KOHTUJURISTI ETTEPANEK

M. POIARES MADURO

esitatud 8. septembril 20051( )

Liidetud kohtuasjad C‑226/04 ja C‑228/04

La Cascina Soc. coop. arl,

Zilch Srl

versus

Ministero della Difesa ja Ministero dell’Economia e delle Finanze,

Pedus Service,

Cooperativa Italiana di Ristorazione Soc. coop. arl (CIR),

Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

ja

Consorzio G.f.M.

versus

Ministero della Difesa,

La Cascina Soc. coop. arl

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Itaalia))

Riigihange – Teenuste riigihankemenetlus – Teenuseosutajate kõrvaldamise tingimused – Direktiivi 92/50/EMÜ artikli 29 punktid e ja f – Sotsiaalkindlustusmaksete ja maksude tasumise kohustuste täitmata jätmine

1. Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Itaalia) esitas kahe 22. aprilli 2004. aasta otsusega Euroopa Kohtule eelotsuseküsimused nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), artikli 29 esimese lõike punktide e ja f tõlgendamise kohta, mis võimaldab pakkumisest kõrvaldada teenuseosutajad, kes on täitmata jätnud sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused ja maksukohustused. Kuna kahes eelotsusetaotluses esitatud küsimused on täpselt samad, liideti need Euroopa Kohtu presidendi 30. juuni 2004. aasta määrusega.

I. Asjaolud, õiguslik raamistik ja eelotsuse küsimused

2. Itaalia asukohaga äriühingud La Cascina Soc. coop. arl (edaspidi „La Cascina”) ja Zilch Srl (edaspidi „Zilch”) ettevõtjate ajutiste ühenduste raames ning consorzio G.f.M. (edaspidi „G.f.M.”) osalesid pakkumismenetluses Itaalia territooriumil kaitseministeeriumi organite ja osakondade toitlustamise teenuste piiratud ja kiirendatud menetlusega riigihankelepingu sõlmimiseks, mille korraldas kõnesolev ministeerium kooskõlas majandus- ja rahandusministeeriumiga. Kuueteistkümneks partiiks jaotatud pakkumismenetlus avaldati 2002. aasta detsembris. Osalemistaotluste esitamise tähtajaks oli kehtestatud 15. jaanuar 2003 ja pakkumiste esitamise tähtajaks 3. märts 2003.

3. Tellija otsustas 4. detsembril 2003 kõrvaldada pakkumismenetlusest La Cascina, Zilchi ja G.f.M-i. Kohtuasjas C‑226/04 ei olnud menetluses osaleva ettevõtjate ajutise ühenduse juhtivettevõtja La Cascina täitnud perioodil 1. jaanuar 2001 kuni 31. detsember 2002 töötajate eest sotsiaalkindlustusmaksete tasumise kohustust. Grupi üks teine ettevõtja Zilch kõrvaldati sama otsusega, sest ta ei olnud tasunud makse aastate 1997‑2001 erinevatel perioodidel. Kohtuasjas C‑228/04 ei olevat G.f.M nõuetekohaselt täitnud oma kohustusi Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (riiklik tööõnnetuskindlustuse instituut, edaspidi „INAIL”) suhtes.

4. Kõrvaldamise otsus tehti 17. märtsi 1995. aasta dekreetseaduse nr 157 artikli 12 punktide d ja e alusel, mis oli asendatud 25. veebruari 2000. aasta dekreetseaduse nr 65( ) artikliga 10, mis sätestab, et „avalikust pakkumismenetlusest kõrvaldatakse kandidaat, kes ei ole nõuetekohaselt täitnud kohustust maksta töötajate eest sotsiaalkindlustusmakseid, mis tal on vastavalt Itaalia või tema asukohariigi õigusaktidele; kes ei ole nõuetekohaselt täitnud maksukohustusi, mis tal on vastavalt Itaalia või tema asukohariigi õigusaktidele.”

5. La Cascina ja Zilch ühelt poolt ning G.f.M. teiselt poolt nõudsid Tribunale amministrativo regionale del Lazio’lt 4. detsembri 2003. aasta kõrvaldamisotsuse tühistamist. La Cascina ja G.f.M. väitsid muu hulgas, et nende puhul oli tegemist lihtsalt hilinemisega ning nad olid vaidlusalused maksud hiljem tasunud. Zilch vaidlustas teatise, mille Ufficio centrale fiscale saatis hankekomisjonile, ja esitas Ufficio periferico di Messina väljastatud tõendi selle kohta, et Zilch oli 1. jaanuaril 2003 maksnud tema poolt tasumisele kuuluvad maksud. Zilch väitis ühtlasi, et ta oli esitanud taotluse seaduse kohaldamiseks, millega nähakse ette maksuvõlgnevuste korrigeerimine, ning tal oli lubatud maksud tasuda järjestikuste osamaksetena.

6. Siseriiklikus kohtus märkis tellija vastupidi, et tagantjärele korrigeerimine ei tähenda seda, et hagejaks olevad ettevõtjad olid osalemistaotluse esitamise tähtaja lõppedes, nimelt 15. jaanuaril 2003 oma kohustused nõuetekohaselt täitnud.

