ET Euroopa Liidu Teataja C 245/6

Orange’i, varem France Télécom, 8. mail 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 26. veebruari 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-385/12: Orange versus komisjon

(Kohtuasi C-211/15 P)

(2015/C 245/09)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Orange, varem France Télécom (esindajad: advokaadid S. Hautbourg ja S. Cochard-Quesson)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— teha lõplik otsus sisulistes küsimustes vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 61, rahuldades Orange’i poolt esimeses kohtuastmes esitatud nõuded;

— teise võimalusena suunata asi tagasi Üldkohtusse;

— mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhistamiseks mitu väidet.

Esiteks leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta tuvastas, et olid täidetud kõik tingimused, mille esinemisel tuleb anda riigiabi kvalifikatsioon ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Ühelt poolt rikkus Üldkohus õigusnorme, kui ta asus seisukohale, et Orange sai eelise, samas kui meetme eesmärk oli kõrvaldada struktuuriline halvemus, mis tulenes 1990. aasta seaduses ette nähtud regulatsiooni kehtima jäämisest, ja võimaldada täieliku ja kõikehõlmava konkurentsi tekkimist telekommunikatsiooni turu täieliku liberaliseerimise kontekstis. Teiselt poolt heidab apellant Üldkohtule ette õigusnormide rikkumist seeläbi, et ta leidis, et selles kohtuasjas ei olnud vaidlusaluse meetme valikulisuse kinnitamiseks vaja kontrollida, kas see tõi kaasa erineva kohtlemise võrreldes sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras ettevõtjatega, samas kui kohtuasja asjaoludel ei saanud ükski teine ettevõtja olla hõlmatud võrdlusalusega, millest komisjon lähtus. Lõpetuseks rikkus Üldkohus oma põhjendamiskohustust ning õigusnorme, sest ta ei analüüsinud argumente, mis apellant esitas toetamaks seisukohta, et meede ei kahjustanud ega ähvardanud kahjustada konkurentsi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Teiseks rikkus Üldkohus apellandi sõnul õigusnorme, kui ta võttis omaks komisjoni analüüsi seoses hinnanguga sellele, kas kõnealune meede oli siseturuga kooskõlas. Ühelt poolt rikkus Üldkohus oma põhjendamiskohustust ning moonutas asjaolusid, kui ta järeldas, et 1996. aasta seaduse artikkel 30 ei näinud midagi ette seoses erakorralise kindlasummalise sissemakse eesmärgiga ning et sellega ei ole seega vastuolus komisjoni järeldus, et erakorraline kindlasummaline sissemakse ei kujutanud endast apellandi jaoks sotsiaalmaksu. Teiselt poolt rikkus Üldkohus oma põhjendamiskohustust, kui ta võttis omaks komisjoni hinnangud ning tuvastas pelgalt, et pretsedent „La Poste” ei olnud France Télécomi (Orange) suhtes kohaldatav.

Viimaseks leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta andis hinnangu selle ajavahemiku kestusele, mille vältel otsuses määratletud abi oli neutraliseeritud erakorralise kindlasummalise sissemaksega. Eeskätt moonutas Üldkohus asjaolusid ja asendas omaenda hinnanguga vaidlustatud otsuses antud hinnangu, kui ta kinnitas, et kompenseerimis- ja ülekompenseerimismaksete kaotamine oli osaks vaidlustatud otsuse artiklis 1 määratletud abist.