KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PHILIPPE LÉGER

esitatud 27 mail 2004( )

Kohtuasi C-299/02

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Madalmaade Kuningriik

EÜ artiklid 43 ja 48 – Laevade registreerimise tingimused Madalmaades –Laevaomanikest äriühingute aktsionäride ja juhtide kodakondsusele kehtestatud tingimus – Registreerimise tingimus, mis on kehtestatud selliste füüsiliste isikute kodakondsusele, kes tegelevad laevaomanikust äriühingu Madalamaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega – Madalmaades registreeritud laevade laevandusäriühingute juhtide kodakondsusele ja elukohale kehtestatud tingimus

1. Käesolevas hagis palub Euroopa Ühenduste Komisjon kohtul sedastada, et kehtestades Madalmaades merelaevade registreerimiseks tingimused, mis lähtuvad laevaomanikest äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsusest, on Madalmaade Kuningriik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi. Samuti palub komisjon kohtul tuvastada, et see liikmesriik on rikkunud kohustusi, kehtestades laevade registreerimiseks tingimusi, mis lähtuvad laevandusäriühingute juhtide kodakondsusest ja elukohast ning samuti selliste füüsiliste isikute kodakondsusest, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega.

I. Õiguslik raamistik

A. Rahvusvaheline õigus

2. Praegu kehtib kaks rahvusvahelist konventsiooni, mis sisaldavad merelaevade registreerimist reguleerivaid sätteid.

3. Esimene neist on Genfi 29. aprilli 1958. aasta konventsioon avamere kohta.( ) See jõustus 30. septembril 1962. Konventsiooniga on ühinenud 62 riiki. Euroopa Ühendus ei ole konventsiooniga ühinenud, kuid mitu liikmesriiki, nende hulgas ka Madalmaade Kuningriik, on konventsiooniga ühinenud.( )

4. Genfi konventsiooni artikli 5 lõige 1 sätestab, et „iga riik kehtestab laeva oma riikkondsusesse võtmise, oma territooriumil registreerimise ja oma lipu all sõitmise tingimused”. Lisaks sellele, et „laevadel on selle riigi riikkondsus, mille lipu all neil on lubatud sõita”, täpsustab konventsioon, et „riigi ja laeva vahel peab eksisteerima tegelik seos”.

5. Need sätted kanti täielikult üle ÜRO Montego Bay 10. detsembri 1982. aasta rahvusvahelise mereõiguse konventsiooni artikli 91 lõikesse 1.( ) See konventsioon jõustus 16. novembril 1994. Konventsiooniga on ühinenud 144 riiki ning ka Euroopa Ühendus. Euroopa Ühendus ühines konventsiooniga oma pädevuses piires olevate valdkondade ulatuses otsusega 98/392/EÜ( ). Kõik liikmesriigid, v.a Taani Kuningriik, on Montego Bay konventsiooniga ühinenud. Nimetatud konventsiooni artikli 311 lõikest 1 tuleneb, et see konventsioon on sellega ühinenud riikide jaoks Genfi konventsiooni suhtes ülimuslik.( )

6. Sarnaselt Genfi konventsiooni artikliga 10 näeb Montego Bay konventsiooni artikli 94 pealkirjaga „Lipuriigi kohustused” lõige 1 ette, et „riik teostab oma lipu alla sõitvate laevade haldus-, tehnilistes ja sotsiaalküsimustes oma jurisdiktsiooni ja kontrolli” ja loetleb järgnevates lõigetes rea meetmeid, mida lipuriik selles suhtes peab võtma.

B. Ühenduse õigus

7. EÜ artikli 43 teine lõik annab ühenduse kodanikele õiguse alustada ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust äriühinguna ning asutada ja juhtida äriühinguid neil tingimustel, mida oma kodanike jaoks sätestavad selle riigi seadused, kus niisugune asutamine toimub.

8. EÜ artikli 48 esimene lõik võrdsustab äriühingud, mis on asutatud vastavalt liikmesriigi seadustele ja millel on ühenduse piires registrijärgne asukoht,( ) juhatuse asukoht või peamine asukoht, füüsiliste isikutega, kes on liikmesriikide kodanikud nõnda, et need äriühingud saavad sarnaselt liikmesriikide kodanikele kasutada EÜ artikli 43 teises lõigus määratletud asutamisõigust.

9. Äriühingu asutamine mõnda teise liikmesriiki kui see, mille õigusnormide alusel äriühing on loodud, võib toimuda kahes erinevas vormis, nimelt peamise või teise tegevuskoha asutamise teel.

10. Peamise tegevuskoha asutamisest saab kõnelda siis, kui äriühing seob end mõne teise liikmesriigi õiguskorraga kui see, mille siseriikliku õiguskorra kohaselt see äriühing algselt loodi, eeskätt sel teel, et viib sinna üle oma juhatuse asukoha või osaleb uue äriühingu asutamisel teises liikmesriigis.

