ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 82/9

Matthias Rathi 12. novembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 8. septembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-374/06: Matthias Rath versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-489/08 P)

(2009/C 82/17)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Matthias Rath (esindajad: advokaadid S. Ziegler, C. Kleiner ja F. Dehn)

Teised menetluspooled: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Hageja nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 8. septembri 2008. aasta määrus kohtuasjas T-374/06;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt ja menetlusse astujalt.

Väited ja peamised argumendid

Esimese Astme Kohus kinnitas oma määruses esimese apellatsioonikoja seisukohta, et toidulisandite ja mitte-meditsiiniliste dieettoodete osas esineb apellandi taotletava sõnamärgi „EPICAN” ja varasema ühenduse sõnamärgi „EPIGRAN FORTE” vahel segiajamise tõenäosus.

Apellant tugineb oma apellatsioonkaebuses määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisele. Esimese Astme Kohus võttis kaupade ja tähiste sarnasuse hindamisel arvesse valed asjaolud. Kui Esimese Astme Kohus oleks asjaolusid hinnanud nõuetekohaselt, oleks ta kindlasti jõudnud seisukohale, et puudub vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosus. See on nii eeskätt seetõttu, et — nagu Esimese Astme Kohus õigesti märkis — tarbija vaatleb vaidlusaluseid kaupu kõrgendatud tähelepanuga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 69/21

Eelotsusetaotlus, mille esitas Juzgado Contencioso-Administrativo de Granada (Hispaania) 18. detsembril 2008 — Carlos Sáez Sánchez ja Patricia Rueda Vargas versus Junta de Andalucía ja kaasatud isikud Manuel Jalón Morente ja teised

(Kohtuasi C-563/08)

(2009/C 69/37)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado Contencioso-Administrativo de Granada

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Carlos Sáez Sánchez ja Patricia Rueda Vargas

Vastustajad: Junta de Andalucía ja Manuel Jalón Morente ja teised

Eelotsuse küsimus

Kas 25. aprilli 1997. aasta apteegiseaduse 16/1997 artikli 2 lõiked 3 ja 4, kuivõrd need kehtestavad apteekide avamise territoriaalsed ja demograafilised piirangud, on vastuolus Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu artikliga 43, kuna tegemist on apteekide arvu piiramise süsteemiga, mis ei ole proportsionaalne eesmärgiga tagada vastavas piirkonnas kohane ravimitega varustatus, töötades isegi sellele vastu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 69/23

29. detsembril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

(Kohtuasi C-582/08)

(2009/C 69/41)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: R. Lyal ja M. Afonso)

Kostja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Ühendkuningriik keeldus ühenduse territooriumil registreerimata maksukohustuslastele teatud tehingute puhul sisendkäibemaksu tagastamisest, on ta rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklitest 169, 170 ja 171, ning 17. novembri 1986. aasta kolmeteistkümnenda direktiivi kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühenduse territooriumil registreerimata maksukohustuslastele käibemaksu tagastamise kord (2) artikli 2 lõikes 1 tulenevaid kohustusi.

— mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et kolmeteistkümnenda käibemaksudirektiivi artikli 2 lõiget 1 ei saa tõlgendada nii, et käibemaksu tagastamine välistatakse kuuenda käibemaksudirektiivi (3) artikli 17 lõike 3 punktis c viidatud finants- ja kindlustustehingute jaoks kaupade ja teenuste kasutamise maksustamisel. Komisjon on seega seisukohal, et osas, milles Ühendkuningriigi õigusnormidega keeldutakse ühenduse territooriumil registreerimata maksukohustuslastele käibemaksu tagastamisest, on need ühenduse õigusega vastuolus.

(1) ELT L 347, lk 1.

(2) EÜT L 326, lk 40; ELT eriväljaanne 09/01, lk 129.

(3) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).
1.

