ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas vabariigi presidendi 30. mai 2002. aasta dekreedi nr 115, mis reguleerib tasu maksmist Itaalia õigussüsteemis riigi kulul tasuta antava õigusabi eest, artikkel 130 on — selles osas, millega on kehtestatud, et poole kaitsjale, kohtunikuabile ja tehnilisele nõustajale makstavaid summasid vähendatakse poole võrra —, kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 kolmanda lõiguga, mis sätestab, et isikule, kellel puuduvad piisavad vahendid, antakse tasuta õigusabi sellises ulatuses, mis tagab võimaluse kohtusse pöörduda?
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole vastu võtnud õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud komisjoni 1. märtsi 2011. aasta direktiivi 2011/18/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/57/EÜ (ühenduse raudteesüsteemi koostalitlusvõime kohta) II, V ja VI lisa (1), täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni nende normide vastuvõtmisest teavitanud, siis on Poola Vabariik rikkunud selle direktiivi artiklist 2 tulenevaid kohustusi;
1.

Kas Euroopa Liidu direktiive, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiivi 1999/44/EÜ (1) tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta, nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ (2) liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ja teisi tarbijakaitset käsitlevaid direktiive tuleb tõlgendada nii, et juriidilisel isikul on õigus samale kaitsele kui tarbijal, tingimusel et ta toimib nende direktiiviga hõlmatavate lepingute alusel muudel eesmärkidel, kui need, mis on seotud tema majandus- või kutsetegevusega?
c)

Kui patenditaotlus esitatakse antikehale või antikehade klassile, siis kas on piisav, et taotluses kirjeldatakse selle antikeha või antikehade klassi siduvaid omadusi mõne sihtvalgu suhtes, või tuleb esitada selle antikeha või antikehade klassi struktuuri kirjeldus, ja kui, siis kui üksikasjalik see peab olema?
2)

Kas direktiivi meditsiinierialasid puudutavaid sätteid tuleb mõista nii, et nendega on välistatud niisuguste erialade, nagu on kirjeldatud käesoleva otsuse (2) punktis 3, kaasamine hambaarstiõppesse?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/25

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 5. novembril 2012. aastal — Dixons Retail Plc versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Kohtuasi C-494/12)

2013/C 26/48

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Dixons Retail Plc

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 14 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse juhul, kui kauba füüsiline üleandmine saavutatakse pettuse teel, mis seisneb selles, et omandaja teeb kaardimakse, olles teadlik, et tal ei ole õigust seda kaarti kasutada?

2. Kui kauba füüsiline üleandmine saavutatakse kaardipettuse teel, kas siis on tegemist „materiaalse vara omanikuna käsutamise õiguse üleminekuga” artikli 14 lõike 1 mõttes?

3. Kas artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse juhul, kui tasumine toimub kauba üleandja poolt kolmanda isikuga sõlmitud kokkuleppe alusel teha kaarditehingu raames selline makse, isegi kui kauba omandaja on teadlik, et tal puudub õigus kaarti kasutada?

4. Kui makse teeb kolmas isik vastavalt kauba üleandja ja kolmanda isiku vahel sõlmitud kokkuleppele üleandjale sellise kaardi esitamise tulemusena, mida kauba omandajal ei ole õigust kasutada, siis kas makse kolmandalt isikult on saadud „tehingute eest” artikli 73 mõttes?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, ELT L 347, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 32/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ühendkuningriik) 5. novembril 2012 — The Bridport and West Dorset Golf Club Limited versus The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-495/12)

2013/C 32/04

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: The Bridport and West Dorset Golf Club Limited

Vastustaja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kui kohaldada käibemaksudirektiivi (1) artikli 134 kohustuslikke sätteid artikli 132 lõike 1 punkti m suhtes ühingu puhul, mis on tunnustatud mittetulundusühing, kes osutab golfi mängimise õiguse andmise teenust, siis millised teenused, kui üldse, kujutavad endast „maksust vabastatud tehinguid”?