7. Siseriiklik kohus, kellele anti vaidlus lahendada, täheldas, et dekreetseaduse nr 157/1995 artikli 12 punktidega d ja e võetakse direktiivi 92/50 artikli 29 punktid e ja f Itaalia õigusesse üle. See artikkel sätestab, et „[p]akkumisest võib kõrvaldada teenuseosutaja: […] e) kes on täitmata jätnud sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused, mis tal on vastavalt oma asukohariigi või tellija riigi õigusaktidele; f) kes on täitmata jätnud maksukohustused, mis tal on vastavalt oma asukohariigi või tellija riigi õigusaktidele; […] Kui tellija nõuab teenuseosutajalt tõendusmaterjali selle kohta, et ükski punktides a, b, c, e ega f nimetatud juhtum tema puhul ei kehti, aktsepteerib ta küllaldase tõendina: […] punktide e või f puhul asjaomase liikmesriigi pädeva asutuse väljastatud tõendit.”

8. Kuna erinevates Itaalia kohtutes anti dekreetseaduse nr 157/1995 artikli 12 alusel tehtud kohtuotsustes lahknevad tõlgendused ja arvestades, et seda dekreeti tuleb tõlgendada direktiivi 92/50 seisukohast, peatas Itaalia kohus menetluse ja küsis Euroopa Kohtult:

„1. Kas asjaomase direktiivi eespool viidatud sätteid tuleb tõlgendada nii, et kui seadusandja kasutab sõnastusi „on täitmata jätnud sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused, mis tal on vastavalt oma asukohariigi või tellija riigi õigusaktidele” ja „kes on täitmata jätnud maksukohustused, mis tal on vastavalt oma asukohariigi või tellija riigi õigusaktidele”, siis peab ta silmas vaid olukorda – kõiki teisi välistades –, kus ettevõtja on pakkumismenetluses osalemise taotluse esitamise tähtaja lõppedes (või igal juhul enne lepingu sõlmimise otsuse vastu võtmist […]) täitnud antud kohustused, tehes antud makse täielikult ja viivitamata?

2. Kui seega Itaalia siseriiklikku sätet, mis neid üle võtab – niivõrd, kuivõrd see võimaldab vastupidiselt eespool viidatud ühenduse õigusnormidele pakkumisest kõrvaldada ettevõtjad, kes „ei ole nõuetekohaselt täitnud maksukohustust, mis neil on vastavalt Itaalia või nende asukohariigi õigusaktidele” – tuleb tõlgendada vaid viitena kohustuste mittetäitmisele –, mida saab kontrollida ülalviidatud kuupäeval (pakkumismenetluses osalemise taotluse esitamise tähtaja lõppedes või enne kas või esialgse lepingu sõlmimise otsuse vastu võtmise kuupäeva) –, välistades igasuguse hilisema „korrigeerimise”?

3. Kui võib leida vastupidi, et kõnealuses direktiivis sisalduvate ühenduse õigusnormide ülevõtmise raames talle langevaid kohustusi silmas pidades võib siseriiklik seadusandja ette näha olukordi, kus pakkumistele lubatakse ka ettevõtjaid, kes ei ole küll „nõuetekohaselt täitnud” kohustusi antud pakkumisel osalemise tähtaja lõppedes, ent näitavad, et nad võivad oma olukorda korrigeerida (ja et nad on teinud samme selle eesmärgi saavutamiseks) enne pakkumise vastuvõtmist?

4. Lõpuks, juhul kui eespool [küsimuses 3] toodud tõlgendust võib pidada võimalikuks – ja kui seega võib pidada võimalikuks vastu võtta paindlikumaid sätteid võrreldes ühenduse seadusandja poolt kasutatud rangema sõnastusega „kohustusi täitma” –, siis kas see säte ei ole vastuolus ühenduse aluspõhimõtetega, nagu kõigi liidu kodanike võrdne kohtlemine või – osas, mis puudutab vaid pakkumist – võrdsuse (par condicio) tagamine kõigile seal osaleda soovivatele ettevõtjatele?”

9. Euroopa Kohtu kirjalikus menetluses osalesid La Cascina ja Zilch, Austria ja Itaalia valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon. 30. juunil 2005 toimus kohtuistung, millel La Cascina, Zilch, G.f.M., Pedus Service, Itaalia valitsus ja komisjon esitasid oma seisukohad.