11. Teise tegevuskoha asutamisest saab kõnelda juhul, kui äriühing soovib lihtsalt ühenduse territooriumil oma kohalolu laiendada ja rajab teises liikmesriigis vastavalt EÜ artikli 43 esimesele lõigule esindusi, filiaale ja tütarettevõtjaid, säilitades seejuures oma (peamise) tegevuskoha selles liikmesriigis, mille siseriikliku õiguse alusel ta algselt asutati.

C. Siseriiklik õigus

12. Madalmaades reguleerib laevade registreerimist Wetboek van Koophandel (äriseadustik). Selle artikli 311 lõige 1 näeb alates 1. augustist 1994 kehtivas sõnastuses, mis ainsana on antud kohtuasjas oluline, merelaevadele Madalmaade riikkondsuse andmiseks ehk teisisõnu Madalmaades registreerimiseks ette rea tingimusi.

13. Üks neist tingimustest puudutab selliste laevade omaniku või omanike kodakondsust. Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõike 1 punkt a sätestab, et „vähemalt kaks kolmandikku laevast [peab kuuluma] ühele või mitmele füüsilisele isikule või juriidilisele isikule, kellel on Euroopa Ühenduse liikmesriigi kodakondsus või kes on Euroopa Ühenduse liikmesriigis registreeritud või mõne Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmesriigi kodakondsus või kes on Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmesriigis registreeritud”( ).

14. Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõige 3 määratleb EÜ liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsusega juriidilise isiku artikli 311 lõike 1 punkti a tähenduses, järgmiselt: „liikmesriigi või mõne teise EMP liikmesriigi õiguse alusel loodud juriidiline isik […], millel on Euroopa Ühenduse liikmesriigis või mõnes teises EMP liikmesriigis registrijärgne asukoht, juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht, tingimusel et: vähemalt kaks kolmandikku märgitud aktsiatest on registreeritud füüsiliste isikute nimele, kellel on […] liikmesriigi või [EMP] liikmesriigi kodakondsus või käesoleva lõike tähenduses äriühingute nimele algusest peale ja enamikul juhtidest on […] liikmesriigi või [EMP] liikmesriigi kodakondsus, või et kõikidel juhtidel on […] liikmesriigi või [EMP] liikmesriigi kodakondsus”.

15. Lisaks näeb Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõike 1 punkt b ette, et laeva registreerimiseks Madalmaades peavad kõnealuse laeva omanikud (eespool määratletud tähenduses) tegelema Madalmaade territooriumil meresõiduga sellise äriühingu kaudu, mis on Madalmaade territooriumil asutatud või millel on seal teine tegevuskoht ning tagama laeva kasutamise igapäevase juhtimise põhiliselt Madalmaadest. Seadustiku artikli 311 lõike 1 punktid c ja d sätestavad samuti, et nimetatud äriühingu igapäevast juhtimist teostaksid üks või mitu füüsilist isikut, kellel on EÜ liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsus ning esindusõigus kõigis laeva igapäevast juhtimist ning laeva, tema kaptenit ja teisi meeskonna liikmeid puudutavates küsimustes.

16. Burgerlijk Wetboek’i (tsiviilseadustiku) artikkel 8:169 näeb alates 1. augustist 1994 kehtivas sõnastuses ette, et „raamatupidaja”, see tähendab laevandusäriühingu juht, peab lõpetama oma tegevuse, kui tal pole enam EÜ liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsust või kui ta asub elama väljapoole nende riikide territooriumi.

II. Kohtueelne menetlus

17. Madalmaade Kuningriigi vastu oli juba algatatud kohtueelne menetlus seoses merelaevu puudutavate siseriiklike õigusnormidega nende käesolevas kohtuasjas vaidlustatud sõnastusest varasemas sõnastuses. Komisjoni hinnangul olid need varasemad õigusnormid vastuolus asutamisvabadusega, nagu seda tõlgendab 15. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas Factortame jt( ).

18. Pärast seda menetlust muutis Madalmaade Kuningriik oma asjakohaseid õigusnorme.

19. Komisjoni hinnangu kohaselt olid uued õigusnormid jätkuvalt vastuolus EÜ artiklites 43 ja 48 tagatud asutamisvabaduse põhimõtetega ning komisjon esitas selgituste saamiseks Madalmaadele märgukirja. Komisjoni ei rahuldanud Madalmaade Kuningriigi esitatud seisukohad ning 27. jaanuaril 2000 esitas komisjon liikmesriigile nõudmise võtta kahe kuu jooksul alates teate saamisest tarvitusele EÜ artiklitest 43 ja 48 tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikud meetmed.

20. Kuna seaduseelnõu, mille eesmärk oleks lõpetada nimetatud lepinguliste kohustuste rikkumine, ei olnud veel vastu võetud, esitas komisjon käesoleva hagi, mille avaldus registreeriti kohtukantseleis 23. augustil 2002.