2. Kas on õiguspärane piirata artikli 132 lõike 1 punkti m alusel maksuvabastuse andmist lähtuvalt sellest, kas golfi mängimise õiguse andmise teenuseid osutatakse mittetulundusühingu liikmetele?

3. Kas artikli 134 sätteid tuleb tõlgendada nii, et nende kohaselt tohib maksuvabastuse anda ainult teenustele, mis on „maksust vabastatud tehingutega” (kui tulu põhiallikaga) „otseselt seotud”, või mis tahes teenustele artikli 132 lõike 1 punkti m tähenduses?

4. Kuidas tuleb tõlgendada mitteliikmetelt tasu nõudmise „põhieesmärki” olukorras, kus mittetulundusühingu tegevuse avalikult kuulutatud eesmärk on võimaldada mitteliikmetele korrapäraselt ja pidevalt golfi mängimist?

5. Millele peab artikli 134 punkti b tähenduses „lisatulu” lisanduma?

6. Kui tulu, mida teenitakse mitteliikmetele spordirajatiste kasutamise võimaldamisest, ei ole „lisatulu” artikli 134 punkti b tähenduses, siis kas liikmesriik võib artikli 133 punkti d alusel jätta selle tulu käibemaksust vabastamata, kui see põhjustab ilmselt konkurentsi moonutamist, seades käibemaksuga maksustatavad äriühingud ebasoodsasse olukorda, ning samal ajal jätta vabastuse alles tulule, mida mittetulundusühing teenib oma liikmetasudelt, kui need tasud võivad põhjustada konkurentsi moonutamist vähemalt mingis ulatuses?

7. Täpsemalt: kas on üldse vaja, et ükski artikli 133 punktis d sätestatud tingimus on kohaldatav kõigi mittetulundusühingu teenuste suhtes, mis muidu kuuluksid vabastuse alla, või on võimalik osaliselt piiratud vabastus, s.o anda vabastus siis, kui golfi mängimise õiguse andmise teenuseid osutatakse liikmetele, kuid mitte mitteliikmetele, kui need teenused konkureerivad mõlemal juhul tulundusühingute pakutavatega?

8. Kas artikli 133 punktil d, mis viitab „ilmsele konkurentsi moonutamisele”, ja artikli 134 punktil b, mis viitab ainult otsesele konkurentsile, on vahet ja kui, siis milline?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kuidas tuleb tõlgendada määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti c olukorras, kus kehtiv aluspatent kaitseb mitut toodet ja aluspatendiga kaitstud tootele (toode A) tunnistuse saamise taotlemise kuupäevaks ei ole veel antud tunnistusi teistele sama aluspatendiga kaitstud toodetele (B, C), kuid toodetele (B, C) tunnistuse saamise taotluste peale on tunnistused antud siiski enne, kui on tehtud otsus esimesena nimetatud tootele (A) tunnistuse saamise taotluse kohta?
2.

Kas see tähendab, et tööandja on kohustatud töövõtjale vallandamise põhjendustest kirjalikult teatama ning et vallandamine ei või olla põhjendamatu (unjustified)?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on eitav: kas kõne all olevad kehtestatud riigilõivud on liigsed direktiivi artikli 12 punkti a tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/32

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Okresný súd Prešov (Slovakkia) 29. oktoobril 2012 — Peter Macinský, Eva Macinská versus Getfin s.r.o., Financreal s.r.o.

(Kohtuasi C-482/12)

2013/C 9/54

Kohtumenetluse keel: slovaki

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Okresný súd Prešov

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Peter Macinský, Eva Macinská

Kostjad: Getfin s.r.o., Financreal s.r.o.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (1) ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu tsiviilseadustiku (Občianský zákonník) artikli 151j lõige 1 koosmõjus muude käesolevas eelotsusetaotluses viidatud normidega, mis annab laenuandjale õiguse nõuda ebaõiglase lepingutingimuse täitmist tagatisvara realiseerimise teel, korraldades kinnisvara müügi vaatamata tarbija vastuseisule, ja sellele, et küsimus on vaidlusalune, ning ilma, et kohus või muu sõltumatu vaidlusi lahendav organ oleks lepingutingimusi hinnanud?

