ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, kas vastutuse põhimõtet, mis on sätestatud määruse (EL) 2016/679 artikli 5 lõikes 2 ja artiklis 24 koostoimes põhjendusega 74, tuleb tõlgendada nii, et määruse (EL) 2016/679 artikli 82 lõike 1 kohases kaebemenetluses lasub vastutaval töötlejal kohustus tõendada, et määruse artikli 32 kohaselt võetud tehnilised ja korralduslikud meetmed on asjakohased? Kas eksperdiarvamuse küsimist võib pidada vajalikuks ja piisavaks tõendiks, et tuvastada, kas vastutava töötleja võetud tehnilised ja korralduslikud meetmed olid asjakohased niisugusel juhul nagu käesolevas asjas, mil isikuandmetele loata juurdepääs ja nende avalikustamine toimus nn häkkerite rünnaku tagajärjel?
1)

Kas ühenduse õigusnormide seisukohast, mis piiravad reklaamide edastamisaega, võttes arvesse seda, kui oluline on [Euroopa Liidu] õiguses ühe kontserni või majandusüksuse mõiste, mis tuleneb mitmest konkurentsiõiguse allikast (eelkõige direktiivi 2018/1808/EL (1) põhjendusest 43 ja direktiivi 2010/13/[EL] (2) artikli 23 uuest sõnastusest, mida kohaldatakse põhikohtuasjas) – ilma et see mõjutaks Itaalia õiguses eksisteerivat erinevust telekanalitele ja raadiokanalitele väljastatud lubade vahel, mis on sätestatud seadusandliku dekreedi 177/[2005] artikli 5 lõike 1 punktis b –, võib olla liidu õigusega kooskõlas riikliku ringhäälinguõiguse tõlgendus, mis tuletab viidatud seadusandliku dekreedi 177/[2005] artikli 1 lõike 1 punktist a, mida on muudetud sõnastusega, mis kehtib alates 30. märtsist 2010 (millega võetakse üle direktiiv 2007/65/EÜ (3)), et erinevate meediavormide (elektrooniline meedia, trükimeedia, sh digitaalne, ja internet oma kõigi rakendustega) ühildumise protsess kehtib veelgi enam televisiooni ja raadio puhul, eriti kui need on juba ühendatud omavahel seotud ettevõtjate kontsernidesse, ja et see protsess kehtib üldisemalt – koos kaasnevate tagajärgedega, mis tulenevad viidatud [seadusandliku dekreedi] artikli 38 lõike 2 tõlgendamisest –, nii et ringhäälinguorganisatsioon võib olla ka kontsern kui üks majandusüksus; või kas vastupidi, arvestades eespool toodud ühenduse põhimõtteid, on reklaamide edastamisaja piirangute autonoomia tõttu üldise konkurentsiõigusega võrreldes võimatu omistada tähtsust (enne 2018. aastat) kontsernidele ja viidatud ühildumise protsessile ja nn meedia risttegevusele, võttes reklaamide edastamisaja indeksi arvutamisel arvesse üksnes ühte ringhäälinguorganisatsiooni, isegi kui see kuulub kontserni (kuna sellele aspektile viidati üksnes direktiivi 2010/13/[EL] artikli 23 konsolideeritud tekstis, mis järgnes direktiivi 2018/1808/EL vastuvõtmisele)?
2.

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel artikli 2 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 3 lõike 1 punkti c lõppu tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu Rumeenia 5. novembri 2009. aasta raamseaduse nr 330 töötajate ühetaolise tasustamise kohta riigikassast (Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice) artikli 1 lõikes 2, nagu seda on tõlgendatud kohtuotsuses nr 7/2019 (avaldatud väljaandes Monitorul Oficial al României – Rumeenia ametlik teataja – nr 343/06.05.2019), mille tegi Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kõrgeim apellatsioonikohus) hagi kohta seaduse huvides, olukorras, kus hagejatel ei olnud võimalik kasutada seadusjärgset õigust taotleda põhitöötasu suurendamist kohtunikuametisse asumisel pärast seda, kui oli jõustunud seadus [nr] 330/2009, õigusnorm, milles oli sõnaselgelt ette nähtud, et töötasu õiguste suhtes kuulub nüüd ja edaspidi kohaldamisele üksnes see seadus, kusjuures sellest tulenevalt esineb palgaline diskrimineerimine nende kolleegide suhtes, sealhulgas vanuse kriteeriumi alusel, mis tegelikult tähendab, et ainult vanemad kohtunikud, kes asusid ametisse enne 2010. aasta jaanuari (kelle suhtes kehtivad ajavahemikul 2006–2009 tehtud kohtuotsused, mille resolutsiooni tõlgendati 2019. aastal vastavalt Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kõrgeim kassatsioonikohus) otsusele nr 7/2019), said kasu tagasiulatuvast töötasu maksmisest töötasu õiguste alusel (sarnaselt nendega, mis on vaidlustatud käesoleva menetluse esemeks olevas hagis) 2019. aasta detsembris/2020. aasta jaanuaris ajavahemiku 2010–2015 eest, ehkki vastustajad töötasid nimetatud ajavahemikul ka kohtunikena, tegid sama tööd samadel tingimustel ja samas institutsioonis?
2.

