ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Austria) 26. jaanuaril 2022 – BF versus Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

(Kohtuasi C-52/22)

(2022/C 158/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: BF

Vastustaja: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, (1) artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a ning artikli 6 lõiget 1 ja õiguskindluse, seniste eeliste säilitamise ja liidu õiguse tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid – nagu on kõne all põhikohtuasjas –, mille kohaselt korrigeeritakse pensioni, mida makstakse sellele ametnike rühmale, kellel oli õigus saada pensioni hiljemalt alates 1. detsembrist 2021 (kogupension 1965. aasta pensioniseaduse (Pensionsgesetz) alusel), esmakordselt alles alates pensioniõiguse tekkimise aastale järgneva teise kalendriaasta 1. jaanuarist, samal ajal kui pensioni, mida makstakse sellele ametnike rühmale, kellel oli või on õigus saada pensioni alles alates 1. jaanuarist 2022 (kogupension 1965. aasta pensioniseaduse alusel), korrigeeritakse juba alates pensioniõiguse tekkimise aastale järgneva kalendriaasta 1. jaanuarist?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
1.

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) artikli 77 lõiget 1 koosmõjus artikli 78 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et järelevalveasutuse otsus, mille järelevalveasutus andmesubjektile teatavaks teeb, a) on oma olemuselt petitsioonile antav vastus? Kas sellest tulenevalt piirdub järelevalveasutuse otsuse kohtulik kontroll, mis on ette nähtud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 78 lõikes 1, põhimõtteliselt sellega, kas asutus on kaebuse läbi vaadanud, kaebuse eset asjakohaselt uurinud ja kaebajat uurimise tulemusest teavitanud, või b) on see käsitatav asutuse sisulise otsusena? Kas sellest tulenevalt peab kohus, kes teostab järelevalveasutuse otsuse kohtulikku kontrolli, mis on ette nähtud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 78 lõikes 1, sisulise otsuse täies ulatuses läbi vaatama, kusjuures konkreetsel juhul – näiteks kui kaalutlusõiguse kasutamine ei ole võimalik (null-kaalutlus) – võib kohus kohustada järelevalveasutust ka võtma konkreetset meedet isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 58 tähenduses.
8. veebruaril 2022 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Bulgaaria Vabariik

(Kohtuasi C-85/22)

(2022/C 148/24)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: Gr. Koleva ja C. Hermes)

Kostja: Bulgaaria Vabariik

Hageja nõuded

Hageja palub

1. tuvastada, et Bulgaaria Vabariik on rikkunud direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (elupaikade direktiiv) (1) artikli 4 lõikest 4 ja artikli 6 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta — ei ole võimalikult kiiresti – hiljemalt aga kuue aasta jooksul – määranud erikaitsealadeks 229 alast 194 ala, mis tunnistati 12. detsembri 2008. aasta otsustega 2009/93/EÜ, 2009/91/EÜ ja 2009/92/EÜ ning 16. novembri 2012. aasta otsusega 2013/23/EÜ ühenduse tähtsusega aladeks; — on rikkunud süstemaatiliselt ja jätkuvalt oma kohustusi määrata kindlaks nende alade jaoks spetsiifilised detailsed kaitse-eesmärgid; — on rikkunud süstemaatiliselt ja jätkuvalt oma kohustusi määrata kindlaks vajalikud kaitsemeetmed, mis vastavad nendel aladel esinevate, I lisas loetletud looduslike elupaigatüüpide ja II lisas loetletud liikide ökoloogilistele vajadustele; — ei ole võtnud artikli 6 lõiget 1 nõuetekohaselt riigisisesesse õigusesse üle.

2. mõista kohtukulud välja Bulgaaria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleval juhul ei ole Bulgaaria Vabariik elupaikade direktiivi artikli 6 lõiget 1 nõuetekohaselt üle võtnud ning artikli 4 lõiget 4 ja artikli 6 lõiget 1 nõuetekohaselt kohaldanud.

