ELTL artiklitest 39 ja 40, määruse nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) põhjendustest 65 ja 77 ning selle määruse artikli 164 lõike 3 punktist b tuleneb nende koostoimes, et vastavalt olukorrale eksporditoetuste andmise põhieesmärk on siseturu stabiliseerimine. Selles osas annab määruse nr 1234/2007 artikkel 162 komisjonile kaalutlusõiguse eksporditoetuste kasutusele võtmiseks või võtmata jätmiseks ning seega ka mis tahes kehtestatud toetuste kaotamiseks.

Lõpetuseks tuleb märkida, et kuna juba määruse nr 1234/2007 artikli 164 lõike 3 sõnastusest tulenevalt võib komisjon eksporditoetused kindlaks määrata ühest või mitmest selles sättes ette nähtud asjaolust lähtudes, siis tuleb tõdeda, et selle sätte alusel vastu võetud määruses puudub ilmne hindamisviga, kui asjaomase hinnangu saab õiguspäraselt anda vähemalt ühe asjaolu alusel.

Eksporditoetuste kindlaksmääramisega seoses on nii, et kuna konkreetselt määruse nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus), artikli 164 lõige 3 ei kehtesta mingit konkreetset summat ega arvutusmeetodit, siis ei ole mingil moel välistatud, et selles sättes ette nähtud asjaolude uurimise järel võib komisjon ajutiselt kindlaks määrata toetuste suuruse tasemel 0 eurot. Lisaks olgu öeldud, et kuigi selle määruse artikli 164 lõige 2 võimaldab komisjonil kas jätta toetuste suuruse samaks rohkem kui kolmeks kuuks või seda vahepeal muuta, ei saa seda sätet mõista nii, et see kehtestab komisjonile kohustuse korraldada süstemaatiliselt iga kolme kuu järel korralduskomitee koosolek ainult selleks, et see pikendaks varem kindlaks määratud toetusi. Nimelt oleks selline tõlgendus, mis kohustab komisjoni ja korralduskomiteed pidama kasutuid koosolekuid, vastuolus hea halduse põhimõttega.

Mis puutub komisjoni poolt rakendusaktide vastuvõtmise korda, siis on määruse nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes, artikli 3 lõikes 3 ette nähtud esimese tähtaja eesmärk anda halduskomitee liikmetele võimalus vaadata rakendusakti eelnõu enne mis tahes koosolekut rahulikult läbi ning teine tähtaeg peab neile andma võimaluse väljendada oma arvamust selle eelnõu kohta. Kuna ELTL artikli 291 lõige 3 näeb otsesõnu ette liikmesriikide kontrolli komisjoni rakendusvolituste, mis tal on selle artikli lõike 2 alusel, teostamise suhtes, siis tuleb lisaks märkida, et esimene tähtaeg peab tagama ka selle, et halduskomitee liikmed teavitaksid oma liikmesriikide valitsusi komisjoni ettepanekutest, et need valitsused saaksid sise- ja väliskonsultatsioonide abil määratleda seisukoha selleks, et kaitsta korralduskomitees oma huve. Nagu nimelt nähtub määruse nr 182/2011 artikli 3 lõikest 7, esindab korralduskomitee liige oma valitsust, kes peab otsustama, millisel tasemel ta on menetluse eri etappides esindatud.

Seetõttu tuleb tõdeda, et määruse nr 182/2011 artikli 3 lõike 3 sõnastuse ja eesmärkidega ei ole kooskõlas selline toimimisviis, mille puhul antakse rakendusakti eelnõu korralduskomiteele alles selle eelnõu läbivaatamiseks kokku kutsutud koosolekul. Nimelt ei pea komisjon nii toimides kinni esimesest 14 päeva pikkusest tähtajast. Lisaks läheb see toimimisviis vastuollu sellega, kuidas on üles ehitatud määrus nr 182/2011, mille artikkel 8 võimaldab komisjonil tungivatel põhjustel võtta vastu viivitamata kohaldatavaid määrusi, ilma et korralduskomiteega eelnevalt konsulteeritaks. Lõpetuseks tuleb tõdeda, et toimimisviis, mis jätab korralduskomitee liikmed võimaluseta väljendada muul ajal kui vastaval koosolekul oma arvamust ja teha ettepanekuid muudatuste tegemiseks, läheb vastuollu selle määruse artikli 3 lõike 4 esimese lõiguga, mille kohaselt peab komitee liikmetel olema võimalus teha seda igal ajal enne õigusakti vastuvõtmist.

Kuigi komisjoni väljakujunenud toimimisviis võis sobida sellise määruse vastuvõtmise varasemasse õiguslikku raamistikku, nimelt komiteemenetlust reguleerivates otsustes ette nähtud raamistikku, välistavad selle jätkuva järgimise esmase õiguse muudatused, mis tulenevad ELi toimimise lepingu vastuvõtmisest, ja sellest tulenevad teisese õiguse muudatused, mis tehti määruse nr 182/2011 vastuvõtmisega.

(vt punktid 102–107 ja 113)