KOHTUJURISTI ETTEPANEK

GIOVANNI PITRUZZELLA

esitatud 16. juulil 2020 ( 1 )

Kohtuasi C‑372/19

Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

versus

Weareone.World BVBA,

Wecandance NV

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Ondernemingsrechtbank Antwerpen (Antwerpeni kaubanduskohus, Belgia))

Eelotsusetaotlus – Konkurents – ELTL artikkel 102 – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Mõiste „ebaõiglane hind“ – Kollektiivse esindamise organisatsiooni kogutud autoritasu festivalil autoriõigusega kaitstud muusikateoste üldsusele edastamise eest – Arvutusmeetod

1. Käesoleva ettepaneku esemeks oleva eelotsusetaotlusega esitab Ondernemingsrechtbank Antwerp (Antwerpeni kaubanduskohus, Belgia) Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse ELTL artikli 102 tõlgendamise kohta. See küsimus tekkis kahe kohtuasja raames, ühelt poolt Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (Belgia autorite, heliloojate ja kirjastajate ühing, edaspidi „SABAM“) ja äriühingu Weareone.World BVBA (edaspidi „W.W“) vahel ning teiselt poolt SABAMi ja äriühingu Wecandance NV (edaspidi „WCD“) vahel, ning need käsitlevad tasu, mida SABAM nõuab tema repertuaari kuuluvate muusikateoste kasutamise eest W.W ja WCD korraldatud festivalide ajal.

I. Õiguslik taust

A. Liidu õigus

2. ELTL artikli 102 esimese lõigu kohaselt „[s]iseturus või selle olulises osas turgu valitseva seisundi kuritarvitamine ühe või mitme ettevõtja poolt on keelatud kui siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.“ Kõnealuse artikli teise lõigu punkti a tähenduses võivad sellised kuritarvitused seisneda eelkõige „ebaõiglaste ostu- või müügihindade või muude ebaõiglaste tehingutingimuste otseses või kaudses kehtestamises.“

3. Direktiivi 2014/26, ( 2 ) mis võeti vastu ELTL artikli 50 lõike 1, artikli 53 lõike 1 ja artikli 62 alusel ning jõustus 9. aprillil 2014, peamised eesmärgid on parandada kollektiivse esindamise organisatsioonide liikmete võimalust kontrollida kõnealuste organisatsioonide tegevust, tagada kollektiivse esindamise organisatsioonide piisav läbipaistvus ja parandada autorite õiguste multiterritoriaalset litsentsimist muusikateoste internetis kasutamiseks. ( 3 ) Selle kohta sätestatakse direktiivis eelkõige vajalikud nõuded, et tagada autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste nõuetekohane teostamine kollektiivse esindamise organisatsioonide poolt. ( 4 ) Sama direktiivi artikli 16 pealkirjaga „Litsentsimine“, mis lisati 4. peatükki „Suhted kasutajatega“, lõikes 2 sätestatakse: „Litsentsimistingimused põhinevad objektiivsetel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel. […] Õiguste omajad peavad oma õiguste kasutamise eest saama kohast hüvitist. Ainuõiguste ja tasu saamise õiguste tariifid peavad olema mõistliku suurusega muu hulgas kaubeldavate õiguste kasutamise majandusliku väärtuse suhtes, võttes arvesse teoste ja muu autoriõigusega materjali kasutamise laadi ja ulatust, ning samuti kollektiivse esindamise organisatsiooni osutatava teenuse majandusliku väärtuse suhtes. Kollektiivse esindamise organisatsioonid teavitavad asjaomast kasutajat nende tariifide kehtestamisel kasutatud kriteeriumidest.“

B. Riigisisesed õigusnormid

4. Majandusseadustiku (Wetboek van economisch recht) artiklil IV.2 on ELTL artikliga 102 sama sisu.

5. Direktiiv 2014/26 võeti Belgia õigusesse üle 8. juuni 2017. aasta seadusega, millega võetakse Belgia õigusesse üle direktiiv 2014/26 (Wet van 8 juni 2017 tot omzetting in Belgisch recht van de richtlijn 2014/26), ( 5 ) mis jõustus 1. jaanuaril 2018. Selle seaduse artikliga 63 muudeti majandusseadustiku artiklit XI.262, mille lõikes 1 nähakse ette, et „litsentside andmise tingimused tuginevad objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele tingimustele. […] Õiguste omajad saavad oma õiguste kasutamise eest kohast hüvitist. Ainuõiguste ja tasu saamise õiguste tariifid on mõistliku suurusega muu hulgas kaubeldavate õiguste kasutamise majandusliku väärtuse suhtes, võttes arvesse teoste ja muu autoriõigusega materjali kasutamise laadi ja ulatust, ning samuti esindava organisatsiooni osutatava teenuse majandusliku väärtuse suhtes. Esindavad organisatsioonid teavitavad asjaomast kasutajat nende tariifide kehtestamisel kasutatud kriteeriumidest.“

6. Põhikohtuasjadele kohaldatava majandusseadustiku redaktsiooni artikli XI.248 kohaselt „esindavad organisatsioonid teostavad õigusi õiguste omajate huvides. Selline õiguste teostamine peab olema õiglane, hoolikas, tõhus ja mittediskrimineeriv. […]“.

7. Vastavalt majandusseadustiku artiklile XI.279 teostab autoriõiguste ja autoriõigusega kaasnevate õiguste esindamise organisatsioonide järelevalvetalitus, mis kuulub föderaalse majandusameti (FOD Economie) majandusjärelevalve peadirektoraadi alla, eelkõige järelevalvet selliste organisatsioonide kehtestatud tariifide kogumise ja jaotamise eeskirjade üle.

II. Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimus

8. SABAM, hageja põhikohtuasjades, on autoriõiguste esindamise organisatsioon Belgia õiguse tähenduses. Kostjatest äriühingud W.W ja WCD on vastavalt muusikafestivalide Tomorrowland ja Wecandance korraldajad.

9. Tasu suurus muusikafestivalidel ( 6 ) SABAMi repertuaari kasutamise eest määratletakse nn tariif 211 alusel, mis hõlmas põhikohtuasjade asjaolude toimumise ajal kahte erinevat tarifitseerimiskriteeriumi. Esimene nägi ette miinimumtariifi rakendamise, mis arvutati ürituse toimumise ala, kus muusikat esitatakse, ja istekohtade arvu alusel. Teine, mida kohaldati siis, kui see tõi kaasa kõrgema tasu, seisnes vahemikena vähenevas tasus, mille vahemikud arvutati artistidega seotud eelarve ( 7 ) ja piletimüügist, kaasa arvatud sponsoritele pakutud piletid, saadud brutotulu vahe suurima summa põhjal. Toimikust tuleneb, et kohaldatud määrad varieerusid 6%-st kuni 2,5%-ni (2017. aastal 3,25%) ja need kohaldusid kaheksale (alates 2017. aastast üheksale) käibevahemikule, mis ulatusid 0,01 eurost kuni rohkem kui 3200000 euroni. Tariif 211 erinevad versioonid nägid ette aluseks võetud summast teatavate kulude mahaarvamise, eelkõige reserveerimistasud, käibemaks ja kohalikud maksud. ( 8 ) Sellest tariifist tehti teatavaid soodustusi 1/3–2/3 korra alusel, mille kohaselt: a) kui vähem kui kolmandik esitatud muusikapaladest kuulub SABAMi repertuaari, siis rakendab viimane kolmandikku tariifist; b) kui sellesse repertuaari kuulub rohkem kui kolmandik ja vähem kui kaks kolmandikku esitatud teostest, rakendab SABAM kahte kolmandikku tariifist; c) ülejäänud juhtudel kohaldati tariifi täies ulatuses. Nende soodustuste saamise tingimus oli see, et ürituse korraldaja esitab esitatud muusikateoste kohta nimekirja. See nimekiri tuli esitada hiljemalt 10 päeva enne üritust või, alates 2017. aastast ja DJ‑de otseettekandes esitatud muusikateoste puhul, kuni 30 päeva jooksul pärast ürituse toimumist, tingimusel, et korraldaja pöördub SABAMi heakskiidetud esindava ettevõtja poole.

10. SABAM esitab mitu nõuet ( 9 ) kostjatelt tasu saamiseks oma muusikalise repertuaari kasutamise eest aastatel 2014–2016 festivalil Tomorrowland ( 10 ) ning aastatel 2013–2016 festivalil Wecandance ( 11 ).

11. W.W ja WCD vaidlustasid eelotsusetaotluse esitanud kohtus tariif 211 kehtivuse, mida nad peavad ebaõiglaseks seetõttu, et see ei vasta SABAMi osutatud teenuse majanduslikule väärtusele. Ühest küljest leiavad nad, et 1/3–2/3 kord, mille alusel soodustusi kohaldatakse, ei ole piisavalt täpne, ning et on olemas tehnoloogia, mis võimaldab veel täpsemalt tuvastada SABAMi repertuaari kuuluvad teosed, mida festivali käigus esitati, ja nende kestuse. ( 12 ) Teisest küljest vaidlustavad nad tariifi arvutamise artistidega seotud eelarve või brutotulu alusel, ilma et enne lubataks arvestada maha muusikaga otseselt mitteseotud kulud. Nende kriteeriumide põhjal on SABAMi kehtestatud tasumudeli näol selliste ürituste suhtes, mida korraldavad põhikohtuasjade kostjad, tegemist turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega, mis on ELTL artikli 102 alusel keelatud.

12. Vaieldamatult on SABAMil Belgias tegelik monopol muusikateoste reprodutseerimist ja üldsusele edastamist puudutavate autoritasude kogumise ja jaotamise turul.

13. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et on võimatu arvutada täpselt majanduslikku väärtust autoriõiguste puhul, mis on seotud selliste ürituste raames muusikateoste esitamisega nagu põhikohtuasjades, kuna selline arvutus peaks arvesse võtma iga esitatud pala atraktiivsust ja populaarsust. Autoriõigusi esindavale organisatsioonile võlgnetav tasu määrataks seega tingimata hinnangu tulemusena. Kõnealune kohus küsib siiski, milline on nõutav täpsusetase selleks, et seda tasu ei peetaks ebaõiglaseks, ning kas SABAMi kehtestatud tasude süsteem, arvestades kostjate vaidlustatud kriteeriume, on ELTL artikliga 102 kooskõlas.

14. Eelneva taustal peatas Ondernemingsrechtbank Antwerp (Antwerpeni kaubanduskohus) menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas ELTL artiklit 102 – vajaduse korral koostoimes direktiivi [2014/26] artikliga 16 – tuleb tõlgendada nii, et tegemist on turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega, kui autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, kellel on liikmesriigis tegelik monopol, rakendab muusikaürituste korraldajate suhtes seoses muusikateoste reprodutseerimise õigusega sellist tasumudelit, mis muu hulgas põhineb käibel ja 1. Mille aluseks on astmeline kindlasummaline tariif, mitte tariif, mis võtab (kaasaegsete tehniliste abivahendite abil) täpselt arvesse, millise osa moodustab kollektiivse esindamise organisatsiooni kaitstav repertuaar ürituse ajal esitatavast muusikast? 2. Mille kohaselt olenevad litsentsitasud ka välistest teguritest, nagu sissepääsutasu, toitude ja jookide hind, esinevate artistidega seotud eelarve ning muude elementidega, näiteks lavakujundusega seotud eelarve?“

III. Menetlus Euroopa Kohtus

15. SABAM, W.W, WCD, Belgia ja Prantsuse valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid oma kirjalikud seisukohad Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 tähenduses. Pooled ja asjasse puutuvad isikud, välja arvatud Prantsuse valitsus, esitasid oma seisukohad suuliselt 27. mail 2020 peetud kohtuistungil.

