ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C-109/07

Jonathan Pilato

versus

Jean-Claude Bourgault

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Prud’homie de pêche de Martigues)

„Mõiste „siseriiklik kohus” — Euroopa Kohtu pädevuse puudumine”

Euroopa Kohtu määrus (esimene koda), 14. mai 2008 I - 3505

Kohtumääruse kokkuvõte

Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Liikmesriigi kohus EÜ artikli 234 tähenduses – Mõiste

(EÜ artikkel 234)

Euroopa Kohus võtab selle hindamisel, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus” EÜ artikli 234 tähenduses — küsimus, mis kuulub üksnes ühenduse õiguse valdkonda — arvesse järgmisi asjaolusid nende kogumis: organi õiguslik alus, alalisus, otsuste kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine organi poolt ning tema sõltumatus.

Mis puutub täpsemalt eelotsusetaotluse esitanud organi sõltumatusesse, siis see nõue eeldab, et organ oleks kaitstud välise sekkumise või surve vastu, mis võiks ohtu seada selle liikmete otsustamise sõltumatuse neile lahendamiseks antud vaidluste osas. Need sõltumatuse ja erapooletuse tagatised eeldavad selliste normide olemasolu, mis puudutavad muu hulgas organi koosseisu, nimetamist, ametiaega ning ka liikmete hääletamisest hoidumise, taandamise ja tagasikutsumise aluseid ning mis lubavad ümber lükata üksikisiku põhjendatud kahtlusi selles osas, kas nimetatud organ on väljaspool väliste tegurite haardeulatust, ja selles osas, kas nimetatud organ on tema ees olevate huvide suhtes neutraalne. Eelotsusetaotluse esitanud organi sõltumatuse tingimuse täidetuks lugemiseks on eelkõige nõutav, et selle organi liikmete tagasikutsumise juhud oleksid kindlaks määratud otseste õigusnormidega.

Prud’homie de pêche de Martigues’i (Prantsusmaa) puhul ei saa leida, et ta vastab eelotsusetaotluse esitanud organi sõltumatuse tingimusele, ning seetõttu ei ole ta kohus EÜ artikli 234 tähenduses. Nimelt esiteks on kalurite vahekohtunikud vähemalt mõne ülesande täitmisel ametiasutuse järelevalve all. Teiseks ei näi kalurite vahekohtunike tagasikutsumisele olevat kehtestatud erilisi tagatisi, mis lubaksid ümber lükata põhjendatud kahtlusi selles osas, kas nimetatud organ on väljaspool väliste tegurite haardeulatust.

(vt punktid 22–25, 28, 30 ja 31)
1.

EÜ artiklitega 10 ja 81 ei ole vastuolus see, kui siseriiklik õigus põhimõtteliselt keelab miinimumtasudest kõrvalekaldumise, mis on kehtestatud ministri dekreediga, mille aluseks on niisuguse advokaatide kutseühenduse nagu Consiglio nazionale forense välja töötatud projekt, ja mis samuti keelab kohtul nende kohtukulude osas, mida vaidluse kaotanud pool peab teisele poolele hüvitama, otsust langetades nimetatud miinimumtasudest kõrvale kalduda.
Euroopa Kohtu (viies koda) 16. mai 2008. aasta määrus — Raulin vs. Prantsusmaa

(kohtuasi C-454/07)

„Füüsilise isiku poolt liikmesriigi vastu esitatud hagi, mille eesmärk on tuvastada, et see liikmesriik on rikkunud ühenduse õigust — Ilmne Euroopa Kohtu pädevuse puudumine”

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Komisjoni ja liikmesriikide hagi esitamise ainuõigus — Füüsilise või juriidilise isiku hagi — Vastuvõetamatus (EÜ artikkel 226 ja 227) (vt punktid 6 ja 7)

Ese

Nõukogu 22. juuni 1987. aasta direktiivi 87/344/EMÜ kohtukulude kindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 185, lk 77; ELT eriväljaanne 06/01, lk 187) rikkumine konkreetsel juhul.

