Liidetud kohtuasjad C‑204/12–C‑208/12

Essent Belgium NV

versus

Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits– en Gasmarkt

(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Rechtbank van eerste aanleg te Brussel)

„Eelotsusetaotlus — Piirkondlik toetuskava, mis näeb ette kaubeldavate roheliste sertifikaatide andmise asjaomases piirkonnas asuvatele taastuvatest energiaallikatest energiatootmisega tegelevatele käitistele — Elektrienergia tarnijate kohustus esitada pädevale ametiasutusele igal aastal teatav sertifikaatide kvoot — Teistest Euroopa Liidu liikmesriikidest ja EMP lepingu osalisriikidest pärit päritolutagatiste arvesse võtmisest keeldumine — Sertifikaatide esitamata jätmisel kohaldatav haldustrahv — Direktiiv 2001/77/EÜ — Artikkel 5 — Kaupade vaba liikumine — EÜ artikkel 28 — EMP lepingu artiklid 11 ja 13 — Direktiiv 2003/54/EÜ — Artikkel 3”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 11. september 2014

Vt otsuse tekst. (vt punktid 47 ja 48)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 51)

Direktiivi 2001/77 taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riiklik toetuskava, mis näeb ette, et pädev piirkondlik reguleeriv asutus väljastab asjaomase piirkonna territooriumil toodetud rohelise elektrienergia eest kaubeldavad sertifikaadid ja mis paneb elektritarnijatele kohustuse, mille täitmata jätmise eest on ette nähtud haldustrahv, esitada kord aastas nimetatud asutusele teatav hulk neid sertifikaate, mis vastab ühele osale kogu selles piirkonnas tarnitud elektrienergiast, ilma et tarnijatel oleks lubatud selle kohustuse täitmiseks kasutada teistest Euroopa Liidu liikmesriikidest või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisteks olevatest kolmandatest riikidest pärit päritolutagatisi. Artikli 5 eesmärk on saavutada olukord, kus rohelise elektrienergia päritolu saaks tõendada päritolutagatisega. Riiklikud toetuskavad, millega rohelise elektrienergia tootjad saavad otsest või kaudset toetust ja mis võivad kasutada roheliste sertifikaatide mehhanismi, on omalt poolt hõlmatud selle direktiivi eraldi sättega, milleks on artikkel 4. Seega ei viita direktiivi 2001/77 artiklite 4 ja 5 või selle direktiivi põhjenduste sõnastuses miski sellele, et liidu seadusandja kavatsus oli luua seos päritolutagatiste ja rohelise energia riiklike toetuskavade vahel. Liidu seadusandja kavatsus ei olnud rohelisi sertifikaate kasutava toetuskava valinud liikmesriikidelt nõuda, et nad laiendaksid selle kava kohaldamise võimalust teise liikmesriigi territooriumil toodetud rohelisele elektrile. (vt punktid 59–61, 66, 69 ja resolutsiooni punkt 1)

EÜ artikleid 28 ja 30 ning Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikleid 11 ja 13 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riiklik toetuskava, mis näeb ette, et pädev piirkondlik reguleeriv asutus väljastab asjaomase piirkonna territooriumil toodetud rohelise elektrienergia eest kaubeldavad sertifikaadid ja mis paneb elektritarnijatele kohustuse, mille täitmata jätmise eest on ette nähtud haldustrahv, esitada kord aastas nimetatud asutusele teatav hulk neid sertifikaate, mis vastab ühele osale kogu selles piirkonnas tarnitud elektrienergiast, ilma et tarnijatel oleks lubatud selle kohustuse täitmiseks kasutada teistest Euroopa Liidu liikmesriikidest või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisteks olevatest kolmandatest riikidest pärit päritolutagatisi, tingimusel, et — oleks loodud mehhanismid, mis kindlustavad tõelise sertifikaatide turu loomise, kus pakkumine ja nõudlus saaksid tegelikult kokku ja saavutaksid tasakaalu, nii et huvitatud tarnijatel ja tarbijatel oleks võimalik omandada sertifikaate õiglastel tingimustel; — haldustrahvi, mis tuleb tasuda tarnijatel, kes ei ole seda kohustust täitnud, arvutamise kord ja suurus määratakse kindlaks viisil, millega ei ületata seda, mis on vajalik, et tootjaid innustada tegelikult suurendama oma rohelise elektri tootmist ja sellise kohustusega tarnijaid tegelikult omandama nõutud sertifikaate, vältides eelkõige nende ettevõtjate ülemäärast karistamist. Selline õigusakt võib tõkestada teistest liikmesriikidest pärineva energia – eeskätt rohelise energia – importi ja seega on see koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meede, mis on põhimõtteliselt vastuolus EÜ artiklist 28 tulenevate liidu õiguse kohustustega. Samas, eesmärk edendada taastuvate energiaallikate kasutamist elektri tootmiseks võib põhimõtteliselt õigustada kaupade vaba liikumise võimalikke takistusi. Lisaks ei ole ilmne, et pelgalt seetõttu, et rohelisi sertifikaate kasutavat toetuskava kohaldatakse üksnes piirkonna territooriumil toodetud rohelisele elektrile, ning et kvoodikohustuse täitmiseks on keelatud arvestada teistes liikmesriikides toodetud elektrienergia päritolutagatisi, võiks proportsionaalsuse põhimõte olla rikutud. (vt punktid 88, 95, 103, 116 ja resolutsiooni punkt 2)