Kohtuasi T-243/01 DEP

Sony Computer Entertainment Europe Ltd

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Menetlus – Kohtukulude kindlaksmääramine

Esimese Astme Kohtu määrus (kolmas koda), 18. märts 2005

Määruse kokkuvõte

Menetlus – Kohtukulud – Kindlaksmääramine – Hüvitamisele kuuluvad kulud – Mõiste – Arvesse võetavad asjaolud

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 91 punkt b)

Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 91 punktist b tuleneb, et hüvitamisele kuuluvad kohtukulud on piiratud nendega, mis on seotud Esimese Astme Kohtu menetlusega, ja nendega, mis on sel eesmärgil vältimatud.

Tasumäärasid kehtestavate ühenduse õigusnormide puudumisel peab Esimese Astme Kohus hindama juhtumi asjaolusid oma siseveendumuse kohaselt, võttes arvesse kohtuvaidluse eset ja olemust, selle tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt, samuti juhtumiga kaasnevaid raskusi, asjaga seotud esindajate või nõustajate töö mahtu ning poolte menetlusega seotud majanduslikke huve. Ühenduse kohtu võimalus hinnata tehtud tööde mahtu sõltub siinkohal talle edastatud informatsiooni täpsusest.

Ühenduse kohus ei ole pädev määrama kindlaks tasusid, mida pooled maksavad oma advokaatidele, küll aga võib ta kindlaks määrata nende tasude selle osa, mida peab tasuma pool, kellelt kohtukulud võidakse välja mõista. Esimese Astme Kohus ei pea kohtukulude kindlaksmääramise taotluse üle otsustamisel arvestama siseriiklikke kehtivaid advokaadi tasumäärasid ega mis tahes selle kohta sõlmitud kokkulepet huvitatud poole ja tema esindajate või nõustajate vahel.

(vt punktid 21‑23)

ESIMESE ASTME KOHTU MÄÄRUS (kolmas koda)

18. märts 2005( )

Menetlus – Kohtukulude kindlaksmääramine

Kohtuasjas T‑243/01 DEP,

Sony Computer Entertainment Europe Ltd, asukoht London (Ühendkuningriik), esindaja: advokaat P. De Baere, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: R. Wainwright, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

mille esemeks on Esimese Astme Kohtu 30. septembri 2003. aasta otsusest kohtuasjas T‑243/01: Sony Computer Entertainment Europe v. komisjon (EKL 2003, lk II‑4189) tulenevate kohtukulude kindlaksmääramise nõue,

EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),

koosseisus: koja esimees M. Jaeger, kohtunikud J. Azizi ja E. Cremona,

kohtusekretär: H. Jung,

on andnud järgmise

määruse

Faktilised asjaolud ja menetlus

1 Esimese Astme Kohus tühistas 30. septembril 2003 tehtud otsusega kohtuasjas T‑243/01: Sony Computer Entertainment Europe v. komisjon (EKL 2003, lk II-4189; edaspidi „otsus põhikohtuasjas”) komisjoni 10. juuli 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1400/2001 teatavate kaupade koondnomenklatuuri klassifitseerimise kohta (EÜT L 189, lk 5, parandus: EÜT 2001, L 191, lk 49; ELT eriväljaanne 02/12, lk 42;) selles osas, milles kõnealuse määruse lisas oleva tabeli 1. veerus kirjeldatud konsool klassifitseeriti CN-koodi 9504 10 00 alla ja sellega seotud CD-ROM CN-koodi 8524 39 90 alla, ja mõistis komisjonilt välja kohtukulud.

2 Hageja teatas 10. märtsi 2004. aasta kirjas kostjale, et hüvitatavad kohtukulud koos advokaaditasude ja muude kuludega kokku olid 157 862,50 eurot.

3 Kostja teatas hagejale 24. märtsi 2004. aasta kirjas, et see summa oli põhjendatust märkimisväärselt suurem. Kostja tegi ettepaneku maksta 51 000 eurot (50 000 eurot advokaaditasudeks ja 1000 eurot kuludeks).

