31

Neil asjaoludel otsustas Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2009/103 artiklit 2, artikli 10 lõikeid 1 ja 4 ning artikli 24 lõiget 2, sise‑eeskirjade artikli 3 lõiget 4, artikli 5 lõikeid 1 ja 4, artikli 6 lõiget 1 ja artiklit 10 ning [harta] artiklit 47 (koos või eraldi, kuid nimetatud sätteid piiramata) tuleb kohtuasjas, kus: — ühe riigi kindlustusbüroo (büroo A) maksab hüvitist selles riigis toimunud liiklusõnnetuses kannatanule, kuna kahju põhjustajal, kes on teise liikmesriigi kodanik, ei olnud tsiviilvastutuskindlustust; — hüvitise maksmise tõttu läheb kannatanu nõudeõigus üle büroole A, kes nõuab nõude lahendamisel tekkinud kulude hüvitamist kahju põhjustaja riigi kindlustusbüroolt (büroo B); — büroo B rahuldab büroo A hüvitamisnõude ilma ise asja uurimata või lisateavet nõudmata; — büroo B algatab kohtumenetluse kostjate (kahju põhjustaja ja sõiduki omaniku) vastu nendelt tekkinud kulude väljanõudmiseks, tõlgendada nii, et selle menetluse hageja (büroo B) võib oma nõuet kostjate (kahju põhjustaja ja sõiduki omaniku) vastu põhjendada pelgalt sellega, et ta on hüvitanud büroole A selle kulud ja tal (see tähendab hagejal) ei ole kohustust veenduda, et kostja või kahju põhjustaja tsiviilvastutust reguleerivad tingimused (tema süü, ebaseaduslik tegevus, põhjuslik seos ja kahjusumma) olid täidetud, ning et kannatanule hüvitise maksmisel kohaldati teise riigi õigust õigesti? 2. Kas direktiivi 2009/103 artikli 24 lõike 1 viienda lõigu punkti c ning sise‑eeskirjade artikli 3 lõikeid 1 ja 4 (koos või eraldi, kuid nimetatud sätteid piiramata) tuleb tõlgendada nii, et büroo A peab enne kannatanule hüvitise maksmise kohta lõpliku otsuse tegemist kahju põhjustajale ja sõiduki omanikule (kui need on eri isikud) selgelt ja põhjalikult (kaasa arvatud keel, milles see teave esitatakse) teatama nõude menetlemise algatamisest ja edenemisest ning andma neile piisavalt aega märkuste tegemiseks või vastuväidete esitamiseks hüvitise maksmise otsuse ja/või hüvitise summa kohta? 3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav (see tähendab kostjad (kahju põhjustaja ja sõiduki omanik) võivad hagejalt (büroo B) nõuda tõendeid või esitada vastuväiteid või väljendada kahtlust muu hulgas liiklusõnnetuse asjaolude kohta, kahju põhjustaja vastutust reguleeriva õigusraamistiku kohaldamise kohta, kahjusumma ja selle arvutamise viisi kohta), siis kas direktiivi 2009/103 artiklit 2, artikli 10 lõiget 1 ja artikli 24 lõiget 2 ning sise‑eeskirjade artikli 3 lõike 4 teist lõiku (koos või eraldi, kuid nimetatud sätteid piiramata) tuleb tõlgendada nii, et kuigi büroo B ei palunud enne lõpliku otsuse tegemist büroolt A teavet liiklusõnnetuse toimumiskoha riigis kehtivate õigusaktide tõlgendamise ja nõude menetlemise kohta, peab büroo A selle teabe igal juhul esitama büroole B viimase nõudmisel koos igasuguse muu teabega, mis on büroo B jaoks vajalik selleks, et määrata kindlaks oma [tagasi]nõue kostjate (kahju põhjustaja ja sõiduki omanik) vastu? 4. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav (see tähendab büroo A on kohustatud kahju põhjustajat ja sõiduki omanikku nõude menetlemisest teavitama ning andma neile võimaluse esitada vastuväiteid vastutuse või kahjusumma kohta), siis millised tagajärjed toob büroo A‑poolne teavitamiskohustuse täitmata jätmine kaasa: a) büroo B kohustusele rahuldada büroo A hüvitamisnõue; b) kahju põhjustaja ja sõiduki omaniku kohustusele hüvitada büroole B viimase tehtud kulud? 5. Kas sise‑eeskirjade artikli 5 lõiget 1 ja artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et büroo A poolt kannatanule hüvitiseks makstud summat tuleb käsitada büroo A enda hüvitamatu riskina (välja arvatud juhul, kui selle riski on võtnud büroo B), mitte samas õnnetuses osalenud teisel isikul lasuva rahalise kohustusena, arvestades eelkõige käesoleva asja asjaolusid, nimelt et: — hüvitusorgan (büroo A) lükkas kannatanu hüvitisnõude alguses tagasi; — seepärast esitas kannatanu kahju hüvitamise hagi; — madalama astme kohtud jätsid büroo A vastu esitatud hagi rahuldamata põhjendusega, et see on alusetu ja tõendamata; — kannatanu ja büroo A sõlmisid kompromissi alles kõrgema astme kohtus pärast seda, kui kohus märkis, et kui pooled kompromissini ei jõua, saadetakse asi esimese astme kohtusse tagasi algusest peale menetlemiseks; — büroo A põhjendas kompromissi sõlmimist sisuliselt pika kohtumenetlusega kaasnevate kulude kokkuhoidmisega; — käesolevas menetluses ei ole ükski kohus tuvastanud liiklusõnnetuses osalenud kostja vastutust (süüd)?“