ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas esimese küsimuse seisukohalt on oluline, et a) käibemaksuarves näidatud tehingud kuuluvad kahtlemata käibemaksuga maksustamisele ning et need tehingud tõepoolest sooritati; b) arve sisaldas kõiki ühenduse õiguse seisukohalt olulisi andmeid; c) sisendkäibemaksu, mis tuleneb käibemaksuarvest, mille on väljastanud isik, kes ei ole kantud käibemaksukohustuslaste registrisse, mahaarvamise õiguse piirang kehtis siseriiklikus õiguskorras juba enne Poola Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/21

1. detsembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-493/09)

2010/C 37/25

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: R. Lyal ja M. Afonso)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et Portugali Vabariik on rikkunud ELTL artiklist 63 ja EMP lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi, kuna ta maksustab mitteresidentidest pensionifondide saadud dividende kõrgema määraga kui dividende, mida saavad Portugali residentidest pensionifondid.

— Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Vastavalt Estatuto dos Beneficiose (maksusoodustusi reguleeriv õigusakt) ja Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivase (ettevõtte tulumaksu käsitlev seadustik) sätetele on dividendid, mida makstakse Portugali õiguse alusel loodud ja tegutsevatele pensionifondidele, ettevõtte tulumaksust täielikult vabastatud, samas kui mitteresidentidest pensionifondidele makstud dividende maksustatakse nimetatud maksuga määras, mis võib jääda 20 % ja 10 % vahele sõltuvalt sellest, kas Portugali ja residentsusriigi vahel on sõlmitud kahepoolne leping ning sellest, mida see leping sätestab. Vastavad ettevõtte tulumaksu summad peetakse kinni allikalt.

Mitteresidentidest pensionifondide kahjulik erinev kohtlemine, mis Portugali maksuõiguses kehtestatud on, muudab Portugali äriühingutesse investeerimise nende fondide jaoks vähem tulusaks ja vähem atraktiivseks. Seega kujutavad viidatud maksuõigusnormid endast piirangut, mis on keelatud ELTL artikliga 63 ja EMP lepingu artikliga 40.

Mitteresidentidest pensionifondide diskrimineerivat kohtlemist, millel on kahjulikud tagajärjed Euroopa Liidu finantsturgude konkurentsivõimele ja pensionifondide investeeringute tulususele, ei saa õigustada ühegi Portugali Vabariigi esitatud põhjendusega.
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud vastu õigus- ja haldusakte, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta direktiivi 2006/66/EÜ, (1) mis käsitleb patareisid ja akusid ning patarei- ja akujäätmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 91/157/EMÜ, täitmiseks või vähemalt ei ole neist komisjonile teatanud, siis on ta rikkunud selle direktiivi artikli 26 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
5.

Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kuna ta rikkus tõendite hindamist ja tõendamiskoormust käsitlevaid õigusnorme seoses ajas esitatud objektiivsete, asjakohaste, kokkulangevate ja määravate kaudsete tõenditega, mis kinnitavad, et komisjon oli enne 28. novembri 2000. aasta otsust uurinud esialgselt vaidlusalust maksumeedet ja oli selle uurimise lõpetanud. Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud ka sellega, et ta ei leidnud, et vaidlusaluse maksumeetme uus uurimine 2000. aastal tuli teostada olemasoleva abi suhtes kehtestatud menetluse alusel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/22

2. detsembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Kreeka Vabariik

(Kohtuasi C-500/09)

2010/C 37/27

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Lozano Palacios ja D. Triantafyllou)

Kostja: Kreeka Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik jätkab ministri 12. oktoobri 2005. aasta määruse A1/44351/3608 rakendamist, siis on ta rikkunud direktiivist 97/67/EÜ (1) (muudetud) tulenevaid kohustusi, eelkõige selle direktiivi artikli 9 lõikeid 1 ja 2;

— mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Kreeka Vabariik takistab postiteenuste liberaliseerimist, mida taotleb direktiiv 97/67, kus on seoses sellega ette nähtud üldloa ja üksiklitsentsi väljastamine avalikult ja kedagi diskrimineerimata.

Kreeka õigusakt nõuab, et loa saanud vedajad oleksid postiveoautode jaoks litsentside väljastamise ajal ise üldloa omanikena kantud vastavasse registrisse kui postiettevõtjad. See sunnib tegema postivõrgus radikaalseid ümberkorraldusi ja takistab peatöövõtjatel frantsiisivõtjate teenuste kasutamist, kui nad just ei otsusta hakata veoautorendiettevõtjateks koos kõigi sellega kaasnevate kuludega.

