ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Kas selline õigusnorm, nagu on sätestatud Hispaania meresõiduseaduse artiklis 251 – mis näeb ette, et nõudeõiguse üleminek valdajast kolmanda isikule toimub vaid osaliselt, nii et kokkuleppest tulenev kohtualluvus on välja arvatud –, tähendab nende tingimuste kehtivuse täiendava tingimuse lisamist, mis on vastuolus määruse nr 1215/2012 artikliga 25?
1.

Kas otsust 2014/512/ÜVJP (1), eelkõige selle artikleid 5 ja 7, saab õiguskindluse ja nulla poena sine lege põhimõtteid arvestades tõlgendada nii, et see võimaldab kehtestada (tsiviiltrahvina) riigisisese meetme, mis lubab täielikult konfiskeerida summad, mis tulenevad niisugusest tehingust, nagu see, mida on mainitud otsuse 2014/512/ÜVJP artikli 2 lõike 2 punktis a, juhul kui on tuvastatud riigisiseses seaduses väärteoks kvalifitseeritud teo toimepanek?
1.

Kas direktiivi 2014/25/EL (1) artikli 57 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et keskse riigihanke korraldamisega „teises liikmesriigis“ asuva keskse hankija poolt on tegemist siis, kui võrgustiku sektori hankija asukoht on – olenemata küsimusest, millise liikmesriigiga on seostatav valitsev mõju võrgustiku sektori hankija üle – muus liikmesriigis kui keskse hankija asukohariik?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Satu Mare (Rumeenia) 10. juunil 2022 – Nord Vest Pro Sani Pro SRL versus Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca

(Kohtuasi C-387/22)

(2022/C 368/23)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Satu Mare

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Nord Vest Pro Sani Pro SRL

Vastustajad: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca

Eelotsuse küsimus

Kas [Euroopa Liidu] õiguse eespool viidatud sätteid tuleb tõlgendada [nii], et nendega on vastuolus/ei ole vastuolus selline õiguslik raamistik, nagu see, mida käsitletakse käesolevas kohtuasjas, millest tulenevalt võib Rumeenia seadusandja kohelda maksustamise seisukohast erinevalt Rumeenia äriühinguid, kes tegelevad tulutoova tegevusega Rumeenia riigi territooriumil, äriühingutest, kes tegelevad tulutoova tegevusega teiste [liidu liikmes]riikide territooriumil, nii et kaebajast äriühingu suhtes, kes osutas teenuseid peamiselt Austria ja Saksamaa territooriumil, ei kohaldata maksusoodustusi, mida saavad teised ehitussektori äriühingud, kes tegelevad oma majandustegevusega Rumeenia riigi territooriumil?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 28. juunil 2022 – kriminaalmenetlus järgmise isiku suhtes: VB

(Kohtuasi C-430/22)

(2022/C 408/37)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Süüdistatav

VB

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2016/343 (1) artikli 8 lõike 4 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriigi kohust, kes teeb tagaselja süüdimõistva kohtuotsuse, ilma et oleksid täidetud artikli 8 lõike 2 tingimused, viitama sõnaselgelt süüdistatava õigusele menetluse uuendamisele, mis viimasel on vastavalt direktiivi artiklile 9, et süüdistatavat saaks hilisemal ajahetkel, eelkõige tema vahistamisel kriminaalkaristuse täitmisele pööramise eesmärgil, sellest õigusest teavitada? Küsimus on esitatud seoses asjaoluga, et riigisisene õigus ei näe ette tagaselja süüdi mõistetud isiku teavitamist menetluse uuendamise õigusest tema vahistamisel tagaselja mõistetud karistuse täitmisele pööramise eesmärgil; see ei näe ette ka kohtu osalemist Euroopa vahistamismääruse koostamisel karistuse täitmisele pööramiseks.

Kas direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 4 teist lauset ja eriti lauseosa „teavitatakse neid ka võimalusest asjaomane otsus vaidlustada ja õigusest taotleda artikli 9 kohaselt uut kohtulikku arutelu või muud õiguskaitsevahendit“ tuleb tõlgendada nii, et tegemist on süüdistatava teavitamisega ametlikult tunnustatud menetluse uuendamise õigusest, või on tegemist selle isiku teavitamisega õigusest, et sellist menetluse uuendamist saab taotleda, kusjuures sellise taotluse põhjendatust kontrollitakse hiljem?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1).
3.

