ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta artikli 5 lõikega 4, see tähendab õiglase hinna kindlaks määramisega, on kooskõlas õigusnorm, milles on ette nähtud, et tuleb valida kõrgeim hind järgmise kolme võimaliku variandi hulgast: 3.1 hind, mille eest pakkuja või temaga kooskõlas tegutsevad isikud omandasid pakkumise objektiks oleva ettevõtte aktsiad viimase 12 kuu jooksul. Kui aktsiad on omandatud erineva hinnaga, on tagasiostuhind aktsia kõrgeim omandamishind 12 kuu jooksul enne tagasiostupakkumise esitamise õigusliku kohustuse tekkimist; 3.2 aktsiate kaalutud keskmine hind reguleeritud turul või mitmepoolses kauplemissüsteemis, kus kõnealuste aktsiate tehingute maht on viimase 12 kuu kõrgeim. Aktsia kaalutud keskmise hind arvutatakse 12 kuu alusel, mis eelnes tagasiostupakkumise esitamise õigusliku kohustuse tekkimisele; 3.3 aktsia väärtus, mis arvutatakse, jagades pakkumise objektiks oleva ettevõtte netovara emiteeritud aktsiate arvuga. Netovara arvutamiseks lahutatakse pakkumise objektiks oleva ettevõtte koguvarast oma aktsiad ja kohustised. Kui pakkumise objektiks oleval ettevõttel on erineva nimiväärtusega aktsiaid, siis kas aktsia väärtuse arvutamiseks jagatakse netovara proportsionaalselt protsendiga, mis vastab iga aktsia nimiväärtusele aktsiakapitalis?
1.

Kas komisjoni 16. veebruari 2017. aasta rakendusmääruse (EL) 2017/271, millega laiendatakse nõukogu määrusega (EÜ) nr 925/2009 teatava Hiina Rahvavabariigist pärit alumiiniumfooliumi impordile kehtestatud lõplikku dumpinguvastast tollimaksu teatava väheste muudatustega alumiiniumfooliumi impordile, artikli 1 lõige 1 on kehtetu (1), kuna see on vastuolus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruse (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (2) (edaspidi „määrus nr 2016/1036“), artikli 13 lõikega 1, millega laiendati töödeldavale fooliumile dumpinguvastane tollimaks, mis kehtestati majapidamisfooliumile komisjoni 17. detsembri 2015. aasta rakendusmäärusega (EL) 2015/2384, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatava Hiina Rahvavabariigist pärit alumiiniumfooliumi impordi suhtes ja lõpetatakse teatava Brasiiliast pärit alumiiniumfooliumi importi käsitlev menetlus pärast nõukogu määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 11 lõike 2 kohast aegumise läbivaatamist (3) (edaspidi „määrus nr 2015/2384“), ja mis näeb ette töödeldava fooliumi dumpinguvastasest tollimaksust vabastamise ainult rakendusmääruse nr 2017/271 artikli 1 lõikes 4 sätestatud tingimustel?
—

tunnistada, et kuna Hispaania Kuningriik ei võtnud ettenähtud tähtajal vastu kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda peamiselt abisaajalt Telecom Castilla-La Mancha S.A.-lt tagasi riigiabi, mis tunnistati õigusvastaseks ja siseturuga kokkusobimatuks komisjoni 1. oktoobri 2014. aasta otsuse (EL) 2016/1385 riigiabi SA.27408 (C 24/10, ex NN 37/10 (ex CP 19/09)) kohta, mida Castilla–La Mancha ametiasutused andsid maapealse digitaaltelevisiooni kasutuselevõtuks äärealadel ja vähem linnastunud piirkondades Castilla–La Manchas (1) (ELT 17.8.2016, L 222, lk 56), artikliga 1, kuna ei tõendanud, et ta peatas kõik väljamaksmata abimaksed ja kuna ta ei edastanud komisjonile ettenähtud tähtajaks meetmeid, mille ta oli otsuse täitmiseks vastu võtnud, siis on see liikmesriik rikkunud ELTL artikli 288 neljandast lõigust ja otsuse artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi; ja
1.

