KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 10. novembril 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑578/19

X

versus

Kuoni Travel Ltd,

menetluses osales:

ABTA Ltd

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus))

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 90/314/EMÜ – Reisipaketid, puhkusepaketid ja ekskursioonipaketid – Reisikorraldaja ja tarbija vahel sõlmitud pakettreisileping – Reisikorraldaja vastutus selle eest, kas teised teenuseosutajad täidavad nõuetekohaselt lepingust tulenevaid kohustusi – Vastutusest vabastamine – Sündmus, mida reisikorraldaja või teenuseosutaja ei saanud ette näha või ära hoida – Kahju, mis tulenes lepingujärgse teenuseosutajana tegutseva hotellitöötaja tegudest – Mõiste „teenuste osutaja“

I. Sissejuhatus

1. „Käsitleda lepingu ja lepinguvälise kahju õiguslike kategooriate asemel lepingust tulenevat ja lepinguvälist vastutust tähendab – nagu kunagi märkis Victoria ajastu kohtunik Lord Justice Bramwell – minna lihtsatelt ingliskeelsetelt sõnadelt üle erialasõnavarale. […] See kohtunik pidas arvatavasti silmas common law empiirilist lähenemist niisugusena, nagu see kasvab välja faktiliste olukordade kogumitest, mida on käsitletud eri tüüpi õiguskaitsevahendite kasutamise tõttu ja mida sai vastandada Rooma võlaõiguse aluseks olevale õigussuhete ülimalt ratsionaliseeritud süstematiseerimisele. [Common law] järgi on hagi, mis põhineb lepingul või lepinguvälisel kahjul, konkreetsel asjaolude kogumil – „kohtuasja alusel“ – põhinev õiguskaitsevahend, samas kui lepingulise või lepinguvälise vastutuse maksmapanekuks esitatud hagi on formaalses õigussuhete süsteemis määratletud õiguskaitsevahend. […] Inglise võlaõiguses […] keskendutakse vähe kindlasse vormi seatud õigussuhetele, vastutus on seotud pelgalt „faktiliste asjaoludega, mille esinemine annab ühele isikule õiguse saavutada kohtus õiguskaitsevahendit kasutades see, et kohus mõistab teiselt isikult välja hüvitise“. […] Tsiviilõiguses seevastu käsitletakse vastutust kui varem olemasoleva ja siduva kohustuse täitmata jätmist. Vastutus on seotud õigussuhte (vinculum iuris) eiramisega. Tegelikult on probleemistik veelgi keerukam. […] Lepingulise vastutuse mõiste eeldab, et lepingu raamistikus käsitletakse lepinguvälise tsiviilvastutuse mõistet, mille tagajärjel viidi lepinguvälise kahju süsteemi sisse „lepingulise kohustuse täitmata jätmise mõiste“.“ ( 2 )

2. Viidatud lõik võimaldab näidata ja paremini mõista, kui suured on erinevused pakettreiside alastes eri liikmesriikide õigusnormides ja tavades. Just nende erinevuste vähendamiseks kehtestaski liidu seadusandja ühised eeskirjad, mis võimaldasid mitte üksnes ühe liikmesriigi ettevõtjatel pakkuda oma teenuseid teistes liikmesriikides, vaid ka liidu tarbijatel kasutada võrdväärseid tingimusi olenemata sellest, mis liikmesriigis nad pakettreisi ostavad. ( 3 )

3. Kõnesolev eelotsusetaotlus, mille esitas Euroopa Kohtule Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus), käsitleb direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa tõlgendamist.

4. Eelotsusetaotlus on esitatud Ühendkuningriigis elava reisija X‑i ja Ühendkuningriigis asuva reisikorraldaja Kuoni Travel Ltd (edaspidi „Kuoni“) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on nõue hüvitada kahju, mis tulenes X‑i ja Kuoni vahel sõlmitud pakettreisilepingu mittenõuetekohasest täitmisest.

5. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada seda, kas pakettreisi korraldaja suhtes võib kohaldada direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas ette nähtud vastutuse välistamist, kui selle korraldaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud seda lepingut täitva teenuseosutaja töötaja tegudest.

6. See kohtuasi annab seega Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada reisikorraldaja vastutuse kandmise tingimusi juhtumil, kui selle korraldaja teenuseosutaja töötaja ründab ja vägistab isikut, kes on sõlminud selle korraldajaga pakettreisilepingu.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

7. Direktiivi 90/314 artikli 2 punktides 2 ja 4 on sätestatud: „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: […] 2. korraldaja – isik, kes mitte juhuti korraldab pakettreise ja müüb neid või pakub neid müügiks kas otse või vahendaja kaudu; […] 4. tarbija – isik, kes ostab pakettreisi või lepib kokku selle ostmise („peamine lepingupool“), või isik, kelle nimel peamine lepingupool lepib kokku pakettreisi ostmise („muud soodustatud isikud“), või isik, kellele peamine lepingupool või mõni muu soodustatud isik pakettreisi üle annab („ülevõtja“); […]“.

8. Selle direktiivi artikli 4 lõike 6 teine lõik sätestab: „Kui tarbija taganeb lepingust vastavalt lõikele 5 või kui korraldaja mõnel mitte tarbija süül tekkinud põhjusel tühistab pakettreisi enne kokkulepitud ärasõidukuupäeva, on tarbijal õigus […] saada kas korraldajalt või vahendajalt, vastavalt sellele, mis on ette nähtud asjaomase liikmesriigi õigusaktidega, hüvitist lepingu täitmata jätmise eest, välja arvatud juhul, kui: […] ii) tühistamise põhjuseks, välja arvatud ülemüümise korral, on vääramatu jõud, st ebatavalised ja ettenägematud asjaolud, mis ei sõltu vääramatule jõule tuginevast poolest ja mille tagajärgi ei oleks olnud võimalik ära hoida hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest.“

9. Nimetatud direktiivi artikli 5 lõigetes 1–3 on ette nähtud: „1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lepingu korraldav ja/või vahendav pool vastutab tarbija ees lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest vaatamata sellele, kas neid kohustusi peab täitma korraldaja ja/või vahendaja või muud teenuste osutajad, ilma et see piiraks korraldaja ja/või vahendaja õigust esitada nõudmisi neile muudele teenuste osutajatele. 2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lepingu täitmata jätmisest või mittenõuetekohasest täitmisest tarbijale tuleneva kahju eest vastutab korraldaja ja/või vahendaja, välja arvatud juhul, kui selline täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine ei ole tingitud tema ega mõne teise teenuste osutaja veast, sest: — lepingu täitmata jätmine on tingitud tarbijast, — täitmata jätmine on tingitud kolmandast isikust, kes ei ole seotud lepingujärgsete teenuste osutamisega, ning on ettenägematu või vältimatu, — täitmata jätmine on tingitud artikli 4 lõike 6 teise lõigu alapunktis ii määratletud vääramatust jõust või sündmusest, mida korraldajal ja/või vahendajal või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha [või] ära hoida. Teises ja kolmandas taandes nimetatud juhtudel peab lepingu korraldav ja/või vahendav pool andma tarbijale raskuste korral kiiresti abi. Liikmesriigid võivad lubada, et pakettreisis sisalduvate teenuste osutamata jätmisest või mittenõuetekohasest osutamisest tingitud kahju hüvitamist piiratakse vastavalt selliseid teenuseid reguleerivatele rahvusvahelistele konventsioonidele. Kui tegemist ei ole isikukahjuga, võivad liikmesriigid lubada, et pakettreisis sisalduvate teenuste osutamata jätmisest või nõuetele mittevastavast osutamisest tingitud kahju hüvitamist piiratakse vastavalt lepingule. Selline piiramine peab olema põhjendatud. 3. Ilma et see piiraks lõike 2 neljandat lõiku, ei tohi lepingutingimustega teha erandit lõigete 1 ja 2 sätetest.“ [täpsustatud sõnastus]

10. Direktiiv 90/314 tunnistati alates 1. juulist 2018 kehtetuks direktiiviga (EL) 2015/2302. ( 4 ) Arvestades põhikohtuasja asjaolude toimumise kuupäeva, on käesolevas asjas siiski kohaldatav direktiiv 90/314.

