Kohtuasi T‑790/14

(avaldamine väljavõtetena)

Samir Hassan

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Ühine välis- ja julgeolekupoliitika — Süüria vastu suunatud piiravad meetmed — Rahaliste vahendite külmutamine — Riiki lubamise piirangud — Varasemate aktide kehtetuks tunnistamine Üldkohtu otsusega — Uued aktid, millega hageja nimi kanti loeteludesse — Ilmne hindamisviga — Omandiõigus — Proportsionaalsus — Süütuse presumptsioon — Lepinguväline vastutus”

Kokkuvõte – Üldkohtu (seitsmes koda) 21. juuli 2016. aasta otsus

Mis puutub Süüria režiimi toetavate isikute suhtes võetud piiravatesse meetmetesse, siis kuna esiteks eeldab ärinõukogude – kelle ülesandeks on Süüria majanduse edendamine ning tema ettevõtjate ja kaubandus- ja investeerimistegevuse areng – esimehe ja aseesimehe nimetamine valitsuse otsust, ning teiseks saab sellisesse nõukogusse kuuluva isiku suhtes võetud piiravaid meetmeid seletada vaid teatava lähedusega valitsevale režiimile, mis on vaieldamatu faktiline asjaolu, mis annab tunnistust teatavast seosest selle režiimiga, siis see lähedus annab nõukogule aluse seisukohaks, et nimetatud isik saab režiimilt kasu, toetab seda ning on sellega seotud otsuse 2013/255 artikli 28 lõike 1 ja määruse nr 36/2012 artikli 15 lõike 1 punkti a tähenduses. (vt punktid 40–43, 46, 50 ja 52)

Mis puutub Süüria režiimi toetavate isikute suhtes võetud piiravatesse meetmetesse, siis majandusressursside külmutamine kujutab endast tagamismeedet, mida ei peeta selliseks, mis jätab asjaomased isikud ilma nende omandist. Samas toovad need meetmed vaieldamatult kaasa omandiõiguse kasutamise piirangu. Mis puutub kõnealuste meetmete sobivusse seoses rahvusvahelise üldsuse jaoks nii olulise üldise huvi eesmärgiga nagu tsiviilelanike kaitse, siis ei saa selliste isikute rahaliste vahendite, finantsvara ja muude majandusressursside külmutamist ning liidu territooriumile sisenemise keelamist, kelle puhul on tuvastatud, et nad on seotud Süüria režiimi toetamisega, pidada iseenesest ebasobivaks. Mis puutub kõnealuste meetmete vajalikkusesse, siis alternatiivsed või vähem piiravad meetmed, nagu eelneva loa kord või kohustus ülekantud rahaliste vahendite kasutamist tagantjärele põhjendada, ei võimalda sama tõhusalt saavutada taotletavat eesmärki, milleks on surve avaldamine Süüria režiimi toetajatele, kes kasutavad tsiviilelanike suhtes vägivalda, arvestades eeskätt võimalust kehtestatud piirangutest kõrvale hoida. Nende isikute, kelle suhtes on võetud sellised meetmed, taaskandmist loetellu neist isikutest, üksustest ja asutustest, keda peetakse vastutavaks rahumeelsete meeleavalduste vägivaldse mahasurumise eest erinevates kohtades kogu Süürias või seotuks nendega, kes nende eest vastutavad, ei saa pidada ebaproportsionaalseks selle tõttu, et see võib väidetavalt olla piiramatu, kuivõrd loetellu kandmine vaadatakse korrapäraselt uuesti üle, et tagada, et kõnealusest loetelust kustutatakse isikud ja üksused, kes ei vasta enam sellesse kandmise kriteeriumidele. Sellest järeldub, et arvestades Süüria tsiviilelanike kaitse ülimat olulisust ja need meetmed ette näinud otsustes ette nähtud erandeid, ei ole asjaomase isiku omandiõigusele vaidlustatud otsustega kehtestatud piirangud ebaproportsionaalsed. (vt punktid 58, 62–64, 66 ja 67)

Nende isikute, üksuste ja asutuste suhtes, keda peetakse vastutavaks rahumeelsete meeleavalduste vägivaldse mahasurumise eest erinevates kohtades kogu Süürias, või seotuks nendega, kes nende eest vastutavad, piiravad meetmed kehtestavad aktid, mis on vastu võetud ELL artikli 29 alusel ja kehtivad kaksteist kuud, vaadatakse korrapäraselt läbi ning neid võidakse pikendada või muuta juhul, kui nõukogu leiab, et nende eesmärki ei ole saavutatud ja nendega ei ole huvitatud isikute vara konfiskeeritud kui kuriteo tulemusel saadud vara, vaid see on üksnes ennetavalt külmutatud; need aktid ei kujuta endast karistust ning nendega ei esitata mingisugust süüdistust. Nendes aktides ei tuvastata, et tegelikult on toime pandud rikkumine, vaid tegemist on ennetavate haldusotsustega, mille ainuke eesmärk on aidata nõukogul tõhusalt tagada tsiviilelanike kaitse. Seega ei riku isiku kandmine selliste isikute, üksuste ja asutuste loetellu, kelle suhtes võetakse need meetmed, süütuse presumptsiooni. (vt punktid 73 ja 75–79)