ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

Esimene väide puudutab meetmeid Autostrade per l’Italia hallatavate kiirteede kohta. Sellega seoses märgivad hagejad, et komisjoni hinnang, mille kohaselt Autostrade per l’Italia hallatavaid kiirteid puudutavad meetmed vastavad avalike teenuste eest makstavat hüvitist käsitleva teatise tingimustele ja on seega siseturuga kokkusobivad, põhineb kolmel ekslikul eeldusel. Esimene on „Gronda di Genova“ ehitustööde kvalifitseerimine juba kavandatud töödeks, mis on hõlmatud Autostrade per l’Italiale juba 2002. aastal kontsessiooni alusel antud kavaga, kuigi kehtivate kontsessioonidega võrreldes on tegelikult tegemist täiesti uue kavaga, mis eeldab uut kontsessiooni andmise menetlust. Teine on see, et Autostrade per l’Italia on kontsessionäär üheainsa kontsessiooni raames, kuigi tegelikult on sellel äriühingul hulk erinevaid kontsessioone. Kolmas on see, et Autostrade per l’Italia ja Itaalia ametiasutused arvutasid vaidlusalust pikendamist õigustanud tööde teostamise kulud nõuetekohaselt, kuigi see nii ei olnud. Lisaks väidavad hagejad kõnealuste eelduste analüüsi väliselt, et komisjoni analüüs vaidlusaluste meetmete kokkusobivuse kohta avalike teenuste eest makstavat hüvitist käsitleva teatise peatükkidega 2.2–2.10 (vt eespool punkt 15) on ebaõige.
84

Eurofound väidab ühelt poolt, et hagiavalduse ese ei vasta 21. juuni 2018. aasta kaebuse esemele, mistõttu on rikutud vastavuse põhimõtet, ja teiselt poolt, et hageja ei järginud nõuet ammendada enne kohtumenetlust kättesaadavad halduslikud õiguskaitsevahendid. Eurofound väidab eelkõige, et esiteks ei nõudnud hageja oma kaebuses vaidlustatud otsuse tühistamist osas, milles sellega jäeti rahuldamata tema kahju hüvitamise nõue, ja teiseks ei olnud tema kahju hüvitamise nõue osa selle kaebuse peamisest nõudest, vaid see oli sõnastatud ebamääraselt ja teise võimalusena. Ta väidab, et hageja täpsustas alles hagiavalduse esitamisel esimest korda, et 2. veebruaril 2018 esitatud kahju hüvitamise nõue puudutas mittevaralist kahju, mis tulenes nii tema isikuandmete avalikustamisest kui ka tema väidetavast ahistamisest, ning et 60000 euro suurune summa jagunes 30000 euroks kummagi kahjuliigi kohta. Lisaks, kuna kahju hüvitamise hagi on tihedalt seotud tühistamishagiga, tuleb see jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata põhjusel, et tühistamishagi tuleb samuti lugeda vastuvõetamatuks või igal juhul põhjendamatuks.
115