IV. Analüüs

1. Sissejuhatavad märkused

16. SABAMi repertuaari kuuluvate muusikateoste muusikafestivalidel kasutamise eest makstava tasu määramise kriteeriumide küsimus on juba mõnda aega hulga kohtuvaidluste keskmes, milles vaidluse poolteks on esindav organisatsioon ja selliste ürituste korraldajad. Kõnealuse saaga hiliseim peatükk on 12. aprilli 2018. aasta otsus, milles Voorzitter van de Nederlandstalige rechtbank van koophandel te Brussel (Hollandikeelse Brüsseli kaubanduskohtu president, Belgia) leidis mitme festivale korraldava äriühingu (kelle hulgas on ka põhikohtuasjade kostjad) ja neid esindava föderatsiooni esitatud taotluse kohta tehtud otsuses, et SABAM on rikkunud ELTL artiklit 102, ja viitas muu hulgas festivalidele kohaldatud tasukriteeriumidele, mille W.W ja WCD põhikohtuasjades vaidlustasid. ( 13 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selle otsuse järel muutis SABAM – nähtavasti ainult ajutiselt – varieeruvate soodustuste süsteemi osas, mis puudutas tema repertuaari kuuluvate teoste kogust, mida festivali käigus esitati, asendades nn 1/3–2/3 korra 10% suuruste vahemikega. Samuti on ette nähtud brutotulust professionaalse turvateenuse ja pealtvaatajate abiteenuste kulude mahaarvamine kuni 50% ulatuses nende kogusummast. Toimikust nähtub lisaks, et SABAM esitas kõnealuse otsuse peale apellatsioonkaebuse Hof van beroep te Brusselile (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia), kes tegi 10. aprillil 2019 otsuse, küsides komisjonilt arvamust ELTL artikli 102 kohaldamise kohta SABAMi ja teiste esindavate organisatsioonide, millel on sarnased eesmärgid ja monopol teistes liidu liikmesriikides, tasustruktuuridele. Lisaks palus kõnealune kohus komisjonil end teavitada teistes liikmesriikides pooleliolevatest kohtuasjadest, mis sarnaneksid viidatud kohtus poolelioleva menetlusega, või igast võimalikust Euroopa tasandil hinnatavast meetmest. Komisjon andis oma arvamuse 8. mail 2020. See arvamus lisati käesolevale kohtuasjale vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 62 sätestatud meetmele.

17. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimuse ese on see, kas teatava hinnaarvutusmeetodi rakendamine – konkreetsel juhul tasu, mis võlgnetakse kollektiivse autoriõiguste esindamise organisatsioonile tema repertuaari kuuluvate muusikateoste üldsusele edastamise eest – on kuritarvituslik, kuulub eelkõige ELTL artikli 102 teise lõigu punkt a kohaldamisalasse, mis – nagu eespool nähtud – keelustab turgu valitseva ettevõtja poolt „ebaõiglaste ostu- või müügihindade või muude ebaõiglaste tehingutingimuste kehtestamise“.

18. Käesolevas ettepanekus analüüsin esimesena Euroopa Kohtu praktikat ebaproportsionaalse tasu kohta, eelkõige viitega autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide tasudele. Seejärel annan viidatud põhimõtteid arvestades eraldi hinnangu SABAMi tasustruktuuri osade kohta, mis on esitatud eelotsuse küsimuses ja mille kohta eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult selgitusi palub. Alustan selle summa määratlemise meetodist, mille alusel rakendatakse vahemikku, mis määrab SABAMile võlgnetava tasu, ehk eelotsuse küsimuse teises osas viidatud elemendist. Järgmisena kaalutlen kindlasummaliste soodustuste süsteemi, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma eelotsuse küsimuse esimeses osas.

19. Komisjon puudutas oma kirjalikes seisukohtades ka SABAMi kehtestatud tariifistruktuuri võimalikku diskrimineerivat olemust ELTL artikli 102 teise lõigu punkti c tähenduses. W.W viitas kohtuistungil esitatud väidetes kaudselt samuti diskrimineerivate hindade võimalikkusele. Selles küsimuses ma siiski arvamust ei avalda, kuna eelotsusetaotluse esitamise otsusest ei tulene, et Ondernemingsrechtbank Antwerp (Antwerpeni kaubanduskohus) soovib Euroopa Kohtule ka selle kohta küsimuse esitada.

20. Viimasena, kui eelotsuse küsimus avaldab mõju ka direktiivi 2014/26 artiklile 16, palub Ondernemingsrechtbank Antwerp (Antwerpeni kaubanduskohus) Euroopa Kohtult selgitusi üksnes mõiste „turgu valitseva seisundi kuritarvitamine“ tõlgendamise kohta – mõiste, mida direktiivis 2014/26 vähemalt sõnaselgel kujul ei esine. Seetõttu piirdun oma analüüsis ELTL artikliga 102 ja eelkõige selle artikli teise lõigu punktis a sätestatud asjaoludega käsitlemisega.

2. Kohtupraktika turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kohta, mis seisneb ülemääraste hindade kehtestamises, ja selle kohaldatavus autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide tariifidele

a) Ebaõiglaste hindade olemasolu kindlakstegemine

21. Vastupidi muudele õigussüsteemidele, näiteks Ameerika Ühendriikide oma, sätestatakse Euroopa konkurentsiõiguses – nagu eespool viidatud – konkurentsisätete rikkumisena võimalik turgu valitseva seisundi kuritarvitamine, mis seisneb „ebaõiglaste ostu- või müügihindade või muude ebaõiglaste tehingutingimuste otseses või kaudses kehtestamises.“ Seda tüüpi konkurentsisätete rikkumisi olid komisjoni ja liikmesriikide konkurentsiametite praktikas pikka aega väga vähe. Siiski võib viimastel aastatel näha „ebaõiglaste hindade“ kriteeriumi kasutamise taaselustamist, nagu näitab juhtumite kasv, mida riigisisesed konkurentsiametid ja komisjon menetlevad, samuti Euroopa Kohtusse jõudnud juhtumite arv. Need juhtumid puudutavad eelkõige ravimite hindu ja autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide rakendatavaid tariife. ( 14 )

22. Selle olukorra selgitamiseks (vastuseis kriteeriumi kasutuselevõtmisele ja seejärel selle laiendamine vaid teatud majandussektoritele) tuleb kõigepealt täheldada, et hinna ebaõigluse ja seega selle konkurentsiõigusevastasuse kindlakstegemine on väga keeruline ülesanne, mille puhul tekib oht väärtabamusteks (mis esinevad siis, kui leitakse ekslikult, et teatav hind on kõrgem kui konkurentsivõimeline hind) või halvemal juhul konkurentsiõiguse moonutamiseks käsumajanduse vormiks, mis asendab turgude dünaamika majandussuhete sellise ülesehitusega, mis vastab reguleeriva asutuse subjektiivsetele eelistustele. Lisaks võib kasumimarginaalide vähendamine väljenduda negatiivses stiimulis toote kvaliteedi või teenuse parandamiseks, innovatsiooniks ja uute konkurentide turule tulekuks. Järelikult võib see kokkuvõttes avalduda tarbija heaolu – mis on konkurentsiõiguse peamine (mõnede arvates ainus) eesmärk – vähenemises.

23. Tavaliselt korrigeerib konkurentsivõimelisel turul kõrgeid hindu asjaolu, et nimelt nende kõrge tase kaasab uusi osalejaid ja soodustab seega pakkumise suurenemist ning sellest tulenevat hinnalangust. Sel viisil turg korrigeerib ennast. Seda lähenemisviisi järgivad kõik majanduskäsitluse koolkonnad, mis rõhutavad turgude võimet end korrigeerida, ning selle algatas Chicago koolkond, kes mõjutas oluliselt Põhja-Ameerika monopolivastast praktikat.

24. Alati ei saa turg siiski ennast ise korrigeerida. Eelkõige ei ole see võimalik siis, kui teiste osalejate turule tulemist takistavad õiguslikud tõkked, nagu juhtub seadusliku monopoli esinemise korral. Nii on ka tegeliku monopoli korral turgudel, kus palju tegureid – nagu tarbimisharjumused; võimatus asendada monopolistliku ettevõtja toode või teenus analoogsega; toime, mis on ainult ühe tarnijaga seotusel; „võrgustike mõju“ mitme pakkujaga turul; mastaabisääst, mis on monopolistlikul ettevõtjal – võivad teha uute konkurentide turule tuleku eriti keeruliseks.

25. Teatavate toodete puhul ei eksisteeri hinnapiiri, millest rohkem ei ole tarbija nõus maksma, mille tagajärjeks on see, et neil juhtudel ei ole ülemääraste hindade kehtestamisele takistusi. Näiteks elupäästva ravimi puhul on ostja (olgu selleks kas patsient või riiklikud tervishoiuasutused) majanduslikud võimalused ostmisele ainus piirang. Kuid ka siis, kui mängus on inimelust vähemolulised väärtused, võib esineda kultuurilisi või käitumuslikke tegureid, mis ajavad hinna, mida tarbijad on nõus maksma, väga kõrgeks. Ülemaailmselt tuntud rokitähe, kes on miljonite noorte iidol, muusika kuulamise hind võib olla piiratud üksnes majanduslike vahenditega, mida üksikud fännid omavad.

26. Kahes eelmises punktis kirjeldatuga sarnastel juhtudel annab konkurentsiõiguse mittesekkumine aluse väärtabamusteks, sest turu enesekorrigeerimise ideest lähtudes ei peetaks teatavat hinda automaatselt konkurentsivõimelisest hinnast kõrgemaks. Sellistel juhtudel ei ole tegu üksnes konkurentsi moonutamisega, vaid millegi enamaga. Tegemist võib olla isegi rünnakuga meie ühiskonna mõne põhiväärtuse vastu, nagu kodanike võrdsus, mistõttu erinevused teatavate põhihüvedeks peetavate hüvede omamisel ei või sõltuda – kuni kindla piirini – suutlikkusest teenida sissetulekut, ilma et see ohustaks ühiskondlikku ühtekuuluvust. Rahvatervise kaitse ja seega esmatähtsateks peetavate ravimite kättesaadavus või teatavate kultuuriteenuste kättesaadavus on meie ühiskonnas kodanike kogukonda kuulumise põhitunnused. Seetõttu tõuseb neis valdkondades „ebaõiglase hinna“ temaatika intensiivsemalt esile. See juhtub eelkõige majanduskriisi perioodidel või siis, kui ebavõrdsuse suhtes ollakse sotsiaalselt tundlikumad. Ülemääraste hindade kriteerium iseloomustab Euroopa konkurentsiõigust nimelt seetõttu, et õigussüsteem, milles see asetseb, ja seda mõistet toetav majanduskultuur viitavad „sotsiaalsele turumajandusele“ (ELL artikli 3 lõige 3).

27. Eespool kirjeldatust tuleneb, et komisjon, riiklikud konkurentsiametid ja liikmesriigi kohtud on ülemäärase hinna mõistet kohaldades justkui Prokrustese sängis. Ühelt poolt on oht, et konkurentsiõigust kohaldatakse liiga rangelt; selleks annavad aluse väärtabamused, mis kokkuvõttes kahjustavad tõhusust ja tarbija heaolu, teiselt poolt eksisteerib väärtabamuste tõttu konkurentsiõiguse ebapiisava kohaldamise oht, mis võib, nagu eelmises punktis viitasin, kätkeda lisaks tarbija heaolu kahjustamisele suurema ulatusega negatiivseid tagajärgi.

28. Euroopa Kohus on selles ülikeerulises raamistikus orienteerumiseks tuvastanud meetodeid, mida on hiljem kohtupraktika arenedes täpsustatud. Selle kohtupraktika põhjal saab koostada küllaltki täpse raamistiku meetodite ja kriteeriumide kohta, mida tuleb kasutada, et kvalifitseerida hinda ebaproportsionaalseks ja ELTL artikli 102 teise lõigu punktiga a vastuolus olevaks. Kohtujurist Wahl tegeles sellega üksikasjalikult oma ettepanekus kohtuasjas Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība, ( 15 ) mida siinkohal jagan ja meenutan, täiendades seda mõne tähelepanekuga, mis on tihedamini seotud käesoleva ettepaneku aluseks oleva kohtuasja eripäraga.

29. Keskse tähtsusega Euroopa Kohtu otsus ebaõiglaste hindade valdkonnas on 14. veebruari 1978. aasta tuntud kohtuotsus United Brands ja United Brands Continentaal vs. komisjon ( 16 ) (edaspidi „kohtuotsus United Brands“), ( 17 ) milles Euroopa Kohus – nagu juba varem 13. novembri 1975. aasta otsuses General Motors Continental vs. komisjon ( 18 ) – määratles „ülemäärasena“„hinda, millel puudub igasugune põhjendatud seos osutatud teenuse majandusliku väärtusega“. ( 19 ) Seega ei ole kõik kõrged hinnad, mille kehtestab teataval turul monopoli omav ettevõtja, ülemäärased ja ELTL artikliga 102 vastuolus, vaid ainult need hinnad, mis on „ebaproportsionaalsed“ või „liialdatult kõrged.“

30. Kuidas teha kindlaks, kas hinnal puudub igasugune põhjendatud seos osutatud teenuse majandusliku väärtusega? Euroopa Kohus on selle kohta kohtuotsuses United Brands esitanud kahest etapist koosneva kontrolli, millest esimese eesmärgiks on selgitada välja, kas asjaomasel turul valitsevat seisundit omava ettevõtja tegelikult kehtestatud hinna ja hinna vahel, mille ettevõte oleks hüpoteetiliselt kehtestanud juhul, kui sel turul toimiks tõhus konkurents (võrdlushind), on märkimisväärne erinevus ehk ebaproportsionaalsus. Euroopa Kohus täpsustab, et seda ebaproportsionaalsust saab objektiivselt hinnata, võttes arvesse turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja kasumimarginaali suurust, mida mõõdetakse sellele ettevõtjale tulenenud tootmiskulude ja tema kehtestatud hinna vahe alusel. Jaatava vastuse korral soovitakse kontrolli teise etapiga „teha kindlaks, kas on kehtestatud ebaõiglane hind nii absoluutses mõttes kui ka võrreldes teiste konkurentide toodetega“ ( 20 ) (edaspidi „United Brandsi kontroll“).