Kas ühenduse õigusega on liikmesriikidel lubatud keelata kõigil telekommunikatsiooniteenuseid osutavatel ettevõtjatel seada tingimust, mille kohaselt sõlmitakse teenuste osutamise leping ainult juhul, kui on omandatud ka teine teenus (seotud müük); eelkõige on küsimus selles, kas nimetatud meede ületab seda, mis on vajalik telekommunikatsioonidirektiivides (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (1), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (2), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (3) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (4)) sätestatud eesmärkide saavutamiseks?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi 85/337/EMÜ artikli 1 lõiget 2, artikli 6 lõiget 4 ning artiklit 10a tuleb tõlgendada nii, et need tähendavad, et ühest küljest artikli 6 lõikes 4 ja teisest küljest artiklis 10a viidatud asjaomase üldsuse kohta võib kehtestada erinevaid siseriiklikke nõudeid, nii et kohalikul keskkonnaorganisatsioonil, kellel on õigus võtta osa artikli 6 lõikes 4 viidatud keskkonnaalaste otsuste tegemise korrast seoses projektidega, mis toovad eeldatavalt kaasa olulise keskkonnamõju vastava ühingu tegevuspiirkonnas, ei ole artiklis 10a sätestatud õigust nõuda selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse kohtulikku läbivaatamist, sest tal on siseriiklikus õiguses sätestatud miinimumarvust vähem liikmeid?
ET Euroopa Liidu Teataja C 69/29

Kreeka Vabariigi 29. jaanuaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 19. novembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-404/05: Kreeka Vabariik vs. Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-43/09 P)

(2009/C 69/53)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Kreeka Vabariik (esindajad: Charalampos, Meidanis ja M. Tassopoulou)

Teine menetluspool: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Tunnistada käesolev apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada tervikuna Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 19. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-404/05: Kreeka Vabariik vs. Euroopa Ühenduste Komisjon, mis on käesoleva apellatsioonkaebuse ese;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

19. novembri 2008. aasta kohtuotsusega, mille tühistamist kõnesolevas apellatsioonkaebuses palutakse, jättis Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus esitatud hagi tervikuna rahuldamata.

Kreeka Vabariik põhjendab selle kohtuotsuse tühistamise nõuet kolme väitega.

Esiteks väidab apellant, et Esimese Astme Kohus tõlgendas ja kohaldas vääralt ühenduse õigust, mis puudutab komisjoni ratione temporis pädevust kohaldada konkreetseid finantskorrektsioone, ning et nimetatud kohtu otsuse põhistus on vastuoluline.

Teise väitega toob apellant esile, et Esimese Astme Kohus tõlgendas ja kohaldas vääralt ühenduse õigust, mis puudutab tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet finantsmeetmetega seoses, ning et nimetatud kohtu otsuse põhistus on selles osas vastuoluline.

Kolmandaks väidab apellant, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse õigusse kuuluvat proportsionaalsuse põhimõtet.
—

Tuvastada, et kuna Austria Vabariik on kehtestatud sõidukeelu osal kiirteest A12 üle 7,5-tonnise kogukaaluga raske kaubaveokitele, mis transpordivad teatud kaupu, on Austria Vabariik rikkunud EÜ asutamislepingu artiklitest 28 ja 29 tulenevaid kohustusi;
2.

Kuidas tuleb EÜ artikli 90 esimest lõiku arvesse võttes tõlgendada mõistet „samasugused kodumaised tooted”: a) nii, et need pärinevad liikmesriigist, mis määras konkreetsed riiklikud maksud, või b) nii, et need asuvad sõltumata oma päritolust juba selle liikmesriigi territooriumil?
ET Euroopa Liidu Teataja C 82/18

2. veebruaril 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Itaalia Vabariik

(Kohtuasi C-47/09)