Kas direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkt e koostoimes lõike 4 punktidega a ja b lubab sellist riigisisest õigusnormi või selle õigusnormi tõlgendamise ja kohaldamise praktikat, mille kohaselt tõlgendatakse sellisel juhul nagu põhikohtuasjas (mille puhul määrati hankedokumentides kindlaks lepingu täitmise maksimaalne tähtaeg ja hiliseim ajahetk; tähtaeg on ka näitajaks pakkumuste hindamise metoodika raames; lepingu tegelik täitmine toimus dokumentides ettenähtud maksimaalset tähtaega ja hiliseimat ajahetke ületades, ilma et esinenud oleksid ettenägematud asjaolud; hankija võttis täitmise vastu ilma vastuväideteta ega nõudnud leppetrahvi hilinemise eest) lepingu täitmist hankedokumentide ja hankelepingu tähtaega puudutava osa tingimusi rikkudes, ilma et esinenud oleksid ettenägematud asjaolud ja hankija oleks vastuväiteid esitanud, ainult lepingu teataval viisil mittenõuetekohase täitmisena ja mitte hanke õigusvastase olulise muutmisena lepingu täitmise tähtaja osas?
1.

Esimese väitega, mis koosneb kahest osast, leiab apellant, et Üldkohus ei kontrollinud ise piisavalt tühistamishagis esitatud väiteid, vaid piirdus üksnes selle kontrollimisega, kas komisjon oli kõigepealt tegelenud konkreetsete punktidega, ning jättis kontrollimata, kas kasutatud tõend oli usaldusväärne ja kas seda oli nõuetekohaselt tõlgendatud ning kas komisjoni järeldused olid tõesed ja tõenditega piisavalt põhistatud ka Üldkohtu seisukohast. Apellant väidab, et Üldkohus ei kohaldanud õiget sisulist kriteeriumi – vastupidi kohaldatavas 10. juuli 2018. aasta kohtuotsuses Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (C-413/06 P, EU:C:2008:392) ja 28. mai 2020. aasta kohtuotsuses CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T-99/16, EU:T:2020:217) loodud pretsedentidele – tõendamaks, et ühinemisjärgselt on olemas piisav TKMT tõenäosus komisjoni analüüsitud tooteturgudele.
—

tunnistada, et kuna Iirimaa ei ole võtnud vajalikke meetmeid selleks, et tagada 21-s ühisveevärgi tsoonis ja 9-s erasektori veesüsteemis olmevee vastavust nõukogu 3. novembri 1998. aasta direktiivi 98/83/EÜ olmevee kvaliteedi kohta (1) (edaspidi „direktiiv“) lisa I B osas kehtestatud Trihalometaanid–kokku parameetrite väärtuse miinimumnõuetele ning tagada eelnimetatud ühisveevärgi tsoonides ja erasektori veesüsteemides olmevee kvaliteedi taastamiseks vajalike parandusmeetmete võtmist võimalikult kiiresti, ja kuna inter alia asjakohaste parameetrite ületamise ulatust ja võimalikku ohtu inimeste tervisele arvesse võttes ei ole Iirimaa pidanud oma täitmise tagamist esmatähtsaks, siis on Iirimaa rikkunud direktiivi artikli 4 lõikest 1, koostoimes I lisa B osaga, ja artikli 8 lõikest 2 tulenevaid kohustusi, ja
1.

Tuvastada, et kuna Ungari ei ole taganud, et järgmised linnastud: Kéthely, Marcali, Zalaegerszeg, Keszthely, Zalakaros, Soltvadkert, Pilisvörösvár, Szécsény, Tolna, Köröm, Nagykőrös, Veresegyház, Kiskunhalas, Tököl, Szigetszentmiklós, Hódmezővásárhely, Szentendre, Mezőtúr, Békés, Dabas, Dunavarsány ja Szentes varustatakse asulareovee kogumissüsteemidega, mis on omavahel ühendatud, või et asutatakse individuaalseid või muid asjakohaseid süsteeme, mis tagavad keskkonnale sama kaitstuse taseme kui kogumis- ja puhastussüsteemid, ning et kogumissüsteemidesse sisenev asulareovesi läbib enne ärajuhtimist bioloogilise puhastuse või muu sellega võrdväärse puhastuse, siis on ta jätnud täitmata nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (1) artiklites 3 ja 4 tõlgendatuna koostoimes selle artikliga 10 sätestatud kohustused.
1.