31. Selle kontrolli põhjal ei viita üksnes ebaproportsionaalsuse kindlakstegemine hinna ja tootmiskulude ning ülemäärase kasumimarginaali vahel automaatselt, et hind on ebaõiglane ehk et sellel puudub igasugune põhjendatud seos osutatud teenuse majandusliku väärtusega. Sellise järelduseni jõudmiseks on vaja läbi viia analüüsi teine etapp, milles on vaja hinnata, kas hinna ja tootmiskulude vaheline erinevus viitab iseenesest ebaproportsionaalsele hinnale või tuleneb ebaproportsionaalsus võrdlusest konkureerivate ettevõtete kehtestatud hindadega. ( 21 ) Kui kontrolli esimese etapi raames läbiviidav hindamine ja teises etapis hinna per se ebaproportsionaalse laadi tuvastamine keskendub sisuliselt turgu valitseva ettevõtja kasumimarginaalile, siis konkureerivate toodete hindadega võrdlemisel kasutatakse hindamist, mis põhineb võrdlustingimusel.

32. United Brandsi kontrolli raames ette nähtud hindade/tootmiskulude analüüs, nagu ka kasumimarginaali määratlemise alternatiivsed meetodid, nõuavad enamikul juhtudel keerulisi uurimisi ja nende tulemused on tihti üksnes ligikaudsed.

33. Sel põhjusel on kohtupraktikas ja komisjoni praktikas omistatud iseseisev tähendus ka muudele analüüsimeetoditele, mis põhinevad – nagu on ette nähtud United Brandsi kontrolli teises etapis – võrdlusel ebaõiglaseks peetava hinna ja erinevate võrdlusaluste vahel, millest mõned tulenevad asjasse puutuvast turust ja teised jäävad sellest välja. ( 22 ) Need võrdlusalused on: a) minevikus sama valitsevas seisundis ettevõtja samal asjaomasel turul samadele toodetele kehtestatud hinnad; ( 23 ) b) turgu valitsevas seisundis ettevõtja erinevatele ( 24 ) või seotud ( 25 ) või sarnastele ( 26 ) toodetele või erinevat tüüpi klientidele ( 27 ) kehtestatud hinnad; c) turgu valitsevas seisundis ettevõtja samale tootele sama asjaomase turu erinevates piirkondades ( 28 ) või muudel geograafilistel turgudel ( 29 ) kehtestatud hinnad; d) konkureerivate ettevõtjate, kes turgu ei valitse, samal asjaomasel turul kehtestatud hinnad; ( 30 ) e) muude ettevõtjate teistel turgudel samale tootele või võrreldavatele toodetele kehtestatud hinnad. ( 31 ) Euroopa Kohus kinnitas hiljuti, nimelt viitega autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide kehtestatud tariifidele, kohtuotsuses AKKA/LAA alternatiivsete meetodite kehtivust hinna ja tootmiskulude võrdluses, mis põhineb eelkõige asjaomases liikmesriigis kohaldatud hindade ja teistes liikmesriikides kohaldatud hindade võrdlusel. ( 32 )

34. Euroopa Kohtu arvates peab kõige sobivama analüüsimeetodi valikul, nagu ka üldiselt ebaõiglaste hindade olemasolu kohta otsust tehes, ( 33 ) arvestama kõiki konkreetsele juhtumile omaseid asjaolusid. ( 34 ) See valik sõltub eelkõige tootest või teenusest, millega on tegemist, turu eripäradest, asjakohaste andmete kättesaadavusest, turgu valitsevas seisundis ettevõtja kaubanduspartnerite kategooriast. Nii märkis Euroopa Kohus näiteks kohtuotsuses United Brands, et hinna–tootmiskulude analüüs oleks vaidlusalust toodet ja UBS‑i kulubaasi andmete kättesaadavust arvestades oluliselt usaldusväärsem kriteerium kui see, mida kasutas komisjon, ning mis põhines võrdlusel UBS‑i kehtestatud hindade kohta uurimise esemeks olevate riigisiseste turgude ning võrdlusaluseks oleva riigisisese turu vahel, mis valiti Euroopa Kohtu arvates ekslike hinnangute alusel. ( 35 ) Seevastu muudel juhtudel, näiteks mittevaraliste hüvede korral, võib hinna–tootmiskulude võrdlusel põhinev analüüs osutuda mitte ainult keeruliseks, vaid ka aluseks oleva majandusliku tegelikkusega arvestamiseks ebapiisavaks.

35. Teisisõnu ei eksisteeri – nagu Euroopa Kohus otsuses AKKA/LAA sõnaselgelt leidis – ainult ühte sobivat meetodit, et võrrelda ebaõiglaseks peetavat hinda võrdlusaluseks oleva hinnaga, ega ka sellise võrdlusraamistiku kehtestamiseks. ( 36 ) Euroopa Kohus näib pigem pooldavat käsitlust, mis põhineb mitme võrdluskriteeriumi koos kasutamisel, millest igaüks võib viidata ebaõiglase hinna esinemisele või kinnitada või lükata ümber andmeid, mis saadakse ühe või rohkema kriteeriumi kohaldamisel. ( 37 )

36. Selle lähenemisviisiga, mida toetas kohtujutist Wahl oma ettepanekus kohtuasjas AKKA/LAA, tuleb minu arvates nõustuda. Kõik eespool kirjeldatud analüüsimeetodid on olemuslikult piiratud ja nõuavad väärpositiivsete või -negatiivsete tabamuste vältimiseks kontrolli või parandust läbi muude kriteeriumide kasutamise, mis osutuvad sobivaks vastavalt iga konkreetse juhtumi asjaoludele. ( 38 )

37. Nagu ei eksisteeri ainult ühte ebaõiglaseks peetava hinna ja võrdlushinna võrdluse meetodit, ei leidu ühest vastust kesksele küsimusele, milline nende hindade vahelise ebaproportsionaalsuse läve ületamine võib viia turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseni ja nõuda konkurentsiametite sekkumist. Selle küsimuse vastus eeldab, et on määratletud kauba või osutatud teenuse majanduslik väärtus ja on kindlaks tehtud turgu valitsevas seisundis ettevõtja põhjendatud kasumimarginaal – toiming, mida ei saa mõistagi abstraktselt teostada. Selle kohta on Euroopa Kohus leidnud kohtuotsuses AKKA/LAA seoses võrdlusega nende tariifide vahel, mida valitsevas seisundis ettevõtja kohaldab ühes liikmesriigis ja mida kohaldatakse teistes liikmesriikides, et ei ole olemas „miinimumläve, millest alates tasu tuleb lugeda „tunduvalt kõrgemaks“, arvestades, et sellega seoses on määravaks igale juhtumile omased asjaolud“, ja niisiis võib erinevust tasude vahel lugeda „tuntavaks“, kui see on oluline ja kestev, st mitte ajutine ega episoodiline. ( 39 )

38. Juhul kui erinevate eespool kirjeldatud meetodite kaudu kogutud näitajad kinnitavad ebaõiglaste hindade olemasolu, on valitsevas seisundis ettevõtjal võimalus oma hinnastruktuuri ning selle ning võrdlushinna tasemete vahelist erinevust põhjendada, tuginedes muu hulgas turu, millel ta tegutseb, ja geograafiliste võrdlusturgude olukordade erinevusele, ( 40 ) oma tootmiskulude struktuurile või ka kapitalihüvitise maksmise ( 41 ) või täiendavate kulude katmise vajadusele, näiteks teadus- ja arenduskulutused ( 42 ) või riigisiseste õigusaktide kohaldamisest tulenevad kulud. ( 43 ) Euroopa Kohus on siiski välistanud, et valitsevas seisundis ettevõtja võimalikud puudused võiksid ebaõiglaste hindade kehtestamist õigustada. ( 44 )

b) Kohtupraktika autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide tariifide kohta

39. Autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide traditsiooniline monopol ( 45 ) on nii riigisisesel kui ka Euroopa tasandil põhjustanud arvukaid konkurentsiametite sekkumisi, mille ese on muu hulgas olnud nende organisatsioonide rakendatav tariifipoliitika.

40. 9. aprilli 1987. aasta kohtuotsuses Basset ( 46 ) (edaspidi „kohtuotsus Basset“), mis puudutas ühe autoriõiguseid esindava Prantsuse organisatsiooni SACEM-i poolt mehhaanilise taasesituse eest täiendava tasu nõudmist lisaks salvestatud muusikateoste diskoteekides avaliku esitamise eest maksmisele kuuluvale tasule, kinnitas Euroopa Kohus sisuliselt, et sellise esitamise eest autoritasuna kogutud tasusid, mille summa arvutati diskoteegi käibe põhjal, tuleb pidada autoriõiguse tavaliseks teostamiseks ning et nende tasude kogumine ei kujuta iseenesest turgu valitseva seisundi kuritarvitamist. ( 47 ) Euroopa Kohus täpsustas siiski, et turul valitsevas seisundis kollektiivse esindamise organisatsiooni kehtestatud kumulatiivse tasu või tasude kogusumma võib olla nii suur, et see kujutab endast kuritarvitust osas, milles see viib ebavõrdsete tingimuste kehtestamiseni. ( 48 )

41. 13. juuli 1989. aasta kohtuotsuste Tournier ( 49 ) (edaspidi „kohtuotsus Tournier“) ja Lucazeau jt ( 50 ) (edaspidi „kohtuotsus Lucazeau“) aluseks olnud kohtuasjade ese oli tasu suurus, mida SACEM diskoteekidelt nõudis, ning mis vaidlustati, sest see oli oma olemuselt teistes liikmesriikides kehtestatud tasudega võrreldes märkimisväärselt suurem, ja seetõttu, et sel puudus igasugune seos teistele suurtele salvestatud muusika kasutajatele – televisioonile ja raadiole – kehtestatud tariifidega. ( 51 ) Euroopa Kohus täpsustas, et kui valitsevas seisundis ettevõtja kehtestab enda osutatavatele teenustele tariife, mis on teistes liikmesriikides kehtivatest tariifidest oluliselt kõrgemad, ja kui tariifide suurust on võrreldud ühtsel alusel, tuleb sellist erinevust pidada märgiks turgu valitseva seisundi kuritarvitamisest. Sel juhul peab asjaomane ettevõte erinevust põhjendama, võttes aluseks objektiivsed erinevused asjasse puutuva liikmesriigi ja kõigis teistes liikmesriikides valitseva olukorra vahel. Euroopa Kohus kinnitas ka, et asjaolu, et tasudest saadavast tulust sissenõudmis‑, haldus‑ ja jagamiskuludele minev osa, mitte aga autoriõiguste omanikele minev osa on teiste liikmesriikide esindavate organisatsioonide kehtestatust kõrgem, ei ole nõuetekohane põhjendus, kuna ei saa välistada, et see erinevus ei tulene puudustest, mida põhjustab konkurentsi nappus turul. ( 52 ) Kokkuvõttes täpsustas Euroopa Kohus otsuses Tournier, et nõutava tasu üldise või kindlasummalise olemuse võib ebaõiglase hinna kehtestamise keelu alusel kahtluse alla seada „ainult siis, kui teiste meetoditega oleks võimalik saavutada sama muusikaautorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitse õiguspärane eesmärk, ilma lepingute ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve haldamise kulusid siiski suurendamata“ ( 53 ).

42. Kohtuasjas, milles tehti 11. detsembri 2008. aasta otsus Kanal 5 ja TV 4 ( 54 ) (edaspidi „kohtuotsus Kanal 5“), kus vaidlustati ebaõiglaseks peetavad tasud, mille Rootsi esindav organisatsioon – STIM – kehtestas autoriõigustega kaitstud muusikateoste televisioonis edastamise eest, võtab Euroopa Kohus üle juba kohtuotsuses Tournier väljendatud põhimõtte, täpsustades, et telekanalite tulude ja televisioonis edastatud muusika mahu põhjal arvutatud tariifide puhul, ( 55 ) mis on iseenesest õiguspärased, võib siiski tegemist olla kuritarvitusega, kui „on olemas teine meetod, millega on võimalik täpsemalt identifitseerida ja arvuliselt kindlaks määrata nende teoste kasutamine ja publik ning selle teise meetodiga oleks võimalik saavutada sama muusikaautorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitse õiguspärane eesmärk, suurendamata siiski ebaproportsionaalselt lepingute ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve haldamise kulusid“ ( 56 ).