Elupaikade direktiivi artikli 4 lõikes 4 on muu hulgas nõutud: kui ala on lõikes 2 sätestatud korras kinnitatud ühenduse jaoks oluliseks alaks, määrab asjaomane liikmesriik ala erikaitsealaks võimalikult kiiresti, kuid hiljemalt kuue aasta jooksul. Euroopa Kohus selgitas kohtuasjas C-849/19, komisjon vs. Kreeka (EU:C:2020:1047), et liikmesriigid on ka kohustatud määrama iga erikaitseala jaoks kindlaks konkreetsed kaitse-eesmärgid. Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt kehtestavad liikmesriigid erikaitsealade suhtes vajalikud kaitsemeetmed, mille hulka kuuluvad vajaduse korral asjakohased kaitsekorralduskavad, mis on eraldi välja töötatud või lisatud muudesse arengukavadesse, ning asjakohased õiguslikud, halduslikud või lepingulised meetmed, mis vastavad aladel esinevate I lisa looduslike elupaigatüüpide ja II lisa liikide ökoloogilistele vajadustele.

Komisjon on seisukohal, et Bulgaaria Vabariik ei ole täitnud järgmisi eespool nimetatud sätetest tulenevaid kohustusi: erikaitsealade õigel ajal kindlaks määramine; alade jaoks spetsiifiliste detailsete kaitse-eesmärkide kindlaksmääramine; vajalike kaitsemeetmete kindlaksmääramine ja elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 1 nõuetekohane ülevõtmine riigisisesesse õigusesse.

(1) EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102.
1.

Tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik — on rikkunud direktiivi 92/43/EMÜ (1) artikli 4 lõiget 4, sest ta ei määranud erikaitsealaks 88 ala 4 606 alast, mille puhul on möödunud selles sättes ette nähtud kuueaastane tähtaeg; — on rikkunud direktiivi 92/43 artikli 4 lõiget 4, sest ta ei määranud kõnealusest 4 606 alast 88 ala puhul kindlaks ühtegi kaitse-eesmärki ning lisaks järgis ta kaitse-eesmärkide kindlaksmääramisel üldiselt ja struktuuriliselt praktikat, mis ei vasta selles sättes ette nähtud õiguslikele nõuetele; — on rikkunud direktiivi 92/43 artikli 6 lõiget 1, sest ta ei kehtestanud kõnealusest 4 606 alast 737 ala suhtes ühtegi kaitsemeedet ning lisaks järgis ta kaitsemeetmete kehtestamisel üldiselt ja struktuuriliselt praktikat, mis ei vasta selles sättes ette nähtud õiguslikele nõuetele;
2.

Kas direktiivi 89/665 artikli 1 lõikega 3 ja [Euroopa Liidu õiguse] konkurentsikaitse valdkonna põhimõtetega on vastuolus see, et halduskohus ei või läbi vaadata lepingupartneri valiku menetlusest lõplikult kõrvaldatud pakkuja kaebust, mis on esitatud hankija enesekontrollist keeldumise peale seoses otsustega menetluses osaleda lubamise ja lepingu sõlmimise kohta, mis on tehtud selliste pakkujate kasuks, kes on menetluse esemeks oleva sektoriga samas sektoris sõlminud konkurentsi kahjustavaid kokkuleppeid, mille olemasolu on kohus kindlaks teinud?
2.

Kui ainuüksi viimases kohtuastmes süüdimõistmine eriti raske kuriteo eest ei ole piisav, et tuvastada ohtu ühiskonnale, siis kas direktiivi 2011/95/EL artikli 14 [lõike 4 punkti] b tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik peab tõendama, et pärast süüdimõistmist kujutab kaebaja jätkuvalt ohtu ühiskonnale? Kas liikmesriik peab tõendama, et see oht on reaalne ja aktuaalne või piisab potentsiaalse ohu olemasolust? Kas direktiivi 2011/95/EL artikli 14 [lõike 4 punkti] b, tõlgendatuna eraldi või koostoimes proportsionaalsuse põhimõttega, tuleb tõlgendada nii, et see lubab pagulasseisundi äravõtmist üksnes juhul, kui see on proportsionaalne ja kui selle staatuse saanud isikust lähtuv oht on piisavalt tõsine, et selline äravõtmine oleks õigustatud?
5.

