ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Rahvusvahelised lepingud – EMÜ‑Türgi assotsiatsioonileping – EMÜ‑Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu – Otsus nr 1/80 – Perekonna taasühinemine

(EMÜ‑Türgi assotsiatsioonilepingu lisaprotokoll, artikkel 59; EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80 , artikli 7 esimene lõik)

2. Rahvusvahelised lepingud – EMÜ‑Türgi assotsiatsioonileping – EMÜ‑Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu – Otsus nr 1/80 – Perekonna taasühinemine

(EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80, artikli 7 esimene lõik ja artikli 14 lõige 1)

Summary

1. EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 7 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et niisugune Türgi kodanik, kes sai liikmesriigi tööturul seaduslikult töötava Türgi päritolu töötaja perekonnaliikmena ning tulenevalt asjaolust, et ta elas vähemalt viis aastat katkematult oma abikaasa juures, nimetatud sätte teise taande alusel antava õigusliku seisundiga seotud õigused, ei kaota neid õigusi, kui ta lahutab oma abielu kuupäeval, mis on hilisem kui nende õiguste omandamise kuupäev.

Otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu alusel seaduslikult omandatud õigused eksisteerivad sõltumata nende õiguste tekkimiseks vajalike tingimuste säilimisest nii, et perekonnaliige, kes on nimetatud otsuse alusel juba need õigused saanud, saab vastuvõtvas liikmesriigis oma olukorda järk-järgult parandada ning sinna alaliselt integreeruda, elades eraldi isikust, kelle kaudu ta need õigused omandas.

Selline artikli 7 esimese lõigu tõlgendus ei ole vastuolus ka EMÜ‑Türgi assotsiatsioonilepingu lisaprotokolli artikli 59 nõuetega, kuna Türgi päritolust töötaja perekonnaliikme olukorda ei saa tegelikult võrrelda liikmesriigi kodaniku perekonnaliikme olukorraga, sest nende õiguslikus olukorras on märkimisväärseid erinevusi.

(vt punktid 40, 45, 46, resolutsiooni punkt 1)

2. Asjaolu, et Türgi kodanik tugineb õigusele, mille ta on EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu alusel seaduslikult omandanud, ei kujuta endast õiguse kuritarvitamist isegi siis, kui asjaomane isik pani oma endise abikaasa suhtes, kelle kaudu ta selle õiguse omandas, hiljem toime raske kuriteo, mille eest ta ka süüdi mõisteti.

Seevastu ei ole sama otsuse artikli 14 lõikega 1 vastuolus, kui Türgi kodanik, kes on kuriteo toimepanemises süüdi mõistetud, otsustatakse välja saata, kuna tema käitumine kujutab endast olemasolevat, reaalset ja piisavalt tõsist ohtu, mis mõjutab mõnd ühiskonna põhihuvi. Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas tegemist on sellise juhtumiga. Siseriiklikud kohtud peavad sealjuures järgima nii proportsionaalsuse põhimõtet kui ka võtma arvesse asjaomase isiku põhiõigusi. Täpsemalt öeldes võib otsuse nr 1/80 artikli 14 lõike 1 alusel väljasaatmise otsustada üksnes juhul, kui asjaomase isiku käitumisega kaasneb konkreetne uue avaliku korra raske rikkumise oht.