Peale selle lubab Kreeka õigusakt vedada raskeid veoseid ainult teatud tarbesõidukitega, mida kasutab kutsealal tegutsejate piiratud ring, ning see takistab teistel ettevõtjatel sama teenuse osutamist.

Kreeka Vabariik ei ole neid piiranguid piisavalt põhjendanud.

(1) EÜT L 15, 21.1.1998, lk 14.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/22

Eelotsusetaotlus, mille esitas Court of Appeal of England and Wales (Ühendkuningriik) 2. detsembril 2009 — Nokia Corporation versus Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

(Kohtuasi C-495/09)

2010/C 37/26

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Nokia Corporation

Vastustaja: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Eelotsuse küsimus

Kas ühenduseväline kaup, mis kannab ühenduse kaubamärki ja kuulub liikmesriigis tollijärelevalve alla ning on transiitveol kolmandast riigist mõnda teise kolmandasse riiki, võib kujutada endast „võltsitud kaupa” määruse 1383/2003/EÜ (1) artikli 2 lõike 1 punkti a tähenduses, kui puuduvad tõendid, mille alusel võiks järeldada, et see kaup viiakse ühenduses turule, kas siis kooskõlas tolliprotseduuriga või õigusvastase ümbersuunamise teel.

(1) Nõukogu 22. juuli 2003. aasta määrus nr 1383/2003 teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta (ELT L 196, lk 7; ELT eriväljaanne 02/13, lk 469).
8.

Omanik väidab käesoleva apellatsioonkaebuse raames, et: i) Määruse nr 2868/95 eeskirja 77 asjaomase sätte eesmärk on näha ette alus, mille põhjal on juhul, kui ühtlustamisamet saadab poole esindajale teate valdkonnas, milles viimasele on antud tegutsemisõigus, ühtlustamisamet täitnud oma teavitamiskohustust. Ühtlustamisametil ei ole kohustust teha midagi enamat. Käesolevas asjas ei ole see asjakohane. ii) Registreeringu pikendamise lõivu tasumise tähtaja osas langeb „möödalaskmise põhjus” ära siis, kui kaubamärgiomanik ise ja/või isik, keda ta on lõivu tasumiseks konkreetselt kohustanud, saab mittetahtlikust maksmatajätmisest tegelikult teada. Teistsugune järeldus takistaks sel sättel oma eesmärki täita: eelkõige on volitatud esindaja tähtaegadest alati teadlik ja eeldatakse, et ta teab kohaldatavaid tähtaegu, seega ei oma temale ühtlustamisameti teadete saatmine tavaliselt niikuinii tähtsust. iii) Registreeringu pikendamise lõivu tasumine on lihtne rahatehing, milleks juristi esindama ei ole vaja. Pool võib tasuda lõivu ise või määrata seda tegema kolmanda isiku. Kui poole „esindajat” — kes on poolt ühtlustamisameti menetlustes esindanud — ei ole registreeringu pikendamise lõivu maksmiseks konkreetselt kohustatud, ei oma maksmata jätmise teate saatmine sellele esindajale tähtsust; tegemist ei ole teatega poolele ja seda ei saa vastavaks teateks ka lugeda. Nimetatud esindaja ei ole õiguslikult kohustatud kõnealusele teatele reageerima (olgugi et professionaalse viisakuse poolest võib ta selle oma kliendile edastada). iv) Kõnealustel asjaoludel ei ole muudel eesmärkidel määratud esindaja registreeringu pikendamise lõivu tasumiseks „nõuetekohaselt määratud esindaja”. Seega ei täida asjaolu, et teade on talle saadetud, määruse nr 2868/95 eeskirja 77 tingimust ega too kaasa samastamist, mis selles ette nähakse. v) Kokkuvõetult on arvesse võetav isik see, kes vastutab asjaomase tehingu sooritamise eest. Taotluse esitamise tähtaeg saab hakata kulgema alles ajast, mil see isik saab järgimata jäetud tähtajast teada. vi) Olgugi et rangelt võttes ei oma Euroopa patendikonventsiooni sätted ühenduse õiguse tähenduses siduvad, tuleb neid kindlasti olulisel määral arvestada. Kui Euroopa Patendiamet on identselt sätestatud normi kohaldamist oma praktikas käsitlenud, on väga soovitav, et seda sõnastust tõlgendataks sama moodi. Kui tõlgendused erinevad, peab üks neist olema väär. Apellant väidab, et Euroopa Patendiameti paralleelsed otsused ja nende põhjendused on õiged.
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/27

11. novembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Austria Vabariik

(Kohtuasi C-441/09)

2010/C 24/50

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: D. Triantafyllou ja B.-R. Killmann)

Kostja: Austria Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Austria Vabariik kohaldab teatavate elusloomade, eelkõige hobuste, mida ei kasutata toiduainete või sööda valmistamiseks, tarnetele, impordile ja ühendusesisesele soetamisele vähendatud käibemaksumäära, on Poola Vabariik rikkunud direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklitest 96 ja 98 koostoimes III lisaga tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et Austria käibemaksuõigus on vastuolus direktiivi 2006/112/EÜ artiklitega 96 ja 98 koostoimes III lisaga, kuna Austria kohaldab vähendatud käibemaksumäära teatavate elusloomade (eelkõige hobuste) tarnetele ka siis, kui need loomad ei ole ette nähtud toiduainete valmistamiseks.