III. Hagi

21. Oma hagi toetuseks esitab komisjon kaks väidet.

22. Esimene väide puudutab merelaevade registreerimise tingimusi, mis puudutavad nimetatud laevu omavate äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust.

23. Teine väide jaguneb kaheks osaks. Esimene osa käsitleb registreerimise tingimusi selles osas, mis puudutab selliste füüsiliste isikute kodakondsust, kes vastutavad sellise Madalmaades asuva teise tegevuskoha igapäevase juhtimise eest, kus tegeldakse merelaevandusega. Teine osa käsitleb tingimusi, mis on kehtestatud laevandusäriühingu juhi kodakondsusele ja elukohale.

A. Esimene väide laevade registreerimise tingimuste kohta, mis puudutavad laevu omavate äriühinugte aktsionäride või juhtide kodakondsust

1. Poolte argumendid

24. Esiteks väidab komisjon, et Madalmaad on laevade registreerimisele kehtestanud neid laevu omavate äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavate tingimustega eiranud EÜ artikleid 43 ja 48.

25. Komisjon tuletab meelde, et vastavalt eespool viidatud kohtuotsusest Factortame jt tulenevale kohtupraktikale ei tohi laevade registreerimiseks kehtestatud tingimused takistada asutamisvabaduse teostamist.( )

26. Komisjon väidab, et laevaomanikest äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavad tingimused, mis on sätestatud Wetboeck van Koophandel’i artikli 311 lõikes 3, kujutavad endast EÜ artiklis 48 sätestatud äriühingute asutamisvabaduse tingimuste suhtes täiendavaid tingimusi.

27. Ülaltoodust järeldub, et laevaomanikest äriühingud, kes ei vasta mainitud täiendavatele tingimustele, jäävad ilma võimalustest registreerida oma laevu Madalmaades ning seal tegevust alustada, kuigi nad vastavad EÜ artiklis 48 sätestatud tingimustele ning neil on õigus Madalmaades asutamisvabadust kasutada.

28. Komisjon on seisukohal, et täiendavate tingimuste seadmine toob kaasa nimetatud äriühingute asutamisvabaduse kitsendamise Madalmaades, iseäranis siis, kui nad soovivad seal teist tegevuskohta asutada ning selles liikmesriigis, mille territooriumil nad asutatud on, niisuguseid nõudmisi ei ole kehtestatud. Niisuguses olukorras oleksid nimetatud äriühingud sunnitud neile kuuluvate merelaevade Madalmaades registreerimise eesmärgil muutma oma juhtimisorganite või aktsionäride koosseisu.

29. Madalmaade valitsus lükkab tagasi väite, mille kohaselt vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid takistavad asutamisvabaduse teostamist. Madalmaade valitsus rõhutab, et siseriiklike õigusnormidega sätestatud tingimused ei ole võrreldavad eespool viidatud kohtuasjas Factortame jt vaidlustatud õigusnormidega, sest antud juhul näevad tingimused ette mõne ühenduse liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsust, mitte Madalmaade kodakondsust. Madalmaade valitsus lisab, et isegi kui vaidlusalustel siseriiklikel kodakondsust puudutavatel tingimustel on mingi toime teise tegevuskoha asutamise õigusele, on see toime nii tühine ja kaudne, et oleks liialdus seda takistuseks nimetada.

30. Pealegi, isegi kui eksisteeriks reaalne takistus, oleks see nõuetekohaselt õigustatud vajadusega tagada tegelik seos laeva ja registrijärgse riigi vahel viisil, mis võimaldaks Madalmaadel kooskõlas Montego Bay konventsiooniga tõhusalt teostada jurisdiktsiooni ja kontrolli oma lipu all sõitva laeva üle.

31. Vastavalt Madalmaade valitsuse arvamusele kinnitab väidetava asutamisvabaduse takistuse õigustatud ning proportsionaalset iseloomu asjaolu, et sarnaseid kodakondsusega seotud tingimusi on meretranspordi valdkonnas varemgi kehtestatud, neid sätestatakse mitmetes praegu kehtivates sisevee- ja õhutranspordi valdkonda reguleerivates õigusaktides ning planeeritakse edaspidi kehtestada õhutranspordi vallas.

2. Hinnang

32. Eespool viidatud kohtuotsuses Factortame jt on kohus märkinud, et ühenduse õiguse praeguses arenguetapis kuulub laevade registreerimist puudutavate tingimuste kehtestamine liikmesriikide pädevusse.( ) Antud väide on merelaevade osas jätkuvalt asjakohane, võttes arvesse asjaolu, et käesoleval hetkel puuduvad seda küsimust reguleerivad ühenduse teisesed õigusaktid.