43. 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsuses OSA ( 57 ) (edaspidi „kohtuotsus OSA“) võttis Euroopa Kohus üle ja kohaldas samal ajal kohtuotsustes Tournier ja Kanal 5 järgitud kahte lähenemisviisi. Nii kinnitas Euroopa Kohus ühest küljest, et asjaolu, et autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon kehtestab enda osutatud teenuste eest tariifid, mis on teistes liikmesriikides nõutavatest tasudest märkimisväärselt suuremad, on juhul, kui tariifide tasemete võrdlus on läbi viidud ühtsel alusel, märk turgu valitseva seisundi kuritarvitamisest ELTL artikli 102 mõttes, ja teisest küljest, et kõnealune kuritarvitus võib seisneda ülemäärase hinna kehtestamises, millel puudub igasugune põhjendatud seos osutatud teenuse majandusliku väärtusega. ( 58 )

44. Hiljutises kohtuotsuses AKKA/LAA, millele on juba korduvalt viidatud, kinnitas Euroopa Kohus, et esindava organisatsiooni tariifide võimaliku ülemäärase laadi kindlakstegemise meetod, mida kasutati kohtuotsustes Tournier ja Lucazeau ning mis põhineb võrdlusel hindadega, mida kohaldatakse teistes liikmesriikides, kõnealusel juhul mõnes naaberliikmesriigis, mis valitakse objektiivsete, asjakohaste ja kontrollitavate kriteeriumide alusel, on United Brandsi kontrollile seaduslik alternatiiv juhul, kui see võrdlus viiakse läbi ühtsel alusel ja arvestades vajaduse korral ostujõu pariteedi indeksit. ( 59 )

45. AKKA/LAA kohtuotsust lugedes võib küsida, kas Euroopa Kohus soovis valida lõplikult ainsaks analüüsimeetodiks võrdluse teistes võrdlusliikmesriikides kohaldatavate tariifidega, mis on kohaldatav kõikidel juhtudel, kui tuleb hinnata muusikateoste autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsiooni rakendatud tariifide ülemäärast laadi. Kuigi kõnealuse kohtuotsuse resolutiivosa sõnastus ja asjaolu, et Euroopa Kohus hoidus Kanal 5 kohtuotsusele viitamast, näivad selles suunas osutavat, ei kinnita sellist järeldust aga kohtuotsuse põhjendused, millest tuleneb, et Euroopa Kohus keskendus sellele konkreetsele analüüsimeetodile pigem põhikohtuasja asjaolude ja eelotsuse küsimuste sõnastuse tõttu, mitte tahtlikust valikust selles valdkonnas.

46. Lisaks ei leia ma, et selline valik oleks asjakohane. Esiteks mainisin juba, et igal analüüsimeetodil on omad puudused. Nagu märkis kohtujurist Jacobs oma ettepanekus kohtuasjas Tournier, ( 60 ) peitub teistes liikmesriikides kehtestatud tariifidega võrdlemise keerulisus eelkõige asjaolus, et on vaja leida objektiivne võrdlusmeetod – ülesanne, mis ei ole lihtne, arvestades erinevusi riigisiseste õigusaktide vahel ning erinevate autoriõiguste esindamise organisatsioonide tasude arvutus- ja kogumismeetodite vahel. Üldisemalt, nagu kohtujurist Wahl oma ettepanekus kohtuasjas AKKA/LAA rõhutas, „[võivad] geograafiliste võrdluste puhul asjakohase kauba või teenuse lõpphinda oluliselt mõjutada niisugused asjaolud nagu – nimetan vaid mõnda – riigisisesed maksud, riigisisese tööturu erijooned ja kohalike tarbijate eelistused.“ Teiseks peaks selgitama, kuidas tuleks jätkata juhul, kui võrdlust ei ole võimalik ühtsel alusel teostada, näiteks siis, kui võrdlusliikmesriikides ei ole analoogne tariifide arvutusmeetod kättesaadav, või samuti juhul, kui – nagu käesolevas kohtuasjas näib tulenevat Belgia valitsuse kirjalikes seisukohtades esitatud andmetest – selle võrdluse tulemusel selgub, et esindava organisatsiooni rakendatavad tariifid on võrdlusliikmesriikides kohaldatavatest madalamad. Viimaks ei ole välistatud, et esindavate organisatsioonide tariifide väidetavalt ülemäärase olemuse hindamisel ainsa või määrava tähtsuse omistamine erinevates liikmesriikides rakendatavate tariifide võrdlusele võib hõlbustada nende organisatsioonide vahelist konkurentsivastast koostööd, mis on suunatud hindade kooskõlastamisele.

47. Minu arvates on neil põhjustel eelistatav, et muusikateoste autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide kehtestatud tariifide võimaliku ebaõiglase olemuse kontrolli viidaks läbi, valides igal üksikjuhul eraldi kõige asjakohasema meetodi või meetodid, mis määratakse kindlaks iga konkreetse juhtumi asjaolude alusel.

48. Arvestades eeltoodud põhimõtteid ja siiani esitatud põhjendusi, tuleb eelotsuse küsimust analüüsida selle kahes osas.

3. Eelotsuse küsimuse teine osa

49. Eelotsuse küsimuse teises osas, mida tasub esimesena analüüsida, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas turgu valitseva seisundi kuritarvituseks on asjaolu, et autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, millel on ühes liikmesriigis tegelik monopol, rakendab muusikateoste üldsusele edastamise õiguse eest muusikaürituste korraldajatele käibel põhinevat tasumudelit, „mille kohaselt olenevad litsentsitasud ka välistest teguritest, nagu sissepääsutasu, toitude ja jookide hind, esinevate artistidega seotud eelarve ning muude elementidega, näiteks lavakujundusega seotud eelarve“.

50. Sissejuhatavalt on vaja täpsustada kolme punkti.

51. Esiteks, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab eelotsuse sõnastuses tasumudelile, „mis põhineb käibel,“ siis eelotsusetaotluse esitamise otsusest ja toimikust tuleneb, ning kohtuistungil leidis kinnitust, et tariifiga 211 ette nähtud astmeline tariif, juhul kui baastariifi ei kasutata, kohaldub alternatiivina artistidega seotud eelarvele – s.o kuluartikkel, mis vastab artistide kasutusse antud summale – või osale tulust, mis ei võrdu ürituse kogukäibega, vaid üksnes summaga, mis vastab piletimüügist saadud tulule (kaasa arvatud sponsoritele pakutud piletid ( 61 )).

52. Teiseks, kuigi eelotsuse küsimuse teise osa sõnastus ei ole sisu poolest selge, tuleneb eelotsusetaotluse põhjendusest, et SABAMi tariifi osa, mille kohta selgitusi palutakse, seisneb selles, et see võtab arvutusaluseks osa tulust, mis on võrdne piletimüügist saadud brutotuluga, ilma et arvestataks selle müügitulu osaga, mis ei sõltu esindava organisatsiooni teenusest ja ilma et lubataks maha arvata kulusid, mis ei ole konkreetselt muusikaga seotud.

53. Kolmandaks ei küsi eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas SABAMi rakendatud arvutusmeetodi see aspekt on kuritarvituslik osas, milles see põhjustab ülemäärase tasu kehtestamise, ja mitte osas, milles see ei oma piisavat seost SABAMi osutatud teenuse ja tema nõutud tasu vahel. Seega ei vaielda – vähemalt otseselt – nõutava tasu kui sellise taseme üle, vaid üldisemalt selliste tasude arvutusmeetodite üle, st tariif 211 struktuuri ja seose üle, mille see struktuur võimaldab SABAMi poolt tegelikult osutatud teenusega saavutada.

54. Selle kohta tuleks juba siinkohal täpsustada, et isegi turgu valitsevas seisundis ettevõtja peab saama oma huvides tegutseda ja et selles osas on ta põhimõtteliselt vaba valima arvutusmeetodi, mida ta peab kõige sobivamaks, et määratleda tasu, mida ta enda pakutavate toodete või osutatavate teenuste eest soovib. Seega ei ole ei Euroopa Kohtu ega ka liikmesriigi kohtute või konkurentsiametite pädevuses otsustada, millist arvutusmeetodit tuleb kasutada, vaid nad saavad ainult kontrollida, kas konkreetsel juhul kohaldatud meetod ei riku ELTL artiklis 102 kehtestatud keelde, ja eelkõige, kas see ei põhjusta ebaõiglaste hindade kehtestamist.

55. W.W väidab, et tariif 211 loodi traditsiooniliste muusikafestivalide jaoks, mille pakkumine ja atraktiivsus seisneb muusika otse esitamises. Sellised üritused nagu Tomorrowland pakuvad vaatajatele seevastu „ainulaadse ja tervikliku“ kogemuse eelkõige kujunduse rõhutamise kaudu, mis muudab nii lava kui ka kogu ala, kus üritust peetakse, „kujuteldavaks maailmaks“ – personali kantavad kostüümid, visuaalsed elemendid, nagu valgusmängud, optilised efektid või ilutulestik, gastronoomia ja erinevad teenused, mida ürituse ajal, enne ja pärast seda pakutakse. WCD rõhutab samuti enda korraldatava ürituse eripärast olemust ja väidab sarnaselt W.W‑le, et brutotulu piletimüügist saadakse peamiselt muusikalisest repertuaarist sõltumatute tegurite kaudu. W.W arvates järeldub sellest, et kui seda tüüpi ürituste puhul arvutatakse autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsiooni tasu tulu alusel, on see iseenesest turgu valitseva seisundi kuritarvitamine. WCD peab seevastu kuritarvituseks asjaolu, et brutotulust ei võimaldata maha arvata kulusid, millel puudub muusikaga seos, ning millest mõned, nagu keskkonna‑ või turvanõuetega seotud eeskirjade järgimine, kasvavad pidevalt. W.W ja WCD arvates ei ole sobivaks arvutusaluseks ka artistidega seotud eelarve.

56. Eespool viidatud kohtupraktika põhjal ( 62 ) ei saa hinda pidada ELTL artikli 102 teise lõigu punkti a mõttes ebaõiglaseks, kui sel on põhjendatud seos turgu valitsevas seisundis ettevõtja osutatud teenusega. Käesolevas kohtuasjas seisneb selline teenuse osutamine kasutajatele autoriõigusega kaitstud muusikateoste kättesaadavaks tegemises, et neid festivaliürituste raames üldsusele esitada.

57. Nagu eespool nähtud, viitab United Brandsi kontroll vähemalt kaudselt, et valitsevas seisundis ettevõtja kauba või osutatud teenuse väärtus tuleb määrata selle tootmiskulude põhjal. Isegi kui hetkel on võimalik mõõta kollektiivsele esindamisele omast kulu, on äärmiselt keeruline, kui mitte võimatu, teha kindlaks intellektuaalteose, nagu muusikateose, loomise kulu. United Brandsi kontrollis sisalduv kriteerium ei sobi seetõttu kollektiivse esindamise organisatsiooni poolt kasutajatele osutatud teenuse kui terviku väärtuse määramiseks.

58. Seega tuleb hinnata osutatud teenuse majanduslikku väärtust ja käesoleval juhul SABAMi osutatud teenuse väärtust festivalikorraldajate jaoks, võttes ühest küljest arvesse kollektiivse esindamise eripärasid ja teisest küljest autoriõigust. ( 63 )

59. Esimese aspekti puhul seisneb märkimisväärne osa sellest väärtusest asjaolus, et festivalikorraldajatel ei ole kohustust pöörduda eraldi autoriõiguste omanike poole seoses teostega, mida nad kavatsevad esitada, ega pidada nende kõigiga üldsusele edastamise litsentsi kohta läbirääkimisi, vaid neil on esindava organisatsiooni näol olemas üksainus vahendaja. SABAMi poolt teiste esindavate organisatsioonidega sõlmitud vastastikkuse lepingud võimaldavad muu hulgas teha ainulitsentsi kaudu kättesaadavaks ka välismaiste organisatsioonide repertuaari. Autoriõiguste kollektiivse esindamise süsteemi olemasolu ei tähenda üksnes selget aja ja ressursside kokkuhoidu, vaid on selliste ürituste nagu need, mida korraldavad W.W ja WCD‑sugused äriühingud, toimimiseks vajalik tingimus.

60. Teise aspekti puhul sõltub festivalikorraldajatele kättesaadavaks tehtud muusikateoste majanduslik väärtus kasumist, mida nad nõustuvad (või nähakse ette, et nõustuvad) teenima. Nagu kohtujurist Trstenjak oma ettepanekus kohtuasjas Kanal 5 ( 64 ) rõhutas, on täiesti tavaline, et autoriõiguste kasutamiseks litsentsi andmise eest nõutakse tasu, mis moodustab osa käibest, mis saadi tootega, mille loomiseks autoriõigust kasutati. Selle aluseks on idee, et autor peab saama mõistliku osa käibest, mis tekkis tema teose kasutamisest.

