KOHTUJURISTI ETTEPANEK

LAILA MEDINA

esitatud 24. veebruaril 2022 ( 1 )

Kohtuasi C‑625/20

KM

versus

Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Barcelona töökohus nr 26, Hispaania))

Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Meeste ja naiste võrdne kohtlemine sotsiaalkindlustuse valdkonnas – Direktiiv 79/7/EMÜ – Artikli 4 lõige 1 – Hüvitiste arvutamine – Kahe samas sotsiaalkindlustusskeemis ette nähtud püsiva töövõimetuse hüvitise määramisest keeldumine – Kahe või enama eri sotsiaalkindlustusskeemidesse kuuluva töövõimetushüvitise määramine – Asjasse puutuvad võrdlusisikud

1. Mark Twainile omistatud kuulsa tsitaadi järgi „on kolme sorti valesid: valed, alatud valed ja statistika“. ( 2 ) See tsitaat ilmestab arvude veenvust liidu diskrimineerimisvastase õiguse valdkonnas, kutsudes ühtlasi üles ettevaatusele, kui väited tuginevad üksnes neile. Ühelt poolt on arvud ja statistilised andmed kaudse diskrimineerimise kindlakstegemisel olulised, arvestades asjaolu, et inimene, kes väidab end selle all kannatavat, peab tõendama, et isikute rühm, millesse ta kuulub, on võrreldes mõne teise rühmaga asetatud konkreetselt ebasoodsamasse olukorda. Teisalt võib arvude ja statistika kasutamine kaudse diskrimineerimise kindlakstegemisel olla probleemne, sest tulemus võib sõltuvalt võrdluse aluseks võetud rühmast olla erinev. Nagu keegi on tabavalt öelnud: „diskrimineerimine ei ole statistiline nähtus“, see „muutub, kohaneb uute olukordadega; muutub rünnaku puhul peeneks, isegi tabamatuks“. ( 3 ) Seega on äärmiselt oluline teha need rühmad kindlaks konkreetselt ja täpselt.

2. Põhikohtuasja poolteks on töötaja KM ja Instituto Nacional de la Seguridad Social (Hispaania sotsiaalkindlustusamet, INSS) ning see puudutab ühes sotsiaalkindlustusskeemis ette nähtud kahe järjestikuse töövõimetushüvitise tunnustamata jätmist.

3. Konkreetsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Barcelona töökohus nr 26, Hispaania) Euroopa Kohtult juhiseid selle kohta, millist konkreetset isikute arvulist suhet tuleks arvesse võtta, kui otsustada, kas asjasse puutuvad riigisisesed õigusaktid diskrimineerivad kaudselt soo ja sooidentiteedi alusel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et naised moodustavad Hispaania üldises sotsiaalkindlustusskeemis (Régimen General de la Seguridad Social, RGSS) registreeritud töötajatest 48,09% ja füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkindlustusskeemiga (Régimen Especial de Trabajadores Autónomos, RETA) ühinenud töötajatest 36,15%. ( 4 ) Seetõttu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et naistel on meestest väiksem võimalus nende kahe skeemi hüvitisi ühendada.

4. Seega soovitakse, et Euroopa Kohus otsustaks, kas Hispaania sotsiaalkindlustussüsteem, mis võimaldab määrata kahte erinevates sotsiaalkindlustusskeemides ette nähtud hüvitist, kuid keelab saada neid sama skeemi alusel, isegi kui vastavate hüvitiste tekkimise tingimused on täidetud, diskrimineerib naisi kaudselt soo ja sooidentiteedi alusel.

5. Eelkõige palutakse, et Euroopa Kohus teeks kindlaks, kuidas tuvastada kaudset diskrimineerimist 19. detsembri 1978. aasta nõukogu direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas ( 5 ) artikli 4 tähenduses. Euroopa Kohtu palvel keskendun käesolevas ettepanekus eespool nimetatud metoodilistele tahkudele töötajatele antavate töövõimetushüvitiste kontekstis.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Direktiiv 79/7

6. Direktiivi 79/7 artiklis 1 on sätestatud: „Käesoleva direktiivi eesmärk on sotsiaalkindlustuse valdkonnas meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte (edaspidi „võrdse kohtlemise põhimõte“) järkjärguline rakendamine artiklis 3 ettenähtud sotsiaalkindlustuse ja muu sotsiaalkaitse valdkondades.“

7. Direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis a on sätestatud, et direktiivi kohaldatakse riiklike sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, mis pakuvad kaitset muu hulgas „haiguse“ ja „invaliidsuse“ korral.

8. Direktiivi 79/7 artikli 4 lõikes 1 on sätestatud: „Võrdse kohtlemise põhimõte tähendab, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga, ning eelkõige siis, kui kõne all on: – skeemide ulatus ja neile ligipääsu tingimused; […] – hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa ja ülalpeetavate puhul suurendatava hüvitise arvutamine, ning hüvitise saamise õiguse kestuse ja säilitamise tingimused.“

2. Direktiiv 2006/54

9. Direktiivi 2006/54/EÜ ( 6 ) artiklis 1 on sätestatud: „Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine tööhõive ja elukutse küsimustes. Selleks sisaldab käesolev direktiiv sätteid võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamiseks järgmistes valdkondades: […] b) töötingimused, sealhulgas töötasu; c) kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid. […]“.

10. Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis f on kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid määratletud kui „[direktiiviga 79/7] reguleerimata kindlustusskeemid, mille eesmärk on töötavatele isikutele, nii töötajatele kui ka füüsilisest isikust ettevõtjatele, ettevõtetes või ettevõtete ühenduses, majandustegevuse alal, kutsealases sektoris või sektorite grupis anda hüvitisi, mis täiendavad või asendavad riiklike sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavaid hüvitisi, olgu sellistes skeemides liikmeksolemine kohustuslik või vabatahtlik.“

B. Hispaania õigus

1. LGSS

11. Üldise sotsiaalkindlustusseaduse (Ley General de la Seguridad Social) konsolideeritud redaktsiooni, mis kiideti heaks kuninga 30. oktoobri 2015. aasta seadusandliku dekreediga 8/2015, millega kiidetakse heaks üldise sotsiaalkindlustusseaduse muudetud redaktsioon (Real Decreto Legislativo 8/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social) ( 7 ) (LGSS), artikli 9 lõikes 1 on sätestatud, et sotsiaalkindlustussüsteem koosneb üldisest skeemist, mis kuulub nimetatud seaduse II jaotisesse, ja eriskeemidest, millele viidatakse seaduse artiklis 10.

12. LGSS artikli 10 lõikes 1 on ette nähtud, et eriskeemid luuakse selliste kutsealaste tegevuste jaoks, mille puhul on nende olemuse, teostamise aja ja koha eritingimuste või tootmisprotsessi liigi tõttu selliste skeemide loomine vajalik, et tagada sotsiaalkindlustushüvitiste nõuetekohane rakendamine. LGSS artikli 10 lõike 2 punktis a on muu hulgas ette nähtud, et füüsilisest isikust ettevõtjad peavad osalema eriskeemides.

13. LGSS artikli 163 „Hüvitiste kokkusobimatus“ lõikes 1 on sätestatud, et üldises sotsiaalkindlustusskeemis ette nähtud hüvitised on omavahel kokkusobimatud, kui ei ole sõnaselgelt sätestatud teisiti. Kokkusobimatuse korral peab hüvitise saaja valima ühe hüvitistest.