Kas liikmesriigi kohus võib juhul, kui selgub, et ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud laenulepingus sisalduv lepingutingimus intressimäära ühepoolse muutmise kohta on ebaõiglane, lähtuda sellest, et lepingult tasuda tuleva intressi arvutamisel tuleb (hoolimata algses lepingus sisalduvast vastupidisest kokkuleppest) aluseks võtta laenusumma väljamaksmise kuupäeval kindlaks määratud intressimäär?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 1. oktoobril 2019 – Kriminaalasi järgmise isiku suhtes: HP

(kohtuasi C-724/19)

(2019/C 413/36)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

HP

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2014/41 (1) artikli 2 punkti c alapunktiga i ja võrdväärsuse põhimõttega on kooskõlas riigisisene õigusnorm (Zakon za Evropeyskata zapoved za razsledvane [Euroopa uurimismäärust käsitlev seadus] artikli 5 lõike 1 punkt 1), mille kohaselt on prokurör kriminaalasja kohtueelses menetluses pädev koostama Euroopa uurimismäärust, millega nõutakse telekommunikatsioonivaldkonna kõneliiklus- ja asukohaandmete edastamist, samal ajal kui samasugustes riigisisestes olukordades on vastava toimingu tegemine kohtuniku pädevuses?

Kas kõnealuse Euroopa uurimismääruse tunnustamine täitjariigi pädeva asutuse või ametiisiku (prokurör või eeluurimiskohtunik) poolt asendab kohtumääruse koostamist, mis on taotleva riigi riigisisese õiguse kohaselt nõutav?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiiv 2014/41/EL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades (ELT 2014, L 130, lk 1).
1.

Kas 24. jaanuari 2019. aasta otsuses kohtuasjas C-165/17 „Morgan Stanley & Co International plc vs. Ministre de l’Économie et des Finances“ väljendatud seisukohad on kohaldatavad juhul, kui liikmesriigis asuv filiaal teeb esiteks käibemaksuga maksustatavaid tehinguid ja teiseks osutab teenuseid peakontorile ja filiaalidele, mis asuvad kolmandas riigis?
—

Kas energiaharta lepingu artikli 26 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see, kui lepinguosalise riigi investor omandab nõude, mille on moodustanud lepinguosaliste riikide väline ettevõtja, kujutab endast investeeringut?
3.

Kas koos praktiseerimise kohustuse kehtestamine piiratud ulatuses viisil, mida on käesolevas eelotsusetaotluses eespool kirjeldatud, kujutab endast õigusteenuste osutamise vabaduse proportsionaalset riivet, nii et see on põhjendatud, pidades silmas sellega seotud avalikku huvi, mis seisneb nii vajaduses kaitsta õigusteenuste tarbijaid kui ka vajaduses tagada korrakohane õigusemõistmine?
2.

Kas direktiivi 2011/64/EL artikli 5 lõiget 1 tuleb, sh juhtudel, mil seda tuleb tõlgendada koosmõjus selle direktiivi artikli 2 lõikega 2, tõlgenda nii, et juhul, kui tubakas, mis sisaldub suitsetamiseks mõeldud segus – praegusel juhul vesipiibutubakas, mis on käsitletavas kohtuasjas arutluse all olev toode –, vastab direktiivi 2011/64/EL artikli 5 lõikes 1 nimetatud kriteeriumidele, tuleb kogu segu pidada suitsetamistubakaks olenemata sellest, et see sisaldab ka muid aineid?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) 20. septembril 2019 – Rádio Popular – Eletrodomésticos, SA versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(kohtuasi C-695/19)

(2019/C 406/22)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Rádio Popular – Eletrodomésticos, SA

Vastustaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Eelotsuse küsimus

Kas elektriliste kodumasinate garantii pikendamise müügi vahendustehingud, mida teeb käibemaksukohustuslane, kelle põhitegevusala on elektriliste kodumasinate müük tarbijatele, on finantstehingud või kas need on neutraalsuse ja konkurentsi moonutamise keelu põhimõtete alusel samastatavad finantstehingutega, selleks et nende summa vastavalt nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 135 lõike 1 punktile b või punktile c mahaarvatava osa arvutamisest välja arvata?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
C 432/22

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Milano (Itaalia) 13. septembril 2019 – SPV Project 1503 Srl, Dobank SpA versus YB

(kohtuasi C-693/19)

(2019/C 432/28)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Milano

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: SPV Project 1503 Srl, Dobank SpA

Kostja: YB

Eelotsuse küsimus

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on käesolevas kohtuasjas kirjeldatud, mis ei lase täitevkohtunikul jõustunud kohtulikku täitedokumenti sisulisest aspektist kontrollida ega lase sel kohtul juhul, kui tarbija on avaldanud täitedokumendi aluseks olevas lepingus sisalduva tingimuse ebaõiglusele tuginemise tahet, seada kahtluse alla seadusjõu omandanud vaikivate eelduste toimet, on direktiivi 93/13/EMÜ (1) artiklitega 6 ja 7 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 vastuolus?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Vâlcea (Rumeenia) 11. septembril 2019 – SC Valoris SRL versus Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Craiova – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Vâlcea, Administrația Fondului pentru Mediu

(kohtuasi C-677/19)

(2019/C 432/27)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Vâlcea

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: SC Valoris SRL

Vastustajad: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Craiova – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Vâlcea, Administrația Fondului pentru Mediu

Eelotsuse küsimus

Kas lojaalse koostöö, võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu valitsuse erakorralise määruse nr 52/2017 (Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 52/2017) artikli 1 lõige 2, millega on kehtestatud ligikaudu üheaastane tähtaeg teatavate liidu õigust rikkudes sissenõutud tasude tagasimaksmise nõude esitamiseks, kui liikmesriigi õigusnormid ei näe ette samalaadset tähtaega nende summade tagasimaksmise nõudeõiguse kasutamiseks, mis on sisse nõutud liikmesriigi õigust rikkudes?
1.

Kas määrust (EÜ) nr 1/2003 (1) silmas pidades võib asuda seisukohale, et faktilistel asjaoludel, mida on uuritud ja mis on tõendatuks tunnistatud Eurooa Liidu liikmesriigi riikliku konkurentsiasutuse tehtud otsuses – kui see ametiasutus toimib vastavalt ELTL artiklitele 101 ja 102 nimetatud määruse alusel talle määratud ülesannetes ja vastavalt teatisele komisjoni ja ELi liikmesriikide kohtute vahel tehtava koostöö kohta ning komisjoni 27. aprilli 2004. aasta teatisele koostöö kohta konkurentsiasutuste võrgustikus (2004/C 101/03) –, mida hiljem kinnitab kõrgem kohus ja mis jõustub lõplikult, on samade faktiliste asjaoludega seotud hilisemates kohtuasjades teise kohtu poolt õigusemõistmiseks täieliku tõendi tõendusväärtus ja tingimuste või piirangute seadmise mõju?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1889/2005 ühendusse (1) sisse toodava või ühendusest välja viidava sularaha kontrollimise kohta artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune karistus, nagu on nähtud ette valitsuse määruse nr 707/2006 (Hotărârea Guvernului nr. 707/2006) artikli 653 punktis i, milles on sätestatud, et sularaha summas üle 10 000 euro, mida ei deklareeritud kirjalikult tolliasutustele, konfiskeeritakse kogu summa ulatuses ja lõplikult?
2.

Teha kindlaks, kas ANDALUUSIA KREDIIDIASUTUSTE KLIENDIHOIUSTE MAKS (IDECA) tuleks liigitada kaudseks maksuks, vaatamata sellele, et see on nimetatud Andaluusia seaduse nr 11/2010 artikli 6 lõikes 2 määratletud otsese maksuna, ja kas sel juhul on niisugune maks ja selle nõudmine kooskõlas käibemaksuga, arvestades käibemaksudirektiivi (1) artiklit 401 ja artikli 135 lõike 1 punkti d.
ii.