B. Ühendkuningriigi õigus

1. 1992. aasta määrus

11. 22. detsembri 1992. aasta määrusega reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta (Package Travel, Package Holidays and Package Tours Regulation 1992, edaspidi „1992. aasta määrus“) ( 5 ) võeti direktiiv 90/314 üle Ühendkuningriigi õigusesse.

12. 1992. aasta määruse artikli 15 lõigetes 1, 2 ja 5 on sätestatud: „1. Lepingu teine pool vastutab tarbija ees lepingujärgsete kohustuste nõuetekohase täitmise eest, olenemata sellest, kas neid kohustusi peab täitma asjaomane teine pool või muud teenuseosutajad, kuid see ei mõjuta ühtegi õiguskaitsevahendit ega nõudeõigust, mis asjaomasel teisel poolel võib olla nende muude teenuseosutajate vastu. 2. Lepingu teine pool vastutab tarbija ees kahju eest, mis on talle lepingu täitmata jätmise või lepingu mittenõuetekohase täitmise tõttu tekitatud, välja arvatud juhul, kui lepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine ei tulene asjaomase teise poole ega teise teenuseosutaja süüst, sest: a) lepingu täitmata jätmine on tingitud tarbijast, b) täitmata jätmine on tingitud kolmandast isikust, kes ei ole seotud lepingujärgsete teenuste osutamisega, ning on ettenägematu või vältimatu või c) lepingu täitmata jätmine on tingitud järgmisest: i) ebatavalised ja ettenägematud asjaolud, mis ei sõltu erandit taotlevast poolest ja mille tagajärgi ei oleks olnud võimalik ära hoida hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest, või ii) sündmus, mida lepingu teisel poolel või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha või ära hoida. […] 5. Ilma et see piiraks lõigete 3 ja 4 kohaldamist, ei saa lõigetest 1 ja 2 tulenevat vastutust välistada ühegi lepingutingimusega.“

2. 1982. aasta seadus

13. Vastavalt 13. juuli 1982. aasta seaduse kaupade ja teenuste pakkumise kohta (Supply of Goods and Services Act 1982) ( 6 ) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „1982. aasta seadus“) artiklile 13 oli Kuoni kohustatud osutama lepinguga ette nähtud teenuseid piisava hoolsuse ja asjatundlikkusega.

III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud

14. 1. aprillil 2010 sõlmisid X ja tema abikaasa Kuoniga lepingu, mille kohaselt võttis Kuoni endale kohustuse korraldada pakettreisi Sri Lankale, mis sisaldas edasi-tagasi lennureisi Ühendkuningriigist ja 15 ööd „kõik hinnas“ majutust hotellis ajavahemikus 8.–23. juuli 2010.

15. Selle lepingu punkt 2.2, mis käsitleb broneerimistingimusi, sätestab: „Teie leping on sõlmitud [Kuoniga]. Korraldame Teile erinevate teenuste osutamise, mis moodustavad osa meie juures broneeritud puhkusereisist.“

16. Kõnealuse lepingu punkti 5.10 alapunkt b, mis käsitleb samuti broneerimistingimusi, on sõnastatud järgmiselt: „[…] võtame enda kanda vastutuse juhul, kui meie enda või meie esindajate või teenuseosutajate süül ei vasta mõni osa Teie poolt enne Ühendkuningriigist lahkumist broneeritud puhkuse korraldamisega seotud teenustest brošüüris kirjeldatule või mõistlikule standardile või kui asjaomaste puhkuse korraldamisega seotud teenuste osaks oleva tegevuse tõttu saate Teie ise või saab Teie reisikaaslane surma või kannate Te ise või kannab Teie reisikaaslane kahju. Me ei võta endale vastutust juhul ja vastavas ulatuses, kui Teie puhkuse korraldamisega seotud teenuste raames tekkinud tõrge või aset leidnud surm või kahju ei ole põhjustatud meie enda või meie esindajate või teenuseosutajate tegevusest, vaid on Teie enda põhjustatud; […] või on tingitud ettenägematutest asjaoludest, mida meie ise ega meie esindajad ega teenuseosutajad ei oleks isegi vaatamata kõikidele asjakohastele abinõudele võimelised ette nägema või ära hoidma.“

17. X sattus 17. juuli 2010. aasta hommikul hotelli aedade kaudu vastuvõtulaua poole suundudes kokku hotellitöötajast elektriku N-iga, kes täitis parajasti ametikohustusi ja kandis hotellipersonali vormirõivastust. N pakkus välja, et näitab X-ile otsemat teed vastuvõtulauani, ning meelitas seejärel X-i tehnoruumi, kus ta teda vägistas ja ründas.

18. X nõudis põhikohtuasjas Kuonilt vägistamisest ja ründest tingitud kahju hüvitamist põhjendusel, et need teod olid tingitud tema ja Kuoni vahel sõlmitud lepingu mittenõuetekohasest täitmisest ning 1992. aasta määruse rikkumisest. Kuoni vaidles vastu sellele, et N‑i toime pandud vägistamine ja rünne kujutasid endast nende kohustuste rikkumist, mida ta pidi X‑i suhtes täitma vastavalt lepingule või 1992. aasta määrusele. Seda argumenti esitades tugines Kuoni lepingu punkti 5.10 alapunktile b ja 1992. aasta määruse artikli 15 lõike 2 punkti c alapunktile ii.

19. High Court (kõrge kohus, Ühendkuningriik) jättis X‑i kahju hüvitamise nõude rahuldamata põhjendusel, et lepingu punkti 5.10 alapunktis b mainitud „puhkuse korraldamisega seotud teenused“ ei hõlmanud seda, et hoolduspersonali liige juhatab külalise vastuvõtulauda. Peale selle leidis kohus kõrvalmärkusena (obiter dictum), et Kuoni oleks igal juhul saanud tugineda 1992. aasta määruse artikli 15 lõike 2 punkti c alapunktis ii ette nähtud vastutuse välistamise alusele.

20. Apellatsiooniastmes jättis Court of Appeal (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales), Ühendkuningriik) X‑i apellatsioonkaebuse samuti rahuldamata. Häälteenamusega, mille moodustasid Sir Terence Ethertoni ja Lady Justice Asplini hääled, leiti, et hotelli hooldusmeeskonna liige, kelle niisugusest rollist hotellikülaline oli teadlik ja kes juhatas külalise hotelli vastuvõtulauda, ei kuulunud lepingu punkti 5.10 alapunkti b kohaldamisalasse. Selle häälteenamusega leiti, et 1992. aasta määruse eesmärk ei olnud hõlbustada nõude esitamist reisikorraldaja vastu teenuseosutaja töötaja süülise käitumise eest, sest asjaomane käitumine ei olnud osa „sellest rollist, mille eesmärgil töötaja palgati“, ja teenuseosutaja ei olnud vastutav kolmanda isiku tegude eest tarbija koduriigis kohaldatava riigisisese õiguse ega teenuseosutaja suhtes kohaldatava välisriigi õiguse kohaselt. Lisaks leidis koosseisu enamus kõrvalmärkusena (obiter dictum), et Kuoni ei kanna vastutust lepingu punkti 5.10 alapunkti b alusel ega 1992. aasta määruse artikli 15 kohaselt, sest N ei olnud kõnealuste sätete tähenduses „teenuste osutaja“.

21. Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob välja, et Lord Justice Longmore tõdes oma eriarvamuses, et tal oli kahtlusi selles, et hotell ei vastuta Inglismaa õiguse kohaselt vägistamise eest, mille on toime pannud vormiriietuses töötaja, keda esitletakse üldsusele kui usaldusväärset töötajat. See kohtunik märkis, et Inglise õiguses kehtib üldpõhimõte, mille kohaselt jääb lepingulist vastutust kandev isik lepingu täitmise eest isiklikult vastutavaks ka siis, kui ta teeb seda teiste kaudu. Ta täpsustas, et direktiivi 90/314 ja 1992. aasta määruse peamine eesmärk oli anda puhkajale, kelle puhkus oli rikutud, õiguskaitsevahend teise lepingupoole vastu. Tema arvates peaks reisikorraldaja ülesandeks olema rikutud puhkuse tagajärgedega tegelemine koostöös reisikorraldaja enda lepingupartneritega, kes võiksid siis asja täiendavalt lahendada, olgu siis tegemist tema oma töötajate või sõltumatute alltöövõtjatega. Peale selle leidis ta, et miski ei põhjendanud järeldust, et „teenuste osutaja“ mõiste peaks sõltumatu alltöövõtja või töötaja korral piirduma hotelliga. Ta lisas, et ei olnud kahtlust, et mõnda töötajat tuleb pidada teenuste osutajaks.

22. Kassatsioonkaebuse kohta märkis Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus), et talle on esitatud kaks põhiküsimust, millest esimene oli see, kas X‑i vägistamine ja ründamine kujutasid endast Kuoni lepingujärgsete kohustuste mittenõuetekohast täitmist, ning kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis teiseks, kas Kuoni vastutus N‑i käitumise eest võib olla välistatud lepingu punkti 5.10 alapunkti b ja/või 1992. aasta määruse artikli 15 lõike 2 punkti c alusel.

23. Kassatsioonkaebuse teise küsimuse kohta otsuse tegemiseks leidis Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus), et on tarvis esitada eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule. Käesoleva eelotsusetaotluse lahendamisel palub kõnealune liikmesriigi kohus Euroopa Kohtul eeldada, et X‑i juhatamine vastuvõtulauda hotellitöötaja poolt oli teenus „puhkuse korraldamisega seotud teenuste“ raames, mille osutamise kohta oli Kuoni lepingu sõlminud, ning et vägistamine ja rünne kujutavad endast lepingu mittenõuetekohast täitmist.

IV. Eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

24. Neil asjaoludel otsustaski Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) 24. juuli 2019. aasta kohtumäärusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 30. juulil 2019, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kui kohustused, mis tulenevad korraldaja või vahendaja poolt tarbijaga sõlmitud pakettreisilepingust, mille suhtes kohaldatakse [direktiivi 90/314], ei ole täidetud või on mittenõuetekohaselt täidetud ning kui selline täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud selle lepinguga seotud teenuseid osutava hotelliettevõtte töötaja tegevusest, siis: a) kas [direktiivi 90/314] artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas sätestatud vastutuse välistamise alust on võimalik kohaldada, ning kui jah, siis b) milliste kriteeriumide alusel peab riigisisene kohus hindama, kas selle aluse kohaldamine on võimalik? 2. Kui korraldaja või vahendaja sõlmib tarbijaga pakettreisilepingu, mille suhtes kohaldatakse [direktiivi 90/314], ja kui hotelliettevõte osutab selle lepingu raames teenuseid, kas siis selle hotelliettevõtte töötajat tuleb pidada „teenuste osutajaks“ direktiivi[90/314] artikli 5 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud vastutuse välistamise aluse tähenduses?“

25. Põhikohtuasja menetlusosalised ( 7 ) ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. Euroopa Kohus otsustas vastavalt oma kodukorra artikli 76 lõikele 2 lahendada asja ilma kohtuistungit pidamata. 31. märtsi 2020. aasta menetlust korraldava meetmega esitas Euroopa Kohus kõikidele menetlusosalistele ja huvitatud pooltele küsimusi, paludes nendele kirjalikku vastust. Samad menetlusosalised ja komisjon esitasid ette nähtud tähtaja jooksul kirjalikud seisukohad nende menetlust korraldavate meetmetega esitatud küsimuste kohta.

V. Analüüs

26. Esimese eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas pakettreisikorraldaja suhtes ette nähtud vastutuse välistamise alust saab kohaldada juhul, kui asjaomase reisikorraldaja ja tarbija vahelise lepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud seda lepingut täitva teenuseosutaja töötaja tegudest. Kui sellele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised on kõnealuses sättes ette nähtud vastutuse välistamise aluse kohaldamise kriteeriumid.

27. Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kindlaks teha, kas pakettreisilepingu raames teenuste osutaja töötajat tuleb direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa kohaldamisel pidada teenuste osutajaks. ( 8 )

28. Kuivõrd vastus esimese küsimuse punktile a sõltub direktiivi 90/314 artikli 5 tähenduses „teenuste osutaja“ mõiste ulatusest, mis on teise küsimuse ese, käsitlen neid küsimusi koos.

29. Nendele küsimustele vastamiseks pean tarvilikuks tuletada kõigepealt meelde direktiivi 90/314 eesmärki ning seejärel asun käsitlema selle direktiiviga kehtestatud vastutuse korra ulatust. Pärast seda, kui olen analüüsinud „teenuste osutaja“ mõiste ulatust kõnealuse direktiivi artikli 5 tähenduses, käsitlen selles raamistikus küsimust, kas direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas ette nähtud vastutusest vabastamise alus on kohaldatav juhul, kui pakettreisilepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud seda lepingut täitva teenuseosutaja töötaja tegudest. Viimaks, kuna ma teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimese küsimuse punktile a eitavalt, leian, et puudub tarvidus vastata esimese küsimuse punktile b, mis puudutab direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas ette nähtud vastutusest vabastamise aluse kohaldamise kriteeriume.

A. Sissejuhatavad märkused direktiivi 90/314 eesmärgi kohta

30. Selleks, et paremini mõista direktiiviga 90/314 kehtestatud pakettreiside korraldaja vastutuse korra raamistikku, pean tarvilikuks meenutada oma analüüsi alustuseks selle direktiivi eesmärki.

31. Selleks olgu kohe märgitud, et see direktiiv kuulub rea liidu õigusnormide hulka, mis käsitlevad eraõiguse valdkonna materiaalõiguse ühtlustamist ja mis võeti vastu EMÜ asutamislepingu artikli 100 A alusel (nüüd, pärast muutmisi, ELTL artikkel 114). Sellesse seadusandlikku raamistikku kuuludes võtab kõnealune direktiiv arvesse tarbijakaitse vajadusi, ( 9 ) sobitades neid kokku nende vajadustega, mis on eelkõige siseturu väljakujundamise aluseks. ( 10 ) Direktiivi 90/314 põhjendustest 1–3 tuleneb, et pakettreiside suhtes ühiseeskirjade kehtestamine aitab kaasa teenuste osutamise vabaduse takistuste ja eri liikmesriikides asuvate ettevõtjate vahelise konkurentsi moonutamise kõrvaldamisele, võimaldades samal ajal tarbijatel „kasutada pakettreisi ostes võrdväärseid tingimusi kõigis liikmesriikides“. ( 11 )

32. Selle kohta on Euroopa Kohus märkinud, et asjaolu, et direktiivi 90/314 eesmärk on tagada muude eesmärkide saavutamine, ei välista, et selle sätete eesmärk on ka tarbijakaitse. ( 12 ) Euroopa Kohus kinnitas seega oma praktikas, et selle direktiivi eesmärk on tagada tarbijakaitse kõrge tase. ( 13 )

33. Selline ongi kontekst, millesse kuuluvad üldiselt kõnealuse direktiiviga kehtestatud pakettreiside korraldajate vastutuse kord ja konkreetsemalt selle vastutuse välistamise alused.

