ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-161/07

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Austria Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artikkel 43 — Siseriiklikud õigusnormid, millega kehtestatakse tingimusi ettevõtja registreerimisele uute liikmesriikide kodanike taotlusel — Füüsilisest isikust ettevõtja staatuse tuvastamise menetlus”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 18. septembril 2008 I ‐ 10673

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 22. detsember 2008 I ‐ 10685

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Piirangud

(EÜ artiklid 43 ja 46)

Liikmesriik on rikkunud EÜ artiklist 43 tulenevaid kohustusi, kui selle siseriiklike õigusnormide alusel on nõutud äriühingute äriregistrisse kandmisel Euroopa Liiduga 1. mail 2004 ühinenud liikmesriikide (välja arvatud Malta Vabariik ja Küprose Vabariik) kodanikelt, kes on täisühingu osanikud või osaühingu väikeosanikud, tööhõiveameti kinnitust selle kohta, et nad on füüsilisest isikust ettevõtjad, või tööloast vabastava tõendi esitamist. Nimelt keelab EÜ artikkel 43 kõigil liikmesriikidel kehtestada seadustega nende territooriumil oma asutamisvabadust kasutavatele isikutele tegutsemiseks teistsuguseid nõudeid kui need, mis kehtivad nende endi kodanike jaoks. Seega, kehtestades üksnes kaheksa uue liikmesriigi kodanike õigusele sellist tegevust alustada lisatingimusi ja -formaalsusi võrreldes vastuvõtva liikmesriigi kodanike suhtes kohaldatavaga, on eksitud just selle keelu vastu.

Niisugune kohtlemiserinevus võib kuuluda vaid EÜ artiklis 46 ette nähtud erandi alla, mille kohaselt võib diskrimineerivaid meetmeid võtta üksnes avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise huvides. Isegi kui selles osas eeldada, et kaheksa uue liikmesriigi töötajate vaba liikumise suhtes kohaldatavate ajutiste eeskirjade rikkumise oht võib asjaomase liikmesriigi avalikku korda kahjustada, ei ole vaidlusalune asutamisvabaduse piirang õigustatud, välja arvatud kui see liikmesriik on õiguslikult piisavalt tõendanud, et vaidlusaluste õigusnormidega taotletava eesmärgi, st tööturu häireteta toimimise saavutamiseks on vaja kehtestada üldine eelneva loa saamise süsteem, mida kohaldatakse kõigi asjaomaste kaheksa uue liikmesriigi ettevõtjate suhtes ja et nimetatud eesmärki ei saa saavutada asutamisvabadust vähem piiravate meetmetega.

(vt punktid 28–30, 32, 38, 41 ja 42 ning resolutsioon)
töödeldakse tekstisõnumiteenuse osutamise käigus nii, et mobiiltelefoni kasutajad võivad isiku nime ja elukoha teatamisel ja konkreetsele numbrile tekstisõnumi saatmisel saada tekstisõnumiga vastuse selle isiku palga- ja kapitalitulu, samuti vara kohta,

Direktiivi 95/46 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) artikli 3 lõiget 1, mis puudutab nimetatud direktiivi kohaldamisala, tuleb tõlgendada nii, et toiminguid, mille puhul andmed füüsiliste isikute palgatulu, kapitalitulu, samuti vara kohta:

Igal juhul ei puuduta need toimingud üksnes meediaettevõtteid ning sellega võib seonduda kasu saamise eesmärk.

tuleb lugeda isikuandmete töötlemiseks „üksnes ajakirjanduse jaoks” selle sätte tähenduses, kui nende toimingute ainus eesmärk on – olenemata edastamise vahendist – teabe, arvamuste ja mõtete avalikustamine, mille hindamine on liikmesriigi kohtu ülesanne.

töödeldakse tekstisõnumiteenuse osutamise käigus nii, et mobiiltelefoni kasutajad võivad isiku nime ja elukoha teatamisel ja konkreetsele numbrile tekstisõnumi saatmisel saada tekstisõnumiga vastuse selle isiku palga- ja kapitalitulu, samuti vara kohta,

