ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, muudetud nõukogu 10. aprilli 1995. aasta direktiiviga 95/7/EÜ, artikli 17 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et kui hilisemates tehingutes kasutatakse hoonet tehinguteks, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, ja muudeks tehinguteks, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või, siis liikmesriigid ei ole kohustatud sätestama, et kaubad ja teenused, mida on varem kasutatud selle hoone ehitamiseks, soetamiseks, kasutamiseks, korrashoiuks või hoolduseks, loetakse esimeses etapis seotuks nende erinevate tehingutega, kui jaotus on raskesti teostatav, ent teises etapis, ainult see mahaarvamisõigus, mis tekib seoses nende kaupade ja teenustega, mida on kasutatud nii tehinguteks, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, kui ka tehinguteks, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või, määratakse kindlaks käibel põhineva jaotuspõhimõtte alusel või – tingimusel et see meetod tagab mahaarvatava osa täpsema tuvastamise – pindala järgi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 419/3

Euroopa Kohtu (suurkoda) 13. septembri 2016. aasta otsus (Upper Tribunali (Immigration and Asylum Chamber) eelotsusetaotlus – London, Ühendkuningriik) – Secretary of State for the Home Department versus CS

(Kohtuasi C-304/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Liidu kodakondsus - ELTL artikkel 20 - Kolmanda riigi kodanik, kelle ülalpeetav on liidu kodanikust väikelaps - Elamisõigus liikmesriigis, mille kodanik laps on - Lapsevanema kriminaalkorras süüdimõistmine - Otsus vanema väljasaatmiseks, mille tagajärg on lapse kaudne väljasaatmine))

(2016/C 419/03)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber), London

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Secretary of State for the Home Department

Vastustaja: CS

Resolutsioon

ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt tuleb sellest liikmesriigist kolmandasse riiki välja saata kolmanda riigi kodanik, kes on kriminaalkorras süüdi mõistetud, isegi siis, kui ta on selle liikmesriigi kodanikust väikelapse tegelik hooldaja, milles laps elab enda sünnist saadik, ilma et ta oleks kunagi kasutanud oma õigust vabalt liikuda, kui selle isiku väljasaatmine kohustaks seda last Euroopa Liidu territooriumilt lahkuma, jättes ta ilma võimalusest liidu kodanikuna oma põhilisi õigusi reaalselt kasutada. Siiski võib liikmesriik erandlike asjaolude esinemisel teha väljasaatmise otsuse tingimusel, et see põhineb kolmanda riigi kodaniku isiklikul käitumisel, mis peab kujutama endast tõelist, vahetut ja piisavalt tõsist ohtu mõnele selle liikmesriigi ühiskonna põhihuvile, ja seejuures võetakse arvesse erinevaid olemasolevaid huve; kontrollima peab seda siseriiklik kohus.

(1) ELT C 315, 15.9.2014.
ET Euroopa Liidu Teataja C 419/2

Euroopa Kohtu (suurkoda) 13. septembri 2016. aasta otsus (Tribunal Supremo eelotsusetaotlus – Hispaania) – Alfredo Rendón Marín versus Administración del Estado

(Kohtuasi C-165/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Liidu kodakondsus - ELTL artiklid 20 ja 21 - Direktiiv 2004/38/EÜ - Varem kriminaalkorras karistatud kolmanda riigi kodaniku õigus elada liikmesriigis - Lapsevanem, kellel on kahe liidu kodanikust alaealise lapse ainuhooldusõigus - Esimene laps, kellel on elukohaliikmesriigi kodakondsus - Teine laps, kellel on ühe teise liikmesriigi kodakondsus - Siseriiklikud õigusnormid, mis välistavad elamisloa andmise ülenejale sugulasele tema varasemate kriminaalkaristuste tõttu - Elamisloa andmisest keeldumine, millega võib tekkida lastele kohustus lahkuda liidu territooriumilt))

(2016/C 419/02)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Alfredo Rendón Marín

Vastustaja: Administración del Estado

Resolutsioon

ELTL artiklit 21 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt tuleb automaatselt rahuldamata jätta kolmanda riigi kodaniku taotlus elamisloa saamiseks – kui tegemist on vanemaga, kelle laps on liidu kodanik, kes on pärit muust liikmesriigist kui vastuvõttev liikmesriik, on vanema ülalpidamisel ja elab koos temaga vastuvõtvas liikmesriigis – ainuüksi põhjusel, et teda on varem kriminaalkorras karistatud.

ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt tuleb automaatselt rahuldamata jätta kolmanda riigi kodaniku taotlus elamisloa saamiseks – kui tegemist on liidu kodanikest alaealiste laste vanemaga, kellel on laste ainuhooldusõigus – ainuüksi põhjusel, et teda on varem kriminaalkorras karistatud, kui rahuldamata jätmise tagajärjel peavad tema lapsed Euroopa Liidu territooriumilt lahkuma.

(1) ELT C 175, 10.6.2014.
5.

Direktiivi 2000/31 artikli 12 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui isik, kellele on talle teose suhtes kuuluvate õiguste rikkumisega kahju tekitatud, võib nõuda juurdepääsu võimaldajalt kahjuhüvitist põhjendusel, et kolmandad isikud kasutasid seda juurdepääsu tema õiguste rikkumisel, ning hoiatuse tegemisega seotud kulude või hüvitisnõudega seotud kohtukulude hüvitamist. Seevastu tuleb nimetatud sätet tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui kõnealune isik esitab nõude keelata rikkumise jätkamine ning hüvitada hoiatuse tegemisega seotud kulud ja kohtukulud sidevõrgule juurdepääsu võimaldaja vastu, kelle teenuseid kasutati rikkumise toimepanemisel, kui nende nõuetega soovitakse saavutada seda, et liikmesriigi haldusasutus või kohus teeks ettekirjutuse, millega keelatakse teenuseosutajal võimaldada rikkumist jätkata, või need nõuded järgnevad sellisele ettekirjutusele.
2.

Direktiivile 1999/70 lisatud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mille kohaselt ei maksta mitte mingisugust hüvitist töölepingu ülesütlemise korral interinidad (ajutine) töölepingu alusel töötajale, samas kui sellist hüvitist makstakse muu hulgas võrreldavatele tähtajatu töölepingu alusel töötajatele. Ainuüksi asjaolu, et töötaja tegi tööd interinidad-töölepingu alusel, ei kujuta endast objektiivset põhjust, mis võimaldaks õigustada seda, et nimetatud töötajal ei ole õigust seda hüvitist saada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 419/6

Euroopa Kohtu (neljas koda) 15. septembri 2016. aasta otsus (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) eelotsusetaotlus – Portugal) – Barlis 06 – Investimentos Imobiliários e Turísticos SA versus Autoridade Tributária e Aduaneira

(Kohtuasi C-516/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Ühine käibemaksusüsteem - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikli 178 punkt a - Mahaarvamisõigus - Kasutamise eeskirjad - Artikli 226 punktid 6 ja 7 - Andmed, mille esitamine arvel on kohustuslik - Osutatud teenuste ulatus ja laad - Kuupäev, mil teenuste osutamine toimus))

(2016/C 419/06)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Barlis 06 – Investimentos Imobiliários e Turísticos SA

Kostja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 226 tuleb tõlgendada nii, et arved, millel on esitatud vaid märge „õigusteenused, mis on osutatud alates [konkreetsest kuupäevast] kuni käesoleva ajani“, nagu põhikohtuasjas käsitletavad arved, ei vasta a priori selle artikli punktis 6 sätestatud nõuetele, ja et arved, millel on esitatud vaid märge „kuni käesoleva ajani osutatud õigusteenused“, ei vasta a priori ei viidatud punktis 6 ega selle artikli punktis 7 sätestatud nõuetele; seda peab eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski kontrollima.

Direktiivi 2006/112 artikli 178 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui siseriiklik maksuhaldur võib keelduda tunnustamast käibemaksu mahaarvamise õigust üksnes seetõttu, et maksukohustuslasel on arve, mis ei vasta selle direktiivi artikli 226 punktides 6 ja 7 nõutud tingimustele, olgugi et sellel ametiasutusel on olemas kogu vajalik teave kõnealuse õiguse kasutamisega seotud sisuliste tingimuste täidetuse kontrollimiseks.