61. Seda ideed kajastab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika, millele on juba eespool viidatud, ning mille kohaselt tuleb pidada autoriõiguse tavaliseks teostamiseks autoriõigusi esindava organisatsiooni poolt kaitstud muusikateoste esindamise eest tasu nõudmist, mille summa arvutatakse kasutaja käibe põhjal. ( 65 ) Nii väljendavad kasutaja käibe põhjal arvutatud tasud põhimõtteliselt põhjendatud seost osutatud teenuse majandusliku väärtusega. ( 66 )

62. Kindlasti sõltub sellise ürituse nagu muusikafestival ( 67 ) käive küllaltki suurel määral asjaoludest, mis ei ole seotud autoriõigusega kaitstud teoste üldsusele edastamisega, sealhulgas eelkõige esinejate kvaliteet ja kuulsus, ürituse toimumise koht, kujundus, valgustus, teenused, mida üritusega paralleelselt osutatakse, või ürituse populaarsus – kõik on asjaolud, mis sõltuvad suures osas (kui ka mitte täielikult) korraldajate jõupingutustest ja tekitavad kulusid, mis ei ole seotud kollektiivse esindamise organisatsioonile võlgnetava tasuga ja millel puudub peaaegu selgelt otsene seos viimase osutatud teenusega.

63. Siiski näib mulle esmapilgul, ilma nende asjaolude olulisust vähendamata – kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev selle kohta lõplikku sisulist otsust tegema –, et ei saa eitada, et muusika on põhikohtuasja kostjate pakutud „toote“ põhiosa ja esmane faktor, millega suurendada publiku arvu, keda üritus kõnetab. Teiseks märgin, et käibel põhinev süsteem on autoriõiguste valdkonnas ja üldisemalt intellektuaalomandiõiguste puhul tavaline ning seda ka juhul, kui litsentsitud autoriõigus ei moodusta lõpptoote, mida see realiseerida võimaldab, peamist eset. ( 68 ) Kolmandaks, nagu juba märgitud, kiitis Euroopa Kohus sellise tasusüsteemi heaks kohtuotsuses Kanal 5 ka selliste kasutajate puhul nagu telekanalid, kelle käive võib – ka suures osas – sõltuda kaitstud muusikateoste kasutamisega mitteseotud teguritest. ( 69 ) Neljandaks näib mulle, et põhikohtuasjas kostjate esitatud argumendid võivad üldjuhul puudutada erinevat tüüpi muusikakasutajaid, ka intensiivseid kasutajaid, kelleks on näiteks diskoteegid, kelle edu sõltub suures osas ka asjaoludest, mida võiks pidada muusikast kaugeteks, näiteks kujundus, valgustus, asukoht, toidu ja jookide kvaliteet, kliendid, DJ-de maine jne. Eelkõige, nagu SABAM õigesti märkis, ei tähenda üksnes asjaolu, et sellistele üritustele nagu need, mida W.W ja WCD organiseerivad, pileti ostmise otsust mõjutavad lisaks muusikale muud faktorid, automaatselt seda, et autoriõigustega kaitstud muusikateoste kättesaadavaks tegemisel puudub majanduslik väärtus tariifistruktuuri tõttu, mis kehtestab tasu arvutamise alusena piletimüügi tulu.

64. Märgin lisaks, et tariif 211 – mida, nagu SABAM õigesti leiab, tuleb hinnata tervikuna – mitu tegurit aitavad leevendada asjaolu, et tasu arvutamise alus on käive, ja võimaldavad teataval viisil arvestada asjaoluga, et tulu suurus ei sõltu üksnes muusika väärtusest, seda vähemalt mitte otseselt proportsionaalsel viisil.

65. Eeskätt, nagu eespool näidatud, moodustab piletimüügitulu põhikohtuasjade kostjate korraldatavate ürituste toodetud käibest vaid osa, mitte ei ole nende kogukäive. Selle kohta märgin, et SABAM täpsustas kohtuistungil – ilma et põhikohtuasja kostjad oleksid sellele vastu vaielnud –, et see osa käibest, mida võetakse nendele kuuluva tasu arvutamisel arvesse, võrdub ligikaudu 35% ja 50% kogukäibest, mille Tomorrowland ja Wecandance vastavalt saavutasid. Teiseks on põhisummad, mis vastavad piletimüügist saadud tulule või artistidega seotud eelarvele, jagatud 8-ks (või 9-ks) astmeks, millele kohaldub alanev määr vahemikus 6–2,5%. Sel viisil väheneb kõnealuse summa kasvades põhisumma, mis vastab SABAMile võlgnetavale tasule. Kolmandaks on ette nähtud nii arvutatud tasule kohaldatavate soodustuste süsteem, mis lubab – isegi kui üksnes kindlasummaliselt – arvestada üritusel tegelikult kasutatud SABAMi repertuaari mahtu. Viimasena esitas SABAM kohtuistungil väite – mille kohta põhikohtuasjade kostjad samuti vastuväiteid ei esitanud –, et nimelt selleks, et arvestada festivalide eripäradega, algab sellistele üritustele kohaldatav alanev määr väiksemast maksimumist (6%) võrreldes sellega, mis on ette nähtud sarnastele üritustele, nagu kontserdid (8%). ( 70 )

66. Leian, et nii nagu ürituse käibe alusel arvutatud tasudel, on põhimõtteliselt ka tasudel, mis arvutatakse artistidega seotud eelarve põhjal – vastupidi sellele, mida väidavad põhikohtuasja kostjad – põhjendatud seos SABAMi osutatud teenuse majandusliku väärtusega osas, milles see kuluartikkel võib olla otsene märk kaitstud muusikateoste edastamisega seotud komponendi tähtsusest ürituse korraldamisel.

67. Eeltoodud põhjustel ei näita asjaolu, et SABAMi kehtestatud tasumudel kasutab tasude, mis võlgnetakse tema repertuaari kuuluvate muusikateoste üldsusele edastamise eest, arvutamise alusena teatavat protsenti käibest või seda osa käibest, mis saadi üritusel, mille käigus selline edastamine aset leidis, või alternatiivina artistidega seotud eelarvet, iseenesest ebaõiglaste hindade olemasolu, ja vastupidi sellele, mida näivad väitvat põhikohtuasjade kostjad, ei võimalda see veelgi enam sellise kuritarvituse olemasolu kindlaks teha.

68. Sama kehtib minu arvates põhimõtteliselt ka osas, mis puudutab võimatust arvata maha põhisummadest, mis arvutatakse piletimüügist saadud käibe osa või artistidega seotud eelarve alusel, „muusikaga otseselt mitteseotud“ kulud. Sõltumata kaalutlusest, et kõnealuste ürituste olemust arvestades on väga keeruline hinnata, milliseid kulusid võib pidada muusikaga otseselt mitteseotuks (kas need on näiteks kulud, mis tagavad helikvaliteedi, ja mitte valgustusega seotud kulud?), sõltub nende kulude mõju arvutusaluseks võetud käibeosale (käesoleval juhul piletimüügist teenitud tulu) ürituse korraldajate otsustatud jaotusest ja seega teguritest, mis jäävad SABAMi kontrolli alt täielikult välja. Lisan ka, et Euroopa Kohus kinnitas kohtuotsustes Basset ja Tournier, et brutokäibel põhinevad tasusüsteemid on õiguspärased. Samuti arvutas STIM kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Kanal 5, oma tasu üldsusele adresseeritud telesaadete edastamisest või teise võimalusena reklaamilõikudest ja/või liitumislepingutest saadud tulu põhjal, lubades üksnes teatavate kulude mahaarvamist. ( 71 )

69. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab niisiis kõiki asjakohaseid asjaolusid arvesse võttes hindama, kas tariif 211 kohaldamine võib osas, milles see kehtestab tasu arvutamise alusena piletimüügist saadava tulu või teise võimalusena artistidega seotud eelarve, võimaldades nendest summadest maha arvata üksnes teatavad kulud, põhjustada ebaõiglaste hindade rakendamise.

70. Selleks et kõnealune kohus saaks ülemäärast laadi hindade olemasolu kinnitada, peab ta – nagu tuleneb käesoleva ettepaneku punktidest 29–38 – võrdlema SABAMi poolt tariif 211 alusel nõutava tasu taset võrdlushinnaga, mis määratakse kindlaks talle kättesaadavate analüüsimeetodite põhjal, mis on kõnealuses kohtus poolelioleva menetluse kõiki asjaolusid arvestades kõige asjakohasemad. Nende tasude ülemäärane laad leiaks kinnitust juhul, kui sellest võrdlusest selguks, et viidatud tasude ja arvesse võetud võrdlushinna vahel esineb tuntav ja kestev erinevus, millel puudub objektiivne põhjendus.

71. Selle etapi analüüsist väljajätmine oleks sisuliselt sama, kui tunnustada seda, et turgu valitseva ettevõtja pakutud toodete või osutatud teenuste eest nõutava tasu teatav arvutusmeetod viib automaatselt ülemääraste hindade kehtestamiseni, sõltumata nende hindade tegelikust suurusest. Minu arvates on selline käsitlusviis, kui mõned erijuhtumid välja arvata, metoodiliselt vale ja võib konkreetsel juhul viia paradoksaalse tulemuseni, et ettevõtja jäetakse ilma vabadusest kehtestada teatav arvutusmeetod, isegi kui selle kohaldamisel saadud hinnad ei ole konkurentsivõimelisest tasemest kõrgemad.

72. Analüüsimeetodite hulgas, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus võib arvesse võtta, välistades eeltoodud põhjendustel United Brandsi kontrolli raames ette nähtud hindade-tootmiskulude analüüsi ja SABAMi tegeliku monopoli tõttu võrdluse konkurentide kehtestatud hindadega, tõuseb eelkõige esile geograafiline võrdlus, mille peab läbi viima vastavalt Euroopa Kohtu otsuses AKKA kehtestatud tingimustele. Vaatamata sellele, et kohtuistungil selgus, et SABAM ei ole oluliselt muutnud tasu suurust, mida ta nõuab oma repertuaari kuuluvate muusikateoste festivalikorraldajatele kättesaadavaks tegemise eest, ( 72 ) võib osutuda sobivaks ka ajaloolise tõlgenduse kasutamine, mis võimaldab anda dünaamilise ülevaate põhikohtuasja kostjate poolt konkreetsel juhul makstud tasude suuruse arengust. Selles osas ma ei välista, et kui üldse ei võeta arvesse teatavate kulude – eelkõige need, mis tulenevad seaduses sätestatud eeskirjade kohaldamisest, näiteks turvanõuete ja keskkonnakaitsemeetmete kasutuselevõtmisega seotud kulud – kasvamist, kui see on tõendatud, ja selliste kulude toimet, kui see on tõendatud, summadele, mis võetakse esindamise organisatsiooni tasude arvutamise aluseks, võib see olla märk ebaõiglastest hindadest osas, milles see väljendub tasude olulises suurenemises, ilma et sellega kaasneks vastutasu kasutajatele ja et seda põhjendaks SABAMi kulude suurenemine. Viimasena võib sobivaks osutuda ka võrdlus tasudega, mida SABAM nõuab sarnaste teenuse eest, mis tuleb võimalusel kindlaks teha objektiivsete kriteeriumide põhjal hindamise käigus, mille läbiviimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

4. Eelotsuse küsimuse esimene osa

73. Eelotsuse küsimuse esimeses osas küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks võib pidada on asjaolu, et autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, millel on teatavas liikmesriigis tegelik monopol, rakendab muusikaürituste korraldajatele muusikateoste üldsusele edastamise õiguse eest tasumudelit, mis kasutab astmelist kindlasummalist tariifi, ja mitte tariifi, mis arvestaks selle organisatsiooni kaitstava repertuaari täpset mahtu, mida ürituse käigus esitati.

74. Ka siinkohal ei vaielda põhikohtuasjas otseselt tasu suuruse üle, vaid teatava arvutusmeetodi rakendamise üle, mis oleks iseenesest kuritarvituslik, kuna sel puudub autoriõiguste esindamise organisatsiooni osutatud teenusega põhjendatud seos.