2. Dekreet nr 2530/1970

14. 20. augusti 1970. aasta dekreedi 2530/1970 füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkindlustuse eriskeemi kohta (Decreto 2530/1970 por el que se regula el régimen especial de la Seguridad Social de los trabajadores por cuenta propia o autónomos) ( 8 ) artiklis 34 on ette nähtud, et selle eriskeemi alusel hüvitise saajale antud hüvitised on omavahel kokkusobimatud, kui ei ole sõnaselgelt sätestatud teisiti. Artiklis on lisatud, et igaüks, kellel on õigus kahele või enamale hüvitisele, peab valima neist ühe.

3. Kuninga dekreet nr 691/1991

15. Kuninga 12. aprilli 1991. aasta dekreedi 691/1991 sotsiaalkindlustusskeemide sissemaksete vastastikuse arvessevõtmise kohta (Real Decreto 691/1991 sobre cómputo recíproco de cuotas entre regímenes de Seguridad Social) ( 9 ) artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et püsiva invaliidsuse korral, juhul kui isik on järjest või vahelduvalt teinud sissemakseid rohkem kui ühte sotsiaalkindlustusskeemi – üldisesse skeemi ja sotsiaalkindlustussüsteemi eriskeemidesse –, võib asjasse puutuva isiku taotlusel need perioodid, kui need ei kattu, pensioniõiguse saamiseks kokku liita ja vajaduse korral kindlaks määrata kindlustus- või teenistusaastate eest kohaldatava protsendimäära.

4. Kohtuotsus nr 3038/2013

16. Sala de lo Social del Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeima kohtu sotsiaalkolleegium) 14. juuli 2014. aasta kohtuotsuse nr 3038/2013 kohaselt oleks kaks püsiva töövõimetuse hüvitist kokkusobivad, kui need oleks määratud kahe erineva skeemi alusel.

II. Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused

17. KM töötas haldusassistendina ja oli sellega seoses 1989. aasta maist kuni 1994. aasta aprillini liitunud Hispaania üldise sotsiaalkindlustusskeemiga RGSS.

18. INSSi 2. märtsi 1999. aasta otsusega tunnistati KM tavalise haiguse tõttu tema tavapärase haldusassistendi töö jaoks püsivalt täielikult töövõimetuks. Seetõttu oli tal õigus saada vastavat hüvitist alates 19. novembrist 1998. Hüvitis arvutati, lähtudes eespool nimetatud perioodil sellesse skeemi tehtud sissemaksetest. ( 10 )

19. KM töötab praegu päevakeskuse assistendina ja sellega seoses on ta alates 2015. aasta veebruarist registreeritud RGSSis. Tema ajutise töövõimetuse periood algas 18. juulil 2016.

20. INSS tegi 20. märtsil 2018 otsuse, millega tunnistas KM püsivalt täielikult töövõimetuks õnnetuse tõttu, mille puhul ei olnud tegemist tööõnnetusega ja milles ta oli murdnud reieluu. INSS määras talle RGSSi alusel ajavahemikul 2015. aasta veebruarist kuni 2017. aasta jaanuarini kehtinud sissemakse baassummade alusel vastava hüvitise. ( 11 ) INSS leidis, et LGSS artikli 163 lõike 1 kohaselt on 1999. aastal ja 2018. aastal määratud hüvitised kokkusobimatud. Seega otsustas ta, et taotlejal on õigus vaid ühele neist.

21. Barcelona INSSi provintsidirektoraat (Dirección Provincial del INSS de Barcelona) jättis 23. jaanuari 2019. aasta otsusega taotleja esitatud kaebuse rahuldamata.

22. KM vaidlustas 12. märtsil 2019. aastal selle otsuse eelotsusetaotluse esitanud kohtus, tuginedes sellele, et LGSS artikli 163 lõige 1 on vastuolus direktiivi 79/7 artikliga 4 ja direktiivi 2006/54 artikliga 5. Tema hinnangul tuleks talle määrata kaks püsiva töövõimetuse hüvitist kumulatiivselt. Kaebaja väidab, et kuna naiste osakaal eriskeemides, eriti RETAs, on meeste omast palju väiksem, ( 12 ) põhjustab hüvitiste kokkusobimatuse kord kaudset diskrimineerimist soo ja sooidentiteedi alusel. Seetõttu muudab see kord hüvitiste kumuleerumise naiste jaoks keerulisemaks, kuna eriskeemides kindlustatud naisi on meestega võrreldes proportsionaalselt vähem.

23. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et see, et INSS jättis taotleja nõuded rahuldamata, on kooskõlas Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) hiljutise kohtupraktikaga ( 13 ), mille kohaselt on kaks hüvitist kokkusobivad, kui nad määratakse erinevate skeemide alusel (tavaliselt RGSS ja RETA, kuivõrd need on liikmete arvu poolest kaks suurimat skeemi) ( 14 ) ja sama töövõimetuse eest. Sama skeemi alusel (tavaliselt RGSS, mis on liikmete arvu poolest suurim skeem) on hüvitised aga kokkusobimatud, isegi kui hüvitiste saamise õigus on tekkinud eraldi sissemaksete alusel.

24. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb selles, kas sellise süsteemi puhul on tegemist kaudse diskrimineerimisega soo alusel, mis on direktiivi 79/7 artikliga 4 ja direktiivi 2006/54 artikliga 5 keelatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et põhikohtuasjas on taotleja tõendanud, et ta on teinud piisavaid eraldi sissemakseid, et saada mõlemat hüvitist, nii 1999. aastal määratud hüvitist kui ka 2018. aastal määratud hüvitist. ( 15 )

25. Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob välja, et Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) kohtupraktika seoses õigusaktidega, mis puudutavad hüvitiste kokkusobimatust, näib olevat soo suhtes neutraalne, sest ei tee vahet soo, vaid üksnes sotsiaalkindlustusskeemide arvu põhjal, millesse asjasse puutuv isik on sissemakseid teinud. Küll aga kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selle kohtupraktika kohaldamises seetõttu, et see mõjutab rohkem naissoost töötajaid. Kahe suurima liikmearvuga skeemi – RGSS ja RETA – puhul on eri skeemide kombineerimise eelis meeste puhul tunduvalt tõenäolisem kui naiste puhul, kuivõrd meeste osakaal RETAs on naiste omast palju suurem. ( 16 ) Seega, kuivõrd hüvitiste kokkusobivus on võimalik üksnes nende hüvitiste puhul, mida saadakse kahe erineva skeemi alusel, ja arvestades, et meeste osakaal RETAs on suurem, siis näib, et meestel on võrreldes naistega oluliselt lihtsam sellist kokkusobivust saavutada.

26. Lisaks sellele peegeldab naiste väiksem esindatus RETAs eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul asjaolu, et neil on raskem töötada füüsilisest isikust ettevõtjana, kuna naised on traditsiooniliselt ühiskonnas taandatud koduhooldaja ja koduhoidja rolli. Seetõttu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et asjasse puutuv riigisisene õigusnorm võib tuua kaasa kaudse diskrimineerimise mitte üksnes soo, vaid ka sooidentiteedi alusel.