Resolutiivosa

1. Euroopa Ühenduste Kohtul puudub ilmselgelt pädevus käesoleva hagi osas otsuse langetamiseks.

2. H. Raulin kannab ise oma kohtukulud.

Euroopa Kohtu (viies koda) 16. mai 2008. aasta määrus — Raulin vs. Prantsusmaa

(kohtuasi C-454/07)

„Füüsilise isiku poolt liikmesriigi vastu esitatud hagi, mille eesmärk on tuvastada, et see liikmesriik on rikkunud ühenduse õigust — Ilmne Euroopa Kohtu pädevuse puudumine”

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Komisjoni ja liikmesriikide hagi esitamise ainuõigus — Füüsilise või juriidilise isiku hagi — Vastuvõetamatus (EÜ artikkel 226 ja 227) (vt punktid 6 ja 7)

Ese

Nõukogu 22. juuni 1987. aasta direktiivi 87/344/EMÜ kohtukulude kindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 185, lk 77; ELT eriväljaanne 06/01, lk 187) rikkumine konkreetsel juhul.

Resolutiivosa

1. Euroopa Ühenduste Kohtul puudub ilmselgelt pädevus käesoleva hagi osas otsuse langetamiseks.
Euroopa Kohus võib tunnistada apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuks, kui pärast Esimese Astme Kohtu otsust tekkinud asjaolu tõttu on kadunud otsuse apellatsioonkaebuse esitajat kahjustav toime. Apellandi menetluse algatamise huvi eelduseks on, et apellatsioonkaebus peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu.

Võimalus enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede puudutab neid subjekte isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, kui on selge, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel.

Mis puudutab direktiivi 2003/87 (millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61) kohaldamist, siis esiteks kujutab komisjoni otsus, mis on adresseeritud liikmesriigile ja millega lükatakse osaliselt tagasi niisuguste kvootide teise kauplemisperioodi jaotuskava, endast üldakti, kuivõrd seda kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ja see toob endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale. Teiseks ei tulene asjaolust, et vaidlusaluse otsuse tulemusena keelustati nende kvoodigarantiide säilitamine, millele teatavad käitajad oleks võinud pretendeerida siseriikliku seaduse alusel, mis puudutab saastekvootide eraldamist esimeseks kauplemisperioodiks, et selle otsuse näol oleks tegemist üksikotsuste kogumiga. Selles suhtes ei võimalda asjaolu, et liikmesriigi komisjonile esitatud jaotuskava peab sisaldama saastekvootidega kauplemise süsteemiga hõlmatud käitiste loetelu ja nende saastekvootide kogust, mida see liikmesriik kavatseb nimetatud käitistele eraldada, asuda seisukohale, et vaidlusaluse otsusega tegi komisjon otsuse üksikute taotluste kohta.

Kuigi hagejatel puudub õigus vaidlusaluse otsuse tühistamist nõuda, võivad nad vaidlustada nimetatud otsuse rakendamiseks võetavad siseriiklikud meetmed ja selle käigus viidata vaidlustatud otsuse ebaseaduslikkusele siseriiklikes kohtutes, kes lahendavad asja lähtudes EÜ artiklist 234.

(vt punktid 70–73, 78)
1.

Lähtuvalt 21. juuli 2005. aasta otsusest kohtuasjas C-207/04: Vergani, milles tuvastati siseriiklike õigusnormide vastuolu ühenduse õigusega, peavad asjaomase liikmesriigi ametiasutused võtma üld- või erimeetmed, mis on sobivad, et tagada selle riigi territooriumil ühenduse õiguse järgimine, kusjuures neile ametiasutustele jääb õigus valida meetmed, mis võetakse siseriikliku õiguse kooskõla tagamiseks ühenduse õigusega ning selleks, et anda täielik õiguslik mõju õigussubjektide ühenduse õigusest tulenevatele õigustele. Kui on tuvastatud ühenduse õiguse vastane diskrimineerimine, tuleb siseriiklikul kohtul niikaua, kui ei ole võetud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid, jätta kohaldamata kõik diskrimineerivad siseriiklikud sätted, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ootama ära selle sätte tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldada ebasoodsamas olukorras olevate isikute suhtes samu norme, mida kohaldatakse soodsamas olukorras olevate isikute suhtes.
Ühenduse õigus, eelkõige direktiivi 2004/48 intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 8 lõige 3 koosmõjus direktiivi 2002/58, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv), artikli 15 lõikega 1 ei takista liikmesriikidel kehtestada kohustust edastada isikuga seotud liiklusandmeid eraõiguslikele kolmandatele isikutele autoriõiguse rikkumisi puudutava tsiviilkohtumenetluse algatamiseks.

