ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 44/2001 – Kohaldamisala – Tsiviil- ja kaubandusasjad – Mõiste

(Nõukogu määrus nr 44/2001, artikkel 1)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Intellektuaalomandi õiguste jõustamine – Direktiiv 2004/48 – Kohtukulud

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/48, artikkel 14)

Summary

1. Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklis 1 sisalduvat mõistet „tsiviil- ja kaubandusasjad” tuleb tõlgendada nii, et seda määrust kohaldatakse sellise kohtuotsuse tunnustamisele ja täitmisele, milles määratakse trahv, et tagada tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud kohtuotsuse järgimine.

Isegi kui kõnealune trahv tuleb tasuda liikmesriigile, kui see nõutakse sisse kohtu omal algatusel ning tegeliku sissenõudmise viivad läbi ametivõimud, ei saa neid aspekte siiski pidada määravaks sellest seisukohast, millist laadi on õigus täitmisele. Kõnealuse õiguse laad sõltub nimelt selle subjektiivse õiguse laadist, mille rikkumise tõttu on täitmine määratud. Õigus patendiga kaitstud leiutise ainuõiguslikule kasutamisele kuulub vaieldamatult tsiviil- ja kaubandusasjade hulka määruse nr 44/2001 artikli 1 tähenduses.

(vt punktid 42, 44 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Kulud, mis on seotud liikmesriigis algatatud täitemenetlusega, milles taotletakse sellise otsuse tunnustamist ja täitmist, mis on teises liikmesriigis tehtud vaidluses, milles nõutakse intellektuaalomandi õiguse järgimist, kuuluvad direktiivi 2004/48 intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 14 kohaldamisalasse.

Selline tõlgendus on kooskõlas nii direktiivi 2004/48 üldise eesmärgiga, milleks on liikmesriikide õigusnormide ühtlustamine selleks, et tagada intellektuaalomandi kõrge, võrdväärne ning ühetaoline kaitsetase, kui ka kõnealuse artikli 14 konkreetse eesmärgiga, milleks on hoida ära see, et kahju saanud isik loobub oma intellektuaalomandi õiguste kaitseks kohtumenetluse algatamisest. Vastavalt nimetatud eesmärkidele peavad intellektuaalomandi õiguste rikkumise toimepanija tegevuse tagajärjed jääma üldjuhul täielikult tema kanda.

(vt punktid 49, 50 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337 – Kohaldamisala – Siseriikliku seadusandliku aktiga vastu võetud projekt – Väljajätmine – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 85/337, muudetud direktiiviga 2003/35, artikli 1 lõige 5)

2. Keskkond – Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine – Direktiiv 85/337 – Sellise siseriikliku seadusandliku aktiga vastu võetud projekt, mis kuulub direktiivi kohaldamisalasse – Nimetatud akti vaidlustamiseks kohtusse pöördumise õigus – Ulatus

(Nõukogu direktiiv 85/337, muudetud direktiiviga 2003/35, artikkel 10a; nõukogu otsus 2005/370)

Summary

1. Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud direktiiviga 2003/35) artikli 1 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalast jäävad välja üksnes projektid, mille üksikasjad võetakse vastu konkreetse seadusandliku aktiga sellisel viisil, et kõnealuse direktiivi eesmärgid on saavutatud seadusandliku menetluse kaudu. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas need kaks tingimust on täidetud, võttes arvesse nii vastuvõetud seadusandliku akti sisu kui kogu seadusandlikku menetlust, mis akti vastuvõtmiseni viisid, eelkõige ettevalmistavaid akte ja parlamendi arutelusid. Sellega seoses ei ole seadusandlik akt, millega pelgalt kinnitatakse varasem haldusakt ja milles piirdutakse vaid üldisest huvist tingitud ülekaalukate põhjuste esitamisega, alustamata eelnevalt sisulist seadusandlikku menetlust eespool nimetatud tingimuste järgimiseks, käsitatav konkreetse seadusandliku aktina selle sätte tähenduses ega ole seega projekti direktiivi 85/337 muudetud redaktsiooni kohaldamisalast väljajätmiseks piisav.

