Kuna tühistamishagi läbivaatav ühenduste kohus ei või teha otsust ultra petita, ei ole tal õigust hagi põhieset muuta ega omal algatusel tõstatada uusi väiteid, välja arvatud erandlikel juhtudel, kui avalik huvi nõuab kohtu sekkumist. Kuigi poolte määratletud vaidluse raames tuleb ühenduste kohtul otsustada üksnes poolte nõuete üle, ei pea ta piirduma ainuüksi argumentidega, mille pooled on oma väidete toetuseks esitanud, vastasel korral võib ta sattuda olukorda, kus ta on sunnitud oma otsuses tuginema vääratele õiguslikele kaalutlustele.

Mõiste „vabaabielu” autonoomne tõlgendamine ei mõjuta liikmesriikide ainupädevust isikute perekonnaseisu puudutavas valdkonnas ja sellega kaasnevate hüvitiste kindlaksmääramisel. Kuna antud definitsioon on seotud personalieeskirjade mõistega, peab selle kohaldamisala olema piiratud personalieeskirjadega. See sätestab üksnes teatavate soodustuste andmise, mis personalieeskirjadega on Euroopa ühenduste ametnikele ja teenistujatele ette nähtud, ega avalda mõju liikmesriikidele, kellel on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt vabadus otsustada õiguslike skeemide kehtestamine, millega tunnustatakse juriidiliselt muid kooseluvorme peale abielu.

Avaliku Teenistuse Kohus peab personalieeskirjade artikli 72 lõikes 1 ja VII lisa artikli 1 lõike 2 punkti c alapunktis i osutatud mõistet „vabaabielu” tõlgendama ja kohaldama niivõrd, kui need sätted ei eelda otsust, mis kuulub üksnes asjaomase liikmesriigi pädevusse ja allub selle riigi õiguskorras ette nähtud kohtulikule kontrollile.

Mis puudutab õigust saada personalieeskirjade artikli 72 lõikes 1 sätestatud ravikindlustushüvitisi, on mõiste „vabaabielu” käsitatav ühise mõistena. Kui võtta arvesse liikmesriikide õigusaktide suurt ebaühtlust selliste õiguslike skeemide kehtestamisel, millega tunnustatakse juriidiliselt erinevaid kooseluvorme peale abielu, ei saa personalieeskirjade VII lisa artikli 1 lõike 2 punkti c esimeses lauses sätestatud mõistet „ametnik, kes on [registreeritud] püsivas vabaabielus” niisugusel kujul tõlgendada selliselt, et see viitab kõikides liikmesriikides selgelt tunnustatud „registreeritud kooselu” skeemile. Sellest vaatevinklist lähtudes ja liikmesriikide erinevate õigussüsteemide praeguses arengujärgus erineb mõiste „registreeritud kooselu” seega mõistest „abielu”, mille põhiolemus on kõikides liikmesriikides selgelt kindlaks määratud.

Sellest järeldub, et personalieeskirjades sätestatud mõistet „registreeritud kooselu” saab määratleda vaid kõiki personalieeskirjade asjakohaseid sätteid arvesse võttes, eriti personalieeskirjade VII lisa artikli 1 lõike 2 punktis c toodud tingimustes sisalduvaid asjaolusid arvestades. Kui „registreeritud kooselu” üldtunnustatud mõiste puudub, ei anna selle artikli esimeses lauses esinev pelk viide kooselule asjaomase mõiste määratlemiseks piisavat teavet. Lisaks viitab eespool osutatud esimeses lauses sätestatud termin „registreeritud” teatud formaalsetele nõuetele, mis on personalieeskirjade VII lisa artikli 1 lõike 2 punktis c sisalduvas esimeses tingimuses täpsustatud ning seega ei saa seda viidet mõista nii, et sellega kehtestatakse „registreerimise” eritingimus või nõutakse abielu eeskujul kooselu „seadusega reguleerimist”.

Peale selle tuleb mõistet „vabaabielu”, mis on tuletatud personalieeskirjade VII lisa artikli 1 lõike 2 punktis c sisalduvate tingimuste alusel, tõlgendada määruse nr 723/2004 põhjendusest 8 lähtudes, milles ühenduse seadusandja soovis teatud tingimustel laiendada abielupaaridele antavate soodustuste andmist „ametnikele, kes on vabaabielus, mida liikmesriik tunnustab püsiva paarissuhtena”.

Järelikult viitab vabaabielu personalieeskirjade mõttes esiteks kahest isikust koosnevale liidule, jättes välja muude personalieeskirjade sätetega ette nähtud ülalpeetavad isikud, ja teiseks formaalsetele nõuetele, nagu ametliku dokumendi esitamine, millega tõendatakse asjaomaste isikute staatust vabaabielupartneritena, ja teiseks selle dokumendi ametlik tunnustamine asjassepuutuva liikmesriigi poolt.

Kõigist neist kaalutlustest tuleneb, et personalieeskirjade asjakohaste sätete kohaselt saab mõistet „vabaabielu” määratleda nii, et sellel on mõningaid sarnasusi abieluga. Kõnealused sätted ei eelda siiski seda, et „vabaabielu” peab olema abieluga võrdsustatud. Selline nõue tähendaks täiendava tingimuse määramist, mida personalieeskirjades ei ole ette nähtud ning mis võib põhjustada mõne ametniku diskrimineerimist tema vabaabielu ebamäärase vormi tõttu, isegi kui kohaldatava siseriikliku õiguse kohaselt sellist kooselu tunnustatakse ja personalieeskirjades nõutud tingimused on täidetud. Kuigi personalieeskirjades nõutakse „vabaabielu” tunnustamiseks kooselu tõendamist, mida iseloomustab teatav stabiilsus, ei nõuta seal siiski seda, et elukaaslasi seoksid erilised vastastikused õigused ja kohustused. Personalieeskirjades esitatud nõue abieluga sarnasuse kohta tuleneb konkreetselt sellest kooselust ja teatavatest formaalsetest nõuetest.

(vt punktid 73, 75–77, 81–86, 91, 96)