ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
59.

Veelgi tähelepanuväärsem on kohtuotsus Lechouritou jt ( 61 ), milles Euroopa Kohus otsustas, et tsiviilasi ei ole riigi vastu kohtule esitatud hagi, millega nõutakse Teise maailmasõja ajal sõjaliste operatsioonide käigus toimunud relvajõudude tegevuse ohvrite õigusjärglastele tekitatud kahju hüvitamist. Iseloomustades üksnes selle menetluse faktilist alust, juhtis Euroopa Kohus tähelepanu, et niisugused operatsioonid on „üks klassikalistest riigi suveräänsuse väljendustest eelkõige seetõttu, et nende läbiviimise otsustavad ühepoolselt ja siduvalt pädevad avaliku võimu asutused ja need on lahutamatult seotud riikide välis‑ ja kaitsepoliitikaga”. ( 62 ) Euroopa Kohus pidas vajalikuks ka märkida, et tõsiasi, et algatatud hagi esitletakse tsiviilõiguslikuna, kuivõrd sellega nõutakse põhikohtuasja hagejaile põhjustatud varalise ja mittevaralise kahju eest rahalist hüvitist, ei ole asjakohane. ( 63 )
44.

Et veebisait on nagu kaupmehe müügikoht, kus – ükskõik kas alaliselt, perioodiliselt või ühekordselt – turustatakse kaitstud objekte, andes täpset teavet nende objektide ja hindade kohta ning tehes vastavate veebisaidi koostisosade läbi nende ostmise ja kättetoimetamise ostjale tehniliselt võimalikuks, ( 37 ) ning seetõttu on tegemist kohaga, mis on välja töötatud nii, et see võimaldab müügilepingute sõlmimist, siis tuleb asuda seisukohale, et see annab tunnistust soovist luua nende objektide levitamise kanal, mis kuulub hoolimata sellest, et seda lehte administreerivad füüsilised või juriidilised isikud järgivad kohaldatavaid õigusnorme, ( 38 ) direktiivi 2001/29 artikli 4 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse.
57.

Lisaks sellele toetab ennetuspõhimõte teatavatel juhtudel küll maatükkide omanike kohustamist võtma ennetavaid kaitsemeetmeid ohtude vastu, mille eest on põhiosas vastutavad kolmandad isikud. Näiteks on mõeldav, et kui maatükile on korduvalt ebaseaduslikult jäätmeid ladestatud, peab maatüki omanik edasiste rikkumiste vältimiseks maatüki tarastama. Sellel põhimõttel rajanevad ka seadusandliku dekreedi nr 152 artikli 245 lõikes 2 sätestatud omanike kohustused anda reostusest teada ja võtta teatavaid kaitsemeetmeid, mida rõhutas Itaalia. Eelotsusetaotlus ei anna siiski alust eeldada, et käesolevas asjas on tegemist ennetuspõhimõttega. Seetõttu ei tule sellesse omaniku võimalikku vastutust toetavasse arusaama põhjalikumalt süveneda.
147.

Nõukogu tuletab meelde, et vaidlustatud määruse artikli 18 lõige 2 näeb ette erandi selle määruse artikli 3 lõigetest 1 ja 2 ning artikli 4 lõikest 1, nii et Euroopa patendi ühtne toime piirdub liikmesriikidega, kes on ratifitseerinud ühtse patendikohtu lepingu, ning selle määruse muud sätted kuuluvad kohaldamisele kõigi osalevate liikmesriikide suhtes. Arvestades vaidlustatud määruse ja ühtse patendikohtu lepingu vahelise seose olulisust, leiti, et tegu on täiendava tagatisega, et see seos toimiks optimaalselt. Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et liidu õigusakti kohaldatavuse suhtes erandi tegemine on õiguslikult võimalik vaid juhul, kui erandit kehtestav meede on objektiivselt õigustatud ja kui see on ajaliselt piiritletud. Käesoleval juhul see nii ongi.
54.