27. Viimaks selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sama töövõimetuse puhul ei ole sama skeemi alusel võimalik määrata kahte püsiva täieliku töövõimetuse hüvitist. Küll aga on võimalik saada sama haiguse puhul kahte püsiva täieliku töövõimetuse hüvitist, kui need määratakse kahe erineva skeemi alusel.

28. Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Barcelona töökohus nr 26, Hispaania) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [LGSSi] artikli 163 lõikes 1 sätestatud Hispaania õigusnorm hüvitiste kokkusobivuse kohta, mida on tõlgendatud kohtupraktikas ning mille kohaselt ei saa kokkusobivaks pidada kahte samas skeemis ette nähtud püsiva täieliku töövõimetuse hüvitist, samas kui tunnistatakse eri skeemides ette nähtud hüvitiste kokkusobivust, kuigi mõlemal juhul on need välja teenitud erinevate sissemaksete alusel, on vastuolus nõukogu [direktiivi 79/7] artiklis 4 ning [direktiivi 2006/54] artiklis 5 sätestatud Euroopa õigusnormidega, kuna see Hispaania õigusnorm võib kaudselt diskrimineerida soo ja sooidentiteedi alusel, arvestades Hispaania eri sotsiaalkindlustusskeemide soolist koosseisu? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas see Hispaania õigusnorm võib olla vastuolus eespool viidatud Euroopa õigusnormidega juhul, kui mõlemad hüvitised on seotud erinevate kahjustustega?“

29. Euroopa Kohtule esitasid oma kirjalikud seisukohad KM, INSS, Hispaania valitsus ning Euroopa Komisjon. Euroopa Kohus esitas INSSile ja Hispaania valitsusele mitu kirjalikuks vastamiseks mõeldud küsimust. Viimati nimetatud vastasid 6. detsembril 2021. Kõik eespool nimetatud menetlusosalised esitasid Euroopa Kohtule 12. jaanuari 2022. aasta kohtuistungil oma suulised seisukohad.

III. Analüüs

A. Sissejuhatavad märkused

30. Kõigepealt märgiksin esiteks seda, et eelotsuse küsimused on seotud nii direktiivi 79/7 kui ka direktiivi 2006/54 sätetega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et ta nimetas eelotsusetaotluses viimati nimetatud direktiivi juhuks, kui see on kohaldatav. INSS, Hispaania valitsus ja komisjon leiavad, et direktiiv 2006/54 ei ole põhikohtuasjas asjasse puutuva töövõimetushüvitise suhtes kohaldatav, kuivõrd selle kohaldamisala on piiratud kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemidega.

31. Sellega seoses pean rõhutama, et liidu õigusnormidega eristatakse tööandjapensioniskeeme, mis kuuluvad ELTL artikli 157 lõigetes 1 ja 2 sätestatud mõiste „tasu“ kohaldamisalasse, ( 17 ) ja riiklike sotsiaalkindlustushüvitiste skeeme, mis selle kohaldamisalasse ei kuulu. ( 18 ) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei kuulu selline osamakseline töövõimetushüvitis mõiste „tasu“ alla ELTL artikli 157 lõigete 1 ja 2 ning direktiivi 2006/54 tähenduses. ( 19 )

32. Käesolevas asjas kuuluvad põhikohtuasjas asjasse puutuvad hüvitised riiklikku skeemi ja pakuvad kaitset haiguse ja invaliidsuse riski vastu. Sellised hüvitised sõltuvad rohkem sotsiaalpoliitilistest kaalutlustest kui töösuhtest. ( 20 ) Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on eelotsusetaotluses väitnud, ei olnud KMil 2018. aasta hüvitise saamiseks eelnevat sissemakseperioodi vaja, kuna see oli tingitud muust kui tööõnnetusest, vaid piisas sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud olemisest. Vastavalt direktiivi 79/7 artiklile 1 on selle direktiivi eesmärk sotsiaalkindlustuse valdkonnas meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärguline rakendamine artiklis 3 ettenähtud sotsiaalkindlustuse ja muu sotsiaalkaitse valdkonnas. Seega asun seisukohale, et põhikohtuasjas asjasse puutuvad hüvitised kujutavad endast kaitset kahe direktiivi 79/7 artikli 3 lõikes 1 nimetatud riski, nimelt haiguse ja invaliidsuse vastu, mille suhtes on kohaldatav üksnes see direktiiv. ( 21 ) Need hüvitised ei kuulu aga direktiivi 2006/54 kohaldamisalasse.

33. Seega analüüsin küsimusi üksnes direktiivi 79/7 alusel.

34. Teiseks, mis puudutab küsimust, kas tõlgendust, mille on ühele õigusnormile andnud liikmesriigi kõrgeim kohus, tuleb käsitada direktiivi 79/7 kohaldamisalasse kuuluvana, siis tuleb meenutada, et riigisiseste õigus- ja haldusnormide ulatuse hindamisel tuleb arvestada seda, kuidas neid tõlgendavad liikmesriigi kohtud, eriti kõrgeimad kohtud. ( 22 ) Seega ei saa asjaolu, et asjasse puutuv riigisisene õigusnorm kujutab endast kohtupraktikasse kuuluvat tõlgendust ( 23 ), mille on andnud Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus), ei seda riigisisest õigusnormi – või selle aluseks olevaid õigusakte – selle direktiivi sätete kohaldamisalast eemaldada.

35. Kolmandaks, nagu on välja toonud komisjon, tasub märkida, et teine eelotsuse küsimus ei vaja eraldi Euroopa Kohtu analüüsi, kuivõrd tegemist on esimese küsimuse osaga. Teine küsimus üksnes täpsustab põhikohtuasjas arutlusel olevat olukorda, nimelt olukorda, milles on erineva haiguse ja töövõimetuse tulemusel tekkinud kaks järjestikust töövõimetust, mis on esimese küsimusega juba hõlmatud.

36. Kuivõrd sama haiguse või töövõimetuse põhjustatud kahe järjestikuse töövõimetuse analüüsimise puhul oleks tegemist hüpoteetilise ettevõtmisega, asun seisukohale, et selle küsimuse eraldi analüüsimine ei ole vajalik.

B. Eelotsuse küsimuste analüüs

37. Esimese ja teise küsimusega, mida tuleks analüüsida koos, sest nad puudutavad sama küsimust, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis lubab määrata kahe või enama töövõimetuse tõttu kaks või enam töövõimetushüvitist, mida saadakse erinevate sotsiaalkindlustusskeemide alusel, kuid keelab kahe või enama sellise hüvitise saamise sama skeemi alusel olenemata sellest, et kõigi nende hüvitiste tekkimise tingimused on täidetud.