Kas sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tegeleb kohaliku omavalitsuse üksus, kes kogub enda kehtestatud avalik-õiguslike normide alusel külastajatelt, kes viibivad kohaliku omavalitsuse üksuses (kuurordikülastajad), kuurordirajatiste (nt kuurordipark, kuursaal, teed) kasutamise võimaldamiseks „kuurordimaksu“ (teatud summa iga viibimispäeva kohta), seeläbi, et ta võimaldab kuurordikülastajatel kuurordimaksu eest kasutada kuurordirajatisi, majandustegevusega direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses ka siis, kui kuurordirajatistele on niigi igaühel (ja seetõttu näiteks ka kohaliku omavalitsuse üksuse elanikel, kes ei ole kohustatud tasuma kuurordimaksu, ja muudel isikutel, kes ei ole kohustatud tasuma kuurordimaksu) vaba juurdepääs?
—

vaidlustatud kohtuotsust on põhjendatud vasturääkivalt ja see tuleneb Üldkohtu otsusest, et vaidlusaluse kriisilahenduse skeemi peale esitatud tühistamishagi on vastuvõetav, samas kui Üldkohus asus seisukohale, et kriisilahenduse skeem jõustub ja tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi alles komisjoni otsuse kaudu (kolmas apellatsioonkaebuse väide).
1.

Esiteks – kas mõistet „ettenägematud asjaolud“, mis põhjustavad aktsiisi peatamise korra all oleva aktsiisikauba kahjustumise direktiivi 2008/118/EÜ (1) artikli 7 lõike 4 tähenduses, tuleb sarnaselt vääramatu jõuga tõlgendada nii, et need on volitatud laopidajast sõltumatud, ebatavalised ja ettenägematud ning tema poolt kõikide asjakohaste abinõude võtmisest hoolimata vältimatud asjaolud, mis objektiivselt väljuvad selle laopidaja igasuguse kontrolli alt?
C 389/7

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Düsseldorf (Saksamaa) 22. juulil 2022 – EM versus Roompot Service B.V.

(Kohtuasi C-497/22)

(2022/C 389/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Hageja ja apellant: EM

Kostja ja vastustaja apellatsioonimenetluses: Roompot Service B.V.

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EL) nr 1215/2012 (1) artikli 24 punkti 1 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et vaidlused, mis puudutavad füüsilise isiku ja puhkemaju üürile andva ettevõtja vahelist lepingut, mille ese on üürileandja peetavas puhkekülas asuva puhkemaja lühiajaliselt kasutada andmine ja mis näeb pelgalt kasutada andmise kõrval lisateenustena ette ka lõppkoristuse ja voodipesu kasutusse andmise, alluvad erandlikku kohtualluvust reguleerivate eeskirjade kohaselt – sõltumata asjaolust, kas puhkemaja on üürileandja või kolmanda isiku omandis – selle liikmesriigi kohtule, kus asub üürilepingu ese?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus, kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (uuesti sõnastatud) (ELT 2012, L 351, lk 1).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 2014. aasta määruse (EL) nr 910/2014 (1) e-identimise ja e-tehingute jaoks vajalike usaldusteenuste kohta siseturul ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 1999/93/EÜ, artikli 25 lõikes 1 sisalduvat väljendit „e-allkirja õiguslik toime […] tõendina“ tuleb tõlgendada nii, et see paneb liikmesriikide kohtutele kohustuse eeldada, et kui määruse artikli 3 [punktide] 10, 11 ja 12 tingimused on täidetud või kui selles osas ei ole vaidlust, tuleb e-allkirja olemasolu ja väidetavat autentsust pidada algusest peale kaheldamatuks ja vaieldamatult tõendatuks, ja kas seda tuleb tõlgendada nii, et kui viidatud sätete tingimused on täidetud, peavad liikmesriikide kohtud tunnustama, et kvalifitseeritud e-allkirjal on tõendusväärtus / tõendusjõud, mis on omakäelise allkirja tõendusväärtuse / tõendusjõuga samaväärne vaid raamides, mida näevad asjakohased riigisisesed õigusnormid ette kõnealuse omakäelise allkirja puhul?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja (1) korralduse teatavate aspektide kohta, artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see on vahetult kohaldatav vaid üht avalikku teenust osutama delegeeritud eraõigusliku transpordiettevõtja ja tema töötajate vahelistes suhetes, arvestades eelkõige raudtee reisijateveo sektori liberaliseerimist?
1.