Direktiivi 95/46 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) artiklit 9, mis reguleerib niisuguste andmete kaitse ja sõnavabaduse vahelist suhet, tuleb tõlgendada nii, et toimingud, mille puhul andmed füüsiliste isikute palgatulu, kapitalitulu, samuti vara kohta:

Direktiivi 95/46 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) kohaldamisalasse kuulub selline isikuandmete töötlemise toiming, mille puhul antakse CD-ROM-il äritegevuse eesmärgil kasutamiseks edasi niisugused andmed füüsiliste isikute palgatulu, kapitalitulu, samuti vara kohta, mis on kogutud maksuasutuste avalikest dokumentidest ja mis on sellistena massiteabevahendites juba avaldatud. Samuti kuulub nimetatud direktiivi kohaldamisalasse toiming, mille puhul töödeldakse niisuguseid andmeid tekstisõnumiteenuse osutamise käigus nii, et mobiiltelefoni kasutajad võivad isiku nime ja elukoha teatamisel nimetatud andmeid saada.

(vt punkt 49, resolutsiooni punkt 3)
Erinev kohtlemine on õigustatud, kui see põhineb objektiivsel ja mõistlikul kriteeriumil, st kui see on kooskõlas asjassepuutuvate õigusnormide legitiimse eesmärgiga ning kui selline erinevus on proportsionaalne kõnesoleva kohtlemisega taotletud eesmärgi suhtes.

Kuna kõne all on ühenduse õigusakt, tuleb ühenduse seadusandjal tõendada põhjenduseks sobivate objektiivsete kriteeriumide olemasolu ning esitada Euroopa Kohtule tõendid, mis võimaldaksid kohtul nende kriteeriumide olemasolu kontrollida.

(vt punktid 47 ja 48)
Kohtuasi C-491/07

Kriminaalmenetlus, milles süüdistatav on

Vladimir Turanský

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesgericht für Strafsachen Wien)

„Schengeni lepingu rakendamise konventsioon — Artikkel 54 — Ne bis in idem põhimõte — Kohaldamisala — Mõiste „lõplik kohtuotsus” — Otsus, millega politseiasutus määrab kriminaalmenetluse peatamise — Otsus, millega ei lõpetata kriminaalasja ja millel ei ole siseriikliku õiguse alusel ne bis in idem mõju”

Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 22. detsember 2008 I ‐ 11041

Kohtuotsuse kokkuvõte

Euroopa Liit – Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades – Protokoll Schengeni acquis’ integreerimise kohta – Schengeni lepingu rakendamise konventsioon – Ne bis in idem põhimõte

(Schengeni lepingu rakendamise konventsioon, artikkel 54)

Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklis 54 sätestatud ne bis in idem põhimõte, mille eesmärk on vältida seda, et oma liikumisvabadust kasutavat isikut saaks sama teo eest mitme konventsiooniosalise riigi territooriumil vastutusele võtta, ei ole kohaldatav otsusele, millega konventsiooniosalise riigi ametiasutus määrab pärast tema menetluses oleva asja asjaolude uurimist ning enne süüteos kahtlustatavale isikule süüdistuse esitamist kriminaalmenetluse peatamise, kui see kriminaalmenetlust peatav otsus ei lõpeta asjaomase riigi õiguse alusel kriminaalasja lõplikult ning ei kujuta endast seega takistust sama teo eest uuesti kriminaalvastutusele võtmisele selles riigis.

Seega selline politseiasutuse otsus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega kriminaalmenetlus küll peatatakse, kuid millega asjaomase siseriikliku õiguskorra kohaselt ei lõpetata kriminaalasja lõplikult, ei kujuta endast otsust, mis võimaldab asuda seisukohale, et asjaomase isiku suhtes on tehtud „lõplik kohtuotsus” selle konventsiooni artikli 54 tähenduses.