B. Direktiivi 90/314 artikliga 5 kehtestatud pakettreiside korraldajate vastutuse korra ulatus

1. Üldised kaalutlused

34. Sooviksin kohe meenutada, et direktiiviga 90/314 kehtestatud vastutuse kord on lepingulise vastutuse kord, mille üldpõhimõte on, et kohustatud isik peab vastutama poolte vahel sõlmitud lepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise eest. Selles kontekstis käsitatakse kohustuse täitmata jätmisena laias tähenduses lepingulise kohustuse mis tahes rikkumist. See kohustuse täitmata jätmise määratlus on lepingulise vastutuse süsteemi nurgakivi, mille alusel lepingupool saab esitada hagi teise poole vastu, kui see ei täida kõiki oma lepingulisi kohustusi. ( 14 )

35. Sooviksin samuti märkida, et direktiivi 90/314 artiklist 1 ja artikli 2 esimese lõigu punktidest 1 ja 2 tuleneb, et pakettreisileping koosneb mitmest teenusest: vedu, majutus ja muud turismiteenused, mida müüakse või pakutakse müügiks summaarhinnaga, ( 15 ) kuid mida osutab mitu teenuseosutajat muus liikmesriigis või kolmandas riigis. ( 16 ) Niisugune pakettreisilepingu keerukus on minu arvates üks tegureid, mis seletavad nii tähelepanu, mida liidu seadusandja pööras selles direktiivis tarbijakaitse kõrgele tasemele, kui sellest tulenevalt ka korraldaja (ja/või vahendaja) vastutuse korra kehtestamist selle direktiivi artiklis 5. See artikkel näeb nimelt ette eeskirjad, mis käsitlevad kohustust hüvitada tarbijatele tekitatud kahju, eesmärgiga hõlbustada seeläbi pakettreiside korraldaja vastutusele võtmist tarbijate nõuete alusel. ( 17 )

2. Pakettreisi korraldaja vastutus tarbija ees direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 1 tähenduses

36. Direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 1 kohaselt vastutab pakettreisilepingu korraldav (ja/või vahendav) pool tarbija ees lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest vaatamata sellele, kas neid kohustusi peab täitma korraldaja (ja/või vahendaja) ise või muud teenuste osutajad, ilma et see piiraks korraldaja (ja/või vahendaja) õigust esitada nõudmisi neile muudele teenuste osutajatele. ( 18 )

37. Olen arvamusel, et selle sätte sõnastusest nähtub selgelt, korraldaja jääb tarbija ees isiklikult vastutavaks lepingu nõuetekohase täitmise eest, sõltumata asjaolust, et lepingut täidab mõni „teine teenuste osutaja“. ( 19 ) Kohtujurist Tizzano leidis samuti, et „mis puudutab konkreetsemalt lepingulist vastutust, siis korraldaja ja/või müüja, tarbija ning teenuseosutaja vahelise kolmepoolse suhte sisu on määratletud nii, et esimesena nimetatud pool (korraldaja või müüjast vahendaja) on üldreeglina tarbija ees ainuvastutaja lepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise eest“. ( 20 )

38. Sisuliselt tähendab see, et tarbijal on võimalus esitada hagi lepingu pooleks oleva korraldaja vastu. ( 21 ) Lisaks tuleneb direktiivi 90/314 artikli 5 lõikest 3, et kehtetuks tunnistatakse lepingupunktid, millega korraldaja vabastab end vastutusest selle eest, et teised teenuseosutajad ei täida lepingut või täidavad seda mittenõuetekohaselt. ( 22 )

39. Peale selle on minu arvates oluline märkida, et direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 1 raames vastab liidu seadusandja otsus võimaldada korraldajal vajaduse korral esitada nõudmisi „muude teenuseosutajate“ vastu tema soovile kehtestada tarbijakaitse kõrge tase, eesmärgiga vältida seda, et pakettreisilepingu üldtingimustega nõustumise tõttu oleks pärsitud tarbijate tahe esitada vastutuse tuvastamise hagi, või et nad oleks kohustatud esitama mitu eraldi hagi kahju alusel, mida neile tekitas lepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine.

40. Nagu komisjon märgib oma vastuses Euroopa Kohtu esitatud küsimusele, on selle direktiiviga kehtestatud lepingulise vastutuse korra eesmärk koondada vastutus korraldajale kõikidel lepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise juhtudel, et tarbijal oleks vähemalt üks seaduslikult eeldatav kostja, kellelt nõuda kahju hüvitamist, mis võimaldab kindlustada tarbijakaitse kõrge taseme. Nimelt põhineb korraldaja vastutus direktiivi 90/314 tähenduses ühelt poolt tarbijale tekitatud kahju ja selle põhjustanud teo või tegematajätmise ning teiselt poolt kõnealuse direktiivi artikli 2 punktis 1 määratletud pakettreisilepingust tulenevate kohustuste vahelisel seosel. ( 23 )

41. Nõnda tekib põhimõtteline küsimus, kas direktiivi 90/314 artikli 2 punkti 5 tähenduses pakettreisilepingust tulenevaid kohustusi täideti selle direktiivi artikli 5 lõike 1 tähenduses nõuetekohaselt. ( 24 )

42. Olgu selle kohta märgitud, et esiteks tuleb kindlaks teha, millised lepingulised kohustused pakettreisilepingust tulenevad, ning teiseks, kuidas neid kohustusi tuleb täita. Lepingulise vastutuse üldeeskirjade kohaselt pole niisiis oluline, kas nende kohustuste täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise põhjustanud isik on korraldaja või mõni teine teenuseosutaja: tarbija ees jääb vastutajaks ikka korraldaja. Seega on tegemist pakettreiside korraldaja mittesüülise vastutusega tarbija ees. ( 25 )

43. Siiski tuleb meenutada, et direktiivi 90/314 artikli 5 lõikes 1 on eelkõige sätestatud, et „[l]iikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lepingu korraldav […] pool vastutab tarbija ees lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest“. Seega, nagu komisjon õigusega märkis, määrab korraldaja vastutuse ulatuse kindlaks pakettreisilepingu suhtes kohaldatav õigus. ( 26 )

44. Selle kohta pean täpsustama, et kohustatud isiku lepinguline vastutus ei ole põhimõtteliselt absoluutne vastutus: tema vastutus võib olla välistatud, kui ta täidab teatud tingimusi. Direktiiviga 90/314 kehtestatud korraldaja vastutuse korra raames ei ole see korraldaja niisiis kõnealuse direktiivi artikli 5 lõike 2 kohaselt vastutav lepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise eest, kui see ei ole temast tingitud. Selle vastutuse suhtes kehtivad ka direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmandas ja neljandas lõigus sätestatud vastutuse piiramist käsitlevad tingimused. ( 27 ) Need sätted käsitlevad piire, mida liikmesriigid võivad lubada lepingu täitmata jätmisest või mittenõuetekohasest täitmisest tingitud kahju hüvitamise suhtes. ( 28 ) Lisaks tuletan ka meelde, et vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõikele 3 „ei tohi lepingutingimustega teha erandit [selle artikli] lõigete 1 ja 2 sätetest“. ( 29 )