(2009/C 82/33)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: F. Clotuche-Duvieusart ja D. Nardi)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik on näinud ette võimaluse täiendada šokolaaditoodete, mis ei sisalda muid taimseid rasvu kui kakaovõi, müüginimetust omadussõnaga puro või väljendiga cioccolato puro, siis on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivi 2000/36/EÜ (1) artiklist 3 koostoimes direktiivi 2000/13/EÜ (2) artikli 2 lõikega 1 ning direktiivi 2000/36 artikli 3 lõikest 5 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiividega, mis käsitlevad märgistamist (direktiiv 2000/13) ja šokolaaditooteid (direktiiv 2000/36), on märgistamine ja eelkõige šokolaaditoodete müüginimetused ühenduses täielikult ühtlustatud, et tagada tarbijale õige info saamine. Direktiiv 2000/36 sätestab, et kuni 5 % teatavaid taimseid rasvu sisaldavate toodete müüginimetused tuleb säilitada muutumatuna, kuid nende märgistus peab sisaldama rasvases kirjas spetsiaalset selgitust „sisaldab lisaks kakaovõile muid taimseid rasvu”.

Hagi esemeks olevad Itaalia õigusnormid, mis lubavad lisada üksnes sellist taimset rasva nagu kakaovõid sisaldavate toodete müüginimetusele väljendi puro, muudavad ühenduse tasandil ühtlustatud mõisteid ega ole nende mõistetega kooskõlas. Võttes arvesse, et puro tähendab itaalia keeles muutumatut, veatut ja seega midagi autentset, panevad tarbija arvama, et need tooted, mis müüginimetuste osas direktiivi ja selles toodud tingimusi järgides sisaldavad muid taimseid rasvu kui kakaovõid, ei ole puhtad, st neid on muudetud, segatud ja need ei ole autentsed. Ja seda tingituna vaid asjaolust, et need sisaldavad sellist liiki ja koguses taimseid rasvu, mis on õigusnormide kohaselt lubatud, ilma et sellega muudetaks nende müüginimetust.

Peale selle kujutab sõna puro endast omadussõna, mille kasutamine müüginimetuses allub teatavatele tingimustele. Iseäranis sätestab direktiivi 2000/36 artikli 3 lõige 5, et kvaliteeti selgitavat kirjeldust võib kasutada vastavalt kakaokuivaine miinimumkogusele, mis ületab nende nimetuste jaoks ette nähtud kogused, mis selliseid kirjeldusi ei sisalda. Itaalia õigusnormid väljendi puro kasutamise kohta nõuavad aga taimse rasvana üksnes kakaovõi olemasolu, ilma et oleks vajalik järgida kakaokuivaine üldkoguse lubatud miinimumsisaldust. Sellega rikutakse otseselt direktiivi artikli 3 lõiget 5 ning eksitatakse tarbijat.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuni 2000. aasta direktiiv 2000/36/EÜ inimtoiduks ettenähtud kakao- ja šokolaaditoodete kohta (EÜT L 197, lk 19; ELT eriväljaanne 13/25, lk 431).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiiv 2000/13/EÜ toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 109, lk 29; ELT eriväljaanne 15/05, lk 75).
a)

tõlgendas ühenduse kaubamärgi määruse artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii nii, et välistas tegelikult iga kuju, mida kui kaubamärki saab kaitsta, sõltumata sellest, kas Euroopa Kohtu otsuses Philips vs. Remington (2) määratletud ühenduse kaubamärgi määruse artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kriteeriumid on täidetud või mitte;
ET Euroopa Liidu Teataja C 82/21

Georgios Karatzoglou 16. veebruaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (esimene koda) 2. detsembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-471/04: Georgios Karatzoglou versus Euroopa Ülesehitusamet (EAR)

(Kohtuasi C-68/09 P)

(2009/C 82/38)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Georgios Karatzoglou (esindaja: S. A. Pappas)

Teine menetluspool: Euroopa Ülesehitusamet (EAR)

Apellandi nõuded

— Tühistada edasikaevad kohtuotsus,

— tühistada ametisse nimetava asutuse otsuse,

— mõista kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et kuna Esimese Astme Kohus leidis, et töölepingu lõpetamine ajutiste teenistujatega ei pea olema põhjendatud, siis eiras ta sellega Euroopa Kohtu praktikat, rikkus rahvusvahelist õigust ja EÜ artiklis 253 sätestatud üldist põhjendamiskohustust.