(vt punktid 40 ja 41, 45 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-414/07

Magoora sp. zo. o.

versus

Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie)

„Kuues käibemaksudirektiiv — Artikli 17 lõiked 2 ja 6 — Siseriiklikud õigusnormid — Teatud sõidukite mootorikütuse ostmisel arvestatava käibemaksu mahaarvamine, sõltumata sõidukite kasutamise eesmärgist — Mahaarvamisõiguse tegelik piirang — Direktiivi jõustumise ajal siseriiklikes õigusaktides sisalduvad erandid”

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 22. detsember 2008 I ‐ 10923

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Erandid mahaarvamisõigusest

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõike 6 teine lõik)

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 lõike 6 teise lõiguga on vastuolus asjaolu, et liikmesriik tunnistab nimetatud direktiivi ülevõtmisel siseriiklikusse õigusesse täielikult kehtetuks siseriiklikud õigusnormid, mis käsitlevad maksustatavaks tegevuseks kasutatavate mootorsõidukite kütuse ostmisel arvestatava sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse piiranguid, asendades need õigusnormid selles valdkonnas uued kriteeriumid kehtestanud õigusnormidega tema territooriumil selle direktiivi jõustumise kuupäevast alates, kui – selle hindamine kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse – need viimati nimetatud õigusnormid laiendasid nimetatud piirangute kohaldamisala. Sellega seoses viitab mõiste „liikmesriigi õigusaktid” kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teise lõigu mõttes selle direktiivi jõustumise ajal olemasolevale ja tegelikult kohaldatavale käibemaksu mahaarvamise süsteemile. Kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teises lõigus ette nähtud nn standstill tingimuse eesmärk ei ole lubada uuel liikmesriigil Euroopa Liiduga ühinemisel muuta oma siseriiklikke õigusnorme nii, et nendega kaugenetakse kuuenda direktiivi eesmärkidest. Selline muudatus oleks vastuolus selle tingimuse mõtte endaga. Igal juhul on selle sättega vastuolus see, kui liikmesriik muudab nimetatud kuupäeval jõustunud õigusnorme hiljem nii, et enne seda kuupäeva esinenud olukorraga võrreldes laieneb nende piirangute kohaldamisala.

(vt punktid 38, 39, 45 ja resolutsioon)
Liikmesriikidele ühiste õiguspõhimõtete kohaselt on isikul, kellele on tekitatud kahju, mistõttu on suurenenud teise isiku vara, ilma et sellisel rikastumisel oleks mingitki õiguslikku alust, üldjuhul õigus nõuda rikastujalt välja alusetult saadu selle kahju ulatuses. Enamikus siseriiklikes õigussüsteemides sätestatu kohaselt ei ole alusetu rikastumise nõude eelduseks kostja käitumise õigusvastasus või süülisus. Kuid on tingimata vaja, et rikastumisel puuduks kehtiv õiguslik alus.

Võttes arvesse, et alusetu rikastumise käsitamine lepinguvälise kohustuse allikana on liikmesriikide õiguskordades üldine, ei saa ühendus välistada samade põhimõtete enda suhtes kohaldamist, kui füüsiline või juriidiline isik leiab, et ühendus on tema arvel alusetult rikastunud.

(vt punktid 44–47)
Ettevõtja kaitseõigus on tagatud, kui komisjon märgib vastuväiteteatises expressis verbis, et ta kaalub asjassepuutuvale ettevõtjale trahvi määramist ja märgib trahvi määramise aluseks olevad peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus, ning selle, kas asjaomane rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”. Sellest piisab, et end kaitsta mitte ainult rikkumise tuvastamise, vaid ka trahvi määramise suhtes.

Esimese Astme Kohtu põhjendamiskohustus ei kohusta teda aga esitama ammendavat ja üksikasjalikku ülevaadet menetlusosaliste kõikidest argumentidest; põhjendus võib seega olla tuletatav tingimusel, et huvitatud isikutel on võimalik näha põhjusi, miks kõnealused meetmed on võetud, ning et pädeval kohtul on piisavalt tõendeid kohtuliku kontrolli teostamiseks.