10. Kõigepealt tuleks meelde tuletada, et EÜ artikli 234 raames ei ole Euroopa Kohus pädev otsustama siseriiklike õigus- või haldusnormide tõlgendamise ega nende normide ühenduse õigusele vastavuse üle.( ) Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused tuleb järelikult ümber sõnastada. Antavad vastused võimaldavad eelotsusetaotluse esitanud kohtul tõlgendada ülevõtvat siseriiklikku õigusnormi kooskõlas direktiivi 92/50 artikli 29 punktidega e ja f. „Nõue, mille kohaselt tuleb siseriiklikku õigust tõlgendada vastavuses ühenduse õigusega, sisaldub [EÜ] asutamislepinguga loodud süsteemis, kuna võimaldab siseriiklikel kohtutel oma pädevuse piires kohtuvaidluste lahendamise kaudu tagada ühenduse õiguse efektiivne toimimine.”( ) Sellest tuleneb käesolevas asjas, et kuigi võimalike kandidaatide menetlusest kõrvaldamise eritingimused sätestatakse siseriiklikus õiguses,( ) nagu rõhutab komisjon oma kirjalikes märkustes, tuleb siseriiklikule kohtule siiski anda direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f tõlgendus.

11. Näib, et esimene ja neljas küsimus käsitlevad siseriiklikule seadusandjale direktiivi 92/50 artikli 29 ülevõtmiseks jäetud kaalutlusruumi. Täpsemalt tõstatatakse esimeses küsimuses kaks erinevat tõlgendusviisi. Ühelt poolt on siseriiklikul kohtul küsimus selle direktiivi ja selle siseriiklikusse õigusesse ülevõtmise tekstides tuvastatud erineva sõnastuse tagajärgede kohta. Teiselt poolt on küsimus selles, kas kõnesolev direktiiv nõuab direktiivi artikli 29 punktides e ja f nimetatud maksukohustuste täielikku ja viivitamatut täitmist. Nendele kahele küsimusele vastamisel on palju kasu siseriikliku kohtu neljandas küsimuses nimetatud ühenduse õiguse põhimõtetest. Teise ja kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, mis hetkeni võib hankemenetluses osalev ettevõtja tõendada, et ta on täitnud oma maksukohustused ja sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused. Ma esitan järgemööda tõstatatud sõnastuse erinevuse ulatuse, mõiste „oma kohustuste täitmine” tõlgenduse, seejärel käsitlen küsimust, mis hetkeni on ettevõtjal lubatud seda tõendust esitada.

II. Õiguslik analüüs

A. Direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f ning Itaalia õigusnormi sõnastuse vahelise erinevuse ulatus

12. Eelotsusetaotluse esitanud kohus osutas sõnastuse erinevusele direktiivis 92/50 kasutatud väljendis, mida kasutatakse kõikide ettevõtjate kohta, kes „on täitmata jätnud oma maksukohustused” või sotsiaalkindlustusmaksetega seonduvad kohustused, ja siseriiklikus õiguses kasutatud väljendis, mis tähistab ettevõtjaid „kes ei ole nõuetekohaselt täitnud” samu kohustusi. Selle kohtu käsituses on nõuetekohaselt täitmise kohustus ulatuslikum kui oma kohustuste täitmine. Kõnesolev kohus viitab nimelt võimalusele, et maksuasutus võib ettevõtja olukorda korrigeerida tagasiulatuvalt.

13. Märgin kõigepealt, et direktiivi 92/50 artikkel 29 annab liikmesriikidele võimaluse ette näha direktiivis loetletud kõrvaldamispõhjused. Liikmesriigid ei ole siiski kohustatud selliseid kvalitatiivse valiku kriteeriume kohaldama.( ) Itaalia Vabariik kasutas seda võimalust, nähes oma siseriiklikus õigusaktis ette, et riigihangetest kõrvaldatakse ettevõtjad, kes ei ole „nõuetekohaselt täitnud” oma sotsiaalkindlustusmakse kohustusi ja maksukohustusi.

14. Teiseks, kuigi see kohus keskendub oma argumentides sõnastuse erinevusele, mida ta täheldab siseriikliku sätte ja ühenduse teksti vahel, ei näi see oluline. Nimelt määratakse direktiivis põhimõtteliselt saavutatavad tulemused, kuid jäetakse selle eesmärgi saavutamise meetodite valik liikmesriikidele, nagu näeb ette EÜ artikkel 249. Peale selle ei ole väljendite õiguslikke kohustusi „nõuetekohaselt täitma” ja „täitma” ulatustes mingeid erinevusi, sest – nagu Itaalia valitsus oma kirjalikes märkustes õigesti märgib – neid kasutatakse riigihankeid käsitlevatest ühenduse direktiivides samas tähenduses, olgu siis itaaliakeelses versioonis või teistes keeleversioonides.( )

15. Järelikult tuleb selliselt ümbersõnastatud esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 92/50 tekstis kasutatud väljendit „kohustusi täitma” võib tõlgendada tähenduses „oma kohustusi nõuetekohaselt täitma”, nagu on sätestatud direktiivi ülevõtvas Itaalia õigusnormis, kusjuures need mõlemad väljendid on sama tähendusega.

B. Mõiste „oma kohustuste täitmine” direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f tähenduses

16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatab kolm tõlgendamisküsimust, mis on omavahel seotud: esiteks makse hilinemine, teiseks maksuasutuse poolt lubatud osamaksete teel tasumise tagajärjed ning kolmandaks maksekohustuse olemasolu või selle summa vaidlustamiseks halduskaebuse või kohtuliku kaebuse esitamise tagajärjed.