Kõigepealt tuleb selgitada, et nii nagu näiteks elukoht ei pea kaudse diskrimineerimise puhul olema iga kord seotud kodakondsusega, ( 21 ) ei saa lihtsustava korra puhul nõuda, et ei esineks juhtumeid, mil seadusandja eeldus osutub valeks. Komisjoni esitatud näitlikud juhtumid, mil olenemata sellest, et töötaja elukoht on Madalmaade piirist vähem kui 150 kilomeetri kaugusel, ei saa lähtuda sellest, et töötaja sõidab iga päev tööle ja sealt tagasi koju, ei tõenda seega veel seadusandja valitud eristamistunnuse ebasobivust. Pigem on lihtsustava korra olemusele omane, et esineb ka juhtumeid, mil valitud eristamistunnus soovitud asjaolusid ei kajasta.
93.

Selles osas, mis puudutab subjektiivseid asjaolusid, märkis Euroopa Kohus, et vaja on tõendada, et „importijatel o[n] kavatsus anda nimetatud ostjale selline soodustus ja asjaomastel tehingutel peab importijate jaoks puuduma igasugune majanduslik või kaubanduslik põhjendus”. Samal ajal on vaja arvesse võtta, et „importijatel [on] kohustus kasutada neile eraldatud A‑litsentse, mille täitmata jätmisega kaasneb sanktsioon, ja seega on neil tegelik huvi kaupa importida”. Euroopa Kohus asus seisukohale, et kuigi selliseid tehinguid „[ei saa] käsitada nii, et [neil] majanduslik või kaubanduslik põhjendus a priori puudub[, ei saa siiski] välistada, et teatavatel juhtudel on sellised tehingud, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, viidud kunstlikult läbi peamise eesmärgiga saada tollisoodustusest kasu”. Tegurite hulka, mille abil sai seda kunstlikkust tõendada, kuulusid see, et litsentsiomanik ei võtnud kommertsriski, sest tegelikult kandis riski ostja, kes oli samuti senine importija, ja see, et importijate kasumimarginaal oli tühine või et importijate poolt ostjale Euroopa Liidus müüdud küüslaugu hinnad olid turuhindadest madalamad. ( 46 )
42.

Käesoleval juhul piisab minu arvates sellest, kui öelda, et see garantii kujutab endast kõrvalteenust võrreldes sõiduki tarnega ning tal on erinev ja sõltumatu majanduslik loogika. Sõiduki ostja võib osta ja sõidukit kasutada ilma rikke puhuks sõlmitava garantiita, ta võib garantiilepingu sõlmida ka muu ettevõtjaga, kui Mapfre Warranty ilma sõiduki edasimüüja vahendamiseta. Samuti on tähtis asjaolu, et käesolevas asjas kirjeldatud garantii annab sõidukite edasimüüjast sõltumatu ettevõtja, nii et seda ei pea käsitama müüja antava garantiina. Viimaks jätab äriühing Mapfre Warranty endale teatavatel asjaoludel õiguse garantiileping lõpetada, nii et see ei avalda kuidagi mõju sõiduki müügilepingule. Need asjaolud näitavad minu arvates selgelt, et niisugune garantii, nagu on põhikohtuasja esemeks, ei ole sõiduki tarnetehingust lahutamatu ja seda ei tule samamoodi maksustada.
58.

Ma aga ei näe, et see oleks maksusüsteemi ühtsuse säilitamiseks vähem piirav meede. See tähendaks nimelt, et vahetuskursi muutustest tekkinud kasumit saanud maksukohustuslane peaks selle pealt nüüd maksu tasuma. Kuid ka see tähendaks asutamisvabaduse piirangut, kui eeldada, et käesolevas kohtuasjas on see nii X‑i puhul.
50.

Ehkki kasutajaettevõtjale vahendatud töötajad töötavad tihti viimati nimetatu ruumides ning kasutavad tema sisseseadet, ei pruugi see alati olla nii. Kujutlegem näiteks, et Martin Meati teenistus oleks põhinenud tasul töötaja ja tööpäeva kohta ning tema töötajad oleks antud Alpenrindi kontrolli ja juhtimise alla, nii et need töötajad oleksid olnud vahendatud Alpenrindile. Seda järeldust ei oleks vääranud see, kui need töötajad oleksid teinud oma tööd Alpenrindi ruumides, mis kuuluvad Martin Meatile. Seevastu ei ole ebatavaline, et teenusepakkuja lähetatud töötajad töötavad kliendi ruumides ning kasutavad tema töövahendeid ja sisseseadet.
88.