(1) EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288.
2.

Kas direktiivi nr 96/71/EÜ artikli 3 lõike 1 punkti 1 alapunktis c olevat mõistet „töötasu miinimummäärad” tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid või tavad, mille kohaselt tööandja teatud makseid ei käsitata osana miinimumpalgast ja seega ei arvestata miinimumpalganõude täitmisel selle osana, kui tööandja teeb neid makseid kollektiivlepingust tuleneva kohustuse alusel, — mille eesmärk on kollektiivlepingu poolte ja riigi seadusandja tahte kohaselt töötajale vara kogumine, ja sel eesmärgil — teeb tööandja töötajale igakuiseid makseid pikaajalist perspektiivi silmas pidades, näiteks hoiustamismaksetena, elumaja ehitamist või omandamist toetava maksena või kapitalikogumiskindlustuse maksena, ja — seda soodustatakse riiklike toetuste ning maksusoodustustega, ja — töötaja saab neid makseid kasutada alles mitmeaastase tähtaja järel, ja — maksete suurus, mis on igakuiselt makstava kindla summana kindlaks määratud, sõltub ainult kokkulepitud tööaja pikkusest, aga mitte töötasust („säästukavasse tehtud maksed”)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/35

19. novembril 2012 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-525/12)

2013/C 26/67

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: E. Manhaeve ja G. Wilms)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

1. tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik on mõiste „veevarustusteenused” tõlgendamisel jätnud tähelepanuta teatud teenused, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivist 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, (1) iseäranis selle artikli 2 punktist 38 ning artiklist 9 talle tulenevaid kohustusi;

2. mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et veevarustusteenused hõlmavad pinna- või põhjavee võtmist, vee tõkestamist, tagavaraks varumist, töötlemist ja jagamist ka hüdroelektrienergia tootmise, laevatamise ja üleujutuste vastu kindlustamise eesmärkidel. Lisaks kuulub veevarustusteenuste hulka ka oma tarbeks kasutamine.

Kostja poolt mõiste „veevarustusteenused” kasutamine on vastuolus direktiivi 2000/60/EÜ artikliga 9. Kostja välistab direktiivi tähenduses veevarustusteenuste kohaldamisalast sellise veevarustusteenuse, nagu vee tõkestamine hüdroelektrienergia tootmise, laevatamise ja üleujutuste vastu kindlustamise eesmärkidel. Niisugune kitsas tõlgendus ei ole kooskõlas direktiiviga 2000/60/EÜ, seab kahtluse alla direktiivi 2000/60/EÜ artikli 9 tõhususe ning ohustab seega direktiivi eesmärkide saavutamist.

Tõsi on see, et liikmesriikidel on teatav kaalutlusruum jätta direktiivi 2000/60/EÜ artikli 9 alusel katmata veevarustusteenuste kulud. Eelkõige võivad liikmesriigid arvesse võtta kulude katmise sotsiaalseid, keskkonnaalaseid ja majanduslikke tagajärgi ning geograafilisi ja kliimatingimusi. Lisaks võib liikmesriik direktiivi 2000/60/EÜ artikli 9 lõike 4 alusel otsustada mitte kohaldada direktiivi 2000/60/EÜ artikli 9 lõike 1 teise lause sätteid veehinna kujundamise poliitika ja veevarustusteenuste kulude katmise suhtes. Selle eelduseks on asjaolu, et tegemist on liikmesriigis senise tavaga ning see ei sea ohtu käesoleva direktiivi mõtet ja eesmärkide saavutamist.