(vt punkt 48 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Artikli 9 lõiget 2 keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsioonis, mis on otsusega 2005/370 Euroopa Ühenduse nimel heaks kiidetud, ja direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud direktiiviga 2003/35) artiklit 10a tuleb tõlgendada nii, et:

− kui projekt, mis kuulub nende sätete kohaldamisalasse, on vastu võetud seadusandliku aktiga, siis peab kohus või seaduse alusel asutatud sõltumatu ja erapooletu organ saama siseriiklike menetlusnormide kohaselt kontrollida, kas asjaomane seadusandlik akt vastab kõnealuse direktiivi artikli 1 lõikes 5 kehtestatud tingimustele;

− juhul kui niisuguse akti peale ei ole võimalik esitada sellist laadi ja sellise ulatusega kaebust, nagu eespool märgitud, siis peab mis tahes siseriiklik kohus, kes asja menetleb, oma pädevuse raames teostama eelmises taandes kirjeldatud kontrolli, tegema vajaduse korral sellest tulenevalt oma järeldused ja jätma seadusandliku akti kohaldamata.

(vt punkt 57 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Riigiabi puudutava komisjoni otsuse täitmata jätmine – Kohustus nõuda antud abi tagasi – Tagasinõudmise tähtaeg (EÜ artikli 88 lõige 2 ja artiklid 226 ja 249) (vt punktid 34 ja 37)

2. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagasinõudmine – Abisaajatest ettevõtjad, kes on pankrotistunud – Abi tagasinõude registreerimine võlanimekirjas endise olukorra taastamiseks (EÜ artikli 88 lõige 2) (vt punktid 35 ja 36)

3. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Riigiabi puudutava komisjoni otsuse täitmata jätmine – Vastuväited – Otsuse seaduslikkuses kahtlemine – Vastuvõetamatus – Piirid – Õigustühine akt (EÜ artikli 88 lõige 2, artiklid 226, 227, 230 ja 232) (vt punkt 41)

Subject of the case

Ese

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Komisjoni 16. aprilli 2008. aasta otsuse 2008/697/EÜ riigiabi nr C 13/07 (ex NN 15/06 ja N 734/06) kohta, mida Itaalia rakendas New Interline’i kasuks (teatavaks tehtud numbri K(2008) 1321 all), artiklite 2, 3 ja 4 täitmiseks vajalike sätete ettenähtud tähtaja jooksul vastu võtmata jätmine.

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Kuna Itaalia Vabariik ei võtnud selleks ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et täita komisjoni 16. aprilli 2008. aasta otsus 2008/697/EÜ riigiabi nr C 13/07 (ex NN 15/06 ja N 734/06) kohta, mida Itaalia rakendas New Interline’i kasuks, siis on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ artikli 249 neljandast lõigust ning nimetatud otsuse artiklitest 2 ja 3 tulenevaid kohustusi.

2. Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 93/83 – Satelliitlevi ja kaabli kaudu taasedastamine – Autoriõiguste omajate luba – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 93/83, artikkel2)

Summary

Direktiivi 93/83 teatavate satelliitlevile ja kaabli kaudu taasedastamisele kohaldatavaid autoriõigusi ja sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et satelliittelevisiooni pakkuja on kohustatud omandama asjaomaste õiguste omajatelt loa, selleks et osaleda teleprogrammide otseses ja kaudses edastamises, välja arvatud juhul, kui need õiguste omajad on asjaomase ringhäälinguorganisatsiooniga kokku leppinud, et kaitstud teoseid võib üldsusele edastada ka selle satelliittelevisiooni pakkuja vahendusel, ning tingimusel, et viimati kirjeldatud juhul ei muuda nimetatud pakkuja osalemine ajaomaseid teoseid kättesaadavaks uuele üldsusele.

(vt punkt 84 ja resolutsioon)
Selleks, et hinnata, kas eelotsusetaotluse esitanud organ kujutab endast kohut ELTL artikli 267 tähenduses – küsimus, mis kuulub üksnes liidu õiguse valdkonda – võtab Euroopa Kohus arvesse järgmisi asjaolusid nende kogumis: organi õiguslik alus, alalisus, otsuste kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine selle organi poolt ning tema sõltumatus. Pealegi võivad siseriiklikud kohtud saata asja Euroopa Kohtule vaid juhul, kui tegemist on poolelioleva vaidlusega ja see kohus peab vastava menetluse raames tegema kohtuotsuse jõudu omava lahendi. Nii on see Tribunale di Cosenza poolt pankrotiasju lahendama määratud kohtuniku puhul, kui viimasel on palutud teha kohtuotsuse jõudu omav otsus, et lahendada vaidlus võistleva menetluse raames.