1. Makse hilinemine

17. Siseriiklik kohus küsib esiteks, kas direktiivi 92/50 artikli 29 punkte e ja f tuleb tõlgendada nii, et need nõuavad nendes nimetatud maksekohustuste täitmist „täielikult ja viivitamata”.

18. La Cascina väidab selle kohta, et ainult makse hilinemise tõttu ei saa ettevõtjat menetlusest kõrvaldada. Hageja esitab selle kohta kaks argumenti. Ühelt poolt leiab ta, et direktiivi 92/50 artiklis 29 märgitud maksekohustus ei tähenda tegelikku maksmist, vaid kõiki ettevalmistusi maksekohustuse täitmiseks. Tõlgendatava sätte sõnastuse ja mõttega nii ilmselgelt vastuoluline tõlgendus tuleb kõrvale jätta.

19. Hageja teine argument on tõsisem. Hageja on arvamusel, et süstemaatiliselt lähtudes, see tähendab, kui võrrelda direktiivi 92/50 artiklis 29 loetletud erinevaid kõrvaldamispõhjuseid, on absurdne lubada hankes osaleda suurtes võlgades oleval äriühingul, kes ei ole küll lausa pankrotis või likvideerimisel või kellele kohus ei ole otseselt määranud haldurit või kes ei ole sõlminud kokkulepet võlausaldajatega (kõnesoleva direktiivi artikli 29 punktid a ja b), keelates aga samas hankes osaleda väikeste võlgadega äriühingul, ettekäändel, et ta on oma maksu- või sotsiaalmaksekohustuste täitmisega hiljaks jäänud. La Cascina järeldab sellest, et maksega hilinemise tõttu ei saa, erinevalt maksmata jätmisest, kaasneda kõrvaldamine direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e või f alusel.

20. Kõigepealt, kui on küll tõsi, et süstemaatiline tõlgendamine võimaldab sageli Euroopa Kohtul sätete mõtet selgitada, märgin, et hageja väljapakutud tõlgendus on kõnesoleva artikli sõnastusega vastuolus.

21. Teiseks on väär La Cascina väide, et maksu- või sotsiaalkindlustusmakse võlgnevusi riigile või riigiasutustele ja võlgu teistele võlausaldajatele tuleb pakkuja maksevõime kindlaksmääramiseks arvestada tervikuna, sest see eeldab, et need kahte liiki võlad on olemuselt samad, mis ei ole aga nii.

22. Lõpuks ei saa hageja argumente vastu võtta, sest need tuginevad direktiivis 92/50 sätestatud kvalitatiivse valiku kriteeriumidega taotletavate eesmärkide ekslikul hindamisel. Sellega seoses on Euroopa Kohus juba otsustanud kohtuotsuses Holst Italia,( ) et „direktiivi 92/50 VI jaotise 2. peatükis kehtestatud kvalitatiivse valiku kriteeriumide ainus eesmärk on kindlaks määrata pakkujate võime objektiivse hindamise eeskirjad”. Ettevõtjate võime ei sõltu aga üksnes nende maksevõimest. Kvalitatiivse valiku puhul kohaldatavate kriteeriumide hulka kuuluvad nimelt kriteeriumid pakkuja isikliku olukorra, tema finantssuutlikkuse ja majandusliku võime või veel oskusteadmiste, tõhususe, kogemuste ja usaldusväärsuse kohta. Nagu Itaalia valitsus õigesti märgib, ongi direktiivi 92/50 artiklis 29 taotletav eesmärk tagada kandidaatide usaldusväärsus.( )

23. Täpsemalt stimuleerivad kõnesoleva artikli 29 punktid e ja f ettevõtjaid oma makse ja sotsiaalkindlustusmakseid tasuma. Samal ajal võimaldab see säte tellijal riigi kui maksukoguja huvide kaitsmiseks sõlmida tasuvaid riigihankelepinguid üksnes ettevõtjatega, kes on oma mitmesugused maksud eelnevalt tasunud.

24. Tuleb tõdeda, et direktiivi 92/50 artiklis 29 loetletud kõrvaldamispõhjused ei ole mõeldud üksnes asjaomase teenuseosutaja maksevõime tagamiseks, mida käsitletakse kõnesoleva direktiivi artiklis 31, vaid pigem vältimaks, et viimane saab maksude või sotsiaalkindlustusmaksete tasumata jätmisest oma konkurentide suhtes lubamatu eelise riigihankelepingu saamiseks. Sotsiaalkindlustusmaksete ja maksudega seonduvad kohustused täitmata jätnud ettevõtjate kõrvaldamine on seega õigustatud konkurentidevaheliste võrdsete võimaluste rikkumise riski tõttu, mis võib esineda, kui hankes osalevad ettevõtjad, kes on oma õigusjärgsed kohustused täitmata jätnud.