Käesolevas asjas heidab hageja esimesena komisjonile ja OSETile ette, et nad rikkusid direktiivi 2006/42 I lisas ette nähtud menetlusnorme, kuna ei vaidlustatud otsuses ega OSETi otsuses ei ole ühtegi viidet tänapäeva tehnika tasemele vastavuse üldpõhimõttele. Esiteks tuleb rõhutada, et hageja ei täpsusta kuidagi, milliseid menetlusnorme on rikutud, vaid tsiteerib sätteid, mis näevad ette oluliste tervisekaitse- ja ohutusnõuete kohaldamisel tänapäeva tehnika tasemele vastavuse põhimõtte järgimise. Tuleb aga tõdeda, et kuigi direktiivi 2006/42 põhjenduses 14 ja selle direktiivi I lisa esimese jaotise punktis 3, nagu need on välja toodud eelmises punktis, on oluliste tervisekaitse- ja ohutusnõuete kohaldamisel ette nähtud tänapäeva tehnika taseme arvessevõtmine, ei näe direktiiv ette ühtegi menetlusnormi, mis kohustaks kaitseklausli menetluse raames vastu võetud riigisisese pädeva asutuse otsuses või komisjoni otsuses esitama analüüsi tänapäeva tehnika tasemele vastavuse põhimõtte kohaldamise kohta. Teiseks ei tähenda asjaolu, et vaidlustatud otsuses või OSETi otsuses ei esitatud analüüsi tänapäeva tehnika tasemele vastavuse põhimõtte kohaldamise kohta, iseenesest selle põhimõtte rikkumist. Neil põhjustel ei saa nõustuda hageja argumentidega selle kohta, et kõnealustes otsustes ei ole sellele põhimõttele viidatud.
ECDC direktor rahuldas 16. mail 2018 osakonnajuhatajale saadetud kirjas tema ametist lahkumisele avalduse. Direktor märkis selles kirjas esiteks, et uurimise läbiviija leidis, et tema arvates saab rahuldada hageja esimese abitaotluse ja ühe teise ECDC töötaja esitatud sarnase taotluse. Teiseks meenutas direktor osakonnajuhataja esitatud seisukohti. Viimase arvates ei olnud uurimise käigus järgitud süütuse presumptsiooni põhimõtet, juurdlusaruandes oli tehtud mitu faktiviga, osa uurimisega seotud isikud võisid olla pahausksed ja tema kavatsus ei olnud kunagi kedagi kahjustada, vaid tegutseda ECDC huvides. Kolmandaks märkis direktor, et ta tuvastas uurimisaruandes faktivigu ja et osakonnajuhatajal oli õigus tegutseda, et tulemuslikult lahendada mitut tema osakonna liiget puudutavat probleemi. Direktor leidis siiski pärast uurimisaruande ja osakonnajuhataja kohta muu hulgas ütlustes esitatud ränkade süüdistuste läbilugemist, et osakonnajuhataja juhtimisviis põhjustas töötajatele tarbetut stressi ja ärevust. Neil asjaoludel märkis direktor, et ECDC ja osakonnajuhataja vahel ei ole enam võimalik usaldussuhet luua ning et ta kavatseb tema lepingu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 47 punkti c alapunkti i alusel üles öelda. Märkides, et vahepeal oli osakonnajuhataja esitanud ametist lahkumise avalduse, rahuldas direktor selle järgmistel tingimustel:

„Esitasite siiski nüüd ametist lahkumise avalduse, mis tähendab praktikas, et Teie viimane tööpäev on enne töösuhte lõppemise tegelikku kuupäeva, seega tõden, et teenistuse huvides on teie 15. mai ametist lahkumise avaldus rahuldatud. Teie etteteatamistähtaeg on kümme kuud, mis tähendab, et Teie viimane tööpäev on 15. märtsil 2019.

Nagu sai arutatud ja meie kohtumisel kokku lepitud, töötate Te etteteatamistähtaja jooksul kodus, täites minu antud ülesandeid.

Etteteatamistähtaja jooksul peate Te tegutsema nii, et täidate oma kohustust olla ECDC‑le lojaalne vastavalt personalieeskirjade artiklile 11.“
59