(1) ELT L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/33

TeamBank AG Nürnbergi 19. novembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 19. septembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-220/11: TeamBank AG Nürnberg versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-524/12 P)

2013/C 9/56

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: TeamBank AG Nürnberg (esindaja: advokaat D. Terheggen)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi (Apellantide) nõuded

— tühistada tervikuna Üldkohtu 19. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-220/11;

— rahuldada täielikult esimeses kohtuastmes esitatud nõuded Üldkohtule 18. aprillil 2011 esitatud hagi alusel.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus eksis määruse nr 207/2009 (1) artikli 8 lõike 1 punkti b kohaldamisel, kui ta leidis, et kujutismärkide „f@ir Credit” ja „FERCREDIT” vahel esineb segiajamise tõenäosus.

Erinevalt Üldkohtu seisukohast on mõlema tähise üldmuljes selgelt äratuntavad visuaalsed erinevused. Lisaks sellele tuleb tähele panna, et vaidlusalused tähised seonduvad finantsteenustega, millega tavapäraselt kaasnevad nende kasutajatele märkimisväärsed finantstagajärjed. Seetõttu tuleb lähtuda sellest, et nende tähiste keskmine tarbija uurib neid tähiseid erilise tähelepanelikkusega ja paneb erinevusi suure tõenäosusega tähele. Üldkohus ei pööranud sellele asjaolule piisavalt tähelepanu.

Nimetatud asjaolude ning mõlema tähise üldmuljes esinevate erinevuste korrektse hindamise korral võib teha järelduse, et nende tähiste vahel ei ole mingit olulist sarnasust.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta, ELT L 78, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 32/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Itaalia) 19. novembril 2012 — Dirextra Alta Formazione S.r.l versus Regione Puglia

(Kohtuasi C-523/12)

2013/C 32/07

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Dirextra Alta Formazione S.r.l.

Vastustaja: Regione Puglia

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 56 jj ning 101 jj (endised asutamislepingu artiklid 49 ja 81 jj) ning artikliga 107 jj (1. detsembril 2009 jõustunud redaktsioonis) ja neist õigusnormidest tulenevate konkurentsi, proportsionaalsuse, diskrimineerimiskeelu ja võrdse kohtlemise põhimõtetega koosmõjus Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklitega 9 ja 10, selle lisaprotokolli artikliga 2 ja põhiõiguste harta artiklitega 11 ja 14 on kooskõlas selline säte nagu maakondlikul tasandil kehtiva Apuulia maakonna seaduse nr 12/2009 artikli 2 lõige 3, mis piirab pääsu teatavate spetsiifiliste kohaliku haridustaseme tõstmiseks mõeldud teenuste (kraadiõppe pakkumine) turule, seades turulepääsu sõltuvusse ainult ühe tingimuse täitmisest, mis on välja valitud ja mille üksikasjad on sätestatud meelevaldselt (tundide hulk on jagatud põhjendamatult pika ajavahemiku peale), kui lähtuda ühenduse meetme mõttest (hariduse kvaliteedi parandamine ja seega sobiva kvalifikatsiooniga isikute valimine), ja mis ei ole konkreetse teenuse osutamise kestuse põhjal diferentseeritud?
3.

Kas direktiivi I lisa punkti 14 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et müügiedenduse püramiidskeemi loetaks eksitavaks kaubandustavaks, on oluline üksnes see, et juba registreeritud tarbijale makstakse kompensatsiooni pigem asjaolu eest, et ta kaasas skeemi teisi tarbijaid, kui toodete müügi või tarbimise eest, või omab tähtsust ka see, mil määral selles skeemis osalejatele uute tarbijate skeemi kaasamise eest makstud kompensatsiooni rahastatakse uute liikmete maksetega? Kas käesoleval juhul peab müügiedenduse püramiidskeemis juba registreeritud osalejatele makstud kompensatsioon olema täielikult või suuremas osas rahastatud sellesse skeemi sisenenud uute liikmete maksetega?
2.