25. Konkurentide võrdse kohtlemise põhimõte on riigihangete õiguse alustugi( ) ja võimaldab tagada, et kõikidel hankes konkureerijatel on pakkumismenetluses osalemise taotluse tingimuste või pakkumiste sõnastuse osas võrdsed võimalused.( ) See põhimõte on sõnaselgelt kirjas direktiivi 92/50 artikli 3 lõikes 2, mis näeb ette, et „tellijad tagavad, et ei esineks vahetegemist eri teenuseosutajate vahel”.

26. Nii tuleb direktiivi 92/50 artiklit 29 tõlgendada nii, et selles loetletakse põhjused, mille pärast konkurendid kõrvaldatakse hankes osalemisest võrdse kohtlemise põhimõtte nimel. Selline kõrvaldamine eeldab paratamatult, et piiratakse direktiivis 92/50 taotletavat paralleelset eesmärki – konkurentsi toetamist.( ) Selline piirang tuleneb siiski kõnesoleva direktiivi süsteemist endast, mille eesmärk on toetada teenuseosutajate vahelist konkurentsi üksnes tingimusel, et konkurentsis järgitakse kandidaatide võrdse kohtlemise põhimõtet.( )

27. Seega, kui konkurent, kes ei olnud täitnud sotsiaalkindlustusmaksete või maksude tasumise kohustust, kõrvaldati pakkujate võrdse kohtlemise tagamiseks, ei ole põhjust vahet teha maksmata jätmisel ja maksmisega hilinemisel. Nimelt, kui ettevõtjal lubataks tugineda sellisele hilinemisele, et vältida hankes osalemisest kõrvaldamist direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e või f alusel, piiraks see tunduvalt selle sätte kohaldamist. Selles sättes nõutava tõendi all ei mõelda mitte asjaomase ettevõtja kavatsuse tõendamist tasuda hiljem õiguslikud maksekohustused, mida oleks pealegi üsna raske teha, vaid ikkagi tõendit seni täitmata maksekohustuste alusel maksude tegeliku tasumise kohta.( ) Teenuseosutajate valikumenetluse mittediskrimineerivat iseloomu saab tagada ainult objektiivselt kindlaks määratud kriteeriumide abil. Järelikult on kõnesoleva artikli 29 punktide e ja f kohaldamiseks vaja objektiivselt kontrollida selles sätestatud maksekohustuste tegelikku täitmist kõnesoleva ettevõtja poolt.

2. Võlgade osamaksetena tasumise tagajärjed

28. Siseriiklik kohus küsib teiseks, kuidas mõjutab asjaolu, et maksuasutus võimaldab ettevõtjal makse tasuda osamaksetena, otsuse tegemist selle kohta, kas ettevõtja on täitnud oma kohustused direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f seisukohast. Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunale amministrativo regionale per la Puglia 12. veebruari 2004. aasta otsusele nr 1114, milles nimetatud kohus tõlgendas dekreetseaduse nr 157/1995 artiklit 12 nii, et seda kohaldatakse mitte ainult maksupettuse toime pannud ettevõtjate suhtes, vaid ka maksed tasumata jätnud ettevõtjate suhtes. Seevastu ei või kõnesoleva artikli alusel kõrvaldada ettevõtjaid, kelle suhtes kohaldatakse korrigeerimismenetlust, mis näeb ette lisatähtaja andmise või tasumise osamaksetena, ja ettevõtjaid, kes on esitanud halduskaebuse või kohtuliku kaebuse, milles ei ole veel lõplikku otsust tehtud.

29. Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et igal juhul on nii maksukohustuste kui ka sotsiaalmaksete summa ja tasumise tähtajad kindlaks määratud siseriiklikus õiguses. Ometi näib – olenevalt sellest, kuidas siseriiklik kohus siseriiklikku õigust tõlgendab –, et niipea, kui maksuasutus või pädev ametiasutus nõustub ettevõtja poolt tasumisele kuuluvate sotsiaalkindlustusmaksete tasumisega osamaksetena, ei saa viimast enam pidada maksude tasumisega hilinenuks.

30. Peale selle, nagu meenutab komisjon oma kirjalikes märkustes, peab direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f alusel kohustuste täitmise tõendama hankes osaleda sooviv ettevõtja. Ettevõtja, kellele maksuasutus on võimaldatud tasuda maksuvõlga osamaksetena või kes on oma olukorra maksuasutuses korrigeerinud – kui kasutada eelotsusetaotluse esitanud kohtu enda väljendit –, saab sellelt asutuselt tõendi, mille kohaselt ta on täitnud oma kohustused, mis tulenevad direktiivi 92/50 artiklist 29.( )