38. Kõigepealt pean rõhutama, et Euroopa Kohus on järjepidevalt leidnud, et liikmesriikide ülesanne on korraldada oma sotsiaalkindlustussüsteeme ja kui Euroopa Liidu tasandil ühtlustamine puudub, määrata kindlaks sotsiaalkindlustushüvitiste andmise tingimused. Liikmesriigid peavad seejuures siiski järgima liidu õigust. ( 24 )

39. Direktiivi 79/7 artikli 4 lõike 1 järgi tähendab võrdse kohtlemise põhimõte, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eelkõige siis, kui kõne all on sotsiaalkindlustusskeemide ulatus, neile ligipääsu tingimused ja sotsiaalkindlustushüvitiste arvutamine. Kui liikmesriigid teostavad oma pädevust sotsiaalkindlustuse valdkonnas, peavad nad järgima seda sätet, mis täpsustab üldist diskrimineerimiskeelu põhimõtet, mis on nüüdseks sätestatud harta artiklis 21. ( 25 )

40. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seisneb diskrimineerimine erinevate reeglite kohaldamises sarnastele olukordadele või samade reeglite kohaldamises erinevatele olukordadele, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. ( 26 )

41. Käesoleval juhul võib välistada, et kõnealune riigisisene meede põhjustab otsest diskrimineerimist. Selle meetmega on keelatud saada kahte hüvitist samas sotsiaalkindlustusskeemis, isegi kui mõlema hüvitise tekkimise tingimused on täidetud. Kuivõrd seda meedet kohaldatakse vahet tegemata nii mees- kui naistöötajate suhtes, ei kaasne sellega otsest soolist diskrimineerimist. Seega tuleb uurida, kas need võivad kaasa tuua kaudse diskrimineerimise. ( 27 )

42. Kaudset diskrimineerimist ei ole direktiivis 79/7 määratletud. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on aga tegemist kaudse soolise diskrimineerimisega siis, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab ühest soost isikud võrreldes teisest soost isikutega ebasoodsamasse olukorda. ( 28 )

43. Sellest määratlusest tuleneb, et kaudse diskrimineerimise olemasolu kontrollitakse kolmest etapist koosneva analüüsiga, mis on seotud esiteks asjasse puutuva sätte, kriteeriumi või tava neutraalsusega, teiseks asjasse puutuvate isikute ja nendega võrreldavas olukorras olevate isikute kindlakstegemisega ja kolmandaks ebasoodsama olukorraga, mille see säte, kriteerium või tava põhjustab.

44. Käesoleval juhul on selge, et analüüsi esimese etapiga ei kaasne mingeid probleeme, sest ei ole vaidlust selle üle, et asjasse puutuv riigisisene õigusnorm, mida kohaldatakse vahet tegemata mõlemast soost inimestes suhtes, on täiesti neutraalne. Seetõttu keskendub käesolev ettepanek ülejäänud kahele etapile. Euroopa Kohus peab kõigepealt tegema kindlaks isikud, keda omavahel võrrelda. Pärast seda peab Euroopa Kohus analüüsima küsimust, kas asjasse puutuv riigisisene õigusnorm seab ühest soost isikud ebasoodsamasse olukorda. Kuivõrd Euroopa Kohus on palunud ettepanekut, milles keskendutakse üksnes neile kahele küsimusele, ei analüüsi ma väidetava ebasoodsama kohtlemise võimalike põhjenduste küsimust.

1. Nende isikute kindlakstegemine, keda saab pidada kaebajaga võrreldavas olukorras olevaks

45. KM väidab sisuliselt, et INSS rikkus soolise diskrimineerimise keelu põhimõtet, sest sama töövõimetuse eest kahe hüvitise andmine erinevate sotsiaalkindlustusskeemide alusel on lubatud, kuid nendesamade kahe hüvitise andmine sama skeemi (nagu RGSS) alusel on keelatud. INSS ja Hispaania valitsus väidavad sisuliselt, et isikud, kes on teinud sissemakseid muusse sotsiaalkindlustusskeemi kui RGSS, on teistsuguses olukorras kui need, kes on teinud sissemakseid üksnes RGSSi.

46. Selleks, et teha kindlaks, kas kaks olukorda on võrreldavad, tuleb arvesse võtta asjasse puutuvate õigusaktide eset ja eesmärki. Üksnes seejärel saab Euroopa Kohus teha kindlaks asjasse puutuvad võrdlusisikud.

(a) Asjasse puutuvate riigisiseste õigusaktide ese ja eesmärk

47. Meenutan, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule olukordade võrreldavust hinnata mitte üldiselt ja abstraktselt, vaid konkreetselt. Selles analüüsis tuleb võtta arvesse kõiki asjaolusid, mis neid olukordi iseloomustavad, ning lähtuda eelkõige kõnealuse eristamise kehtestanud riigisiseste õigusnormide esemest ja eesmärgist. ( 29 ) Lisaks sellele ei eelda olukordade võrreldavuse nõue mitte seda, et olukorrad oleksid identsed, vaid üksnes seda, et need oleksid sarnased. ( 30 )

48. Käesolevas kohtuasjas selgub Euroopa Kohtu toimikust, et asjasse puutuv otsus on seotud kahe püsiva töövõimetuse hüvitise määramisega KMile. Seega on kõnealune olukord seotud küsimusega, kas isikul, kellel on kaks või enam järjestikust töövõimetust, on õigus saada ühte või mitut sotsiaalkindlustushüvitist. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes võtab arvesse neid hüvitisi kehtestavate õigusnormide eesmärki, ei leia kontrollimise tulemusel vastupidist, siis näib prima facie, et selliste hüvitiste eesmärk on tagada sotsiaalkindlustusskeemiga liitunud inimesele sotsiaalne kaitse haiguse ja/või invaliidsusega seotud riskide vastu.

49. Arvestades asjasse puutuvate hüvitiste eset ja eesmärki, ei ole vahet isikul, kellel on kaks või enam järjestikust töövõimetust ja kes on teinud sissemakseid üksnes ühte sotsiaalkindlustusskeemi nagu RGSS, ja isikul, kellel on samad töövõimetused, kuid kes on teinud sissemakseid mitmesse skeemi. Mõlemad isikute kategooriad vajavad haiguse ja/või invaliidsusega seotud riskide vastu samasugust sotsiaalset kaitset.

50. Seevastu INSS väitis ja rõhutas kohtuistungil, et isikud, kes on teinud sissemakseid RGSSi, ja isikud, kes on teinud sissemakseid RETAsse, on erinevas olukorras, kuivõrd nende skeemidega kaetud riskid ei ole samad. Ma ei nõustu sellega. Vastupidi sellele leian ma, et võrreldavuse analüüsimine direktiivi 79/7 artikli 4 lõike 1 tähenduses ei peaks lähtuma neist riskidest, vaid õigusest sotsiaalsele kaitsele.

51. Seetõttu asun seisukohale, et isik, kellel on kaks või enam järjestikust töövõimetust ja kes on teinud sissemakseid üksnes ühte sotsiaalkindlustusskeemi nagu RGSS, ja isik, kellel on samad töövõimetused, kuid kes on teinud sissemakseid mitmesse skeemi, on võrreldavas olukorras seoses sotsiaalse kaitsega, mida nad vajavad.