Mõiste „elusloomad” direktiivi III lisa punktis 1 ei ole komisjoni arvates iseseisev kategooria, vaid hõlmab üksnes selliseid loomi, mis on tavaliselt ette nähtud kasutamiseks toiduainete ja sööda valmistamisel. Komisjon leiab, et seda tõlgendust toetavad selle sätte hispaania-, prantsus-, inglis-, itaalia-, hollandi-, portugali- ja rootsikeelne versioon. Lisaks tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seda sätet selle erandliku laadi tõttu tõlgendada kitsalt.

Komisjon lisab, et iseäranis loomade puhul, mis kuuluvad hobuslaste perekonda, on ilmne, et neid kasutatakse eeskätt veoloomadena ja ratsutamisel (mitte aga toiduainete või söödana).

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/29

Eelotsusetaotlus, mille esitas College van Beroep voor het bedrijfsleven (Madalmaad) 16. novembril 2009 — IMC Securities BV versus Stichting Autoriteit Financiele Markten

(Kohtuasi C-445/09)

2010/C 24/53

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: IMC Securities BV

Vastustaja: Stichting Autoriteit Financiele Markten

Eelotsuse küsimused

Kas turu kuritarvitamise direktiivi (1) artikli 1 punkti 2 alapunkti a teist taanet tuleb tõlgendada selliselt, et hinnamuutuse põhjustamist sellises ajavahemikus, nagu kõnealuses asjas, finantsinstrumendiga tehtud toimingute kogumi abil, st selliste tehingute ja kauplemiskorraldustega, nagu on kirjeldatud eelotsusetaotluse punktis 2.2, tähendab, et selle instrumendi hind „kindlustati” ebaharilikul või kunstlikul tasemel?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/6/EÜ siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta (EÜT L96, lk 16).
b)

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas mõistet „GMO-dest toodetud” määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 2 punkti 10 ja artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua GMO-de puhul eeldusena, et need on toidusse sattunud teatud kindla eesmärgiga tootmisprotsessi käigus, vaid hõlmab ka olukorda, kus (varasemad) GMO-d on toidusse (käesoleval juhul mesi või toidulisandina kasutatav õietolm) sattunud tahtmatult ja juhuslikult?
Abisaaja kindlakstegemise osas ja abisaaja kindlakstegemisega seotud komisjoni pädevuse hindamisel on väiteid on moonutatud, rikutud õigusnormi ning esitatud ebaloogiline ja vastukäiv põhjendus.

Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiab AceaElectrabel Produzione SpA (edaspidi „AEP” või „apellant”), et kohtuotsuses on oluliselt rikutud õigusnorme, kuna Esimese Astme Kohus lükkas tagasi väite, et abi saajat ei ole nõuetekohaselt tuvastatud ja et see on subjektiivne tingimus kohtuotsusega Deggendorf kehtestatud põhimõtete (mille kohaselt võib uue abi — kui see on tunnistatud siseturuga kokkusobivaks — andmise teatud tingimustel peatada, kuni on tagasi makstud samale ettevõtjale antud ebaseaduslikuks tunnistatud eelmine abi) kohaldamiseks antud asjas. Esiteks vaidleb apellant vastu kohtu seisukohale, et väide on vastuvõetamatu osas, mis puudutab määruse (EÜ) nr 659/99 (1) artikli 88 rikkumist. AEP leiab, et Esimese Astme Kohus moonutas väite osa, milles apellant soovis lihtsalt viidata asjaolule, et väära isiku identifitseerimine abisaajana tulenes administratiivsele meetmele omasest veast. Asudes seisukohale, et argumentidel, mis puudutasid abi tagasinõudmise tingimuste rikkumist, ei ole asjas tähtsust, näitas Esimese Astme Kohus, et ta moonutas asjassepuutuva väite selle osa toetuseks esitatud argumente.

