ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas direktiivi 2008/48/EÜ artikli 10 lõike 2 punkti g tuleb tõlgendada nii, et krediidi kulukuse aastamäära kohta valede andmete esitamine ettevõtjast krediidiandja ja tarbijast krediidisaaja vahel sõlmitud krediidilepingus tähendab seda, et krediidi kulukuse aastamäär on jäetud krediidilepingus esitamata, ning liikmesriigi kohus peab kohaldama tarbijakrediidilepingus krediidi kulukuse aastamäära esitamata jätmise eest riigisiseses õiguses ette nähtud õiguslikke tagajärgi?
1

Kas 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 (1) kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 lõiget 1 tuleb koostoimes põhimõttega, et liikmesriigi kohus peab tagama menetlusõigused liidu õigusnormidest tulenevate õiguste tõhusaks kaitseks, tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus on võlgniku hariliku viibimiskoha kindlakstegemisel, mis on riigisiseste õigusnormide kohaselt nõutav tingimus sellise ühepoolse formaalse menetluse korraldamiseks ilma tõendite kogumiseta, nagu seda on maksekäsumenetlus, kohustatud tõlgendama iga põhjendatud kahtlust, et võlgniku harilik viibimiskoht on muus Euroopa Liidu liikmesriigis, maksekäsu tegemise õigusliku aluse puudumisena või maksekäsu jõustamata jätmise alusena?
24. juunil 2020 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Hispaania Kuningriik

(Kohtuasi C-278/20)

(2020/C 271/40)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: I. Martínez del Peral, J. Baquero Cruz, P.J.O. Van Nuffel)

Kostja: Hispaania Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik võttis vastu ja jättis jõusse seaduse 40/2015 artikli 32 lõiked 3–6 ja artikli 34 lõike 1 teise lõigu ning seaduse 39/2015 artikli 67 lõike 1 kolmanda lõigu, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle tõhususe ja samaväärsuse põhimõtetest, mis piiravad autonoomiat, mis on liikmesriikidel nende sisuliste ja menetluslike tingimuste kehtestamisel, mis reguleerivad tema vastutust isikutele liidu õiguse rikkumisega tekitatud kahju eest;

— mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mis on esitatud ELTL artikli 258 alusel, käsitleb 1. oktoobri 2015. aasta seaduse 40/2015 avaliku sektori õigusliku regulatsiooni kohta (Ley 40/2015 de Régimen Jurídico del Sector Público) artikli 32 lõikeid 3–6 ja artikli 34 lõike 1 teist lõiku ning 1. oktoobri 2015. aasta seaduse 39/2015 avaliku sektori asutuste ühise haldusmenetluse kohta (Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas) artikli 67 lõike 1 kolmandat lõiku.

Vaidlustatud õigusnormidega viidi vastutuse kord riigi kui seadusandja liidu õiguse rikkumiste eest vastavusse korraga, mis on kehtestatud Hispaania põhiseaduse seadusandja aktidega rikkumiste puhul, lisades mõned sisulised tingimused.

Nende kahe korra võrdsustamine ja menetlusnõuded, mis nendega ette on nähtud, tingisid selle, et hüvitise saamine Hispaania seadusandjale omistatavate liidu õiguse rikkumiste eest on muudetud võimatuks või ülemäära keeruliseks, mistõttu rikutakse tõhususe põhimõtet.

Teiseks, liidu õiguse rikkumiste kohta lisatud sisulised tingimused rikuvad samaväärsuse põhimõtet, kuna liidu õiguse rikkumisega Hispaania seadusandja tekitatud kahju hüvitamisele on seatud ebasoodsamad tingimused kui need, mis on kohaldatavad juhul, kui tegemist on Hispaania põhiseaduse rikkumisega tekitatud kahjuga.
a)