Kas kohtupraktika, mis tarbijakrediidilepingu kohustusliku tingimuse väidetava puudumise korral eeldab, et see asjaolu oli tarbijale teada juba krediidilepingu allkirjastamise ajal, eriti kui tarbija eraldi kinnitas, et ta on teiste seotud laenudokumentide (nagu näiteks tarbijakrediidi standardinfo teabeleht, saadud dokumentide nimekiri jms) allkirjastamisega end krediidilepinguga kurssi viinud, on vastuolus nõukogu direktiiviga 93/13/EMÜ tervikuna ja eriti selle põhjendusega 5 (arvestades, et üldjuhul tarbijad ei tunne õigusnorme, mis reguleerivad teistes liikmesriikides kaupade müügi või teenuste osutamise lepinguid; samas võib selline teadmatus takistada neil teises liikmesriigis kaupade või teenuste ostmiseks otseste tehingute tegemist).
2.

Kas kindlustusandjal, kes on jätnud tarbijale vastuväite esitamise õiguse kohta teabe andmata või on andnud kõnealuse õiguse kohta üksnes ebaõiget teavet, on keelatud tugineda sellest tarbijale tulenevate õiguste – eelkõige vastuväite esitamise õiguse – vastu väitele, et õigus on kaotatud või et seda on kasutatud kuritarvitaval viisil või et aeg on möödunud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 28. jaanuaril 2022 – PL versus État belge

(Kohtuasi C-56/22)

(2022/C 148/22)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: PL

Vastustaja: État belge

Eelotsuse küsimused

Kas liidu õigust, eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja direktiivi 2008/115/EÜ (1) sätteid, kohaldatakse liikmesriigi praktika suhtes, mis võimaldab tal kohapeal seadustada välismaalase ebaseaduslikku riigis viibimist? Kui jah, siis kas direktiivi 2008/115/EÜ artikleid 5, 6 ja 13, tõlgendatuna koos selle [põhjendustega 6 ja 24], ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 1, 7, 14, 20, 21, 24 ja 47 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik kavatseb väljastada oma territooriumil ebaseaduslikult viibivale kolmanda riigi kodanikule kaastundlikel, humanitaarsetel või muudel põhjustel sõltumatu elamisloa või muu loa riigis viibida, võib ta ühelt poolt kõnealuselt kodanikult nõuda eelnevat tõendamist, et taotluse esitamine tema päritoluriigis on võimatu, ja teiselt poolt jätta oma õigusaktides sätestamata a fortiori objektiivsed tingimused ja kriteeriumid, mis võimaldaksid tal neid kaastundlikke, humanitaarseid või muid põhjusi õigustada, tehes sellega vastamise niisugusele taotlusele ettenägematuks või koguni meelevaldseks? Juhul kui need kriteeriumid võivad jääda õigusaktides sätestamata, siis kas asjaolu, et ainus ettenähtud õiguskaitsevahend põhineb õiguspärasusel, mis välistab rangelt igasugused otstarbekuse kaalutulused, ei ohusta õigust tõhusale õiguskaitsele?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/115/EÜ, ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98).
3.

Kas juhul, kui lepingu artikli 30 lõike 2 sätetele koostoimes artikli 30 lõike 1 punktidega a ja c antud tõlgendusest tuleneb, et viidatud sätted ei ole põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavad, kuna liidu kodanik on pärast üleminekuperioodi lõppu oma elukohast loobunud, tuleb lepingu artikli 30 lõiget 4 koostoimes lõikega 3 tõlgendada nii, et vastuvõtvas riigis või töökohariigis elavad või töötavad isikud ei ole artikli 30 lõikega 1 enam hõlmatud, kui nende õiguslik staatus töölepingu alusel töötava isikuna (töötaja) on lõppenud, mistõttu on nad riigis elamise õiguse kaotanud ja töökohariigist või vastuvõtvast riigist pärast üleminekuperioodi lõppu lahkunud, või tuleb viidatud sätteid tõlgendada nii, et artikli 30 lõikes 4 sätestatud piirang puudutab riigis elamise ja töötamise õigust, mida on kasutatud pärast üleminekuperioodi lõppu, ilma et oleks oluline, millal õigused – juhul kui need pärast üleminekulõppu veel olemas olid – lõppesid?
C 138/21

ET

Jean-François Jalkhi 7. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 1. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-230/21: Jalkh versus parlament

(Kohtuasi C-82/22 P)

(2022/C 138/24)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Jean-François Jalkh (esindaja: advokaat F. Wagner)

Teine menetlusosaline: Euroopa Parlament

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 1. detsembri 2021. aasta otsus kohtuasjas: Jalkh vs. parlament;

— tühistada Euroopa Parlamendi 25. märtsi 2021. aasta otsus P9_TA(2021)0092, mis tehti hagejalt puutumatuse võtmise taotluse kohta (2020/2110 (IMM));

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuses tugineb apellant kolmele väitele.

