Mis puutub sellise õigusnormi proportsionaalsusse, siis liidu õigusest leiab norme, mis kaitsevad võlausaldajat, ilma et need seejuures tingimata piiraks võlgniku liikumisvabadust. Sellest järeldub, et ei saa asuda seisukohale, et kuna direktiivi 2004/38 artikli 27 lõige 1 ei võimalda majanduslikel kaalutlustel erandeid teha, siis ei taga liidu õigus isikutele, käesoleval juhul võlausaldajatele, vara kaitse niisugust taset, mis oleks vähemalt võrdväärne Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooniga antavaga.

Isegi eeldusel, et selle õigusnormiga taotletava võlausaldajate kaitseeesmärgi taga on teatav avaliku korra kaitsmise idee, ei saa välistada, et selle normi alusel kehtestatud riigi territooriumilt lahkumise keelul on ainult majanduslik eesmärk. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil) artikli 27 lõige 1 välistab aga sõnaselgelt liikmesriigi võimaluse tugineda avaliku korraga seotud põhjustele majanduslikel eesmärkidel.

Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kohaldada siseriiklikku õigusnormi, mis kehtestab liikmesriigi kodanikule liidus vaba liikumise piirangu üksnes seetõttu, et viimasel on seaduses sätestatud piirsummat ületav ja tagamata võlakohustus eraõigusliku isiku ees.

Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi normistik, mille kohaselt saab haldusmenetluse – mille tulemusena kehtestati riigi territooriumilt lahkumise keeld, mida ei ole kohtulikult vaidlustatud ja mis on jõustunud – juhul, kui see keeld on ilmselgelt vastuolus liidu õigusega, uuendada vaid selles normistikus ette nähtud tingimustel, ja seda hoolimata sellest, et see keeld avaldab adressaadi suhtes jätkuvalt õiguslikke tagajärgi.

Selline siseriiklik normistik, mis ei näe ette perioodilist uuesti läbivaatamist, jätab territooriumilt lahkumise keelu jõusse piiramata ajaks ja rikub sellega ELTL artikli 21 lõikes 1 ette nähtud õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil. Niisugustel tingimustel kujutab selline keeld endast liidu kodaniku staatusega antud õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil eitamist.

Direktiivi 2004/38 artikli 32 lõikega 1 on liidu seadusandja pannud liikmesriikidele kohustuse näha ette võimalus territooriumile sisenemise või sealt lahkumise keelumeetmed uuesti läbi vaadata, kui need meetmed on nõuetekohaselt vastu võetud kooskõlas liidu õigusega, ja isegi siis, kui need on jõustunud. See peaks seda enam olema nii selliste territooriumilt lahkumise keeldude puhul, mida ei ole vastu võetud kooskõlas liidu õigusega ja mis kujutavad endast ELTL artikli 21 lõikes 1 ette nähtud vabaduse eitamist. Sellises olukorras ei nõua õiguskindluse põhimõte tingimata, et sellise keelu kehtestanud õigusakt jätkaks õigusliku toime avaldamist piiramata aja jooksul.

Arvestades ka seda, kui tähtsaks peetakse esmases õiguses liidu kodaniku staatust, ei saa sellist siseriiklikku normistikku – mis takistab liidu kodanikel piiramata ajaks kehtestatud absoluutsete territooriumilt lahkumise keeldude tõttu kasutada oma õigust vabalt liikuda ja elada, nagu see on ette nähtud ELTL artikliga 21, ning takistab haldusorganitel teha järeldusi Euroopa Kohtu praktikast, mis kinnitab niisuguste keeldude vastuolu liidu õigusega – mõistlikult õigustada õiguskindluse põhimõttega ning seega tuleb see lugeda selles osas tõhususe põhimõttega ja ELL artikli 4 lõikega 3 vastuolus olevaks.

(vt punktid 79–82, resolutsiooni punkt 2)