(vt punktid 60, 61, resolutsiooni punkt 2)
I - 12917Kohtuasi C-537/08 P
Kahla Thüringen Porzellan GmbH
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Riigiabi – Komisjoni otsus, millega abi tunnistatakse 
ühisturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse see tagasi nõudma – Õiguskindluse  
ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtted
Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 16. detsember 2010 .  .  .  .  .  .  .  .  . I - 12919
Kohtuotsuse kokkuvõte
1. Riigiabi – Komisjoni otsus jätta abikava kohta vastuväited esitamata – Ulatus – Arvesse 
võetavad asjaolud
(
EÜ artiklid 87 ja 88)
2. Riigiabi – Komisjoni poolt heakskiidetud üldine abikava – Abikava, mis välistab rasku s-
te
s olevad ettevõtjad ja erakapitalil põhinevad ettevõtjad – Sõnaselgete piirangute pu u-
dumine abikava heakskiitvas otsuses – Õigusvastaselt abi saanud ettevõtjate õiguspärane 
ootus – Puudumine
(
EÜ artiklid 87 ja 88)
I - 12918KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-537/08 P
1. Otsuse, milles komisjon kinnitab, et ta ei 
esita liikmesriigi poolt teatatud abikava 
suh
tes vastuväiteid, ulatuse kindlakst e-
gemisel tuleb arvesse võtta mitte ainult selle otsuse enda teksti, millest Euroopa Liidu Teatajas on avaldatud vaid kokku -
võte, vaid ka abikava, mille asjaomane liikmesriik teatavaks tegi.
T
äiendava teabe nõuet, milles komisjon 
palub liikmesriigi poolt teatatud abi -
kava kohaldamisala kohta lisateavet, ja liikmesriigi ametiasutuse vastust sellele 
nõudele tuleb käsitada teatatud abikava 
lahutamatu osana. See on nii seda enam juhul, kui komisjon otsustas just selle 
täiendava teabe põhjal, et asjassepuut u-
va abikava suhtes ei ole vaja vastuväidet 
esitada.
(v
t punktid 44 ja 45)
2. Igal õigussubjektil, kelles liidu institut -
sio
on on konkreetseid kinnitusi andes 
tekitanud põhjendatud lootusi, on õigus t
ugineda õiguspärase ootuse kaitse põhi -
mõttele. Selliseks kinnituseks on mis t a-
hes vormis edastatud täpne, tingimusteta 
ja kooskõlaline teave.
S
amas ei saa asjaolu, et komisjon ei ole 
seoses heakskiidetud abikavaga tehtud 
otsuses mitte esitada selle vastu vast u-
väiteid viidanud sõnaselgelt piirang u-
tele, mis puudutavad raskustes olevaid ettevõtjaid ja erakapitalil põhinevaid 
ettevõtjaid, iseenesest võrdsustada k o-
misjoni poolt huvitatud isikule esitatava 
täpse, tingimusteta ja kooskõlalise teab e-
ga, nagu see abikava võimaldaks anda abi 
niisugustele ettevõtjatele, ning seega ei 
saa see teave olla aluseks huvitatud isikul õiguspärase ootuse tekkimisele talle an -
tud toetuste seaduslikkuse osas. Vastupi -
di, kuna võimalus anda niisugustele ett e-
võtjatele abi ei ole üldse kindel, siis ei saa 
sõnaselge piirangu puudumine tähend a-
da niisuguste täpsete kinnituste andmist, 
mis võiksid tekitada apellandil mis tahes 
õiguspärase ootuse.
(v
t punktid 63–66)
10

Selles osas näeb EÜ artikli 249 neljas lõik ette, et otsus on tervikuna siduv nende suhtes, kellele see on adresseeritud. Käesolevas kohtuasjas tuleb nentida, et otsuse 2005/449 adressaat on Prantsuse Vabariik.
1.

Kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei ole loonud vajalikku pädevust omavaid asutusi, kelle ülesanne on kontrollida heade laboritavade põhimõtete täitmist, siis on siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiivi 2004/9/EÜ heade laboritavade inspekteerimise ja kontrollimise kohta artiklist 3 tulenevaid kohustusi.
80

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohaldatakse üldiselt menetlusnorme nende jõustumise hetkel kõikide pooleliolevate vaidluste suhtes, samas kui materiaalõigusnorme tõlgendatakse tavaliselt nii, et need ei ole kohaldatavad enne nende jõustumist tekkinud olukorra suhtes (vt eespool viidatud kohtuotsus Dell’Orto, punkt 48). 1996. aasta konventsiooni artikli 18 lõige 5 näeb ette, et konventsioon on kohaldatav ainult nende taotluste suhtes, mis esitatakse pärast selle jõustumise kuupäeva või pärast selle kohaldamise alguskuupäeva taotluse saanud riigi ja taotleva riigi vahelistes suhetes. Raamotsuse artikkel 32 näeb ette, et pärast 1. jaanuari 2004 saadud taotluste suhtes kohaldatakse Euroopa vahistamismääruse eeskirju. Kuigi neil kahel juhul kohaldatakse uusi eeskirju mitte menetluses olevatele taotlustele, vaid pärast kindlaksmääratud kuupäeva esitatud taotlustele, on neile ühine see, et neid kohaldatakse taotlustele, mis on seotud enne uue regulatsiooni rakendamist aset leidnud asjaoludega.
68