Igal juhul näib M. Schweieri tehtud investeeringute laadi ja mahtu arvestades siiski vähemalt liiga julge väita, et viimane ostis osakuid, mis võimaldasid tal omandada õiguse kontrollida investeerimisfonde, mille valdusfirmad asuvad Kaimanisaartel. Vastupidi, kohtutoimikus oleva teabe põhjal on palju tõenäolisem, et M. Schweier osales erainvestorina üksnes nende fondide loodud kollektiivses portfellis ainsa kavatsusega teha finantspaigutus. On aga selge, et kui on tehtud niisuguseid portfelliinvesteeringuid, on AuslInvestmG § 18 lõikes 3 ette nähtud maksustamiskord kohaldatav.
69.

Selles tähenduses on kontrollimine, kas liikmesriigid on täitnud oma kohustusi võtta üle teatud direktiivid, ning vajaduse korral rikkumismenetluse algatamine loomulik osa komisjoni „pädevusest”„viia läbi uurimine”, mis selles tähenduses võiks kvalifitseeruda laias mõttes „distsiplinaaruurimiseks”, kuna komisjon saab selle alusel tagada liidu õiguse täitmist, kasutades oma karistamispädevust, mille aluslepingud talle sellel eesmärgil annavad. Üksnes siis, kui Århusi konventsiooni artikli 4 lõike 4 punktist c tuleneks ühemõtteliselt, et viide „ebasoodsalt mõjutada avaliku võimu organi korraldatavat kriminaal- või distsiplinaaruurimist” viitab eraõiguslikke isikuid puudutavatele menetlustele, tuleks järeldada, et selle alla ei saa kuuluda menetlused, mille ese on liikmesriikide tegevus. Kuna Euroopa Liit on riikide liit, siis on üksnes talle omane, et tema peamiste subjektide, st liikmesriikide tegevuse õiguspärasuse kontrolli tuleb tõlgendada Århusi konventsiooni alusel kui selles tähenduses „distsiplinaarmenetlusi”. Seetõttu tuleks ClientEarth’i pakutud tõlgendust kõnealuse konventsiooni artikli 4 lõike 4 punkti c kohta konkretiseerida, ilma selleta on võimatu, et see säte mõjutaks vahetult tema konkreetset õiguslikku olukorda.
60.

Nõuda apellantidelt, et nad lisaks viitele teatavale umbusaldusele EFSA erapooletuse suhtes, mida toetavad teatavad dokumentaalsed tõendid, seaksid formaalselt ja sõnaselgelt kahtluse alla mõne eksperdi sõltumatuse, ei tähenda mitte ainult neile ilmselgelt ebaproportsionaalse koormise seadmist taotletud andmete edastamise vajalikkuse õigustamiseks, vaid ka mõlema määrusega taotletavate eesmärkide vahelise suhte tasakaalust väljaviimist. Sellist laadi nõue võib olla põhjendatud, kui tegemist oleks teadusuuringute usaldusväärsuse vaidlustamise või ekspertide tegevuse kahtluse alla seadmisega, kuid käesoleva kohtuasja kontekstis on tegemist ainuüksi just nimelt sellise teabe saamisega, mis on vajalik, et oleks võimalik hinnata just nimelt seda, kas on võimalik põhjendatult seada kahtluse alla EFSA erapooletust ning seega võtta vajaduse korral meetmeid kas EFSA enda või mõne selle eksperdi suhtes. Kokkuvõttes on tegemist üksnes õigusvastaselt käitunud isikult vastava vastutuse kandmise nõudmise õiguse teostamise võimalikuks tegemisega. Lõpuks on seega tegu tüüpilise olukorraga, mille jaoks on ette nähtud läbipaistvuse põhimõte ja õigus saada teavet.
56.

