Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Sotsiaalkindlustus – Ravikindlustus – Ravikulud – Hüvitamine – Keeldumine – Kaebus – Rahuldamata jätmise otsus – Põhjendamiskohustus

(Personalieeskirjade artikkel 90 lõige 2)

2. Ametnikud – Sotsiaalkindlustus – Ravikindlustus – Ravikulud – Hüvitamine – Keeldumine – Kohtulik kontroll – Piirid

(Personalieeskirjade artikkel 72)

3. Ametnikud – Haldusorgani hoolitsemiskohustus – Ametniku huvide arvesse võtmine

(Haiguskindlustuse eeskirjade artikli 35 lõige 2)

1. Selle otsuse põhjendused, millega kaebus rahuldamata jäeti, kattuvad selle otsuse põhjendustega, mille peale kaebus esitati.

Seega, kui arveldusbüroo keeldub meditsiinikomisjoni arvamusest lähtudes katmast teatud ühiseeskirjade artikli 20 kohaseid ravikulusid ja asjaomane isik esitab kaebuse, milles ta väidab, et seda keeldumist on põhjendatud liiga üldiselt ja lühidalt, võib ametiasutus selleks, et nimetatud kaebusele vastata, esitada kohtueelses menetluses üksikasjalikumad põhjendused. Neid konkreetse juhtumi kohta käivaid üksikasjalikke põhjendusi, mis esitatakse enne kohtumenetluse algatamist, peetakse kattuvaks keeldumisotsuses esitatud põhjendustega ja neid tuleb seega kõnealuse otsuse õiguspärasuse hindamisel pidada asjakohaseks teabeks.

(vt punktid 55 ja 56)

Viited: Euroopa Kohus, 9. detsember 1993, kohtuasi C‑115/92 P: parlament vs. Volger (EKL 1993, lk I‑6549, punkt 22); Euroopa Kohus, 23. september 2004, kohtuasi C‑150/03 P: Hectors vs . parlament (EKL 2004, lk I‑8691, punktid 47–49); Esimese Astme Kohus, 22. märts 1995, kohtuasi T‑586/93: Kotzonis vs . MSK (EKL 1995, lk II‑665, punkt 105); Esimese Astme Kohus, 11. märts 1999, kohtuasi T‑66/98: Gaspari vs . parlament (EKL AT 1999, lk I‑A‑55 ja II‑287, punktid 30–33); Esimese Astme Kohus, 11. mai 2000, kohtuasi T‑34/99: Pipeaux vs . parlament (EKL AT 2000, lk I‑A‑79 ja II‑337, punktid 18 ja 19); Esimese Astme Kohus, 6. juuli 2004, kohtuasi T‑281/01: Huygens vs . komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑203 ja II‑903, punkt 107)

2. Kohtulik kohtroll ei laiene meditsiinilisele hinnangule, mida tuleb pidada lõplikuks, kui see on esitatud nõuetekohaselt.

Arsti ja meditsiinikomisjoni arvamus, mis vaidlustatakse üksnes ühes, pelgalt tehnilises küsimuses, kas defektset ratastooli – võttes arvesse materjali, millest see on valmistatud, ja seda, et tooli seljatugi purunes – võib parandada, või on turvalisust silmas pidades põhjendatud uue ratastooli soetamine, ei sisalda arstlikku arvamust. Seega ei kuulu sellisel juhul kohaldamisele arstliku arvamuse analüüsiga piirduvat kohtulikku kontrolli käsitlev kohtupraktika.

(vt punktid 68–70)

Viited: Euroopa Kohus, 19. jaanuar 1988, kohtuasi 2/87: Biedermann vs . kontrollikoda (EKL 1988, lk 143, punkt 8); Esimese Astme Kohus, 16. märts 1993, liidetud kohtuasjad T‑33/89 ja T‑74/89: Blackman vs . parlament (EKL 1993, lk II‑249, punkt 44); Esimese Astme Kohus, 12. mai 2004, kohtuasi T‑191/01: Hecq vs . komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑147 ja II‑659, punkt 62)

3. Haldusorgani hoolitsemiskohustus, mis väljendab vastastikuste õiguste ja kohustuste tasakaalu, mille personalieeskirjad on kehtestanud ametiasutuse ja avalike teenistujate vahelistes suhetes, tähendab eeskätt seda, et võttes vastu konkreetset ametnikku puudutava otsuse, võtab ametiasutus arvesse kõiki otsust mõjutavaid asjaolusid, nii teenistuse kui ka asjaomase ametniku huve.

Ametisse nimetav asutus rikkus oma hoolitsemiskohustust, kui ta ei võtnud arvesse hageja – kes on pensionile jäänud ametnik – olukorda, kus on vaja hüvitada tema tütre defektse ratastooli asendamisega seotud kulud, kui nimetatud ametiasutusele on teada see, et hageja elab muus liikmesriigis kui riik, kus elab ta tütar ja et ratastool osteti esimeses liikmesriigis ja parandati teises liikmesriigis. See olukord muudab hageja jaoks eriti keeruliseks tõendada seda, et ratastool oli defektne ja et tema parapleegiat põdev tütar vajab uut ratastooli, et tal oleks võimalik elada normaalset isiklikku ja tööalast elu.

Neil asjaoludel on ametisse nimetav asutus kohustatud selles asjas aktiivsemalt tegutsema, nähes eeskätt ette, et analoogia alusel tuleb kohaldada Euroopa ühenduste ametnike haiguskindlustuse eeskirjade artikli 35 lõiget 2, mille kohaselt võib ametiasutus enne kaebuse osas otsuse tegemist – juhul kui tegemist on meditsiinilise vaidlusega – taotleda meditsiinieksperdi arvamust, kusjuures „ekspertiisikulud tasutakse ühiseeskirjades sätestatud korra kohaselt”. Kui tegemist on tehnilise vaidlusega, peab ametiasutus välja selgitama, kas rahalisest seisukohast on eelistatav see, kui ta ühineb hageja tehnilise ekspertiisi taotlusega, mille kulud kaetakse ravikindlustusskeemi alusel, või tuleks lubada hagejal soetada uus ratastool teatud ülemmääraga summa ulatuses.

(vt punktid 87–89)

Viited: Euroopa Kohus, 28. mai 1980, liidetud kohtuasjad 33/79 ja 75/79: Kuhner vs . komisjon (EKL 1980, lk 1677, punkt 22); Euroopa Kohus, 29. juuni 1994, kohtuasi C‑298/93 P: Klinke vs . Euroopa Kohus (EKL 1994, lk I‑3009, punkt 38); Esimese Astme Kohus, 27. september 2006, kohtuasi T‑156/05: Lantzoni vs . Euroopa Kohus (EKL AT 2006, lk I‑A‑2‑189 ja II‑A‑2‑969, punkt 88)