Siiski on liikmesriigid ühenduse õiguse alusel kohustatud jälgima, et direktiivi 2000/31 infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (elektroonilise kaubanduse direktiiv), direktiivi 2001/29 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas ning direktiivide 2002/58 ja 2004/48 ülevõtmisel on aluseks nende direktiivide selline tõlgendus, mis võimaldab tagada erinevate asjassepuutuvate põhiõiguste omavahelise tasakaalu. Peale selle ei pea liikmesriikide ametiasutused ja kohtud nende direktiivide ülevõtmismeetmete rakendamisel mitte ainult tõlgendama oma siseriiklikku õigust kooskõlas nende direktiividega, vaid ka jälgima, et nad ei tugineks nende direktiivide sellisele tõlgendusele, mis läheb vastuollu põhiõigustega või ühenduse õiguse muude üldpõhimõtetega nagu proportsionaalsuse põhimõte.

(vt punkt 29, resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2004/38 (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96) artikli 3 lõiget 1, artikli 6 lõiget 2 ning artikli 7 lõike 1 punkti d ja lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et need hõlmavad ka pereliikmeid, kes on saabunud vastuvõtvasse liikmesriiki liidu kodanikust sõltumata ja kes on omandanud pereliikme staatuse või loonud selle liidu kodanikuga pere alles selles liikmesriigis. Selles osas ei oma tähtsust see, et ajal, mil pereliige omandab nimetatud staatuse või loob pere, viibib ta vastuvõtvas liikmesriigis ajutiselt selle riigi varjupaigaõigust reguleerivate õigusnormide alusel.

Üheski nendest sätetest ei ole nõutud, et liidu kodanik peaks vastuvõtvasse liikmesriiki saabumise ajaks olema loonud perekonna, et tema kolmanda riigi kodanikust pereliikmed saaksid direktiiviga 2004/38 kehtestatud õigustele tugineda, ning sätestades, et liidu kodaniku pereliikmed võivad liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis ühineda, on ühenduse seadusandja vastupidi aktsepteerinud võimalust, et liidu kodanik loob perekonna alles pärast seda, kui ta on kasutanud oma õigust vabalt liikuda.

Nimetatud direktiivi artikli 3 lõikes 1 sisalduva väljendiga „[liidu kodaniku] pereliikme[d], kes on [temaga] kaasas” peetakse silmas nii liidu kodaniku pereliikmeid, kes on liidu kodanikuga koos vastuvõtvasse liikmesriiki sisenenud, kui ka neid pereliikmeid, kes temaga koos selles liikmesriigis elavad, tegemata viimasel juhul vahet, kas asjaomased kolmanda riigi kodanikud on sisenenud liikmesriiki enne või pärast liidu kodanikku või enne või pärast tema pereliikmeks saamist.

Sellest hetkest, kui liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliige tugineb direktiivist tulenevale sisenemis- ja elamisõigusele vastuvõtvas liikmesriigis, saab viimane seda õigust piirata vaid direktiivi 2004/38 artikleid 27 ja 35 järgides. Nimetatud artiklit 27 tuleb järgida eelkõige juhul, kui liikmesriik kavatseb karistada kolmanda riigi kodanikku selle eest, et ta on sisserännet reguleerivaid siseriiklikke norme rikkudes sisenenud tema territooriumile ja/või elanud seal enne liidu kodaniku pereliikmeks saamist. Isiku vastu, kellel enne liidu kodaniku pereliikmeks saamist oli vastavalt asjaomase liikmesriigi õigusnormidele kuni varjupaigataotluse kohta otsuse tegemiseni ajutine õigus elada liikmesriigi territooriumil, ei saa nimetatud artiklit 27 kohaldada pelgalt selle asjaolu alusel.

Liidu kodaniku, kes elab liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, kolmanda riigi kodanikust abikaasa, kes on liidu kodanikuga kaasas või ühineb temaga, saab tugineda kõnealuse direktiivi sätetele sõltumata sellest, millal ja kus nad abiellusid või kuidas kolmanda riigi kodanik vastuvõtvasse liikmesriiki sisenes.