Selline tagajärg ei vastaks EÜ artikli 3 lõike 1 punktis c sätestatud eesmärgile rajada siseturg, mida iseloomustab isikute vaba liikumise takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahel. Siseturu loomine tähendab seda, et liidu kodaniku sisenemis- ja elamistingimused liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, on kõikides liikmesriikides ühesugused. Sellest tulenevalt peab liidu kodanike liikumisvabadust mõistma kui õigust lahkuda ükskõik millisest liikmesriigist, eelkõige liikmesriigist, mille kodanik see liidu kodanik on, ning asuda samadel tingimustel elama ükskõik millisesse liikmesriiki, mille kodanik see liidu kodanik ei ole.
51

Mis puudutab esimese küsimuse punktis c väljatoodud asjaolu, mille kohaselt isik paneb vahistamismäärust täitvas liikmesriigis korrapäraselt toime õigusrikkumisi, ja punktis d esitatud tõsiasja, et isik viibib seal vahi all vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks, siis tuleb märkida, et tegemist on asjaoludega, mis on vahistamismäärust täitva õigusasutuse jaoks tähtsuseta, kui tal tuleb esialgselt kindlaks teha, kas kõnesolev isik „viibib” selles liikmesriigis raamotsuse artikli 4 punkti 6 mõttes. Kui eeldada, et see isik „viibib” vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, võivad need asjaolud seevastu omada teatavat tähtsust hinnangus, mille asjassepuutuv õigusasutus peab seejärel vajaduse korral andma, et selgitada, kas on õigustatud, et Euroopa vahistamismääruse täitmist ei jätkata.
12

Määruse artikkel 11 sätestab: „1. Kui isik, institutsioon või muu organ, kellel on eestkosteõigus, taotleb liikmesriigi pädevatelt asutustelt kohtuotsuse tegemist [1980. aasta] Haagi konventsiooni alusel, et saavutada lapse tagasitoomist, kes on ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud liikmesriigis, mis ei ole see liikmesriik, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas, kohaldatakse lõikeid 2–8. 2. 1980. aasta Haagi konventsiooni artiklite 12 ja 13 kohaldamisel tagatakse, et lapsele antakse menetluse käigus võimalus saada ära kuulatud, kui see ei osutu lapse vanust või küpsusastet arvestades sobimatuks. 3. Kohus, kellele on esitatud lõikes 1 nimetatud lapse tagasitoomise taotlus, tegutseb taotluse menetlemisel kiiresti, kasutades kõige kiiremat siseriiklikus õiguses sätestatud korda. Ilma et see piiraks esimese lõigu kohaldamist, teeb kohus otsuse hiljemalt kuus nädalat pärast taotluse esitamist, kui see ei ole erandlike asjaolude tõttu võimatu. 4. Kohus ei saa keelduda lapse tagasitoomisest 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 punkti b alusel, kui ta on kindlaks teinud, et lapse kaitseks pärast tema tagasitoomist on tehtud piisavad korraldused. 5. Kohus ei saa lapse tagasitoomisest keelduda, kui lapse tagasitoomist taotlenud isikule ei ole antud võimalust ära kuulatud saada. 6. Kui kohus on teinud tagasitoomisest keeldumise otsuse 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 kohaselt, peab kohus viivitamatult otse või oma keskasutuse kaudu edastama tagasitoomisest keeldumise otsuse ja kõigi asjakohaste dokumentide koopiad, eeskätt kohtuistungi protokolli ärakirja, siseriikliku õigusega määratud pädevale kohtule või keskasutusele liikmesriigis, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas. Kohus peab kõik nimetatud dokumendid saama ühe kuu jooksul pärast tagasitoomisest keeldumise otsuse kuupäeva. 7. Kui üks osapooltest ei ole juba pöördunud kohtusse liikmesriigis, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas, peab lõikes 6 nimetatud teabe saanud kohus või keskasutus sellest osapooltele teatama ja kutsuma neid vastavalt siseriiklikule õigusele esitama kohtule oma seisukoht kolme kuu jooksul alates teatamise kuupäevast, et kohus saaks lapse eestkosteõiguse küsimuse läbi vaadata. Ilma et see piiraks käesolevas määruses sisalduvate kohtualluvust käsitlevate eeskirjade kohaldamist, lõpetab kohus menetluse, kui talle pole tähtajaks seisukohti esitatud. 8. 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 kohasest tagasitoomisest keeldumise otsusest olenemata on iga hilisem lapse tagasitoomist nõudev otsus, mille teeb vastavalt käesolevale määrusele pädev kohus, täitmisele pööratav vastavalt III peatüki 4. jaotisele lapse tagasitoomise tagamiseks.”
Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Abi ühisturuga kokkusobivuse uurimine – Erand