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 715/2007 (1), mis käsitleb mootorsõidukite tüübikinnitust seoses väikeste sõiduautode ja kommertsveokite (Euro 5 ja Euro 6) heitmetega ning sõidukite remondi- ja hooldusteabe kättesaadavust, artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vastavalt määruse nr 715/2007 artikli 1 lõikele 1 on keelatud selline autovarustus, mille puhul on heitgaasitagastusklapp (seega osa, mis võib mõjutada heitmeid) konstrueeritud selliselt, et selle seadistamine mõjutab heitgaasitagastuse määra (seega tagasi suunatava heitme osakaalu) nii, et see tagab saasteainete heitkoguseid piirava režiimi ainult vahemikus 15 oC kuni 33 oC ja ainult madalamal kui 1 000 meetrit merepinnast ning väljaspool nimetatud temperatuurivahemikku väheneb nimetatud määr olukorras, kus temperatuur muutub 10 oC võrra ja kõrgus 1 000 meetrit merepinnast ületatakse 250 meetri võrra, lineaarselt nullini, mistõttu ületavad lämmastikoksiidide (NOX) heitkogused määrusega nr 715/2007 kehtestatud piirväärtusi?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 715/2007, mis käsitleb mootorsõidukite tüübikinnitust seoses väikeste sõiduautode ja kommertsveokite (Euro 5 ja Euro 6) heitmetega ning sõidukite remondi- ja hooldusteabe kättesaadavust, (1) artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vastavalt määruse nr 715/2007 artikli 1 lõikele 1 on keelatud selline autovarustus, mille puhul on heitgaasitagastusklapp (seega detail, mis võib mõjutada heitmeid) konstrueeritud selliselt, et selle seadistamine mõjutab heitgaasitagastuse määra (seega tagasi suunatava heitme osakaalu) nii, et see tagab saasteainete heitkoguseid piirava režiimi ainult vahemikus 15 oC kuni 33 oC ja ainult madalamal kui 1 000 meetrit merepinnast ning väljaspool nimetatud temperatuurivahemikku väheneb nimetatud määr olukorras, kus temperatuur muutub 10 oC võrra ja kõrgus 1 000 meetrit merepinnast ületatakse 250 meetri võrra, lineaarselt nullini, mistõttu ületavad lämmastikoksiidide (NOx) heitkogused määrusega nr 715/2007 kehtestatud piirväärtusi?
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 20, 21, 31, 33 ja 34, direktiiviga 1999/70/EÜ (1) tähtajalise töö kohta (klauslid 2 ja 4), direktiiviga 1997/81/EÜ (2) osalise tööaja kohta (klausel 4), direktiiviga 2003/88/EÜ tööaja korralduse kohta (artikkel 7), direktiiviga 2000/78/EÜ (3) (artikkel 1, artikli 2 lõike 2 punkt a) võrdse kohtlemise kohta töö saamisel ja kutsealale pääsemisel on vastuolus sellise liikmesriigi õigusnormi kohaldamine, nagu Itaalia seadus 374/91 ja [selle järgnevad muudatused] ja seadusandlik dekreet 92/2016, nagu seda on järjepidevalt kohtupraktikas tõlgendatud, mille kohaselt rahukohtunikud kui aukohtunikud on peale selle, et neid ei ole samastatud kutseliste kohtunikega töötasu, sotsiaalhoolekande ja sotsiaalkindlustuse valdkonnas, ka täielikult jäetud välja avaliku sektori töötajatele tagatud sotsiaalkaitse ja -kindlustuse alt.
2.

Kas ELTL artiklis 36 osutatud rahvatervise ja inimeste elu kaitse huvides on põhjendatud selline koguseline piirang, mille tõttu sõltub võimalus tellida ja väljastada patsiendile ravimit, millel ei ole liikmesriigis müügiluba, kuid millel on see luba mõnes teises [EMP liikmesriigis], arstiretsepti ja ravimiasutuse deklaratsiooni olemasolust, isegi kui see ravim on teises liikmesriigis registreeritud ravimina, mis ei ole retseptiravim?
C 279/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 5. mail 2020 – DocMorris NV versus Apothekerkammer Nordrhein

(Kohtuasi C-190/20)

(2020/C 279/36)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: DocMorris NV