Alusmääruses ei ole mõistet „tavapärane kaubandustegevus“ määratletud. Küll aga on alusmääruse artiklis 2 sõnaselgelt ette nähtud kaks müügiliiki, mis ei pruugi teatavatel tingimustel kujutada endast tavapärast kaubandustegevust. Esiteks täpsustab alusmääruse artikli 2 lõike 1 kolmas lõik, et hindu asjaosaliste vahel, kes teevad ilmset koostööd või on tõenäoliselt sõlminud kompensatsioonilepingu, ei või lugeda tavakaubanduslikeks ning neid võib normaalväärtuse määramisel kasutada ainult juhul, kui erandina on tuvastatud nende sõltumatus (vt 1. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Alumina, C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, punktid 22 ja 23 ning seal viidatud kohtupraktika). Teiseks näeb alusmääruse artikli 2 lõike 4 esimene lõik ette, et samasuguse toote müüki ekspordiriigi siseturul või müüki kolmandasse riiki hinnaga, mis on madalam kui tootmiskulud ühiku kohta, võib lugeda tavapärase kaubandustegevuse väliseks üksnes siis, kui on kindlaks tehtud, et selline müük on toimunud pikema aja jooksul märkimisväärsetes kogustes ja hindadega, mis ei võimalda kõikide kulude katmist põhjendatud aja jooksul (1. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Alumina, C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, punkt 24). Selle määruse artikli 2 lõike 4 kolmandas lõigus on täpsustatud, et „pikem aeg“ on tavaliselt üks aasta, kuid igal juhul vähemalt kuus kuud, ning sel ajal on toodet müüdud ühikuhinnast odavamalt märkimisväärsetes kogustes, kui on kindlaks tehtud, et kaalutud keskmine müügihind on väiksem kui kaalutud keskmine ühikuhind või et ühikuhinnast odavamalt on toodet müüdud vähemalt 20% normaalväärtuse kindlaksmääramiseks kasutatud müügi mahust.
48

Teiseks märgib komisjon kordustaotluse vastuses, et „kuigi [taotletud harmoniseeritud] standardite sõnastuses on arvesse võetud selle õigusakti konkreetseid põhjendusi, mille rakendamist nad toetavad, on nende koostajad koostanud need piisavalt loominguliselt, et neile laieneks autoriõigusest tulenev kaitse“, et „[t]eksti pikkus näitab, et autorid on teinud teatavaid valikuid (sealhulgas dokumendi ülesehituses), mis toob kaasa [autoriõiguse] kaitse“, ning et „sellest tulenevalt peab harmoniseeritud standardeid tervikuna käsitama kui autori algupärast teost, mida kaitsevad autoriõiguse normid“. Sellist analüüsi tehes hindas ta niisiis seda, kas neid harmoniseeritud standardeid on võimalik kaitsta autoriõigusega, lähtudes sellest, milline algupärasuse künnis peab eseme puhul olema saavutatud, et tegemist oleks „teosega“ kohtupraktika tähenduses. Olgugi et algupärasuse tingimus, mis on nõutav selleks, et ese saaks olla sellise kaitsega hõlmatud, on jätkuvalt reguleeritud liikmesriikide õigusega, nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast autonoomse mõiste „teos“ tõlgendamisel, et eseme algupärasuse jaatamiseks on ühtaegu vajalik ja piisav, et see peegeldab autori isikupära, väljendades viimase vabu ja loomingulisi valikuid (vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Brompton Bicycle, C‑833/18, EU:C:2020:461, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika). Seda kohtupraktikat arvestades oli komisjonil viga tegemata alust järeldada, et kõnealuste harmoniseeritud standardite puhul oli nõutav algupärasuse künnis käesoleval juhul saavutatud.
48

Kõigepealt tuleb märkida, et see, et hageja nime vaidlusalustesse loeteludesse kandmise põhjendustes viidatakse asjaoludele, mis leidsid aset enne vaidlustatud aktide vastuvõtmist ning mida sellel kuupäeval enam ei esinenud, ei tähenda tingimata, et piiravad meetmed, mis nende aktidega tema suhtes kehtima jäeti, oleksid iganenud. Kuna nõukogu otsustas hageja vaidlusalustesse loeteludesse jätmise põhjendustes viidata konkreetsetele olukordadele, milles osales Bolívari rahvuskaart, mille ülemjuhataja hageja oli, siis on selge, et tegemist saab olla üksnes minevikus toimunud tegevusega. Järelikult ei saa niisugust viidet pidada asjassepuutumatuks üksnes seetõttu, et kõnealune tegevus leidis aset lähemas või kaugemas minevikus (vt selle kohta 12. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Amisi Kumba vs. nõukogu, T‑163/18, EU:T:2020:57, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika).
6

