üldkohtu seisukoht, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 91–105 ja selle väite kohaselt on Üldkohus eksinud, asudes seisukohale, et käibelt arvestatava maksu progresseeruv laad ei ole põhjendatud ümberjaotamise eesmärgiga. Üldkohtu seisukoht, et Ungari reklaamimaks ei ole diskrimineeriv ja et sellel on ümberjaotav eesmärk, põhineb sellisel ekslikul seisukohal, et suure sissetulekuga ettevõtjate kasum on tingimata suurem kui väiksemat kasumit teenivate ettevõtjate oma. Tuginedes sellisele ekslikule seisukohale, on Üldkohus õigust valesti kohaldanud, kui ta luges maksuga kaasneva erineva kohtlemise õigustusena vastuvõetavaks sellist eesmärki, mida maksu laad ei hõlma. Lisaks sellele pööras Üldkohus selle eksliku seisukohaga nõustudes õigusvastaselt ümber tõendamiskoormise ja kohustas komisjoni tõendama, et Ungari reklaamimaksu suhtes kehtestatud progresseeruvad maksumäärad ei ole põhjendatavad selle väidetava ümberjaotamise eesmärgiga.
5.

Juhul, kui direktiivi 2011/95/EL artikli 12 lõike 1 punkti a teises lauses sätestatud tingimused on olemas või ära langenud, on tähtis (viimase) tegeliku elukoha tegevuspiirkond, millised kriteeriumid on siis tegeliku elukoha põhjendamiseks asjakohased? Kas vajalik on elukohariigi seaduslik nõusolek? Kui ei, kas siis on vähemalt vajalik, et tegevuspiirkonna vastutavad asutused nõustuvad teadlikult asjaomase kodakondsuseta isiku seal elamisega? Kui vastus on jaatav, kas siis peavad vastutavad asutused asjaomase kodakondsuseta isiku kohalolekust konkreetselt teadma või piisab teadlikust nõustumisest tema elamisega suurema isikute rühma liikmena? Kui vastus on eitav, kas siis piisab üksnes pikemaaegsest tegelikust elamisest?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Straubing (Saksamaa) 19. juunil 2019 – B & L Elektrogeräte GmbH versus GC

(kohtuasi C-465/19)

(2019/C 348/03)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Straubing

Põhikohtuasja pooled

Hageja: B & L Elektrogeräte GmbH

Kostja: GC

Eelotsuse küsimus

Kas tegemist on väljaspool äriruume sõlmitud lepinguga direktiivi 2011/83/EL (1) artikli 2 punkti 8 alapunkti c tähenduses, mille tagajärg on vastavalt direktiivi artiklile 9 taganemisõigus, kui kaupleja, kes asub messil asuvas müügikioskis või selle ees, mida loetakse direktiivi artikli 2 punkti 9 kohaselt äriruumiks, pöördub tarbija poole, kes seisab tarbijamessil messihalli koridoris müügikioski ees, ilma et ta kauplejaga suhtleks, ning seejärel sõlmitakse müügikioskis leping?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT 2011, L 304, lk 64).
4.

Kas direktiivi 93/13 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et välisvaluutas nomineeritud ja omavääringus tagasimakstava laenulepingu tingimuste lihtsuse ja arusaadavuse hindamisel tuleb kontrollida, kas laenuandja, kellel on kutsetegevuse raames tegutseva ettevõtja erialane asjatundlikkus ja teadmised, esitas tarbijale teavet, eelkõige arvandmeid, mis on ainuüksi objektiivsed ja abstraktsed ja milles ei ole võetud arvesse majanduslikku konteksti, mis võib mõjutada vahetuskursi kõikumist?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Potsdam (Saksamaa) 11. juulil 2019 – Möbel Kraft GmbH & Co. KG versus ML

(kohtuasi C-529/19)

(2019/C 348/07)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Potsdam

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Möbel Kraft GmbH & Co. KG

Kostja: ML

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2011/83/EL (1) artikli 16 punktis c sätestatud taganemisõigus on välistatud ka siis, kui kaup valmistatakse küll tarbija esitatud nõuete järgi, kuid müüja ei ole veel valmistamisega alustanud ning selle paigaldas tarbija ise, mitte aga kolmas isik? Kas oluline on see, et kaup on vaid väikeste demonteerimiskuludega, mis on kauba väärtusest ligikaudu 5 %, võimalik viia individualiseerimise eelsesse seisukorda?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT 2011, L 304, lk 64).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Hispaania) 8. juulil 2019 – CB versus Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

(kohtuasi C-521/19)

(2019/C 363/11)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Põhikohtuasja pooled

Apellant: CB

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

Eelotsuse küsimus

Kas käibemaksudirektiivi (1) artikleid 73 ja 78 tuleb neutraalsuse, maksupettuse ja õiguse kuritarvitamise keelu ning konkurentsi õigusvastase moonutamise keelu põhimõtteid silmas pidades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm ja seda tõlgendav kohtupraktika, mille kohaselt tuleb juhtudel, kui maksuhaldur avastab käibemaksuga maksustatavad „mustad“ tehingud, mille kohta ei ole arvet esitatud, asuda seisukohale, et hind, milles pooled nimetatud tehingute puhul on kokku leppinud, sisaldab käibemaksu?