Kas 27. jaanuari 2003. aasta direktiivi artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada — vajadusel koostoimes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 168 — nii, et see võimaldab selliste siseriiklike õigusnormide jõussejätmist või kehtestamist, mis seetõttu, et nendega on plasma jaoks, mille valmistamisel on kasutatud tööstuslikku protsessi sisaldavat meetodit, ette nähtud rangem kord kui see, mida kohaldatakse ravimite suhtes, annavad õiguse jätta kohaldamata 6. novembri 2001. aasta direktiivi kõik sätted või osa neist, eelkõige need, mis seavad ravimite turustamise ainsaks tingimuseks eelneva müügiloa saamise, ning jaatava vastuse korral: millistel tingimustel ja millises ulatuses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/32

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) 12. novembril 2012 — Joaquim Fernando Macedo Maia jt versus Fundo de Garantia Salarial, IP

(Kohtuasi C-511/12)

2013/C 26/60

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Central Administrativo Norte

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Joaquim Fernando Macedo Maia, António Pereira Teixeira, António Joaquim Moreira David ja Joaquim Albino Moreira David

Vastustaja: Fundo de Garantia Salarial, IP

Eelotsuse küsimus

Kas konkreetselt tööandja maksejõuetuse puhul töötasunõuete väljamaksmist reguleerivat liidu õigust — eelkõige direktiivi 80/987/EMÜ (1) artikleid 4 ja 10 — tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis tagab üksnes nende nõuete väljamaksmise, mis tekkisid tööandja maksejõuetusmenetluse algatamise taotluse esitamisele eelneva kuue kuu jooksul, isegi kui töötajad esitasid tööandja vastu hagi Tribunal do Trabalho’le (töökohus), taotledes kohtult võlgnetava summa kindlaksmääramist ja selle väljamõistmist?

(1) Nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiiv töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217).
ET Euroopa Liidu Teataja C 32/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) 9. novembril 2012 — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos versus Navileme-Consultadoria Náutica, L.da, Nautizende — Consultadoria Náutica, L.da

(Kohtuasi C-509/12)

2013/C 32/05

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Central Administrativo Norte

Põhikohtuasja pooled

Apellant: IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos

Vastustajad: Navileme-Consultadoria Náutica, L.da, Nautizende — Consultadoria Náutica, L.da

Eelotsuse küsimus

Arvestades põhimõtet, et ühe liikmesriigi ja teise liikmesriigi kodanike vaheline diskrimineerimine on keelatud (praegune ELTL artikkel 18 (endine EÜ artikkel 12)), isikute vaba liikumist liidus ja selle suhtes kohaldatavaid erandeid (praegune ELTL artikli 45 lõige 3 (endine EÜ artikkel 39)) ning teenuste osutamise vabadust ning selle võimalikke piiranguid (praegune ELTL artikkel 52 (endine EÜ artikkel 46)), mida kohaldatakse ELTL artikli 62 (endine EÜ artikkel 55)] alusel, siis kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis nõuab väikelaevajuhi tunnistuse andmise eeldusena, et isiku elukoht oleks vastava riigi territooriumil?
ET Euroopa Liidu Teataja C 46/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesgericht Salzburg (Austria) 9. novembril 2012 — Walter Vapenik versus Josef Thurner

(Kohtuasi C-508/12)

2013/C 46/22

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht Salzburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Walter Vapenik

Kostja: Josef Thurner

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 805/2004 (1) artikli 6 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et kõnealune säte laieneb vaid ettevõtja kui võlausaldaja ja tarbija kui võlgniku vahelistele lepingutele, või piisab sellest, et vähemalt võlgnik on tarbija, ja seega on säte kohaldatav ka tarbija poolt teise tarbija vastu esitatud nõuetele?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 805/2004, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta (ELT L 143, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 38).
ET Euroopa Liidu Teataja C 26/32

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 8. novembril 2012 — Jessy Saint-Prix versus Secretary of State for Work and Pension

(Kohtuasi C-507/12)

2013/C 26/59

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Edasikaebaja: Jessy Saint Prix

Vastustaja: Secretary of State for Work and Pension

Eelotsuse küsimused

1. Kas „töötajale” kodakondsusdirektiivi (1) artikliga 7 antud elamisõigust tuleb tõlgendada nii, et see kohaldub üksnes nendele isikutele, 1) kellel on olemasolev töösuhe või 2) kes (vähemalt teatavatel asjaoludel) otsivad tööd või 3) kes kuuluvad artikli 7 lõikes 3 ette nähtud staatuse säilimise tingimuste kohaldamisalasse, või tuleb kõnealust artiklit tõlgendada nii, et see ei välista selles tähenduses „töötaja” staatuse säilimist muudelgi isikutel?