Kas 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013 (1) artiklit 164 tuleb tõlgendada nii, et sellega on lubatud laiendada tootmisharudevahelisi kokkuleppeid, mis näevad ette liidu õigusnormides ette nähtud eeskirjadest rangemaid eeskirju mitte üksnes selle artikli punktis b nimetatud „tootmiseeskirjade“ osas, vaid ka kõikides punktis a ja punktides c-n nimetatud valdkondades, mille puhul on selles artiklis ette nähtud, et võib taotleda tootmisharudevahelise kokkuleppe laiendamist?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas direktiivi (EL) 2015/2302 artikli 12 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et vältimatute ja erakorraliste asjaoludega ei ole tegemist juhul, kui reisija, kellele on reisihoiatus ja pandeemia edasise arengu ebaselgus teada, on avaldanud sellegipoolest soovi reisile minna ja reisi läbiviimine ei oleks olnud korraldaja jaoks võimatu?
4.

Kas mõiste „ettenägematud asjaolud“ direktiivi 2014/24 tähenduses hõlmab ainult pärast hankelepingu sõlmimist tekkinud asjaolusid (nagu on sätestatud riigisisese riigihangete seaduse lisasätete (Dopalnitelni razporedbi na Zakona za obshtestvenite porachki) § 2 punktis 27), mida ei oleks saanud ette näha isegi põhjaliku ettevalmistustöö korral ja mis ei tulene poolte tegevusest või tegevusetusest, kuid muudavad täitmise kokkulepitud tingimustel võimatuks? Või ei nõua direktiiv, et need asjaolud tekkisid pärast hankelepingu sõlmimist?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 28. juunil 2022 – kriminaalmenetlus järgmiste isikute suhtes: PT, SD

(Kohtuasi C-432/22)

(2022/C 408/38)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pooled

PT, SD

Eelotsuse küsimused

Kas olukorras, kus tegemist on kriminaalmenetlusega, milles on esitatud süüdistus liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvate tegude toimepanemises, on ELL artikli 19 lõike 1 teise lausega ja harta artikli 47 esimese ja teise lõiguga kooskõlas liikmesriigi õigusnormid, mis nõuavad, et prokuröri ja süüdistatava vahel sõlmitud kokkulepet ei hinda sisuliselt mitte asja menetlev kohus, kellele on esitatud kõik kogutud tõendid, vaid muu kohus, kui osa süüdistatavaid ei ole kokkulepet sõlminud?

Kas raamotsuse 2004/757 (1) artikliga 5, raamotsuse 2008/841 (2) artikliga 4, ELL artikli 19 lõike 1 teise lausega ja harta artikliga 52 koostoimes artikliga 47 on kooskõlas liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt kiidetakse kriminaalmenetlust lõpetav kokkulepe heaks vaid siis, kui kõik teised süüdistatavad ja nende kaitsjad on sellele nõusoleku andnud?

Kas harta artikli 47 teise lõigu kohaselt on nõutav, et pärast kokkuleppe läbivaatamist ja heakskiitmist loobub kohus teiste süüdistatavate vastu esitatud süüdistuse aluseks olevate asjaolude hindamisest, kui ta on teinud kokkuleppe kohta otsuse, mis ei käsitle kõnealuste teiste süüdistatavate osalemist süüdistuse aluseks olevate tegude toimepanemisel ega nende süüküsimust?

(1) Nõukogu 25. oktoobri 2004. aasta raamotsus 2004/757/JSK, millega kehtestatakse miinimumeeskirjad ebaseadusliku uimastiäri kuriteokoosseisu ja karistuste kohta (ELT 2004, L 335, lk 8).