Nimelt, pankrotiasju lahendama määratud kohtuniku ülesanne on võlausaldajate nõudmisel välja selgitada – pankrotis äriühingu pankrotihalduri poolt ette valmistatud projekti põhjal, milles määratakse pankrotivara seisukord – selle vara suhtes tunnustatud nõuded. Nii pankrotihalduril kui teistel huvitatud isikutel on võimalus määratud kohtuniku juures vaidlustada viimasele esitatud nõude tunnustamise taotlus. Juhul, kui seda ei ole vaidlustatud, on nimetatud kohtuniku otsusel, millega ei lubata nõuet pankrotivara suhtes tunnustada, siduvad õiguslikud tagajärjed. Samas on pankrotihalduril ja võlausaldajatel võimalus esitada pankrotiasju lahendama määratud kohtunikule oma seisukohti nii kirjalikus menetluses kui ka kohtuistungil.

(vt punktid 20 ja 21, 23–25)
Direktiiv 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61, määrab artikli 9 lõigetes 1 ja 3 ning artikli 11 lõikes 2 kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi rakendamiseks selgelt ja täpselt kindlaks komisjoni ja liikmesriikide vahelise pädevuse jaotuse jaotuskavade väljatöötamiseks, kontrollimiseks ja rakendamiseks. Mis puudutab jaotuskava kontrollimise ja tagasilükkamise pädevuse sisulisi piiranguid, siis on komisjonil üksnes õigus kontrollida liikmesriigi võetud meetmete kooskõla direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega.

Kuigi vastab tõele, et direktiivid võivad liikmesriikidele seada väga erinevat laadi kohustusi ja sellest tingituna võivad väga erinevad olla ka tulemused, mis tuleb saavutada, ning et direktiivide sätted, mis puudutavad vaid ühe liikmesriigi ja komisjoni vahelisi suhteid, ei pruugi ülevõtmismeetmeid vajada, ei ole võimalik eitada, et direktiivi 2003/87 artiklid 9 ja 11 reguleerivad komisjoni ja liikmesriikide vastavaid rolle riikliku jaotuskava vastuvõtmise menetluses, st nendevahelise pädevuse jaotuse küsimust. Need sätted võimaldavad kindlaks määrata, kas liikmesriikidel on kava koostamisel tegutsemisruum või mitte, ning vajaduse korral ka selle, milline on mainitud tegutsemisruumi ulatus.

Samuti ei saa eitada, et kõnealune direktiiv ei näe ette konkreetset jaotuskava koostamise ega eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkoguse kindlaksmääramise meetodit. Vastupidi, direktiivi III lisa punktis 1 on sõnaselgelt sätestatud, et liikmesriik peab kindlaks määrama eraldatavate kvootide üldkoguse, võttes muu hulgas arvesse riiklikku energiapoliitikat ja riigi kliimamuutuste programmi.

Nii on liikmesriigil teatav tegutsemisruum direktiivi 2003/87 ülevõtmisel ja seega ka nende meetmete valimisel, mida ta peab kõige sobivamaks, et saavutada nimetatud direktiivis ette nähtud tulemus riikliku energeetikaturu konkreetses kontekstis.

Mis puudutab tõika, et kooskõlas kõnesoleva direktiivi artikliga 9 hindab komisjon riiklikke jaotuskavasid ex ante-kontrolli raames, siis erineb niisugune pädevus muidugi nii mitmeski mõttes ex post-kontrollist, mille näeb ette EÜ artikkel 226. Nimetatud asjaolu ei tähenda siiski, et ex ante-kontroll peaks olema ulatuslikum kui õiguspärasuse kontroll.