Kostja: Apothekerkammer Nordrhein

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2001/83/EÜ (1) VIII jaotise sätetega, eelkõige artikli 87 lõikega 3 on kooskõlas riigisisesele õigusnormile (käesolevas asjas ravimite, meditsiinitoodete ja ravivormide reklaami reguleeriva seaduse (Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz, edaspidi „HWG“) § 7 lõike 1 esimene lause) antud tõlgendus, mille kohaselt on teises liikmesriigis asuval postimüügiapteegil keelatud värvata kliente, reklaamides neile osalemist võiduvõimalusega loosimises, kui loosimises osalemiseks tuleb lunastada inimtervishoius kasutatava retseptiravimi retsept, väljareklaamitud auhind ei ole mitte ravim, vaid muu ese (käesoleval juhul elektriline jalgratas hinnaga 2500 eurot ja elektrilised hambaharjad) ning ei esine ohtu, et soodustatakse ravimite ebamõistlikku ja ülemäärast kasutamist?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT 2001, L 311, lk 67, ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/83/EÜ, mis käsitleb ravimeid (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2011/62/EL), sealhulgas eelkõige selle artiklit 47a ja artikli 54 punkti o tuleb tõlgendada nii, et uus vahend, mis võimaldab kontrollida, kas pakendit on rikutud (edaspidi „rikkumisvastane vahend“), ja mis on kinnitatud ravimi originaalpakendile (seoses lisamärgistusega pärast seda, kui pakend on avatud nii, et algne rikkumisvastane vahend on täielikult või osaliselt kaetud ja/või eemaldatud), on artikli 47a lõike 1 punkti b tähenduses „ravimi ehtsuse kontrollimise, identifitseerimise ja ravimi rikkumise tõendamise võimaluse suhtes võrdväärsed“ ja artikli 47a lõike 1 punkti b alapunkti ii tähenduses „sama tõhusad ravimite ehtsuse kontrollimisel ja identifitseerimisel ning ravimi rikkumise tõendamisel“, kui a) ravimi pakendil on nähtavad jäljed algse rikkumisvastase vahendi rikkumisest või b) seda saab kindlaks teha toodet puudutades, sealhulgas: i) rikkumisvastast vahendi kohustusliku kontrollimise kaudu, mida viivad läbi tootjad, hulgimüüjad, proviisorid ja isikud, kellel on luba või õigus üldsusele ravimeid tarnida (vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/62/EL, artikli 54a lõike 2 punkt d, ja komisjoni delegeeritud määrus 2016/161, artikli 10 punkt b ning artiklid 25 ja 30), või ii) pärast seda, kui ravimi pakend on avatud, näiteks patsiendi poolt?
2.

Eelkõige: a) Kas direktiivi (EL) 2016/681 artikli 3 punkt 9 koosmõjus direktiivi (EL) 2016/681 II lisaga on osas, milles selles on sätestatud, et direktiivis 2016/681 kasutatud mõiste „raske kuritegu“ tähendab direktiivi (EL) 2016/681 II lisas loetletud süütegu, mis on liikmesriigi õiguse kohaselt karistatav vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat, piisava täpsuse aspekti ning proportsionaalsuse nõuet arvestades kooskõlas põhiõiguste harta artiklitega 7 ja 8? b) Kas edastatav broneeringuinfo on osas, mis puudutab kohustust edastada nimed (direktiivi (EL) 2016/681 artikli 8 lõike 1 esimene lause koosmõjus I lisa punktiga 4), püsikliendi staatust käsitlev teave (direktiivi (EL) 2016/681 artikli 8 lõike 1 esimene lause koosmõjus I lisa punktiga 8) ja üldiste märkuste väljale vabas vormis kantav teave (direktiivi (EL) 2016/681 artikli 8 lõike 1 esimene lause koosmõjus I lisa punktiga 12), piisavalt täpne, et õigustada põhiõiguste harta artiklitega 7 ja 8 tagatud kaitse riivet? c) Kas põhiõiguste harta artiklitega 7 ja 8 ning direktiivi (EL) 2016/681 eesmärgiga on kooskõlas, et lisaks reisijate andmetele kogutakse ka kolmandate isikute andmeid, näiteks reisibüroo/reisiagendi (direktiivi (EL) 2016/681 I lisa punkt 9), alaealisi saatvate isikute (direktiivi (EL) 2016/681 I lisa punkt 12) ja kaasreisijate (direktiivi (EL) 2016/681 I lisa punkt 17) andmeid? d) Kas direktiiv (EL) 2016/681 on osas, milles see näeb ette alaealiste broneeringuinfo edastamise, töötlemise ja säilitamise, kooskõlas põhiõiguste harta artiklitega 7, 8 ja 24? e) Kas direktiivi (EL) 2016/681 artikli 8 lõige 2 koosmõjus direktiivi (EL) 2016/681 I lisa punktiga 18, mille kohaselt edastavad lennuettevõtjad liikmesriikide broneeringuinfo üksustele reisijaid käsitleva eelteabe (API andmed) ka siis, kui see on broneeringuinfoga identne, on võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtet arvestades kooskõlas põhiõiguste harta artiklitega 8 ja 52? f) Kas direktiivi (EL) 2016/681 artikli 6 lõige 4 kui õiguslik alus nende kriteeriumide kindlaksmääramiseks, mille alusel andmeid võrreldakse, on piisav seaduslikult sätestatud õiguspärane alus põhiõiguste harta artikli 8 lõike 2 ning artikli 52 ja ELTL artikli 16 lõike 2 tähenduses? g) Kas direktiivi (EL) 2016/681 artiklis 12 piirdutakse põhiõiguste harta artiklitega 7 ja 8 tagatud kaitset rikkudes veel rangelt vajalikuga, kui liikmesriikide broneeringuinfo üksused säilitavad edastatud andmeid viis aastat? h) Kas direktiivi (EL) 2016/681 artikli 12 lõike 2 kohane anonüümseks muutmine tähendab, et isikuandmete puhul on piirdutud põhiõiguste harta artiklite 8 ja 52 kohaselt rangelt vajalikuga, kui seejuures on tegemist kõigest pseudonüümimisega ning andmeid on võimalik mis tahes ajal taasisikustada? i) Kas põhiõiguste harta artikleid 7, 8 ja 47 tuleb tõlgendada nii, et nendest tuleneb nõue teavitada reisijaid, kelle andmed on broneeringuinfo töötlemise raames taasisikustatud (direktiivi (EL) 2016/681 artikli 12 lõige 3), et anda neile seeläbi võimalus pöörduda kohtu poole?
1.