45. Nagu ma eeltoodud arutluskäigus näitasin, on direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 1 sõnastus pakettreiside korraldaja vastutuse kohta mitte üksnes selge ja üheti mõistetav, vaid selle grammatilist tõlgendust kinnitavad ka kõnealuse direktiivi ülesehitus ja eesmärk ning selle sätte eesmärk. ( 30 )

46. Eelnevast tuleneb, et korraldaja peab vastutama tarbija ees ja järelikult võib põhimõtteliselt kohaldada direktiivi 90/314 artikli 5 lõikes 2 ette nähtud vastutuse välistamise aluseid. ( 31 )

47. Mis puudutab käesoleval juhul küsimust, kas Kuoni ja X‑i vahel sõlmitud pakettreisilepingust tulenevaid kohustusi täideti direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 1 tähenduses nõuetekohaselt, paistab praeguses analüüsistaadiumis olevat asjakohane meenutada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus palub Euroopa Kohtul eeldada, et X‑i juhatamine vastuvõtulauda hotellitöötaja poolt oli teenus „puhkuse korraldamisega seotud teenuste“ raames, mille osutamise kohta oli Kuoni lepingu sõlminud, ning et selle teenuse osutamise ajal toime pandud vägistamine ja rünne kujutavad endast lepingu mittenõuetekohast täitmist. ( 32 )

48. Seega tuleb analüüsida, kas direktiiviga 90/314 kehtestatud vastutuse korda arvestades võib pakettreisilepingu raames teenuste osutaja töötajat pidada teenuste osutajaks selle direktiivi artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa kohaldamisel.

49. Selleks analüüsin järgmiseks mõiste „teenuste osutaja“ ulatust direktiivi 90/314 tähenduses.

3. Mõiste „teenuste osutaja“ tähendus ja ulatus direktiivi 90/314 tähenduses

50. Olgu kohe märgitud, et X, Kuoni, ABTA ja komisjon leiavad, et hotelli töötajat ennast ei saa pidada teenuste osutajaks. X väidab siiski, et teatud konkreetsetel asjaoludel võib mittenõuetekohast teenust osutanud töötajat pidada teenuseosutajaks, kui muu määratluse tulemusena jääks tarbija ilma direktiivi 90/314 artikliga 5 antud kaitsest.

51. Nendin, et mõistet „teenuste osutaja“ ei ole direktiivis 90/314 määratletud ja selles direktiivis ei ole kõnealuse mõiste tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks tehtud ühtegi viidet liikmesriikide õigusele.

52. Selle kohta pean tõdema, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttega seotud nõuetest, et sellise liidu õigusnormi sõnastust, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele õigusnormi tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning tõlgenduse andmisel tuleb arvesse võtta sätte konteksti ja asjaomase õigusakti eesmärki. ( 33 )

53. Olgu kõigepealt märgitud, et, vastupidi teenuseosutajale, kes osutab teenuseid tasu eest, osutab teenuseosutaja töötaja pakettreisilepingus ette nähtud teenuseid, olles oma tööandjaga alluvussuhtes, mida ei ole niisuguse teenuste osutajaga nagu hotell, restoran, ekskursioonijuht või sporditreener, olenemata asjaolust, kas tegemist on füüsilise või juriidilise isikuga.

54. Olen seisukohal, et direktiivi 90/314 artikli 5 erinevates keeleversioonides kasutatud mõiste „teenuste osutaja“ tähistab füüsilist või juriidilist isikut, kes osutab teenuseid tasu eest. ( 34 )

55. Järgmise punktina pean tarvilikuks tuua välja asjaolu, et mõistet „teenuste osutaja“ on kasutatud ainuüksi direktiivi 90/314 artiklis 5. ( 35 ) Järelikult on seda mõistet kasutatud üksnes seoses korraldajate (ja/või vahendajate) vastutusega tarbijatega sõlmitud pakettreisilepingust tulenevate kohustuste täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise eest. Nagu nähtub selle direktiivi artikli 2 punktis 1 esitatud mõiste „pakettreis“ määratlusest, puudutavad need kohustused pakettreisilepingus ette nähtud teenuseid, see tähendab veo-, majutus- või muid turismiteenuseid (ekskursioonid, kursused, toitlustamine jne). Üheski selle direktiivi sättes ei ole aga viidatud teenuste osutajate töötajatele. Peale selle olgu meenutatud, et kuigi liidu seadusandja tahtis võimaldada korraldajal esitada tagasinõue teenuste osutaja vastu, ei ole nimetatud korraldajal samasugust võimalust esitada tagasinõuet teenuste osutajate töötajate vastu.

56. Seega olen arvamusel, et direktiivi 90/314 tähenduses ei ole võimalik leida, et teenuste osutaja töötaja on ise„teenuste osutaja“.

57. Käesolevas asjas tuleb aga kindlaks määrata mitte see, kas teenuste osutaja töötajat ennast võib lugeda teenuste osutajaks, vaid see, kas direktiivi 90/314 artikliga 5 kehtestatud vastutuse korra raames võib lepingut täitva teenuste osutaja töötaja tegusid või tegematajätmisi samastada selle teenuste osutaja tegude või tegematajätmistega.

58. Teengi ettepaneku analüüsida direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas ette nähtud vastutuse välistamise aluse kohaldatavust just sellest vaatenurgast.

C. Direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas ette nähtud vastutuse välistamise aluse kohaldatavus juhul, kui pakettreisilepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud seda lepingut täitva teenuseosutaja töötaja tegudest

1. Üldised kaalutlused

59. Pean oluliseks märkida, et iga teenuseosutaja täidab lepingulisi kohustusi, kasutades selleks omaenda organisatsioonilist ülesehitust (tööülesannete jaotamine töötajate, praktikantide vahel jne). See ülesehitus võib olenevalt teenuseosutajast olla väga erinev – näiteks erinevused viietärnihotelli ja väikese perehotelli vahel. Seega ei ole korraldaja või tema teenuseosutaja vastutuse kindlaksmääramiseks vajalik teada, kes konkreetselt lepingulisi kohustusi täitis.

60. Selleks, et määrata kindlaks, kas direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas ette nähtud vastutuse välistamise alus on kohaldatav niisuguses olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas, tekib seega järgmine küsimus: millistel asjaoludel võib teenuste osutaja töötaja tegusid või tegematajätmisi, sealhulgas tahtlikult toime pandud süütegusid, omistada tema tööandjale/teenuste osutajale, arvestades direktiiviga 90/314 kehtestatud vastutuse korda?

61. Vastan sellele küsimusele alljärgnevas osas.

2. Asjaolud, mille korral võib teenuste osutaja töötaja tegusid või tegematajätmisi omistada tema tööandjale/teenuste osutajale, arvestades direktiiviga 90/314 kehtestatud vastutuse korda

62. Olgu kohe meenutatud, et korraldaja saab olla direktiivi 90/314 tähenduses vastutav üksnes lepinguliste kohustuste täitmise raames. Nagu ma juba märkisin, põhineb see vastutus ühelt poolt tarbijale tekitatud kahju põhjustanud tegude või tegematajätmiste ja selle kahju vahelisel seosel ning teiselt poolt pakettreisilepingust tulenevatel kohustustel. ( 36 ) Lepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine, mis on tingitud tarbijale tekkinud kahjuga seotud tegudest või tegematajätmistest, mille on pannud toime töötaja lepinguliste kohustuste täitmise käigus, tuleb seega omistada korraldajale ja tööandjale/teenuste osutajale. Vastasel juhul võiks korraldaja hõlpsasti vältida igasugust vastutust reisilepingu nõuetekohase täitmise eest, andes volituse selle lepingu täitmiseks teenuste osutajale, kelle töötajad täidavad konkreetselt sellest lepingust tulenevaid kohustusi.