Kui ettevõtjate ühenduse liikmed on konkurentsivastase kokkuleppe täitmisest aktiivselt osa võtnud, siis võib karistuse määramisel aluseks võtta nende liikmete käibeid, isegi kui asjassepuutuval ettevõtjate ühendusel ei ole õigust oma liikmetele kohustusi panna. Nende käivete arvessevõtmine on põhjendatud juhtumeil, kus ühenduse poolt toimepandud rikkumine on seotud tema liikmete tegevusega ning kus ühendus osaleb konkurentsivastases tegevuses koostöös oma liikmetega otseselt nende kasu eesmärgil, kusjuures ühendusel endal puuduvad liikmete huvidest sõltumatud objektiivsed huvid.

Komisjoni otsusega, millega määratakse trahv ettevõtjate ühendustest moodustatud liidule ja selle liikmetest ühendustele nendest iga osaluse ja vastutuse ulatuse tõttu konkurentsiõiguse rikkumises, ei rikuta non bis in idem põhimõtet. Nimelt asjaolu, et need ühendused on liidu liikmed, ei tähenda, et neid ühendusi karistati sama rikkumise eest mitu korda, kuna arvestades, et nad on sõltumatud juriidilised isikud, neil on eraldi eelarved, nende eesmärgid ei pruugi alati kattuda ja nad korraldavad oma tegevust neile omaste spetsiifiliste huvide kaitseks, ei ole tädetud non bis in idem põhimõtte kohaldamise tingimus, et õigusrikkumise on toime pannud sama isik.

See otsus ei riku ka proportsionaalsuse põhimõtet, isegi kui komisjon võttis määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ettenähtud 10% ülempiiri kindlaksmääramisel arvesse iga ettevõtjate ühenduse liikmete käibe. Karistatud ühenduste otseseid või kaudseid liikmeid ei ole seetõttu sama rikkumise eest mitu korda trahvitud, sest selle käibe arvessevõtmine ei tähenda, et trahv oleks määratud ühenduse liikmetele, ega iseenesest ka seda, et asjassepuutuv ühendus on kohustatud kandma trahvi tasumise kohustuse üle oma liikmetele.

(vt punktid 127–130)
Mis puutub tollivõla sissenõudmisse, siis imporditollimaksu tollivormistusjärgsel sissenõudmisel on 8–15 päeva pikkune tähtaeg, mis on tollieeskirjade rikkumises kahtlustatavale importijale antud oma märkuste esitamiseks, põhimõtteliselt ühenduse õiguse nõuetega kooskõlas.

Niisugune tähtaeg põhimõtteliselt ei muuda ühenduse õigusega antud kaitseõiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Ettevõtjad, keda võib põhikohtuasjas käsitletav menetlus puudutada, on professionaalid, kelle tavapärane tegevus on import. Pealegi näevad ühenduse õigusnormid ette, et need ettevõtjad peavad suutma kontrollimisel oma toimingute õiguspärasust põhjendada. Lõpuks nõuab Euroopa Ühenduse üldine huvi ja eelkõige huvi nõuda omavahendid sisse võimalikult kiiresti, et kontrolli saaks läbi viia kiiresti ja tõhusalt.

