Keywords

Summary



Keywords

1. Riigiabi – Haldusmenetlus – Komisjoni võimalus teha otsus kättesaadava teabe alusel – Tingimus – Asjassepuutuvale liikmesriigile eelneva teabenõude esitamine – Kohtulik kontroll faktiliste asjaolude tuvastamise üle – Ulatus

(EÜ artikli 88 lõige 2; nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 5 lõige 2, artikli 6 lõige 1, artikli 10 lõige 3, artikli 13 lõige 1)

2. Riigiabi – Komisjoni poolt heakskiidetud abi – Abisaajapoolne kuritarvitamine – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikkel 87 ja EÜ artikli 88 lõige 2; nõukogu määrus nr 659/1999, artikli 1 punkt g)

3. Riigiabi – Mõiste – Riigipoolse tagatise kasutamine – Abi, mis ei seondu tagatise andmisega – Tingimus – Garandi loobumine talle kuuluvast õigusest, mis vähendab abisaaja võlga

(EÜ artikkel 87)

4. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Komisjoni otsus riigiabi kohta

(EÜ artikkel 87 ja EÜ artikkel 253)

5. Riigiabi – Keeld – Erandid – Erandi ulatus – Kitsas tõlgendamine – Treuhandanstalt’i tegevus – Mõiste „erastamine”

(EÜ artikli 87 lõige 1 ja lõike 2 punkt c)

6. Riigiabi – Komisjoni otsus, millega tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks individuaalne abi, mis on antud eelnevalt heakskiidetud abimeetmete üldkorra alusel – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artikli 88 lõige 3)

7. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Otsuse põhjenduses esinev faktiviga, mis on ühtlasi piisav – Mõju puudumine otsuse seaduslikkusele

(EÜ artikkel 253)

8. Riigiabi – Olemasolev abi ja uus abi – Finantsabi, mida kasutati riigiasutuse poolt tagatud laenu tagasimaksmiseks – Uue abina määratlemine

(EÜ artikkel 88)

9. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Kõrvalesuunatud abi – Komisjonile teadaolev kõrvalesuunamine – Tagasinõudmine abi adressaadilt – Välistamine

(EÜ artikli 88 lõige 2)

10. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Kohaldamisala – Abi, mis anti ettevõtjate grupile, kes praktiseerib varade grupisisest ülekandmist – Tagasinõudmine gruppi kuuluvalt ettevõtjalt, kes ei ole abisaaja ega ole varade üleminekust kasu saanud – Välistamine

(EÜ artikli 88 lõige 2)

11. Riigiabi – Ebaseadusliku abi tagastamine – Tagasinõudmine ettevõtjalt, kes ei ole abisaaja, kuid kes omandas abisaaja vara ning jätkas tema tegevust – Tingimus – Abi tagastamise otsusest kõrvalehoidmine – Hinnang in casu

(EÜ artikli 88 lõige 2)

Summary

1. Riigiabi puudutavas haldusmenetluses võib komisjon teha otsuse talle kättesaadava teabe alusel juhul, kui asjassepuutuv liikmesriik rikub koostöökohustust ja keeldub edastamast teavet, mille esitamist on komisjon abi ühisturuga kokkusobimise uurimise eesmärgil nõudnud. Siiski peab komisjon enne sellise otsuse vastuvõtmist täitma teatud menetlusnorme. Eelkõige peab ta nõudma liikmesriigilt kõigi abi ühisturuga kokkusobimise uurimiseks vajalike dokumentide, kogu sellekohase teabe ja andmete edastamist tema poolt määratud tähtajaks. Komisjon võib menetluse lõpetada ja võtta vastu otsuse abi ühisturuga kokkusobimise või kokkusobimatuse kohta tema käsutuses oleva materjali alusel üksnes juhul, kui liikmesriik ei ole vaatamata komisjonipoolse korralduse saamisele nõutud teavet esitanud. Neid nõudeid on korratud ja täpsustatud määruse nr 659/1999, mis puudutab EÜ artikli 88 kohaldamist, artikli 5 lõikes 2, artikli 10 lõikes 3 ja artikli 13 lõikes 1.

Arvestades, et määruse nr 659/1999 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamise otsusega ja selle avaldamisega Euroopa Liidu Teatajas teavitati liikmesriiki ja teisi huvitatud isikuid faktidest, mille alusel komisjon kavatseb teha lõpliku otsuse, siis juhul kui huvitatud isikud leiavad, et teatud faktilised asjaolud, mis on ära toodud ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses, on valed, peavad nad sellest komisjonile teatama haldusmenetluse jooksul, vastasel korral võib juhtuda, et nad ei saa neid kohtumenetluses enam vaidlustada. Seevastu juhul, kui huvitatud isikud ei esita sellele vastupidist teavet, võib komisjon teha otsuse selliste faktiliste asjaolude alusel, mis on talle kättesaadavad lõpliku otsuse vastuvõtmise hetkel, isegi kui need on ebaõiged, ning seda juhul, kui komisjon on nende faktiliste asjaolude osas esitanud liikmesriigile nõude eesmärgiga saada vajalikku teavet. Kui aga komisjon ei ole liikmesriigilt sellise teabe esitamist nõudnud, mille alusel ta kavatseb otsuse vastu võtta, ei saa ta hiljem õigustada võimalikke faktivigu, väites, et ta tegi ametliku uurimismenetluse lõpetamise otsuse üksnes sel hetkel talle kättesaadava teabe alusel.