(vt punktid 27–33, resolutsiooni punkt 1)
Füüsiline või juriidiline isik saab üksnes siis väita, et ta on isiklikult puudutatud, kui vaidlusalune norm mõjutab teda mingi talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab ja seetõttu individualiseerib teda sarnaselt normi adressaadiga.Kui vaidlustatud akt puudutab isikute gruppi, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad grupi liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud olla otsusest isiklikult puudutatud, kuna nad kuulusid majandustegevuses osalejate piiratud ringi. Nende isikute arv ja nimi, keda võis puudutada komisjoni otsus Interneti domeeninimede reserveerimise kohta ühenduse institutsioonidele, organitele ja asutustele kasutamiseks, ei saanud olla lõplikult teada ning neid ei saanud isegi kindlaks määrata. Määruses nr 874/2004, millega kehtestatakse tippdomeeni.eu rakendamise ja kasutamise üldeeskirjad ning selle registreerimise põhimõtted, ette nähtud menetluse kohaselt on iga nimekirja kantud domeeninimi reserveeritud mitte ainult varasemate õiguste valdajate jaoks, vaid ka laia avalikkuse jaoks.

Küsimust, kas isikud, keda see otsus puudutab, on identifitseeritud või identifitseeritavad, tuleb hinnata vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeva aluseks võttes.

Asjaolu, et isik osaleb ühenduse akti vastuvõtmise menetluses, võib teda selle akti suhtes individualiseerida üksnes juhul, kui selle isiku kasuks on ühenduse õigusnormides ette nähtud menetluslikud tagatised. Seega, kui ühenduse õigusnorm kohustab otsuse vastuvõtmisel järgima menetlust, mille raames füüsiline või juriidiline isik võib tugineda võimalikele õigustele, sealhulgas õigusele olla ära kuulatud, individualiseerib sellele isikule antud eriline õiguslik olukord teda EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses. Kuigi määrus nr 874/2004 sätestab tõepoolest domeeninimede ennetähtaegse ja eelisjärjekorras registreerimise perioodi varasemate õiguste valdajatele, ei kehtesta see ühtegi menetluslikku tagatist, mida võiks analüüsida kui tunnustatud õigust. Sellest tulenevalt ei saa hageja tugineda selle määruse sätetele, et väita, et need „individualiseerivad” teda EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.

(vt punktid 41–43, 50, 53 ja 54)
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 25. novembri 2008. aasta määrus kohtuasjas – TEA vs. komisjon

(kohtuasi C-500/07 P)

„Apellatsioonkaebus — Tühistamishagi — Hagi esitamise tähtaeg — Tähtaja algus — Hagi, milles palutakse Esimese Astme Kohtul teha otsus komisjoni otsuse isikulise kohaldamisala kohta — Ilmne pädevuse puudumine”

1. Tühistamishagi — Tähtaeg — Tähtaja algus — Avaldamine või teatavaks tegemine (EÜ artikli 230 viies lõik) (vt punktid 21–23)

2. Menetlus — Füüsilise või juriidilise isiku hagi, millega taotletakse komisjoni otsuse isikulise kohaldamisala kindlaksmääramist — Ühenduste kohtu pädevuse puudumine (EÜ artikkel 230 jj) (vt punktid 32 ja 33)

Ese

Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (neljas koda) 17. septembri 2007. aasta määruse peale kohtuasjas T-175/07: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohtu jättis rahuldamata nõude, millega paluti esimese võimalusena tuvastada, et apellant ei ole komisjoni . aasta otsuse 2003/193/EÜ avalikke teenuseid osutavatele riikliku enamusosalusega ettevõtjatele maksuvabastuste ja subsideeritud laenude näol antud riigiabi kohta (EÜT 2003, L 77, lk 21) adressaat ja teise võimalusena tuvastada, et apellant ei saanud ebaseaduslikku riigiabi ja seega kõnealuse otsuse vajalikus osas tühistamist.

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Territorio Energia Ambiente SpA (TEA)-lt.