Mistõttu on PETTUSE juhtudel, kui tehingut on maksuhalduri eest varjatud, võimalik asuda seisukohale, nagu võiks järeldada Euroopa Kohtu 28. juuli 2016. aasta kohtuotsusest (kohtuasi C-332/15 Astone (2)), 5. oktoobri 2016. aasta kohtuotsusest (kohtuasi C-576/15 Marinova (3)) ja 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsusest Dobre (4), C-159/17, EU:C:2018:161, et üle antud ja saadud summad ei sisalda käibemaksu, et määrata kindlaks asjakohase maksu suurus ja vastav sanktsioon.

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).

(2) 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Astone (C-332/15, EU:C:2016:614).

(3) 5. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Maya Marinova (C-576/15, EU:C:2016:740).

(4) 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Dobre (C-159/17, EU:C:2018:161).
2.

Kas ELTL artikleid 34 ja 36 arvestades saab riiklik asutus keelduda sellisele muudatusele luba andmast põhjendusega, et paralleelimportijad on vabastatud perioodiliste ohutusaruannete esitamise kohustusest, et riigis kehtiva esmase müügiloa puudumise tõttu ei leidu kasu ja ohtude suhte hindamist puudutavaid ajakohaseid andmeid, et riigis jätkuvalt kehtiva müügiloa ese on muu ravimvorm ja et erinevalt sama ravimvormi jaoks ekspordiriigis kehtivast müügiloast puudutab see teistsugust toimeaine kontsentratsiooni ning pealegi ei ole mõeldav käsitleda infolehes ühekorraga kahte ravimvormi?
—

tunnistada, et kuna Hispaania Kuningriik ei olnud hiljemalt 6. maiks 2018 vastu võtnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/680 mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (1), rakendamiseks vajalikke õigus- ja haldusnorme või igal juhul ei olnud komisjonile neist normidest teatanud, siis on see liikmesriik rikkunud kõnealuse direktiivi artikli 63 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
3.

Kas direktiivi 2005/85 artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, nagu see takistaks liikmesriigil, millele ei ole siduv direktiiv 2011/95 (2), kuid millele on siduv määrus nr 604/2013 (3), võtmast sellist meedet, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas ja milles käsitletakse vastuvõetamatuna varjupaigataotlust, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kellele mõni muu liikmesriik on varem andnud täiendava kaitse?
2.

Kas nii, nagu seadusandliku dekreedi nr 163/2006 artikleid 115, 206 ja 217 on tõlgendatud halduskohtupraktikas, nimelt välistades hindade muutmise nn võrgustikusektorite hankelepingute puhul, täpsemalt hankelepingute puhul, millel on muu ese kui direktiivis 2004/17 (1) viidatud lepingutel, kuid mis on viimaste jaoks vajalikud, on need artiklid […] kooskõlas Euroopa Liidu õigusega (eelkõige ELTL artikli 4 lõikega 2, artikliga 9, artikli 101 lõike 1 punktiga e, artiklitega 106 ja 151 – ning Torinos 18. oktoobril 1961 allkirjastatud Euroopa sotsiaalhartaga ja ühenduse 1989. aasta hartaga töötajate sotsiaalsete põhiõiguste kohta, millele selles artiklis on viidatud –, artiklitega 152, 153 ja 156; ELL artiklitega 2 ja 3; ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 28)?
1.

Kas direktiivi 2003/6/EÜ (1) artikli 14 lõiget 3 – kuna see on ikka veel ratione temporis kohaldatav – ja määruse (EL) nr 596/2014 (2) artikli 30 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et need lubavad liikmesriikidel jätta kohaldamata sanktsioonid isikute suhtes, kes keelduvad vastamast pädeva asutuse küsimustele, millest võiks ilmneda nende vastutus õigusrikkumise eest, mille eest karistatakse karistuslikku laadi haldussanktsioonidega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 12. augustil 2019 – Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL) versus Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

(kohtuasi C-608/19)

(2019/C 357/31)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

Vastustaja: Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

Eelotsuse küsimus

Kas määruse nr 1407/2013 (1) artiklites 3 ja 6 sätestatud eeskirju abi andmise kohta tuleb tõlgendada nii, et taotleval ettevõtjal, kes on varasemate toetuste kumuleerumise tõttu ületanud lubatava abi ülemmäära, on võimalik – kuni taotletud toetuse tegeliku väljamaksmiseni – otsustada rahastuse vähendamise kasuks (projekti muutes või sellest uut varianti esitades) või loobuda (täielikult või osaliselt) varasematest toetustest, mille ta võib olla juba kätte saanud, et ikka lubatava ülemmäära piiresse jääda; ning kas samu sätteid tuleb tõlgendada nii, et need loetletud erinevad võimalused (muutmine või loobumine) kehtivad ka siis, kui liikmesriigi õigusnormides ja/või abi andmist puudutavas avalikus teates ei ole neid sõnaselgelt ette nähtud?

(1) Komisjoni 18. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1407/2013, milles käsitletakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (ELT 2013, L 352, lk 1).
2.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu (7. juuni 2016. aasta muudetud redaktsioonis; ELT C 202, lk 1 ja 47; edaspidi „ELTL“) artikli 21 lõikest 1 tuleneb keeld liikmesriikidele rahuldada rahvusvahelise organisatsiooni raames nagu Rahvusvaheline Kriminaalpolitsei Organisatsioon – Interpol – kolmandate riikide vahistamistaotlusi, kui isik, keda vahistamistaotlus puudutab, on liidu kodanik ja kui liikmesriigil, kelle kodakondsus tal on, on kahtlusi vahistamistaotluse kooskõla suhtes ne bis in idem’i põhimõttega ning ta on sellest teavitanud ka rahvusvahelist organisatsiooni ja ülejäänud liikmesriike?