EUIPO teine apellatsioonikoda jättis 24. juuli 2019. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) rahuldamata hageja kaebuse kontrollija otsuse peale. Kõigepealt tuvastas apellatsioonikoda, et asjaomane avalikkus koosneb klassidesse 29, 30, 32 ja 33 kuuluvate kaupade puhul laiast avalikkusest, kelle tähelepanelikkuse aste on keskmine, ning klassi 6 kuuluvate kaupade puhul peamiselt kutseala asjatundjatest, kelle tähelepanelikkuse aste on kõrge. Olles meelde tuletanud, et helimärkide eristusvõime hindamise kriteeriumid ei erine nendest, mida kohaldatakse teiste kaubamärgiliikide suhtes, märkis apellatsioonikoda, et lai avalikkus ei ole tingimata harjunud pidama teatavat heli avamata joogipakendite ja pakendatud jookide kaubandusliku päritolu tähiseks. Ta lisas, et kaubamärgina registreerimiseks peab helil olema teatav ilmekus või äratuntavus, mistõttu see saaks tarbijate jaoks tähistada kõnealuste kaupade või teenuste kaubanduslikku päritolu. Lõpuks leidis apellatsioonikoda, et taotletud kaubamärk seisneb asjaomaste kaupade kasutamisega kaasnevas helis, mistõttu tajub asjaomane avalikkus kõnealust kaubamärki kui funktsionaalset elementi ja viidet asjaomaste kaupade kvaliteedile, mitte kui viidet nende kaubanduslikule päritolule. Ta järeldas sellest, et taotletud kaubamärgil puudub eristusvõime.
64

Neljandaks vastab see arusaam Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) ja Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) otsustele (vt eespool punktid 27 ja 29), mille kohta hagejad alusetult väidavad, et sisuliselt on neis tuvastatud, et Itaalia keskpanga otsus Banca delle Marche kriisilahenduse määramise kohta ei olnud „sõltumatu“, vaid selle „surus peale“ komisjon. Nimetatud kohtuotsuste lõigud, millele hagejad tuginevad, piirduvad sisuliselt teatavate eespool punktis 52 ja sellele järgnevates punktides kirjeldatud asjaolude kordamisega, andmata siiski sellist õiguslikku hinnangut. Nii tõi Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) tõepoolest esile Itaalia keskpanga seisukohti, mille kohaselt „kriisilahendusskeemis on sõnaselgelt märgitud, et [FITD] sekkumist ei olnud võimalik läbi viia, sest […] komisjon […] ilmutas ebasoodsat suhtumist, kuna see ei olnud kooskõlas riigiabi eeskirjadega, ning et [FITD] sekkumisest oleks pidanud [talle] enne […] ametlikult teatama, et kontrollida, kas see on nende eeskirjadega kooskõlas“. Vastupidi sellele, mida hagejad kohtuistungil Üldkohtu küsimusele vastates väitsid, ei näita nende seisukohtade kordamine aga, et Tribunale amministrativo per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) oli arvamusel, et Itaalia keskpangal ei olnud enam tegutsemisruumi ainuüksi komisjoni suhtumise tõttu. Nimelt tõi see kohus oma hinnangu ja faktiliste asjaolude õigusliku kvalifikatsiooni raames pigem esile erinevad asjaolud ja majandusandmed, mis põhjendasid seisukohta, et kriisilahendusotsuse tegemise ajal ei täitnud Banca delle Marche oma kohustusi ning et seetõttu oli tema kriisilahendus nii mõistlik kui ka kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Lisaks, kuigi Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) oma kohtuotsuses tõepoolest rõhutas, et vastavalt oma lähenemisele Banca Tercase juhtumis kvalifitseeris komisjon FITD sekkumise riigiabiks (punktid 8.3 ja 8.4), ei hinnanud ta seejärel neid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid põhjalikult, vaid piirdus sellega, et lükkas tagasi tõendid selle kohta, et Banca delle Marche päästmiseks menetluse algatamata jätmise ja väidetava kahju vahel esineb põhjuslik seos ning et kahju on tegelik (punktid 8.5 ja 9).
103

