Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Teenuste osutamise vabadus – Erandid – Avaliku võimu teostamisega seotud tegevused – Notari tegevus – Välistamine – Kodakondsustingimus notariametis tegutsemiseks – Lubamatus

(EÜ artikkel 43 ja artikli 45 esimene lõik)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Põhjendatuse kontrollimine Euroopa Kohtu poolt – Arvesse võetav olukord – Olukord põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul – Ebakindel olukord, mis tuleneb õigusloomeprotsessis ilmnenud erilistest asjaoludest – Rikkumise puudumine

(EÜ artikkel 43, artikli 45 esimene lõik ja artikkel 226, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/36)

Summary

1. Liikmesriik, kelle õigusnormid kehtestavad notariametis tegutsemiseks kodakondsustingimuse, rikub EÜ artiklist 43 tulenevaid kohustusi, kui notarite tegevus selle liikmesriigi õiguskorras ei ole seotud avaliku võimu teostamisega EÜ artikli 45 esimese lõigu tähenduses. Selles osas kujutab EÜ artikli 45 esimene lõik endast erandit asutamisvabaduse aluspõhimõttest, mida tuleb tõlgendada nii, et selle reguleerimisala piirdub sellega, mis on rangelt vajalik nende huvide kaitseks, mida see säte võimaldab liikmesriikidel kaitsta. Peale selle peab see erand piirduma tegevustega, mis iseenesest on otseselt ja eriomaselt seotud avaliku võimu teostamisega.

Et hinnata, kas notari tegevus on otseselt ja eriomaselt seotud avaliku võimu teostamisega, tuleb võtta arvesse notari tegevuste olemust. Hoolimata notariaalaktidele omistatud olulistest õiguslikest tagajärgedest puudub notarite erinevatel tegevustel otsene ja eriomane seos avaliku võimu teostamisega EÜ artikli 45 esimese lõigu tähenduses, kuna eriline tähtsus on kas poolte tahtel, kohtu kontrollil või kohtu otsusel.

Mis puudutab nimelt ühelt poolt ametlikke dokumente, siis tõestatakse üksnes neid dokumente või kokkuleppeid, millele pooled on vabatahtlikult alla kirjutanud, kusjuures notar ei saa tema poolt tõestatavat kokkulepet ühepoolselt muuta, kui pooled ei ole andnud selleks eelnevalt oma nõusolekut. Peale selle, kuigi notari kohustuseks olev kontrolli teostamine toimub küll üldise huvi eesmärgil, ei saa siiski üksnes niisuguse eesmärgi järgimine õigustada seda, et selleks vajalikud õigused on antud üksnes asjaomase liikmesriigi kodanikest notaritele ning sellest ei piisa iseenesest selleks, et ühte tegevust saaks pidada otseselt ja eriomaselt seotuks avaliku võimu teostamisega.

Mis puudutab teiselt poolt täitmisele pööratavust, siis kuigi notari poolt ametlikule dokumendile täitmismärke lisamisega muutub nimetatud dokument täitmisele pööratavaks, põhineb see siiski poolte tahtel koostada dokument või sõlmida kokkulepe pärast seda, kui notar on kontrollinud selle seadusele vastavust, ning anda sellele dokumendile nimetatud täidetavus. Nii on ka notariaalakti tõendusjõud osa tõendamiskorrast ega mõjuta seega vahetult küsimust, kas selle dokumendi koostamises seisnev tegevus on sellisena otseselt ja eriomaselt seotud avaliku võimu teostamisega, seda enam kui omakäeliselt allkirjastatud dokumendil on asjaomase liikmesriigi seaduse kohaselt sama tõendusjõud kui ametlikul dokumendil.

Sama kehtib seoses muude notarile usaldatud toimingutega, nagu kinnisasjale sissenõude pööramine, kinnisvara teatav müük, pärandvara, ühisvara või kaasomandis oleva vara nimekirjaga, pitseerimise ja pitserite eemaldamisega ning vara kohtuliku jagamisega seotud tegevus, kinnisasjaõiguste üleandmise kohta koostatud ametlike dokumentide alusel kande tegemine ja maksu kogumine.

Lõpuks, mis puudutab notarite erilist seisundit, siis tuleneb esiteks asjaolust, et notarite osutatavate teenuste kvaliteet võib varieeruda sõltuvalt eelkõige asjaomaste isikute kutseoskustest, et vastava territoriaalse pädevuse piires peavad notarid oma ametit konkurentsitingimustes, mis ei ole iseloomulik avaliku võimu teostamisele. Teiseks vastutavad notarid otseselt ja isiklikult oma klientide ees kahju eest, mis on tekkinud notari ülesannete täitmisel toimepandud rikkumise tulemusel.

(vt punktid 82, 84, 85, 87–92, 94–97, 100–104, 106, 108–117 ja 125)

2. Kui õigusloomeprotsessi ajal tekib ebakindel olukord niisuguste eriliste asjaolude tõttu nagu see, et seadusandja ei ole võtnud selget seisukohta liidu õiguse normi kohaldamisala suhtes või ei ole seda täpsemalt määratlenud, siis ei ole võimalik konstateerida, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpus oli liikmesriikidel piisavalt selge kohustus direktiivi ülevõtmiseks.

(vt punktid 141–143)