4 Hageja vastas kostjale 30. märtsi 2004. aasta kirjas, et väljapakutud summa ei ole vastuvõetav.

5 Kostja vastas 16. aprilli 2004. aasta kirjas, et ta jääb oma 24. märtsi 2004. aasta kirjas esitatud seisukoha juurde.

6 Hageja esitas Esimese Astme Kohtu kantseleile 5. mail 2004 esitatud avaldusega taotluse kohtukulude kindlaksmääramiseks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 92 lõike 1 alusel.

Poolte nõuded

7 Hageja palub, et Esimese Astme Kohus kinnitaks komisjoni poolt talle hüvitatavate kohtukulude suuruseks 157 862,50 eurot.

8 Komisjon palub, et Esimese Astme Kohus kinnitaks hüvitamisele kuuluvate kohtukulude suuruseks 51 000 eurot.

Õiguslik käsitlus

Poolte argumendid

9 Hageja esitab 10. märtsi 2004. aasta kirjas, millele ta viitab kohtukulude kindlaksmääramise taotluses, kulude jaotuse järgmiselt:

– advokaaditasud, mis hõlmavad 600,5 tundi tööd, millest 276,5 tundi moodustab 325 euro suuruse tunnitasuga advokaatide töö, 312 tundi moodustab 200 euro suuruse tunnitasuga advokaatide töö ja 12 tundi moodustab 175 euro suuruse tunnitasuga advokaadi töö;

– sõidukulud 650 eurot;

– majutuskulud (4 isikut) 600 eurot;

– välisesitluskulud (materjal ja tugi) 1500 eurot;

– koopiate ja kullerposti kulud 750 eurot.

10 Hageja rõhutab kohtuasja tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt. Esimese Astme Kohus nõustus esimest korda põhikohtuasjas, et tariifi klassifitseerimise määruse tühistamiseks esitatud hagi on vastuvõetav. Kohtuotsuses on seega esitatud tingimused, mille täitumisel saavad ettevõtjad selliseid määrusi vaidlustada, ja tegemist on praktikaga, mida tuleb edaspidi järgida. Lisaks aitab kõnealune kohtuotsus mõista paremini nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrust (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri (KN) ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382) kehtestatud kaupade koondnomenklatuuri tõlgendamise üldeeskirju ja eelkõige üldeeskirja 3b. Lisaks rõhutab hageja, et Esimese Astme Kohus on tõlgendanud esimest korda koondnomenklatuuri kaubagruppide 84 ja 85 XVI jaotise märkust 1p.

11 Hageja sõnul tekkisid põhikohtuasjas raskused sellise kohtupraktika keerukusest ja vähesusest, mis puudutab üksikisikute õigust olla kohtumenetluse pool määruse kehtivuse vaidlustamisel. Kohtuasjas tekkis kohtupraktikaga seoses täiendavaid probleeme, mis johtusid sellest, et puudub kohtupraktika KN koodide tõlgendamise ja KN tõlgendamise üldeeskirjade kohta või et sellist kohtupraktikat on vähe. Esimese Astme Kohtu poolt hagejale intellektuaalomandi õiguse kohta esitatud küsimused olid samuti keerulised ja eeldasid rahvusvaheliste kaubamärkide ammendumise täiendavat uurimist.

12 Samuti leidis hageja, et taotletud kohtukulud on põhjendatud põhikohtuasjas tekkinud töö mahuga. Kui arvestada kõigepealt varasemat kohtupraktikat, mille kohaselt tariifse klassifitseerimise määrust ei olnud võimalik vaidlustada, oli vältimatu teha vahet käesoleva juhtumi ja selliste varasemate juhtumite vahel, milles üksikisikute esitatud hagid tariifse klassifitseerimise määruste tühistamiseks tunnistati vastuvõetamatuteks. Teiseks, kuna KN koode ja üldeeskirja 3b puudutavat kohtupraktikat oli väga vähe, tuli tõlgendada ja uurida asjaomaste KN koodide ajalugu ja arengut. Lisaks väidab hageja, et tal tuli tõendada analoogiat teiste õiguskordade kohtupraktikaga, ja ta viitab Maailma Tolliorganisatsiooni (WCO) kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi komitee tõlgendusele koodi CN 9504 kohta. Kolmandaks viitab ta sellele, et küsimused, mida Esimese Astme Kohus esitas talle PlayStation®2 konsooli logo ja selle kaitsmise kohta intellektuaalomandi õigusega, eeldasid täiendavaid uuringuid.