Kas kriteeriumi, mille kohaselt saab rahalise karistuse määramise otsuse edasi kaevata „kriminaalasjades pädevale kohtule“, võib lugeda täidetuks olukorras, kus otsust on võimalik kohtusse edasi kaevata alles menetluse hilisemas etapis, st pärast seda, kui prokurör on jätnud kaebuse rahuldamata, ja mõnel juhul on see seotud vajadusega maksta määratud karistusega samaväärset tasu?
A.

Vääralt on tõlgendatud ja kohaldatud määruse nr 1303/2013 artikli 139 lõike 6 punkti a, koostoimes sama määruse artikli 137 lõike 1 punktidega a ja d ning lõikega 2, artikliga 131, artikli 135 lõikega 2 ning artikli 139 lõigetega 1, 2 ja 7 Rumeenia on seisukohal, et Üldkohus pani toime mitu õigusnormi rikkumist seoses viimase vahemaksetaotluse eristamisega raamatupidamisaruannete heakskiitmisest, jättes selle viimase etapi rolli põhjendamatult tähelepanuta ja leides, et summa, mida sai taotleda, arvutamisel kohaldatav kaasrahastamismäär oli see, mis kehtis viimase vahemaksetaotluse esitamise päeval.
1.

Kas isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artikli 2 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei luba kohaldada määrust näiliselt puhtalt riigisiseses olukorras nagu riigikogu valimised, kui isikuandmete kaitse esemeks on Euroopa Liidu kodanikest isikute isikuandmed ja andmetöötlustoimingud ei piirdu andmete kogumisega asjaomase tegevuse raames?
5.

Kas sellisel juhul võib olla andmete kogumine teistest kontserni pakutavatest teenustest ja kolmandatelt veebilehtedelt ja rakendustest nendega seotud liideste, näiteks „Facebook Business Tools“ kaudu, või internetikasutaja arvutisse või mobiilsesse lõppseadmesse paigaldatud küpsiste või sarnaste salvestustehnoloogiate kaudu, kasutaja Facebook.com-kontoga sidumine ja kasutamine või juba mujal õiguspäraselt kogutud ja seotud andmete kasutamine üksikjuhtumil põhjendatud ka vastavalt GDPR artikli 6 lõike 1 punktidele c, d ja e, et vastata näiteks õiguspärasele päringule teatud andmete kohta (punkt c), et võidelda kahjuliku tegevusega ja toetada turvalisust (punkt d), sotsiaalse heaolu nimel uuringute läbiviimseks ning turvalisuse, usaldusväärsuse ja ohutuse toetamiseks (punkt e)?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (1) artikli 63 lõike 1 teist lõiku tuleb eraldi ja koostoimes liidu õigusest tulenevate võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu ja läbipaistvuse põhimõtete kohaldamise ulatusega hankemenetluses tõlgendada nii, et kui avaliku sektori hankija tuvastab, et üksus, kelle suutlikkusele ettevõtja toetub, ei vasta kvalifitseerimise tingimustele, siis on tal kohustus nõuda ettevõtjalt selle üksuse asendamist, või nii, et kirjeldatud olukorras on avaliku sektori hankijal võimalus nõuda üksuse asendamist, kui ta soovib teha valiku selle ettevõtja kasuks?
2.

