KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PAOLO MENGOZZI

esitatud 3. septembril 2015 ( 1 )

Kohtuasi C‑155/14 P

Evonik Degussa GmbH

AlzChem AG, varem AlzChem Trostberg GmbH, varem AlzChem Hart GmbH

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Keelatud kokkulepped — Kaltsiumkarbiidi pulbri ja graanulite ning magneesiumi graanulite turud EMP olulises osas — Hindade kindlaksmääramine, turgude jagamine ja teabevahetus — Otsustava mõju eeldus — Ümberlükkamine — Tütarettevõtja tegevus, mis on vastuolus tema emaettevõtja juhistega”

1. Käesoleva kohtuasja ese on Evonik Degussa GmbH (edaspidi „Degussa”) ja AlzChem AG ( 2 ) (edaspidi „AlzChem”) apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse peale kohtuasjas T‑391/09: Evonik Degussa ja AlzChem vs. komisjon ( 3 ) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”).

2. Käesolevas kohtuasjas on Euroopa Kohtul uuesti võimalik võtta seisukoht küsimuses, mis puudutab emaettevõtjale tema tütarettevõtja sooritatud konkurentsivastase tegevuse süükspanemist. Euroopa Kohtul palutakse nimelt täiendavalt selgitada, millistel tingimustel on võimalik ümber lükata otsustava mõju tegeliku avaldamise eeldus (edaspidi „kapitalil põhinev eeldus”), mis on välja töötatud kohtupraktikas, et emaettevõtjale süüks panna konkurentsieeskirjade need rikkumised, mille on toime pannud tütarettevõtja, milles emaettevõtjal on ainuosalus või peaaegu ainuosalus.

3. Käesolevas kohtuasjas tekib põhiküsimus, kas kapitalil põhinev eeldus lükatakse ümber juhul, kui tõendatakse, et 100‑protsendilise osalusega tütarettevõtja, mis oli võõrandamisel, osales kartellikokkuleppes ilmses vastuolus oma emaettevõtjate antud sõnaselgete ja täpsete juhistega mitte osaleda niisuguses konkurentsivastases tegevuses. Lisaks täpsustustele kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamise tingimuste kohta käesolevas asjas võiks Euroopa Kohus ka selgitada, millist meetodit kasutada eelduse ümberlükkamiseks esitatud tõendite ja argumentide analüüsimisel.

I. Vaidluse taust

4. Euroopa Komisjon tuvastas 22. juuli 2009. aasta otsusega K(2009) 5791 (lõplik) ( 4 ) (edaspidi „vaidlusalune otsus”), et terase- ja gaasitööstusele mõeldud kaltsiumkarbiidi ja magneesiumi peamised tarnijad rikkusid EÜ artikli 81 lõiget 1 (nüüd ELTL artikli 101 lõige 1) ja 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3) artiklit 53, kuna nad osalesid ajavahemikus alates 22. aprillist 2004 kuni 16. jaanuarini 2007 ühes ja vältavas rikkumises ( 5 ). Pärast seda, kui komisjon sai Akzo Nobel NV‑lt teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (edaspidi „leebema kohtlemise teatis”) ( 6 ) taotluse trahvi eest kaitse saamiseks, algatas komisjon menetluse, mis viis vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni. Ka apellandid esitasid sama teatise alusel leebema kohtlemise taotluse.

5. Vaidlusaluses otsuses tuvastas komisjon, et apellandid osalesid rikkumises kestusega neli kuud ajavahemikus 22. aprillist kuni 30. augustini 2004 ( 7 ). Nende vastutus rikkumises tuvastati eranditult asjaolu alusel, et nad otseselt osalesid rikkumises SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG (edaspidi „SKW”) ( 8 ) töötajate kaudu, kusjuures SKW oli kõnealuses ajavahemikus apellantidele 100‑protsendiliselt kuuluv tütarettevõtja ( 9 ). Apellandid võõrandasid SKW 30. augustil 2004 Arques Industrie AG‑le, nüüd Gigaset AG (edaspidi „Gigaset”) ( 10 ) majanduslike tagajärgedega tagasiulatuvalt 1. jaanuarist 2004.

6. Rikkumises apellantide osalemise tõttu määras komisjon vaidlusaluse otsuse artikli 2 punktides g ja h neile esiteks 1,04 miljoni euro suuruse trahvi, mis kuulus solidaarselt SKW‑ga tasumisele, ning teiseks 3,64 miljoni euro suuruse trahvi, mille tasumise eest olid nad solidaarselt vastutavad.

7. Kõnealuses otsuses määras komisjon trahvi solidaarselt ka SKW‑le ja tema uuele emaettevõtjale Gigasetile nende osalemise eest rikkumises järgnevas ajavahemikus alates 1. septembrist 2004 kuni 16. jaanuarini 2007.

II. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus

8. Üldkohtu kantseleisse 5. oktoobril 2009 esitatud hagiavalduses palusid apellandid esimese võimalusena tühistada vaidlusalune otsus neid puudutavas osas ning teise võimalusena vähendada neile määratud trahvi suurust ja muuta vaidlusalust otsust.

9. Vaidlustatud kohtuotsusega rahuldas Üldkohus osaliselt hagiavalduse. Kõigepealt tuvastas kohus, et komisjon tegi vea, kui ta korduvuse alusel suurendas AlzChemile määratud trahvi ( 11 ). Edasi tõdes kohus, et otsustades kohaldada leebema kohtlemise teatises ( 12 ) ette nähtud kõige madalamat trahvisumma vähendamise taset, rikkus komisjon kõnealust teatist. ( 13 ) Seejärel leidis kohus, et komisjon rikkus proportsionaalsuse põhimõtet, kui ta trahvi arvutamisel kasutas 0,5 suurust kordajat, mis vastab kuue kuu pikkuses rikkumises osalemisele, kuigi apellandid osalesid rikkumises vaid nelja kuu vältel. ( 14 ) Lõpuks tuvastas kohus, et kuna komisjon jättis SKW solidaarvastutuse arvutamisel sisenemistasu arvesse võtma, rikkus ta võrdse kohtlemise põhimõtet ( 15 ). Ülejäänud osas jättis Üldkohus hagi rahuldamata.

10. Neil asjaoludel tühistas Üldkohus kõigepealt vaidlusaluse otsuse artikli 2 punktid g ja h apellante puudutavas osas.

11. Edasi muutis Üldkohus oma täieliku pädevuse alusel vaidlustatud kohtuotsuse punktides 287–289 apellantidele määratud trahve nende osalemise eest rikkumises ning määras järgmised trahvid ( 16 ): — apellantidele solidaarselt: 2,49 miljonit eurot, täpsustades, et see trahv loetakse nende poolt tasutuks summa ulatuses, mille SKW on tasunud talle vaidlusaluse otsusega määratud trahvina, ja — Degussale üksi 1,24 miljonit eurot.

III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

12. Apellatsioonkaebuses paluvad apellandid Euroopa Kohtul: — tühistada vaidlustatud kohtuotsus neid riivavas osas ning tühistada vaidlusalune otsus neid puudutavas osas; — teise võimalusena vähendada trahvisummasid, mis neile määrati vaidlusaluses otsuses, ning kolmanda võimalusena muuta vaidlusalust otsust nii, et SKW on solidaarselt vastutav apellantidele määratud kõigi trahvide tasumise eest; — viimase võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse ning — mõista kohtukulud välja komisjonilt.

13. Komisjon palub Euroopa Kohtul: — jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja — mõista kohtukulud välja apellantidelt.

14. Pooled esitasid oma seisukohad nii kirjalikult kui ka kohtuistungil, mis toimus 4. juunil 2015.

IV. Analüüs

15. Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitavad apellandid viis väidet, millest neljas ja viies väide on esitatud teise võimalusena.

16. Siiski kohtuistungil pärast üht küsimust teatasid apellandid, et arvestades pärast nende apellatsioonkaebuse esitamist Euroopa Kohtu tehtud otsust kohtuasjades komisjon jt vs. Siemens Österreich jt ( 17 ), loobuvad nad oma teisest väitest. ( 18 )

A. Esimene väide, et rikutud on EÜ artiklit 81 ning isikliku vastutuse, süütuse presumptsiooni ja süülise vastutuse põhimõtet

1. Poolte argumendid

17. Oma esimeses väites, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 70–119, leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus EÜ artiklit 81 ning isikliku vastutuse, süütuse presumptsiooni ja süülise vastutuse põhimõtet, kuna ta pani ekslikult neile süüks nende tütarettevõtja SKW konkurentsivastase tegevuse, kuigi väga erilisel juhtumil õnnestus neil erandkorras kapitalil põhinev eeldus ümber lükata. Lükates tagasi nende argumendid, kohaldas Üldkohus selle eelduse ümberlükkamisel valet kriteeriumi ning lähtus liiga rangetest nõuetest, eirates eelduse ümberlükatavust.

18. Kõigepealt heidavad apellandid Üldkohtule ette, et viimane lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102–107 valesti tagasi nende argumendid, mille kohaselt asjaolu, et SKW osales vaidlusaluses kartellis vastuolus nende sõnaselgete juhistega mitte osaleda seda liiki tegevuses, kinnitab, et nad ei avaldanud SKW‑le otsustavat mõju. Seega kinnitab esiteks emaettevõtja juhistega ilmses vastuolus olev „allumatu tütarettevõtja” (rogue subsidiary) tegevus, nagu SKW tegevus käesolevas asjas, et puudus otsustav mõju ning seega on kapitalil põhinev eeldus selgelt ümber lükatud.