Siiski ei ole komisjon tema poolt tuvastatud faktiliste asjaolude küsimuses kohtuliku kontrolli suhtes puutumatu. Kui liikmesriik on täitnud omapoolse kohustuse esitada kogu komisjoni poolt nõutud teave, on tal menetluse käigus esitatud teabe abil väga lihtne tõendada, et vaidlustatud otsuses sisalduvaid võimalikke faktivigu ei saa omistada talle. Veelgi enam, kui komisjon teeb otsuse teatud faktiliste asjaolude kohta talle kättesaadava teabe alusel, ilma et oleks kinni pidanud kohtupraktikas tunnustatud ja määruses nr 659/1999 sätestatud menetlusnormidest, võib Esimese Astme Kohus kontrollida, kas nende faktiliste asjaolude arvestamine võis kaasa tuua sellise hindamisvea, mis mõjutab vaidlustatud otsuse seaduslikkust.

(vt punktid 73, 88 ja 89)

2. EÜ artikli 88 lõike 2 esimesest lõigust ja EÜ artikli 88 kohaldamist puudutava määruse nr 659/1999 artikli 1 punktist g järeldub, et komisjon peab lubatud abikava alusel makstud abi valel eesmärgil kasutamise tõendamiseks ära näitama, et abi kasutamisel on rikutud komisjoni poolt heakskiidetud abikava, st selle kava suhtes kohaldatavaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus ajal, mil komisjon kava heaks kiitis.

Seejuures ei saa asjaolu, et rikutud on abi andva poole poolt ühepoolselt kehtestatud täiendavat tingimust, ilma et see tingimus oleks sõnaselgelt ära toodud seda kava käsitlevates siseriiklikes eeskirjades, millele komisjon on heakskiidu andnud, lugeda piisavaks tõendamaks, et abi on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes.

(vt punktid 113, 114, 144, 145 ja 149)

3. Nii abi olemasolu kui olulisuse hindamisel tuleb arvesse võtta abi väljamaksmise hetkeolukorda. Seega ei muuda asjaolu, et abi saava ettevõtja poolt tema kohustuste mittetäitmise korral antakse laenule riiklik garantii, selle garantii iseloomu EÜ artikli 87 mõttes ega muuda seda uueks abiks.

Sellegipoolest võib teatud juhtudel kujutada endast abi see, kui avalik-õiguslik garant loobub garantii väljamaksmise nõude järel ühepoolselt oma nõudeõigusest abisaaja suhtes. Sellise juhtumiga on tegemist eelkõige siis, kui avalik-õiguslik garant ei toimi mõistliku ettevõtjana, kes teeks sel juhul omalt poolt kõik võimaliku, et saada garantii alusel väljamakstud summa tagasi. Veelgi enam, kui selgub, et loobumine sellise laenu tagasinõudmisest, mis oli esialgu tagatud laenugarantiiga, on pärast garantii väljamaksmist lõplik, tuues kaasa abisaaja võlgnevuse otsese vähenemise, võib selline loobumine põhimõtteliselt kujutada endast eraldi abi, kuna toob lisaks laenugarantiile ja garantii väljamaksmisele kaasa täiendava majandusliku soodustuse.

(vt punktid 12 ja 126)

4. EÜ artikliga 253 nõutavate põhjenduste kohaselt peavad aktist endast selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused, et nad saaksid kaitsta oma õigusi, ja ühenduse kohus saaks teostada omapoolset kontrolli.

Komisjoni poolt riigiabi valdkonnas võetud otsuse puhul tuleb põhjendamisnõude hindamisel lähtuda vaidlustatud akti adressaatide ja teiste EÜ artikli 230 mõttes otseselt ja isiklikult puudutatud isikute huvist saada selgitusi. Seega ei saa riigiabi valdkonnas vastuvõetud otsuse põhjendamiskohustuse kindlaksmääramisel lähtuda ainult selle otsuse adressaadiks oleva liikmesriigi huvist olla informeeritud, kuna seda huvi võivad vähendada teatavad konkreetsed, haldusmenetluses vaidlustaud või vaidlustamata õiguslikud või faktilised asjaolud, kuid mis hõlmab kõiki faktilisi ja õiguslikke kaalutlusi, millel otsus põhineb.

(vt punktid 127 ja 156)

5. Komisjoni poolt vastuvõetud kord, mis reguleerib Treuhandanstalti toiminguid, näeb ette terve rea erandeid EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud üldpõhimõttest riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse osas. Komisjon soovis nende erandite kehtestamisega lihtsustada Treuhandanstalti kui erandliku iseloomuga asutuse poolt täidetavaid ülesandeid, mis seisnesid endise Saksa Demokraatliku Vabariigi ettevõtete ümberkorraldamises ja nende plaanimajanduselt turumajandusele ülemineku tagamises.

