Liidetud kohtuasjad C-378/07–C-380/07

Kiriaki Angelidaki jt

versus

Organismos Nomarchiakis Autodioikisis Rethymnis ja Dimos Geropotamou

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Monomeles Protodikeio Rethymnis)

„Direktiiv 1999/70/EÜ — Tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klauslid 5 ja 8 — Tähtajalised töölepingud avalikus sektoris — Esimene või ainus leping — Järjestikused lepingud — Samaväärne juriidiline meede — Töötajate üldise kaitstuse taseme alandamine — Meetmed kuritarvituste vältimiseks — Sanktsioonid — Avalikus sektoris kehtiv absoluutne keeld muuta tähtajalisi töölepinguid määramata tähtajaga lepinguteks — Direktiivi ebaõige ülevõtmise tagajärjed — Kooskõlaline tõlgendamine”

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 4. detsembril 2008 I ‐ 3076

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 23. aprill 2009 I ‐ 3119

Kohtuotsuse kokkuvõte

Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas ära toodud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik võtab vastu niisugused siseriiklikud õigusnormid, mis näevad direktiivi 1999/70 ülevõtmiseks konkreetselt avalikku sektorit puudutavas osas ette nimetatud klausli lõike 1 punktides a–c nimetatud ennetavate meetmete rakendamise järjestikuste tähtajaliste töölepingute või -suhete kuritarvitusliku kasutamise vältimiseks, juhul kui siseriiklikus õiguses on juba olemas – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus – „samaväärne juriidiline meede” selle klausli mõttes, eeldusel et niisugused õigusnormid ei mõjuta ühelt poolt tähtajaliste töölepingute või -suhete kuritarvituslikku kasutamist ennetavate meetmete tõhusust, nagu see tuleneb mainitud samaväärsest juriidilisest meetmest, ja teiselt poolt peab olema järgitud ühenduse õigust, eelkõige kõnesoleva kokkuleppe klausli 8 lõiget 3. (vt punkt 87 ja resolutsiooni punkt 1)

Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas ära toodud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisuguste siseriiklike õigusnormide kohaldamine asjassepuutuva liikmesriigi ametiasutuste poolt, nii et järjestikuste tähtajaliste töölepingute uuendamist avalikus sektoris loetakse põhjendatuks „objektiivsete alustega” mainitud klausli mõttes ainult seetõttu, et nende lepingute sõlmimisel on aluseks võetud õigusnormid, mis võimaldavad niisuguste lepingute uuendamist, et katta teatavaid ajutisi vajadusi, samas kui tegelikult on need vajadused kindlad ja pikaajalised. Seevastu ei kuulu see klausel kohaldamisele esimese või ainsa tähtajalise töölepingu või -suhte sõlmimisel. (vt punkt 107 ja resolutsiooni punkt 2)

Uurides seda, kas tegemist on kaitsetaseme „alandamisega” direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas ära toodud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 mõttes, tuleb vaadelda kõiki neid õigusnorme, mis reguleerivad liikmesriigi õiguses töötajate kaitset seonduvalt tähtajaliste töölepingutega. Järelikult tuleb nimetatud klauslit tõlgendada nii, et selles mainitud kaitsetaseme „alandamise” uurimisel ei tule lähtuda mitte üksnes tähtajaliste töötajate suhtes kehtivast kaitsetasemest sellisena, nagu see on ette nähtud „samaväärse juriidilise meetmega” selle kokkuleppe klausli 5 lõike 1 mõttes, vaid ühtlasi niisugusest üldise kaitstuse tasemest, mis on asjassepuutuvas liikmesriigis ette nähtud nii töötajatele, kes on sõlminud järjestikuseid tähtajalisi töölepinguid, kui ka neile, kes on sõlminud esimese või ainsa tähtajalise lepingu. Lisaks tuleb klausli 8 lõike 3 ulatuse osas meenutada, et juba selle sõnastusest nähtub, et kaitsetaseme alandamine ei ole iseenesest raamkokkuleppega keelatud, kuid selleks, et kaitsetaseme alandamine kuuluks nimetatud klauslis sätestatud keelu alla, peab see olema ühest küljest seotud raamkokkuleppe „rakendamisega” ja teisest küljest puudutama tähtajaliste töötajate „üldise kaitstuse taset”. (vt punktid 120, 121, 123, 125 ja 126 ning resolutsiooni punkt 3)

Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas ära toodud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune siseriiklik õigusakt, mis erinevalt varasemast siseriiklikust õigusnormist ei näe enam ette, et juhul kui avalikus sektoris on tegemist järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutamisega, tuleb need ümber kvalifitseerida määramata tähtajaga lepinguteks või kehtestab selles suhtes nõude, et ümberkvalifitseerimiseks peavad olema täidetud teatavad kumulatiivsed ja kitsendavad tingimused, ning teiseks jätab nimetatud kokkuleppega kehtestatud kaitsemeetmete kohaldamisalast välja töötajad, kes on sõlminud esimese või ainsa tähtajalise töölepingu, kuna niisugused muudatused – mida peab kontrollima nimetatud kohus – puudutavad väikest osa tähtajalistest töötajatest või neid saab kompenseerida raamkokkuleppe klausli 5 lõikes 1 ette nähtud meetmete vastuvõtmine järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutamise ennetamiseks. Igal juhul ei tohi raamkokkuleppe rakendamine siseriikliku õigusaktiga viia selleni, et kaitse, mis oli siseriiklikus õiguskorras tähtajalistele töötajatele varem ette nähtud, väheneks tasemeni, mis ei vasta enam raamkokkuleppega ette nähtud minimaalse kaitse tasemele. Eelkõige on mainitud raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 kohaselt nõutud, et niisuguste õigusnormidega oleks järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist puudutavas osas kehtestatud tõhusad ja siduvad meetmed niisuguse kuritarvitusliku kasutamise vältimiseks ning ühtlasi piisavalt tõhusad ja hoiatava mõjuga sanktsioonid, et tagada nende ennetusmeetmete täielik toime. Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas need tingimused on täidetud. (vt punktid 177 ja 178 ning resolutsiooni punkt 4)

Tähtajalist tööd käsitlevat raamkokkulepet, mis on ära toodud direktiivi 1999/70 (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) lisas, tuleb tõlgendada nii, et kui asjassepuutuva liikmesriigi õiguskorras on olemas käsitletavat sektorit puudutavas osas muud tõhusad meetmed, et vältida ning vajadusel sanktsioneerida järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 mõttes, siis sellega ei ole vastuolus niisuguse siseriikliku õigusnormi kohaldamine, millega on üksnes avalikus sektoris ilma eranditeta keelatud muuta määramata tähtajaga töölepinguteks niisuguseid järjestikuseid tähtajalisi töölepinguid, mis on tegelikult sõlmitud tööandja kindlate ja pikaajaliste vajaduste katmiseks ning mida tuleb käsitleda kuritarvituslikena. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab sellegipoolest hindama seda, kuivõrd muudavad asjassepuutuvate siseriiklike õigusnormide kohaldamise tingimused ja tõhus rakendamine selle meetme niisuguseks, et seda saaks käsitleda adekvaatse meetmena avaliku sektori poolt järjestikuste tähtajaliste lepingute kuritarvitusliku kasutamise vältimiseks ja vajadusel niisuguse tegevuse sanktsioneerimiseks. Seevastu, kuna nimetatud raamkokkuleppe klausli 5 lõige 1 ei kuulu kohaldamisele töötajatele, kes on sõlminud esimese või ainsa tähtajalise töölepingu, siis ei pane see säte liikmesriikidele kohustust kehtestada sanktsioone juhtudeks, kui niisugune leping on tegelikult sõlmitud tööandja kindlate ja pikaajaliste vajaduste katmiseks. (vt punktid 189 ja 190 ning resolutsiooni punkt 5)