19. Teiseks on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 106 ja 107 Üldkohtu esitatud kaalutlustes S‑i ( 19 ) ja N‑i ( 20 ) ‐ kes asjaolude aset leidmise ajal olid vastavalt AlzChemi juhataja (Vorstand) ja SKW kaubandusdirektor ‐ vande all tehtud avalduste kohta arvesse jäetud võtmata EÜ artikli 81 alusel vastutuse omistamise ulatust. Rikkumise apellantidele süükspanemisel piirdus Üldkohus sellega, et SKW üle esines oletuslik mõju, samas kui väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei piisa rikkumise süükspanemise puhul pelgalt võimalusest avaldada otsustavat mõju, vaid vajalik on niisuguse mõju tegelik avaldamine. Tegeliku mõju avaldamise tuvastamiseks ei piisa üksnes sellest, et emaettevõtja annab juhise, vaid tütarettevõtja peab selle ka ellu viima. Üldkohus tugines rikkumise süükspanemisel seega objektiivsele ilma süüta vastutusele, rikkudes isikliku vastutuse, süütuse presumptsiooni ja süülise vastutuse põhimõtet.

20. Lisaks vaidlevad apellandid vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101 ja 102 sisalduvale analüüsile, milles – lähtudes järeldusest, et enne SKW‑d neid ühendanud seosed ei muutunud 2004. aastal – Üldkohus otsustas tagasi lükata nende kinnituse, et 2004. aastal ei avaldanud nad otsustavat mõju SKW‑le. Nimetatud hinnangus on tehtud kaks viga. Esiteks hindas Üldkohus vaid suhteid SKW ja apellantide vahel, lähtudes osaluste jaotusest ja juhtkonnast, ilma et kohus oleks analüüsinud, kuidas need suhted olid konkreetselt organiseeritud. Teiseks ei pea apellandid tõendama nende suhete muutumist SKW‑ga, kuna ühelgi hetkel ei avaldanud nad otsustavat mõju nimetatud tütarettevõtjale.

21. Lõpuks heidavad apellandid Üldkohtule ette, et viimane lükkas ekslikult tagasi nende argumendi nende otsustava mõju puudumise kohta SKW‑le, kuna viimane korraldas oma tegevust iseseisvalt, tema majandustegevus ei kuulunud kunagi nende igapäevase põhitegevuse hulka ning alates esimesest päevast tegelesid nad ise tütarettevõtja võõrandamisega. Eelkõige tugines Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 84–87, 88, 89, 95–97 ja 108–113 apellantidele rikkumise süükspanemise eesmärgil üksnes nende võimalikule teoreetilisele mõjule SKW üle, vaidlustatud kohtuotsuse punktides 93, 94 ja 98 kohaldas ta valesti tõendamiskoormist ning punktides 84–87 moonutas tõendeid.

22. Komisjon leiab, et asjaolu, et emaettevõtja andis juhiseid, kinnitab, et esines üldine hierarhilise ülimuslikkuse suhe tütarettevõtjaga ja järelikult seosed, mis tõendavad ühe majandusüksuse olemasolu. Sellest, et isik ei järgi juhiseid mitte osaleda konkurentsieeskirjadega vastuolus olevates kartellides, ei piisa, et kapitalil põhinev eeldus ümber lükata. Tegemist on üksnes ühekordse rikkumisega. Lisaks on ühe majandusüksuse olemasolu igakülgse hinnangu tulemus. Komisjon on seisukohal, et mitte miski ei takistanud Üldkohtul rikkumise perioodi kohta tegemast järeldusi vaidlusalusest tegevusest varasema aja, käesoleval juhul 1. jaanuarile 2004 eelneva ajavahemiku põhjal. Kapitalil põhinevat eeldust kinnitas lisaks ka hulk täiendavaid kaudseid tõendeid ja kaalutlusi, mis ei ole kuidagi spekulatiivsed.

2. Analüüs

a) Sissejuhatavad märkused

23. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib tütarettevõtja poolt toime pandud konkurentsieeskirjade rikkumise emaettevõtjale süüks panna eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldiseisev õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid täidab peamiselt emaettevõtja poolt talle antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte õigussubjekti ühendavad. Nimelt, kuna sellises olukorras emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kuuluvad samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses, siis võib komisjon adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega. ( 21 )

24. Niisugusel konkreetsel juhul, kus emaettevõtjale kuulub rikkumise toime pannud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis ainu- või peaaegu ainuosalus, esineb ümberlükatav eeldus (kapitalil põhinev eeldus), et see emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtjale ( 22 ).

25. Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtjale kuulub ainu- või peaaegu ainuosalus tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis, et järeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja kaubanduspoliitikale. Komisjon saab seejärel pidada emaettevõtjat tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks, välja arvatud juhul, kui see emaettevõtja, kes peab kõnealuse eelduse ümber lükkama, esitab piisavalt tõendeid, et tema tütarettevõtja tegutseb turul sõltumatult. ( 23 )

26. Selleks et ümber lükata kapitalil põhinev eeldus, peab emaettevõtja esitama liidu kohtule hindamiseks kõik asjaolud organisatsiooniliste, majanduslike ja õiguslike sidemete kohta tema ja ta tütarettevõtja vahel, mis tõendaksid, et nad ei moodusta ühte majandusüksust. ( 24 ) Selleks et tuvastada, kas tütarettevõtja määrab oma tegevuse turul kindlaks iseseisvalt, tuleb arvesse võtta kogu asjakohast teavet nende sidemete kohta, mis tütarettevõtjat ja emaettevõtjat ühendavad ja mis võivad sõltuvalt olukorrast muutuda, mistõttu ei saa neid ammendavalt loetleda. ( 25 )

27. Seega peab Üldkohus, kui ta analüüsib kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks esitatud tõendeid, hindama kõiki tõendeid emaettevõtja ja tütarettevõtja vaheliste organisatsiooniliste, majanduslike ja õiguslike sidemete kohta, mis võivad kinnitada, et viimati nimetatu tegutses oma emaettevõtjast sõltumatult ja et need kaks äriühingut ei moodustanud seega ühte majandusüksust. ( 26 ) Kuigi teatud tõendid ei pruugi eraldi võttes olla piisavad selleks, et kõnealune eeldus ümber lükata, tuleb selle kindlakstegemiseks, kas emaettevõtja esitatud tõenditest piisab eelduse ümberlükkamiseks, hinnata neid tõendeid kogumis. ( 27 ) Selles kontekstis tuleb arvesse võtta tagajärgi, mis majanduslikus tegelikkuses on emaettevõtja ja tütarettevõtja vahelistel sidemetel ettevõtjate reaalsele tegevusele turul. ( 28 )

28. Siinkohal tuleb siiski meelde tuletada, et apellatsioonimenetluses ei tule Euroopa Kohtul üle kontrollida kõiki tõendeid ega asendada Üldkohtu hinnangut enda hinnanguga. Nimelt on ainsana Üldkohus pädev esiteks tuvastama fakte, välja arvatud juhul, kui tema järelduste sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimiku materjalidest, ja teiseks neid fakte hindama. Siiski, kui Üldkohus tuvastas faktid või hindas neid, on Euroopa Kohus pädev kontrollima nendele asjaoludele antud õiguslikku kvalifikatsiooni ja Üldkohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. ( 29 )

29. Neid põhimõtteid arvesse võttes tuleb analüüsida argumente, millega apellandid põhjendavad apellatsioonkaebuse esimest väidet, mis eranditult puudutab Üldkohtu seda analüüsi, millega lükatakse tagasi argumendid, mille nad esitasid kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks.

b) Üldkohtu kasutatud „deduktiivne” meetod

30. Kõigepealt tuleb analüüsida käesoleva ettepaneku punktis 20 toodud argumenti, millega vaieldakse vastu Üldkohtu lähenemisele, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101 ja 102. Nimetatud argument on nimelt esmane, kuna sellega seatakse kahtluse alla Üldkohtu meetod viimase kaalutlustes, mille eesmärk oli tagasi lükata apellantide argumendid, mis olid esitatud kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks.

31. Enne kui Üldkohus hakkas üksikasjalikult analüüsima apellantide erinevaid argumente kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks, märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses kõigepealt, et kohtuistungil täpsustasid apellandid, et nende väitel ei avaldanud nad kunagi SKW‑le otsustavat mõju alates viimase omandamisest veebruaris 2001, kuid eriti kehtis see 1. jaanuarile 2004 järgneva perioodi suhtes, mille vältel olid nad keskendunud läbirääkimistele SKW müügi üle. ( 30 )

32. Kõnealusele eeldusele tuginedes viis Üldkohus kahes etapis läbi analüüsi apellantide esitatud argumentide suhtes.

33. Esiteks hindas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79–99 neid argumente seoses 1. jaanuarile 2004 eelnenud perioodiga. Hindamise tulemusel järeldas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99, et miski apellantide argumentides ega toimikus ei kinnita, et enne 1. jaanuari 2004 ei avaldanud nad SKW kaubanduspoliitikale otsustavat mõju.