(2) Nõukogu 24. oktoobri 2008. aasta raamotsus 2008/841/JSK organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse kohta (ELT 2008, L 300, lk 42).
C 408/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Berlin (Saksamaa) 16. juunil 2022 – VT, UR versus Conny GmbH

(Kohtuasi C-400/22)

(2022/C 408/35)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Berlin

Põhikohtuasja pooled

Kostjad ja apellandid: VT, UR

Hageja ja vastustaja apellatsioonimenetluses: Conny GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2011/83/EL (1) artikli 8 lõike 2 teise lõiguga on kooskõlas riigisisesele õigusnormile (käesolevas asjas tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „BGB“) 13. juunist 2014 kuni 27. maini 2022 kehtinud redaktsiooni § 312j lõike 3 teisele lausele ja lõikele 4) antud tõlgendus, mille kohaselt on see õigusnorm analoogiliselt direktiivi 2011/83/EL artikli 8 lõike 2 teise lõiguga kohaldatav ka siis, kui elektrooniliselt sõlmitud lepingu sõlmimise ajal ei ole tarbijal kaupleja ees maksekohustust mitte igal juhul, vaid ainult teatud lisatingimustel – näiteks käsundi alusel esitatud hagi hilisema rahuldamise korral või kolmandale isikule hiljem meeldetuletuse saatmise korral?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT 2011, L 304, lk 64).
2.

Kas ELTL artikli 101 lõiget 1, mida on tõlgendatud liidetud kohtuasjades C-427/16 ja C-428/16, CHEZ Elektro Bulgaria, tehtud kohtuotsuse tähenduses, tuleb mõista nii, et õiguspärased eesmärgid, mis õigustavad liikmesriigi niisuguse õigusnormi kohaldamist, mille kohaselt kohtul ei ole õigust mõista vaidluse kaotanud poolelt välja advokaaditasu kulu summas, mis on väiksem kui miinimumsumma, mille on kindlaks määranud selline advokaatide kutseorganisatsioon nagu advokaatide kõrgeim nõukogu (Bulgaaria) oma määrusega, on käsitletavad seaduses sätestatutena ning kohus võib jätta liikmesriigi õigusnormid kohaldamata, kui ta ei tuvasta, et neid eesmärke konkreetsel juhul ületatakse, või tuleb pigem lähtuda sellest, et liikmesriigi õiguslik regulatsioon ei kuulu kohaldamisele, kui ei ole tuvastatud, et need eesmärgid saavutati?
1.

Kas kollektiivhagi alusel niisuguste lepingutingimuste läbipaistvuse kontrollimiseks, mida kasutab enam kui sadakond krediidiasutust miljonites pangalepingutes, läbiviidav abstraktne hindamine, mille raames ei võeta arvesse lepingutingimuse õiguslike ja majanduslike tagajärgede kohta antud lepingueelse teabe põhjalikkust ega iga juhtumi ülejäänud asjaolusid lepingu sõlmimise ajal, kuulub direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse, kui kõne all on lepingu sõlmimise asjaolud, ja sama direktiivi artikli 7 lõike 3 kohaldamisalasse, kui kõne all on sarnased lepingutingimused?
3.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 370 koostoimes X lisa A osa punktiga 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi võimaluse maksustada käibemaksuga seadusega ette nähtud ringhäälingutasu, nagu esimeses küsimuses on kirjeldatud, võib säilitada, kui liikmesriik on pärast 17. mai 1977. aasta direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (kuues direktiiv) jõustumist 1. jaanuaril 1978 muutnud ringhäälingutasu maksmise korda nii, et väiksemat osa laekuvast ringhäälingutasust kasutatakse kultuuriministri äranägemisel selleks, et rahastada 1) raadio- ja televisiooniorganisatsioone, kes saavad riiklikke toetusi, kuid ei ole ise avalik-õiguslikud, ning 2) meedia- ja filmiorganisatsioone, kes aitavad kaasa raadio- ja televisioonitegevusele, kuid ei tegele ise sellega?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007, (1) artiklit 164 tuleb tõlgendada nii, et sellega on lubatud laiendada tootmisharudevahelisi kokkuleppeid, mis näevad ette liidu õigusnormides ette nähtud eeskirjadest rangemaid eeskirju mitte üksnes selle artikli punktis b nimetatud „tootmiseeskirjade“ osas, vaid ka kõikides teistes punktis a ja punktides c-n nimetatud valdkondades, mille puhul on selles artiklis ette nähtud, et võib taotleda tootmisharudevahelise kokkuleppe laiendamist?
6.