(1) ELT C 34, 2.2.2015.
ET Euroopa Liidu Teataja C 419/6

Euroopa Kohtu (neljas koda) 15. septembri 2016. aasta otsus (Niedersächsisches Finanzgerichti eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Senatex GmbH versus Finanzamt Hannover-Nord

(Kohtuasi C-518/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Ühine käibemaksusüsteem - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikkel 167, artikli 178 punkt a, artikkel 179 ja artikli 226 punkt 3 - Sisendkäibemaksu mahaarvamine - Ilma maksunumbri ja käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrita arvete väljastamine - Liikmesriigi õigusnormid, millega välistatakse arve parandamine tagantjärele))

(2016/C 419/07)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Niedersächsisches Finanzgericht

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Senatex GmbH

Kostja: Finanzamt Hannover-Nord

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 167, artikli 178 punkti a, artiklit 179 ja artikli 226 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitletavad, mille kohaselt ei ole arve parandamisel kohustuslike andmete, nimelt käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri osas tagasiulatuvat jõudu, mistõttu saab parandatud arve alusel käibemaksu mahaarvamise õigust kasutada ainult aasta puhul, mil esialgset arvet parandati, mitte aasta puhul, mil see arve esialgu koostati.

(1) ELT C 34, 2.2.2015.
ET Euroopa Liidu Teataja C 419/9

Euroopa Kohtu (esimene koda) 21. septembri 2016. aasta otsus (High Court of Justice’i (England & Wales), Queen’s Bench Divisioni (Administrative Court) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – European Federation for Cosmetic Ingredients versus Secretary of State for Business, Innovation and Skills, Attorney General

(Kohtuasi C-592/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusaktide ühtlustamine - Kosmeetikatooted - Määrus (EÜ) nr 1223/2009 - Artikli 18 lõike 1 punkt b - Kosmeetikatooted, mis sisaldavad koostisaineid või koostisainete kombinatsioone, mida on „käesoleva määruse nõuete täitmiseks“ kontrollitud loomkatsega - Euroopa Liidu turule viimise keeld - Kohaldamisala))

(2016/C 419/10)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: European Federation for Cosmetic Ingredients

Kostjad: Secretary of State for Business, Innovation and Skills, Attorney General

menetuluses osalesid: Cruelty Free International, varem British Union for the Abolition of Vivisection, European Coalition to End Animal Experiments

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta artikli 18 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega võidakse keelata selliste kosmeetikatoodete Euroopa Liidu turule viimine, mille teatavaid koostisosi on väljaspool liitu kontrollitud loomkatsega selleks, et kosmeetikatooteid oleks võimalik turustada kolmandates riikides, kui nende tulemusi kasutatakse nende toodete ohutuse tõendamiseks eesmärgiga viia need liidu turule.

(1) ELT C 81, 9.3.2015.
ET Euroopa Liidu Teataja C 402/4

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 7. septembri 2016. aasta otsus (Højestereti eelotsusetaotlus – Taani) – Finn Frogne A/S versus Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

(Kohtuasi C-549/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Riigihanked - Direktiiv 2004/18/EÜ - Artikkel 2 - Võrdse kohtlemise põhimõte - Läbipaistvuskohustus - Tervikliku sidesüsteemi tarnimise hange - Lepingutäitmisel tekkinud raskused - Poolte lahkarvamus vastutuse küsimuses - Kokkulepe - Lepingu ulatuse vähendamine - Üürimise muutmine müügiks - Hanketingimuste oluline muutmine - Põhjendamine kokkuleppe saavutamise objektiivse võimalusega))

(2016/C 402/04)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Højesteret

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Finn Frogne A/S

Kostja: Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

Resolutsioon

Kõike eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et pärast riigihankelepingu sõlmimist ei saa selle tingimusi oluliselt muuta ilma uut hankemenetlust korraldamata, isegi kui see muudatus kujutab endast objektiivselt võttes kompromissi, mis sisaldab mõlema poole vastastikust loobumist, et lõpetada vaidlus, mille tulemust ei ole võimalik ette näha ja mis on tekkinud raskuste tõttu, mis takistavad asjaomase hankelepingu täitmist. See ei oleks aga nii juhul, kui kõnealuse hanke dokumentides oleks olnud ette nähtud võimalus kohandada pärast hankelepingu sõlmimist teatud tingimusi, isegi olulisi, ja määratud kindlaks selle võimaluse kasutamise viis.