(vt punktid 47, 49–52)
Direktiivi 2003/87, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61, artikli 11 lõikest 2 tuleneb selgelt, et ainult liikmesriik on pädev esiteks välja töötama riikliku jaotuskava, milles ta teeb ettepaneku selles direktiivis määratletud kasvuhoonegaaside heitkogustega seonduvate eesmärkide saavutamiseks ja mille ta teeb komisjonile teatavaks, ning teiseks tegema lõplikud otsused, millega määratakse kindlaks igal viie aasta pikkusel perioodil jaotatavate saastekvootide üldkogused ja selle üldkoguse jaotamine ettevõtjate vahel. Seevastu nähtub nimetatud direktiivi artikli 9 lõikest 3 üheti mõistetavalt, et komisjoni roll piirdub kontrolliga, kas liikmesriigi riiklik jaotuskava on kooskõlas direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega. Komisjon on pädev põhistatud otsusega selle jaotuskava tagasi lükkama põhjusel, et see ei vasta nendele kriteeriumidele või sätetele. Kui komisjon riikliku jaotuskava tagasi lükkab, võib liikmesriik artikli 11 lõikele 2 vastava otsuse teha üksnes juhul, kui komisjon tema esitatud muudatused heaks kiidab.

Kuigi vastab tõele, et direktiivid võivad liikmesriikidele seada väga erinevat laadi kohustusi ja sellest tingituna võivad väga erinevad olla ka tulemused, mis tuleb saavutada, ning et direktiivide sätted, mis puudutavad vaid ühe liikmesriigi ja komisjoni vahelisi suhteid, ei pruugi ülevõtmismeetmeid vajada, ei ole võimalik eitada, et direktiivi 2003/87 artiklid 9 ja 11 reguleerivad komisjoni ja liikmesriikide vastavaid rolle riikliku jaotuskava vastuvõtmise menetluses, st nendevahelise pädevuse jaotuse küsimust. Need sätted võimaldavad kindlaks määrata, kas liikmesriikidel on kava koostamisel tegutsemisruum või mitte, ning vajaduse korral ka selle, milline on mainitud tegutsemisruumi ulatus.

Samuti ei saa eitada, et direktiiv 2003/87 ei näe ette konkreetset jaotuskava koostamise ega eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkoguse kindlaksmääramise meetodit. Vastupidi, direktiivi III lisa punktis 1 on sõnaselgelt sätestatud, et liikmesriik peab kindlaks määrama eraldatavate kvootide üldkoguse, võttes muu hulgas arvesse riiklikku energiapoliitikat ja riigi kliimamuutuste programmi.

Nii on liikmesriigil teatav tegutsemisruum, et valida meetmed, mida ta peab kõige sobivamaks, et saavutada nimetatud direktiivis ette nähtud tulemus riikliku energeetikaturu konkreetses kontekstis.

Mis puudutab tõika, et kooskõlas kõnesoleva direktiivi artikliga 9 hindab komisjon riiklikke jaotuskavasid ex ante-kontrolli raames, siis erineb niisugune pädevus muidugi nii mitmeski mõttes ex post-kontrollist, mille näeb ette EÜ artikkel 226. Nimetatud asjaolu ei tähenda siiski, et ex ante-kontroll peaks olema ulatuslikum kui õiguspärasuse kontroll.

(vt punktid 49, 51–54)
Direktiivi 2003/4 keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313 kehtetuks tunnistamise kohta artikli 2 punkti 2 teise lõigu esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et selle sättega liikmesriikidele antud võimalust mitte käsitada riigiasutustena asutusi ja institutsioone, kes tegutsevad seadusandjana, ei saa enam rakendada juhul, kui asjakohane õigusloomeprotsess on lõppenud.

Direktiivi 2003/4 keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313 kehtetuks tunnistamise kohta artikli 4 lõike 2 esimese lõigu punkti a tuleb tõlgendada nii, et tingimust, mille kohaselt riigiasutuste töö konfidentsiaalsus peab olema seadusega sätestatud, võib pidada täidetuks, kui asjaomase liikmesriigi siseriiklikus õiguses leidub niisugune säte, mis üldisel viisil näeb ette, et riigiasutuste töö konfidentsiaalsus on alus nende asutuste valduses olevale keskkonnateabele juurdepääsu keelamiseks, eeldusel et siseriiklikus õiguses on see mõiste „töö” selgelt määratletud, mida omakorda peab kontrollima siseriiklik kohus.