Kohtupraktika ühtluse huvides näib mulle, et neid lahendusi on vaja kõrvutada Euroopa Kohtu sedastatud põhimõttega, et tühistamisnõue on vastuvõetamatu siis, kui hageja või apellandi kohtumenetlusõigus- ja teovõime puudumine kujutab endast avalikul huvil põhinevat väidet, mille liidu kohus võib ja isegi peab tõstatama omal algatusel. ( 26 ) Nagu ta väljendus kohtuotsuses Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon ( 27 ), „kui Euroopa Kohtule on esitatud tema põhikirja artikli 56 alusel apellatsioonkaebus, on ta kohustatud – vajadusel omal algatusel – otsuse tegema avalikul huvil põhineva väite kohta, et on eiratud EÜ artikli 230 neljandas lõigus sätestatud tingimust, et apellant saab niisuguse otsuse tühistamist, mis ei ole talle adresseeritud, taotleda ainult siis, kui see teda otseselt ja isiklikult puudutab”. ( 28 ) Teistes otsustes on Euroopa Kohus lausa sõnaselgelt kvalifitseerinud väite, et apellatsioonkaebus, mille füüsiline või juriidiline isik on esitanud otsuse peale, mis ei ole talle adresseeritud, on vastuvõetamatu, „oluliseks avalikul huvil põhinevaks asja läbivaatamist takistavaks asjaoluks”, mida liidu kohtud peavad arutama igal hetkel, isegi omal algatusel. ( 29 ) Olulised avalikul huvil põhinevad asja läbivaatamist takistavad asjaolud ei ole aga samasugused väited nagu muud väited, mille võib võrdsustada sisuliste väidetega. Nagu ilmneb nii kodukorra artiklist 150 kui ka Euroopa Kohtu praktikast, kohaldatakse nende suhtes vastupidi erilist menetluskorda, mida iseloomustab eelkõige see, et neid võib analüüsida menetluse igal hetkel, isegi omal algatusel.
63.

Esiteks tuleb märkida, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 602 on komisjon andnud järgmise hinnangu: „[Apellant] avaldab, et ta ei osalenud ühelgi tehnilisel koosolekul pärast 11. ja 12. mai 2004. aasta koosolekut, ning lisab, et nähtuvalt ühest ettevõttesisesest teatest tühistas tema esindaja 3. ja 4. novembri 2004. aasta koosoleku jaoks mõeldud lähetuse oma ülemuse soovitusel. Komisjon märgib, et puuduvad tõendid võimaliku kartellist taandumise kohta. Mitmeosaliste rikkumiste korral ei tähenda see, kui ettevõtja ei osale koosolekul või ei ole koosolekul arutatuga nõus, et ta enam ei osale vältavas rikkumises. Rikkumise lõpetamiseks peab ettevõtja selgelt teatama, et ta ei loe ennast kartelliga seotuks. [Apellant] ei ole [aga] esitanud täpseid tõendeid selle kohta, et ta oleks täiesti iseseisvalt rakendanud turul ühepoolset strateegiat ning oleks selgelt ja avalikult teatanud, et ta ei loe ennast kartelli tegevusega seotuks. Vastupidi, komisjoni valduses olevad tõendid annavad tunnistust sellest, et [apellant] sai ametliku kutse ka kolmele järgmisele tehnilisele koosolekule (ehk kolmele viimasele tehnilisele koosolekule, mis enne kontrollimiste läbiviimist korraldati). Komisjon märgib, et [apellandi] esindaja kinnitas, et ta osaleb 3. ja 4. novembri 2004. aasta koosolekul, isegi kui ta tõesti oma lähetuse hiljem tühistas. Samuti, mis puudutab 23. ja 24. veebruari 2005. aasta koosolekut, siis [selle koosoleku korraldaja Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH ja Sasol Limited, edaspidi „Sasol”] oli [apellandi] esindajale juba broneerinud toa hotellis, kus koosolek toimus, ning hiljem see broneering tühistati. Komisjon järeldab sellest, et Sasoli ja teiste osalejate jaoks oli selge, et [apellant] osales kartellis kuni lõpuni. Komisjon märgib samuti, et koosolekutel aset leidnud arutelud ei erinenud oluliselt nendest, mis olid toimunud eelmistel koosolekutel, vaid osalejad jätkasid hinnatõusude arutamist, ilma et oleks mainitud mingitki [apellandi] püüdu kartellist lahkuda (vt põhjendused 175, 176 ja 177), ning et ei olnud tavapäratu, et ettevõtjad ei osale kartelli jooksul mõnel koosolekul. Need kaks asjaolu annavad tunnistust sellest, et [apellanti] ei peetud pärast 2004. aasta maikuu koosolekut kartellist lahkunuks. [Apellandi] esindaja ettevõttesisest teadet koosolekul osalemisest loobumise põhjuste kohta ei saa igal juhul käsitada avaliku teatena, et ta ei loe ennast kartelliga seotuks. Kuna puudub igasugune muu teave selle kohta, [et ta] oleks avaldanud, et ei loe ennast kartelliga seotuks, leiab komisjon, et [apellandi] osalemine kartellis ei lõppenud enne kontrollimisi.” [mitteametlik tõlge]
51.