Arvestades, et Poola on nüüd Euroopa Liidu liikmesriik, kelle suhtes Haagi protokoll on siduv, siis kas Poola kohtus aastatel 1999 ja 2003 (teisisõnu enne seda, kui Poolast sai Euroopa Liidu liikmesriik) tehtud elatise väljamõistmise otsuseid saab nüüd registreerida ja täita mõnes muus ELi liikmesriigis määruse nr 4/2009 (ülalpidamist käsitlev määrus) ükskõik millise sätte alusel, eelkõige: (a) ülalpidamist käsitleva määruse artikli 75 lõike 3 ja artikli 56 alusel; (b) ülalpidamist käsitleva määruse artikli 75 lõike 2 ja IV peatüki 2. jao alusel; (c) ülalpidamist käsitleva määruse artikli 75 lõike 2 punkti a ja IV peatüki 3. jao alusel; (d) määruse mõne muu artikli alusel?
1.

Kas kostja tegevust, mis seisneb lõppkasutaja suunamises hüperlingi kaudu hageja veebisaidile, kus on võimalik tutvuda töökuulutuste andmebaasiga, tuleb tõlgendada nii, et see on hõlmatud 11. märtsi 1996. aasta direktiivi andmebaaside õiguskaitse kohta (1) artikli 7 lõike 2 punktis b sisalduvas mõiste „taaskasutamine“ määratluses, ja täpsemalt nii, et selle näol on tegemist andmebaasi taaskasutamisega muul viisil ülekandmise teel?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Belgia) 15. oktoobril 2019 – T.H.C. versus Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(kohtuasi C-755/19)

(2019/C 423/36)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: T.H.C.

Vastustaja: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (uuesti sõnastatud) (1) artiklit 46, mille kohaselt peab taotlejal olema õigus tõhusale õiguskaitsevahendile seoses „tema rahvusvahelise kaitse taotluse kohta“ tehtud otsusega, ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et niisugune riigisisene menetlusnorm – nagu 15. detsembri 1980. aasta seaduse välismaalaste riigi territooriumile sisenemise, riigis viibimise ja seal elama asumise ning riigist väljasaatmise kohta artikli 39/57 lõike 1 teise lõigu punkti 3 teine lause, tõlgendatuna koostoimes sama seaduse artikli 57/6 lõike 3 esimese lõigu punktiga 5 ja artikli 57/6/2 lõikega 1, mille kohaselt on tähtaeg, mille jooksul tuleb esitada kaebus kolmanda riigi kodaniku hilisema rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõetamatuks tunnistamise otsuse peale, viis „kalendripäeva“ alates haldusotsuse teatavaks tegemisest – on nende sätetega vastuolus, kui „välismaalane asub oma taotluse esitamise ajal [sama seaduse] artiklites 74/8 ja 74/9 nimetatud kindlaks määratud kohas või ta on tehtud valitsusele kättesaadavaks?

(1) ELT 2013, L 180, lk 60.
4.

Kui leitakse, et aegumistähtaja mõistlikkusele peavad kehtima teatavad minimaalsed eeltingimused, siis kas mõistlikkus võib sõltuda riigi õigusnormides sätestatud hetkest, millal võib nõude esitada; kas on mõistlik, et aegumistähtaega hakatakse arvestama alates lepingu sõlmimise kuupäevast, või nõuab põhimõte, et ebaõiglased lepingutingimused ei ole siduvad, vastupidi, et kulude klausel peab olema eelnevalt või samaaegselt tühiseks tunnistatud, selleks et laenuvõtjal oleks mõistlik aeg, mille jooksul alusetult makstud summade tagastamist nõuda?
2