63. Järgmiseks märgin, et vastavalt direktiivi 90/314 artikli 5 lõikele 1 peab korraldaja vastutama ühelt poolt teenuste osutaja töötaja tegude ja tegematajätmiste eest selle direktiivi artikli 2 punktis 5 määratletud lepingus täpsustatud lepinguliste kohustuste täitmisel, ning teiselt poolt selle töötaja tegude ja tegematajätmiste eest nende kohustuste täitmisel, mida loetakse selle direktiivi artikli 2 punkti 1 alapunktis b sätestatud teenustega seotud kohustusteks. ( 37 )

64. Täpsemalt on vastavalt direktiivi 90/314 artikli 2 punkti 1 alapunktis b esitatud „pakettreisi“ määratlusele majutusteenus üks kolmest paketi osast, mida korraldaja võib müüa või müügiks pakkuda. Seda teenust, mida tavapäraselt pakub hotell, osutatakse selle hotelli töötajate vahendusel, kes omakorda täidavad oma töölepinguid, täites lepingulisi kohustusi hotelli ees. Need kohustused võivad hõlmata eelkõige pagasi kandmise teenust, toitlustust, parkimisteenust, majahoidjateenust, ettekandjateenust, toateenindust, jalgrattalaenutust, puhastus- või hooldusteenuseid. Need teenused on seega pakettreisilepingu raames hotelli poolt osutatava majutusteenusega seotud teenused.

65. Selles kontekstis on minu arvates selge, et hotelli töötajat võib põhimõtteliselt pidada pakettreisilepingust tulenevate lepinguliste kohustuste täitjaks, kui ta on tööl, kannab hotellipersonali vormirõivastust ja paistab nõnda klientidele/tarbijatele usaldusväärse isikuna, olenemata sealjuures asjaolust, kas kohustusi täidetakse hotelli ruumides või väljaspool selle rajatisi, juhul kui tegemist on pakettreisilepingust tulenevate kohustustega või nende kohustustega, mida loetakse korraldaja poolt selle lepingu raames müüdavate või müügiks pakutavate teenustega seotud kohustusteks. ( 38 )

66. Kui pagasi kandmine, rajatiste hooldus või klientide juhatamine vastuvõtulauda on kas majutusteenusega seotud teenused või lepingus otseselt ette nähtud teenused, peab korraldaja niisiis vastutama juhul, kui hotelli pagasitöötaja kahjustab või kaotab pagasi, ründab klienti sellal, kui ta täidab kohustust juhatada klient tema numbrituppa või vastuvõtulauda, kõrvetab klienti talle suppi peale kallates või ründab klienti lauateeninduse ajal.

67. Kõikidel nendel juhtudel tuleb leida, et tegemist oli lepingu mittenõuetekohase täitmisega ja et sellest tulenevalt tuleb hotellitöötaja teod omistada teenuste osutajale direktiivi 90/314 artiklis 5 ette nähtud pakettreisi korraldaja vastutuse korra raames.

68. Seevastu ei saa korraldajat pidada vastutavaks tarbijale tuleneva kahju eest kõnealuse direktiivi artikli 5 lõike 2 tähenduses juhul, kui hotelli töötaja ründab hotelli külalist väljaspool oma tööaega või siis, kui sellel töötajal on puhkepäev. Sellisel juhul ei ole seega tegemist teenuste osutaja poolt lepinguliste kohustuste täitmise raames tekitatud kahjuga.

69. Sellest tulenevalt peab korraldaja vastavalt direktiivi 90/314 artikli 5 lõikele 1 vastutama ühelt poolt teenuste osutaja töötaja tegude ja tegematajätmiste eest selle direktiivi artikli 2 punktis 5 määratletud lepingus täpsustatud lepinguliste kohutuste täitmisel ning teiselt poolt selle töötaja tegude ja tegematajätmiste eest nende kohustuste täitmisel, mida loetakse selle direktiivi artikli 2 punkti 1 alapunktis b sätestatud teenustega seotud kohustusteks.

70. Olles nõnda teinud selgeks asjaolud, mille korral teenuste osutaja töötaja tegusid või tegematajätmisi võib omistada tema tööandjale/teenuste osutajale, arvestades direktiiviga 90/314 kehtestatud vastutuse korda, tuleb veel analüüsida viimast küsimust: mis vahe on „vääramatul jõul“ ja „sündmusel, mida korraldajal või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha või ära hoida“?

3. „Vääramatu jõu“ ja „sündmuse, mida korraldajal või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha või ära hoida“, eristamine

71. Direktiivi 90/314 artikli 5 lõige 2 näeb ette, et korraldaja (ja/või vahendaja) vastutab lepingu täitmata jätmisest või mittenõuetekohasest täitmisest tarbijale tuleneva kahju eest, välja arvatud juhul, kui selline täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine ei ole tingitud tema ega mõne teise teenuste osutaja veast, sest tema suhtes on kohaldatav üks selles sättes sisalduvatest vastutuse välistamise alustest. Kõnealuse direktiivi artikli 5 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud vastutuse välistamise alus puudutab olukordi, kus lepingu täitmata jätmine on tingitud vääramatust jõust või sündmusest, mida korraldajal või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha või ära hoida. ( 39 )

72. X väidab oma kirjalikes seisukohtades, et direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmandas taandes nimetatud mõlemat juhtumit tuleb tõlgendada ühtse tervikuna.

73. Ma ei nõustu selle arvamusega.

74. Esiteks nähtub direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 sõnastusest ja rinnastava sidesõna „või“ kasutamisest selgelt, et liidu seadusandja tahtis eristada ühelt poolt vääramatu jõu juhtumit ja teiselt poolt sündmust, mida korraldajal või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha või ära hoida.

75. Teiseks märgin, et „vääramatu jõud“ (artikli 5 lõike 2 kolmanda taande esimene osa) on direktiivi 90/314 artikli 4 lõike 6 teise taande punktis ii määratletud kui „ebatavalised ja ettenägematud asjaolud, mis ei sõltu vääramatule jõule tuginevast poolest ja mille tagajärgi ei oleks olnud võimalik ära hoida hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest“ ( 40 ). See määratlus sisaldab kolme tingimust, mis peavad korraldaja vastutuse välistamiseks olema täidetud kumulatiivselt.

76. See ei ole aga nii selle direktiivi artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas mainitud sündmuse puhul. Liidu seadusandja kasutas siin rinnastavat sidesõna „või“, mis tähendab, et korraldaja vastutuse saab välistada, kui ta suudab tõendada, et ei temal ega tema teenuste osutajal ei olnud võimalik sündmust ette näha või (mitte kumulatiivselt, vaid alternatiivselt) ära hoida, võttes kõik vajalikud meetmed selle ärahoidmiseks. Teisisõnu saab korraldaja vastutust vältida vaid juhul, kui on tõendatud, et tema või teenuste osutaja ei saanud kõnealust sündmust ette näha või ära hoida.

77. Seega on selge, et direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmandas taandes käsitletud kaks juhtumit on erinevad ning et käesolevas asjas tuleb jätta kõrvale vääramatu jõu juhtum.

4. Direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas käsitletud sündmus

78. Direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teine osa käsitleb sündmusi, mille puhul lepingu täitmata jätmine on tingitud „sündmusest, mida korraldajal või teenuste osutajal hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha või ära hoida“.