Möönan samuti, et sellisele järeldusele vastuvaidlemiseks ei saa niisugune kindlustatu nagu E. Fischer-Lintjens tugineda õiguspärasele ootusele, et jääb kehtima selline tõend nagu Cvz 2006. aasta oktoobris väljastatud tõend 21, mis kinnitas sel ajal, et E. Fischer-Lintjens oli vabastatud kohustusest sõlmida kindlustus Madalmaade ravikindlustusandjaga ja tasuda Madalmaades sotsiaalkindlustusmakseid. Nimelt on see tõend, nagu väitsid SVB ja komisjon, vaid vormi E 121 tõlge ja seetõttu on see üksnes deklaratiivne, täpselt niisamuti, nagu Euroopa Kohus leidis ka selle vormi kohta. ( 13 ) Lisaks nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest, et see tõend väljastati 31. detsembrini 2010 üksnes „eeldusel, et asjaolud ei muutu”.
65.

Selline formaalne käsitlus on siiski ebaoluline, sest seadusandja pidi loetelu koostamisel teadma, et seda teavet saadakse seoses taimekaitsevahendite heakskiitmisega. Kui seadusandja oleks lähtunud sellest, et heakskiitmismenetluse käigus saadud teave kuulub heitmeid käsitleva sätte kohaldamisalasse, kuna taimekaitsevahendid on ette nähtud keskkonda laskmiseks, oleks ta koostanud erilist kaitset vajava teabe loetelu, millel puuduks igasugune kasulik mõju. Seda seetõttu, et sellisel juhul peaks selle teabe avalikustamiseks olema alati täidetud ülekaaluka üldise huvi eeldus. Nagu komisjon siiski õigesti märgib, ei saa eeldada, et seadusandja oleks kavatsenud vastu võtta kasuliku mõjuta õigusnormi.
33.

Kui Euroopa Kohus peaks lähtuma ELTL artikli 267 tähenduses kohtu mõiste organisatsioonilisest käsitlusest, tähendaks see, et kõik kohtud liikmesriigis, kus kehtib samasugune säte nagu see, mis on kehtestatud Itaalia halduskohtumenetluse või tsiviilkohtumenetluse seadustikuga, saaksid taotleda Euroopa Kohtult eelotsust vaid tingimusel, et nad ei sea kahtluse alla sama kohtu täiskogu sõnastatud õiguspõhimõtet.
80.

Mis puudutab teiseks tunnuseid, mis peavad kõnealusel maksul olema, siis tuleb kõigepealt analüüsida tasu objektiivset põhjendatust. Selles küsimuses on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas tasu suurus on seotud „nappide vahendite” kasutamise intensiivsuse ning selle kasutamise praeguse ja tulevase väärtusega. Hindamisel on nõutav arvesse võtta asjaomase turu majanduslikku ja tehnoloogilist olukorda. ( 28 ) Sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus veenduda, et tasu on arvutatud selliste parameetrite alusel, mis on seotud vajadusega tagada vahendite optimaalne kasutamine, nagu asjaomase omandi ettevõtja poolt kasutamise intensiivsus, kestus ja väärtus või omandi muul otstarbel täiendava kasutamise võimalus. ( 29 ) Soovimata küll sekkuda selle hinnangu andmisesse, milleni põhikohtuasjas lõpuks jõutakse, näib mulle, et niisugust analüüsi ei ole läbi viidud. Seega ei ole väidetud, et oma olemuselt kindlasummalise vaidlusaluse maksu suurus on kindlaks määratud kriteeriumide alusel, mis on seotud vahendite kasutamise intensiivsuse või selle kasutamise väärtusega.
74.