33. Sellegipoolest peavad liikmesriigid vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale oma säilinud pädevust teostama kooskõlas ühenduse õigusega.( )

34. Kohus on täpsustanud, et tingimused, mida liikmesriigid on laevade registreerimisele kehtestanud, ei tohi muutuda takistuseks asutamisvabadusele (kõne all on majandustegevuseks kasutatavad laevad) ega isikute vabale liikumisele (kõne all on laevad, mida majandustegevuseks ei kasutata).( )

35. Käesoleval juhul on selge, et vaidlusaluseid Madalmaade õigusnorme tuleb hinnata asutamisvabaduse seisukohalt, mitte isikute vaba liikumise vaatepunktist. Laevad, mida Madalmaade õigusnormid puudutavad, kujutavad endast Madalmaadesse teise tegevuskoha rajamist hõlmava majandustegevuse teostamise vahendeid( ), mistõttu vastavalt eespool mainitud kohtuasjast Factortame jt tulenevale kohtupraktikale ei saa nende laevade registreerimise ja asutamisvabaduse küsimusi käsitleda eraldiseisvatena.( )

36. Minu arvates ei ole kahtlust, et Madalmaades merelaevade registreerimiseks tingimusi sätestavad õigusnormid toimivad neid laevu omavate äriühingute asutamisvabadust kitsendavalt.

37. Kui need äriühingud vastavad EÜ artikli 48 esimeses lõigus esitatud tingimustele, st nad on asutatud vastavalt mõne liikmesriigi siseriiklikule õigusele, nende registrijärgne asukoht või juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht asub ühenduse piires, siis on neil põhimõtteliselt õigus kasutada EÜ artiklist 43 ja sellele järgnevatest artiklitest tulenevat asutamisvabadust.( )

38. Selles osas on oluline täpsustada, et äriühingu aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavate täiendavate tingimuste kehtestamine asutamisvabaduse kasutamiseks on välistatud.

39. EÜ artikli 48 esimene lõik välistab niisugused tingimused kaudselt, kuid kindlalt, sest need kuuluvad kohaldatava õiguse seisukohast nn „mõjuteooriate” hulka, mille asutamislepingute autorid on oma valikuid tehes kõrvale jätnud.( )

40. Mõjuteooria ning sellega seotud kodakondsuskriteeriumi välistamist kinnitab ka nõukogu poolt 18. detsembril 1961 heaks kiidetud asutamisvabaduse piirangute likvideerimise üldprogramm.( )

41. Üldprogramm on seadnud ühenduse piires vaid registrijärgset asukohta omavate äriühingute (samas kui nende juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht asub väljaspool ühendust) teise tegevuskoha asutamisvabaduse kasutamisele tingimuse, et neil äriühingutel oleks „toimiv ja järjepidev seos ühe liikmesriigi majandusega” ning nimelt välistanud selle seose sõltuvuse kodakondsusest, iseäranis partnerite või juhtimis- või järelevalveorganite liikmete või aktsiakapitali omanike kodakondsusest.( )

42. Sellest tulenevalt pole asjaolul, et äriühingut kontrollivad ühenduse või EMP tähenduses kolmandate riikide kodanikud (juhid või aktsionärid), erilist tähtsust. Teisisõnu, sellise äriühingu teise tegevuskoha asutamisvabadust, mis vastab EÜ artikli 48 esimese lõigus sätestatud tingimustele, ei tohi piirata pelgalt sel põhjusel, et äriühing ei vasta tingimustele, mis on kehtestatud aktsionäride või juhatajate kodakondsusele. Sama kehtib ka peamise tegevuskoha osas.

43. Lisaks kitsendavad Madalmaade õigusnormid, mis sätestavad merelaevade Madalmaades registreerimiseks laevaomanikest äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavad tingimused, EÜ artiklis 48 määratletud asutamisvabaduse isikulist kohaldamisala. Peale selle, nagu väidab ka komisjon, võivad niisugused siseriiklikud õigusnormid takistada või muuta vähem atraktiivseks asutamisvabaduse teostamise peamise või teise tegevuskoha asutamisel sellesse liikmesriiki. Vastupidiselt Madalmaade valitsuse väidetele olen seisukohal, et piirav toime ei ole liiga tühine ega kaudne selleks, et käsitleda vaidlusaluseid siseriiklikke õigusnorme asutamisvabaduse takistusena.

44. Kui äriühingud, kes soovivad neile kuuluvaid merelaevu Madalmaades registreerida, ei vasta vaidlusalustele siseriiklikult kehtestatud tingimustele (mis on vägagi tõenäoline äriühingute puhul, mis on asutatud mõnes teises liikmesriigis, kus niisuguseid tingimusi ei ole kehtestatud), siis ei ole neil äriühingutel registreerimiseks muud võimalust, kui muuta oma aktsiakapitali või juhtorganite struktuuri.