Veel väidab apellant, et Esimese Astme Kohtul ei olnud õigus kinnitada, et ta ei olnud esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et tegemist oli võimu kuritarvitamisega. Lisaks vaidlustab ta Esimese Astme Kohus järelduse, mille kohaselt ei olnud tegemist hea halduse põhimõtte rikkumisega.
2)

Kas direktiivi 69/335/EÜ artikli 4 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et maksu tuleb kohaldada üksnes äriühingu suhtes, kelle kapitali suurendatakse, ja mitte avalik-õigusliku ameti kandja suhtes, kes akti koostas või kellele see saadeti?
1.

Kas tuleb asuda seisukohale, et isikul on ÜRO agentuuri kaitse ja abi juba ainuüksi seetõttu, et sellel isikul on õigus sellisele abile või kaitsele või on vajalik, et ta seda kaitset või abi tegelikult taotleks?
3.

Kas komisjoni määruse (EÜ) nr 1535/2003 (2) artikli 2 punkti 1 võib tõlgendada nii, et CN-koodidega ex 2008 70 61, ex 2008 70 69, ex 2008 70 71, ex 2008 70 79, ex 2008 70 92, ex 2008 70 94 ja ex 2008 70 99 tähistatud tooted on selle määruse tähenduses valmistooted?
ET Euroopa Liidu Teataja C 82/21

Kreeka Vabariigi 6. veebruaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (viies koda) 11. detsembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-339/06: Kreeka Vabariik versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-54/09 P)

(2009/C 82/37)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Apellant: Kreeka Vabariik (esindajad: I. Chalkias e M. Tassopoulou)

Teised menetluspooled: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Rahuldada apellatsioonkaebus;

— tühistada Esimese Astme Kohtu otsus;

— rahuldada hagi vastavalt esitatud nõuetele

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Kreeka Vabariik väidab, et Esimese Astme Kohus on esiteks valesti tõlgendanud määruse (EÜ) nr 1227/2000 artikli 16 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 17, kui ta lähtus sellest, et artikli 16 lõikes 1 esitatud tähtaeg on siduv, kuigi see on määruse artikli 16 lõigete 1 ja 2 ning artikli 17 järgi vaid soovituslik tähtaeg. Teiseks tõlgendas Esimese Astme Kohus valesti asutamislepingu artiklit 10 ja üldisi õiguse aluspõhimõtteid, kuna Euroopa Komisjon tõi esile, et ta sai 23 päeva enne vaidlustatud otsuse andmist teada asjaomastest andmetest, kuid ei võtnud neid arvesse, ja võttis pärast tähtaja möödumist arvesse teiste liikmesriikide esitatud andmeid, kuid ei teinud seda Kreeka osas; sellega rikkus komisjon lojaalse koostöökohustuse, nõuetekohase halduse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid. Kolmandaks on vaidlustatud kohtuotsuse põhjendus vastuoluline, kuna tähtaja siduvust puudutavad argumendid on vastuolus argumentidega, mida komisjon arvestas ka pärast tähtaja möödumist esitatud andmeid vastuvõetavaks lugedes.
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik esiteks ei ole võtnud vajalikke meetmeid selleks, et tagada, et Lourosa maakonnas asuvatesse Limase, Linose ja Barreirase karjääridesse ladestatud jäätmed oleksid taaskasutatud või kõrvaldatud seadmata ohtu inimeste tervist ja kahjustamata keskkonda, eelkõige tekitamata ohtu veele ja pinnasele, ja selleks, et jäätmed oleksid üle antud eraõiguslikule või avalikõiguslikule jäätmekogujale või ettevõtjale, kes vastutab nende kõrvaldamise või taaskasutamise eest, ning teiseks ei ole võtnud vajalikke meetmeid selleks, et piirata nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiivi 80/68/EMÜ II loendisse kuuluvate ainete sattumist põhjavette, vältides sel moel põhjavee reostamist nimetatud ainetega, on Portugali Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiivi 2006/12/EÜ jäätmete kohta — millega kodifitseeritakse nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiiv 75/442/EMÜ jäätmete kohta — artiklitest 4 ja 8 ning nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiivi 80/68/EMÜ põhjavee kaitse kohta teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest artiklitest 3 ja 5;
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole koostanud käitisevälise ohuolukorra lahendamise plaane käitiste jaoks, mille puhul see on vajalik, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 9. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/82/EÜ ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta (1), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2003. aasta direktiiviga 2003/105/EÜ, artiklist 11;
—