Minu arvates on vaidlustatud nõue ebaproportsionaalne, kuna see näeb ette, et teenuseid tuleb osutada Bilbao linna piires, nii nagu need piirid on halduslikel eesmärkidel paika pandud. See nõue ei tugine raviasutusse sõitmise raskustele antud objektiivsel hinnangul ega võta ka arvesse hanke esemeks olevate tervishoiuteenuste olemust.
62.

Sellest hoolimata tuleb märkida, et ekslikud näitajad impordi kohta Hispaaniasse novembris 2009 on ruutmeetrites väljendatud mahu osas peaaegu 100 korda suuremad kui oktoobris ning peaaegu 70 korda suuremad kui samad näitajad detsembris, ehkki kilogrammides väljendatud maht ja väärtus eurodes jäid nimetatud perioodil enam-vähem samaks. Lisaks on kilogrammides väljendatud mahu ning eurodes väljendatud väärtuse näitajad nende kolme kuu lõikes kattuvad ning ruutmeetrites väljendatud mahu näitajad on kattuvad oktoobri ja detsembri osas. Seetõttu oleks minu meelest pidanud olema ilmne igaühele, kes neid näitajaid vaatleb, et väga tõenäoliselt on tegemist veaga ning et vaja oleks andmed üle kontrollida. Sellega seoses selgitas komisjon kohtuistungil, et see anomaalia ei olnud ilmne, kuni said teatavaks Hispaania kuupõhised impordinäitajad iga CN-koodi lõikes, et dumpingut uurinud osakond ei saanud selliseid üksikasjalikke andmeid enne, kui teda teavitati kõnealusest erinevusest uurimise hilises staadiumis, ning need saanuna ta kontrollis, kas need oleksid mingil moel analüüsi muutnud, nagu on märgitud lõpliku määruse põhjenduses 108.
Põhjendustes 46‐52 selgitati USA valimist võrdlusriigiks alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a tähenduses:

„(46) Algatamisteates teatas komisjon oma kavatsusest kasutada Hiina puhul normaalväärtuse määramiseks asjakohase võrdlusriigina USAd ning huvitatud isikutel paluti esitada selle kohta oma arvamus.

(47) Komisjonile esitati hulk märkusi ning võrdlusriigiks pakuti mitmeid muid riike, eelkõige Brasiiliat, Türgit, Nigeeriat, Taid ja Indoneesiat.

(48) Seepärast otsustas komisjon teha koostööd teadaolevate tootjatega nendes riikides ja USAs. Küsimustikule vastas ainult kaks vaatlusaluse toote tootjat USAs. Üks Tai tootja esitas mittetäieliku küsimustiku vastuse ning tema tootevalik ei olnud täielikult võrreldav Hiina tootjate toodetega.

(49) Uurimise käigus selgus, et USAs on vaatlusaluse toote turul konkurents olemas. USA omamaisel turul tegutseb aktiivselt mitu tootjat ning impordimahud on suured. Lisaks selgus uurimise käigus, et Hiinast ja USAst pärit keraamilistel plaatidel on samasugused füüsikalised omadused ja kasutusotstarve ning et tootmisprotsessid on sarnased.

(50) Väideti, et kuna USA turgu iseloomustab põhiliselt import, konkureerivad USAs ja Hiinas toodetavad keraamilised plaadid erinevates turusegmentides. Seega ei ole omamaisel turul toodetud tooteliigid, mille alusel määratakse kindlaks normaalväärtus, võrreldavad Hiinast liitu eksporditavate tooteliikidega. Uurimise käigus selgus siiski, et USA toodang hõlmab mitmeid tooteliike, mis on võrreldavad Hiinas toodetud ja sealt eksporditud tooteliikidega, nagu märgitud eespool põhjenduses 49.