45. Iseenesestki mõista võivad sellised muudatused tuua äriühingu jaoks kaasa tõsiseid vapustusi ja majanduslike tagajärgedega formaalsuste täitmist. Niisugused väljavaated võivad kõnealuseid äriühinguid neile EÜ artiklitega 43 ja 48 tagatud asutamisvabaduse teostamisel tõsiselt heidutada, eriti juhul, kui tegu on lihtsalt teise tegevuskoha asutamisega, seda enam, et vastavalt kohtu poolt eespool viidatud kohtuasjades Daily Mail and General Trust rõhutatud seisukohale on teise tegevuskoha asutamine asutamisvabaduse teostamise tavapärane viis.( )

46. Eeltoodust lähtuvalt kujutavad vaidlusalused Madalmaade õigusnormid endast EÜ artiklitega 43 ja 48 vastuolus olevat asutamisvabaduse kitsendamist.

47. Komisjon on õigesti juhtinud tähelepanu asjaolule, et kõnealused õigusnormid on ühetaoliselt kohaldatavad nii Madalmaade kui ka teiste liikmesriikide siseriikliku õiguse alusel loodud äriühingutele (EÜ artikli 48 lõike 1 tähenduses). Selles osas erinevad käsitletavad õigusnormid eespool viidatud kohtuotsusel Factortame jt põhinevast kohtupraktikast, sest viimasel juhul toimus diskrimineerimine teiste liikmesriikide õiguskorra kohaselt asutatud äriühingute kahjuks.( )

48. Siiski otsustas kohus 31. märtsi 1993. aasta kohtuasjas Kraus( ), et „artiklid 48 ja 52 [muudetuna EÜ artiklid 39 ja 43] välistavad igasugused siseriiklikud meetmed […], mille kohaldamine isegi ilma kodakondsusest lähtuva diskrimineerimiseta takistab või muudab asutamislepingutega garanteeritud põhivabaduste teostamise ühenduse kodanikele […] vähem atraktiivseks”( ). Kohus lisab, et „olukord oleks teistsugune, kui niisugusel meetmetel oleks asutamislepingu kohaselt õigustatud eesmärk [või] nad oleksid õigustatud ülekaalukate üldiste huvidega […] [ja] kui vaidlusaluste siseriiklike õigusnormide kohaldamine tagaks eesmärgi saavutamise ega ulatuks kaugemale, kui on eesmärgi saavutamiseks vajalik”( ).

49. Seetõttu on vaja uurida, kas kitsendus, mille tekitavad vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid, vastab proportsionaalselt mõnele asjakohasele laevade registreerimist puudutavatest ühenduse reeglitest tulenevale õigustusele nagu väidab Madalmaade valitsus.

50. Tuletan siinkohal meelde, et vastavalt Madalmaade valitsuse seisukohale on vaidlusaluste siseriiklike tingimuste kehtestamine vajalik tagamaks, et vastavalt Montego Bay konventsiooni artiklile 91 eksisteeriks tegelik seos Madalmaade Kuningriigi ja tema lipu all sõitvate laevade vahel. Nende tingimuste täitmise kontrollimine on laevade registreerimisel vajalik selleks, et niipalju kui võimalik tagada vastavalt konventsiooni artiklile 94 Madalmaade jurisdiktsiooni ja kontrolli tõhus teostamine nende laevade üle.

51. Madalmaade valitsuse argument tugineb Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõike 1 teatavale tõlgendusele. Ma ei jaga Madalmaade valitsuse veendumust,( ) et Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõige 1 seab laeva registreerimise tingimuseks lipuriigi ja laeva vahelise eelneva tegeliku seose olemasolu.

52. Rahvusvaheline Mereõiguse Kohus (edaspidi „RMÕK”) on lükanud Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõike 1 niisuguse tõlgenduse tagasi oma 1. juuli 1999. aasta otsusega kohtuasjas „Navire Saiga II”, milles vaidluse osapoolteks olid Saint Vincent ja Grenadiinid ja Guinea Vabariik seoses Saint Vincent’i ja Grenadiinide lipu alla sõitnud laeva kontrollimisega Guinea ametiasutuste poolt.( ) Õigusteaduslikes kirjutistes on küsimust käsitletud sellest kohtuasjast lähtuvalt.( )

53. RMÕK otsustas, et „[Montego Bay] konventsiooni selliste sätete eesmärk, mis nõuavad laeva ja tema lipuriigi vahel eksisteerivat tegelikku seost, on tagada, et lipuriigid täidaksid oma kohustusi, mitte luua kriteeriume, mida teised riigid saaksid kasutada laevade lipuriigis registreerimise vaidlustamiseks”( ).

54. Niisugune sõnastus võimaldab väita, et laeva ja tema lipuriigi vaheline tegelik seos puudutab pigem lipuriigil lasuvaid kohustusi kui laeva registreerimiseks vajalikku eeltingimust.