Kas ELTL artiklit 21 ja artikli 67 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis – kohaldades direktiivi (EL) 2016/681 (1) artikli 2 lõikes 1 sisalduvat liikmesriikidele kaalutlusõigust andvat sätet – näevad ka ELi-siseste lendude puhul ette, et lennuettevõtjad edastavad eranditult kõikide reisijate kohta üksikasjalikku broneeringuinfot liikmesriikide asutatud broneeringuinfo üksustele, kes kasutavad kõnealust infot kindlaksmääratud kriteeriumide alusel automaatseks võrdlemiseks andmebaasides sisalduvate andmetega, ilma et neil oleks selleks muud alust kui broneeritud lennureis, ning seejärel säilitavad asjaomaseid andmeid (käesoleval juhul: broneeringuinfo töötlemist reguleeriv seadus, millega on üle võetud direktiiv (EL) 2016/681; Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681; Fluggastdatengesetz, 6.6.2017, (BGBl. I, lk 1484), edaspidi „FlugDaG“: § 2 lõige 3, mida on muudetud 6. juuni 2017. aasta seaduse (BGBl. I, lk 1484) artikliga 2)?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 30. märtsil 2020 – Rad Service Srl Unipersonale jt versus Del Debbio SpA jt

(Kohtuasi C-210/20)

(2020/C 279/38)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl, Cosmo Scavi Srl

Vastustajad: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop., Daf Costruzioni Stradali Srl kui koos GARC SpA ja Edil Moter Srl-iga moodustatud ettevõtjate ajutise ühenduse volitatud ettevõtja

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24 (1) artikliga 63, mis puudutab teiste üksuste vahenditele toetumist, koostoimes Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artiklites 49 ja 56 sätestatud asutamisvabaduse põhimõtte ja teenuste osutamise vabaduse põhimõttega, on vastuolus see, kui kohaldatakse Itaalia õigusnorme teiste ettevõtjate vahenditele tuginemise ning hankemenetlusest kõrvaldamise kohta, mis sisalduvad 18. aprilli 2016. aasta seadusandliku dekreediga nr 50 kehtestatud hankeseadustiku (codice dei contratti pubblici) artikli 89 lõike 1 neljandas lauses ning mille kohaselt tuleb siis, kui abistav ettevõtja on esitanud valeandmeid kriminaalkorras süüdimõistvate ja jõustunud kohtuotsuste kohta, millest võib potentsiaalselt ilmneda, et on toime pandud raske ametialane üleastumine, peab hankija hankemenetluses osaleva pakkuja igal juhul menetlusest kõrvaldama, nõudmata talt või võimaldamata tal algse abistava ettevõtja asemel uue sobiva abistava ettevõtja nimetamist, mitte nagu muudel juhtudel, mil isikud, kelle vahenditele ettevõtja kavatseb tugineda, ei vasta asjakohasele kvalifitseerimistingimusele või esineb nende kohustusliku kõrvaldamise aluseid?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta förvaltningsdomstolen (Rootsi) 9. juunil 2020 – Skatteverket versus Skellefteå Industrihus Aktiebolag