34. Teiseks tuvastas Üldkohus kõnealuse otsuse punktis 101, et toimikust ei nähtu – ning et apellandid isegi ei väida –, et enne nende tütarettevõtjat neid ühendanud organisatsioonilistes, majanduslikes ja õiguslikes sidemetes oleks 2004. aastal aset leidnud mis tahes muudatus.

35. Neil asjaoludel kandis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102, kohaldades niinimetatud „deduktiivset meetodit”, SKW‑d apellantidega ühendavates sidemetes muudatuse puudumise tõttu järeldused, mis puudutasid ajavahemikku enne 1. jaanuari 2004, üle pärast seda kuupäeva väldanud ajavahemikule, mis sisaldas apellante puudutava rikkumise perioodi alates 22. aprillist kuni 30. augustini 2004, mis on kuupäev, mil toimus SKW lõplik müük Gigasetile. Samas punktis 102 leidis Üldkohus seetõttu, et nõustuda ei saa apellantide kinnitusega, et 2004. aastal ei avaldanud nad SKW‑le otsustavat mõju.

36. Apellandid vaidlevad vastu Üldkohtu kaalutlustele, mis on toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101 ja 102, ning väidavad esiteks, et Üldkohus ei võtnud arvesse neid SKW‑ga ühendavate sidemete reaalsust, ning teiseks, et kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks ei pidanud nad kuidagi tõendama, et 2004. aastal leidis aset muudatus neid SKW‑ga ühendavates organisatsioonilistes, majanduslikes ja õiguslikes sidemetes.

37. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktides 23–25 välja toodud kohtupraktikast, põhineb emaettevõtjale tütarettevõtja toime pandud rikkumise süükspanemine järeldusel, et arvestades eelkõige nende kahe üksuse vahelisi organisatsioonilisi, majanduslikke ja õiguslikke sidemeid, olid nad rikkumise toime panemise hetkel üks majandusüksus ja seega üks ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses.

38. Nimelt hetkel, kui rikkumine pandi toime, peavad need kaks isikut olema üks majandusüksus, selleks et tütarettevõtja rikkumise saaks emaettevõtjale süüks panna, ja seega tuleb lähtuvalt rikkumise perioodist analüüsida emaettevõtjat ja tütarettevõtjat ühendavaid sidemeid ning nende konkreetset tegevust, selleks et tuvastada, kas juhul kui rikkumine leidis aset, avaldas esimene tegelikult otsustavat mõju teise üle.

39. Samast seisukohast lähtudes saab rikkumise emaettevõtjale süüks panna kapitalil põhineva eelduse – mis on otsustava mõju tegeliku avaldamise eeldus – alusel, kui emaettevõtjale kuulus kogu (või peaaegu kogu) osalus tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis rikkumise kestuse jooksul ( 31 ). Järelikult peab selle eelduse ümberlükkamiseks emaettevõtja nimelt rikkumise perioodi, mitte aga mõnda muud perioodi aluseks võttes esitama piisavad tõendid, mis kinnitavad, et ta ei moodustanud sel ajal tütarettevõtjaga üht majandusüksust.

40. Eespool toodust tervikuna ilmneb, et analüüs otsustava mõju tegeliku avaldamise kohta peab hõlmama rikkumise perioodi ning et seega üldjuhul selle ajavahemiku alusel peavad komisjon ja Üldkohus hindama tõendeid, mille emaettevõtja on esitanud kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks.

41. Eespool toodud kaalutlused ei piira siiski komisjoni või Üldkohtu võimalust oma hinnangu andmisel kasutada deduktiivset liiki põhjendusi. Nii ei ole välistatud, et teatud spetsiifilistel juhtudel võivad varasemat perioodi puudutavad järeldused kehtida ka hilisema perioodi suhtes.

42. Siiski tuleb niisuguse deduktiivse meetodi kasutamisel minu arvates olla veidi ettevaatlik. Nimelt ei saa niisuguse lähenemise puhul tähelepanuta jätta asjaolu, et just rikkumise perioodi arvesse võttes tuleb kontrollida, kas emaettevõtja tegelikult avaldab tütarettevõtjale otsustavat mõju. Seega ei saa järeldusi, mis on tehtud nende kahe üksuse vahel konkreetsel hetkel esinevate organisatsiooniliste, majanduslike ja õiguslike sidemete tegelikkuse kohta, teisele perioodile automaatselt üle kanda. Vastupidi tuleb neid tingimata hinnata asjaomasele perioodile, nimelt rikkumise perioodile omases faktilises kontekstis, mis ei ole tingimata sama kui varasemal perioodil.

43. Ent tuleb tõdeda, et käesoleval juhul ei ole faktiline kontekst, mis on omane perioodile enne 1. jaanuari 2004, identne faktilise kontekstiga, mis on omane ajavahemikule pärast seda kuupäeva, mis hõlmab rikkumise perioodi. Nagu apellandid seda korduvalt väitsid, oli faktilisele kontekstile ajavahemikus pärast 1. jaanuari 2004 – erinevalt enne seda kuupäeva – iseloomulik SKW müüki puudutavate läbirääkimiste toimumine, millega apellandid olid hõivatud.

44. Neil asjaoludel ning käesoleva ettepaneku punktides 41 ja 42 toodud kaalutlusi arvesse võttes leian, et Üldkohus oleks teinud vea, kui ta oleks „deduktiivse meetodi” alusel rikkumise perioodile automaatselt üle kandnud järeldused, milleni ta jõudis arvestades sidemeid, mis apellante ja SKW‑d ühendasid enne 1. jaanuari 2004, ilma et ta oleks neid sidemeid hinnanud rikkumise perioodile omases faktilises kontekstis.

45. Siinkohal märgin, et vaidlustatud kohtuotsuse punkti 102 esimesest lausest võiks esmapilgul järeldada, et Üldkohus jõudis järeldusele, et apellandid avaldasid otsustavat mõju SKW‑le ajavahemikus pärast 1. jaanuari 2004, üksnes sama otsuse punktis 101 toodud järelduste alusel, kasutades „deduktiivset” põhjendamist.

46. Siiski on vaidlustatud kohtuotsuse punktide 102-107 tõlgendamisest minu arvates võimalik tuletada, et tegelikult see nii ei olnud ja et Üldkohus analüüsis järeldusi, milleni ta jõudis seoses apellante ja SKW‑d ühendavate sidemetega ajavahemikus enne 1. jaanuari 2004, konkreetses faktilises kontekstis, mille apellandid tõid esile kui rikkumise perioodile eripärase konteksti. Nendest punktidest selgub nimelt, et Üldkohus kaalus apellantide argumente, mis puudutavad organisatsiooniliste, majanduslike ja õiguslike sidemete tegelikkust, olukorras, kus SKW oli müügiprotsessi keskmes, mis apellantide argumentide kohaselt tõi kaasa pädevuse vaakumi, milles SKW tegutses ilmses vastuolus oma emaettevõtjate juhistega.

47. Lõpuks ei ole mul võimalik tuvastamata jätta vastuolu, mis esineb apellantide argumentides, kui nad ühelt poolt kinnitavad, et nad ei ole kunagi avaldanud SKW‑le otsustavat mõju, samas aga teiselt poolt viitavad nad „pädevuse vaakumile”, mille tõi kaasa SKW müügiprotsess, mis võimaldas SKW‑l vastavalt tegutseda.

48. Minu arvates tuleneb eespool toodud kaalutlustest, et tagasi tuleb lükata käesoleva ettepaneku punktis 20 sisalduv argument, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 101 ja 102.

c) Emaettevõtja juhistega ilmses vastuolus olev tegevus

49. Edasi tuleb analüüsida apellantide argumenti, et Üldkohus tegi vea, kui ta ei tuvastanud, et tütarettevõtja tegevus, mis on ilmses vastuolus oma emaettevõtja sõnaselgete juhistega mitte osaleda konkurentsivastases tegevuses, nagu seda tegi SKW käesolevas asjas, kinnitab tütarettevõtja üle otsustava mõju puudumist ja lükkab seega ümber kapitalil põhineva eelduse. Apellandid viitavad konkreetselt Üldkohtu analüüsile, mis on toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 106 ja 107 ning mis puudutab käesoleva ettepaneku punktis 19 mainitud S‑i ja N‑i avaldusi, ning heidavad Üldkohtule ette, et viimane piirdus rikkumise süükspanemisel oletusliku mõjuga.

50. Käesolevas asjas puudub vaidlus, et nii 2002. kui ka 2004. aastal andsid apellandid SKW‑le täpse juhise mitte osaleda kõnealusel turul konkurentsivastastes kokkulepetes. Samuti ei ole vaidlust ka selles, et SKW vastutavad isikud jätsid kõnealuse juhise tähelepanuta ning seega toimus kartellikokkuleppes osalemine, mille eest apellante karistati, vastuolus viidatud otsese ja täpse juhisega.

51. Vaidlustatud kohtuotsuses leidis Üldkohus esiteks punktides 90–92, et asjaolu, et apellandid andsid niisuguse juhise, kujutas endast täiendavat kaudset tõendit, mis kinnitab nende poolt tütarettevõtjale otsustava mõju avaldamist. Teiseks analüüsis Üldkohus otsuse punktides 106 ja 107 S‑i ja N‑i eespool nimetatud avaldusi ja tõdes, et need ei tõenda, et apellandid ei avaldanud 2004. aastal enam otsustavat mõju SKW‑le.