2. 1) Kui vastus esimese küsimuse viimasele osale on jaatav, siis kas selle õiguse kohaldamisala laieneb ka naisele, kes mõistlikel asjaoludel loobub töötamast või tööd otsimast raseduse lõpuperioodil (ja sünnitusjärgselt) tekkivate füüsiliste raskuste tõttu? 2) Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas tal on õigus tugineda siseriiklikus õiguses ette nähtud määratlusele selle kohta, millal tal on mõistlik seda teha?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜja 93/96/EMÜ (ELT 2004 L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
7.

Kui ka kuuendale küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas Euroopa Liidu esmase ja/või teisese õiguse tõlgendusega on vastuolus sellise piiramatult jätkuva ebavõrdse kohtlemise õigustamine seadusandliku eesmärgiga [lk 3] kaitsta üleminekuseadusega mitte (ainult) üleminekutähtpäevaks omandatud õigusi, vaid (ka) ootust saada senikehtinud tasustamisõiguse alusel asjaomasel palgaastmel prognooside kohaselt makstavat sissetulekut? Kas olemasolevate ametnike jätkuvat diskrimineerimist saab põhjendada sellega, et teistsugune kord (palgajärkude individuaalne määramine vastavalt töökogemusele ka olemasolevate ametnike puhul) on seotud suurte halduskuludega?
1.

Kas [nõukogu direktiivi 91/477/EMÜ (1); edaspidi „direktiiv”] artikli 1 lõiget 4, koosmõjus direktiivi artikliga 3 ja [Euroopa Liidu põhiõiguste] harta artikli 45 lõikega 1 ja artikli 52 lõikega 1, tuleb tõlgendada nii, et a) see ei luba liikmesriigil kehtestada õigusnormi, mis keelab direktiivi artikli 1 lõike 4 tähenduses Euroopa tulirelvapassi väljastada sellise relvaloa (relva valdamiseks vajalik luba) omanikule, mis on väljastatud muul eesmärgil kui spordialaga tegelemiseks või jahipidamiseks, ning mis lubab tal ka selle tulirelva valdamist (ja kandmist), millele kõnealuse relvapassi väljastamist taotletakse, ja seda vaatamata asjaolule, et: b) (päritolu)liikmesriigi õigusnorm lubab sellel relvaloa omanikul ka ilma Euroopa tulirelvapassita viia nimetatud relv selle liikmesriigi territooriumilt teise liikmesriigi territooriumile pelgalt tingimusel, et on täidetud teatamiskohustused, kusjuures selle relvaloa omaniku olukord ei muutuks päritoluliikmesriigi suhtes ka Euroopa tulirelvapassi väljastamisel mingil moel (see tähendab, et relvaloa omanik peaks vaid järgima sama teatamiskohustust)?
II.

Teises väites kritiseerib apellant Üldkohtu järeldust, mille kohaselt on CPVO menetluses taotlus menetlustoimingu tegemiseks vastuvõetav üksnes siis, kui pool on esitanud asjaomase argumendi põhjendamiseks esmapilgul usutavad tõendid. Selles osas heidab apellant ette, et rikutud on norme tõendamiskoormise ja tõendite hankimise kohta, apellant on jäetud kohtulikult ära kuulamata ning moonutatud on asjaolusid ja tõendeid, isegi kui eeldada, et tõendamiskoormis lasub apellandil.
2.

Kas eelkõige siis, kui liikmesriigis nõutakse GMO-de kasvatamiseks luba, mille eesmärk on konkreetselt kaitsta nn samaaegse viljelemise põhimõtet, on see luba vajalik ka juba ühisesse kataloogi kantud GMO-de puhul?