3. Halduskaebuse või kohtuliku kaebuse esitamise tagajärjed

31. Nimetatud kohtu esitatud viimane küsimus direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f tõlgendamise kohta puudutab juhtusid, kus ettevõtja esitas maksuasutuse otsuse peale halduskaebuse või kohtuliku kaebuse tasumisele kuuluvate sotsiaalkindlustusmaksete või maksude summa vaidlustamiseks. Antud juhul nähtub kohtuasja toimikust, et La Cascina esitas halduskaebused kahe 6. veebruaril 2002 INAIL-ile saadetud kirjaga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tsiteerib siinkohal Tribunale amministrativo regionale per l’Umbria 30. novembri 2002. aasta kohtuotsust nr 890, milles otsustati, et kuna kõnesolev ettevõtja oli maksukohustuse maksukohtus vaidlustatud, ei saanud teda hankes osalemisest kõrvaldada põhjusel, et ta ei olnud oma maksukohustusi nõuetekohaselt täitnud. Samast analüüsist olevat eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul lähtunud Consiglio di Stato.( )

32. Itaalia valitsus oli oma kirjalikes märkustes seisukohal, et isegi kohtuliku kaebuse esitamine võlgnetava maksu- või sotsiaalmaksesumma vaidlustamiseks ei peaks takistama tuvastamast, et asjaomane ettevõtja ei ole täitnud oma direktiivi 92/50 artikli 29 punktidest e ja f tulenevaid kohustusi. Sellegipoolest möönis ta kohtuistungil, et kui kaebus esitati enne hankemenetluses osalemise taotlust, võib see takistada ettevõtja kõrvaldamist tingimusel, et tellijat on kaebuse esitamisest teavitatud.

33. Komisjoni kohtuistungil esitatud seisukoht on samuti mitmetahuline, sest ta teeb ettepaneku eristada juhtumeid, kus hageja tugineb maksuasutuse eksimusele, juhtumitest, kus maksumaksja piirdub maksuasutuselt järeleandmiste taotlemisega. Hankemenetluses konkureerida oleks lubatud ainult esimesel juhul.

34. La Cascina ja Zilch väidavad vastupidi, et Itaalia põhiseaduse artikliga 24 tagatud kaitseõiguse järgimise seisukohast ei saa pidada ettevõtjat, kes on esitanud kohtuliku kaebuse või halduskaebuse, oma maksu- või sotsiaalmaksekohustused täitmata jätnud ettevõtjaks.

35. Ühenduse õiguses, antud juhul direktiivi 92/50 artikli 29 punktides e ja f sätestatakse vaid selles artiklis nimetatud kohustused täitmata jätnud ettevõtja menetlusest kõrvaldamine. Seevastu tuleb siseriiklikus õiguses täpsustada ettevõtja poolt maksude ja sotsiaalmaksetena tasumisele kuuluv summa ning ka esitatud halduskaebuse või kohtuliku kaebuse tagajärjed ettevõtja seisundile suhetes maksuasutusega.

36. Ei saa aga eitada, et maksuasutuse otsuse peale kaebuse esitamisega võivad kaasneda erinevad õiguslikud tagajärjed, olenevalt asjaomasest siseriiklikust õigusest. Nii näiteks erinevad õigussüsteemid üksteisest selle poolest, kas kaebusel on või ei ole maksekohustusi peatav mõju, ning selle kohtu poolt lubamise tingimuste poolest.( ) Järelikult võidakse siseriiklike õigussüsteemide mitmekesisusest tulenevalt mõnedel kaebuse esitanud ettevõtjatel lubada konkureerida, samas kui mõnes teises liikmesriigis maksustatavad teised ettevõtjad aga kõrvaldatakse samast hankest, sest neid ei peeta oma maksu- ja sotsiaalmaksukohustusi täitnuteks.

37. Kuna aga kaebuse esitamine tähendab õiguste kasutamist, ei tohiks hagejat seetõttu automaatselt kõikidest riigihangetest kõrvaldada, seda enam, et kaebuse esitamine iseenesest ei vähenda ettevõtja usaldusväärsust, mida on silmas peetud direktiivi 92/50 artikli 29 punktides e või f. Ettevõtja menetlusest kõrvaldamine seetõttu, et ta esitas kaebuse, oleks eriti kohatu, kui ta mõistetaks asja menetlemise lõppedes õigeks ning ta võib hankest kõrvaldamise vaidlustada ja sellega võib kaasneda vajadus kahju hüvitamiseks. Teatud asjaoludel võib kõrvaldamisotsuse tühistamisega kaasneda sõlmitud hankelepingu tühistamine.

38. Kui aga hagejal oleks lihtsalt kaebuse esitamise tõttu automaatselt lubatud hankes osaleda, oleks oht, et ettevõtjaid õhutatakse pahatahtlikult või venitamiseks kaebusi esitama. Peale selle, kui ettevõtja jääks esitatud kaebuse menetluses kaotajaks pärast seda, kui ta on hanke võitnud, oleks see ebaõiglane tema konkurentide suhtes, kellel ei oleks võimalust hankemenetlust vaidlustada.