(vt punkt 65, resolutsiooni punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

Liidu õigus – Põhimõtted – Kaitseõigused – Rahaliste vahendite külmutamise otsus, mis on suunatud teatud isikute ja üksuste vastu, keda kahtlustatakse terroristlikus tegevuses – Nõukogu kohustused – Asjaomase isiku teavitamine tema vastu kogutud tõenditest ning tema õigus ärakuulamisele – Ulatus – Eiramine – Kaitseõiguste rikkumine

(EL lepingu artikli 6 lõige 1; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 41 lõike 2 punkt a; nõukogu määrus nr 2580/2001, artikli 2 lõige 3; nõukogu otsus 2008/583)

Summary

Esialgse rahaliste vahendite külmutamise otsuse puhul ei ole nõukogu kohustatud eelnevalt teavitama asjaomaseid isikuid või üksusi põhjustest, millele see institutsioon kavatseb tugineda sellise isiku või üksuse kandmisel määruse nr 2580/2001, teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks, artikli 2 lõikes 3 märgitud loetellu. Nimelt, et ei satuks ohtu selle meetme tõhusus, peab sellel olema üllatav mõju ning see peab olema viivitamata kohaldatav. Sellisel juhul on üldjuhul piisav, kui institutsioon teavitab asjaomast isikut või üksust ning annab õiguse ärakuulamiseks otsuse vastuvõtmisega samal ajal või vahetult pärast seda.

Seevastu juhul, kui järgneva rahaliste vahendite külmutamise otsusega jäetakse alles isiku või üksuse nimi, mis on juba määruse nr 2580/2001 artikli 2 lõikes 3 märgitud loetelus, ei ole üllatusmoment enam meetme tõhususe tagamiseks vajalik, mistõttu peab sellise otsuse vastuvõtmisele üldjuhul eelnema kogutud tõenditest teavitamine ning asjaomasele isikule või üksusele ette nähtud võimalus olla ära kuulatud.

Süüstavatest asjaoludest teatamise nõudega ja enne vaidlusaluse otsuse, mis käivitab piiravate meetmete kohaldamise, vastuvõtmist märkuste esitamise õigusega võimaldatav kaitse on kaitseõiguste osas põhjapaneva tähtsusega. Seda enam, et neil meetmetel on oluline mõju puudutatud isikute ja rühmituste õigustele ja vabadustele. Selle reegli eesmärk, mille kohaselt ebasoodsa otsuse adressaadile tuleb enne selle otsuse tegemist anda võimalus oma märkuste esitamiseks, on see, et pädev asutus saaks nõuetekohaselt arvesse võtta kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid. Et tagada asjaomase adressaadi tõhus kaitse, on nimetatud reegli eesmärk eelkõige see, et nimetatud isik saaks parandada mõne vea või teha teatavaks nende olukorraga seonduvaid asjaolusid, mis mõjutavad seda, kas otsus tehakse või mitte või kas otsuse sisu on nii‑ või teistsugune.

Pealegi on sellise piirava meetme nagu vaidlusalune otsus vastuvõtmisele eelneva menetluse ajal kaitseõiguste järgimise põhiõigus otseselt sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta, millele EL lepingu artikli 6 lõige 1 annab samasuguse õigusjõu nagu aluslepingutele, artikli 41 lõike 2 punktis a. Kuigi erand sellisest põhiõigusest on lubatud esialgse rahaliste vahendite külmutamise otsuse puhul, õigustab seda vajadus tagada külmutamise meetmete tõhusus ja ülekaalukad kaalutlused, mis puudutavad liidu ja tema liikmesriikide rahvusvaheliste suhete kindlust või toimimist.

(vt punktid 61 ja 62, 64–67)
Keywords

Summary



Keywords

Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed – Teatud kaupu vedavate üle 7,5-tonniste veoautode liiklemise keeld

(EÜ artiklid 28 ja 29; nõukogu direktiiv 96/62, artikli 8 lõige 3 ja direktiiv 1999/30)

Summary

EÜ artiklitest 28 ja 29 tulenevaid kohustusi rikub liikmesriik, kes – eesmärgiga tagada välisõhu kvaliteet asjassepuutuvas piirkonnas kooskõlas direktiivi 96/62 välisõhu kvaliteedi hindamise ja juhtimise kohta artikli 8 lõikega 3 koostoimes direktiiviga 1999/30 vääveldioksiidi, lämmastikdioksiidi ning lämmastikoksiidide, tahkete osakeste ja plii piirtasemete kohta välisõhus – kehtestab teatud kaupu vedavate üle 7,5‑tonniste veoautode liiklemise keelu esmatähtsal maanteelõigul, mis on üks peamisi maismaad pidi kulgevaid ühendusteid teatud liikmesriikide vahel.