Esimene väide: rikutud on reeglit „le pénal tient l’administratif et le civil en l’état“ (haldus- ja tsiviilmenetlus tuleb peatada kuni kriminaalmenetluse lõpuni). Apellandi sõnul tegi Üldkohus ilmse hindamisvea ja jättis oma analüüsis kõrvale liidu kehtivad õigusnormid ja liidu ühe liikmesriigi kohtupraktika, mida oleks saanud ja tulnud käesolevas asjas arvestada, et peatada menetlus, mis puudutas puutumatuse äravõtmist – kuna 15. detsembril 2020 oli Brüsseli eeluurimiskohtunikule esitatud kuriteoteade X suhtes, menetluses koos tsiviilkostjaga – ning dokumentide võltsimist ja võltsitud dokumentide kasutamist.

Teine väide: ilmne viga liidu õiguse hindamisel, sest tähelepanuta jäeti 19. novembri 2019. aasta teatise 0011/2019 artikli 7 rikkumine Euroopa Parlamendi õiguskomisjonis.

Apellandi väitel tegi Üldkohus ilmse vea liidu õiguse ja selle põhimõtete (võrdse kohtlemise põhimõte, hea halduse põhimõte) hindamisel, millel on eraldi tähendus menetlusele, sest apellant tugines sellele, et käsikirjalist märkust „très attentive“, millega oli täiendatud masinakirjalist viisakusväljendit justiitsministri 16. juuni 2020. aasta kirjal, tuleb mõista nii, et Prantsuse valitsus soovis tingimata kohaldada poliitilise arutelu keskmes olevat kohtumenetlust ja väljendada fumus persecutionnis't.

Kolmas väide: rikutud on immuniteetide protokolli artiklit 9. Üldkohus leidis küll, et apellandile ette heidetud asjaolud, eelarve kasutamine Jean-François Jalkhi poolt parlamendiliikme assisteerimise kulud katmiseks, on hõlmatud protokolli artiklis 9 reguleeritud puutumatusega, kuid lükkas vastuväite põhjendusi esitamata üldise sõnastusega tagasi.
3.

Kas mõiste „elektritootja“ direktiivi 2003/87/EÜ artikli 3 punkti u tähenduses – nagu seda käsitatakse Euroopa Kohtu (viienda koja) 20. juuni 2019. aasta otsuses ExxonMobil Production Deutschland GmbH vs. Bundesrepublik Deutschland (C-682/17) eelotsusetaotluse kohta, mille Verwaltungsgericht Berlin (Berliini halduskohus, Saksamaa) esitas ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule oma 28. novembri 2017. aasta kohtulahendiga – hõlmab ka olukordi, kus käitis toodab mittetõhusa koostootmise teel väga väikese osa energiast, sest käitise eripära on see, et tal on mitu muud soojusenergiaallikat, mis ei ole koostootmisega seotud ja mille omadused annaksid alust tasuta lubatud heitkoguse ühikuid eraldada?
2.

Kas direktiivi 2008/48/EÜ artiklist 23 tuleneva karistuse tõhususe põhimõttega on õiguskindluse ja liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtteid arvestades vastuolus see, et kohtunik ei tohi tunnistada laenulepingut tühiseks pärast seda, kui on ex officio kohaldanud riigisisese õiguse sätet, millega on üle võetud eelnimetatud direktiivi artikkel 14, ilma et tarbija oleks seda taotlenud või vähemalt nõustunud tühisuse tuvastamisega?
5.