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 25. novembri 2008. aasta määrus kohtuasjas – TEA vs. komisjon

(kohtuasi C-500/07 P)

„Apellatsioonkaebus — Tühistamishagi — Hagi esitamise tähtaeg — Tähtaja algus — Hagi, milles palutakse Esimese Astme Kohtul teha otsus komisjoni otsuse isikulise kohaldamisala kohta — Ilmne pädevuse puudumine”

1. Tühistamishagi — Tähtaeg — Tähtaja algus — Avaldamine või teatavaks tegemine (EÜ artikli 230 viies lõik) (vt punktid 21–23)

2. Menetlus — Füüsilise või juriidilise isiku hagi, millega taotletakse komisjoni otsuse isikulise kohaldamisala kindlaksmääramist — Ühenduste kohtu pädevuse puudumine (EÜ artikkel 230 jj) (vt punktid 32 ja 33)

Ese

Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (neljas koda) 17. septembri 2007. aasta määruse peale kohtuasjas T-175/07: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohtu jättis rahuldamata nõude, millega paluti esimese võimalusena tuvastada, et apellant ei ole komisjoni . aasta otsuse 2003/193/EÜ avalikke teenuseid osutavatele riikliku enamusosalusega ettevõtjatele maksuvabastuste ja subsideeritud laenude näol antud riigiabi kohta (EÜT 2003, L 77, lk 21) adressaat ja teise võimalusena tuvastada, et apellant ei saanud ebaseaduslikku riigiabi ja seega kõnealuse otsuse vajalikus osas tühistamist.

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 3. juuli 2008. aasta määrus — kriminaalmenetlus R. G. Mögingeri süüdistuses

(kohtuasi C-225/07)

„Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik — Direktiiv 91/439/EMÜ — Juhiloa vastastikune tunnustamine — Juhiloa äravõtmine — Uue juhiloa väljastamise ajutine keeld — Keeluajal teises liikmesriigis väljastatud juhiloa kehtivus”

Transport — Maanteevedu — Juhiluba — Direktiiv 91/439 (nõukogu direktiiv 91/439, muudetud määrusega nr 1882/2003, artikli 1 lõige 2 ja artikli 8 lõiked 2 ja 4) (vt punkt 45 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus — Amtsgericht Landau/Isar — Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (EÜT L 237, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 317) artikli 8 lõigete 2 ja 4 tõlgendamine — Teise liikmesriigi poolt isiku elukohaliikmesriigis uue juhiloa taotlemise suhtes kehtestatud ajutisel keeluajal väljastatud juhiloa mittetunnustamine elukohaliikmesriigi poolt oma territooriumil.

Resolutsioon

Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003) artikli 1 lõiget 2 ja artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik keeldub tunnustamast mõne teise liikmesriigi poolt väljastatud juhiloa kehtivust, kui juhiloa omaniku suhtes kehtis väljastamise kuupäeval esimesena nimetatud liikmesriigis uue juhiloa taotlemise ajutine keeluaeg. Seejuures ei oma tähtsust asjaolu, et juhiloa kehtivuse küsimus tekkis pärast nimetatud keeluaja lõppemise kuupäeva.

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 3. juuli 2008. aasta määrus — kriminaalmenetlus R. G. Mögingeri süüdistuses

(kohtuasi C-225/07)

„Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik — Direktiiv 91/439/EMÜ — Juhiloa vastastikune tunnustamine — Juhiloa äravõtmine — Uue juhiloa väljastamise ajutine keeld — Keeluajal teises liikmesriigis väljastatud juhiloa kehtivus”

Transport — Maanteevedu — Juhiluba — Direktiiv 91/439 (nõukogu direktiiv 91/439, muudetud määrusega nr 1882/2003, artikli 1 lõige 2 ja artikli 8 lõiked 2 ja 4) (vt punkt 45 ja resolutsioon)

Ese

Eelotsusetaotlus — Amtsgericht Landau/Isar — Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (EÜT L 237, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 317) artikli 8 lõigete 2 ja 4 tõlgendamine — Teise liikmesriigi poolt isiku elukohaliikmesriigis uue juhiloa taotlemise suhtes kehtestatud ajutisel keeluajal väljastatud juhiloa mittetunnustamine elukohaliikmesriigi poolt oma territooriumil.