52. Siinkohal pean ma kõigepealt märkima, et põhimõtteliselt on tõsi, et asjaolu, et emaettevõtja annab juhiseid tütarettevõtjale, võib üldjuhul olla viitav asjaolu, mida võib arvesse võtta analüüsi käigus, mille eesmärk on kindlaks teha otsustava mõju tegelik avaldamine. ( 32 ) Siiski selgub käesoleva ettepaneku punktis 23 ja järgmised mainitud kohtupraktikast, et esiteks peab otsustava mõju avaldamine olema tegelik ning teiseks on võimalik tõdeda, et tütarettevõtja ei määratle iseseisvalt oma tegevust turul, kui ta kohaldab peamiselt juhiseid, mille on talle andnud emaettevõtja. Seega, üldjuhul määrab juhiste kohaldamine otsustava mõju avaldamise tegelikkuse. Lisaks tuleneb käesoleva ettepaneku punkti 27 lõpuosas toodud kaalutlustest, et analüüsides emaettevõtjat ja tütarettevõtjat ühendavaid sidemeid, ei ole võimalik tähelepanuta jätta nende tegevuse tegelikkust.

53. Eespool toodust võib minu arvates järeldada, et olukorras, kus on selge, et tütarettevõtja ilmselgelt ei järginud emaettevõtja antud täpset ja konkreetset juhist, ei saa pelka asjaolu, et see juhis anti, kvalifitseerida otsustava mõju tegeliku avaldamise kaudseks tõendiks, nagu Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 90–92. ( 33 ) Otse vastupidi, asjaolu, et juhist ei järgitud, kinnitab minu arvates otsustava mõju tegelikkuse puudumist.

54. Samas seisneb apellantide argumendis esitatud küsimus selles, kas asjaolu, kui tütarettevõtja on ilmselgelt rikkunud emaettevõtja antud otseseid ja täpseid juhiseid mitte osaleda spetsiifilisel turul konkurentsivastases tegevuses, võib sellisena ümber lükata otsustava mõju tegeliku avaldamise eelduse.

55. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et kohtuotsuses Schindler Holding jt vs. komisjon ( 34 ) leidis Euroopa Kohus, et kui tütarettevõtja ei järgi „konkurentsiõiguse järgimise programmi” (compliance program) raames emaettevõtja antud juhiseid mitte tegelda konkurentsivastase kaubandustegevusega, ei ole keelatud emaettevõtjale omistada vastutust tema tütarettevõtja toime pandud konkurentsiõiguse rikkumiste eest. ( 35 )

56. Sellegipoolest pean ma märkima, et käesolev kohtuasi erineb asjast, milles tehti kohtuotsus Schindler Holding jt vs. komisjon. Nimelt, erinevalt konkurentsiõiguse järgimise programmi raames antud juhistest, mis kuuluvad üldplaani, mille eesmärk on vältida konkurentsiõiguse rikkumisi ettevõtjas, oli juhis, mille käesoleval juhul andsid apellandid 2002. aastal ja iseäranis 2004. aastal, spetsiifiline ja täpne ning puudutas tegevust konkreetsel turul. ( 36 ) Seega ei ole minu arvates kõnealune kohtupraktika käesoleval juhul tingimata automaatselt kohaldatav.

57. Käesolev kohtuasi erineb minu arvates ka juhtumitest, mida üldiselt kutsutakse „allumatu töötaja” (rogue employee) juhtumiteks – ning millele apellandid kaudselt viitasid, kvalifitseerides SKW rogue subsidiary'ks –, kus Euroopa Kohtule esitati argument, mille eesmärk oli vältida rikkumise süükspanemist ja mille kohaselt on konkurentsieeskirjade rikkumine tingitud teatud (allumatute) töötajate individuaalsest tegevusest eraldivõetuna ( 37 ).

58. Nimelt, isegi kui „allumatu töötaja” ja „allumatu tütarettevõtja” juhtumite vahel võiks esineda teatud analoogia ( 38 ), ei ole need kaks olukorda minu arvates tingimata sarnased. Allumatu töötaja puhul pannakse ettevõtjale süüks nimelt tegevus, millest ettevõtja juhtkond ei olnud teadlik, kuid mis leidis aset ettevõtja vastutusalas, kuna selle panid toime need töötajad, kes olid pädevad tegutsema ettevõtja arvel. ( 39 ) Seevastu puudutab „allumatu tütarettevõtja” poolt toime pandud rikkumise emaettevõtjale süüks panemise küsimus õigussubjektile niisuguse rikkumise süükspanemist, mille on toime pannud muu õigussubjekt. Vastavaks süükspanemiseks on kohtupraktikas välja töötatud spetsiifiline kriteerium: otsustava mõju tegelik avaldamine, millest on tingitud ühe majandusüksuse olemasolu. ( 40 ) Üksnes siis, kui kõnealune spetsiifiline kriteerium on täidetud, saab ühe õigussubjekti toime pandud rikkumise omistada teisele. Seega tuleb käesolevat juhtumit analüüsides lähtuda kõnealusest kriteeriumist.

59. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktides 26 ja 27, selgub väljakujunenud kohtupraktikast, et analüüs, mille eesmärk on kindlaks teha, kas kapitalil põhinev eeldus on ümber lükatud, eeldab emaettevõtja esitatud tõendite hindamist kogumis.

60. Lisaks ilmneb käesoleva ettepaneku punktis 23 toodud kohtupraktikast selgelt, et tütarettevõtja ei määra oma tegevust turul kindlaks iseseisvalt, kui ta peamiselt rakendab talle emaettevõtja poolt antud juhiseid. ( 41 ) Samas kontekstis on Euroopa Kohus hiljuti kinnitanud, et otsustava mõju esinemiseks ei ole vajalik, et tütarettevõtja täidaks kõiki oma emaettevõtja juhiseid, kui antud juhiste järgimata jätmine ei olnud reegel; seda tuleb hinnata kõiki Üldkohtul olevaid tõendeid arvestades. ( 42 )

61. Emaettevõtja ja tütarettevõtja vahel ühe majandusüksuse olemasolu järeldamiseks, et omistada esimesele vastutus teise toimepandud rikkumise eest, ei ole seega vaja, et tütarettevõtja täidaks kõiki emaettevõtja antud juhiseid. On piisav, kui ta järgib neid juhiseid olulises osas. ( 43 ) Seega ei saa emaettevõtja poolt tütarettevõtjale antud üksikasjaliku ja spetsiifilise juhise järgimata jätmine – isegi kui see on vaieldamatult oluline – üksi tõendada tütarettevõtja iseseisvust turul ja ümber lükata kapitalil põhinevat eeldust. Vaid siis, kui esitatud tõendite kogumis analüüsimisel ilmneb, et emaettevõtja antud juhiste tütarettevõtja poolt järgimata jätmine oli reegel, võib kapitalil põhineva eelduse lugeda ümberlükatuks.

62. Käesoleval juhul ei ole Üldkohus aga tuvastanud, et SKW jättis üldiselt täitmata apellantide antud juhised, mis oleks kinnitanud, et tütarettevõtja määras oma tegevuse turul kindlaks täiesti iseseisvalt. Küll ei saa eitada, et juhiste rikkumine SKW poolt oli oluline ja kujutas endast oma emaettevõtjate juhiste rasket rikkumist. Siiski, kuigi vastav rikkumine on kindlasti oluline asjaolu, mida tuleb kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks esitatud tõendite kogumis analüüsimisel arvesse võtta, ei ole see üksi kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks piisav. ( 44 )

63. Mis puudutab käesoleva ettepaneku punktis 19 mainitud avalduste konkreetset hindamist, siis märgin, et kuna apellandid ei ole väitnud, et moonutatud on tõendeid, siis ei tule Euroopa Kohtul kahtluse alla seada nendele tõenditele Üldkohtu poolt antud hinnangut ega väärtust, mille Üldkohus on oma analüüsis tõenditele andnud. ( 45 ) Siinkohal ma märgin üksnes, et Üldkohus leidis, et nende avaldustega ei ole tõendatud, et apellandid ei avaldanud enam oma tütarettevõtjale otsustavat mõju, mille tulemusel ei olnud nende tõenditega võimalik ümber lükata kapitalil põhinevat eeldust, millel põhines vastutuse omistamine apellantidele. Seega, kui apellandid kinnitavad, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 106 toodud kaalutlused, mis tõendavad kõige enam oletuslikku mõju, ei ole neile vastutuse omistamiseks piisavad, lähtuvad nad valest vaatenurgast, kuna nagu üksikasjalikumalt on esitatud käesoleva ettepaneku punktis 70 ja järgmised, jätavad nad tähelepanuta, et apellantidele rikkumise süükspanemine leidis aset kapitalil põhineva eelduse alusel.

64. Eespool toodut tervikuna arvesse võttes tuleb tagasi lükata ka argument, mis puudutab asjaolu, et kapitalil põhineva eelduse lükkab ümber oma emaettevõtja sõnaselgete juhistega ilmses vastuolus olev tütarettevõtja tegevus.

d) Üldkohus kohaldas liiga kitsast kriteeriumi, mis muudab kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamatuks

65. Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et viimane kasutas valet kriteeriumi, seades kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamisele liiga kõrged nõuded, millega muutis kõnealuse ümberlükkamise võimatuks vastuolu tõttu ELTL artikliga 101 ja erinevate muude põhimõtetega. Iseäranis pani Üldkohus neile rikkumise süüks oletusliku mõju alusel, kuigi nad tõendasid, et nad kunagi tegelikult ei avaldanud tütarettevõtjale otsustavat mõju. Selles kontekstis viitavad apellandid vaidlustatud kohtuotsuse paljudele punktidele, kus Üldkohus lükkas valesti tagasi nende argumendid, kohaldades seda valet kriteeriumi.

66. Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et kuigi apellatsioonimenetluses puudub Euroopa Kohtul – välja arvatud moonutamise korral – pädevus kahtluse alla seada hinnangut asjaolude kohta ( 46 ), võib ta seevastu kontrollida Üldkohtu antud õiguslikku hinnangut asjaolude kohta, mis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab küsimust, kas Üldkohus kohaldas korrektseid õiguslikke kriteeriume oma hinnangus asjaolude ja tõendite kohta. ( 47 ) Seega on apellantide argumendid vastuvõetavad vaid osas, milles nad väidavad, et Üldkohus kohaldas valet õiguslikku kriteeriumi, kui ta hindas kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamise põhjendamiseks esitatud tõendeid. ( 48 )

67. Käesoleval juhul puudub vaidlus, et rikkumise perioodil kuulus apellantidele otseselt või kaudselt SKW‑s ainuosalus, mistõttu võis komisjon vaidlustatud otsuses õigesti kohaldada kapitalil põhinevat eeldust. Kõnealuses otsuses tugines komisjon teatud seda eeldust kinnitavatele faktilistele asjaoludele nii AlzChemi ( 49 ) kui ka Degussa puhul. ( 50 ) Edasi lükkas komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 237–244 tagasi apellantide argumendid, mille eesmärk oli ümber lükata kapitalil põhinev eeldus. ( 51 )

68. Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–119 apellantide argumente, ilma et ta oleks siiski eristanud argumente, mis puudutasid niisuguste täiendavate asjaolude vaidlustamist, mis komisjoni hinnangul kinnitasid kapitalil põhinevat eeldust, ning niisuguseid asjaolusid, mis otseselt puudutasid selle eelduse ümberlükkamist.

69. Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et viimane lükkas korduvalt tagasi nende argumendid, piirdudes otsustava mõju teoreetilise võimalusega, samas kui määrav küsimus oli see, kas mõju tegelikult avaldati. Nii viitavad nad oma argumentides konkreetselt analüüsile, mille Üldkohus viis läbi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 84–87 SKW aruandekohustuse suhtes AlzChemi ees, punktides 88 ja 89 AlzChemile antud heakskiitmisõiguse suhtes paljude SKW kaubanduslike otsuste puhul, punktides 95–97 SKW võõrandatavuse suhtes ning punktides 108–113 SKW käibe asjakohasuse suhtes. Kõiki neid argumente puudutavates kaalutlustes lükkas Üldkohus tagasi apellantide argumendid, tuginedes nende võimalikule teoreetilisele mõjule SKW üle, kuid ta ei suutnud tõendada otsustava mõju tegelikku avaldamist.

70. Apellantide argumentides on minu arvates jäetud tähelepanuta asjaolu, et neile omistati vastutus kapitalil põhineva eelduse alusel ( 52 ) ning et seetõttu pidid just nemad käesoleva ettepaneku punktides 26 ja 27 viidatud kohtupraktika kohaselt esitama tõendid, mis on piisavad, et kinnitada, et nad ei avaldanud otsustavat mõju SKW‑le rikkumise perioodil. Apellandid lähtuvad kinnitamata eeldusest, et nad tõendasid otsustava mõju tegeliku avaldamise puudumist ning et seetõttu ei olnud piisav, et Üldkohus lükkas nende argumendid tagasi, tuginedes üksnes teoreetilisele mõjule.

71. Apellantide vaatenurk on seega minu arvates vale. See on iseäranis ilmne näiteks siis, kui nad seoses analüüsiga, mis puudutab AlzChemile antud heakskiitmisõigust, kinnitavad, et Üldkohus ei võinud tugineda võimalikule teoreetilisele mõjule, et tagasi lükata argument, mille kohaselt puudus tegelik mõju, või kui nad seoses argumendiga SKW käibe asjakohasuse kohta leiavad, et Üldkohus oleks pidanud „ümber lükkama” argumendi, mille kohaselt puudus tegelik mõju.

72. Kui aga kohaldatakse kapitalil põhinevat eeldust, ei pea Üldkohus vastama emaettevõtja esitatud argumentidele, et ise tõendada otsustava mõju tegelikku avaldamist. Seevastu peab emaettevõtja esitama piisavad tõendid, mis kinnitavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt. Nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktides 26 ja 27 viidatud kohtupraktikast, peab Üldkohus analüüsima neid tõendeid kogumis, et kontrollida, kas nendest selgub, et erinevalt kapitalil põhineva eelduse alusel eeldatust ei avaldanud emaettevõtja tütarettevõtjale tegelikult otsustavat mõju.

73. Mis konkreetselt puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 84–87 Üldkohtu esitatud analüüsi SKW aruandekohustuse suhtes AlzChemi ees, siis väidavad apellandid, et kuna Üldkohus järeldas pelgast aruandekohustusest, et avaldatakse tegelikku mõju, siis moonutas ta tõendeid.

74. Tõendite moonutamisega on tegemist aga juhul, kui ilma uusi tõendeid uurimata on selge, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär. ( 53 )

75. Siinkohal pean ma märkima, et isegi kui möönda, nagu teevad apellandid, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 sisalduv oletus – mille kohaselt tähendas AlzChemi ja SKW vaheline teabevoog esimese sekkumist, et muuta teise otsuseid – on spekulatiivne järeldus, ilmneb kohtupraktikast, et emaettevõtja ja tütarettevõtja vaheline teabevoog ja seega a fortiori„aruandluskohustus”, nagu see ilmneb SKW ja Degussa vastustest, millele on viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 83 ja 84, kujutab endast kaudset tõendit tütarettevõtja otsuste üle kontrolli teostamise kohta ( 54 ). Minu arvates järeldub sellest, et Üldkohus ei moonutanud tõendeid, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 nõustus komisjoni hinnanguga, mis oli toodud vaidlusaluse otsuse põhjenduse 229 kolmandas taandes ja mille kohaselt kujutas nende aruannete olemasolu endast täiendavat kaudset tõendit, mis kinnitas kapitalil põhinevat eeldust.

76. Mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 93, 94 ja 98 sisalduvaid kaalutlusi, siis väidavad apellandid, et Üldkohus kohaldas kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamisel valesti tõendamiskoormist. Nimelt ei pea nad tõendama, et nende otsustav mõju oli tingimata välistatud, vaid üksnes seda, et konkreetsel juhul ei avaldanud nad tegelikult mingit mõju. Siiski piisab, kui selles osas märkida, et vastavas argumendis viidatud kohtuotsuse punktides ei pööranud Üldkohus tõendamiskoormist mingil juhul ümber, vaid piirdus pelga tõdemusega, et apellantide argumendid ei olnud sellisena piisavad kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks või ei olnud sel otstarbel asjakohased.

77. Lõpuks, mis puudutab argumenti, mille kohaselt muutis eelduse konkreetne kohaldamine komisjoni poolt, mille Üldkohus jättis muutmata, eelduse ümberlükkamatuks, siis piisab, kui meenutada, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et asjaolu, et keeruline on esitada eelduse ümberlükkamiseks vajalikku vastupidist tõendit, ei tähenda iseenesest, et eeldus oleks ümberlükkamatu. ( 55 )

78. Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes tuleb tagasi lükata ka argument, et Üldkohus kohaldas liiga kitsast kriteeriumi, mis muutis kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamatuks. Eespool toodust tuleneb, et esimene väide tuleb tervikuna tagasi lükata.

B. Kolmas väide, et rikutud on põhjendamiskohustust ja võrdse kohtlemise põhimõtet

1. Poolte argumendid

79. Oma kolmandas väites, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 287–289 vastu, leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet ning nende õigust olla ära kuulatud ja oma põhjendamiskohustust.

80. Esiteks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 272–275, et komisjon jättis SKW kogu solidaarvastutuse arvutamisel sisenemistasu ekslikult arvesse võtmata ning sellest tulenevalt rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet ja solidaarsete trahvide määramist reguleerivaid põhimõtteid. Teiseks, nagu nähtub paralleelsest kohtuotsusest, mis tehti SKW esitatud hagi kohta, ( 56 ) ja nagu apellandid oma repliigis märkisid, ei oleks komisjon ka pidanud SKW trahvi leebema kohtlemise teatise alusel vähendama, kuna apellantide esitatud leebema kohtlemise taotlus ei puudutanud SKW‑d ja viimane ise leebema kohtlemise taotlust ei esitanud. Kui komisjon ei oleks neid vigu teinud, oleks SKW‑le rikkumise esimese osa eest määratud trahv pidanud olema märkimisväärselt suurem.

81. Neil asjaoludel rikkus Üldkohus võrdse kohtlemise põhimõtet seeläbi, et ta ei vähendanud apellantide trahve, et heastada neile ja SKW‑le määratud trahvide vaheline õigusvastane ebaproportsionaalsus, samas kui paralleelses kohtuotsuses Gigaset vs. komisjon ( 57 ) vähendas ta sarnases olukorras SKW uue emaettevõtja Gigaseti trahvi, leides, et võrdse kohtlemise põhimõte nõuab, et SKW trahvi vähendamata jätmise korral tuleb vähendada Gigaseti trahvi. Lisaks, kuna Üldkohus ei vastanud repliigis esitatud argumentidele, mida apellantidel ei olnud võimalik varem esitada, rikkus Üldkohus õigust olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustust.