Tühistada Esimese Astme Kohtu 14. novembri 2008. aasta määrus kohtuasjas T-45/08 terves ulatuses ja kui Euroopa Kohus leiab, et tal on piisavalt tõendeid, et Esimese Astme Kohtule esitatud hagi sisuliselt lahendada, siis: — tunnistada enne kohtuasja sisulist uurimist asjakohaseks kontrollid, mida Transportes Evaristo Molina S.A. oma tühistamistaotluses nõudis ja määrata nende teostamine; — rahuldada terves ulatuses Transportes Evaristo Molina S.A. nõue, mille ta esitas Esimese Astme Kohtule: st tühistada komisjoni 12. aprilli 2006. aasta otsus (1) EÜ asutamislepingu artiklile 81 vastava menetluse kohta (juhtum COMP/B-1/38.348 — Repsol CPP) osas, milles see rikub määruse nr 1/2003 (2) artiklit 9, tühistamishagis loetletud ühenduse õiguse põhimõtteid, EÜ artiklit 81, EÜ artikli 81 lõikes 3 nimetatud kategooriate erandimääruseid, määrust (EMÜ) nr 1984/83 (3) ja määrust (EÜ) nr 2790/99 (4).
ET Euroopa Liidu Teataja C 82/14

Prantsuse Vabariigi 21. jaanuaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 4. detsembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-284/08: People's Mojahedin Organization of Iran versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-27/09 P)

(2009/C 82/26)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Prantsuse Vabariik (esindajad: E. Belliard, G. de Bergues, A.-L. During)

Teised menetluspooled: People's Mojahedin Organization of Iran, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 4. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-284/08: People's Mojahedin Organization of Iran vs. Euroopa Liidu Nõukogu;

— teha ise käesolevas vaidluses lõplik otsus, jättes People's Mojahedin Organization of Iran'i hagi rahuldamata, või saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtusse.

Väited ja peamised argumendid

Prantsuse valitsus leiab, et vaidlusalune kohtuotsus tuleb tühistada esiteks seetõttu, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui sedastas, et nõukogu võttis otsuse 2008/583/EÜ (1) vastu People's Mojahedin Organization of Irani kaitseõigust rikkudes, ega arvestanud selle otsuse tegemise erilisi asjaolusid; teiseks, kuna Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et Prantsusmaal People's Mojahedin Organization of Iran'i eeldatavate liikmete osas algatatud kohtulik uurimine ei ole otsus vastavalt 27. detsembri 2001. aasta ühise seisukoha 2001/931/ÜVJP terrorismivastaste erimeetmete rakendamise kohta (EÜT L 344, lk 93) artikli 1 lõikele 4; lõpuks, kuna Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui sedastas, et selle tagajärjel, et nõukogu keeldus talle edastamast kolmest dokumendist, mille Prantsuse ametiasutused saatsid nõukogule, et paluda People's Mojahedin Organization of Iran'i kandmist otsusega 2008/583/EÜ kehtestatud loetelusse, ja mille nõukogu edastas Esimese Astme Kohtule vastusena menetlustoiminguid käsitlevale 26. septembri 2008. aasta määrusele, ühe dokumendi punkti 3 alapunkti a, ei olnud Esimese Astme Kohtul võimalik otsuse 2008/583/EÜ õiguspärasuse üle kohtulikku kontrolli teostada ja see rikkus õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.