Millised tingimused ja kriteeriumid peavad olema täidetud, et võiks eeldada, et kollektiivlepingus sisalduvad sätted renditöötajate töö- ja töölevõtmistingimuste kohta, mis kalduvad kõrvale direktiivi 2008/104 artikli 5 lõikes 1 kindlaks määratud võrdse kohtlemise põhimõttest, on kehtestatud renditöötajate üldist kaitset arvestades? a) Kas üldise kaitsega arvestamise kontrollimine on – abstraktselt – seotud sellise kollektiivlepingu kohaldamisalasse kuuluvate renditöötajate kollektiivlepingust tulenevate töötingimustega või on vaja hindavalt võrrelda kollektiivlepingust tulenevaid töötingimusi ja selles ettevõttes olevaid töötingimusi, kuhu renditöötajad lähetatakse (kasutajaettevõte)? b) Kas võrdse kohtlemise põhimõttest seoses töötasuga erandi tegemise korral nõuab direktiivi 2008/104 artikli 5 lõikes 3 ette nähtud üldise kaitsega arvestamine seda, et rendileandja ja renditöötaja vahel on tähtajatu töösuhe?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Najwyższy (Poola) 7. juunil 2021 – Procter & Gamble International Operations SA versus Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

(Kohtuasi C-355/21)

(2021/C 357/10)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Procter & Gamble International Operations SA

Kostja: Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi (1) õiguste jõustamise kohta artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormide tõlgendus, mille kohaselt kaitsemeede kaupade hävitamise kujul puudutab ainult ebaseaduslikult toodetud või ebaseaduslikult märgistatud kaupu ja seda ei saa kohaldada kaupade suhtes, mis on Euroopa Majanduspiirkonna territooriumil ebaseaduslikult turule viidud, aga mille puhul ei ole võimalik tõendada, et need on ebaseaduslikult toodetud või ebaseaduslikult märgistatud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32).
C 349/16

ET

Ryanair DACi 21. mail 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda laiendatud koosseisus) 14. aprilli 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-379/20: Ryanair versus komisjon (SAS, Rootsi; Covid-19)

(Kohtuasi C-320/21)

(2021/C 349/20)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Ryanair DAC (esindajad: avocats E. Vahida ja F. C. Laprévote, abogado S. Rating, dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis ning avocate V. Blanc)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Prantsuse Vabariik, Rootsi Kuningriik, SAS AB

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— ELTL artiklite 263 ja 264 alusel tühistada komisjoni 24. aprilli 2020. aasta otsus C(2020) 2784 (final) riigiabi SA.57061 (2020/N) kohta – Rootsi – SASile COVID-19 pandeemia tekitatud kahju hüvitamine; ja

— jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Ryanairi kohtukulud; jätta esimeses kohtuastmes ja võimalike käesolevas apellatsiooniastmes menetlusse astujate kohtukulud nende endi kanda.

Väited ja peamised argumendid

Oma kaebuse toetuseks esitab apellant kuus õiguslikku väidet.

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi apellandi väite, et komisjon on rikkunud nõuet, mille kohaselt ELTL artikli 107 lõike 2 punkti b alusel antud abi eesmärk ei või olla ainult ühe kannatanu kahju hüvitamine.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid ELTL artikli 107 lõike 2 punkti b ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisel seoses SASile COVID-19 pandeemia tekitatud kahjuga.

Kolmas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi apellandi väite, et diskrimineerimiskeeldu on õigustamatult rikutud.

Neljas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, kui lükkas tagasi apellandi väite, et rikutud on asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtteid.

Viies väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mis puudutab ametliku uurimismenetluse algatamata jätmist.

Kuues väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist.
3.

Kas õigusriigi põhimõttega on tõhusa kohtuliku kaitse ja samaväärsete õiguskaitsevahendite aspektist vastuolus, kui liikmesriigi õigusnormid: a) takistavad igasugust kohtulikku kontrolli selle üle, kas ISTAT on S.13 sektori piiritlemisel ESA 2010 õigesti kohaldanud, seega kohtulikku kontrolli eelarvepositsioonide õigsuse, läbipaistvuse ja usaldusväärsuse üle, mille abil saaks kontrollida, kas Itaalia läheneb keskpikale eesmärgile (tõhusa kaitse põhimõtte rikkumine); b) seavad kaebaja juhul, kui vastustajast ametiasutuste normitõlgendus peaks ka autentset tõlgendust sisaldava seadusega õigeks tunnistatama, olukorda, kus teda ähvardab kahekordne koormus: kohtuvaidlus ja sellest tulenev risk, et tekib vastuolu kohtulahendiga tema [liidu õiguse kohase] staatuse kohta, mis teeb tal de facto võimatuks kaitsta oma õigusi tõhusalt aja jooksul, mis on sellest tulenevate kohustuste täitmiseks ette nähtud (ehk majandusaasta jooksul), ning hävitab õiguskindluse valitsemissektori üksuste staatuse püsivuse suhtes; c) näevad juhul, kui vastustajast ametiasutuste normitõlgendus peaks ka autentset tõlgendust sisaldava seadusega õigeks tunnistatama, ette, et eelarve ulatuse õigsuse küsimustes ei ole pädev sama kohus, kellele Itaalia põhiseadus annab pädevuse eelarveõiguse küsimustes?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav ja seega peab käibemaksudirektiivi artikli 203 alusel maksma käibemaksu arve väljastaja: a. Kas teenuse saajatele väljastatud arved võib jätta korrigeerimata, kui ühest küljest on välistatud maksutulu saamata jäämine ja teisest küljest on arvete korrigeerimine tegelikkuses võimatu? b. Kas käibemaksu korrigeerimist takistab tõsiasi, et lõpptarbijad maksid käibemaksu tasu maksmise raames, mistõttu viiks käibemaksu korrigeerimine maksukohustuslase alusetu rikastumiseni?
3.

