Kuna ametnikul või teenistujal ei ole õigust alustada menetlust põhimõttelise õigusküsimuse lahendamiseks või institutsioonide huvi kaitseks ning ta võib esitada hagi põhjendamiseks vaid väiteid, mis teda isiklikult puudutavad, tuleb ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata nõuded, millega soovitakse tühistada institutsiooni otsus määrusega nr 1023/2013 muudetud personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõike 3 rakendussätete vastuvõtmise kohta, olenemata asjaolust, et asjassepuutuv ametnik või teenistuja soovis selle otsuse oma kaebuses vaidlustada ja et ametisse nimetav asutus jättis selle kaebuse sisulistel põhjustel rahuldamata.

Seoses administratsiooni otsusega määrata teatavad ametnikud määrusega nr 1023/2013, millega muudetakse Euroopa Liidu ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi, kehtestatud ametikoha liiki „üksuse juhataja või samaväärne“ vastavalt institutsioonisisesele otsusele, millega võetakse vastu rakendussätted nimetatud määrusega muudetud personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõikele 3, tuleb märkida, et osas, milles sel viisil koostatud ametnike nimekirjas ei ole palgaastmel AD 13 oleva ametniku nime, ei saa seda otsust käsitada ametisse nimetava asutuse otsusena keelduda nimetatud isikule kohaldamast uute personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõikes 3 ette nähtud erandkorda või nimetatud asutuse otsusena, mis on mõjutanud nimetatud ametniku teenistuskäiku, võttes talt võimaluse saada muudetud personalieeskirjade alusel edutatud palgaastmele AD 14.

Sellist järeldust toetab ühest küljest asjaolu, et juhul, kui tegemist on üldist laadi aktiga, mida kavatsetakse rakendada paljusid institutsiooni ametnikke puudutavate üksikotsustega, ei saa selle üldist laadi meetme konkreetsele juhule kohaldamata jätmist käsitada (ka mitte vaikiva) otsusena, millega jäetakse rahuldamata niisugune taotlus, nagu on ette nähtud personalieeskirjade artikli 90 lõikes 1.

Teisest küljest tuleb seoses edutamisega märkida, et ametnik, kelle nimi ei ole iga-aastases edutatavate ametnike nimekirjas, võib esitada kaebuse otse selle nimekirja vastu, sest – arvestades ametisse nimetava asutuse kohustust edutamine igal aastal läbi viia – ametniku nime sellesse ühtesse nimekirja kandmata jätmine tähendab, et see asutus, kes on igal aastal kohustatud kõigi ametnike teeneid võrdlevalt hindama, on vastava aasta edutamise raames keeldunud kõnealust ametnikku edutamast ehk ta on andnud nimetatud isiku olukorrale lõpliku hinnangu.

Muudetud personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõikes 3 ette nähtud erandkorra puhul ei ole see aga nii, sest see on valikuline ega nõua niisugust teenete võrdlevat hindamist, nagu on ette nähtud personalieeskirjade artiklis 45. Esiteks andis liidu seadusandja sõnu „võib määrata“ kasutades üksnes võimaluse seda erandkorda kasutada või mitte kasutada, piirates selle võimaluse kasutamist ajaliselt, kuivõrd ametisse nimetava asutuse otsus peab olema tehtud enne 31. detsembrit 2015, ja arvuliselt, kuna ametnike koguarv, kelle suhtes seda korda võib kohaldada, ei tohi ületada 5% tegevusüksuse AD ametnikest 31. detsembril 2013.

Teiseks näitab sõnade „võib määrata“, „võib liigitada“ ja „mis tahes ajahetkel 1. jaanuari 2014 ja 31. detsembri 2015 vahelisel ajal“ kasutamine muudetud personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõike 3 rakendussätete kehtestamiseks vastu võetud institutsioonisiseses otsuses selgelt, et ametisse nimetav asutus ei olnud selles otsuses võtnud endale kohustust kasutada uute personalieeskirjade XIII lisa artikli 30 lõikes 3 ette nähtud erikorda ega ka mitte kohustust teha seda ühtse liigitamisotsuse abil.

(vt punktid 47–51)

Euroopa Kohus: kohtuotsus, 16.10.1980, Hochstrass vs. Euroopa Kohus, 147/79, EU:C:1980:238, punkt 3.

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 19.10.2006, Buendía Sierra vs. komisjon, T‑311/04, EU:T:2006:329, punkt 108 ja seal viidatud kohtupraktika.