Kui liiklemiskeeld sunnib asjassepuutuvaid ettevõtjaid otsima nende kaupade vedamiseks majanduslikult põhjendatud asenduslahendusi, siis takistab liiklemiskeeld kaupade vaba liikumist ja seda tuleb pidada koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmeks, mis on EÜ artiklitest 28 ja 29 tulenevate kohustustega vastuolus, kui see meede ei ole objektiivselt õigustatud.

Kuigi siseriiklikke meetmeid, mis võivad takistada ühendusesisest kaubandust, saab õigustada ülekaalukate keskkonnakaitse – mis põhimõtteliselt hõlmab ka tervise kaitset – nõuetega, tingimusel et need meetmed on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik, ei saa kõnesolevat liiklemiskeeldu niimoodi õigustada, kuna ei ole tõendatud, et taotletavat eesmärki ei oleks saanud saavutada muude meetmetega, mis piiravad kaupade vaba liikumist vähem.

(vt punktid 116 ja 117, 122, 125, 139 ja 140, 150 ja 151 ning resolutsioon)
1.

Kuna Tšehhi Vabariik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud vastu vajalikke õigus‑ ja haldusnorme, et täita komisjoni 8. märtsi 2007. aasta direktiivi 2007/14/EÜ, milles sätestatakse direktiivi 2004/109/EÜ (läbipaistvuse nõuete ühtlustamise kohta teabele, mis kuulub avaldamisele emitentide kohta, kelle väärtpaberid on lubatud reguleeritud turul kauplemisele) teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad, siis on Tšehhi Vabariik rikkunud selle direktiivi artiklist 24 tulenevaid kohustusi.
Kohtuotsuse seadusjõu põhimõte, mis on kohaldatav ka liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlustes, tingib selle, et ühe kohtuotsuse seadusjõust tulenevalt on hagi vastuvõetamatu, kui kahe asjaomase liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse faktilise ja õigusliku raamistikuga arvestades esineb kahe kohtuasja vahel sisuliselt faktiline ja õiguslik samasus.

Eeskätt riigiabi valdkonnas on ELTL artikli 108 lõike 2 teises lõigus antud õiguskaitsevahend vaid üks kohustuste rikkumise hagi variante, mida on eraldi kohandatud teatud konkreetsetele probleemidele, mille riigiabi tingib seoses konkurentsiga siseturul. ELTL artikli 258 alusel algatatud menetluse raames tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata põhjendatud arvamuses antud tähtaja lõppemisel liikmesriigis esineva olukorra alusel ning arvestada ei saa hiljem toimunud muutusi. Asjakohane kuupäev, millest tuleb ELTL artikli 108 lõike 2 teise lõigu alusel esitatud kohustuste rikkumise hagi hindamisel lähtuda, on põhimõtteliselt kuupäev, mis on määratud komisjoni otsuses, mille täitmata jätmist ette heidetakse. Nimelt ei näe see säte erinevalt ELTL artiklist 258 ette kohtueelset menetlust, mistõttu komisjon ei esita põhjendatud arvamust, milles nähakse asjaomasele liikmesriigile ette tähtaeg liidu õiguse järgimise tagamiseks.

Olukorras, kus komisjon on määranud liikmesriigile riigiabi puudutavast otsusest tulenevate kohustuste täitmiseks tähtaja ja kus ta määrab pärast esimest liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi pikkade arutelude käigus, mis poolte vahel kõnealuse abi tagasinõudmise teemal toimusid, uue tähtaja, on see uus tähtaeg asjakohane kuupäev, millest tuleb teises kohtuasjas rikkumise hindamisel lähtuda.

Seetõttu ei saa põhjendatult väita, et teisel kohtuvaidlusel ja Euroopa Kohtu varasema otsuse aluseks olnud kohtuvaidlusel on sama ese, kui teises kohtuasjas asjakohane kuupäev on oluliselt hilisem kui kuupäev, millal tehti varasem kohtuotsus.

(vt punktid 64, 65, 67–71 ja 74–78)