(vt punktid 41, 52, resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C-205/07

Kriminaalmenetlus, milles süüdistatavad on

Lodewijk Gysbrechts

ja

Santurel Inter BVBA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van beroep te Gent)

„EÜ artiklid 28 — 30 — Direktiiv 97/7/EÜ — Tarbijakaitse sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral — Taganemistähtaeg — Keeld nõuda tarbijalt ettemaksu või tasumist enne taganemistähtaja möödumist”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 17. juulil 2008 I ‐ 9949

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 16. detsember 2008 I ‐ 9979

Kohtuotsuse kokkuvõte

Kaupade vaba liikumine – Koguselised ekspordipiirangud – Samaväärse toimega meetmed – Mõiste

(EÜ artikkel 29; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7, artikkel 6)

EÜ artikliga 29 ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis keelab müüjal nõuda sidevahendi abil sõlmitud müügilepingu raames tarbijalt ettemaksu või tasumist enne taganemistähtaja möödumist, kuid sellega on vastuolus, kui niisuguse õigusnormi kohaldamisel keelatakse nõuda tarbija maksekaardinumbrit enne mainitud tähtaja möödumist.

Selline keeld, mis kehtib müüjale, kuigi ta kohustub maksekaardinumbrit enne nimetatud tähtaja möödumist maksesumma sissekasseerimiseks mitte kasutama, on koguselise ekspordipiiranguga samaväärse toimega meede. Sellisel keelul on üldiselt olulisemad tagajärjed piiriülese müügi korral otse tarbijatele, eelkõige internetimüügi korral, seda eelkõige raskuste tõttu, mis esinevad maksmata jätnud tarbijatelt nende kohustuste täitmise nõudmisel teises liikmesriigis, eriti kui tegemist on müügiga, millega seotud rahasummad on suhteliselt väiksed. Isegi kui selline keeld on kohaldatav kõikide riigi territooriumil tegutsevate ettevõtjate suhtes, mõjutab see tegelikkuses siiski kaupade väljavedu eksportiva liikmesriigi turult rohkem kui kaupade turustamist selle liikmesriigi siseturul.

Mis puudutab sellise meetme õigustamist tarbijakaitse tagamise eesmärgiga, siis näib keeld nõuda ettemaksu olevat sobiv ja proportsionaalne, et tagada taganemisõiguse tõhus kasutamine. Sellega seoses on liikmesriikide ülesanne esiteks ühenduse õigust järgides kindlaks määrata, kuidas peavad müüja ja tarbija jagama sidevahendi abil sõlmitud müügilepingu puhul esinevat riski, et lepingut ei täideta, mis tuleneb sellest, et kummagi poole lepinguliste kohustuste täitmise vahel on ajaline nihe. Teiseks, kuigi keeld nõuda tasumist taganemistähtaja jooksul suurendab müüjate ebakindlust tarnitud kauba eest tasu saamisel, tundub see keeld olevat vajalik tarbijatele kõrge kaitsetaseme tagamiseks. Müüjale ettemaksu teinud tarbija on vähem valmis oma taganemisõigust kasutama, isegi kui tarnitud kaubad ei vasta täielikult tema nõudmistele.

Seevastu müüjale kehtestatud keeld nõuda tarbija maksekaardinumbrit võimaldab vaid kõrvaldada riski, et müüja kasseerib müügihinna sisse enne taganemistähtaja möödumist. Kui see risk realiseerub, rikub müüja oma käitumisega keeldu nõuda tasumist enne taganemistähtaja möödumist, nii et müüjale kehtestatud keeld nõuda tarbija maksekaardinumbrit läheb kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.

(vt punktid 42 ja 43, 52, 54–56, 60–62 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-295/07 P

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Département du Loiret

„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — Maatüki soodushind — Komisjoni otsus — Ühisturuga kokkusobimatu riigiabi tagasinõudmine — Abisumma diskonteeritud väärtus — Liitintressimäär — Puudulik põhjendus — Tervikuna tühistamine — Vastuvõetavus”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 5. juunil 2008 I ‐ 9366

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 11. detsember 2008 I ‐ 9387