Juhul, kui vastus esimesele, teisele või mõlemale küsimusele on eitav, siis kas direktiivi 2006/112/EÜ artikli 185 lõikega 1 on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu seda on ZDDS artikli 79 lõige 3 kuni 31. detsembrini 2016 kehtinud redaktsioonis või ZDSS artikli 79 lõige 1 alates 1. jaanuarist 2017 kehtivas redaktsioonis, mis näeb kauba mahakandmisel ette kohustuse korrigeerida sisendkäibemaksu mahaarvamist, isegi kui kaup on hiljem müüdud maksustatava kaubatarnena lisa 2 tähenduses või kui see on hävinud või kõrvaldatud ja see asjaolu on nõuetekohaselt tõendatud või kinnitatud?
C 191/22

ET

Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. 3. märtsil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 21. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-263/15 RENV: Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo versus komisjon

(Kohtuasi C-163/22 P)

(2022/C 191/28)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellandid: Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. (esindajad: õigusnõustajad K. Gruszecka-Spychała ja P. K. Rosiak)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Poola Vabariik

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu (kuues koda) 21. detsembri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-263/15 RENV: Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo vs. komisjon;

— lahendada kohtuasi, lugedes apellatsioonkaebuse esimene, neljas ja kuues väide põhjendatuks, ning lähtudes hagiavalduse nõuetest, tühistada vaidlustatud otsus;

— eespool teises taandes nimetatud kohtuotsusega mõista välja esimese astme ja apellatsiooniastme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Esimese väite kohaselt on Üldkohus ELTL artikli 107 lõike 1 tõlgendamisel rikkunud õigusnormi, kui ta analüüsis hagiavalduse esimese väite esimest osa, mis puudutab eelise ebaõiget tuvastamist ja tagastatava abisumma vale kindlaksmääramist, millele viidati hagiavalduse neljandas väites.

Teine väide puudutab õigusnormi rikkumist, kuna Üldkohus, analüüsides hagiavalduse kuuenda väite teist osa otsuse 2014/883/EL (1) kehtetuks tunnistamise ja vaidlustatud otsuses selle asendamise õigusvastasust, ei võtnud arvesse õiguspärase ootuse, õiguskindluse ja tõhusa õiguskaitse põhimõtet, sest ta andis kehtiva õigusega vastuolus oleva tõlgenduse, lubades komisjonil vabalt kehtetuks tunnistada oma õigusakt, mis on juba Üldkohtusse esitatud hagi ese, ning vabalt muuta selle akti sisu, ilma et oleks arvesse võtnud selle poole huve ja ootusi, kes nimetatud akti vaidlustas.

Kolmanda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta analüüsis hagiavalduse kuuenda väite kolmandat osa, mis puudutab hagejate menetlusõiguste rikkumist, ning hea halduse, lojaalse koostöö ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kuna Üldkohus ei tuvastanud, et komisjonil oli kohustus muuta menetluse algatamise otsust või teha selles osas uus otsus olukorras, kus täidetud olid vaidlustatud kohtuotsuses nimetatud tingimused, mis õigustavad menetluse algatamise otsuse parandamist või laiendamist.

(1) Komisjoni 11. veebruari 2014. aasta otsus 2014/883/EL meetme SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ja ex 12/N) (Poola) kohta, millega muudetakse Gdynia-Kosakowo lennujaama (teatavaks tehtud numbri C(2014) 759 all) (ELT 2014, L 357, lk 51).
1.

Kas kohtute sõltumatuse põhimõttega, mis on sätestatud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus, koostoimes ELL artikliga 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47, on vastuolus selline riigisisene säte nagu Rumeenia põhiseaduse artikli 148 lõige 2, tõlgenduses, mille andis sättele Curtea Constituțională (konstitutsioonikohus) oma otsuses nr 390/2021, mille kohaselt riigisisestel kohtutel ei ole õigust kontrollida, kas riigisisene säte, mis on Curtea Constituțională (konstitutsioonikohus) kohtuotsusega põhiseadusele vastavaks tunnistatud, on kooskõlas liidu õiguse sätetega?
4.