(1) Nõukogu 15. juuli 2008. aasta otsus 2008/583/EÜ, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks artikli 2 lõiget 3 ning tunnistatakse kehtetuks otsus 2007/868/EÜ (ELT L 188, lk 21).
ET Euroopa Liidu Teataja C 82/20

Barbara Beckeri 3. veebruaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (esimene koda) 2. detsembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-212/07: Harman International Industries, Inc. vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-51/09)

(2009/C 82/36)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Barbara Becker (esindajad: Rechtsanwalt P. Baronikians ja Rechtsanwalt A. Hofstetter)

Teine menetluspool: Harman International Industries, Inc., Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada Esimese Astme Kohtu 2. detsembri 2008. aasta otsuse (kohtuasi T-212/07) resolutiivosa punkt 1, millega tühistati esimese apellatsioonikoja 7. märtsi 2007. aasta otsus (asi R-502/2006-1);

— tühistada Esimese Astme Kohtu 2. detsembri 2008. aasta otsuse resolutiivosa punkt 3;

— mõista apellandi kogu käesoleva menetlusega seotud kulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Esimese Astme Kohus leidis vääralt, et apellandi taotletav kaubamärk „Barbara Becker” ja vastulause esitaja kaubamärk „BECKER” on sarnased, ning kohaldas seega vääralt ühenduse kaubamärgi määruse artikli 8 lõike 1 punkti b, kuna järeldas, et segiajamine on tõenäoline.
1.

Kas siseriiklik kohus võib riigiabi tagastamise kohustuse küsimuse menetlemise peatada kuni Euroopa Ühenduste Komisjon on teinud abi kokkusobivuse kohta ühisturu reeglitega otsuse, mis on muutunud lõplikuks, kui ühenduste kohus on tühistanud komisjoni esimese otsuse, millega see abi tunnistati [ühisturuga] kokkusobivaks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 90/11

Société des plantations de Mbanga SA (SPM) 30. jaanuaril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 13. novembri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-128/05: SPM versus nõukogu ja komisjon

(Kohtuasi C-39/09 P)

2009/C 90/16

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Société des plantations de Mbanga SA (SPM) (esindaja: advokaat A. Farache)

Teised menetluspooled: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Esimese võimalusena: — tühistada osaliselt Esimese Astme Kohtu otsus; — mõista komisjonilt välja hüvitis ning kohtukulud mõlemas astmes, sealhulgas hageja kohtukulud;

— teise võimalusena: — saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtule, et viimane teeks uue otsuse ja teeks otsuse makstavate hüvitiste suuruste osas.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma apellatsioonikaebuse põhjenduseks peamiselt kaks väidet.

Esimese väitega väidab hageja, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et ühenduse banaaniimpordi kord ei riku ilmselgelt ja jämedalt tõhusa konkurentsi säilimise põhimõtet, mis hageja sõnul kujutab endast isikutele õigusi andvat õigusnormi.

Sellega seoses väidab hageja esiteks, et Esimese Astme Kohus ei võtnud arvesse konkurentsieesmärke, kuna ta rajas oma otsuse ainult spetsiifiliselt banaanituru ühise korralduse raames taotletavatele üldpõhimõtetele. Teiseks väidab hageja, et Esimese Astme Kohus tõlgendas valesti seost ühenduse õigusnormide ja banaaniturul eksiseeriva konkurentsivastase tegevuse vahel, kui ta keeldus möönmast, et ühenduse õigusnormid võimaldavad impordilitsentside kaudu teatud eelistatud ettevõtjatele, kelle seisund turul on olemasolevate eeskirjade alusel kindlustatud, majanduslikke eeliseid.

Teise väitega väidab hageja, et Esimese Astme Kohus rikkus õiguse üldpõhimõtteid ja eelkõige hea halduse põhimõtet, kui ta leidis, et viimane ei kujuta endast iseenesest õigusnormi, mille eesmärk on anda isikutele õigusi. Nimetatud printsiip on korduvalt kohtupraktikas kinnistatud ja toob käesoleval juhul kaasa komisjoni kohustuse võtta arvesse turul esinevat erilist olukorda ja nende tootjate erilist olukorda, kellel ühenduse õigusnormide vastuvõtmise tõttu ei ole võimalik saada ettevõtjaks.