79. Käesolevas asjas leian, et vägistamine ja rünne, mille hotelli töötaja N pani toime hotelli külalise X‑i suhtes sel ajal, kui see töötaja oli täitmas lepingulist kohustust juhatada külaline vastuvõtulauda, ei ole „sündmus“ kõnealuse sätte tähenduses.

80. Kõnealuses sättes kasutatud mõiste „sündmus“ ei saa nimelt hõlmata teenuste osutaja töötaja tegusid või tegematajätmisi pakettreisilepingust tulenevate kohustuste täitmise käigus, sealhulgas tahtlikult toime pandud süütegusid. Selleks, et neid tegusid või tegematajätmisi saaks lugeda direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa tähenduses „sündmuseks“, peaks olema tegemist kas teenuste osutaja organisatsioonilisest ülesehitusest väljapoole jääva sündmusega või objektiivse asjaoluga. See „sündmuse“ mõiste ei saa mitte mingil juhul hõlmata tahtlikult toime pandud süütegusid, mis ise kujutavad endast lepinguliste kohustuste täitmata jätmist või mittenõuetekohast täitmist. Oleks isegi loogikavastane analüüsida, kuivõrd ettenähtavad või ärahoitavad on teenuste osutaja tahtlikud teod, sealhulgas juhul, kui need paneb toime tema töötaja.

81. Kuigi – nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 56 juba märkisin – direktiivi 90/314 tähenduses ei ole võimalik pidada teenuste osutaja töötajat ennast teenuste osutajaks, tuleb selle töötaja teod niisiis omistada tema tööandjale/teenuste osutajale ja teenuse korraldajale, juhul kui need toimusid pakettreisilepingust tulenevate kohustuste täitmise raames. Neil asjaoludel ei kuulu need teod direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa tähenduses „sündmuse“ mõiste alla. Teisisõnu tuleb teenuste osutaja töötaja rikkumine, mis toob kaasa lepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise, samastada teenuseosutaja rikkumisega. Seega ei saa kohaldada selles sättes ette nähtud vastutuse välistamise alust.

82. Neil asjaoludel tuleb pidada X‑i vägistamist ja ründamist N‑i poolt teoks, mis tuleb omistada hotellile, ja seega ei saa Kuoni välistada vastutust, mis tal lasub pakettreisi korraldajana.

83. See tõlgendus on ainus, mis võib tagada tarbijakaitse kõrge taseme ja vältida kaitsetaseme arvestatavat langust teenuste osutajate töötajate raskete rikkumise korral. Kui nõustuda teistsuguse tõlgendusega, siis võiks neid raskeid rikkumisi pidada sündmuseks, mida „ei olnud võimalik ette näha või ära hoida“ direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa tähenduses.

84. Arvestades seda, kuidas minu ettepanekul tuleks vastata esimese küsimuse punktile a, ei ole tarvis vastata küsimusele, mis käsitleb direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas sätestatud sündmuse ettenägematuse või ärahoitamatuse hindamise kriteeriume.

VI. Ettepanek

85. Kõiki eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) küsimustele järgmiselt. 1. Pakettreisilepingu raames teenuste osutaja töötajat ennast ei saa nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivi 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teise osa kohaldamisel pidada teenuste osutajaks. 2. Korraldaja peab vastutama teenuste osutaja töötaja tegude ja tegematajätmiste eest selle direktiivi artikli 2 punktis 5 määratletud lepingus täpsustatud lepinguliste kohutuste täitmisel ning selle töötaja tegude ja tegematajätmiste eest nende kohustuste täitmisel, mida loetakse selle direktiivi artikli 2 punkti 1 alapunktis b sätestatud teenustega seotud kohustusteks. Sellest tulenevalt ei saa direktiivi 90/314 artikli 5 lõike 2 kolmanda taande teises osas pakettreiside korraldaja suhtes ette nähtud vastutuse välistamise alust kohaldada juhul, kui selle korraldaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingu täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine on tingitud seda lepingut täitva teenuste osutaja töötaja tegudest.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Samuel, G. ja Rinkes, J.G.J., „The English law of obligations“, Gemeinsames Privatrecht in der Europäischen Gemeinschaft, P.‑C. Müller-Graff (toim), Nomos, Baden-Baden, 1999, lk 163–381, eriti lk 206 ja 207. Vt ka Samuel, G. ja Rinkes, J.G.J., The English law of obligations in comparative context, Nijmegen, Ars Aequi Libri, 1991, lk 4–21.

( 3 ) Vt nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiiv 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta, põhjendus 3 (EÜT 1990, L 158, lk 59; ELT eriväljaanne 13/10, lk 132).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiiv, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (ELT 2015, L 326, lk 1).

( 5 ) SI 1992/3288.

( 6 ) UK Public General Acts 1982 c. 29.

( 7 ) Eelotsusetaotlusest nähtub, et Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) andis ABTA Ltd‑le (Association of British Travel Agents) loa astuda kassatsioonimenetlusse.

( 8 ) Pean oluliseks tuua välja põhjused, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab selle teise küsimuse, mis paistab tulenevat Lord Justice Longmore’i eriarvamusest, mida on mainitud käesoleva ettepaneku punktis 21. Selle arvamuse lõikudest, mis on ära toodud eelotsusetaotluses, ilmneb, et arvamuse esitaja on seisukohal, et hotell osutab oma külalistele abistamise teenust ja teeb seda oma töötajate kaudu. Kohtunik Longmore seletab seega, et küsimus, kas N osutas samuti seda teenust, on direktiivi 90/314 artikli 5 lõikes 2 sätestatud vastutuse välistamise aluste analüüsimiseks otsustava tähtsusega. Kui teenuste osutajaks oli üksnes hotell, siis on väga tõenäoline, et Kuoni vabastatakse vastutusest, sest mittenõuetekohane lepingu täitmine ei olnud ei Kuoni ega hotelli põhjustatud. Kohustuste mittenõuetekohase täitmise tingis sündmus, mida ei Kuonil ega hotellil hoolimata kõikidest asjakohastest abinõudest ei olnud võimalik ette näha ega ära hoida. Nimelt ei olnud hotell jätnud küsimata N‑i kohta soovituskirju ja tal ei olnud mingit põhjust N‑i varasema töökäigu tõttu või muul põhjusel arvata, et ta võiks mõnd hotellikülalist vägistada. Kui aga N oli hotelli asemel või hotelliga koos abistamisteenuse osutaja, siis oli tal (teenuseosutajana) võimalus omaenda kriminaalset käitumist ette näha või see ära hoida.

( 9 ) Vt EMÜ asutamislepingu artikli 100 A lõige 3; nüüd, pärast muutmisi, ELTL artikli 114 lõige 3.

( 10 ) Vt selle kohta kohtujurist Tizzano ettepanek kohtuasjas Leitner (C‑168/00, EU:C:2001:476, punktid 2 ja 3).

( 11 ) Vt direktiivi 90/314 põhjendus 3.

( 12 ) Vt 8. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Dillenkofer jt (C‑178/94, C‑179/94 ja C‑188/94–C‑190/94, EU:C:1996:375, punkt 39). Vt samuti direktiivi 90/314 põhjendus 4.

( 13 ) Vt eelkõige 8. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Dillenkofer jt (C‑178/94, C‑179/94 ja C‑188/94–C‑190/94, EU:C:1996:375, punkt 39), 12. märtsi 2002. aasta kohtuotsus Leitner (C‑168/00, EU:C:2002:163, punkt 22), 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Blödel-Pawlik (C‑134/11, EU:C:2012:98, punkt 24) ning 16. jaanuari 2014. aasta kohtumäärus Baradics jt (C‑430/13, EU:C:2014:32, punkt 36).