(b) „Ebasoodsamas olukorras rühm“ ja võrdlusrühm

52. Kohtuotsuses Seymour-Smith ( 31 ) leidis Euroopa Kohus, et parim statistiliste andmete võrdlusmeetod seisneb selles, et võrreldakse ühelt poolt seda, kui suurt hulka meestöötajaid mõjutab erinev kohtlemine kõigi meestöötajate hulgast, ja teiselt poolt seda, kui suurt hulka see mõjutab naistöötajate hulgast. Sellest tuleneb, et nende isikute olukorda, kes kvalifitseeruvad teatud õigusele, tuleb võrrelda nende isikute olukorraga, kes seda ei tee. ( 32 )

53. Seda lähenemist kasutas Euroopa Kohus hiljuti kohtuasjas YS, milles temalt sooviti sisuliselt teada seda, kas mehi, kes on põhilised võrdlemisi suure pensioni saajad võrreldes naistega, kes saavad keskmiselt oluliselt väiksemat pensioni, diskrimineeriti kaudselt Austria õigusnormidega, millega kehtestati muu hulgas sissemakse eriti suurte „eripensionide“ pealt, et kindlustada pensionimaksetest saadav tulu. ( 33 ) Sellele küsimusele vastamiseks tegi Euroopa Kohus kõigepealt kindlaks asjasse puutuvad ebasoodsamas olukorras isikud. Selles grupis olid riigi kontrollitavate ettevõtjate endised töötajad, kes said „määratud väljamaksetega pensioni“, mille summa ületas teatud ülemmäära. ( 34 ) Seejärel tegi kohus kindlaks võrdlusisikud, kelleks olid isikud, kes said tööandjapensioni föderaalse ülesehitusega riigilt või asjaomaselt liidumaalt. Seejuures jättis Euroopa Kohus sõnaselgelt kõrvale riigi kontrolli alla mittekuuluvate ettevõtjate endised töötajad või isikud, kes saavad tööandjapensioni muus vormis kui „määratud väljamaksetena“, näiteks pensionifondi- või elukindlustusmaksetena. ( 35 ) Kokkuvõttes, kuivõrd Euroopa Kohus jätab kõrvale isikud, keda asjasse puutuv õigusnorm otseselt ei puuduta, näib mulle, et ta läheneb võrreldavate rühmade määratlemisele suhteliselt kitsalt.

54. Käesoleval juhul, kuivõrd on kindlaks tehtud, et KM on töötaja, kes on teinud sissemakseid üksnes RGSSi, selgub eelotsusetaotlusest, et isikud, keda asjasse puutuv riigisisese õiguse norm võib asetada ebasoodsamasse olukorda, on just nimelt need töötajad, kes on liitunud RGSSiga ja kellel on selle skeemi alusel kaks või rohkem järjestikust töövõimetust. Seega, võttes arvesse esiteks eespool nimetatud olukordade võrreldavuse konkreetse hindamise nõuet ( 36 ) ja teiseks seda, et asjasse puutuvaks kriteeriumiks on kahe või enama järjestikuse töövõimetusega isikute sotsiaalkindlustuskaitse ( 37 ), asun seisukohale, et käesoleval juhul kuuluvad ebasoodsamas olukorras gruppi üksnes need kahe või enama järjestikuse töövõimetusega isikud, kes on teinud sissemakseid üksnes RGSSi.

55. Terviklikkuse huvides rõhutan, et kuivõrd käesolevas põhikohtuasjas on tegemist töötajaga, kes taotleb kahe töövõimetusega seotud hüvitiste kumulatiivset määramist RGSSi alusel, ei peaks Euroopa Kohus võtma arvesse neid töötajaid, kes on teinud sissemakseid üksnes muusse skeemi kui RGSS. Rühm, kes on käesoleval juhul ebasoodsamas olukorras, on RGSSiga – ja üksnes RGSSiga – liitunud töötajad, kes ei saa kombineerida kahe või enama töövõimetuse eest saadavaid hüvitisi seetõttu, et need töötajad on liitunud üksnes selle skeemiga. Kuigi vastab tõele, et Hispaania kokkusobimatuse reegel on kohaldatav kõigile erinevatele Hispaania sotsiaalkindlustusskeemidele, ei puutu käesoleval juhul asjasse nende isikute olukord, kes on liitunud vaid ühega neist ülejäänud skeemidest ja on teinud sissemakseid üksnes nimetatud skeemi. Vastupidi komisjoni seisukohale usun, et analüüsides üksnes nende isikute olukorda, kes on teinud sissemakseid konkreetsesse sotsiaalkindlustusskeemi – käesoleval juhul RGSSi – saab Euroopa Kohus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasuliku vastuse, mis võimaldab tal lahendada tema menetluses oleva vaidluse, mis puudutab just neid hüvitisi, mida antakse isikule, kes on kahel ajavahemikul olnud liitunud RGSSiga.

56. Järgmisena analüüsin seda, kuidas leida võrdlusrühm, et teha kindlaks, kas ebasoodsamas olukorras rühm, mis on kindlaks tehtud, kannatab soo alusel kaudse diskrimineerimise all. Võrdlusrühmaks on minu arvates isikud, kellel on samuti kaks või rohkem järjestikust töövõimetust, kuid kes saavad ühitada kahte või enamat eri sotsiaalkindlustusskeemide hüvitist, sest nad on teinud neisse skeemidesse sissemakseid.

57. Seega osas, mis puudutab sotsiaalkindlustushüvitiste andmist kahe või enama töövõimetusega isikutele, on selline isik nagu KM, kes on teinud sissemakseid üksnes RGSSi, võrreldavas olukorras sellise isikuga, kes on teinud sissemakseid kahte või enamasse sotsiaalkindlustusskeemi nagu RGSS ja RETA. Olles teinud kindlaks ebasoodsamas olukorras rühma ja tema võrdlusrühma, hakkan nüüd analüüsima seda, kas neisse kahte rühma kuuluvaid mehi ja naisi koheldakse erinevalt. ( 38 )

2. Meeste ja naiste erinev kohtlemine

(a) Meeste ja naiste arvulise suhte võrdlus

58. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saaks konkreetse ebasoodsama regulatsiooni tuvastada eelkõige juhul, kui oleks tõendatud, et sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, seavad ebasoodsasse olukorda palju suuremal hulgal ühest soost inimesi kui teisest soost inimesi. ( 39 ) See tähendab, et kaudset diskrimineerimist saab tuvastada mis tahes vahenditega, seahulgas statistikaandmete põhjal. ( 40 ) Põhimõtteliselt peab liikmesriigi kohus tegema kindlaks, kas sellist konkreetset ebasoodsamat olukorda on võimalik tuvastada, sest faktilisi asjaolusid hindab liikmesriigi kohus. ( 41 ) Eelkõige, nagu on välja toodud käesoleva ettepaneku punktis 52, on Euroopa Kohus soolise diskrimineerimise kontekstis leidnud, et parim võrdlusmeetod on võrrelda omavahel nende töötajate vastavat arvulist suhet, keda asjaomane õigusnorm mõjutab ja keda see ei mõjuta, meessoost töötajate hulgas ning sama arvulist suhet naissoost töötajate hulgas. ( 42 )

59. Näiteks kohtuotsuses YS leidis Euroopa Kohus esiteks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab arvesse võtma kõiki töötajaid, kelle suhtes on erineva kohtlemise aluseks olevad riigisisesed õigusnormid kohaldatavad. Teiseks kordas Euroopa Kohus, et parim võrdlusmeetod võrrelda omavahel nende töötajate vastavat arvulist suhet, keda väidetav erinev kohtlemine mõjutab ja keda mitte, asjaomaste õigusnormide kohaldamisalasse kuuluvate naissoost töötajate hulgas ning sama arvulist suhet nende õigusnormide kohaldamisalasse kuuluvate meessoost töötajate hulgas. ( 43 )

60. Selle tulemusel leian, et termin „arvuline suhe“ viitab sellele, et ei saa võrrelda koguarve ( 44 ), vaid kümnendarve, murdarve või protsente, mis peegeldavad teatud rühma osa terves rühmas. ( 45 ) Käesoleval juhul peab eelotsusetaotluse esitanud kohus selleks, et analüüsida kas naisi ja mehi on koheldud erinevalt, vaatlema naiste olukorda võrreldes meeste olukorraga. Konkreetsemalt: ta peab võrdlema kahte järgmist konkreetset arvulist suhet.