75. W.W ja WCD arvates tuleneb kohtuotsustest Kanal 5 ja OSA, et autoriõiguste esindamise organisatsioonide tasu määratlemine peab arvestama nende organisatsioonide repertuaari kuuluvate teoste tegelikku kasutamist. Need ühendused väidavad eelkõige, et on olemas mitu tehnikat, mis võimaldavad täpselt ja eksimisvõimaluseta kindlaks teha tegelikult esitatud muusikateosed ja seega esindamise organisatsiooni repertuaari mahu, mida tegelikult kasutati. Nad viitavad konkreetselt Hollandi ettevõtja DJ Monitor väljatöötatud programmile. Nende tehnikate kasutamine ei tekitaks SABAMile täiendavaid kulusid, vähemalt mitte ülearusel määral, arvestades. et ta peaks igal juhul analüüsima esitatud teoste nimekirja, et õigustatud isikute vahel tasu jaotada. SABAM ei nõustu üldkohaldatavusega, mille W.W ja WCD kohtuotsusele Kanal 5 omistavad. See kohtuotsus puudutab ainult telekanaleid, st sellises sektoris tegutsejaid, milles muusikateoste kasutamise ulatus varieerub, ja mitte ettevõtjaid nagu W.W ja WCD, kelle üritused keskenduvad muusikale. SABAM leiab, et kuigi viidatud isikute võlgnetavaid tasusid on asjakohane arvutada varieeruvat maksumäära rakendades, mis oleneb esitatud muusikateoste mahust, võib selliste muusikaürituste puhul nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas, tasu väljendada samuti fikseeritud protsendina käibest või varieeruva kindla summana.

76. Põhikohtuasja poolte seisukohti arvestades tuleb eelkõige selgitada kohtuotsuse Kanal 5 kohaldamisala, mida viidatud pooled erinevalt tõlgendavad. Tuletan meelde, et kõnealuses kohtuotsuses täpsustas Euroopa Kohus, et tariifide puhul, mida arvutatakse telekanalite tulude ja televisioonis edastatud muusika mahu põhjal, võib olla tegemist kuritarvitusega juhul, kui „on olemas teine meetod, millega on võimalik täpsemalt identifitseerida ja arvuliselt kindlaks määrata nende teoste kasutamine ja publik ning selle teise meetodiga oleks võimalik saavutada sama muusikaautorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitse õiguspärane eesmärk, suurendamata siiski ebaproportsionaalselt lepingute ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve haldamise kulusid“. ( 73 )

77. Nagu juba eespool märkisin, on Euroopa Kohus korduvalt kinnitanud sellise kaitstud muusikateoste kättesaadavaks tegemise tasusüsteemi õiguspärasust, mille korral summa arvutatakse kasutaja käibe alusel ja seda nii kasutajate puhul, kelle tegevus sõltub muusikateoste kasutamisest, nagu diskoteegid kohtuotsustes Basset ja Tournier, kui ka kasutajate puhul, kelle kasutamise ulatus varieerub vastavalt muudele faktoritele, nagu telekanalid kohtuotsuses Kanal 5.

78. Ülaltoodut silmas pidades rõhutan, et juba kohtuotsuses Tournier, nimelt viitega sellistele muusikat ulatuslikult edastavatele kasutajatele nagu diskoteegid, ja kontekstis, milles keskenduti nn blankett licensing’i – mis seisneb esindamise organisatsiooni kogu repertuaari kättesaadavaks tegemise eest fikseeritud tasu ettenägemises, kaitstud muusikateoste tegelikust kasutamisest sõltumata – seaduslikkusele, täpsustas Euroopa Kohus, et kui makstava tasu üldine või kindlasummaline laad ei viita automaatselt ebaõiglaste hindade keelu rikkumisele, võib olla sellegipoolest tegemist kuritarvitusega juhul, kui on olemas alternatiivsed meetodid, mis pakuvad autoriõiguste omanike huvidele lisakulutusteta samaväärset kaitset. ( 74 ) Lisaks on Euroopa Kohus mitmel korral kinnitanud, et kaitstud teoste üldsusele kättesaadavaks tegemise korral on autoriõiguste omaniku ja tema õigusjärglaste õigustatud huvides arvutada võlgnetavaid tasusid edastamiste tegeliku või tõenäolise arvu alusel. ( 75 ) Lisaks märgin, et vaatamata sellele, et kohtujurist Trstenjak eristas kohtuotsuses Kanal 5 telekanalite olukorda muusikat ulatuslikult kasutavate isikute olukorrast, leides, et ainult esimesel juhul on kindlaksmääratud protsendil põhinev tasu arvutamise meetod õigusvastane, põhjendas Euroopa Kohus vajadust arvutada tasu tegelikult kasutatud muusika mahu alusel mitte seoses telekanalite olemusega, vaid üldisemalt vajadusega tagada tasu ja osutatud teenuse väärtuse vahel nõutav seos ning kaitsta õiguste omanike huve. ( 76 )

79. Seega leian eeltoodud kaalutlustel nii nagu komisjon, et Euroopa Kohtu praktikas on välja kujunenud põhimõte, mille kohaselt juhul, kui autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonil, mis on liikmesriigis turgu valitsevas seisundis, on vabadus arvutada talle muusikateoste taasesitamise eest võlgnetava tasu summa kasutaja saavutatud käibe alusel ja kehtestada, et see tasu vastab selle käibe varieeruvale osale, mis sõltub kasutatud muusika mahust, kuid mida arvutatakse kindlasummalise tariifina, võib selle arvutusmeetodi puhul sellegipoolest olla tegemist turgu valitseva seisundi kuritarvitusega juhul, kui on alternatiivseid meetodeid, mis võimaldavad arvutada täpselt nii kasutatud muusikateosed kui ka publiku arvu. Sellised meetodid peavad tagama sama muusikaautorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitse ja mitte suurendama oluliselt kollektiivse esindamise organisatsiooni kulusid. See põhimõte kohaldub nii kasutajatele, kelle tegevus sõltub täielikult või valdavas osas muusika kasutamisest, kui ka kasutajatele, kelle puhul kasutamise maht on väiksem ja varieerub.

80. Vaidlust ei ole selles, et tariifi 211 – nii versioonis, mis on kohaldatav põhikohtuasja asjaoludele ja põhineb 1/3–2/3 korral, kui ka 2018. aastal muudetud versioonis, mille aluseks on 10% suurused vahemikud – määrab suurema või väiksema ligikaudsusega kindlasummalisena SABAMi repertuaari mahu, mida kasutati tegelikult ürituste ajal, millele seda tariifi rakendatakse. Kahest versioonist esimese alusel võis täieulatuslikust tariifist soodustust saada tingimusel, et ürituse korraldajate edastatud nimekirjas viidatud teostest vähemalt kolmandik ei kuulu SABAMi repertuaari. Sellest lävendist madalamal ei olnud ühtki soodustust ette nähtud. Kuna tasu ei olnud ette nähtud ainult juhuks, kui selles nimekirjas ei olnud ühtegi SABAMi repertuaari kuuluvat teost, siis võis põhimõttelisest ka ainult ühe SABAMi kaitstud teose esitamine tuua kaasa täieulatuslikust tariifist kolmandiku rakendamise. Lisaks, kui SABAMi repertuaari kuuluvad muusikateosed vastasid täpselt ühele või kahele kolmandikule nendest, mida ürituse korraldajad kavatsesid esitada, siis rakendas SABAM tariifist vastavalt kahte kolmandikku või tariifi täies ulatuses. Tariifi teise versiooni alusel asendati kolm 33% suurust vahemikku kümne 10% suuruse vahemikuga, vähendades siiski soodustusi vastavalt SABAMi repertuaari kuuluvate muusikateoste mahule, mida tegelikult esitati, kuigi see maht määratakse jätkuvalt kindlasummaliselt.

81. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb eespool viidatud kohtuotsuste Tournier ja Kanal 5 põhjal hinnata, arvestades käesoleva kohtuasja kõiki asjaolusid: a) kas on olemas meetodid, mis võimaldavad identifitseerida suurema täpsusega SABAMi kaitstud muusikateosed, mida ürituse käigus esitati (kuna SABAMi tasu arvutatakse piletimüügitulu põhjal, ei teki publiku identifitseerimise küsimust), b) kas need meetodid tagavad nende teoste autoriõiguste omanike huvide samaväärse kaitse ja c) kas nende meetodite kohaldamine ei suurenda ülemääraselt SABAMi kulusid, eelkõige mis puudutab lepingute ja kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve haldamist.

82. Asjakohaste tegurite hulka, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab arvesse võtma selleks, et hinnata eespool nimetatud punktidest esimest, kuuluvad minu arvates: a) tegelikult esitatud muusikateoseid ja kasutatud tehnoloogiat puudutavate andmete kättesaadavus; ( 77 ) b) nende andmete ja tehnoloogiate usaldusväärsus ( 78 ) ja c) andmete saamise ajastatus. ( 79 ) Mis puudutab W.W ja WCD mainitud digitaalsete tehnoloogiate usaldusväärsust, siis märgin – tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib –, et SABAM viitas oma kirjalikes seisukohtades, et põhikohtuasjades kõne all olevatel 2015. ja 2016. aasta festivalidel kasutatud programm ei tundnud ära ligikaudu 8% esitatud muusikapaladest, sellistel tehnoloogiatel on miksitud teoseid raske ära tunda ja igal juhul ei saa neid kasutada otseesituses muusika jaoks.

83. Käesoleva ettepaneku punktis 81 viidatud teise punkti kontrollimisel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama SABAMi kasutatud tasuarvutusmeetodi eeliseid ja puudusi, arvestades konteksti, milles seda tasu nõutakse. Selles osas tunduvad mulle kolm järgnevat faktorit eriti asjakohased. Esimesena tuleb kaaluda, milline on SABAMi repertuaari kuuluvate muusikateoste, mida tavaliselt põhikohtuasjas käsitletavate ürituste ajal esitatakse, osakaal võrreldes kogu kasutatud muusika mahuga. Välistatud ei ole, et asjakohaseid vastanduvaid huve arvestades on eelistatav siiski kindlasummaline meetod, juhul kui peaaegu kõik seda tüüpi ürituste raames esitatud teosed kuuluvad autoriõiguste esindamise organisatsiooni repertuaari. Selle kohta märgin, samuti tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib, et SABAM väitis oma kirjalikes seisukohtades, ilma et W.W ja WCD oleksid sellele vastu vaielnud, et ligikaudu 80–90% nende äriühingute korraldatud festivalidel esitatud muusikast pärineb tema repertuaarist. Teiseks on vaja hinnata, milline on alternatiivsete meetodite kasutamise toime tasu saamise kiirusele. Nagu väidab SABAM, on võimalik, et esitatud teoste äratundmisvigade tõttu tekivad esindava organisatsiooni ja ürituse korraldaja vahel vaidlused, mis võivad põhjustada tasu saamise edasilükkumist, kahjustades nende õiguste omanikke. ( 80 ) Kolmandaks tuleb hinnata, milline võimalik toime on SABAMi kehtestatud astmelisest kindlasummalisest meetodist (selle kahes versioonis) loobumisel omanike huvidele, arvestades selle organisatsiooni poolt kasutatavat õiguste jagamise süsteemi ja SABAMi kulustruktuuri.

84. Mis puudutab käesoleva ettepaneku punktis 81 viidatud viimast punkti kulude kohta, märgin, et erinevalt kohtuotsuses Tournier kasutatud sõnastusest, mis näis välistavat kõik organisatsiooni haldamise või järelevalvega seotud kulude suurenemised, täpsustati kohtuotsuses Kanal 5, et arvutusmeetodi kasutamine, mis võimaldab esitatud muusikateosed täpselt identifitseerida, ei tohi neid kulusid „ebaproportsionaalselt“ suurendada. ( 81 ) Kui sellisele süsteemile üleminek võib SABAMi kulusid suurendada, siis peab see suurenemine olema väike ja seda peab saama tasakaalustada eelistega, mida see süsteem muusikaürituste korraldajatele annab. Ülemäärane suurenemine võib mõjutada autoritele ja nende õigusjärglastele makstavate tasude suurust ja neid vähendada. Põhikohtuasjades kinnitavad W.W ja WCD, et nemad kannaksid muusikateoste äratundmise digitaalsete tehnikate kasutamisega seotud kulud, mis SABAMi arvates on märkimisväärsed, ning seega ei tooks need SABAMi jaoks kaasa lisakulutusi. Kui selline asjaolu leiab kinnitust, ( 82 ) tuleks kontrollida, milline ulatus on kulul, mis tuleneb SABAMi repertuaari identifitseerimisega seotud võimalikest vigadest või vaidlustest, millele viimane oma kirjalikes seisukohtades viitab. Mulle ei näi seevastu otsustav SABAMi esitatud argument, mille kohaselt ainult mõned muusikaürituste korraldajad oleksid suutelised kandma kulud, mis on seotud uute digitaalsete tehnikate kasutamisega, ja et teiste puhul jääksid need kulud tema kanda, kuna miski ei takista SABAMil rakendada erinevatele klientide kategooriatele erinevaid arvutusmeetodeid, kui selline eristamine on põhjendatud ja mittediskrimineeriv.