(Kohtuasi C-248/20)

(2020/C 279/45)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Högsta förvaltningsdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Skatteverket

Vastustaja: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

Eelotsuse küsimused

Kas käibemaksudirektiiviga (1), eriti selle artiklitega 137, 168, 184–187, 189 ja 192, on kooskõlas olukord, kus kinnisasja omanik, kes tegi hoone ehitamisel valiku maksustamise kasuks ja kes on ehitamisega seotud soetustelt makstud sisendkäibemaksu maha arvanud, peab viivitamata tagasi maksma kogu sisendkäibemaksu koos intressiga põhjusel, et maksukohustus lõppeb seetõttu, et ehitusprojekti elluviimine peatatakse enne hoone valmimist ja üürileandmist seetõttu ei toimu?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006 L 347, lk 1).
2.

Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas „tegutsev lennuettevõtja“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 tähenduses on esimest lendu, mis saabumisel hilines, tegelikult teostanud lennuettevõtja või on „tegutsev lennuettevõtja“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 tähenduses teist lendu, mis toimus õigeaegselt, teostanud lennuettevõtja, kelle kaudu mõlemad lennud broneeriti?
2.

Kas määruse (EL) nr 1215/2012 artikli 25 lõike 1 esimese lause lõpuosa („välja arvatud juhul, kui kõnealune kokkulepe on sisulise kehtivuse poolest asjaomase liikmesriigi õiguse kohaselt tühine“) tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab – ka ühtlustatud õigusvaldkonnast kaugemale ulatuvat – sisulist kontrolli vastavalt selle liikmesriigi õigusele, mille kohtualluvuses on kokku lepitud?
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikliga 2 ja artikliga 273, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 50 ja ELTL artikliga 325 on sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas vastuolus riigisisesed õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis lubavad juriidilisest isikust maksumaksja suhtes kehtestada või kohaldada karistusmeetmeid nii haldus- kui ka kriminaalmenetluses, mis toimivad tema suhtes samaaegselt, samade sisuliste maksudest kõrvalehoidmise tegude eest, olukorras, kus haldusmenetluses kohaldatud karistuse võib kvalifitseerida ka kriminaalõiguslikku laadi karistuseks vastavalt Euroopa Kohtu praktikas kindlaks tehtud kriteeriumidele, ning mis ulatuses on need samaaegsed olukorrad tervikuna oma olemuselt kõnealuse maksumaksja suhtes ülemäärased?
3.

Mis puudutab direktiivi 2008/9/EÜ artikli 14 lõike 1 punkti a esimese lause samade sätete tõlgendamist koostoimes direktiivi 2006/112/EÜ artiklitega 167 ja 178, siis milline toime on enne „tagastamisperioodi“ ostetud kauba arvete tühistamisel ja uute arvete esitamisel neid oste puudutava käibemaksu tagastamise õiguse kasutamisele? Selles osas on vaja selgitada, kas juhul, kui tarnija tühistab esialgsed arved, mis esitati kauba ostmise kohta, ning väljastab seejärel uued arved, tuleb kauba saajal kasutada oma õigust saada ostudelt käibemaks tagasi, viidates uute arvete kuupäevale. Selles olukorras puudub kauba saajal kontroll esialgsete arvete tühistamise ja uute arvete esitamise üle, sest see kuulub täielikult tarnija kaalutlusõiguse valdkonda.
1.