Kas õigusriigi põhimõttega on tõhusa kohtuliku kaitse ja samaväärsete õiguskaitsevahendite aspektist vastuolus, kui liikmesriigi õigusnormid: a) takistavad igasugust kohtulikku kontrolli selle üle, kas ISTAT on S.13 sektori piiritlemisel ESA 2010 õigesti kohaldanud, seega kohtulikku kontrolli eelarvepositsioonide õigsuse, läbipaistvuse ja usaldusväärsuse üle, mille abil saaks kontrollida, kas Itaalia läheneb keskpikale eesmärgile (tõhusa kaitse põhimõtte rikkumine); b) seavad kaebaja juhul, kui vastustajast ametiasutuste normitõlgendus peaks ka autentset tõlgendust sisaldava seadusega õigeks tunnistatama, olukorda, kus teda ähvardab kahekordne koormus: kohtuvaidlus ja sellest tulenev risk, et tekib vastuolu kohtulahendiga tema [liidu õiguse kohase] staatuse kohta, mis teeb tal de facto võimatuks kaitsta oma õigusi tõhusalt aja jooksul, mis on sellest tulenevate kohustuste täitmiseks ette nähtud (ehk majandusaasta jooksul), ning hävitab õiguskindluse valitsemissektori üksuste staatuse püsivuse suhtes; c) näevad juhul, kui vastustajast ametiasutuste normitõlgendus peaks ka autentset tõlgendust sisaldava seadusega õigeks tunnistatama, ette, et eelarve ulatuse õigsuse küsimustes ei ole pädev sama kohus, kellele Itaalia põhiseadus annab pädevuse eelarveõiguse küsimustes.
1.

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja ei ole kohustatud maksma hüvitist vastavalt määruse nr 261/2004 artiklile 7, kui ta jõuab reisijate lõppsihtkohta 7 tunni ja 41 minuti pikkuse hilinemisega, sest üle-eelmise lennu ajal oli lennukit vigastanud pikselöök; pärast maandumist lennuettevõtjale hooldusteenust osutavast ettevõttest kutsutud tehnik tuvastas ainult väiksemad kahjustused, mis ei mõjutanud lennuki toimimist (some minor findings); eelmine lend toimus; enne eelmise lennu toimumist korraldatud lennueelse kontrolli (pre-flight-check) käigus selgus siiski, et lennuki kasutamist ei saa esialgu jätkata, mistõttu kasutas lennuettevõtja algselt ette nähtud ja vigastatud lennuki asemel asenduslennukit, mille väljalend hilines 7 tundi ja 40 minutit?
C 349/18

ET

Ryanair DACi 4. juunil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda laiendatud koosseisus) 14. aprilli 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-388/20: Ryanair versus komisjon (Finnair I; Covid-19)

(Kohtuasi C-353/21)

(2021/C 349/23)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Ryanair DAC (esindajad: avocats E. Vahida ja F. C. Laprévote, abogado S. Rating, dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis ning avocate V. Blanc)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Soome Vabariik

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— ELTL artiklite 263 ja 264 alusel tühistada komisjoni 18. mai 2020. aasta otsus C(2020) 3387 (final) riigiabi SA.56809 (2020/N) kohta – Soome COVID-19: Finnairile antud riigigarantii; ja

— jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Ryanairi kohtukulud; jätta esimeses kohtuastmes ja võimalike käesolevas apellatsiooniastmes menetlusse astujate kohtukulud nende endi kanda.

Väited ja peamised argumendid

Oma kaebuse toetuseks esitab apellant viis õiguslikku väidet.

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, kui lükkas tagasi apellandi väite seoses ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b rikkumisega.

Teine väide, et Üldkohus rikkus EL õigust, kui lükkas tagasi apellandi väite, et diskrimineerimiskeeldu on õigustamatult rikutud.

Kolmas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid seoses apellandi väitega, et rikutud on asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtteid.

Neljas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mis puudutab ametliku uurimismenetluse algatamata jätmist.