39. Ühenduse õigus ei näe ette selle alternatiivi valikut. Nimelt jäetakse direktiivis 92/50 riikidele kaalutlusruum hindamaks, kas kaebuse esitanud ettevõtjate maksuasjad on korras või mitte. See faktiline olukord määratakse kindlaks hankemenetluses konkureerida soovivate ettevõtjate päritoluriigi siseriiklikus õiguskorras, samas kui selle tagajärjed hankemenetluses osaleda lubamisele määratakse kindlaks tellija õiguste alusel tingimusel, et järgitakse kaitseõigusi ja ettevõtjate võrdse kohtlemise põhimõtet. Sel viisil kohaldatakse kõikide võimalike hankes osalejate suhtes ühesuguseid eeskirju.

40. Kaebuse esitamisega seoses kaitseõiguste rakendamiseks vajalikud tagatised kuuluvad siseriiklikusse õigusesse ja selles määratletud menetluskorda, mida kohaldavad siseriiklikud kohtud (nagu antud juhul Consiglio di Stato) tingimusel, et nad järgivad ühenduse õiguse üldpõhimõtteid.( )

41. Kandidaatide võrdse kohtlemise nõudest tingitult tuleb ettevõtjate maksuolukorda, mis määratakse kindlaks päritoluriigi õiguses, tunnustada ühtemoodi ja selle tagajärjed ettevõtjate hangetes osalemisele peavad olema täpselt samad. Seega Itaalia õiguskord, milles määratakse nimelt põhiseaduslike põhimõtete alusel, et maksuvõlgnevuse suhtes kaebuse esitanud ettevõtjatel ei saa seetõttu takistada riigihankes osalemist, on ühenduse õiguse ettekirjutustega kooskõlas tingimusel, et täpselt sama eeskirja kohaldatakse kõikide hankes osalejate suhtes, kes on esitanud sarnase kaebuse mõnes teises liikmesriigis.

42. Järelikult ei ole direktiivi 92/50 artikli 29 punktidega e ja f vastuolus siseriiklik norm või siseriiklike normide tõlgendus, mille kohaselt halduskaebuse või kohtuliku kaebuse esitanud ettevõtjat peetakse oma kohustused täitnuks kuni kaebuse kohta lõpliku otsuse tegemiseni.

43. Eespool öeldust lähtudes tuleks ümbersõnastatud teisele küsimusele vastata, et mõistet „kohustusi täitma” tuleb direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f tähenduses tõlgendada nii, et kõnesolevate maksekohustuste raames nõutavad maksud, mille summa ja maksetähtaeg on kindlaks määratud siseriiklikus õiguses, peavad olema tegelikult tasutud, ja nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklik norm või siseriiklike normide tõlgendus, mille kohaselt halduskaebuse või kohtuliku kaebuse esitanud ettevõtjat peetakse oma kohustusi täitnuks, kuni tehakse lõplik otsus.

C. Kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavuse tõendamise tähtaeg

44. Euroopa Kohtule esitatud kolmas küsimus puudutab tähtaega, mille jooksul ettevõtjad peavad tõendama, et nad vastavad direktiivi 92/50 artikli 29 punktides e ja f nimetatud kvalitatiivse valiku kriteeriumidele. Lubatagu mul kohe täpsustada, nagu väidab Austria valitsus oma kirjalikes märkustes, et seda tuleb hinnata ühel ja samal kuupäeval. Seega võib a priori kindlaks määrata kolm tähtaega: hankemenetluses osalemise taotluse tähtaeg, pakkumiste esitamise tähtaeg või veel hankelepingu sõlmimise hetk.

45. Komisjoni arvates peab asjaomane kuupäev olema hankemenetluses osalemise taotluse tähtaeg. Austria valitsus on seisukohal, et teenuseosutaja võib tõendada maksu- või sotsiaalmaksukohustuste täitmist kuni pakkumiste esitamise tähtaja lõpuni. La Cascina ja Zilch väidavad vastupidi, et ettevõtjal on vabadus tõendada kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavust seni, kui esialgset hankelepingut ei ole sõlmitud.

46. Teadagi on direktiivis 92/50 kehtestatud riiklike teenusehankelepingute sõlmimise süsteem üles ehitatud kahes järgus: ühelt poolt konkursis osaleda lubatud kandidaatide valimine nende tehniliste ja rahaliste võimaluste ning muude kvalitatiivsete kriteeriumide alusel ning teiselt poolt esitatud pakkumiste valimine lepingu sõlmimise kriteeriumide alusel.( ) See hankemenetluse kahte järku jagamine on ühine kõikidele riigihankeid käsitlevatele direktiividele.( )

47. Kõige sagedamini vastab kontseptuaalne kahte eri järku jagamine nende järkude vahelisele ajalisele jaotusele. Nii kutsub kõigepealt tellija ettevõtjaid täpse tähtaja sees hanke vastu huvi üles näitama ja tõendama, et nad vastavad kõnesoleva hanke puhul kehtivatele kvalitatiivse valiku kriteeriumidele. Selle esimese järgu lõpus antakse väljavalitud pakkujatele uus tähtaeg täieliku pakkumise tegemiseks. Lõpuks toimub hankelepingu lõplik sõlmimine eelnevalt kindlaks määratud lepingu sõlmimise kriteeriumide alusel.