61. Esiteks peab ta võrdlema naiste arvulist suhet ebasoodsama olukorraga rühmas, seega selliste naiste hulgas, kes on liitunud üksnes RGSSiga ja kellel on selle skeemi alusel kaks või enam töövõimetust, soodsas rühmas olevate naistega, seega selliste naiste rühmaga, kes on liitunud kahe või enama sotsiaalkindlustusskeemiga ja kellel on nende skeemide alusel kaks või enam töövõimetust.

62. Teiseks peab liikmesriigi kohus tegema kindlaks nende meeste arvulise suhte, kellel on kaks või enam töövõimetust ja kes ei saa ühitada kahte või enamat sotsiaalkindlustushüvitist, võrreldes samasuguseid töövõimetusi omavate meestega, kes saavad kahte või enamat sotsiaalkindlustushüvitist ühitada.

(b) Asjasse puutuvad konkreetsed arvulised suhted

63. Euroopa Kohtu esitatud kirjalikult vastatavate küsimuste vastustest ja kohtuistungil esitatud seisukohtadest ilmneb, et andmepuudust ei ole. Näiteks väitsid INSS ja Hispaania valitsus oma vastustes nendele küsimustele, et 10. novembri 2021. aasta seisuga on mitme töövõimetusega ja üksnes RGSSi sissemakseid teinud naiste arv 3388, samas kui naisi, kellel on mitu töövõimetust ja kes on teinud sissemakseid mitmesse sotsiaalkindlustusskeemi, on 3460. Seega on ebasoodsas seisus rühmas olevate naiste ja soodsas seisus rühmas olevate naiste arvuline suhe umbkaudu 1:1. Meeste puhul on vastavateks arvudeks 4047 ja 7723, mis tähendab, et meeste puhul on see arvuline suhe umbkaudu 1:2.

64. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas need andmed on paikapidavad, representatiivsed ja tähenduslikud. ( 46 ) Mis puudutab konkreetseid arve, siis peab ta kindlaks tegema, kas neid saab arvesse võtta ( 47 ), eelkõige arvestades vaidluse aluseks olevate asjaolude kuupäeva.

65. Lisaks sellele soovin rõhutada, et KMi esitatud ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu rõhutatud väide, mis puudutab RGSSi skeemiga ja RETA skeemiga liitunud mees- ja naistöötajate arvu, ei ole käesolevas asjas asjakohane. Eelkõige rõhutas riigisisene kohus eelotsusetaotluses asjaolu, et 31. jaanuari 2020. aasta seisuga moodustasid naised RGSSiga liitunutest 48,09%, samas kui RETAga liitunutest moodustasid nad üksnes 36,15%. ( 48 ) Need arvud ei ole käesolevas asjas olulised, sest on seotud üksnes naiste koguarvuga RGSSiga ja RETAga liitunute hulgas, kuid ei näita ebasoodsas olukorras olevate naiste ega meeste arvulist suhet. Samuti ei saa nende arvudega tuvastada põhjuslikku seost võimaliku ebasoodsama olukorra – milleks on kahe või enama hüvitise ühitamise võimatus sama skeemi alusel – ja asjasse puutuvate töötajate soo vahel.

66. Samal põhjusel asun seisukohale, et Euroopa Kohus ei peaks arvesse võtma INSSi ja Hispaania valitsuse kirjalikes vastustes esitatud arve, mis on seotud meeste ja naiste osaluse määraga ühes või mitmes sotsiaalkindlustusskeemis 2021. aasta oktoobri seisuga. ( 49 ) Nagu komisjon kohtuistungil väitis, näitavad need arvud üksnes ühte või mitmesse skeemi kuuluvaid isikuid ajal, mil need andmed kättesaadavaks tehti, samas kui eespool punktis 63 esitatud lähenemine sisaldab arve, mis annavad selgelt parema ajaloolise vaate, kuivõrd nad peegeldavad hilisemate töövõimetuste tekkimist mingi ajaperioodi jooksul, mis muudab need arvud pelgalt juhuslikest sündmustest vähem sõltuvaks. ( 50 ) Sellise lähenemise märkimisväärseks eeliseks on ka see, et arvuline suhe, mida analüüsitakse, ei ole seotud selliste tegevustega, millega kaasnevad suuremad riskid, näiteks tegevustega, mida teostavad füüsilisest isikust ettevõtjad, kes on hõlmatud RETAga, mida INSS ja Hispaania valitsus kohtuistungil nimetasid. Kui võrrelda selliste meeste ja naiste vastavat arvulist suhet, kellel on mitu töövõimetust ja kes on teinud sissemakseid üksnes RGSSi, nendega, kes on teinud sissemakseid mitmesse sotsiaalkindlustusskeemi, on asjasse puutuvad grupid juba piiritletud isikutega, kel on mitu töövõimetust. Seega tugineb selline võrdlus selliste isikute arvulisele suhtele, kellel on mitu töövõimetust, ja mitte absoluutarvudele.

67. Kui riigisisene kohus otsustab arvesse võta eespool punktis 63 nimetatud andmeid, peab ta hindama, kas selliste kahe ja enama töövõimetusega naiste arvuline suhe, kes on teinud sissemakseid üksnes RGSSi, võrreldes mitme töövõimetusega naistega, kes on teinud sissemakseid kahte või enamasse sotsiaalkindlustusskeemi, on „oluliselt suurem“ kui meeste puhul sellises ulatuses, et tegemist on „konkreetselt ebasoodsama olukorraga“ Euroopa Kohtu praktika tähenduses. ( 51 )

(c) Mida kujutab endast isikute „oluliselt suurem“ või „märkimisväärselt suurem arvuline suhe“

68. Nagu juba eespool nimetasin, ( 52 ) tuleb kriteeriumide kohaselt, mille töötas välja Euroopa Kohus kaudse diskrimineerimise esinemise tuvastamiseks, teha kindlaks, kas asjasse puutuv riigisisese õiguse norm asetab naised võrreldes meestega konkreetselt ebasoodsamasse olukorda. ( 53 ) Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et sellise iseäranis ebasoodsa olukorra olemasolu on võimalik kindlaks teha näiteks juhul, kui tõendatakse, et riigisisesel õigusnormil on ebasoodne mõju oluliselt suuremale osale ühest soost isikutele võrreldes teisest soost isikutega. ( 54 ) Oluline on see osakaal kindlaks teha, et määratleda, kas see ei kajasta puhtjuhuslikke või tsükliliselt muutuvaid näitajaid ja kas see on üldiselt võttes tähenduslik. ( 55 )

69. Näiteks kohtuotsuses Villar Láiz jättis Euroopa Kohus selle kindlakstegemise, kas asjasse puutuv riigisisene õigusnorm seadis ebasoodsamasse olukorda oluliselt rohkem naisi kui mehi, küll liikmesriigi kohtule, kuid võttis arvesse asjaolu, et ligikaudu 75% osalise tööajaga töötajatest olid naised. ( 56 ) Lisaks sellele märkis Euroopa Kohus, et põhikohtuasjas kõne all oleva vähenduskoefitsiendi kohaldamise tõttu on 65% osalise tööajaga töötajatest ebasoodsamas olukorras. Kui vaidlustatud õigusaktid mõjutavad konkreetselt ligi kahte kolmandikku kõigist osalise tööajaga töötajatest ja kui kolm neljandikku kõigist osalise tööajaga töötajatest on naised, näib Euroopa Kohus kaudselt viitavat sellele, et võrreldes meestega on naised seatud ebasoodsamasse olukorda.

70. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustab käesolevas asjas võtta arvesse INSSi ja Hispaania valitsuse poolt kirjalikes vastustes esitatud arve, ( 57 ) nagu on nimetatud eespool punktis 63, näivad need arvud viitavat sellele, et kui igast kolmest mitme töövõimetusega mehest umbes kaks saavad tõenäoliselt kahe või enama skeemi hüvitisi ühitada, ( 58 ), siis mitme töövõimetusega naiste puhul on see võimalus tõenäoliselt kahest naisest ühel. ( 59 ) Küll aga asetab asjasse puutuv riigisisese õiguse norm ebasoodsamasse olukorda umbes pooled mitme töövõimetusega naistest, samas kui mitme töövõimetusega meeste puhul on selleks osakaaluks vaid üks kolmandik. Järelikult, kuigi kõnealuste andmete tõlgendamine on täiel määral liikmesriigi kohtu ülesanne, näitavad need arvud minu arvates seda, et asjasse puutuv riigisisese õiguse norm mõjutab proportsionaalselt rohkem naisi kui mehi, sest selle reegliga asetatakse ebasoodsamasse olukorda oluliselt suurem osa naistest kui meestest. Seega võib teha järelduse, et asjasse puutuv riigisisese õiguse norm diskrimineerib kaudselt naisi. Kui aga liikmesriigi kohtusse esitatud ja seal arvesse võetud arvud peaksid olema Euroopa Kohtule esitatutest erinevad, võib ka lõpptulemus olla teistsugune.

71. Kokkuvõttes leian, et küsimustele tuleks vastata nii, et direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, millega sisuliselt asetatakse ebasoodsamasse olukorda suurem hulk naisi kui mehi, lubades erinevate sotsiaalkindlustusskeemide alusel kahe või enama töövõimetuse tõttu kahe või enama töövõimetushüvitise määramist, keelates samas kahe või enama hüvitise saamise ühe skeemi alusel, isegi kui nende hüvitiste saamise tingimused on täidetud, mille peab kindlaks tegema liikmesriigi kohus.

IV. Ettepanek

72. Eespool toodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Barcelona töökohus nr 26, Hispaania) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 19. detsembri 1978. aasta nõukogu direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, millega sisuliselt asetatakse ebasoodsamasse olukorda suurem hulk naisi kui mehi, lubades erinevate sotsiaalkindlustusskeemide alusel kahe või enama töövõimetuse tõttu kahe või enama töövõimetushüvitise määramist, keelates samas kahe või enama hüvitise saamise ühe skeemi alusel, isegi kui nende hüvitiste saamise tingimused on täidetud, mille peab kindlaks tegema liikmesriigi kohus.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Twain, M., „Chapters from My Autobiography – XX“, North American Review nr 618, 5.7.1907. Selgub aga, et selle tsitaadi tegelikku alget võib omistada ka mitmele teisele isikule.

( 3 ) Khaitan, T., „Indirect discrimination“ teoses Lippert-Rasmussen, K. (toim), The Routledge Handbook of the Ethics of Discrimination (Routledge, Abingdon, 2017). Külastatud 1.2.2022, Routledge Handbooks Online.

( 4 ) Eelotsusetaotluse kohaselt on tegemist 31. jaanuari 2020. aasta andmetega.

( 5 ) EÜT 1979, L 6, lk 24; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215.

( 6 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuesti sõnastatud) (ELT 2006, L 204, lk 23).

( 7 ) BOE nr 261, 31.10.2015.

( 8 ) BOE nr 221, 15.9.1970.

( 9 ) BOE nr 104, 1.5.1991.

( 10 ) INSS selgitas kohtuistungil, et sellise hüvitise arvutamiseks seoses RGSSiga peab ta arvesse võtma kindlustusperioodi viimast kaheksat aastat.

( 11 ) INSS selgitas kohtuistungil, et nimetatud hüvitise arvutamiseks peab ta arvesse võtma viimase 24 kuu sissemakseid.

( 12 ) 31. jaanuari 2020 seisuga moodustavad naised RETAga liitunud töötajatest 36,15%.

( 13 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 16.

( 14 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et RGSS on süsteem, kuhu on koondunud suurema osa sektorite töötajad ja milles 31. jaanuari 2020. aasta seisuga on enam kui 14,5 miljonit kindlustatut. Selles skeemis on soo proportsioon üsna tasakaalustatud: naiste osakaal on 48,09%. Seevastu RETAs, kuhu kuuluvad suurema osa sektorite füüsilisest isikust ettevõtjaid ja milles on samuti suur hulk kindlustatuid (üle 3 miljoni liikme), moodustavad naised vaid 36,15%, mis ei vasta kuidagi naissoost elanike osakaalule terves riigis ja tööealises elanikkonnas.

( 15 ) Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 1999. aastal määratud püsiva täieliku töövõimetuse hüvitis anti eelnevate sissemaksete alusel, samas kui 2018. aasta hüvitise saamiseks ei olnud eelnevat sissemakseperioodi vaja, kuna see oli tingitud muust kui tööõnnetusest, mistõttu piisas vaid sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud olemisest. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et olukord oleks teistsugune, kui teine hüvitis oleks määratud üldinvaliidsuse korral, sest sellisel juhul oleks tegemist hüvitisega selle eest, et igasugune töötamine on võimatu, mis hõlmaks võimatust jätkata teatud kutsealal töötamist.

( 16 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku 14. joonealune märkus.

( 17 ) Euroopa Kohus on leidnud, et mõiste „tasu“ alla ELTL artikli 157 tähenduses kuuluvad need pensionid, mille aluseks on töötajat ja tööandjat ühendav töösuhe, kuid mitte need, mille aluseks on riiklik skeem, mille rahastamises on osalenud töötajad, tööandjad või teatavatel juhtudel ametiasutused, kuid mis sõltuvad rohkem sotsiaalpoliitilistest kaalutlustest kui töösuhtest. Järelikult ei saa selle mõistega hõlmata sotsiaalkindlustusskeeme või sotsiaalkindlustushüvitisi (nagu vanaduspensionid), mida reguleerib otse seadus ja mille puhul on välistatud ettevõtte- või kutsealasisesed kokkulepped ning mida tuleb kohaldada üldiselt määratletud töötajate kategooriatele (vt 22. novembri 2012. aasta kohtuotsus Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 18 ) Vt selle kohta kohtujurist Bobeki ettepanek kohtuasjas Instituto Nacional de la Seguridad Social (emade pensionilisa) (C‑450/18, EU:C:2019:696, punktid 24 ja 25).