(EÜ artikkel 234)

2. Riigiabi – Mõiste – Maksusoodustus, mida antakse tootmis‑ ja tööühistutele – Hõlmamine – Tingimused

(EÜ artikkel 87, lõige 1)

Summary

1. Kuigi Euroopa Kohtul puudub õigus EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluse raames otsustada siseriiklike õigusnormide kokkusobivuse üle ühenduse õigusega ning tõlgendada siseriiklikke õigus‑ ja haldusnorme, on Euroopa Kohus siiski pädev esitama eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võimaldavad viimasel hinnata nimetatud normide kokkusobivust tema menetluses oleva kohtuasja lahendamisel.

Täpsemalt ei takista komisjoni pädevus hinnata riigiabi kokkusobivust ühisturuga siseriiklikul kohtul esitamast Euroopa Kohtule eelotsuse küsimusi seoses riigiabi mõiste tõlgendamisega. Seega võib Euroopa Kohus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule liidu õiguse tõlgendamiseks juhiseid, mis võimaldavad viimasel kindlaks teha, kas siseriiklikku meedet saab käsitada riigiabina liidu õiguse tähenduses.

(vt punktid 34 ja 35)

2. Maksusoodustused, mida kohaldatakse tootmis‑ ja tööühistutele sellise teatud maksusoodustusi ette nägeva siseriikliku õigusnormi alusel, ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui kõik selle õigusnormi kohaldamise tingimused on täidetud, st esiteks, et meedet rahastatakse liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest, teiseks, et meedet kohaldatakse valikuliselt, ja kolmandaks, milline mõju on meetmel liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja kas see võib põhjustada konkurentsimoonutusi. Käesoleval juhul tuleb liikmesriigi kohtul hinnata täpsemalt asjaomaste maksuvabastuste valikulisust ja seda, kas need maksuvabastused on põhjendatavad selle süsteemi olemuse ja üldise ülesehitusega, millesse need kuuluvad, tehes eeskätt kindlaks, kas asjaomased tulundusühistud on tegelikult sarnases olukorras selliste ühingutega, kelle eesmärk on tulu saamine, ja kui see on nii, siis kas nende tulundusühistute soodsam maksualane kohtlemine tuleneb ühelt poolt asjaomases liikmesriigis kohaldatavale maksusüsteemile omastest põhimõtetest, ja teiseks, kas see maksuvabastus on kooskõlas ühtsuse põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõttega.