85. Juhul kui käesoleva ettepaneku punktis 81 viidatud kontrollide tulemus on positiivne, võib SABAMi tasumudel viia ELTL artikli 102 teise lõigu punktis a sätestatud ebaõiglaste hindade ja tingimuste kehtestamise keelu rikkumiseni. Tasumudel, mis põhineb astmelistel kindlasummalistel tariifidel, mis ei võta arvesse kaitstud muusikateoste tegelikku kasutamist, viitab juhul, kui on olemas võimalus määratleda täpselt (või veel täpsemalt) sellise kasutamise (ja publiku) mahtu, et suurem või väiksem osa selle organisatsiooni nõutavast tasust ei vasta tegelikult osutatud teenusele. ( 83 )

86. Sellele vaatamata ei leia ma, et Euroopa Kohus soovis kohtuotsustes Tournier ja Kanal 5 kehtestada automaatse mehhanismi, mille alusel on kõnealuse tasumudeli kehtestamise tagajärjeks – neis kohtuotsustes täpsustatud asjaoludel ja esindamise organisatsiooni põhjenduste puudumisel – kindlasti ebaõiglaste hindade olemasolu tuvastamine.

87. Nagu ma juba käesoleva ettepaneku punktides 70 ja 71 märkisin, ei saa ülemääraste hindade olemasolu automaatselt eeldada selle põhjal, et turgu valitsevas seisundis ettevõtja toodete või tema osutatavate teenuste hinna arvutamiseks on kehtestatud teatav meetod, vaid seda peab kinnitama nende hindade ja võrdlushindade võrdlev analüüs.

88. Ainult juhul, kui selgub, et sellise arvutusmeetodi kohaldamine viib konkreetselt igasuguse põhjendatud seose välistamiseni osutatud teenuse hinna ja majandusliku väärtuse vahel, ei ole võrdlev analüüs vajalik.

89. Selle kontrolli tegemine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. Mis puudutab võrdlusmeetodeid, mida see kohus võib põhikohtuasjade olukorras kasutada, viitan käesoleva ettepaneku punktile 72.

V. Kokkuvõte

90. Eespool esitatud põhjendustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Ondernemingsrechtbank Antwerpi (Antwerpeni kaubanduskohus) esitatud eelotsuse küsimusele järgnevalt: ELTL artikli 102 teise lõigu punkti a tuleb tõlgendada nii, et autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, millel on liikmesriigis tegelik monopol, ei kuritarvita ebaõiglasi hindu kehtestades oma turgu valitsevat seisundit üksnes seetõttu, et ta kehtestab tasumudeli, mille alusel arvutatakse tema repertuaari kuuluvate autoriõigustega kaitstud muusikateoste festivalil üldsusele kättesaadavaks tegemise eest nõutav tasu nii, et piletimüügist saadavale tulule või artistidega seotud eelarvele kohaldatakse alanevat tariifimäära, andmata võimalust maha arvata selle organisatsiooni osutatud teenusega otseselt mitteseotud kulusid, ja nähes ette soodustuste süsteemi, mis põhineb kindlasummaliste astmete kasutamisel, arvestamaks festivali ajal tegelikult esitatud muusikateoste mahtu. Sellele vaatamata ei ole välistatud, et sellise tasumudeli rakendamine võib viia ebaõiglaste tasude kehtestamiseni, eelkõige juhul, kui leidub muu meetod, mis võimaldab tegelikult esitatud muusikateoseid ja nende arvu veel täpsemalt identifitseerida, ja kui see meetod aitab saavutada sama seaduslikku eesmärki, ehk muusikaautorite, heliloojate ja muusikakirjastajate huvide kaitset, suurendamata seejuures ebaproportsionaalselt kulusid, mis tekivad seoses lepingute haldamise ja autoriõigusega kaitstud muusikateoste kasutamise järelevalve teostamisega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kõiki poolelioleva kohtuasja asjaolusid arvesse võttes hinnata, kas need tingimused on täidetud, ja kui see on nii, siis hinnata, kas ebaõiglaste tasude kehtestamist kinnitavad muud näitajad, mis tulenevad eelkõige võrdlusest teistes liikmesriikides kohaldatavate tasudega, mida korrigeeritakse ostujõu pariteedi indeksi kaudu, võrdlusest sama esindava organisatsiooni minevikus rakendatud tasudega või võrdlusest kõnealuse organisatsiooni sarnastele teenustele kehtestatud tasudega.

( 1 ) Algkeel: itaalia.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv 2014/26/EL autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste kollektiivse teostamise ning muusikateose internetis kasutamise õiguse multiterritoriaalse litsentsimise kohta siseturul (ELT 2014, L 84, lk 72).

( 3 ) Vt eelkõige direktiivi 2014/26 põhjendused 7, 8, 9 ja 55.

( 4 ) Vt direktiivi 2014/26 artikli 1 esimene lause.

( 5 ) Belgisch Staatsblad/Moniteur belge, 26.6.2017.

( 6 ) Toimikust nähtub, et kuigi mõiste „festival“ tariif 211 erinevates versioonides erineb, on see alati viidanud selliste järjestikuste kontsertide korraldamisele, kus esinevad vähemalt viis bändi või artisti päevas, igaüks oma programmiga. Mõnel juhul nõutakse ühist temaatikat või iga-aastast toimumist.

( 7 ) Toimikust tuleneb, et tariifi 211 aastate 2014 ja 2016 versioonides määratleti artistidega seotud eelarve mõistet kui summat, mis anti artistide käsutusse nende programmi teostamiseks. 2017. aasta versiooni lisati ka tehnilised kulutused valgustusele ja helile, mis artistidele hüvitati.

( 8 ) 2017. aasta versioonis lisandusid kulutused ühistranspordile.

( 9 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et SABAMi poolt W.W ja WCD vastu esitatud hagisid ei liidetud, kuid neis tehakse üks otsus.

( 10 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et SABAMi ja W.W vahel on alates esimestest Tomorrowlandi festivalidest olnud vaidlus SABAMile võlgnetava tasu üle. Pärast ühte 2008. aasta tehingut ja uut kohtuvaidlust 2015. aastal, mis puudutas 2011. ja 2014. aasta festivali, rahuldas Antwerpeni esimese astme kohus SABAMi maksenõude 2011. ja 2013. aasta Tomorrowlandi kohta. Selle kohtuotsuse järel sõlmisid SABAM ja W.W 30. juulil 2015 uue tehingu, mille esemeks oli lisaks 2011. ja 2013. aasta festivalile ka 2014. aasta festivali eest SABAMile võlgnetav tasu. Viidatud pooled leppisid eelkõige kokku selles, et 2014. aastat puudutavast summast kaks kolmandikku kantakse üle otse SABAMile ja üks kolmandik blokeeritakse pangakontol ajaks, mil kohtuasjas tehakse otsus selle kohta, milline oli kõnealuse festivali ajal SABAMi repertuaari kasutamise maht. Mis puudutab 2015. ja 2016. aastat, siis kuigi W.W nõustus algul SABAMi rakendatud tariifiga, siis vaidlustas ta hiljem SABAMi väljastatud arved. SABAM nõuab 194925,29 euro tasumist 2014. aasta festivali Tomorrowland eest, 259072,42 eurot 2015. aasta ja 283726,99 eurot 2016. aasta sama festivali eest, lisaks asjakohaseid intresse. SABAM nõuab samuti, et W.W teataks talle 2016. aasta festivalil müüdud VIP‑piletite arvu ja asjasse puutuva hinna. W.W esitab vastuhagi selleks, et esimese võimalusena tuvastataks, et ta ei võlgne SABAMile Tomorrowlandi 2014.–2016. aasta festivalide eest ühtegi summat, ja eesmärgiga saavutada 2014. aasta festivali suhtes sihtotstarbeliste vahendite vabastamine ning saada 2016. aasta festivali eest tagasi 16236,00 eurot. Teise võimalusena palub W.W, et nimetataks ekspert, selleks et teha kindlaks, millisel määral kasutati SABAMi repertuaari, mida esitati kõnealusel festivalil aastatel 2014–2016.

( 11 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et 2013. aasta festivalile kohaldas SABAM tariifi 105, ning alates festivali teist korda toimumisest tariifi 211. WCD kandis nõutud summad üle, kuid vaidlustas need hiljem. 2015. ja 2016. aasta festivalil kasutas WCD SABAMi repertuaari ilma loata. Seetõttu määras SABAM nende aastate festivale puudutavad summad, mille WCD samuti vaidlustas, oma arvutuste alusel. SABAM palub, et WCD-d kohustataks maksma 27359,04 eurot ja 38550,45 eurot, lisaks asjaomaseid intresse. WCD esitab vastunõude selleks, et SABAMi kohustataks hüvitama 7897,00 eurot ja 13349,78 eurot, lisaks asjaomaseid intresse.

( 12 ) W.W ja WCD viitavad eelkõige programmile „DJ Monitor“.

( 13 ) Brüsseli kaubanduskohtu presidendi otsuses heideti SABAMile ette ka festivalidele rakendatud tariifi suurendamist ligikaudu 37% võrra ja ülemäära kõrge miinimumtariifi rakendamist. SABAMilt nõuti välja ka viivis 5000 euro ulatuses päevas kuni 1000000 euro suuruse maksimumini juhul, kui kõnealust kohtuotsust ei täideta, vt https://www.rtbf.be/pure/article/detail_dans-leur-conflit-avec-la-sabam-les-festivals-obtiennent-gain-de-cause?id=9894749.

( 14 ) Farmaatsiasektoris on mitu riiklikku konkurentsiametit leidnud ebaausaid ja ebaõiglasi hinnatavasid, eelkõige Itaalias (juhtum Aspen, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Itaalia konkurentsiasutus) 29. septembri 2016. aasta otsus Aspeni asjas), Ühendkuningriigis (juhtum Pfizer/Flynn, Competition and Markets Authority 7. detsembri 2016. aasta otsus) ja Taanis (juhtum CD Pharma, Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen 31. jaanuari 2018. aasta otsus); Euroopa tasandil algatas komisjon 2017. aasta mais ametliku uurimise, mis puudutas Aspen Pharma poolt vähivastastele ravimitele EMP-s (välja arvatud Itaalia) ebaproportsionaalsete hindade rakendamist, vt ka komisjoni 28. jaanuari 2019. aasta aruanne nõukogule ja Euroopa Parlamendile „Konkurentsieeskirjade täitmise tagamine ravimisektoris (2009–2017)“, COM(2019) 17 final, punkt 4.2. Autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide kohta vt riiklike konkurentsiametite otsuste kirjelduste toimikut, mis on kättesaadav veebis: https://www.concurrences.com/fr/bulletin/special-issues/collecting-societies/collecting-societies-and-competition-law-an-overview-of-eu-and-national-case; Euroopa tasandi kohta vt käesoleva ettepaneku punktides 39–44 viidatud kohtupraktika.

( 15 ) C‑177/16, EU:C:2017:286 (edaspidi „kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas AKKA/LLA“).

( 16 ) 27/76, EU:C:1978:22.

( 17 ) Kõnealuse otsuse aluseks olnud kohtuasja ese oli sel perioodil banaaniturul maailma suurima kontserni United Brands Company (edaspidi „UBC“) esitatud apellatsioonkaebus ühe komisjoni otsuse peale, milles komisjon leidis muu hulgas, et hinnad, mille kontserni Euroopa filiaal oma teatavatele klientidele kehtestas, olid ülemäärast laadi. Komisjon jõudis sellisele järeldusele pärast seda, kui ta võrdles UBC kehtestatud hindu Saksamaa, Madalmaade, Taani, Belgia ja Luksemburgi turgudel ning Iirimaa turul kehtestatud hindu, millest selgus, et esimesed olid viimastest oluliselt kõrgemad.

( 18 ) 26/75, EU:C:1975:150, punkt 12.

( 19 ) Vt kohtuotsue United Brands, punkt 250. Seda määratlust on kasutatud arvukates hilisemates kohtuotsustes, vt nt 11. novembri 1986. aasta kohtuotsus British Leyland vs. komisjon (226/84, EU:C:1986:421, punktid 27 ja 28), 17. juuli 1997. aasta kohtuotsus GT-Link (C‑242/95, EU:C:1997:376, punkt 39), 17. mai 2001. aasta kohtuotsus TNT Traco (C‑340/99, EU:C:2001:281, punkt 46), 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus OSA (C‑351/12, EU:C:2014:110, punkt 88), 11. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Kanal 5 ja TV 4 (C‑52/07, EU:C:2008:703, punkt 28) ja hiljutine 14. septembri 2017. aasta kohtuotsus Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība (C‑177/16, EU:C:2017:689, punkt 35, edaspidi „kohtuotsus AKKA/LAA“).

( 20 ) Vt kohtuotsus United Brands, punkt 252. Vt ka kohtuotsus AKKA/LAA, punkt 36.