Kohtuotsuse kokkuvõte

Komisjoni järjepideva otsustuspraktikaga kooskõlas olevat otsust võib küll põhjendada kokkuvõtlikult, täpsemalt viitega nimetatud praktikale, ent juhul, kui otsus erineb oluliselt varasematest otsustest, tuleb komisjonil esitada selgesõnaline põhjendus. Nii on see riigiabi tagasinõudmise otsuse puhul, kui sellega kohaldatakse liitintressimäära ja kui selle vastuvõtmise ajal ei olnud üheski ühenduse õigusnormis ega Euroopa Kohtu ega Esimese Astme Kohtu lahendis täpsustatud, et intressid, mida tagastatav abisumma peab sisaldama, tuleks arvutada liitmäära alusel, ning liitintresside kasutamine kujutas endast, vastupidi, komisjoni uue ja olulise poliitika esmakordset avaldumist. (vt punktid 44, 46 ja 49)

Kuna Euroopa Kohus on apellatsioonimenetluse raames pädev kontrollima Esimese Astme Kohtus arutatud väidetele antud õiguslikku hinnangut, peab tal – et mitte võtta apellatsioonimenetluselt olulist osa tema sisust – olema pädevus kontrollida ka Esimese Astme Kohtu poolt sellisele hinnangule omistatud õiguslikke tagajärgi, mille puhul on samuti tegemist õigusküsimusega ja mida pooltel ei ole tingimata võimalik Esimese Astme Kohtu menetluse kestel ette näha. Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuses esitatud väidet, mis puudutab õiguslikku tagajärge, mille Esimese Astme Kohus on omistanud arutlusel olnud väitele antud õiguslikule hinnangule, ei saa käsitada Esimese Astme Kohtu menetluses olnud hagi eset muutvana Euroopa Kohtu kodukorra artikli 113 lõike 2 tähenduses. Nii on see komisjoni väite puhul, mille kohaselt Esimese Astme Kohus tühistas proportsionaalsuse põhimõtet rikkudes riigiabi tagasinõudmise otsuse tervikuna üksnes intresside arvutamist puudutavate kaalutluste alusel. Niisuguse väite näol ei ole tegemist uue nõudega, mis oleks sama kodukorra artikli 113 lõike 1 teise taande järgi vastuvõetamatu, sest komisjoni poolt Esimese Astme Kohtule esitatud nõue jätta Loiret’ departemangu hagi rahuldamata sisaldab ka lühemat, võimaliku osalise tühistamise nõuet. (vt punktid 96–101)
Direktiivi 90/435 eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta artikli 4 lõike 1 esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt lisatakse emaettevõtjale väljamakstud dividendid esmalt tema maksubaasi, et need seejärel 95% ulatuses maha arvata, tingimusel et asjassepuutuval maksustamisperioodil on pärast muude maksuvabastuste mahaarvamist majandustulemuste saldo veel positiivne.

Nimelt ei ole direktiivi 90/435 artikli 4 lõike 1 esimeses taandes sätestatud süsteemi valinud liikmesriigi kohustus hoiduda selle kasumi maksustamisest, mida emaettevõtja saab tütarettevõtjalt oma ühenduse tõttu selle tütarettevõtjaga, seotud ühegi lisatingimusega; selle sätte kohaldamisel tuleb arvestada vaid sama artikli lõikeid 2 ja 3 ning selle direktiivi artikli 1 lõiget 2. Direktiivi 90/435 artikli 4 lõike 1 esimeses taandes ei ole sätestatud ühtegi tingimust, mis nõuaks muude maksustatavate tulude olemasolu selleks, et emaettevõtjale väljamakstud dividende ei maksustataks. Liikmesriigid ei saa ühepoolselt kehtestada piiravaid meetmeid, näiteks nõuet, et emaettevõtjal peab olema tekkinud maksustatav kasum, ja seada nii direktiivis 90/435 sätestatud soodustuste saamise õigusele tingimusi.