(1) ELT C 127, 20.4.2015.
2)

Mõista Kreeka Vabariigilt Euroopa Komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite“ kontole kandmiseks välja karistusmakse 30 000 eurot iga 10. septembri 2009. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Kreeka (C-286/08, ei avaldata, EU:C:2009:543) täitmiseks vajalike meetmete võtmisega hilinetud päeva eest, alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamise päevast kuni 10. septembri 2009. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Kreeka (C-286/08, ei avaldata, EU:C:2009:543) täieliku täitmiseni. See summa on vastavalt Euroopa Komisjoni esitatud kolmele etteheitele jaotatud kolmeks osaks, mis on esimese etteheite puhul 10 % karistusmakse kogusummast ehk 3 000 eurot, teise etteheite puhul 45 % karistusmakse kogusummast ehk 13 500 eurot, samamoodi on see kolmanda väite puhul, mis nn „endisaegsete“ jäätmete korral kuulub poolaasta kaupa vähendamisele proportsionaalselt nõuetekohaselt käideldavate jäätmete hulgaga, kusjuures selline vähendamine ei saa selle etteheite kohast tasumisele kuuluvat karistusmakset viia alla teatava piirmäära, mis on 50 % ehk 6 750 eurot.
1.

Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrust (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, mida on muudetud komisjoni 5. oktoobri 2010. aasta määrusega (EL) nr 861/2010, tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 861/2010 I lisas toodud kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 2401 ei kuulu selline kaup, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis vaatamata tubakajääkide olemasolule on suitsetamistubakas, kuna tubakajääkide olemasolu ei takista selle toote eesmärgipärast kasutamist. Selline kaup võib aga kuuluda kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 2403, ning täpsemalt kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 2403 10 90, kui see on pakitud plastikuga kaetud paberist pappkastidesse lahtiselt, kokkusurutuna ja ühe pappkasti netokaal on 30 kg.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 1 lõike 2 ja artikli 2 lõike 1 punkti c analüüs Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile ja poolte võrdsuse põhimõtte seisukohast ei toonud esile mingeid asjaolusid, mis mõjutaksid nende sätete kehtivust seetõttu, et need sätted kehtestavad käibemaksu advokaaditeenustele, mida osutatakse õigussubjektidele, kes ei saa tasuta õigusabi riigi tasuta õigusabi süsteemi raames.
1.

Nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97, I lisa V peatüki punkti 1.4. alapunkti d tuleb tõlgendada nii, et vaadeldavate loomaliikide, eelkõige veiste, s.h vasikate, maanteeveo käigus võib esiteks veoetappide vaheline puhkeaeg olla põhimõtteliselt pikem kui üks tund. See puhkeaja kestus, kui see on pikem kui üks tund, ei tohi olla siiski selline, et selle puhkeaja ja kogu veo konkreetsetel tingimustel põhjustab see tõenäoliselt veetavatele loomadele vigastusi või tarbetuid kannatusi. Lisaks ei tohi veo- ja puhkeaeg kokku, nagu on ette nähtud selle peatüki punkti 1.4. alapunktis d, ületada 29 tundi, tingimusel, et seda võidakse loomade huvides pikendada kahe tunni võrra, vastavalt selle peatüki punktile 1.8. ja kahjustamata nimetatud määruse artikli 22 sätete kohaldamist ettenägematutel asjaoludel. Teiseks võib kõikide kõige rohkem 14-tunniste veoetappide jooksul teha üks või mitu peatust. Need peatuste etapid peavad olema lisatud nende kõige rohkem 14-tunniste veoetappide arvutamisel, mille hulka need kuuluvad.
2.

ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis lubavad automaatselt pikendada olemasolevaid turismi- ja vabaajategevuse otstarbelisi riigivarakontsessioone, kui need kontsessioonid pakuvad selget piiriülest huvi.
2.

Nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999, artiklit 98 koostoimes sama määruse artikli 2 punktiga 7 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et ostja on liidu finantsabi saava projektiga seotud ehitustööde riigihanke käigus vastuolus direktiiviga 2004/18 ette näinud, et tulevane hankelepingu täitja teeb oma vahenditega vähemalt 25 % nendest töödest, kujutab endast artikli 2 punkti 7 tähenduses eeskirjade eiramist, mis õigustab vajadust kohaldada artikli 98 alusel finantskorrektsiooni, sest ei saa välistada, et sellel rikkumisel on mõju asjaomase fondi eelarvele. Korrektsiooni summa tuleb kindlaks määrata võttes arvesse kõiki nimetatud määruse artikli 98 lõike 2 esimese lõigu seisukohast asjakohaseid konkreetseid kriteeriume, nimelt tuvastatud eeskirjade eiramise olemust ja raskust ning asjaomase fondi rahalist kahju.
1.