Kas aluspatendi mõisted „leiutustegevuse keskne osa“, „keskne leiutustegevuse tulemus“ ja/või „leiutise ese“ on täiendava kaitse tunnistuse määruse artikli 3 punkti c tõlgendamisel olulised ja juhul, kui mõned või kõik need mõisted on olulised, kuidas tuleb nendest mõistetest täiendava kaitse tunnistuse määruse artikli 3 punkti c tõlgendamisel aru saada? Kas nimetatud mõistete kasutamisel on vahet, kas tegemist on ühest toimeainest koosneva tootega (nn üksiktoode) või tootega, mille puhul on tegemist toimeainete kombinatsiooniga (nn kombineeritud toode), ja kui jah, siis millises osas? Kuidas hinnata viimati nimetatud küsimust juhul, kui aluspatent sisaldab ühelt poolt üksiktoote patendinõudlust ja teiselt poolt kombineeritud toote patendinõudlust, kusjuures viimati nimetatud patendinõudlus käsitleb toimeainete kombinatsiooni, mis koosneb üksiktoote toimeainest ja lisaks ühest või mitmest toimeainest vastavalt teadaolevale tehnika tasemele?
C 171/21

ET

Debregeas et associés Pharma (D & A Pharma) 25. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 22. detsembri 2021. aasta määruse peale kohtuasjas T-381/21: Debregeas & Associés Pharma versus EMA

(Kohtuasi C-136/22 P)

(2022/C 171/27)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Debregeas et associés Pharma (D & A Pharma) (esindajad: advokaadid N. Viguié, D. Krzisch)

Teine menetlusosaline: Euroopa Ravimiamet

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu (kaheksas koda) 22. detsembri 2021. aasta määrus kohtuasjas T-381/21: Debregeas & Associés Pharma vs. EMA;

seejärel

— saata kohtuasi Euroopa Liidu Üldkohtule, et EMA saaks esitada enda sisulised seisukohad ja Üldkohus teha sisulise otsuse;

Kui Euroopa Kohus leiab, et kohtuasi on otsuse tegemiseks sobivad staadiumis, jätta kohtuasi Üldkohtule saatmata:

— rahuldada hageja poolt esimeses kohtuastmes esitatud nõuded;

— tühistada otsus, millega Euroopa Ravimiamet (EMA) lõpetas inimravimikomitee (CHMP) teadusnõuanderühma „Scientific Advisory Group on Psychiatry“ tegevuse, millest anti teada EMA 5. mai 2021. aasta avalikus konkursiteates, milles kutsuti eksperte üles andma teada oma huvist saada alaliste teadusnõuanderühmade (SAG) liikmeteks, ja EMA 5. mail 2021 avaldatud pressiteates;

igal juhul,

— mõista käesoleva menetlusega seotud kohtukulud välja EMA-lt.

Väited ja peamised argumendid

Esimeses väites leiab apellant, et Üldkohus ei saanud, ilma õigusnormi rikkumata ja ilmset hindamisviga tegemata, asuda seisukohale, et D & A ei oma õigust seda otsust vaidlustada, sest vaidlustatud otsuse võimalik tühistamine ei anna talle mingisugust eelist, kuigi mõju D & A olukorrale ja tema õigustele on juba kindel, samuti eelis, mida ta saaks vaidlustatud otsuse tühistamisest, kuna:

— D & A esitas kaebuse 6. juuli 2020. aasta otsuse peale, millega oli rahuldamata jäetud tema müügiloa taotlus tulenevalt menetlusnormi rikkumisest CHMP arvamuse aluseks olnud menetluses, sest läbivaatamise menetluses jäeti konsulteerimata psühhiaatriaalase teadusnõuanderühmaga (T-556-20);

— Psühhiaatriaalase SAG lõpetamine võtab menetlustagatise psühhiaatrilise ravimi müügiloa taotlejalt.

Teises väites leiab apellant, et Üldkohus ei saanud, ilma õigusnormi rikkumata ja ilmset hindamisviga tegemata, asuda seisukohale, et D & A põhjendatud huvi ei ole aktuaalne ja kindel, vaid üksnes tulevikus tekkiv ja hüpoteetiline, sest D & A esitas kaebuse 6. juuli 2020. aasta otsuse peale, millega oli rahuldamata jäetud tema müügiloa taotlus tulenevalt menetlusnormi rikkumisest CHMP arvamuse aluseks olnud menetluses, sest läbivaatamise menetluses jäeti konsulteerimata psühhiaatriaalase teadusnõuanderühmaga (T-556-20).