55. RMÕK arvates ei sea ÜRO 7. veebruari 1986. aasta konventsioon laevade registreerimistingimuste kohta( ) selle nõudmise mõtet kahtluse alla. Vastupidi, seesama Montego Bay konventsiooni artikli 91 tõlgendus leiab tuge kahe ÜRO kalanduskonventsiooni (1982. ja 1993. aasta veel jõustumata konventsioonid) sätetes, sest need konventsioonid piirduvad vaid lipuriigi kohustuste täpsustamisega ega maini laeva registreerimiseks vajalikke eeltingimusi.( )

56. RMÕK lisas samuti, et Guinea Vabariik ei toonud esile ühtegi Montego Bay konventsiooni sätet, mis oleks toetanud tema argumenti, mille kohaselt „üks laeva registreerimise põhilisi tingimusi on laeva omaniku või operaatori allumine lipuriigi jurisdiktsioonile”( ). Pigem on õigus Saint Vincent’il ja Grenadiinidel, kelle väite kohaselt „miski käesolevas konventsioonis ei kinnita, et tegeliku seose olemasolu laeva ja riigi vahel on laevale riikkondsuse andmise tarvilik eeltingimus”( ).

57. Minu arvates lükkab RMÕK kohtupraktika ümber tõlgenduse, mille Madalmaade valitsus on andnud Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõikele 1 (mille sisu on identne Genfi konventsiooni artikli 5 lõikega 1).

58. See kohtupraktika toetab kohtujurist Tesauro esitatud analüüsi kohtuasjas komisjon v. Kreeka, millele tugines eespool mainitud 27. novembri 1997. aasta otsus. Kohtujurist Tesauro leidis oma analüüsis, et mõiste „tegelik seos” või genuine link märgib Montego Bay ja Genfi konventsioonide tähenduses sellise kontrolli ja jurisdiktsiooni tõhusust, mida teostab riik tema lipu all sõitvate laevade suhtes. Teisisõnu ei ole tegelik seos kaugeltki mitte laevale riikkondsuse andmise eeltingimus, vaid ennekõike riikkondsuse omistamisest tulenev järelevalvekohustus.( )

59. Antud kontekstis on huvitav märkida, et kohtujurist Tesauro pidas vajalikuks välja tuua, et Genfi konventsiooni artikli 5 lõplikult heaks kiidetud sõnastus, kui seda võrrelda ÜRO rahvusvahelise õiguse komisjoni ettepanekuga, jätab nimelt kõrvale idee allutada laevale riikkondsuse andmine tingimusele, mille kohaselt lipuriigi kodanikud moodustaksid omanike seas enamuse.( )

60. Lisaks on mul igal juhul, milline ka poleks laeva ja riigi vahel eksisteeriva tegeliku seose kui tingimuse tõlgendus Montego Bay ja Genfi konventsiooni tähenduses, raske mõista, miks Madalmaade valitsus väidab, et vaidlusaluste siseriiklike õigusnormidega kehtestatud kodakondsusest lähtuvad tingimused on vajalikud selleks, et Madalmaade Kuningriigil oleks lipuriigina võimalik vastavalt Montego Bay konventsiooni artiklile 94 teostada tema lipu all sõitvate laevade suhtes kontrolli ja jurisdiktsiooni.

61. Kindlasti on küsimusele võimalik läheneda selliselt, et sellised eesmärgid nagu mereohutuse tagamine, merereostuse ennetamine, vähendamine või kontrollimine, millele tugineb Montego Bay konventsiooni artikkel 94,( ) millega ka ühendus on ühinenud, kujutavad endast põhjendusi ülekaalukates avalikes huvides kohtupraktika tähenduses, isegi põhjendust avaliku julgeoleku huvides EÜ artikli 46 lõike 1 tähenduses.( )

62. Siiski ei välista asjaolu, et enamik laeva omanikke on üks või mitu äriühingut, mille aktsiakapital või juhatus koosnevad valdavalt kolmandate riikide kodanikest, liikmesriigi kui lipuriigi tegeliku jurisdiktsiooni ja kontrolli teostamist selle laeva üle. Need asjaolud ei oma tähtsust meetmete puhul, mille eesmärk on laeva inspekteerimine,( ) laeva andmete registreerimine,( ) meeskonna kvalifikatsiooni ja töötingimuste kontrollimine( ) või avamerel juhtunud õnnetuse või intsidendi korral uurimise algatamine( ).

63. Antud eesmärgil võib osutuda otstarbekaks kehtestada nõudmine, nagu see sisaldub Madalmaade õigusnormides,( ) et Madalmaade lipu all sõitva laeva juhtimist korraldatakse Madalmaades( ). Kohus on tunnistanud laevade registreerimisele niisuguse tingimuse kehtestamise asutamisvabaduse seisukohalt vastuvõetavaks.( )

64. Vastupidiselt sellele, mida väidab Madalmaade valitsus, ei ole vaidlusalused kodakondsusest lähtuvad tingimused Montego Bay konventsiooni artiklist 94 tulenevate lipuriigi kohustuste täitmiseks minu arvates vajalikud.

65. Eeltoodust tuleneb, et tingimused, mis lähtuvad vaidlusaluste Madalmaade õigusnormidega kehtestatud kodakondsusest, ei ole põhjendatavad Montego Bay ja Genfi konventsioonides sisalduvate rahvusvahelise õiguse kehtivate normidega, mis puudutavad laevade registreerimist.