Täpsemalt: 2.1. Kas see, et isikul on õigus kaasata temalt nõutava töö või teenuste täielikuks või osaliseks teostamiseks alltöövõtjaid või „asendajaid“, tähendab, et teda ei tule pidada direktiivi 2003/88/EÜ tähenduses „töötajaks“ kas: 2.1.1. üleüldse (asendamisõigus ei ole kooskõlas töötaja staatusega); või 2.1.2. üksnes selle ajavahemiku osas, mil ta niisugust asendamisõigust kasutab (nii et teda tuleb pidada töötajaks nende ajavahemike osas, mil ta tegelikult töid teostas või teenuseid osutas)? 2.2. Kas direktiivi 2003/88/EÜ tähenduses töötaja staatuse kindlakstegemisel on oluline, et asjaomane hageja ei ole tegelikult kasutanud õigust kasutada alltöövõtjaid või asendajat, kui teised olulises osas samadel tingimustel kaasatud isikud on seda teinud? 2.3. Kas direktiivi 2003/88/EÜ tähenduses töötaja staatuse kindlakstegemisel on oluline, et teised isikud, sealhulgas piiratud vastutusega äriühingud ja usaldusühingud (limited liability partnerships) on kaasatud olulises osas samadel tingimustel nagu asjaomane hageja?
1.

Kas vastavalt Euroopa Kohtu praktikale – muu hulgas 20. aprilli 2010. aasta kohtuotsuses (kohtuasi C-265/08, Federutility) (1) ja 7. septembri 2016. aasta kohtuotsuses (kohtuasi C-121/15, ANODE) (2) – on direktiivi 2009/72/EÜ (3) artikli 3 lõikes 2 sätestatud nõuetega kooskõlas niisugune riigisisene õigusnorm nagu 26. detsembri 2013. aasta seaduse 24/2013 artikli 45 lõige 4, mida on hiljem rakendatud kuninga 21. novembri 2014. aasta dekreedi 968/2014 artiklites 2 ja 3 ning milles pannakse sotsiaalse soodustariifi rahastamise kohustus teatavatele elektrisektori ettevõtjatele – äriühingute kontsernide emaettevõtjatele või vastavatel juhtudel äriühingutele, kes tegelevad samaaegselt elektrienergia tootmise, jaotamise ja turustamisega –, kusjuures mõnel kohustatud isikutest on sektoris tervikuna väga väike konkreetne osakaal, samas kui kõnealusest kohustusest on vabastatud muud ettevõtlusüksused või kontsernid, kes võivad oma käibe või suhtelise tähtsuse poolest mõnes tegevussektoris või seepärast, et nad tegutsevad samaaegselt ja ühendatult kahel nimetatud tegevusaladest, olla selle kulu kandmiseks paremates tingimustes?
23. oktoobril 2019 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Austria Vabariik

(kohtuasi C-787/19)

(2019/C 413/43)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: J. Jokubauskaitė ja M. Wasmeier, Bevollmächtigte)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

Hageja palub:

— Tuvastada, et Austria Vabariik on rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1) artiklist 73 ja artiklitest 306–310 tulenevaid kohustusi, kuna ta jättis reisbüroode suhtes kehtivast ühisest käibemaksusüsteemist välja reisiteenused, mida osutatakse maksukohustuslastele, kes kasutavad teenuseid oma ettevõtte tarvis, ning kuna ta lubas selle erikorra kohaldamisalasse jäävatel reisibüroodel määrata maksustatav väärtus kindlaks teenuste rühmade ja kõigi maksustamisperioodil osutatud teenuste kohta;

— Mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab, et Austrias ette nähtud reisikorraldusteenuste käibemaksu arvutamise kord ei ole kooskõlas direktiiviga 2006/112. Direktiivi artiklites 306–310 on ette nähtud erikord, mille kohaselt kujutavad reisibüroode poolt klientidele osutatud reisikorraldusteenused endast ühte ainsat teenust.