82. Komisjon väidab, et käesoleval juhul ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikutud. Kohtuotsus Gigaset vs. komisjon puudutab teistsugust juhtumit. SKW trahviga seotud argumendid väljuvad esimese astme menetluse eseme raamidest, nagu selgelt ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse punktist 266. Argument, mille kohaselt SKW trahvi ei oleks tohtinud leebema kohtlemise raames vähendada, on esimeses kohtuastmes esitatud argumentidega vastuolus ja on lisaks ka esitatud hilinemisega, mistõttu on see vastuvõetamatu. Komisjon on seisukohal, et igal juhul ei saa SKW trahvi võimalik ekslik vähendamine leebema kohtlemise teatise alusel anda alust apellantide trahvide vähendamiseks, kelle puhul kohaldati kõnealust teatist õigesti.

2. Õiguslik analüüs

83. Apellandid vaidlevad vastu sellele, kuidas Üldkohus oma täielikku pädevust teostades trahvi kindlaks määras. Üldkohus rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet seeläbi, et erinevalt sellest, mida ta tegi kohtuotsuses Gigaset vs. komisjon, ei vähendanud ta apellantide trahve, et heastada õigusvastane ebaproportsionaalsus SKW‑le määratud trahviga, mis oleks pidanud olema suurem selle kindlaksmääramisel tehtud kahe vea tõttu: sisenemistasu arvesse võtmata jätmine ja leebema kohtlemise teatise alusel trahvi alusetu vähendamine.

84. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei tohi täieliku pädevuse teostamine trahvisummade kindlaksmääramisel kaasa tuua diskrimineerimist ettevõtjate vahel, kes osalesid ELTL artikli 101 lõiget 1 rikkuvas kokkuleppes. ( 58 ) Lisaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et võrdse kohtlemise põhimõtet on rikutud üksnes siis, kui sarnaseid olukordi käsitletakse erinevalt või kui erinevaid olukordi käsitletakse ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud. ( 59 )

85. Kõigepealt tuleb analüüsida komisjoni argumenti, mille kohaselt see väide väljub esimese astme menetluse eseme raamidest ja on seega vastuvõetamatu. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et kuigi vastab tõele, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et apellatsioonimenetluses piirdub Euroopa Kohtu pädevus üldjuhul selle hinnangu kontrollimisega, mille Üldkohus on tema menetluses arutatud väidetele andnud, ( 60 ) ilmneb samast kohtupraktikast siiski samuti, et apellant võib esitada apellatsioonkaebuse, esitades Euroopa Kohtule väited, mis tekkisid vaidlustatud kohtuotsuse enda põhjal ja millega vaidlustatakse selle õiguslik põhjendatus. ( 61 )

86. Tuleb aga tõdeda, et käesolevas väites leiavad apellandid, et on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet seoses trahvidega, mille Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses oma täielikku pädevust teostades kindlaks määras. Juba oma laadilt ei oleks seda väidet seega saanud esitada esimeses kohtuastmes. ( 62 ) Järelikult on see väide vastuvõetav.

87. Sellegipoolest tuleb märkida, et apellantide argumendid ei puuduta mitte nende konkreetset olukorda, vaid SKW trahvi kindlaksmääramisel toime pandud väidetavaid rikkumisi. On aga selgelt välja kujunenud, et võrdse kohtlemise põhimõte peab kokku sobituma põhimõttega, mille kohaselt keegi ei või enda huvides tugineda teise isiku kasuks toime pandud õigusvastasele teole ( 63 ) ja mis tuleneb seaduslikkuse põhimõttest. ( 64 )

88. Seda arvestades, isegi kui oletada, et Gigaseti ja apellantide olukord on sarnane seoses sellega, kuidas Üldkohus oma täielikku pädevust teostades trahvi kindlaks määras, ja ilma et ilmselgelt oleks käesolevas apellatsioonimenetluses võimalik kahtluse alla seada hinnangut, mille Üldkohus andis samas kohtuotsuses Gigaset vs. komisjon, leian ma, et igal juhul ei saa apellandid vastavalt põhimõttele, mille kohaselt keegi ei või enda huvides tugineda teise isiku kasuks toime pandud õigusvastasele teole, enda huvides ehk oma trahvide vähendamise eesmärgil tugineda võimalikele õigusvastastele tegudele või vigadele, mis on tehtud SKW trahvi kindlaksmääramisel.

89. Neil asjaoludel ei ole õiguse olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustuse rikkumist puudutavad argumendid minu hinnangul tulemuslikud. Nimelt, isegi kui Üldkohus oleks analüüsinud repliigis esitatud argumente, mille kohaselt SKW trahvi ei oleks tohtinud leebema kohtlemise raames vähendada, ja kui oletada, et need argumendid oleksid vastupidi komisjoni väidetele olnud Üldkohtus vastuvõetavad, ei oleks apellandid ikkagi saanud enda huvides tugineda SKW kasuks toime pandud väidetavatele rikkumistele, et saavutada oma trahvide vähendamine.

90. Lõpuks, niivõrd, kuivõrd käesolevat väidet tuleb mõista väitena, et Üldkohus on trahvi kindlaksmääramisel rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet, piisab selle meenutamisest, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et Euroopa Kohus ei või apellatsioonimenetluses õigusküsimuste üle otsustades õigluse kaalutlustel asendada enda hinnanguga hinnangut, mille andis Üldkohus oma täieliku pädevuse raames trahvisummadele, mis on määratud ettevõtjatele liidu õiguse rikkumise eest. ( 65 ) Miski ei viita aga sellele, et apellantidele määratud karistuse tase oleks mitte ainult sobimatu, vaid ka niivõrd ülemäärane, et seda võiks pidada ebaproportsionaalseks, ning et seega tuleks tuvastada, et Üldkohus on toime pannud õigusnormi rikkumise, kuna trahvi suurus on sobimatu.

91. Eespool toodut tervikuna arvesse võttes tuleb kolmas väide minu arvates tagasi lükata.

C. Neljas väide, mis on esitatud teise võimalusena ning mille kohaselt on rikutud õiguskindluse põhimõtet ja nulla poena sine lege certa põhimõtet ning Üldkohtul lasuvat põhjendamiskohustust

1. Poolte argumendid

92. Oma neljandas väites, mis on esitatud teise võimalusena ja mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 288 ja selle resolutsiooni punkti 2, märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus õiguskindluse põhimõtet ja nulla poena sine lege certa põhimõtet ning põhjendamiskohustust. Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et ta ei täpsustanud vaidlustatud kohtuotsuses piisavalt, et SKW tehtud maksel on kahekordne kohustust lõpetav toime ehk et sellega tasutakse nii nende kui ka Gigaseti – kes samuti on trahvi tasumise eest SKW‑ga solidaarselt vastutav – võlg. Kui SKW tehtud maksel ei oleks kahekordset kohustust lõpetavat toimet, tooks vaidlustatud kohtuotsus kaasa täieliku õiguskindlusetuse. Komisjoni pädevuses oleks kaalutlusõigust kasutades otsustada, millises ulatuses ta arvestab seda makset apellantide ja millises ulatuses Gigaseti puhul. See takistaks otsust teha ka siseriiklikul kohtul, kelle poole võidakse vastava vaidlusega pöörduda.

93. Komisjon väidab, et apellantide argumentide näol on tegemist uue väitega, mis on seega vastuvõetamatu. Sellega seoses ei ole mingit tähtsust asjaolul, et kritiseeritavad põhjendused tulenevad Üldkohtu poolt oma täieliku pädevuse teostamisest, kuna tegemist on niisugust laadi rikkumisega, et selle oleks saanud esile tuua juba esimeses kohtuastmes. Komisjon märgib, et kritiseeritava punkti sõnastas Üldkohus omal algatusel ja see punkt on apellantide jaoks soodne, mistõttu tekib kahtlus, kas neil on huvi seda vaidlustada.

2. Õiguslik analüüs

94. Oma neljanda väitega vaidlustavad apellandid täpsustuse, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punkti 288 lõpuosas ja mida on korratud selle kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 esimeses taandes ning mille kohaselt „see trahv loetakse [Degussa] ja AlzChemi poolt tasutuks summa ulatuses, mille SKW […] on tasunud talle [vaidlusaluse otsuse] artikli 2 punktidega f ja g määratud trahvina”.