13 Hageja teatab, et muud asjaga seotud kulud on põhiliselt johtunud sellest, et tuli palgata ekspert selleks, et PlayStation®2 konsooli saaks kohtuistungi ajal näidata.

14 Lõpuks märgib hageja, et põhikohtuasja menetlus on seotud väga suure majandusliku huviga. Vaidlustatud määruse vastuvõtmise tagajärjeks oli tema sõnul see, et tühistati siduv tariifiinformatsioon, mille siseriiklikud tolliasutused olid hagejale andnud. Hageja sõnul sai selle meetme majanduslikuks mõjuks hinnata üle 50 miljoni euro.

15 Kõigepealt rõhutab kostja, et hageja ülehindas põhikohtuasja menetluse tähtsust, sest põhikohtuasjas langetatud kohtuotsusel on tagajärjed üksnes käesoleva kohtuasja jaoks ja sellel puudub üldine tähtsus. Esimese Astme Kohus lükkas tagasi hageja esimese argumendi, mille kohaselt on võimatu klassifitseerida sellist automaatset andmetöötlusmasinat nagu PlayStation®2 konsooli tariifirubriigi 9504 alla. Ta üksnes sedastas, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta määras üldeeskirja 3b alusel sellise konsooli nagu PlayStation®2 konsooli klassifikatsiooni lähtuvalt funktsioonist, mis annab sellele olulise olemuse.

16 Kostja sedastab kohtuasja raskuse kohta, et kuigi selle kohtuasja raames on esile tulnud mitmeid huvitavaid küsimusi selle kohta, kas eraõiguslik juriidiline isik on pädev vaidlustama määruse kehtivust ja KN tõlgendust, ei erine need tõlgendamisküsimused oma laadilt küsimustest, mis on esile kerkinud muudes Esimese Astme Kohtus käsitletud kohtuasjades.

17 Kostja leiab, et kui arvestada kohtuasjaga seotud töömahtu, ei ole põhjendatud maksta tasu 600 tunnile vastava advokaaditöö eest. Realistlikum hinnang oleks 200 tundi.

18 Ta märgib, et ta ei suuda avaldada seisukohta hageja hinnangu kohta seoses hageja majandusliku huviga, mis tal oli käesoleva asja lõpptulemuse suhtes.

19 Viimasena vaidlustab kostja hageja esitatud kulude suuruse. Ta peab seda summat ülemäära suureks seetõttu, et Esimese Astme Kohus oli otsustanud, et „siiamaani” ta ei nõustu hageja taotlusega viia kohtuistungil läbi PlayStation®2 konsooli tehniliste omaduste esitlus. Sellist esitlust samuti ei toimunud.

20 Kostja järeldab sellest, et 50 000 eurot advokaadi tasudeks ja 1000 eurot kuludeks on igas suhtes mõistlik summa.

Esimese Astme Kohtu hinnang

Üldist

21 Kodukorra artikli 91 punkti b alusel on hüvitatavad kulud „menetlusega seotud poolte vältimatud kulud, eelkõige reisi- ja elamiskulud ning esindaja-, nõustaja- või advokaaditasud”. Sellest sättest tuleneb, et hüvitamisele kuuluvad kohtukulud on piiratud nendega, mis on seotud Esimese Astme Kohtu menetlusega, ja teiseks nendega, mis on sel eesmärgil vältimatud (Esimese Astme Kohtu 24. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑38/95 DEP: Groupe Origny v. komisjon, EKL 2002, lk II­217, punkt 28, ja 6. märtsi 2003. aasta määrus liidetud kohtuasjades T‑226/00 DEP ja T‑227/00 DEP: Nan Ya Plastics v. nõukogu, EKL 2003, lk II­685, punkt 33).