Igal juhul, nagu Üldkohus eespool punktis 98 tunnistas, on hageja nõuetekohaselt tõendanud, et ta täitis Aman Holdingus tegevjuhtimise eest vastutava isiku, mitte juhi asetäitja ülesandeid. Sellega seoses on oluline märkida, et hageja on äriühingu organisatsioonilises skeemis, tal on teatud hulk antud volitusi ning tema ülesanne on juhtida tegevjuhte ja teha seega Aman Holdingu strateegilisi otsuseid, kuid ta on ainult Aman Holdingu töötaja, millele nõukogu vastu ei vaidle. Lisaks väidab hageja õigesti, et ülesanded, mis talle on Aman Holdingu töötajana usaldatud, ei hõlmanud kunagi järelevalvet Aman Dimashqi tegevuse üle. See ülesanne on antud teisele töötajale, B. Assile, kes nimetati Aman Dimashqi nõukogu esimeheks, et informeerida Aman Holdingu nõukogu Aman Dimashqi arengust, mida kinnitab sisuliselt Damascus Cham Holdingu veebisaidil „Damacham.sy“ avaldatud lehekülg. Seega ei ole poolte vahel vaidlust selles, et hageja ei ole Aman Dimashqi nõukogu liige. Peale selle nähtub B. Assi 4. oktoobri 2017. aasta kuupäeva kandvast töölepingust, mille hageja esitas, tõepoolest, et B. Assi projektijuhi ülesandeid täidetakse Aman Holdingu tegevjuhtimise eest vastutava isiku vastutusel. Ei dokumendid WK 47/2019 INIT ja WK 3600/2020 REV 1 ega nõukogu menetlusdokumendid ei tõenda siiski, et hageja ja B. Assi vahel oli vaidlustatud aktide vastuvõtmise kuupäeval Marota City projekti läbiviimisel järelevalvesuhe. Seega ei ole nõukogu tõendanud, et hageja ametikohustused Aman Holdingus hõlmavad otsustuskohustuste täitmist seoses Aman Holdingu enamusosalusega Aman Dimashqi nõukogus.
91

Tuleb märkida, et dokument WK 54/2019 INIT, mis on mõeldud kinnitamaks hageja nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjendusi, täiendab sisuliselt esialgsetes aktides esitatud põhjendusi, kuid see edastati hagejale alles ühe kuu ja kolmenädalase tähtaja möödudes, mida ei saa pidada ebaoluliseks ajavahemikuks. Vastupidi sellele, mida väidab nõukogu, ei saa ajavahemik, mis möödus esialgsete aktide vastuvõtmise kuupäevast kuni hageja dokumentidega tutvumise taotluse esitamiseni, õigustada seda, et nõukogu ei vastanud mõistliku aja jooksul. Nimelt ei saa nõukogu tugineda ajavahemikule, mis möödus enne seda, kui hageja taotles võimalust tutvuda teda puudutavate dokumentidega, selleks et põhjendada seda ajavahemikku, mille jooksul ta ise dokumentidega tutvumise taotluse tegelikult rahuldas. Nagu nõukogu aga kohtuistungil märkis, on dokumentide edastamiseks erinevate talituste heakskiidu saamiseks kehtestatud nõukogusisesed tähtajad. Need asutusesisesed tähtajad peavad olema tõepoolest kooskõlas eespool punktides 73 ja 89 korratud kohtupraktikaga, et isikule või üksusele edastataks õigel ajal tõendid, mis on esitatud tema suhtes piiravate meetmete põhjendamiseks, et viimane saaks kaitsta oma õigusi liidu kohtus.
120