66. Kõike eelnevat arvesse võttes kaldun ma arvama, et hagi esimene väide on põhjendatud.

67. Siiski arvan ma, et antud asjaoludel säilib vaidlusaluste kodakondsusest lähtuvate tingimuste õigustatuse puudumise osas mõningane kahtlus.

68. Sest nagu rõhutab Madalmaade valitsus, on samalaadsed kodakondsusest lähtuvad tingimused sätestatud mitmes praegu kehtivas sisevee- ja õhutranspordi valdkonda reguleerivas määruses.

69. Siseveetranspordi valdkonnas leiduvad niisugused sätted nõukogu 17. oktoobri 1985. aasta määruses (EMÜ) nr 2919/85, millega nähakse ette tingimused juurdepääsuks Reini laevaliikluse muudetud konventsioonil põhinevale Reini navigatsiooni kuuluvate laevadega seotud korrale,( ) nõukogu 16. detsembri 1991. aasta määruses (EMÜ) nr 3921/91, millega nähakse ette tingimused, mille alusel mitteresidendist vedajad võivad vedada liikmesriigi siseveeteedel kaupu või reisijaid( ) ja nõukogu 8. juuli 1996. aasta määruses (EÜ) nr 1356/96 liikmesriikidevahelise kaupade ja reisijate siseveetranspordi suhtes kohaldatavate ühiste eeskirjade kohta selliste veoteenuste osutamise vabaduse kehtestamiseks( ). Õhutranspordi valdkonnas sisalduvad vastavad sätted nõukogu 23. juuli 1992. aasta määruses (EMÜ) nr 2407/92 lennuäriühingutele lennutegevuslubade väljaandmise kohta( ).

70. Mõistagi asjaolu, et kõik need määrused sätestavad ühise transpordipoliitika raames (põhiliselt teenuste osutamise vabaduse valdkonnas) kodakondsusest lähtuvaid tingimusi, mis on võrreldavad käesolevas kohtuasjas vaidlustatud tingimustega, ei õigusta iseenesest seda, et liikmesriik kehtestab niisugused ühepoolsed tingimused (asutamisvabaduse valdkonnas) muudes transpordivaldkondades kui need, mida reguleerivad kõnealused määrused.( )

71. Siiski on mõningal määral paradoksaalne väita, et vaidlusalustele siseriiklikele sätetele ei leidu meretranspordi valdkonnas ühtegi ühenduse õiguse seisukohalt asjakohast õigustust, samas kui võrreldavad sätted kehtivad teistes transpordivaldkondades, välja arvatud juhul, kui eeldada, et õhu- ja veetranspordi valdkonnad erinevad oma nõudmistelt täielikult meretranspordi valdkonnast või koguni seada nimetatud määruste õiguspärasus kõnealuste meetmete osas kahtluse alla.( )

72. Komisjon on andnud selles osas vähe selgitusi. Ma järeldan, et komisjon ei ole piisavalt põhjendanud oma seisukohta, mille kohaselt Madalmaade õigusnormide kehtestatud asutamisvabaduse piirangul ei ole õigustust. Lisaks lasub komisjonil vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kohustus väidetav rikkumine tuvastada ning tuua kohtule selle olemasolu kohta piisavalt tõendeid.( )

73. Sellest tulenevalt arvan, et antud asjaoludel ei ole hagi esimene väide põhjendatud.

B. Teine väide, mis puudutab selliste füüsiliste isikute ja kodakondsusele kehtestatud tingimusi, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva teise tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega, ja tingimusi, mis on kehtestatud laevandusäriühingute kodakondsusele ja elukohale

1. Poolte argumendid

74. Nagu öeldud, jaguneb teine väide kaheks. Esimene osa, nagu ka esimene väide, puudutab laeva Madalmaades registreerimiseks sätestatud tingimusi, mis lähtuvad selliste füüsiliste isikute kodakondsusest, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega. Teine osa puudutab laevandusäriühingute juhtide kodakondsusele ja elukohale kehtestatud tingimusi.

75. Teises kaheosalises väites kinnitab komisjon, et Madalmaad on eiranud EÜ artikleid 43 ja 48, sest vaidlusalused siseriiklikult kehtestatud tingimused kujutavad teistes liikmesriikides asutatud äriühingute asutamisvabaduse õigustamatut piirangut.

76. Tõepoolest, äriühingutel, kes ei vasta kõnealustele tingimustele, ei ole Madalmaade õigusnormide kohaselt õigust neile kuuluvat laeva Madalmaades registreerida ega seal meresõiduga tegeleda, samuti Madalmaades laevandusäriühingut asutada ega seda seal juhtida, kui laev on juba varem Madalmaades registreeritud.

