Kohtuasi C‑343/17

Fremoluc NV

versus

Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP) jt

(eelotsusetaotlus,

mille on esitanud Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel)

Eelotsusetaotlus – Põhivabadused – ELTL artiklid 21, 45, 49 ja 63 – Direktiiv 2004/38/EÜ – Artiklid 22 ja 24 – Avalik-õigusliku asutuse ostueesõigus tema tegevuspiirkonnas paiknevate maatükkide suhtes sotsiaaleluasemete ehitamiseks – Eluasemete andmine eelisjärjekorras isikutele, kellel on „tugev ühiskondlik, majanduslik, sotsiaalne või kultuuriline seos“ sellele tegevuspiirkonnale vastava territooriumi osaga – Olukord, mille kõik asjaolud on liikmesriigi sisesed – Eelotsusetaotluse vastuvõetamatus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (neljas koda) 20. septembri 2018. aasta otsus

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi – Kohustuse ulatus põhivabaduste valdkonnas – Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga – Viite puudumine asjaolule, millest tulenevalt taotletav tõlgendus on kohtuvaidluse lahendamiseks vajalik – Vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 94)

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel’i (Brüsseli hollandikeelne esimese astme kohus, Belgia) 19. mai 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.

Olgu kõigepealt tõdetud, et eelotsusetaotlus puudutab selliste EL toimimise lepingu sätete tõlgendamist, mis käsitlevad isikute liikumisvabadust, asutamisvabadust ja kapitali vaba liikumist, ning nende sätete rakendamiseks vastu võetud õigusaktide tõlgendamist olukorras, kus kõik põhikohtuasja asjaolud on üheainsa liikmesriigi sisesed, nagu märgib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika järgi ei ole need EL toimimise lepingu sätted ega nende täitmiseks vastu võetud õigusaktid aga kohaldatavad olukorras, mille kõik asjaolud on üheainsa liikmesriigi sisesed (vt selle kohta 8. mai 2013. aasta kohtuotsus Libert jt, C‑197/11 ja C‑203/11, EU:C:2013:288, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. novembri 2016. aasta kohtuotsus Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).

15. novembri 2016. aasta kohtuotsuse Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874) punktides 50–53 on Euroopa Kohus toonud esile neli olukorda, milles võib siiski olla põhikohtuasja lahendamiseks vaja tõlgendada põhivabadusi käsitlevaid aluslepingute sätteid, isegi kui kõik põhikohtuasja asjaolud on üheainsa liikmesriigi sisesed, mistõttu ta on tunnistanud need eelotsusetaotlused vastuvõetavaks.

Euroopa Kohus lisas, et niisuguse olukorra kontekstis, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mille kõik asjaolud on üheainsa liikmesriigi sisesed, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus teatama Euroopa Kohtule vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 sätestatud nõuetele, millistel põhjustel on tema menetluses olev vaidlus hoolimata selle puhtalt riigisisesest laadist seotud põhivabadusi käsitlevate liidu õigusnormidega viisil, mis muudab eelotsusemenetluses taotletud tõlgenduse selle vaidluse lahendamise seisukohast vajalikuks (15. novembri 2016. aasta kohtuotsus Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, punkt 55; 8. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Eurosaneamientos jt, C‑532/15 ja C‑538/15, EU:C:2016:932, punkt 47, ning 31. mai 2018. aasta kohtumäärus Bán, C‑24/18, ei avaldata, EU:C:2018:376, punkt 18).

Neist nõuetest tuleneb, et seose tuvastamiseks ei piisa eelotsusetaotluse esitanud kohtu pelgast kinnitusest, et ei saa välistada, et teistes liikmesriikides asuvad kodanikud oleksid olnud või on huvitatud põhivabadusi käsitlevate liidu sätete kasutamisest kõnealused siseriiklikud õigusnormid kehtestanud liikmesriigi territooriumil tegutsemiseks, ning seega võivad need õigusnormid, mida kohaldatakse vahet tegemata oma ja teiste liikmesriikide kodanike suhtes, tuua kaasa tagajärgi, mis ei ole selle liikmesriigi sisesed.

Nimelt peavad eelotsusetaotlusest nähtuma konkreetsed asjaolud, see tähendab mitte oletuslikud, vaid kindlad tõendid, nagu kaebused või hagid, mille on esitanud teistes liikmesriikides asuvad ettevõtjad või mis puudutavad nende riikide kodanikke ning võimaldavad nõutava seose olemasolu tuvastada. Täpsemalt ei või eelotsusetaotluse esitanud kohus piirduda selliste tõendite esitamisega Euroopa Kohtule, mille põhjal ei saa välistada sellise seose olemasolu või mis abstraktselt käsitledes võivad olla sellele osutavateks kaudseteks tõenditeks, vaid peab esitama objektiivsed ja ühtelangevad tõendid, mis võimaldavad Euroopa Kohtul sellise seose olemasolu kontrollida (vt analoogia alusel 6. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, punktid 20 ja 22, ning 19. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Oftalma Hospital, C‑65/17, EU:C:2018:263, punktid 39 ja 40).

(vt punktid 18, 20, 22, 28, 29, 33 ja resolutsioon)