95. Komisjon leiab, et see väide ei ole vastuvõetav, kuna tegemist on apellatsiooniastmes vastuvõetamatu uue väitega. Sellega seoses olgu märgitud, et nagu komisjon ise mainib, on tegemist vaidlustatud kohtuotsusest endast tekkinud väitega, millega vaidlustatakse punkti, mille Üldkohus sõnastas omal algatusel oma täielikku pädevust teostades. Neil asjaoludel ei saa käesoleva ettepaneku punktis 85 viidatud kohtupraktika kohaselt minu hinnangul seda pidada uueks ja seetõttu vastuvõetamatuks väiteks. ( 66 )

96. Seejärel olgu märgitud, et nagu nähtub käesoleva ettepaneku eelmisest punktist, on vaidlustatud kohtuotsuse osades, mis on selle väite raames vaidlustatud, sõnaselgelt apellantide kasuks ette nähtud kohustust lõpetav toime summa osas, mille SKW on talle vaidlusaluse otsusega määratud trahvina tasunud. Apellantide argumentide eesmärk on aga saavutada see, et Euroopa Kohus tuvastaks Üldkohtu vea, mis seisneb selles, et ta ei tuvastanud, et niisugusel maksel on kahekordne kohustust lõpetav toime. Kuna SKW tehtud maksetel on juba apellantide võlga kustutav toime trahvi selle osa suhtes, mille maksmise eest nad vastutavad SKW‑ga solidaarselt, tähendab see väide sisuliselt, et nad paluvad Euroopa Kohtul tunnustada maksete kohustust lõpetavat toimet Gigaseti suhtes.

97. Sellega seoses ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, et apellandil on huvi esitada apellatsioonkaebus, kui apellatsioonkaebuse tulemusel võib selle esitanud pool saada teatud kasu. ( 67 )

98. Kuna vaidlustatud kohtuotsuse lugemisel on aga selge, et kõigil trahvi tasumiseks SKW tehtud maksetel on makstud summa ulatuses apellantide võlga kustutav toime trahvi selle osa suhtes, mille maksmise eest nad vastutavad SKW‑ga solidaarselt, ei saaks apellandid mingit kasu sellest, kui nõustutaks väitega, mille kohaselt tuleb SKW maksete kohustust lõpetavat toimet tunnustada Gigaseti suhtes.

99. Järelikult tuleb kõnealune väide tunnistada vastuvõetamatuks.

D. Viies väide, mis on esitatud teise võimalusena ning mille kohaselt on rikutud EÜ artiklit 81 ja määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklit 23 ning võrdse kohtlemise põhimõtet, õigust olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustust

1. Poolte argumendid

100. Oma viiendas väites, mis on esitatud teise võimalusena ja mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punkti 288 vastu, märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus EÜ artiklit 81 ning nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artiklit 23 ning võrdse kohtlemise põhimõtet, õigust olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustust. Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et ta arvas SKW makse tegemise korral tasutuks peetava trahvi osas maha vähenduse, mis apellantide puhul tehti leebema kohtlemise teatise alusel. Nagu nad oma kolmandas väites märkisid, väidavad apellandid, et nende leebema kohtlemise taotlus ei puudutanud SKW‑d, mille nad tõid esile ka Üldkohtule esitatud repliigis. Kui SKW‑le määratud trahvi suurust ei oleks leebema kohtlemise teatise alusel õigusvastaselt vähendatud, oleks trahvi see osa, mille suhtes SKW maksel on võlga kustutav toime, olnud suurem. See oleks pidanud 2,49 miljoni euro asemel olema 3,47 miljonit eurot. Seega paluvad nad Euroopa Kohtul määrata SKW makse võlga kustutava toime suuruseks Degussa puhul 3,47 miljonit eurot.

101. Komisjon väidab, et SKW ja apellantide solidaarvastutus ei saa ületada solidaarvõlga. Ta märgib lisaks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 289 ja selle resolutsiooni punkti 2 teises taandes Degussale määratud trahv (1,24 miljonit eurot) oli selle äriühingu enda trahv, mille suhtes ei rakendunud solidaarvastutuse mehhanism. Lõpuks mainib ta, et apellantide ja SKW kogu solidaarvastutus summas 2,49 miljonit eurot ei tähenda, et viimane oleks saanud kasu esimeste leebema kohtlemise taotlusest.

2. Õiguslik analüüs

102. Oma viienda väitega heidavad apellandid Üldkohtule ette mitut õigusnormide rikkumist, mis seisnevad selles, et ta ei suurendanud SKW solidaarvastutust, kui ta oma täielikku pädevust teostades määras uue trahvi. Trahvi määramisel jättis Üldkohus nimelt korrigeerimata selle, et komisjon võttis SKW puhul ekslikult arvesse apellantide esitatud leebema kohtlemise taotlust, mis SKW‑d ei puudutanud.

103. Seega peaks SKW tehtud makse apellantide võlga kustutav toime olema mitte 2,49 miljonit eurot, nagu on märgitud vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 esimeses taandes, vaid see peaks olema 3,47 miljonit eurot. See võlga kustutav toime peaks seega hõlmama osaliselt ka Degussale määratud 1,24 miljoni euro suurust trahvi, mis on ette nähtud vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 teises taandes.

104. Ilmselgelt ei ole niisugune väide tulemuslik.

105. Nimelt, ilma et isegi oleks vaja käsitleda küsimust, kas Euroopa Kohus võib apellatsioonimenetluses suurendada solidaarvastutuse ulatust ja seega suurendada kolmanda isiku – nagu käesoleval juhul SKW – trahvi, piisab sellest, kui märkida, et nagu rõhutab komisjon, ei saa SKW vastutus ületada selle trahvi suurust, mis tuvastatud rikkumise eest määrati talle solidaarselt tema emaettevõtjatega. Selleks summaks määras Üldkohus 2,49 miljonit eurot.

106. SKW ei saa mingil juhul olla kohustatud isegi osaliselt tasuma 1,24 miljoni euro suurust trahvi, mis on ette nähtud vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 teises taandes. Nimelt, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 271 ja 289, määrati see trahv ainult Degussale korduvuse eest. See trahv on seega Degussa enda trahv, mis jääb solidaarvastutusest välja. Neil asjaoludel ei saa apellandid Üldkohtule ette heita ühtegi viga ega õigusnormi rikkumist seoses sellega, et kui ta oma täielikku pädevust teostades määras uue trahvi, ei suurendanud ta SKW solidaarvastutust, et Degussa trahvi hõlmata.

107. Ka viies väide tuleb seega tagasi lükata.

108. Kõike eespool toodut arvesse võttes tuleb apellatsioonkaebus minu hinnangul jätta täies ulatuses rahuldamata.

V. Kohtukulud

109. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.

110. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.

111. Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista apellantidelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.

VI. Ettepanek

112. Eespool toodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus: — jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning — mõista kohtukulud välja Evonik Degussa GmbH‑lt ja AlzChem AG‑lt.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Varem AlzChem Trostberg GmbH, varem AlzChem Hart GmbH.

( 3 ) T-391/09, EU:T:2014:22.

( 4 ) Otsus EÜ […] artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/39.396 ‐ Terase- ja gaasitööstusele mõeldud kaltsiumkarbiidil ja magneesiumil põhinevad reaktiivid).

( 5 ) Rikkumise ese oli turgude jagamine, kvootide kindlaksmääramine, klientide jagamine, hindade kindlaksmääramine ja tundliku äriteabe vahetamine hindade, klientide ja müügimahtude osas Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP), välja arvatud Hispaania Kuningriik, Iirimaa, Portugali Vabariik ja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik.

( 6 ) EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155.

( 7 ) Vt vaidlusalune otsus, artikli 1 punkt f.

( 8 ) Vt vaidlusalune otsus, põhjendused 226 ja 227.

( 9 ) Vt vaidlusalune otsus, põhjendused 227, 228 ja 235.

( 10 ) Vt vaidlusalune otsus, põhjendus 29.

( 11 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 149–157.

( 12 ) Vt käesoleva ettepaneku 6. joonealune märkus.

( 13 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 211.

( 14 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 227–236.

( 15 ) Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 272–275.

( 16 ) Vt vaidlustatud kohtuotsus, resolutsiooni punkt 2.

( 17 ) C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256.

( 18 ) Teine väide, et rikutud on õigust olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustust, puudutas Üldkohtus apellantide esitatud argumente, mis põhinesid Üldkohtu otsusel kohtuasjades Siemens Österreich ja VA Tech Transmission & Distribution jt vs. komisjon (T‑122/07–T‑124/07, EU:T:2011:70). Kõnealune Üldkohtu otsus tühistati siiski Euroopa Kohtu otsusega, mida on mainitud käesoleva ettepaneku eelmises joonealuses märkuses.

( 19 ) Kõnealusest avaldusest, mis oli lisatud Üldkohtusse esitatud hagiavaldusele ja millele Üldkohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 91 ja 102, selgub, et S. kinnitas järgmist: „Ajavahemikus 2003–2004, kui kaltsiumkarbiidi tarnijad pidid silmitsi seisma hindade langusega, millega kaasnes kulude, eelkõige koksi hinna suur tõus, ütlesin ma [SKW juhatajale (Geschäftsführer)] [L.] midagi sarnast: „Isegi kui kõnealuses raskes olukorras peaksid konkurendid meile teada andma oma soovist sõlmida kokkuleppeid, ei tee me seda. Ja teie ka mitte. Pean oluliseks väljenduda selles küsimuses väga selgelt. Ma palusin [L‑il] edastada see juhis oma kaastöötajatele. [L.] ja tema kaastöötajad olid suurepäraselt teadlikud minu juhisest järgida konkurentsiõigust.”

( 20 ) Vt vaidlustatud kohtuotsus, punktid 105 ja 107.

( 21 ) Kohtuotsus komisjon vs. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, punktid 38 ja 39 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 22 ) Ibidem (punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 23 ) Ibidem (punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 24 ) Kohtuotsus General Química jt vs. komisjon (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 25 ) Kohtuotsused Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, punkt 58) ja Schindler Holding jt vs. komisjon (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, punkt 112 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 26 ) Kohtuotsus General Química jt vs. komisjon (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, punkt 76).