( 21 ) Selliseid kontrolle ei tohi läbi viia kumulatiivselt, vt 25. märtsi 2009. aasta kohtumäärus Scippacercola ja Terezakis vs. komisjon (C‑159/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:188, punkt 47).

( 22 ) Juba kohtuotsuses United Brands tunnistas Euroopa Kohus, vaatamata sisuliselt komisjoni kritiseerimisele selle eest, et komisjon ei olnud UBC kulubaasi analüüsinud, sõnaselgelt, et „tõenäoliselt on muid meetodeid […], et teha kindlaks, kas toote hind on ebaõiglane,“ vt kohtuotsus United Brands, punkt 253.

( 23 ) Vt 11. novembri 1986. aasta kohtuotsus British Leyland vs. komisjon (226/84, EU:C:1986:421, punktid 28 ja 29), milles kuluanalüüs oli muutunud kasutuks seetõttu, et hinnad olid tõusnud 600%, ilma et kulud oleksid selgelt kasvanud, koondades rõhuasetuse kehtiva hinna ja mineviku hinna vahelisele erinevusele.

( 24 ) Vt 11. novembri 1986. aasta kohtuotsus British Leyland vs. komisjon (226/84, EU:C:1986:421, punktid 28 ja 29).

( 25 ) Vt komisjoni 25. juuli 2001. aasta otsus, mis puudutas EÜ asutamislepingu artiklis 82 sätestatud menetlust (juhtum nr COMP/C‑1/36.915 – Deutsche Post AG – Rahvusvahelise posti jälgimine, põhjendus 160).

( 26 ) Vt selle kohta kaudselt 13. juuli 1989. aasta kohtuotsus Tournier (395/87, EU:C:1989:319, punkt 44).

( 27 ) Vt 11. novembri 1986. aasta kohtuotsus British Leyland vs. komisjon (226/84, EU:C:1986:421, punktid 28 ja 29).

( 28 ) Vt selle kohta kaudselt kohtuotsus United Brands, milles kritiseeriti komisjoni teostatud võrdlust UBC hindade kohta erinevate liikmesriikide turgudel ainult seetõttu, et võrdlusaluseks olev riigisisene turg oli valitud ekslike hinnangute põhjal.

( 29 ) Vt. 8. juuni 1971. aasta kohtuotsus Deutsche Grammophon Gesellschaft (78/70, EU:C:1971:59, punkt 19).

( 30 ) Vt ka 29. veebruari 1968. aasta kohtuotsus Parke Davis and Co. (24/67, EU:C:1968:11, lk 81) ning 5. oktoobri 1988. aasta kohtuotsus CICRA ja Maxicar (53/87, EU:C:1988:472), kuigi mõlemal juhul välistas Euroopa Kohus, et rikkumise tuvastamiseks piisab üksnes turgu valitsevas seisundis ettevõtja kehtestatud konkurentidega võrreldes kõrgemast hinnast, arvestades, et esimese tooted olid patenditud.

( 31 ) Vt 4. mai 1988. aasta kohtuotsus Bodson (30/87, EU:C:1988:225, punkt 31) ja hiljutine kohtuotsus AKKA/LAA, punkt 38.

( 32 ) Vt kohtuotsus AKKA/LAA, punktid 37 ja 38.

( 33 ) Vt 13. novembri 1975. aasta kohtuotsus General Motors Continental vs. komisjon (26/75, EU:C:1975:150, punkt 15).

( 34 ) Kui analüüsimeetod on kindlaks määratud, tuleb asjakohased võrdlusalused valida samuti, võttes arvesse kõiki asjaolusid, mis konkreetset juhtumit iseloomustavad. Vt nt kohtuotsus AKKA/LAA, punktid 41 ja 42, mille kohaselt võrdlusaluseks olevate turgude valik, mille alusel võrdlust korraldada, sõltub iga üksikjuhtumi konkreetsetest asjaoludest, vt ka 28. märtsi 1985. aasta kohtuotsus CICCE vs. komisjon (298/83, EU:C:1985:150, punktid 24 ja 25).

( 35 ) Vt kohtuotsus United Brands, punktid 254–261.

( 36 ) Vt kohtuotsus AKKA/LAA, punkt 49. Vt ka kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas AKKA/LAA, punkt 36.

( 37 ) Selle kohta väljendas Euroopa Kohus hiljuti oma arvamust kohtuotsuses AKKA/LAA, punktid 38 ja 43, mis puudutas võrdlust liikmesriigis autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsiooni kehtestatud ebaõiglaseks peetavate hindade ja nende hindade vahel, mida analoogsed organisatsioonid rakendavad ainult naaberliikmesriikides või teistest liikmesriikidest koosnevas suuremas valimis. Vt ka kohtuotsus C‑351/12, punktid 87–92.

( 38 ) Selles osas viitan kohtujurist Wahli analüüsile ettepanekus kohtuasjas AKKA/LAA, punktid 43–45.

( 39 ) Vt kohtuotsus AKKA/LAA, punktid 55 ja 56; vt samas tähenduses kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas AKKA/LAA, punkt 107.

( 40 ) Vt selle kohta hiljutine kohtuotsus AKKA/LAA, punkt 57.

( 41 ) Vt komisjoni 23. juuli 2004. aasta otsus, juhtum COMP/A.36.568/D3 – Scandlines Sverige AB vs. Port of Helsingborg.

( 42 ) Vt 29. veebruari 1968. aasta kohtuotsus Parke, Davis and Co. (24/67, EU:C:1968:11, lk 100), milles Euroopa Kohus leidis, et asjaolu, et patenditud toote hind on kõrgem kui patentimata toote hind, ei tähenda tingimata, et tegemist on kuritarvitusega; vt ka 5. oktoobri 1988. aasta kohtuotsus CICRA ja Maxicar (53/87, EU:C:1988:472, punkt 17).

( 43 ) Vt nt kohtuotsus AKKA/LAA, punkt 59.

( 44 ) Vt kohtuotsus AKKA/LAA.

( 45 ) Esindavate organisatsioonide tihti seaduslik monopol on üldjuhul tingitud sellest, et õiguste kasutajatel ja omanikel on muusikateoste kasutuslitsentside osas keeruline individuaalseid läbirääkimistingimusi pidada. Uute digitaalsete tehnoloogiate tekkimine näib selliste monopolide vältimatuse vähemalt osaliselt kahtluse alla seadvat, vt Lenard, T. M. ja White, L. J., Moving Music Licensing Into the Digital Era: More Competition and Less Regulation, kättesaadav veebis: https://techpolicyinstitute.org/wp-content/uploads/2015/12/moving-music-licensing-digital-era.pdf. Ka direktiiv 2014/26 sätestab õigusraamistiku, mis soodustab autoriõiguste esindamise turu suuremat konkurentsile avatust.

( 46 ) 402/85, EU:C:1987:197, punkt 19.

( 47 ) Vt punktid 15, 16, 18, 21.

( 48 ) Euroopa Kohtult ei palutud selgitust tasu suuruste kohta.

( 49 ) 395/87, EU:C:1989:319.

( 50 ) 110/88, 241/88 ja 242/88, EU:C:1989:326.

( 51 ) SACEM nõudis fikseeritud määraga 8,25% maksu diskoteegi käibest enne käibemaksu mahaarvamist.

( 52 ) Vt kohtuotsus Tournier, punktid 38 ja 42, ning kohtuotsus Lucazeau, punktid 25 ja 29.

( 53 ) Kohtuotsus Tournier, punkt 45. Kõnealusel juhul keeldus SACEM tegemast diskoteekidele kättesaadavaks üksnes seda osa oma repertuaarist, mida viimased tegelikult kasutasid.

( 54 ) C‑52/07, EU:C:2008:703.

( 55 ) Euroopa Kohus oli seisukohal, et see oli nii STIMi poolt Kanal 5-le ja TV 4-le rakendatud tariifi puhul. Kõnealune tariif koosnes teatavast protsendist nende telekanalite sellistest tuludest, mida telekanalid teenisid reklaamilõikudest või teise võimalusena reklaamilõikudest ja liitumislepingutest. Nimetatud protsent suurenes telekanali aastas edastatud muusika mahu suurenedes (st kaitstud muusikateose kasutamise kestus üksikutes saadetes, arvutatuna ühe aasta kohta), kuid mitte otseselt proportsionaalsel viisil. STIM nõustus mahaarvamistega müügikulude katmiseks ja Rootsi riigile kaabli kaudu edastamise eest võlgnetavateks kasutustasudeks; vt kohtujurist Trstenjaki ettepanek kohtuasjas Kanal 5 ja TV 4 (C‑52/07, EU:C:2008:491, punkt 9).

( 56 ) Vt kohtuotsus Kanal 5, punkt 40.

( 57 ) C‑351/12, EU:C:2014:110.

( 58 ) Vt kohtuotsus OSA, punktid 87 ja 88.

( 59 ) Vt kohtuotsus AKKA/LAA, punktid 36–38 ja 41.

( 60 ) Punkt 60.

( 61 ) Toimikust nähtub, et sponsorlusega seotud piletite hind arvutatakse nimiväärtuse põhjal või kui seda ei ole võimalik määrata, siis keskmise sissepääsuhinna alusel.

( 62 ) Vt eelkõige käesoleva ettepaneku punkt 29.

( 63 ) Vt selle kohta kohtuotsus Kanal 5, punktid 30 ja 31.

( 64 ) C‑52/07, EU:C:2008:491, punkt 60.

( 65 ) Vt kohtuotsus Basset, punktid 15, 16, 18 ja 21.

( 66 ) Vt selle kohta kohtuotsus Tournier, punkt 45, ja kohtuotsus Kanal 5, punkt 37.

( 67 ) Eelkõige vaidleb W.W vastu sellele, et Tomorrowlandi võiks määratleda „festivalina.“

( 68 ) Vt kohtujurist Trstenjaki ettepanek kohtuasjas Kanal 5, punkt 62.

( 69 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 42.

( 70 ) Selge on, et sellise elemendi toime hindamiseks tuleks võrrelda kahe tariifi struktuure tervikuna – ülesanne, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus igal juhul täitma peab.

( 71 ) Vt kohtujurist Trstenjaki ettepanek kohtuasjas Kanal 5, punkt 9, ja 4. joonealune märkus.

( 72 ) Nagu juba eespool märgitud (vt käesoleva ettepaneku 13. joonealune märkus), nähtub siiski, et Brüsseli apellatsioonikohtus pooleliolev menetlus puudutab muu hulgas nende tariifide hiljutist tõusu, mida SABAM festivalidele rakendab.

( 73 ) Vt kohtuotsus Kanal 5, punkt 40.

( 74 ) Vt kohtuotsus Tournier, punkt 45.

( 75 ) Vt 18. märtsi 1980. aasta kohtuotsus Coditel jt (62/79, EU:C:1980:84), kohtuotsus Tournier, punkt 12, ja kohtuotsus Kanal 5, punkt 38.

( 76 ) Vt kohtuotsus Kanal 5, punktid 36–38.

( 77 ) W.W ja WCD väidavad, et tavaliselt edastatakse SABAMile esitatavate teoste nimekiri. Kuna selle nimekirja edastamine on tariifist soodustuse saavutamise tingimus, kogub SABAM nimekirjas sisalduvaid andmeid ilma erilise sekkumiseta. Digitaliseeritud tehnoloogiate kasutamine võiks aga keerulisemaks osutuda.

( 78 ) Korraldajate poolt esitatavate teoste nimekirja edastamine nõuab festivali järelevalvet festivali toimumise ajal. Digitaalsete tehnoloogiate kasutamisega seda puudust põhimõtteliselt ei kaasne, siiski tuleb analüüsida ohtu, et ürituse käigus tekivad tehnilised probleemid.

( 79 ) Festivalil esitatavate teoste nimekiri tehakse SABAMile kättesaadavaks enne, kui kasutamine aset leiab. Digitaalsete tehnoloogiate kasutamine võimaldab seevastu andmed kättesaadavaks teha alles pärast ürituse toimumist.

( 80 ) SABAM juhib tähelepanu, et ta peab seaduses sätestatud 9-kuulise tähtaja jooksul, alates selle majandusaasta lõpust, mil autoriõiguste kasutamise eest tulu saadi, tasu omanike vahel jaotama.

( 81 ) Vt kohtuotsus Tournier, punkt 45, ja kohtuotsus Kanal 5, punkt 40.

( 82 ) SABAM kinnitab oma kirjalikes seisukohtades, et WCD väitis põhikohtuasjas, et sellised kulud peaks maha arvama kasumist, mida kasutatakse SABAMi tasu arvutamise alusena.

( 83 ) Vt selle kohta 10. detsembri 1991. aasta kohtuotsus Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90, EU:C:1991:464, punkt 19) ja 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland vs. komisjon (C‑385/07 P, EU:C:2009:456, punktid 141–147).