Sertifitseerimist taotlenud ettevõtjate tehnilise ja finantsvõimekuse kontrolli, nende isikute avalduste, tunnistuste ja dokumentide tõesuse ja sisu kontrolli, kellele tuleb tunnistus väljastada, ning kandidaadi või pakkuja isiklikku olukorda puudutavate tingimuste täitmise kontrolli ei saa käsitada tegevusena, mis hõlmab avaliku võimu teostamisele iseloomuliku iseseisva otsustuspädevuse rakendamist, kuna see kontrollimine on kogu ulatuses liikmesriigi õigusnormidega kindlaks määratud. Lisaks toimub see kontrollimine otsese riikliku järelevalve all ja selle funktsioon on lihtsustada hankijate ülesannet ehitustööde riigihangete valdkonnas, kuna selle eesmärk on võimaldada hankijatel täita oma ülesannet, omades pakkujate nii tehnilise kui finantsvõimekuse kohta täpset ja üksikasjalikku teavet.

Arvestades seda, et nimetatud äriühingud on konkurentsi tingimustes tegutsevad tulunduslikud ettevõtjad ning neil ei ole mingit otsustusõigust, mis oleks seotud avaliku võimu teostamise ülesannete täitmisega, ei kujuta nende äriühingute sertifitseerimistegevus endast otseselt ja konkreetselt avaliku võimu teostamisel osalemist ELTL artikli 51 tähenduses.

Direktiivi 2006/123 teenuste kohta siseturul artiklit 14 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et sertifitseerimisorgani volitustega äriühingute registrijärgne asukoht peab olema liikmesriigi territooriumil.

Nimetatud artikkel keelab liikmesriikidel seada oma territooriumil teenuste osutamise valdkonnas turulepääsule tingimusi, mis on loetletud selle sätte punktides 1–8, kohustades neil pigem neid tingimusi järjekindlalt kaotama. Need nõuded ei ole põhjendatavad. Ühelt poolt tuleneb nimetatud artiklist, et selle artikli punktides 1–8 loetletud nõuded on „keelatud”. Lisaks ei viita miski selle artikli sõnastuses sellele, et liikmesriikidel oleks õigus põhjendada niisuguste nõuete säilitamist nende siseriiklikus õiguses. Teiselt poolt tugineb direktiivi 2006/123 üldine ülesehitus asutamisvabaduse osas selgele vahetegemisele keelatud nõuete ja hindamisele kuuluvate nõuete vahel. Kui esimesi reguleerib direktiivi artikkel 14, siis teised kuuluvad artikli 15 reguleerimisalasse.

Direktiivi 2006/123 artikli 3 lõike 3 selline tõlgendus, mille kohaselt oleks liikmesriikidel lubatud põhjendada direktiivi artiklis 14 keelatud nõuet esmase õiguse alusel, võtaks viimati nimetatud sättelt kogu tema kasuliku mõju, eitades lõppastmes selle sättega saavutatud ühtlustamist. Veel on oluline rõhutada, et direktiivi artikli 14 tõlgendamine nii, et selles sättes loetletud keelatud nõudeid ei saa põhjendada, ei ole vastuolus direktiivi 2006/123 artikli 3 lõikega 3. Sellise, ilma põhjendamisvõimaluseta keelu eesmärk on tagada järkjärguline ja kiire selliste asutamisvabaduse piirangute kaotamine, mida liidu seadusandja ja Euroopa Kohus peavad siseturu toimimist oluliselt kahjustavaks. See eesmärk on EL toimimise lepinguga kooskõlas.

Kuigi on tõsi, et põhimõtteliselt võivad liikmesriigid ELTL artikli 52 lõike 1 alusel asutamisvabaduse piirangu kehtestavaid liikmesriigi meetmeid mõnel selles sättes loetletud põhjusel põhjendada, ei tähenda see siiski seda, et liidu seadusandja – võttes vastu teisese õiguse akti nagu direktiiv 2006/123, et täpsustada ühte EL toimimise lepinguga kehtestatud põhivabadust – ei võiks teatavaid erandeid piirata, eriti juhul, kui asjaomane teisese õiguse säte ei tähenda midagi muud kui väljakujunenud kohtupraktika ülevõtmist, mille kohaselt on selline nõue, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, vastuolus põhivabadustega, millele ettevõtjad võivad tugineda.

(vt punktid 26, 28, 30, 31, 37 ja 39–41 ning resolutsiooni punkt 2)