Tuleb märkida, et Fly Amani 28. mai 2018. aasta registreerimistunnistuses on märgitud, et ettevõtja asutajad on K. Al Zoubi ja äriühing B. Lisaks nähtub sellest, et äriühing B on lisaks K. Al Zoubile Fly Amani aktsionär. Hageja nime ei ole aga selles mainitud. Fly Amani põhikirja esimene versioon, mis kannab 22. veebruari 2018. aasta kuupäeva ja millele kirjutas alla Süüria ettevõtluse direktoraat, nimetab hagejat Fly Amani asutajapartneriks ning mainib, et viimasele kuulub 10% selle ettevõtja kapitalist. Sellega seoses tuleb märkida, et hageja ei ole tõendanud, et Fly Amani 22. veebruari 2018. aasta põhikiri ei tekitanud ajavahemikul, mis jäi selle kuupäeva ja registreerimistunnistuse 28. mai 2018. aasta kuupäeva vahele, õiguslikke tagajärgi, arvestades asjaolu, et äriühing ei olnud asutatud, kuigi Süüria ettevõtluse direktoraat oli selle põhikirja kinnitanud. Seevastu kohtuistungil kinnitas ta, et tegemist ei ole mitte esimese versiooniga, vaid Fly Amani lõpliku põhikirjaga, kuni see saab Süüria ettevõtluse direktoraadi kinnituse. Lõpuks tunnistab hageja, et ta ei ole esitanud tõendeid oma aktsiate loovutamise kohta äriühingule B, keda nimetati 28. mai 2018. aasta registreerimistunnistuses asutajaliikmeks. Tuleb aga meenutada, et hageja nimi kanti vaidlusalustesse loeteludesse seetõttu, et ta on lennuettevõtja Fly Aman asutajapartner, mitte üksnes aktsionärina. Igal juhul räägib hageja oma menetlusdokumentides endale vastu, kuna kuigi ta vaidleb vastu sellele, et ta on aktsionär, tunnistab ta aktsionäriks olemist, väites, et ta on vaid vähemusaktsionär. Peale selle tuleb seoses 2020. aasta loeteludesse jätmise aktidega lisada, et dokumendis WK 3599/2020 REV 1 esile toodud veebisaitidelt „Aliqtisadi“ ja „Eqtsad News“ pärinevates tõendites on mainitud, et hageja on Fly Amani asutajapartner.
116

Nimelt tuleb tõdeda, et komisjoni lähenemisviis – registreerida vaidlusalune kavandatud kodanikualgatus, lähtudes „arusaamast, et algatus on suunatud [tema enda] ettepanekutele õigusaktide kohta, millega määratakse kindlaks struktuurifondide ülesanded, esmatähtsad eesmärgid ja ülesehitus, ning tingimusel, et rahastatavad meetmed suurendavad liidu majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust“ – on kooskõlas määrusega nr 211/2011, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus muu hulgas 7. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses Izsák ja Dabis vs. komisjon (C‑420/16 P, EU:C:2019:177), kuna, nagu juba eespool märgitud, komisjon peab tõlgendama ja kohaldama nimetatud määruse artikli 4 lõike 2 punktis b ette nähtud registreerimistingimust nii, et on tagatud kodanikualgatuse lihtne kasutatavus. Seega võib komisjon asjaomase kodanikualgatuse ettepaneku vajaduse korral „raamistada“, „kvalifitseerida“ või isegi osaliselt registreerida, et tagada selle lihtne kasutatavus, tingimusel et ta täidab oma põhjendamiskohustust ja et ei moonutata selle ettepaneku sisu. Nimelt keeldumise asemel registreerida kavandatud kodanikualgatust võimaldab selline teguviis komisjonil registreerida see kvalifitseeritud kujul, et kaitsta määruse nr 211/2011 eesmärgi soovitavat toimet. Selline järeldus on seda enam põhjendatud, et niisuguse ettepaneku korraldajad ei ole tingimata juristid, kelle kirjalik väljendusviis on täpne ning kes tunnevad liidu pädevust ja komisjoni volitusi. Lisaks tuleb märkida, et Rumeenia väide, mille kohaselt viitab „reservatsioon“ komisjoni hinnangus kahtlustele ja küsitavustele (vt eespool punkt 95), ei ole tõendatud ning on pealegi edutu, sest – nagu juba märgitud – niisugused kahtlused ja küsitavused ei tohiks takistada komisjonil registreerimast vaidlusalust kavandatud kodanikualgatust.
62