( 27 ) Vt sellega seoses kohtujurist Mazáki ettepaneku punktis 36 toodud kaalutlused kohtuasjas General Química jt vs. komisjon (C‑90/09 P, EU:C:2010:517) ning Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas General Química jt vs. komisjon (EU:C:2011:21) punkt 109.

( 28 ) Vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepaneku punkt 72 kohtuasjas komisjon vs. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2012:763).

( 29 ) Vt inter alia kohtuotsused General Motors vs. komisjon (C‑551/03 P, EU:C:2006:229, punkt 51); Evonik Degussa vs. komisjon (C‑266/06 P, EU:C:2008:295, punkt 72) ning Schindler Holding jt vs. komisjon (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, punktid 115 ja 159).

( 30 ) Vt vaidlustatud kohtuotsus, punkt 78.

( 31 ) Vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepaneku punkt 146 kohtuasjades Alliance One International ja Standard Commercial Tobacco vs. komisjon ning komisjon vs. Alliance One International jt (C‑628/10 P ja C‑14/11 P, EU:C:2012:11).

( 32 ) Mis siinkohal puudutab emaettevõtja poolt tema tütarettevõtjale antud korraldust järgida konkurentsieeskirju, siis vt kohtujurist Mazáki ettepaneku punktis 40 toodud kaalutlused kohtuasjas General Química jt vs. komisjon (C‑90/09 P, EU:C:2010:517).

( 33 ) Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 92 piirdus kohus oma järelduses küll 2002. aastal antud juhisega ning mõju avaldamisega „sel perioodil”, kuna see punkt puudutas analüüsi perioodi kohta enne 1. jaanuari 2004. Siiski, nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktides 33–35, kui kohaldada meetodit, mille ma määratlesin „deduktiivse meetodina”, tugines see täiendav kaudne tõend kaalutlustele, mis olid üle võetud järgneva perioodi puhuks, hõlmates rikkumise perioodi.

( 34 ) C‑501/11 P, EU:C:2013:522.

( 35 ) Ibidem (punkt 113). Vt selle kohta ka kohtujurist Kokott’i ettepaneku punktid 93–100 kohtuasjas Schindler Holding jt vs. komisjon (C‑501/11 P, EU:C:2013:248) ning kohtujurist Kokott’i ettepaneku punkt 102 kohtuasjades Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ning komisjon vs. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2014:2439).

( 36 ) Vt käesoleva ettepaneku 19. joonealuses märkuses toodud avaldus.

( 37 ) Euroopa Kohus on selle argumendi järjekindlalt tagasi lükanud, leides, et liidu õiguses ette nähtud kartellikokkuleppe keelu kohaldamiseks on niisuguse isiku tegevus, kes on pädev tegutsema ettevõtja arvel, piisav selleks, et panna rikkumine süüks ettevõtjale, ilma et oleks vajalik asjaomase ettevõtja osanike või juhtkonna tegevus või veelgi vähem, et nad olid rikkumisest teadlikud. Vt kohtuotsused Musique Diffusion française jt vs. komisjon (100/80–103/80, EU:C:1983:158, punkt 97) ning Slovenská sporiteľňa (C‑68/12, EU:C:2013:71, punkt 25).

( 38 ) Võimalik on isegi küsida, kas juhul, kui ettevõtja kontrollib 100-protsendiliselt tütarettevõtjat, ei saaks tütarettevõtja töötajat lugeda kontserni töötajaks ja seega võrdsustada teda emaettevõtja töötajaga.

( 39 ) Vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepaneku punktid 129–131 kohtuasjas Schindler Holding jt vs. komisjon (C‑501/11 P, EU:C:2013:248).

( 40 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 23–25.

( 41 ) Vt sellega seoses ka kohtujurist Kokott’i ettepaneku punkt 100 kohtuasjades Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ning komisjon vs. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, punkt 100 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 42 ) Vt kohtuotsus Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ning komisjon vs. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, punktid 96 ja 97).

( 43 ) Vt sellega seoses kohtujurist Kokott’i ettepaneku punktides 100 ja 101 toodud kaalutlused kohtuasjades Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ning komisjon vs. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2014:2439), millele Euroopa Kohus sõnaselgelt viitas kohtuasjas Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ning komisjon vs. Fresh Del Monte tehtud otsuse (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416) punktis 96.

( 44 ) Mis puudutab kohtuistungil tehtud viidet kohtuotsusele BMW Belgium jt vs. komisjon (32/78, 36/78–82/78, EU:C:1979:191), siis Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 114–117 tagasi sellel kohtuotsusel põhineva argumendi, tõdedes, et see puudutas faktiliselt teistsugust olukorda. Apellandid ei esitanud ühtegi tõendit, mis võiks sellise hinnangu kahtluse alla seada.

( 45 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika ning kohtuotsus General Química jt vs. komisjon (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, punkt 73).

( 46 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 28 ning 29. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.

( 47 ) Vt inter alia kohtuotsus komisjon vs. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 48 ) Vt selle kohta ka kohtuotsus FLSmidth vs. komisjon (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, punkt 21).

( 49 ) Vt vaidlusalune otsus, põhjendus 229.

( 50 ) Vt vaidlusalune otsus, põhjendus 236.

( 51 ) Vt ka vaidlusalune otsus, põhjendus 233. Tegemist oli nimelt argumendiga, mille kohaselt SKW võõrandati tagasiulatuvalt 1. jaanuaril 2004; argumendiga, et kartellikokkuleppes osaleti sõnaselgete juhistega ilmses vastuolus, ning argumendiga, mille kohaselt tuleb Degussa samastada finantsinvestoriga.

( 52 ) Vaidlusalusest otsusest ei nähtu kuidagi, et komisjon oleks nn kahe aluse meetodit kasutades kavatsenud loobuda ainult otsustava mõju eelduse kohaldamisest. Vt sellega seoses kohtuotsus Alliance One International ja Standard Commercial Tobacco vs. komisjon ning komisjon vs. Alliance One International jt (C‑628/10 P ja C‑14/11 P, EU:C:2012:479, punkt 50). Vastutus omistati seega kapitalil põhineva eelduse alusel ning viidatud täiendavad asjaolud vaid kinnitasid eeldust.

( 53 ) Vt inter alia kohtumäärus The Sunrider Corporation vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑142/14 P, EU:C:2015:371, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 54 ) Vt selle kohta kohtuotsus General Química jt vs. komisjon (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, punkt 107). Kui esineb teabevoog, mis eeldust kinnitab, peab emaettevõtja kapitalil põhineva eelduse ümberlükkamiseks minu arvates esitama tõendid, mis on piisavad, et tuvastada vahetatud teabe asjassepuutumatus.

( 55 ) Vt inter alia kohtuotsused FLSmidth vs. komisjon (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, punkt 28); komisjon vs. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, punkt 71) ja Eni vs. komisjon (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 56 ) Kohtuotsus SKW Stahl-Metallurgie Holding ja SKW Stahl-Metallurgie vs. komisjon (T‑384/09, EU:T:2014:27, punkt 240).

( 57 ) T‑395/09, EU:T:2014:23, punktid 181–186.

( 58 ) Kohtuotsused komisjon vs. Siemens Österreich jt (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 105) ning Quinn Barlo jt vs. komisjon (C‑70/12 P, EU:C:2013:351, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 59 ) Kohtuotsus komisjon vs. Siemens Österreich jt (C‑231/11P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 106).

( 60 ) Vt sellega seoses kohtuotsus Alliance One International ja Standard Commercial Tobacco vs. komisjon ning komisjon vs. Alliance One International jt (C‑628/10 P ja C‑14/11 P, EU:C:2012:479, punkt 111 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 61 ) Kohtuotsused komisjon vs. Siemens Österreich jt (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 102) ning Areva jt vs. komisjon (C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, punktid 118 ja 170).

( 62 ) Vt kohtuotsused komisjon vs. Siemens Österreich jt (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 104 ja seal viidatud kohtupraktika), samuti minu ettepaneku punktides 141 ja 142 toodud kaalutlused nendes kohtuasjades (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2013:578).

( 63 ) Kohtuotsused The Rank Group (C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika) ning Solvay vs. komisjon (C‑455/11 P, EU:C:2013:796, punkt 109). Vt sellega seoses ka kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Total Marketing Services vs. komisjon (C‑634/13 P, EU:C:2015:208, punkt 92).

( 64 ) Vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepaneku punkt 61 kohtuasjades Alliance One International ja Standard Commercial Tobacco vs. komisjon ning komisjon vs. Alliance One International jt (C‑628/10 P ja C‑14/11 P, EU:C:2012:11).

( 65 ) Kohtuotsused E.ON Energie vs. komisjon (C‑89/11, EU:C:2012:738, punktid 125 ja 126) ning komisjon vs. Siemens Österreich jt (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 111).

( 66 ) Sellega seoses ei saa ma jätta märkimata, et komisjoni argumentides esineb teatud vastuolu, kuivõrd ühelt poolt ta kinnitab, et kritiseeritava punkti sõnastas Üldkohus omal algatusel, kuid teiselt poolt väidab, et tegemist on rikkumisega, mille oleks saanud esile tuua esimeses kohtuastmes.

( 67 ) Vt inter alia kohtuotsused Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals vs. komisjon (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, punktid 22 ja 23) ning Ferrero vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, punkt 39).