(vt punktid 43, 82 ja resolutsioon)
Muudetud kuuenda direktiivi 77/388 artikli 9 lõike 3 punktis b ette nähtud võimalust kasutades, kui Euroopa Ühenduse territooriumil asutatud reklaamiteenuse osutaja teenust kasutava kliendi asukoht on kolmandas riigis ja see klient on lõpptarbija või vahendaja, loetakse, et teenus on osutatud Euroopa Ühenduses tingimusel, et teenuste tegelik kasutamine ja nendest kasusaamine muudetud kuuenda direktiivi 77/388 artikli 9 lõike3 punkti b mõttes toimub antud riigi territooriumil. Sellise reklaamiteenusega on tegemist juhul, kui teenuse esemeks olevat reklaamsõnumit levitatakse antud liikmesriigi territooriumilt.
15

Sellel kohtul tekkis küsimus, et kui eeldada, et selline topeltmaksustamine on kapitali vaba liikumise piirang, siis kas seda piirangut saab õigustada EÜ artikli 73d lõike 1 punktiga a (nüüd EÜ artikli 58 lõike 1 punkt a), nagu seda on tõlgendatud Euroopa Liidu asutamislepingule lisatud deklaratsioonis nr 7 Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 73d kohta (EÜT 1992, C 191, lk 95), mille kohaselt „[k]onverents kinnitab, et käesoleva lepingu artikli 73d lõike 1 punktis a osutatud liikmesriikide õigus kohaldada oma maksuseaduste vastavaid sätteid kehtib üksnes nende vastavate sätete kohta, mis on olemas 1993. aasta lõpus. Käesolevat deklaratsiooni kohaldatakse siiski ainult liikmesriikidevahelise kapitali liikumise ja liikmesriikide vahel tehtud maksete suhtes.” Kuigi ErbStG § 21 sätted on vastu võetud enne 1993. aastat ja selle seaduse uus redaktsioon jõustus 1997. aastal, ei ole viimane õigusakt, mis oleks võrdsustatav uue õigusliku regulatsiooniga.
32

Seoses sellega, millised tõendid on vajalikud, et tuvastada intellektuaalomandi õiguse rikkumine, tuleb lõpuks tõdeda, et vastavalt määruse nr 1383/2003 artiklile 10 kohaldatakse seda otsustades, kas intellektuaalomandi õigust on rikutud siseriikliku õiguse tähenduses, selles liikmesriigis kehtivaid õigusakte, mille territooriumil on kaup asetatud ühte selle määruse artikli 1 lõikes 1 osutatud olukorda.
9

Määruse nr 343/2003 artikkel 20 näeb ette: „1. Varjupaigataotleja võetakse tagasi kooskõlas artikli 4 lõikega 5 ja artikli 16 lõike 1 punktidega c, d ja e järgmiselt: a) tagasivõtmispalve peab sisaldama teavet, mis võimaldab palve saajaks oleval liikmesriigil kindlaks teha, et ta on vastutav; b) liikmesriik, kellel palutakse taotleja tagasi võtta, on kohustatud tegema vajalikud kontrollimised ja vastama talle esitatud palvele võimalikult kiiresti ja igal juhul ühe kuu jooksul palve esitamisest. Kui palve põhineb Eurodac-süsteemist saadud teabel, lüheneb see tähtaeg kahele nädalale; c) kui palve saajaks olev liikmesriik ei teata oma otsusest punktis b mainitud ühe kuu või kahe nädala jooksul, loetakse ta olevat varjupaigataotleja tagasivõtmisega nõustunud; d) liikmesriik, kes nõustub varjupaigataotleja tagasi võtma, on kohustatud lubama sellel isikul oma territooriumile naasta. Palve esitajaks olev liikmesriik annab taotleja pärast asjaomaste liikmesriikide omavahelist nõupidamist üle kooskõlas oma siseriikliku õigusega esimesel võimalusel ja hiljemalt kuue kuu jooksul ajast, mil mõni muu liikmesriik on vastuvõtmispalve rahuldanud, või kaebuse või uuesti läbi vaatamise suhtes tehtud otsusest, kui sellel on peatav toime; e) palve esitajaks olev liikmesriik teatab varjupaigataotlejale tema tagasivõtmist käsitlevast otsusest, mille vastutav liikmesriik on teinud. Otsus sisaldab põhjendust. See sisaldab üleandmise teostamistähtaega ja vajaduse korral teavet selle kohta, kuhu ja millal taotleja peaks ilmuma, kui ta reisib vastutavasse liikmesriiki omal käel. Selle otsuse võib edasi kaevata ja taotleda selle uut läbivaatamist. Otsuse edasikaebamine või selle uuesti läbi vaatamine ei peata üleandmise teostamist, välja arvatud juhul, kui kohtud või pädevad asutused ei otsusta siseriikliku õiguse kohaselt teisiti. Vajaduse korral esitab palve esitajaks olev liikmesriik varjupaigataotlejale artikli 27 lõikes 2 osutatud korras vastuvõetud näidisele vastava reisiloa. Vastutav liikmesriik teatab palve esitajaks olevale liikmesriigile sõltuvalt asjaoludest kas varjupaigataotleja kohalejõudmisest või sellest, et taotleja ei ole ettenähtud tähtaja jooksul kohale ilmunud. 2. Kui üleandmine ei toimu kuue kuu jooksul, lasub vastutus liikmesriigil, kus varjupaigataotlus esitati. Nimetatud tähtaega võib pikendada kõige rohkem ühe aastani, kui üleandmist või taotluse läbivaatamist ei saa teostada varjupaigataotleja vangistuse tõttu, või kõige rohkem kaheksateistkümne kuuni, kui varjupaigataotleja varjab ennast. […]”.
23