( 14 ) Vt Machnikowski, P. ja Szpunar, M., „Chapter 8: Remedies. General Provisions“, Contract II. General Provisions, Delivery of Goods, Package Travel and Payment Services, Research Group on the Existing EC Private Law (Acquis Group), Sellier, Munich, 2009, lk 401–404, eriti lk 403, art. 8:101, 5.

( 15 ) See mõiste „pakettreis“ määratlus täpsustab pakettreisi lepingu täitmist ja täitmata jätmist käsitlevate eeskirjade kohaldamisala. Vt Machnikowski, P., „Chapter 7: Performance of obligations. Specific Provisions – Part E: Package Travel Contracts“, Contract II. General Provisions, Delivery of Goods, Package Travel and Payment Services, op. cit., lk 380–398, eriti lk 384, art. 7:E‑02, 6.

( 16 ) Direktiivi 90/314 artikkel 1 käsitleb „[liidu] territooriumil müüdavaid või müügiks pakutavaid pakettreise“. Mõiste „korraldaja“ on direktiivi 90/314 artikli 2 punkti 2 kohaselt „isik, kes mitte juhuti korraldab pakettreise ja müüb neid või pakub neid müügiks kas otse või vahendaja kaudu“. Olgu selle kohta märgitud, et kuivõrd Inglise võlaõiguses tehakse selget vahet kaupade müügi (sale of goods) ja teenuste osutamise (supply of services) vahel, on süü (fault) ja mittesüülise vastutuse (strict liability) vahel vahe tegemine selgelt kindlaks määratud teenuse osutamise lepingute (1982. aasta seaduse artikkel 13) ja kaupade tarnelepingute (1982. aasta seaduse artikkel 14) teineteisest eristamisega. Vt selle kohta Samuel, G. ja Rinkes, J.G.J., „The English law of obligations“, loc. cit., lk 209, ning Montanier, J.‑C. ja Samuel, G., Le contrat en droit anglais, PUG, 1999, lk 92. Nagu ma aga märkisin käesoleva ettepaneku sissejuhatuses, on direktiivi 90/314 põhjendusteks esitatud just need lahknevused liikmesriikide õigusnormide ja tavade vahel pakettreiside valdkonnas, ning nendest tulenevalt kehtestatigi kõikide liikmesriikide jaoks „minimaalsed ühiseeskirjad“. Vt selle direktiivi põhjendus 2.

( 17 ) Mõiste „tarbija“ kohta direktiivi 90/314 tähenduses vt selle direktiivi artikli 2 punkt 4.

( 18 ) Vt samuti direktiivi 90/314 põhjendus 18.

( 19 ) Põhjenduses 18 on eelkõige märgitud, et lepingu korraldav ja/või vahendav pool peab tarbija ees vastutama lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest.

( 20 ) Kohtujurist Tizzano ettepanek kohtuasjas Leitner (C‑168/00, EU:C:2001:476, punkt 4). Kohtujuristi kursiiv.

( 21 ) Käsitledes tarbijale müügiks pakutavaid teenuseid kui üht tervikut, hõlbustab direktiivi 90/314 artiklis 1 ja artikli 2 lõikes 2 kasutatud määratlus „teenuse müük“ nimelt tarbija toiminguid olukorras, kus tal on tegemist lepingu täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmisega, võimaldades talle „üheainsa […] kontaktisiku olenemata sellest, mis teenust või teenuseid ei ole osutatud või on mittenõuetekohaselt osutatud“. Vt selle kohta Poillot, E., „La vente de services en droit communautaire (directive 90/314/CEE sur les voyages, vacances et circuits à forfait)“, Uniform Terminology for European Contract Law, Nomos, 2005, lk 359–382, eriti lk 381. Vt samuti Machnikowski, P., „Chapter 7. Performance of obligations. Specific Provisions – Part E: Package Travel Contracts“, op. cit.,lk 380–398, eriti lk 383, art. 7:E‑02, 3.

( 22 ) Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 43.

( 23 ) Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 34.

( 24 ) Direktiivi 90/314 artikli 2 lõikes 5 on selles direktiivis mõiste „leping“ määratletud kui kokkulepe, mis ühendab tarbijat korraldaja ja/või vahendajaga.

( 25 ) Niisiis võib lepinguliste kohustuste täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise tagajärjeks olla korraldaja vastutuse tekkimine. Vt selle kohta Machnikowski, P., op. cit., eriti lk 402, art. 8:101, 3. Vt ka Kleinschmidt, J., „Article 8:101: Remedies Available“, Commentaries on European Contract Laws, Nils, J. ja Zimmermann, R. (toim), Oxford, lk 1108.

( 26 ) Kohtujuristi kursiiv. Olgu meenutatud, et direktiivis 90/314 ei ole ühtegi sätet kohaldatava õiguse kohta. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008, lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) (ELT 2008, L 177, lk 6) artikli 6 lõige 1 kinnitab siiski, et põhimõtteliselt on kohaldatav tarbija peamise elukoha riigi õigus.

( 27 ) Õiguskirjanduses peetakse direktiivi 90/314 artikli 5 lõikeid 2 ja 3 ja artiklit 8 imperatiivseteks normideks. Vt Machnikowski, P., op. cit., eriti lk 465, art. 8:E‑01, 2.

( 28 ) Vt ka direktiivi 90/314 põhjendus 19.

( 29 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 38.

( 30 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 36–43.

( 31 ) Pean rõhutama, et põhimõtteliselt võib liikmesriik näha ette kaitstuse kõrgema taseme. Liikmesriigid võisid sellest tulenevalt näha direktiivi 90/314 ülevõtmisel ette rangemaid vastutuse välistamise aluseid kui need, mis on ette nähtud kõnealuse direktiivi artikli 5 lõikes 2.

( 32 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 13. Eelotsusetaotluse õiguslikust raamistikust nähtub, et vastavalt 1982. aasta seaduse artiklile 13 on teenuseosutaja kohustatud osutama lepinguga ette nähtud teenuseid piisava hoolsuse ja asjatundlikkusega.

( 33 ) Vt eelkõige 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Novo Banco (C‑253/19, EU:C:2020:585, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 34 ) Mõiste „teenuste osutaja“ prantsuskeelse versiooni vastet prestataire de services paistab olevat samas tähenduses kasutatud ka teistes keeleversioonides, eelkõige hispaania keeles (prestador de servicios), saksa keeles (Dienstleistungsträger), inglise keeles (supplier of services), itaalia keeles (prestatore di servizi), poola keeles (usługodawca), portugali keeles (prestador de serviços) ja rumeenia keeles (furnizor de servicii).

( 35 ) Vt samuti direktiivi 90/314 põhjendus 18.

( 36 ) Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 40.

( 37 ) Nimelt tulenevad need majutus- või veoteenustega seotud kohustused nende teenuste laadist endast.

( 38 ) Selline olukord oleks näiteks hotellist lennujaama viimise teenuse puhul, mida osutavad hotelli töötajatest sõidukijuhid.

( 39 ) On iseenesestmõistetav, et korraldajal või teenuste osutajal tuleb neid vastutuse välistamise aluseid tõendada, kuigi direktiivis 90/314 ei ole seda sõnaselgelt mainitud. Vt selle kohta Rüfner, T., „Article 8:108: Excuse Du to an Impediment“, Commentaries on European Contract Laws, Nils, J. ja Zimmermann, R. (toim), Oxford, lk 1164–1177, eriti lk 1174.

( 40 ) Kohtujuristi kursiiv.