Lisaks, kui emaettevõtjal maksustatavat muud tulu asjassepuutuval maksustamisperioodil ei ole, väheneb selle korra kohaselt emaettevõtja saadud dividendide ulatuses tema kahjum. Seega lubab põhimõtteliselt see maksukorraldus kahjumi ülekandmist järgmistesse maksustamisperioodidesse. Seega on sellise emaettevõtja kahjumi vähendamisel, kes võib saadud dividendide ulatuses kahjumi järgmistesse maksustamisperioodidesse ülekandmist teostada, mõju selle äriühingu maksubaasile maksustamisperioodil, mis järgneb sellele maksustamisperioodile, mil maksti välja dividende, eeldusel et tema kasum on suurem kui ülekantav kahjum. Eeltoodust nähtub, et isegi kui emaettevõtja saadud dividende ei maksustata ettevõtte tulumaksuga maksustamisperioodil, mille jooksul need dividendid välja makstakse, võib nimetatud emaettevõtja kahjumi vähendamise mõju olla see, et viimast maksustatakse kaudselt nende dividendide pealt järgnevatel maksustamisperioodidel, mil tema majandustulemused on positiivsed; selline mahaarvamise piiramine ei ole aga kooskõlas direktiiviga 90/435.

Seega olenemata asjaolust, et kohaldades nimetatud korda nii residentidest tütarettevõtjate poolt jaotatud dividendidele kui ka teistes liikmesriikides asuvate tütarettevõtjate jaotatud dividendidele, üritab liikmesriik kõrvaldada ebasoodsama olukorra, milles on eri liikmesriikide äriühingute vaheline koostöö võrreldes ühe ja sama liikmesriigi äriühingute vahelise koostööga, ei õigusta see niisuguse korra kohaldamist, mis on vastuolus direktiivi 90/435 artikli 4 lõike 1 esimeses taandes sätestatud majandusliku topeltmaksustamise vältimise süsteemiga.

(vt punktid 33, 34, 36, 37, 39–41, 46 ja resolutsioon)
Määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 3 lõike 1 esimene lõige, mis sätestab menetluse algatamise aegumistähtajana neli aastat eeskirjade eiramise toimepanekust, on kohaldatav selliste haldusõiguslike meetmete suhtes nagu eksportija poolt toime pandud eeskirjade rikkumise tagajärjel talle alusetult makstud eksporditoetuste tagasimaksmise nõue.

Enne määruse nr 2988/95 jõustumist toimunud eeskirjade rikkumise tulemusel ühenduse eelarvest põhjendamatult antud soodustustega seoses tuleb märkida, et kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 vastuvõtmisega, ilma et see piiraks nimetatud artikli lõiget 3, määratles ühenduse seadusandja üldise aegumissätte, millega ta tahtlikult lühendas neljale aastale ajavahemiku, mille jooksul liikmesriikide pädevad asutused ühenduse nimel ja ühenduse eelarvest võisid või võivad selliseid põhjendamatult antud soodustusi tagasi nõuda.

Mis puudutab siseriikliku aegumissätte alusel tekkinud võlgasid, mis ei ole veel aegunud, siis on määruse nr 2988/95 jõustumise tagajärg see, et nimetatud määruse artikli 3 lõike 1 esimest lõiku kohaldades tuleb kõnealune võlg lugeda põhimõtteliselt aegunuks nelja aasta möödumisel alates eiramiste toimepanemise kuupäevast. Neil asjaoludel tuleb nimetatud õigusnormi kohaldamisel kõik ettevõtjale enne määruse nr 2988/95 jõustumist toimunud eeskirjade eiramise kaudu põhjendamatult antud summad põhimõtteliselt lugeda aegunuks, kui puudub nelja aasta jooksul pärast eiramise toimepanemist vastu võetud aegumistähtaega katkestav õigusakt, pidades siiski silmas kõnealuse määruse artikli 3 lõikes 3 liikmesriikidele antud õigust sätestada pikem aegumistähtaeg.

Määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud aegumistähtaeg kuulub kohaldamisele enne nimetatud määruse jõustumist toime pandud eiramiste korral ja hakkab kulgema alates asjaomase eiramise toimepanemise kuupäevast.

(vt punktid 29, 31–34, resolutsiooni punkt 2)