Viies väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist.
C 349/17

ET

Ryanair DACi 21. mail 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda laiendatud koosseisus) 14. aprilli 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-378/20: Ryanair versus komisjon (SAS, Taani; Covid-19)

(Kohtuasi C-321/21)

(2021/C 349/21)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Ryanair DAC (esindajad: avocats E. Vahida ja F. C. Laprévote, abogado S. Rating, dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis ning avocate V. Blanc)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Taani Kuningriik, Prantsuse Vabariik, SAS AB

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— ELTL artiklite 263 ja 264 alusel tühistada komisjoni 15. aprilli 2020. aasta otsus C(2020) 2416 (final) riigiabi SA.56795 (2020/N) kohta – Taani – SASile COVID-19 pandeemia tekitatud kahju hüvitamine; ja

— jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Ryanairi kohtukulud; jätta esimeses kohtuastmes ja võimalike käesolevas apellatsiooniastmes menetlusse astujate kohtukulud nende endi kanda.

Väited ja peamised argumendid

Oma kaebuse toetuseks esitab apellant kuus õiguslikku väidet.

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi apellandi väite, et komisjon on rikkunud nõuet, mille kohaselt ELTL artikli 107 lõike 2 punkti b alusel antud abi eesmärk ei või olla ainult ühe kannatanu kahju hüvitamine.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid ELTL artikli 107 lõike 2 punkti b ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisel seoses SASile COVID-19 pandeemia tekitatud kahjuga.

Kolmas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi apellandi väite, et diskrimineerimiskeeldu on õigustamatult rikutud.

Neljas väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, kui lükkas tagasi apellandi väite, et rikutud on asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtteid.

Viies väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mis puudutab ametliku uurimismenetluse algatamata jätmist.

Kuues väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi ning moonutas ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist.
C 338/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 4. juunil 2021 – kriminaalmenetlus järgmiste isikute vastu: SS, HYA, IA, DD, ZI

(Kohtuasi C-349/21)

(2021/C 338/15)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Süüdistatavad põhikohtuasjas

SS, HYA, IA, DD, ZI

Eelotsuse küsimused

Kas liikmesriigi kohtute väljakujunenud praktika, millest tuleneb, et kohus annab loa jälitustoimingute tegemiseks, nimelt kahtlustatavate telefonikõnede pealtkuulamiseks, telefonikõnedest helisalvestiste tegemiseks ja helisalvestiste säilitamiseks üldsõnalise tüüpvormiga, milles ilma igasuguse isikustamiseta sisaldub vaid väide õigusnormide järgimise kohta, on kooskõlas liidu õigusega, täpsemalt direktiivi 2002/58 (1) artikli 15 lõikega 1 koostoimes artikli 5 lõikega 1 ja põhjendusega 11?

Kui vastus on eitav: Kas riigisisese seaduse tõlgendamine nii, et sellise loa alusel saadud teavet kasutatakse süüdistuse tõendamiseks, on vastuolus liidu õigusega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiiv 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 4. juunil 2021 – Kriminaalmenetlus

(Kohtuasi C-350/21)

(2021/C 338/16)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja pool

Spetsializirana prokuratura

Eelotsuse küsimused

Kas riigisisene seadus (elektroonilise side seaduse (Zakon za elektronnite saobshtenia) artikli 251b lõige 1), mis näeb raskete kuritegude vastu võitlemise eesmärgil ette kõikide liiklusandmete (elektroonilise side vahendeid kasutavate isikute liiklus- ja asukohaandmete) üldise ja vahet tegemata säilitamise kuue kuu vältel, on kooskõlas direktiivi 2002/58 artikli 15 lõikega 1 koostoimes artikli 5 lõikega 1 ja põhjendusega 11, kui riigisisene seadus sisaldab teatavaid tagatisi?

Kas riigisisene seadus (kriminaalmenetluse seadustiku (Nakazatelno-protsesualen kodeks) artikkel 159a), mis ei piira juurdepääsu liiklusandmetele sellega, mis on vältimatult vajalik, ja ei anna isikutele, kelle liiklusandmetele on uurimisasutustel juurdepääs, õigust nõuda enda teavitamist, eeldusel et see kriminaalmenetlust ei takista, ega näe ette õiguskaitsevahendeid andmetele ebaseadusliku juurdepääsu vaidlustamiseks, on kooskõlas direktiivi 2002/58 (1) artikli 15 lõikega 1 koostoimes artikli 5 lõikega 1 ja põhjendusega 11?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiiv 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT L 201, 31.7.2002, lk 63; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514).