Siit nähtub, et mõistet „erastamine” kui EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse üldpõhimõtte suhtes erandi moodustava kava kohaldamise tingimust tuleb Treuhandanstalti abikavade puhul tõlgendada kitsendavalt. Sellise tõlgenduse puhul saab erastamise nende kavade mõttes lugeda toimunuks põhimõtteliselt vaid juhul, kui erainvestor omandab sellise osa riigiettevõtte kapitalist, mis annab talle selle ettevõtte üle kontrolli.

Uue ettevõtte loomist Tüüringi liidumaal, mis tegutseks uues valdkonnas ja mis ühendaks ühte endise Saksa Demokraatliku Vabariigi ettevõtjat ja ühte Saksamaa Liitvabariigi ettevõtjat, ei saa käsitleda erastamisena eespool viidatud Treuhandanstalti abikavade mõttes. Vastupidiselt nende kavadega mõeldud erastamisele, mille kohaselt peaks toimuma ettevõtja üleminek plaanimajanduselt turumajandusele, võimaldas uue ettevõtja loomine arendada välja täiesti uue äriplaani, millel on uued vahendid ja mis tegutseb uues valdkonnas.

(vt punktid 176 ja 177)

6. Komisjon võib sellise otsuse põhjendustes, millega komisjoni poolt heakskiidetud abimeetmete üldkorra alusel antud riigiabi tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks, piirduda nentimisega, et abi ei ole kooskõlas abikava heakskiitmisel toodud tingimustega, juhul kui haldusmenetluse käigus ei olnud kättesaadavad täpsustused, mille esitamise kohustus lasub asjassepuutuval liikmesriigil ja mis võivad tõendada kas seda, et tegemist ei ole uue abiga või et igal juhul oli see abi ühisturuga kokkusobiv ning seda ei oldud kasutatud valel eesmärgil.

(vt punkt 180)

7. Isegi kui vaidlusaluse akti põhjenduses on ära toodud ebaõiged faktilised asjaolud, ei pruugi selline puudus tuua kaasa akti tühistamist, kui vaidlustatud otsuse teistest põhjendustest nähtub, et akt on põhjendatud.

(vt punkt 191)

8. Asjaolu, et ettevõtjale riigiasutuse poolt antud finantsabi kasutati sellesama asutuse garantiiga laenude tagasimaksmiseks, ei võimalda järeldada, et tegemist on selle garantii alusel tehtud toiminguga ja mitte uue abiga.

(vt punktid 247 ja 281)

9. Komisjonil ei ole õigust nõuda ebaseadusliku riigiabi tagastamist ettevõtjalt, kellele see abi oli suunatud, juhul kui ta selle kohta otsuse vastuvõtmise ajal teadis või pidi teadma, et abi ei läinud sellele ettevõtjale.

Ebaseadusliku riigiabi tagastamist reguleerivate põhimõtetega ei ole kooskõlas otsus, millega nõutakse abi tagastamist ettevõtjalt, kellele see abi oli suunatud, juhul kui komisjonile oli otsuse tegemise ajal kättesaadav andmete kogum, millest nähtus, et see ettevõtja suurest osast abist tegelikku kasu ei saanud, kuna see suunati kõrvale, ning et need andmed võimaldavad kasvõi ligikaudselt määratleda, kui suur osa abist kõrvale suunati. Komisjon ei saa otsuse õigustamiseks tuua asjaolu, et asjassepuutuva liikmesriigi ametiasutused ei olnud talle esitanud täpseid andmeid selle kohta, kui suur osa abist kõrvale suunati, kuna ta ei ole kasutanud õigust paluda need andmed saata.

(vt punktid 321–323)

10. Ettevõtja, mis kuulub seotud ettevõtjate gruppi, kus kasutatakse grupisiseseid varade üleminekumehhanisme, ei saa olla kohustatud ebaseaduslikku riigiabi tagasi maksma – pealegi kui tema ei olnud abi saaja –, põhjendusel, et kontserni kuulumise tõttu sai ta seda abi tegelikult kasutada, kuna on selge, et selliseid üleminekumehhanisme kasutati üksnes tema kahjuks, mitte tema kasuks.

(vt punkt 324)

11. Asjaolu, et ettevõtja omandas osa ebaseaduslikku abi saanu varast ning jätkab tema tegevust, ei ole ilmtingimata piisav selleks, et järeldada, et tegemist on tehinguga, mille eesmärk on vältida komisjoni poolt selle abi tagastamise kohta tehtud otsuse tagajärgi. Et jõuda selgusele, kas tegemist oli kõrvalehoidmisega, tuleb arvesse võtta selliseid elemente nagu omandamise viis, eelkõige tegelikult makstud hind, teatud hulga vara jäämine abisaajale ning tehingu majanduslik loogika.

(vt punktid 326–343)