Esiteks ei ole lubatud, et maksukohustuslased, kes kasutavad reisikorraldusteenuseid enda ettevõtte tarvis, on välistatud selle erikorra kohaldamisalast. Juba 26. septembri 2013. aasta otsuses kohtuasjas C-189/11, komisjon vs. Hispaania, tuvastas Euroopa Kohus, et erikorda tuleb kohaldada mitte üksnes eraisikutest lõpptarbijatele osutatud teenuste, vaid ka maksukohustuslastest ettevõtjatele osutatud teenuste suhtes. Liikmesriikidel ei ole vabadust piirata kohaldamist üksnes esimesena nimetatud grupiga. Seda kinnitas Euroopa Kohus veelkord oma 8. veebruari 2018. aasta otsuses komisjon vs. Saksamaa (C-380/16, EU:C:2018:76).

Teiseks ei ole Austria käibemaksuõiguses ette nähtud arvutusmeetod direktiiviga 2006/112 kooskõlas. Vastavalt direktiivi artiklitele 73 ja 306–310 tuleb maksustatav väärtus iga reisi suhtes eraldi kindlaks määrata. Austria õigus lubab aga teatud ajavahemikul osutatud „teenuste gruppide“ või toimunud reiside suhtes määrata kasumimarginaali kindlaks paušaalselt. Euroopa Kohus nentis eespool nimetatud kohtuotsuses ka seda, et selline üldine kindlaksmääramine ei ole kooskõlas ühise käibemaksusüsteemiga.

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
1.

Tuvastada, et kuna Poola Vabariik on: — teinud võimalikuks selle, et kohtuotsuste sisu saab kvalifitseerida üldkohtute kohtunike distsiplinaarrikkumisena (Ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (üldkohtute korralduse seadus), § 107 lõige 1 ja Ustawa o Sądzie Najwyższym (Poola kõrgeima kohtu seadus), § 97 lõiked 1 ja 3), — jätnud tagamata, et Poola kõrgeima kohtu distsiplinaarkoda, kes teostab kontrolli kohtunike kohta distsiplinaarmenetlustes tehtud otsuste üle (Poola kõrgeima kohtu seadus, § 3 lõige 5, § 27 ja § 73 lõige 1, koostoimes Ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (riikliku kohtunike koja seaduse) §-ga 9a), oleks sõltumatu ja erapooletu, — andnud Poola kõrgeima kohtu distsiplinaarkojale kaalutlusõiguse määrata distsiplinaarküsimustes pädev esimese astme kohus kohtuasjades, mis puudutavad üldkohtute kohtunikke (üldkohtute korralduse seadus, § 110 lõige 3 ja § 114 lõige 7) ja sellest tulenevalt jätnud tagamata, et distsiplinaarasjad vaatab läbi „seaduse alusel moodustatud“ kohus, ning — andnud justiitsministrile voli määrata ametisse justiitsministri distsiplinaarametnik (Rzecznik Dyscyplinarny Ministra Sprawiedliwości) (üldkohtute korralduse seadus, § 112b) ja seega jätnud tagamata, et üldkohtute kohtunike distsiplinaarasjad vaadataks läbi mõistliku aja jooksul; ning näinud ette, et: toimingutel, mis on seotud kaitsja määramisega ja kaitsetoimingutel, mida viimane teeb, ei ole distsiplinaarmenetlust peatavat toimet (üldkohtute korralduse seadus, § 113a), ning et distsiplinaarkohus jätkab menetlust isegi siis, kui menetlusalune kohtunik või tema esindaja põhjendatult kohal ei viibi (üldkohtute korralduse seadus, § 115a lõige 3), ja seega on jätnud tagamata menetlusaluste üldkohtu kohtunike kaitseõigused, on Poola Vabariik rikkunud talle ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi; ning: — kuna Poola Vabariik on teinud võimalikuks selle, et kohtute õigust pöörduda eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole piirab võimalus algatada distsiplinaarmenetlus, on Poola Vabariik rikkunud talle ELTL artikli 267 teisest ja kolmandast lõigust tulenevaid kohustusi.