( 19 ) Vt selle kohta 13. veebruari 1996. aasta kohtuotsus Gillespie jt (C‑342/93, EU:C:1996:46, punkt 14); 22. novembri 2012. aasta kohtuotsus Elbal Moreno (C‑385/11, EU:C:2012:746, punkt 25) ja 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Ornano (C‑335/15, EU:C:2016:564, punkt 38).

( 20 ) Vt selle kohta analoogia alusel 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Instituto Nacional de la Seguridad Social (emade pensionilisa) (C‑450/18, EU:C:2019:1075, punkt 29).

( 21 ) Lisaks nähtub direktiivi 2006/54 artikli 1 teise lõigu punktist c koostoimes selle direktiivi artikli 2 lõike 1 punktiga f, et seda direktiivi ei kohaldata direktiiviga 79/7 reguleeritud riiklikele skeemidele.

( 22 ) Vt inter alia8. juuni 1994. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik (C‑382/92, EU:C:1994:233, punkt 36) ja 15. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Blanco Marqués (C‑431/16, EU:C:2018:189, punkt 46).

( 23 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 16.

( 24 ) Vt inter alia4. detsembri 2003. aasta kohtuotsus Kristiansen (C‑92/02, EU:C:2003:652, punkt 31, 4. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Melchior (C‑647/13, EU:C:2015:54, punkt 21) ja 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Wojciechowski (C‑408/14, EU:C:2015:591, punkt 35).

( 25 ) Vt selle kohta 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2020:289, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 26 ) Vt inter alia13. veebruari 1996. aasta kohtuotsus Gillespie jt (C‑342/93, EU:C:1996:46, punkt 16) ja 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Praxair MRC (C‑486/18, EU:C:2019:379, punkt 73).

( 27 ) Vt inter alia27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Boyle jt (C‑411/96, EU:C:1998:506, punkt 39) ja 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Gómez-Limón Sánchez-Camacho (C‑537/07, EU:C:2009:462, punkt 53).

( 28 ) Vt selle kohta 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika). Kui varasemas kohtupraktikas määratles Euroopa Kohus „kaudse diskrimineerimise“ kui olukorra, „milles [riigisisene meede] on küll sõnastatud neutraalselt, kuid seab reaalselt ebasoodsasse olukorda palju suuremal hulgal naisi kui mehi“ (kohtujuristi kursiiv) (vt eelkõige 20. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Brachner, C‑123/10, EU:C:2011:675, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 22. novembri 2012. aasta kohtuotsus Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, punkt 29), on praeguse kohtupraktika kohane määratlus identne direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punktis b toodud määratlusega. Seoses sõnastuse muutusega vt kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas TGSS (koduabiliste tööpuudus) (C‑389/20, EU:C:2021:777, 28. joonealune märkus).

( 29 ) Vt selle kohta 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique et Lorraine jt (C‑127/07, EU:C:2008:728, punktid 25 ja 26); 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480, punktid 89 ja 90) ning 9. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, punktid 56 ja 57 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt ka 1. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Association belge des Consommateurs Test-Achats jt (C‑236/09, EU:C:2011:100, punkt 29); 26. juuni 2018. aasta kohtuotsus MB (soovahetus ja vanaduspension) (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkt 42) ja 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Cresco Investigation (C‑193/17, EU:C:2019:43, punkt 42).

( 30 ) Vt selle kohta nt 10. mai 2011. aasta kohtuotsus Römer (C‑147/08, EU:C:2011:286, punkt 42) ja 19. juuli 2017. aasta kohtuotsus Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 31 ) 9. veebruari 1999. aasta kohtuotsus (C‑167/97, EU:C:1999:60).

( 32 ) Tobler, C., Limites et potentiel du concept de discrimination indirecte, Tööhõive, sotsiaalküsimuste ja võrdsete võimaluste peadirektoraat (Euroopa Komisjon), 2009, lk 41. Neid kahte rühma nimetatakse „õigustatud isikud“ ja „mitteõigustatud isikud“.

( 33 ) 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension) (C‑223/19, EU:C:2020:753, punkt 40).

( 34 ) 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension) (C‑223/19, EU:C:2020:753, punkt 44).

( 35 ) Ibid., punkt 45.

( 36 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 47.

( 37 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 48.

( 38 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt49.

( 39 ) Vt inter alia14. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Cachaldora Fernández (C‑527/13, EU:C:2015:215, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punktid 37 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 40 ) Vt inter alia8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 46) ja 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, punkt 46).

( 41 ) Vt inter alia8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punktid 37 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 42 ) Vt inter alia9. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Seymour-Smith ja Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 59); 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Voß (C‑300/06, EU:C:2007:757, punkt 40) ja 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, punkt 47).

( 43 ) 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension) (C‑223/19, EU:C:2020:753, punkt 52).

( 44 ) Arvuline suhe on teatud suhtarv, milles nimetaja hõlmab lugejat ja mida võib väljendada kümnendikuna, murdarvuna või protsendina.

( 45 ) Näiteks on Euroopa Kohus selgitanud, et, normist mõjutatud inimeste arvu arvesse võtmisest ei piisa, sest see arv sõltub nii töötajate arvust kogu liikmesriigis kui ka mees- ja naistöötajate arvust selles liikmesriigis (vt selle kohta 9. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Seymour-Smith ja Perez, C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 59).

( 46 ) Vt selle kohta 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 45).

( 47 ) Vt 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika) ja kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas TGSS (koduabiliste tööpuudus) (C‑389/20, EU:C:2021:777, punkt 56).

( 48 ) Konkreetsete arvude jaoks vt eespool punkt 24 ja 14. joonealune märkus.

( 49 ) INSS ja Hispaania valitsus esitasid kohtule andmed 2021. aasta oktoobri seisuga ja nende kohaselt on üksnes ühe tegevusega hõivatud meeste arv 10295048, samas kui mehi, kes on teinud sissemakseid rohkem kui ühte skeemi, on 198558. Naiste puhul on vastavad arvud 8917750 ja 185116.

( 50 ) Pooled vaidlesid COVID-19 kriisi olulisuse üle sotsiaalkindlustusskeemide soolises koosseisus 2021. aasta oktoobri seisuga esitatud andmete puhul.

( 51 ) Vt 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 31).

( 52 ) Eespool käesoleva ettepaneku punkt 42.

( 53 ) Vt 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Boyle jt (C‑411/96, EU:C:1998:506, punkt 76); 20. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, punkt 56) ja 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 37).

( 54 ) Vt 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 55 ) Vt selle kohta 9. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Seymour-Smith ja Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 40).

( 56 ) 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 42). Vt ka De la Corte Rodríguez, M., „Recent cases and the future of Directive 79/7 on equal treatment for men and women in social security: How to realise its full potential“, European Journal of Social Security, 23.(1) kd , 2021, lk 44–61.

( 57 ) Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 63.

( 58 ) Nagu on nimetatud eespool punktis 63, on mitme töövõimetusega ja mitmesse sotsiaalkindlustusskeemi sissemakseid teinud meeste arv 7723, samas kui mitme töövõimetusega ja üksnes RGSSi sissemakseid teinud mehi on 4047.

( 59 ) Nagu eespool punktis 63 on selgitatud, on mitme töövõimetusega ja mitmesse sotsiaalkindlustusskeemi sissemakseid teinud naiste arv 3460, samas kui mitme töövõimetusega ja üksnes RGSSi sissemakseid teinud naisi on 3388.