Hageja argumentidega, mis on esitatud eespool punktis 61, ei saa nõustuda, ilma et oleks vaja teha otsust nende vastuvõetavuse kohta, mille EUIPO kahtluse alla seadis. Nimelt põhinevad need argumendid peamiselt oletustel, mida ei toeta ükski tõend, ning pealegi on lisad A.14, A.15 ja A.16 vastuvõetamatud (vt eespool punktid 9–14). Täpsemalt kujutab argument, et blogi faneaccessories.blogspot ei ole usaldusväärne, sest see on lühiajaline, seal avaldatud postitused on napid ja internetikasutajate kommentaare ei ole, endast oletust. Argumendid, mis käsitlevad Google’i otsingumootoriga tehtud otsingut ja Wayback Machine’is tehtud otsingut, põhinevad samuti oletusel, et Google’i otsingumootor ja Wayback Machine indekseerivad veebisaite ja nende sisu nende väidetava internetis ilmumise lähedasel kuupäeval. Seda oletust Google’i otsingumootori ja Wayback Machine’i toimimisviisi kohta ei toeta aga ükski tõend (vt ka eespool punkt 51). Seega tuleb järeldada, et hageja argumendid ei sea kahtluse alla blogi faneaccessories.blogspot sellise kuvatõmmise tõendusjõudu, millel, nagu juba märgitud (vt eespool punkt 33), on selgelt näha blogi URL-aadress ja disainilahendus Fancy Fane ning millel olulise asjaoluna on märgitud postituse „TC0100201 – Thick telephone coil rubber band“ avaldamise ja seega eespool viidatud disainilahenduse avalikustamise kuupäev.
230

Tuleb tõdeda, et Tempuse teine argument, mis on ähmane ja napp ning mille kohaselt põhivõrguettevõtja ei eelista tarbimiskaja CMUd, sest see vähendab võrgu piiranguid ja seega võimsuse ülekande laiendamise tulusust, ei ole veenev ja sellega ei saa nõustuda. Esiteks on argument, mis on tuletatud võrgus kokkuhoitavast võimsusest, mis on seega piirialadel ekspordivalmis, vastuolus Tempuse esimese argumendiga, mis lükati eespool punktides 228 ja 229 tagasi ja mille kohaselt õhutatakse põhivõrguettevõtjaid eeskätt kaitsma tootmise piisavust oma võrgus või koduturul. Teiseks on tootmisvõimsuse ja tarbimiskaja ettevõtjate diskrimineerimine juurdepääsul võimsuse mahule, mille põhivõrguettevõtja on Poola reservvõimsuse mehhanismi enampakkumise tulemusel saanud, sõnaselgelt keelatud direktiivi 2009/72 artikli 12 punktiga f koostoimes artikli 2 punktiga 18. Kolmandaks väidavad Poola Vabariik ja PGE usutavalt, et tarbimiskaja ei mõjuta vajadust arendada võrgu infrastruktuuri, kuna see vähendab energiavajadust võrgus vaid võimsuse ebapiisavuse perioodil, tuues samas kaasa hindade tõusu elektrienergia turul, ning et muul ajal haldavad tarbimiskaja ettevõtjad oma kliente tavapäraselt, milleks peab võrgu infrastruktuur seega olema piisavalt kättesaadav. Nimelt ei väida Tempus, et tarbimiskaja aitab vähendada võrgu infrastruktuuri vajadusi tema meetodite klientidepoolse püsiva ja pideva kasutamise korral, olenemata elektrienergia turu hinnasignaalidest. Infrastruktuuri vajaduste selline vähendamine ei paista olevat nende praeguse ärimudeli eesmärk; see tõik võib osaliselt seletada, miks nende potentsiaal on Poola võimsusturul piiratud (vt punkt 103 jj eespool). Lõpetuseks tuleb märkida, et nagu menetlusse astujad õigustatult märgivad, ei ole elektritootjaid ja tarbimiskaja ettevõtjaid võimalik täielikult eraldada põhivõrguettevõtjate tegevusest ja seda eeskätt piiriülese kaubanduse puhul (vt punkt 228 eespool).