22 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tasumäärasid kehtestavate ühenduse õigusnormide puudumisel peab Esimese Astme Kohus hindama juhtumi asjaolusid oma siseveendumuse kohaselt, võttes arvesse kohtuvaidluse eset ja olemust, selle tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt, samuti juhtumiga kaasnevaid raskusi, asjaga seotud esindajate või nõustajate töö mahtu ning poolte menetlusega seotud majanduslikke huve (Esimese Astme Kohtu 8. märtsi 1995. aasta määrus kohtuasjas T‑2/93 DEP: Air France v. komisjon, EKL 1995, lk II-533, punkt 16; 19. septembri 2001. aasta määrus kohtuasjas T‑64/99 DEP: UK Coal v. komisjon, EKL 2001, lk II-2547, punkt 27, ja 7. detsembri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑251/00 DEP : Lagardère ja Canal+ v. komisjon, EKL 2004, lk II-4217, punkt 23). Ühenduse kohtu võimalus hinnata tehtud tööde mahtu sõltub siinkohal talle edastatud informatsiooni täpsusest (Esimese Astme Kohtu 8. novembri 1996. aasta määrus kohtuasjas T‑120/89 DEP: Stahlwerke Peine-Salzgitter v. komisjon, EKL 1996, lk II-1547, punkt 31, ja 15. märtsi 2000. aasta määrus kohtuasjas T‑337/94 DEP: Enso-Gutzeit v. komisjon, EKL 2000, lk II-479, punkt 16).

23 Väljakujunenud kohtupraktikast tulenevalt ei ole ühenduse kohus pädev määrama kindlaks tasusid, mida pooled maksavad oma advokaatidele, küll aga võib ta kindlaks määrata nende tasude selle osa, mida peab tasuma pool, kellelt kohtukulud võidakse välja mõista. Esimese Astme Kohus ei pea kohtukulude kindlaksmääramise taotluse üle otsustamisel arvestama siseriiklikke kehtivaid advokaadi tasumäärasid ega mis tahes selle kohta sõlmitud kokkulepet huvitatud poole ja tema esindajate või nõustajate vahel (eespool punktis 22 viidatud määrus Stahlwerke Peine-Salzgitter v. komisjon, punkt 27, ja eespool punktis 22 viidatud määrus UK Coal v. komisjon, punkt 26).

Kohaldamine käesolevas asjas

24 Nende kriteeriumide põhjal tuleb määrata käesolevas kohtuasjas hüvitamisele kuuluvad kohtukulud.

25 Vaidluse eseme ja olemuse ning selle tähtsuse seisukohast ühenduse õiguses tuleb kõigepealt märkida, et Esimese Astme Kohus tunnistas põhikohtuasjas esimest korda vastuvõetavaks tariifse klassifitseerimise määruse tühistamiseks EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel esitatud hagi. Kohtuotsuses esitatakse seega esimest korda üldtingimused, mille täitumisel saavad üksiksikud vaidlustada kauba KN klassifikatsiooni kohta vastuvõetud komisjoni määrusi. Sellega seoses tuleb arvestada ka seda, et vastuvõetavuse tingimuste täitumine põhines käesolevas asjas erilistel asjaoludel, mis tõendati hageja esitatud mitmesuguste tõendite ja teabe kogumi alusel.

26 Lisaks nähtub kõnealusest kohtuotsusest, et Esimese Astme Kohus pidi esimest korda kohtuotsuse tegemisel põhikohtuasjas uurima „mängukonsooli” klassifitseerimise küsimust KN-is, mistõttu tal tuli lahendada väga keerukas ja üldise tähtsusega tõlgendamisprobleem, mis puudutab eelkõige KN-i teatavate üldeeskirjade, rubriikide ja alamrubriikide ning kaubagruppide ja jaotiste märkuste tõlgendamist.

27 Teiseks, kohtumenetlusest advokaatidele tekkida võinud töömahu osas tuleb tunnistada, et käesolevas asjas on hagi vastuvõetavuse küsimus eeldanud lisatööd. Tõendamaks, et vaidlustatud määrus puudutas teda otseselt ja isiklikult, tuli hagejal tõendada enda seisukoht eriti üksikasjalikult ja paljude eraldiseisvate ja väga ettevalmistatud argumentide alusel. Sellega seoses on hageja lisauuringud olnud vältimatud ka selleks, et ta suudaks vastata Esimese Astme Kohtu küsimustele PlayStation®2 konsooli ja teiste mängukonsoolide vahelise olulise erinevuse kohta.

28 Vastuvõetavuse küsimus põhjustas seega advokaatidele põhimõtteliselt ebatavaliselt palju tööd. Seevastu intellektuaalomandi õiguste kohta nõutava teabe osas tuleb eelkõige märkida, et hageja kuulub kõnealuse toote valmistajaga ja kõnealuse tootega seotud intellektuaalomandi õiguste valdajaga samasse kontserni. Selle teabe esitamine oleks võinud seega põhimõtteliselt eeldada hageja advokaatidelt väga vähe tööd.