77. Vastupidiselt Madalmaade valitsuse väitele ei leidu vaidlusalustele siseriiklikult kehtestatud tingimustele ühtegi õigustust, mis tuleneks lipuriigi kohustusi puudutavatest rahvusvahelise õiguse normidest.

2. Hinnang

78. Leian et antud väite mõlemad osad on põhjendatud.

79. Mis puudutab antud argumendi esimest osa ehk laeva Madalmaades registreerimisele sätestatud tingimusi, mis lähtuvad niisuguste füüsiliste isikute kodakondsusest, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega,( ) siis viitan ma oma mõttekäigule esimese väite kohta, täpsustades seejuures, et määrused nr 2919/85, nr 3921/91, nr 2407/92 ja nr 1356/96 ei sätesta samalaadseid kodakondsusest lähtuvaid tingimusi.

80. Sarnaselt esimeses väites välja toodud laevade registreerimisele kehtestatud merelaevu omavate äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsusest lähtuvatele tingimustele takistavad teise väite esimeses osas väljatoodud tingimused Madalmaades peamise või teise tegevuskoha asutamisvabaduse teostamist või muudavad selle vähem atraktiivseks. Äriühingutel, kes soovivad neile kuuluvat laeva Madalmaades registreerida, ei ole muud võimalust, kui kohandada oma töölevärbamise poliitikat, välistamaks ühenduse või EMP suhtes kolmandate riikide kodanike sattumise Madalmaade õigusnormide poolt reguleeritud personali hulka.

81. Niisugune asutamisvabaduse piiramine, isegi kui ta on ühetaoliselt kohaldatav nii Madalmaade kui mõne teise liikmesriigi õiguse alusel loodud äriühingule, on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 48, sest piirangule ei leidu ühenduse õiguses asjakohast õigustust, mis põhineks eespool analüüsitud rahvusvahelise õiguse normidel. Asjaolu, et selle Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega, tegelevad osaliselt või täielikult ühenduse või EMP suhtes kolmandate riikide kodanikud, ei takista Madalmaadel kui lipuriigil teostamast selle laeva üle tõhusat kontrolli ja jurisdiktsiooni vastavalt Montego Bay konventsiooni artiklile 94.

82. Ma järeldan eeltoodust, et teise väite esimene osa on põhjendatud.

83. Mis puudutab teise väite teist osa,( ) siis saab Madalmaades registreeritud laevade omanikust laevandusettevõtja kodakondsust puudutavaid tingimusi käsitleda samal moel. Kodakondsusele sätestatud tingimused takistavad või muudavad Madalmaades laevandusäriühingute asutamise või juhtimise vähem atraktiivseks. Niisugusele piirangule, isegi kui on tegu mittediskrimineeriva piiranguga, ei leidu ühenduse õiguses asjakohast õigustust, mis põhineks eespool analüüsitud rahvusvahelise õiguse normidel, täpsustades seejuures, et määrused nr 2919/85, nr 3921/91, nr 2407/92 ja nr 1356/96 ei sätesta samalaadseid kodakondsusest lähtuvaid tingimusi.

84. Laevandusettevõtjate elukohta puudutava tingimuste osas jagan komisjoni seisukohta, et see ei soodusta mõnes teises liikmesriigis (EÜ artikli 48 tähenduses) asutatud äriühing ühinemist Madalmaade territooriumil asutatud laevandusäriühingutega. Sest kui mõnes teises liikmesriigis asutatud äriühingud soovivad ühineda, kuid nende juhid ei oma või enam ei oma elukohta mõnes ühenduse või EMP liikmesriigis, siis pole neil muud võimalust, kui vahetada juhte või peavad juhid vahetama elukohta. Järelikult kujutab elukohast lähtuv vaidlusalune tingimus endast asutamisvabaduse piirangut. Niisugune piirang, isegi kui on tegu mittediskrimineeriva meetmega, on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 48, kuna ühenduse õiguses ei leidu asjakohast õigustust, mis põhineks eespool analüüsitud rahvusvahelise õiguse normidel.

85. Eeltoodust järeldan, et nii teise väite esimene kui ka teine osa on põhjendatud.

IV. Ettepanek

86. Esitatud põhjendustest lähtudes teen kohtule ettepaneku:

1) sedastada, et Madalamaade Kuningriik on rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 48 tulenevaid kohustusi:

– võttes vastu õigusnorme, mis kehtestavad Madalmaades laevade registreerimisele tingimuse, mille kohaselt peab niisugustel füüsilistel isikutel, kes vastutavad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimise eest, kus tegeldakse merelaevandusega, olema mõne Euroopa Ühenduse või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi kodakondsus,

– võttes vastu õigusnorme, mis kehtestavad tingimuse, mille kohaselt peab laevandusäriühingu juhil olema Euroopa Ühenduse või Euroopa Majanduspiirkonna kodanik ja omama seal elukohta;

2) jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;

3) mõista Madalmaade Kuningriigilt välja nii tema enda kui ka Euroopa Ühenduste Komisjoni kulud.