Euroopa Ühenduste Komisjonil on samuti kahtlusi esitatud küsimuse asjakohasuses. Nimelt väidab ta, et füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsev piirialatöötaja peab tegutsema teise lepinguosalise territooriumil, nagu seda näeb üldiselt ja kõigile füüsilisest isikust ettevõtjatele ette lepingu I lisa artikli 12 lõige 1. Arvestades sellega, et toimikust ei nähtu, et E. Stammil oleks teine Saksamaa Liitvabariigi territooriumil asuv ettevõte, millest tulenevalt ta osaleks Saksa majanduselus ning pakuks kaupu või teenuseid selle riigi kodanikele, ei saa komisjoni arvates välistada võimalust, et asjaomast isikut on võimalik käsitada Saksamaal mitte tegutsevana ja on võimalik asuda seisukohale, et tegemist ei ole „füüsilisest isikust ettevõtjana tegutseva piirialatöötajaga” lepingu tähenduses.
1.

Selleks et määrata kindlaks, kas tegemist on „muu süüteoga” kui see, mille eest isik üle anti, nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 27 lõike 2 tähenduses, mille puhul on vajalik algatada raamotsuse artikli 27 lõike 3 punkti g ja lõike 4 kohane nõusolekumenetlus, tuleb kontrollida, kas süüteo koosseisu tunnused on vastavalt vahistamismääruse teinud liikmesriigi esitatud süüteo õiguslikule kirjeldusele need, mille alusel isik üle anti ning kas on olemas piisav seos vahistamismääruses ja hilisemas menetlusdokumendis esitatud andmete vahel. Süüteo toimepanemise aja ja kohaga seotud asjaolude muutmine on lubatav, kui see tuleneb vahistamismääruse teinud liikmesriigis läbiviidud menetluses kogutud tõenditest, mis puudutavad vahistamismääruses kirjeldatud tegusid, juhul kui need ei muuda süüteo olemust ning neist ei tulene raamotsuse artiklites 3 ja 4 loetletud täitmata jätmise kohustuslikke aluseid.
21