Kas õiguse kuritarvitamise keelu põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see takistab maksumaksjal tugineda asutamisõigusele (ELTL artikli 49 alusel) või kapitali vaba liikumisele (ELTL artikli 63 alusel) ja neid õigusi kasutada selleks, et saada maksusoodustust, mis on liikmesriigi õiguses ette nähtud äriühingu osaluse võõrandamisest saadud kapitalikasumi puhul, kui maksumaksja tegi sellise maksusoodustuse saamise peamise eesmärgiga tehingu, mis on sisuliselt dividendide maksmisega samaväärse tulemusega, nagu seda on aktsiate võõrandamine?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on, et tegemist on tasuta kaubatarnega, siis kas mõistega „väikese väärtusega kinkide tegemine“, millele on viidatud käibemaksudirektiivi artikli 16 teises lõigus, on kooskõlas see, kui (lisaks ühikuväärtuse piirile) kehtestatakse kingituste koguväärtuse iga-aastane piir, mis vastab 0,5 %-le maksukohustuslase eelneva aasta käibest?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007, (1) artiklit 164tuleb tõlgendada nii, et sellega on lubatud laiendada tootmisharudevahelisi kokkuleppeid, mis näevad ette liidu õigusnormides ette nähtud eeskirjadest rangemaid eeskirju mitte üksnes selle artikli punktis b nimetatud „tootmiseeskirjade“ osas, vaid ka kõikides teistes punktis a ja punktides c-n nimetatud valdkondades, mille puhul on selles artiklis ette nähtud, et võib taotleda tootmisharudevahelise kokkuleppe laiendamist, ning eelkõige, kas see artikkel lubab rangemate eeskirjade vastuvõtmist tootmisharudevahelise kokkuleppega ning nende eeskirjade laiendamist kõikidele ettevõtjatele, samas kui liidu õigusnormid näevad ette turustus- ja pakendamiseeskirjad teatud klassi puu- või köögiviljade suhtes?
5.

Kas põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu käesolev, kus on vastu võetud Euroopa Komisjoni jõustunud õigusakt, millega määratakse liikmesriigile finantskorrektsioon seoses eeskirjade eiramisega Euroopa Liidu vahendite eraldamisel kolmes eraldi hankemenetluses, on liikmesriigi kohus seotud Euroopa Komisjoni tuvastuste ja järeldustega, kui ta peab tegema otsuse kaebuse kohta, mis on esitatud liikmesriigi pädeva asutuse tehtud finantskorrektsiooni peale seoses ühega nendest hankemenetlustest, või tuleneb viidatud õigusnormist, et ta peab ulatusliku kohtumenetluse raames kõikide seaduses sätestatud vahenditega kindlaks tegema kohtuasja õiguslikult olulised faktid ja asjaolud ning neid kontrollima, pakkudes välja otsitava õigusliku lahenduse?
—

tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud tagamaks, et tema määratud lennuliiklusteenuse (ATS) osutaja täidaks komisjoni määruse (EÜ) nr 29/2009 (1) artikli 3 lõikes 1 sätestatud nõuded, siis on ta rikkunud ELL artikli 4 lõikest 3 koostoimes komisjoni määruse (EÜ) nr 29/2009 artikli 3 lõikega 1 tulenevaid kohustusi;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia) 28. juulil 2022 – Romaqua Group SA versus Societatea Națională Apele Minerale, Agenția Națională pentru Resurse Minerale

(Kohtuasi C-510/22)

(2022/C 424/34)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Romaqua Group SA

Vastustajad: Societatea Națională Apele Minerale, Agenția Națională pentru Resurse Minerale

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artikli 106 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas ja millega säilitatakse täielikult riigile kuuluva äriühinguga sõlmitud algne ja konkurentsisüsteemist väljaspool otseleping mineraalveeallikate kasutamise litsentside kohta (riigile kuuluva ettevõtte käsutuses olevate) ainulitsentside korduva ja piiramatu pikendamise kaudu?

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 16, ELTL artiklit 49, ELTL artiklit 119 ja direktiivi 2009/54/EÜ loodusliku mineraalvee kasutamise ja turustamise kohta (1) artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas ja millele eespool viidati ning mis kehtestab ettevõtlus- ja asutamisvabadusele põhjendamatu piirangu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta direktiiv 2009/54/EÜ loodusliku mineraalvee kasutamise ja turustamise kohta (ELT 2009 L 164, lk 45).