Kohtuasi C-176/11

HIT hoteli, igralnice, turizem dd Nova Gorica

ja

HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na srečo in turizem dd

versus

Bundesminister für Finanzen

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof (Austria))

„ELTL artikkel 56 — Teenuste osutamise vabaduse piirang — Hasartmängud — Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on teistes liikmesriikides asuvate kasiinode reklaamimine asjaomases liikmesriigis keelatud, kui nende riikide seadusega tagatud mängijate kaitse ei ole samaväärne asjaomases liikmesriigis kehtiva kaitsetasemega — Põhjendatus — Ülekaalukas üldine huvi — Proportsionaalsus”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Siseriiklikud õigusnormid, mis seavad teistes liikmesriikides asuvate kasiinode reklaamimise asjaomases liikmesriigis sõltuvusse tingimusest, et nende riikide seadusega tagatud mängijate kaitse peab olema samaväärne asjaomases liikmesriigis kehtiva kaitsetasemega – Lubatavus

(ELTL artikkel 56)

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel antakse luba reklaamida teises liikmesriigis asuvaid kasiinosid üksnes tingimusel, et selles teises liikmesriigis kehtestatud mängijate kaitset käsitlevad õigusnormid pakuvad sisuliselt samaväärseid tagatisi kui need, mis on kehtestatud esimese liikmesriigi vastavate õigusnormidega.

Sellised õigusnormid piiravad teenuste vaba liikumist ELTL artikli 56 mõttes, kuid neid võib õigustada selline ülekaalukas üldine huvi nagu tarbijate kaitse ning pettuste ja kodanike mängimisega seonduvale liigsele kulutamisele õhutamise ennetamine. Liikmesriikide poolt kehtestatud piirangud peavad siiski vastama proportsionaalsuse põhimõttele. Kui antud valdkonda ei ole ühtlustatud, on liikmesriigid vabad määrama kindlaks oma hasartmängualase poliitika eesmärgid ja täpselt määratlema soovitud kaitse taseme. Järelikult ei lähe kõnealused õigusnormid kaugemale sellest, mis on vajalik, kui need nõuavad reklaamiloa andmiseks üksnes tõendamist, et tagatakse sisuliselt samaväärne kaitse tase hasartmänguga seotud ohtude vastu nagu see liikmesriik ise tagab.

Juhul kui need õigusnormid nõuaksid, et teise liikmesriigi eeskirjad oleksid identsed, või kui need kehtestaksid eeskirjad, mis ei oleks otseselt seotud kaitsega mängudest tulenevate riskide vastu, siis oleks olukord siiski teistsugune ja selliseid õigusnorme tuleks pidada ebaproportsionaalseteks.

(vt punktid 19–22, 24, 31, 32, 36 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-176/11

HIT hoteli, igralnice, turizem dd Nova Gorica

ja

HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na srečo in turizem dd

versus

Bundesminister für Finanzen

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof (Austria))

„ELTL artikkel 56 — Teenuste osutamise vabaduse piirang — Hasartmängud — Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on teistes liikmesriikides asuvate kasiinode reklaamimine asjaomases liikmesriigis keelatud, kui nende riikide seadusega tagatud mängijate kaitse ei ole samaväärne asjaomases liikmesriigis kehtiva kaitsetasemega — Põhjendatus — Ülekaalukas üldine huvi — Proportsionaalsus”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Teenuste osutamise vabadus — Piirangud — Hasartmängud — Siseriiklikud õigusnormid, mis seavad teistes liikmesriikides asuvate kasiinode reklaamimise asjaomases liikmesriigis sõltuvusse tingimusest, et nende riikide seadusega tagatud mängijate kaitse peab olema samaväärne asjaomases liikmesriigis kehtiva kaitsetasemega — Lubatavus

(ELTL artikkel 56)

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel antakse luba reklaamida teises liikmesriigis asuvaid kasiinosid üksnes tingimusel, et selles teises liikmesriigis kehtestatud mängijate kaitset käsitlevad õigusnormid pakuvad sisuliselt samaväärseid tagatisi kui need, mis on kehtestatud esimese liikmesriigi vastavate õigusnormidega.

Sellised õigusnormid piiravad teenuste vaba liikumist ELTL artikli 56 mõttes, kuid neid võib õigustada selline ülekaalukas üldine huvi nagu tarbijate kaitse ning pettuste ja kodanike mängimisega seonduvale liigsele kulutamisele õhutamise ennetamine. Liikmesriikide poolt kehtestatud piirangud peavad siiski vastama proportsionaalsuse põhimõttele. Kui antud valdkonda ei ole ühtlustatud, on liikmesriigid vabad määrama kindlaks oma hasartmängualase poliitika eesmärgid ja täpselt määratlema soovitud kaitse taseme. Järelikult ei lähe kõnealused õigusnormid kaugemale sellest, mis on vajalik, kui need nõuavad reklaamiloa andmiseks üksnes tõendamist, et tagatakse sisuliselt samaväärne kaitse tase hasartmänguga seotud ohtude vastu nagu see liikmesriik ise tagab.

Juhul kui need õigusnormid nõuaksid, et teise liikmesriigi eeskirjad oleksid identsed, või kui need kehtestaksid eeskirjad, mis ei oleks otseselt seotud kaitsega mängudest tulenevate riskide vastu, siis oleks olukord siiski teistsugune ja selliseid õigusnorme tuleks pidada ebaproportsionaalseteks.

(vt punktid 19–22, 24, 31, 32, 36 ja resolutsioon)