Leides, et vaidlusalust toodet võib kooskõlas kohaldatavate ühenduse direktiividega turustada kõigis liikmesriikides, otsustas Fővárosi Bíróság (Budapesti kohus) põhikohtuasja vastustaja vastupidist seisukohta arvestades menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [1999/5] artiklit 8 saab tõlgendada nii, et see raadioseadmete ja telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmete (edaspidi „seadmed”) vaba liikumist puudutav säte ei luba kehtestada täiendavaid kohustusi niisuguse seadme turuleviimise osas, mis kuulub nimetatud direktiivi kohaldamisalasse ja millele tootja, kelle asukoht on teises liikmesriigis, on kinnitanud CE-märgise? 2. Kas direktiivi [2001/95] artikli 2 punkte e ja f saab turustamist puudutavate kohustuste osas tõlgendada nii, et tootjana on käsitatav ka üksus, mis viib seadme ühes liikmesriigis turule (olemata osalenud selle seadme tootmises) ja mille asukoht ei ole tootja asukohajärgses liikmesriigis? 3. Kas direktiivi [2001/95] artikli 2 punkti e alapunkte i, ii ja iii ning punkti f saab tõlgendada nii, et teises liikmesriigis toodetud seadme levitaja (kes ei ole selle tootja) võib olla kohustatud koostama asjaomase seadme tehnilisi andmeid sisaldava vastavusdeklaratsiooni? 4. Kas direktiivi [2001/95] artikli 2 punkti e alapunkte i, ii ja iii ning punkti f saab tõlgendada nii, et üksust, mis tegeleb üksnes turustamisega liikmesriigis, kus on ka tema asukoht, saab käsitada ka turustatava seadme tootjana, kui kõnealuse levitaja tegevus ei mõjuta seadme ohutusomadusi? 5. Kas direktiivi [2001/95] artikli 2 punkti f saab tõlgendada nii, et ka levitajalt selle sätte tähenduses on võimalik nõuda nende nõuete täitmist, mis on igal juhul kohaldatavad üksnes tootjale selle direktiivi artikli 2 punkti e mõttes, näiteks asjaomase seadme tehnilisi andmeid sisaldava vastavusdeklaratsiooni koostamist? 6. Kas erandi tegemise võimalus [11. juuli 1974. aasta] otsuses [kohtuasjas 8/74: Dassonville, EKL 1974, lk 837] tuletatud vormelist võib põhineda [EÜ] artiklil 30 ja/või nn kohustuslikel nõuetel, arvestades samaväärsuse põhimõtet ja vastastikuse tunnustamise põhimõtet? 7. Kas [EÜ] artiklit 30 saab tõlgendada nii, et transiitkauba impordile või turustamisele ei saa kehtestada piiranguid muudel alustel kui need, mis on loetletud kõnesolevas artiklis? 8. Kas CE-vastavusmärgis vastab samaväärsuse ja/või vastastikuse tunnustamise põhimõtetele ning [EÜ] artiklis 30 sätestatud nõuetele? 9. Kas CE-vastavusmärgis on tõlgendatav nii, et sellega varustatud seadmetele ei saa liikmesriigid kohaldada mingeid täiendavaid tehnilisi- või kvaliteedinõudeid? 10. Kas direktiivi [2001/95] artikli 6 lõiget 1 ja artikli 8 lõike 2 teist lauset saab tõlgendada nii, et tootja ja levitaja kohustusi kaupade turustamise osas võib pidada analoogseteks, kui tootja kõnealust kaupa ei levita?”
9

BIOS Naturprodukte esitas kõnealuse otsuse peale kaebuse ja väitis, et põhikohtuasjas käsitletav toode on toidulisand, mitte ravim. Ta väitis Verwaltungsgerichtis, et asjaomane toode ei ole ravim esitusviisi alusel, kuna selle pakendile on selgelt märgitud, et tegemist on toidulisandiga, ja pakendil puuduvad igasuguse viited terapeutilistele või haigusi ennetavatele omadustele; samuti ei ole see ravim toime alusel, kuna selle 400 mg-l soovitataval päevaannusel ei ole farmakoloogilist toimet, mida tõendavad kaks tema poolt esitatud ekspertarvamust. Ta märkis veel, et vastavalt viirukipuu ekstrakti tavapärasele kasutusviisile lõhna ja maitseainena kasutatakse asjaomast toodet toiduainena.
38

Võttes arvesse, et alates Court of Appeal’i (England and Wales) (Civil Division; edaspidi „Court of Appeal”) kohtuotsusest R vs. Secretary of State for the Environment, Transport and the Regions ex p Marson (1998) on väljakujunenud kohtupraktika seisukohal, et esiteks ei ole KMH vajalikkuse kohta otsuse tegemisest keeldumist vaja põhjendada ja teiseks juhul, kui sellise otsuse põhjendamine on kohustuslik, on tavaliselt Secretary of State’i poolt antud põhjendused piisavad, jättis High Court otsust tegemata kaebuse rahuldamata.