29 Kohtuasja põhiküsimuse osas tuleb meelde tuletada, et väga suur osa hageja esitatud argumentidest tunnistati põhjendamatuteks.

30 Kolmandaks tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus ei suuda kontrollida selle summa õigsust, mille hageja on esitanud seoses hageja majandusliku huviga kohtuvaidluses, sest ta ei ole saanud seda puudutavat täpset teavet. Tuleb siiski märkida, et PlayStation®2 konsool on toode, mida müüakse ühenduses suurtes kogustes.

31 Samuti ei ole hageja esitanud Esimese Astme Kohtule üksikasjalikku teavet asjassepuutuvate advokaatide töötundide jagunemise kohta vastavalt Esimese Astme Kohtu menetluses täidetud erinevatele tööülesannetele. Hagiavalduse lisas (lk 16 ja 17) esitatud hageja 10. märtsi 2004. aasta memorandumile lisatud esimesest tabelist A.1 nähtub üksnes iga palgatud advokaadi erinevate tööülesannete loetelu koos advokaadi poolt väidetavalt töötatud tundide koguarvuga. Hagiavalduses puudub kõnealuse koguarvu raames üksikasjalik alajaotus iga eraldi tööülesande tundide arvu kohta, mille alusel Esimese Astme Kohus saaks kontrollida, kas selline arvestus on õige. Igal juhul ei saa PlayStation®2 konsooli võimalikuks esitlemiseks ettevalmistavat advokaaditööd arvestada kui vaidluse lahendamiseks vältimatut (vt selle kohta allpool punkt 33).

32 Seetõttu ja eespool esitatust tulenevalt on asjakohane kinnitada hüvitatavate kohtukulude suuruseks vastavalt 250 tundi.

33 Hageja on taotlenud muid vaidlusega seotud kulusid 1500 eurot, mis on tekkinud PlayStation®2 konsooli funktsioonide esitlemisest. Kõigepealt tuleb meeles pidada seda, et hageja tegi Esimese Astme Kohtule ettepaneku sellise esitluse tegemiseks kohtuistungi ajal, ilma et Esimese Astme kohus oleks seda palunud. Esimese Astme Kohtu sekretär teatas 3. veebruari 2003. aasta kirjas hagejale koja otsusest „ siiamaani” keelduda hageja taotlusest, kuid viitas samal ajal sellele, et selline esitlus võib vajadusel toimuda kohtuistungi ajal. Tegelikult ei osutunud esitlus vajalikuks. Seega seda ei toimunud. Seetõttu ei saa kõnealusest esitlusest väidetavalt tekkinud kulusid pidada kohtumenetluse seisukohalt vältimatuteks kuludeks.

34 Muude kulude osas tuleb koopiakulusid ja postikulusid ning Esimese Astme Kohtus toimunud põhikohtuasja menetlusega seotud nelja isiku reisi- ja majutuskulusid võtta arvesse hüvitatavate kohtukuludena niivõrd, kuivõrd need olid vältimatud. Kuna 1250 euro suuruste reisi- ja majutuskulude ning 750 euro suuruste koopiakulude otstarvet ja jaotust ei ole täpsustatud, tuleb nende osas hüvitatavateks kohtukuludeks hinnata 1000 eurot.

35 Eespool esitatust tulenevalt kinnitatakse õiglase hinnangu järgi hagejale hüvitatavate kohtukulude kogusummaks põhikohtuasjas 66 175 eurot.

36 Kuna nimetatud summa arvestab kohtuasja kõiki asjaolusid kuni käesoleva kuupäevani, ei tule eraldi lahendada käesoleva kohtukulude kindlaks määramise menetlusega pooltel tekkinud kulude hüvitamist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 10. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑80/97 DEP: Starway v. nõukogu, EKL 2002, lk II-1, punkt 39).

Esitatud põhjendustest lähtudes

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)

määrab:

Kinnitada komisjoni poolt hagejale hüvitatavate kohtukulude suuruseks 66 175 eurot.

18. märtsil 2005 Luxembourgis.

Kohtusekretär Koja esimees