Kuna Hispaania Kuningriik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et vältida „Campiñas de Sevilla“ erikaitsealal looduslike elupaikade ja liikide elupaikade kahjustamist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks see ala on määratud, siis on Hispaania Kuningriik 29. juulile 2008 eelnenud ajal rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 4 lõikest 4, ning on sellest kuupäevast hilisemal ajal rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikest 2.
3.

Euroopa-Vahemere piirkonna lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Tuneesia Vabariigi vahel, mis on sõlmitud Brüsselis 17. juulil 1995 ning Euroopa Ühenduse ja Euroopa Söe- ja Teraseühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 26. jaanuari 1998. aasta otsusega 98/238/EÜ, ESTÜ, artikli 34 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et: — sellel on vahetu õigusmõju ja sellele tuginedes saab niisuguses olukorras, nagu on arutusel põhikohtuasjas, kus Portugali residendist äriühing saab dividende Tuneesia residendist äriühingult otseinvesteeringu tõttu, mille ta on teinud dividende jaotavasse äriühingusse, vaidlustada nende dividendide maksustamise Portugalis; — sellised õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mille kohaselt liikmesriigi residendist äriühing võib saadud dividendid täielikult või osaliselt oma maksustatavast summast maha arvata, kui neid jaotab sama liikmesriigi residendist äriühing, kuid ei saa seda mahaarvamist teha, kui dividende jaotav äriühing on Tuneesia resident, kujutavad endast kapitali vaba liikumise piirangut, mis otseinvesteeringute puhul ja konkreetselt nendest investeeringutest saadava kasumi päritoluriiki ülekandmisel on selle lepingu artikli 34 lõikega 1 põhimõtteliselt keelatud; — selle sätte toime sellises olukorras, nagu on arutusel põhikohtuasjas, ei ole nimetatud lepingu artikliga 89 piiratud; — saadud dividendide dividende saava äriühingu maksustatavast summast täieliku või osalise mahaarvamise keelamine äriühingu tulumaksu seadustiku 2009. aasta redaktsiooni artikli 46 lõigete 1 ja 8 alusel võib olla põhjendatud ülekaaluka üldise huviga, mis tuleneb tõhusa maksukontrolli tagamise vajadusest, juhul kui ilmneb, et selle liikmesriigi maksuametil, mille resident on dividende saav äriühing, on võimatu saada Tuneesia Vabariigilt, mille resident on dividende jaotav äriühing, teavet, mille alusel saab kontrollida, kas neid dividende jaotanud äriühingu maksukohustuse tingimus on täidetud; — osalise mahaarvamise keelamine äriühingu tulumaksu seadustiku nimetatud redaktsiooni artikli 46 lõike 11 alusel ei saa olla põhjendatud tõhusa maksukontrolli tagamise vajadusest tuleneva ülekaaluka üldise huvi tõttu, juhul kui seda sätet võib kohaldada olukordades, kus ei saa kontrollida dividende jaotava äriühingu maksukohustust riigis, mille resident ta on, ja selle kindlakstegemine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et taimekaitsevahendi või biotsiidi turuleviimise loa taotleja ei palunud selle loa saamise menetluses käsitada konfidentsiaalsena ühtlasi kõnealuses menetluses esitatud teavet nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta artikli 14, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/8/EÜ, mis käsitleb biotsiidide turuleviimist, artikli 19 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 33 lõike 4 ja artikli 63 alusel, ei takista pädeval asutusel, kellele kolmas isik on pärast loa saamise menetluse lõppemist esitanud direktiivi 2003/4 alusel teabega tutvumise taotluse, loa taotleja vastuväite hindamist teabega tutvumise taotlusele ja vajaduse korral teabega tutvumise taotluse tagasilükkamist nimetatud direktiivi artikli 4 lõike 2 esimese lõigu punkti d kohaselt seetõttu, et teabe avalikustamine riivab äri- või tööstusteabe konfidentsiaalsust.