Kas direktiivi 2001/23/EÜ (1) artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et tingimus, mille kohaselt „võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks“, on täidetud, kui (i) võõrandaja pankrot on möödapääsmatu ja seepärast on ta tõepoolest maksuvõimetu, (ii) Madalmaade õiguse kohaselt on pankrotimenetluse eesmärk saada võlgniku vara võõrandamisest maksimaalne kasu kõigi võlgnike jaoks ning (iii) nn pre-pack-tehingus valmistatakse enne pankroti väljakuulutamist ette ettevõtte (osa) üleminek ja see viiakse ellu alles pärast pankroti väljakuulutamist, kusjuures (iv) kohtu poolt nimetatud ajutine pankrotihaldur peab pankroti väljakuulutamise eel juhinduma kõigi võlausaldajate huvidest ja ühiskonna huvidest, nt töökohtade säilitamise huvist, mille üle teostab järelevalvet samuti kohtu poolt nimetatud ajutine pankrotikohtunik, (v) pre-pack-tehingu eesmärk on luua järgnevas pankrotimenetluses võimalus selliseks likvideerimiseks, mille käigus müüakse võõrandaja vara hulka kuuluv tegevust jätkav ettevõte (või selle osa), et saada maksimaalne kasu kõigi võlausaldajate jaoks ning säilitada töökohad võimalikult suures ulatuses, ja (vi) menetluse ülesehitusega on tagatud, et see eesmärk on tõesti määrav eesmärk?
3.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) artikli 3 tõlgendamine: kas Rumeenia tööseadustiku sätete äranäitamine individuaalses töölepingus on samaväärne Rumeenia õiguse valimisega, sest Rumeenias on teada, et eksisteerib seadusjärgne kohustus lisada niisugune valikutingimus individuaalsesse töölepingusse?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Paris (Prantsusmaa) 30. juunil 2020 – IB versus FA

(Kohtuasi C-289/20)

(2020/C 297/45)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Paris

Põhikohtuasja pooled

Apellant: IB

Vastustaja: FA

Eelotsuse küsimus

Kui faktilistest asjaoludest nähtub nagu käesolevas asjas, et üks abikaasadest elab osa aega ühes, osa aega teises liikmesriigis, siis kas määruse (EÜ) nr 2201/2003 (1) artikli 3 tähenduses ja selle kohaldamisel on mõeldav, et tal on alaline elukoht kahes liikmesriigis, nii et kui selles artiklis loetletud tingimused on täidetud kahes liikmesriigis, on selle abielulahutuse kohta otsuse tegemine võrdselt mõlema liikmesriigi kohtualluvuses?

(1) Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT 2003, L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243).
C 297/38

ET

easyJet Airline Co. Ltd 23. juulil 2020. aastal esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda laiendatud koosseisus) 13. mai 2020. aasta otsuse peale kohtuasjas T-8/18: easyJet Airline versus komisjon

(Kohtuasi C-343/20 P)

(2020/C 297/50)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: easyJet Airline Co. Ltd (esindajad: avocat J. Rivas Andrés, abogada A. Manzaneque Valverde)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja/või komisjoni 29. juuli 2016. aasta otsus (EL) 2017/1861 (1), milles käsitletakse riigiabi SA 33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itaalia – Sardiinia lennujaamadele antav hüvitis avaliku teenindamise kohustuste täitmise eest (üldist majandushuvi pakkuv teenus), apellanti puudutavas osas;

— teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uueks läbivaatamiseks, ja

— mõista käesoleva menetluse ja esimese kohtuastme menetlusega seotud kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada järgmistel alustel:

Esiteks, vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, kuna segi on aetud riigiabi olemasolu kahe tingimuse (riigi ressursid ja eelis) hindamine.

Teiseks, vaidlustatud kohtuotsuse on rikutud õigusnormi, kuna leiti, et käesolevas asjas ei ole turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium kohaldatav. Üldkohus tegi vea, kui järeldas, et lennujaamakäitajad ei panustanud suuri summasid oma rahalistest vahenditest ega tegutsenud turumajanduse tingimustes tegutseva eraettevõtjana. Lisaks, vaidlustatud kohtuotsuses esitatud põhjenduskäiguga turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldamatuse kohta rikuti ELTL artiklit 345, võrdse kohtlemise põhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet ning easyJeti kaitseõigus.

Kolmandaks, vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, kuna järeldati, et lennujaamakäitajad tegutsesid üksnes Sardiinia maakonna vahendajatena.

Neljandaks, vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi seoses (i) regionaalabikava lõplike abisaajate, (ii) kaudse eelise ja (iii) abikava teisese mõju kindlakstegemisega.

(1) ELT 2017, L 268, lk 1.