(51) Lisaks väideti, et USA-l on ülemaailmsel keraamiliste plaatide turul suhteliselt väike osa. USA omamaisel turul toodeti 2009. aastal siiski ligikaudu 600 miljonit m2,[ ( 19 ) ] mida tuleb pidada märkimisväärseks koguseks. Võrdlusena tootis Hiina, kes on maailma suurim tootja, sama ajavahemiku jooksul 2 miljardit m2.

(52) Üks huvitatud isik väitis, et USA ranged kvaliteedistandardid moodustavad mittetariifse tõkke Hiina impordile. Uurimise käigus selgus siiski – nagu eespool märgitud –, et Hiinast USAsse suunduvad impordikogused on suured ning moodustavad põhiosa USA omamaisest tarbimisest. Seepärast lükati tagasi väide, mille kohaselt mittetariifsed tõkked mõjutavad USAs importi ja seega ka konkurentsi.”
56.

Lõpuks ei räägi selle vastu, et kinnisasja haldamine kuulub mõiste „haldamine” alla, ka asjaolu, et kinnisasja haldamine, mille üksik aktsionär on teinud ülesandeks kolmandale isikule, ei ole käibemaksust vabastatud. Euroopa Kohus on väärtpaberifondidele osutatavaid nõustamisteenuseid puudutavas kohtuotsuses GfBk sarnase argumendi juba tagasi lükanud. ( 27 ) Maksuvabastuse eesmärki ( 28 ) silmas pidades on nimelt tegemist ainult sellega, et võrreldakse kinnisvarafondi kaudu tehtavat investeeringut kinnisvarasse tehtava otseinvesteeringuga, mida investorid ise tegelikult haldavad ja mille puhul käibemaksukohustus puudub. See, et kinnisasja tegelik haldamine, mida teostab kinnisvarafondi valitseja, on käibemaksust vabastatud, teenib seega – vastavalt maksuvabastuse eesmärgile – eesmärki säilitada neutraalsus valiku tegemisel kinnisasja otse tehtava investeeringu ja kinnisvarafondi kaudu tehtava investeeringu vahel.
1.

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrust (EÜ) nr 44/2000 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, eriti selle artiklit 23 tuleb tõlgendada nii, et: — olukorras, kus kohtualluvuskokkuleppe klausel on märgitud niisuguste võlakirjade emissiooniprospektis, nagu on „credit linked notes” põhikohtuasjas, on määruse nr 44/2001 artikli 23 lõike 1 punktis a ette nähtud kirjalik vorminõue täidetud üksnes juhul, kui poolte allkirjastatud lepingus mainitakse selle klausliga nõustumist või kui leping sisaldab sõnaselget viidet sellele prospektile, ja — kohtualluvuskokkuleppe klauslit, mis on märgitud niisuguste väärtpaberite, nagu on „credit linked notes” põhikohtuasjas, emiteerija poolt ühepoolselt koostatud emissiooniprospektis, saab rakendada need väärtpaberid finantsvahendajalt omandanud kolmanda isiku suhtes üksnes juhul, kui on tõendatud, et kolmas isik on selle klausliga nimetatud artiklis toodud tingimustel tegelikult nõustunud. Siiski võib kohtualluvuskokkuleppe klausli märkimist niisuguste väärtpaberite emissiooniprospektis, nagu on „credit linked notes” põhikohtuasjas, käsitada rahvusvahelisele kaubandustavale vastava vormina määruse nr 44/2001 artikli 23 lõike 1 punkti c mõttes, mis lubab eeldada selle isiku nõusolekut, kelle vastu seda kasutatakse, kui on konkreetselt tõendatud – mille väljaselgitamine on siseriikliku kohtu ülesanne –, et esiteks toimivad asjassepuutuva valdkonna ettevõtjad seda tüüpi lepingute sõlmimisel üldiselt ja regulaarselt sel viisil, ja teiseks, et pooled on varem sõlminud omavahelisi kaubandussuhteid või suhteid teiste isikutega, kes tegutsevad asjassepuutuvas sektoris, või et kõnesolev toimimisviis on piisavalt tuntud, nii et seda saab käsitada väljakujunenud tavana.