Resolutsioon

Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003) artikli 1 lõiget 2 ja artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik keeldub tunnustamast mõne teise liikmesriigi poolt väljastatud juhiloa kehtivust, kui juhiloa omaniku suhtes kehtis väljastamise kuupäeval esimesena nimetatud liikmesriigis uue juhiloa taotlemise ajutine keeluaeg. Seejuures ei oma tähtsust asjaolu, et juhiloa kehtivuse küsimus tekkis pärast nimetatud keeluaja lõppemise kuupäeva.
Euroopa Kohtu presidendi 17. juuli 2008. aasta määrus — Makhteshim-Agan Holding jt vs. komisjon

(kohtuasi C-277/07 P(R))

„Apellatsioonkaebus — Ajutiste meetmete kohaldamine — Ajutiste meetmete kohaldamise ja kohaldamise peatamise taotlused — Direktiiv 91/414/EMÜ — Vastuvõetamatus”

1. Ajutiste meetmete kohaldamine — Kohaldamise peatamine — Vastuvõetavuse tingimused — Põhikohtuasja hagi prima facie vastuvõetavus (EÜ artikkel 242; nõukogu direktiiv 91/414, artikli 8 lõige 2 ja I lisa) (vt punktid 23–26)

2. Ajutiste meetmete kohaldamine — Kohaldamise peatamine — Nõue peatada niisuguse akti kohaldamine, mis on muu kui põhikohtuasjas vaidlustatud akt ja mille on vastu võtnud teine institutsioon — Vastuvõetamatus (EÜ artikkel 242; Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 104 lõige 1) (vt punktid 27 ja 28)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu presidendi 30. märtsi 2007. aasta määruse peale kohtuasjas T-393/06 R: Makhteshim Agan Holding jt vs. komisjon, millega jäeti rahuldamata ajutiste meetmete kohaldamise ja kohaldamise peatamise taotlused, kuna põhikohtuasja hagi on esmapilgul vastuvõetamatu — Akt, mille peale saab EÜ artikli 230 alusel esitada hagi— Akt, mis kujutab endast seisukoha määratlemist EÜ artikli 232 tähenduses.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Makhteshim-Agan Holding BV-lt, Makhteshim-Agan Italia Srl-ilt ja Magan Italia Srl-ilt.

Euroopa Kohtu presidendi 17. juuli 2008. aasta määrus — Makhteshim-Agan Holding jt vs. komisjon

(kohtuasi C-277/07 P(R))

„Apellatsioonkaebus — Ajutiste meetmete kohaldamine — Ajutiste meetmete kohaldamise ja kohaldamise peatamise taotlused — Direktiiv 91/414/EMÜ — Vastuvõetamatus”

1. Ajutiste meetmete kohaldamine — Kohaldamise peatamine — Vastuvõetavuse tingimused — Põhikohtuasja hagi prima facie vastuvõetavus (EÜ artikkel 242; nõukogu direktiiv 91/414, artikli 8 lõige 2 ja I lisa) (vt punktid 23–26)

2. Ajutiste meetmete kohaldamine — Kohaldamise peatamine — Nõue peatada niisuguse akti kohaldamine, mis on muu kui põhikohtuasjas vaidlustatud akt ja mille on vastu võtnud teine institutsioon — Vastuvõetamatus (EÜ artikkel 242; Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 104 lõige 1) (vt punktid 27 ja 28)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu presidendi 30. märtsi 2007. aasta määruse peale kohtuasjas T-393/06 R: Makhteshim Agan Holding jt vs. komisjon, millega jäeti rahuldamata ajutiste meetmete kohaldamise ja kohaldamise peatamise taotlused, kuna põhikohtuasja hagi on esmapilgul vastuvõetamatu — Akt, mille peale saab EÜ artikli 230 alusel esitada hagi— Akt, mis kujutab endast seisukoha määratlemist EÜ artikli 232 tähenduses.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
2.

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) lisas toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamine juhul, kui seda õigustab üksnes asjaolu, et see on ette nähtud liikmesriigi seaduse või määrusega. Vastupidi, mõiste „objektiivsed alused” selle klausli tähenduses tähendab, et seda konkreetset liiki töösuhete kasutamine siseriiklikes õigusnormides ettenähtud kujul on õigustatud juhul, kui esinevad konkreetsed asjaolud, mis on seotud eelkõige asjassepuutuva tegevuse ja selle elluviimise tingimustega.