48. Kahe eraldi järgu eristamine hankemenetluses tuleb kasuks nii tellijale, kes vaatab läbi ainult nende ettevõtjate pakkumisi, kelle võime on tõestatud, kui ka pakkujatele, kes teevad pakkumise esitamiseks vajalikud jõupingutused ainult juhul, kui nende võimed vastavad tellija nõuetele.

49. Kui hange korraldatakse sel viisil, saavad ettevõtjad kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavust tõendada ainult hankes osalemise taotluse esitamiseks antud tähtaja lõpuni. Tähtaja pikendamine pärast seda kuupäeva takistaks tellijal praktikas otsustada ettevõtjate hankes osalemise võime üle enne pakkumiste üksikasjaliku läbivaatamise alustamist.( )

50. Hankemenetlus võib direktiivi 92/50 rikkumata siiski toimuda ka ainult ühes järgus. Nimelt ei eelda ettevõtjate valikukriteeriumide ja hankelepingu sõlmimise kriteeriumide eristamine, et neid kriteeriume hinnatakse alati erineval ajal. Vastupidi, eespool viidatud kohtuotsustes Beentjes ja GAT on tuvastatud, et kui direktiiv 93/36 „ei välista, et pakkujate võime kontrollimine ja hankelepingu sõlmimine võivad toimuda samal ajal, reguleerivad neid kahte toimingut erinevad eeskirjad”.( ) Sellest direktiivi 92/50 tõlgendamisele ülevõetavast kohtupraktikast tuleneb, et tellijal on vaba voli hinnata samal ajal kandidaatide kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavust, mis annab neile õiguse hankes osaleda, ja nende pakkumisi hankelepingu sõlmimise kriteeriumide alusel.

51. Sellega seoses võib kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavust tõendada kuni pakkumiste esitamise tähtaja lõpuni. Nimelt, kui tellija hindab valikukriteeriumidele vastavust ja esitatud pakkumisi samal ajal, ei ole enam mõtet kehtestada erinevaid tähtaegu ühelt poolt valikukriteeriumidele vastavuse ja teiselt poolt esitatud pakkumise kohta teabe esitamiseks. Seevastu ei ole enam lubatud kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavuse kohta tõendeid esitada hiljem, sest kõik ettevõtja toimikusse pärast selle tähtaja möödumist tehtud muudatused tähendavad kandidaatide võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist.( )

52. Peale selle, kui ettevõtja saaks pärast hankelepingu sõlmimist tõendada, et ta vastab kvalitatiivse valiku kriteeriumidele, läheks hankemenetluse kaks järku omavahel segi. Nagu märgib Itaalia valitsus selle kohta, esineb samuti oht, et ettevõtjad täidavad oma maksukohustused alles pärast seda, kui nad on teada saanud, et hankemenetlus kulgeb neile soodsalt. Ei oleks aga vastuvõetav, et ettevõtjad kaasavad oma maksukohustused sel viisil tasuvusanalüüsi ja diferentseerivad lubamatult oma riigile võlgnevuste arveldamist.

53. Eespool öeldust tulenevalt tuleks sel viisil ümbersõnastatud kolmandale küsimusele vastata, et ettevõtjal on lubatud hanke suhtes kohaldatavatele kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavust tõendada osalemistaotluse esitamise tähtaja lõpuni, kui just tellija ei vaata kandidaatide valikukriteeriumidele vastavust ja pakkumisi läbi samal ajal – sel juhul kohaldatakse tõendamise suhtes pakkumiste esitamiseks kehtestatud tähtaega.

III. Ettepanek

54. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunale amministrativo regionale del Lazio esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

1. Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, tekstis kasutatud väljendit „kohustusi täitma” võib tõlgendada nii, et see tähendab „oma kohustusi nõuetekohaselt täitma”, nagu on märgitud direktiivi ülevõtva Itaalia õigusakti sättes, sest mõlemad väljendid on sama tähendusega.

2. Mõistet „kohustusi täitma” direktiivi 92/50 artikli 29 punktide e ja f tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see nõuab kõnesolevate maksukohustuste alusel maksude tegelikku tasumist, mille summa ja maksetähtaeg on kindlaks määratud siseriiklikus õiguses, ning et sellega ei ole vastuolus siseriiklik norm või siseriiklike normide tõlgendus, mille kohaselt halduskaebuse või kohtuliku kaebuse esitanud ettevõtjat peetakse oma kohustusi täitnuks, kuni kaebuses suhtes tehakse lõplik otsus.

3. Ettevõtjal on lubatud hanke suhtes kohaldatavatele kvalitatiivse valiku kriteeriumidele vastavust tõendada vastavalt direktiivi 92/50 artikli 29 punktidele e ja f selles hankes osalemise taotluste esitamise tähtaja lõpuni, kui just tellija ei vaata kandidaatide valikukriteeriumidele vastavust ja pakkumisi läbi samal ajal – sel juhul kohaldatakse tõendamise suhtes pakkumiste esitamiseks kehtestatud tähtaega.