Lisaks vaidlustab apellant kohtuotsuse ka seetõttu, et selles ei tunnistatud otsust õigusvastaseks olenemata olulisest veast AEP identifitseerimisel abisaajaks (uue abi saaja) ACEA Group kontsernis (tagasimaksmata abi saaja); see õigusvastasus tulenes ühenduse kohtupraktikas väljakujunenud kontserni kui majandusüksuse kontseptsiooni väärast vääralt, ebaloogilisest ja vastukäivast kohaldamisest. Apellant väidab, et seda kontseptsiooni ei saa kohaldada seltsingute puhul, mida kontrollivad ühiselt kaks kontserni (nagu AEP puhul), kuna väljakujunenud kohtupraktika kontserni majandusüksuste kohta puudutab vaid kohtuasju, milles mitut ettevõtjat kontrollib üks ettevõtja. Rikkumine on ilmne, kuna Esimese Astme Kohus pidas asjakohatuks fakti, et 70 % AEP kapitalist kuulub teise majanduslikku kontserni, millel ei ole midagi tegemist selle abisaajaga, kes abi ei tagastanud. Esimese Astme Kohus tegi ka vea struktuurilt iseseisva ettevõtja kontseptsiooni osas, kuna ta asus seisukohale, et apellanti ei saa käsitelda struktuurilt iseseisva ettevõtjana, sest teda kontrollivad ühiselt kaks ettevõtjat.
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/20

Eelotsusetaotlus, mille esitas Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austria) 28. oktoobril 2009 — Humanplasma GmbH versus Austria Vabariik

(Kohtuasi C-421/09)

2010/C 24/34

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austria)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Humanplasma GmbH

Kostja: Austria Vabariik

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ artikliga 28 (koosmõjus EÜ artikliga 30) on vastuolus sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt on erütrotsüütide kontsentraadi import Saksamaalt lubatav vaid tingimusel — mida kohaldatakse ka erütrotsüütide kontsentraadi kogumisele Austrias — et doonorveri on loovutatud täiesti tasuta (makstud ei ole ka kuluhüvitist)?.
Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, leides et käesolevas asjas puuduvad erakorralised asjaolud, mis võisid põhjendatult tekitada õiguspärase ootuse, et vaidlusalune maksumeede on õiguspärane, ja mis takistavad abi tagastamise määramist vastavalt määruse nr 659/1999 (1) artikli 14 lõikele 1 seoses õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega. Kohtuvaidluse sisu on moonutatud ja rikutud on võistlevuse põhimõtet. Rikutud on põhjendamist käsitlevat kohtupraktikat. Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, kuna ta ei järginud tõendite hindamist käsitlevaid õigusnorme, jättes kõrvale kohtuasjades määravate dokumentide sisulise külje.

Vaidlusaluse maksumeetme ja otsuse 93/337 (2) esemeks oleva meetme vormiline erinevus ega ka asjaolu, et komisjon oleks võinud valikulisuse kriteeriumi põhjendada muu asjaoluga, kui on otsesõnu esitatud otsuses 93/337, ega ka otsuses 93/337 esitatud avaldus kokkusobimatuse kohta ei kujuta endast õiguslikult piisavaid põhjuseid, et Esimese Astme Kohus hindaks erakorralise asjaolu olemasolu üksnes siis, kui see asjaolu ise või koos teiste juhtumis esineda võivate asjaoludega takistab komisjonil määrata vaidlusaluses otsuses käsitletud abi tagastamist.

Leides, et liidetud kohtuasjades T-30/01–T-32/01 ja T-86/02–T-88/02 käsitletud vaidlusalused meetmed ei ole analoogsed siin käsitletud vaidlusaluse maksumeetmega maksutehnilisel ja maksukoormuse vähendamise ulatuse põhjustel, on Esimese Astme Kohus moonutanud poolte vahelise kohtuvaidluse sisu, jätnud kõrvale võistlevuse põhimõtte ning on kõigele lisaks toime pannud põhjendamist käsitleva kohtupraktika tõsise rikkumise.

Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, leides et komisjoni hoiak 1993. aasta maksuvabastusse ja/või maksu ümberarvutusse, nagu see tuleneb kohtuasja dokumentidest, mida Esimese Astme Kohus ei hinnanud (rikkudes nii menetlusnorme), ei kujuta endast mingisugust erakorralist asjaolu, mis võis põhjendatult tekitada õiguspärase ootuse, et vaidlusalune maksumeede on õiguspärane, ja mis takistab abi tagastamise määramist vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 14 lõikele 1, kuna see on vastuolus õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega.
3.

Kas raamotsuse 2001/220/JSK artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et riigivõimud ei või jätta arvesse võtmata ohvri vaba tahet, kui ta on lähenemiskeelu määramise või säilitamise vastu, kui vägivallatseja on tema pereliige ja ei tuvastata õigusrikkumise kordumise riski objektiivset võimalust ja kui hinnatakse, et isikliku, sotsiaalse, kultuurilise ja emotsionaalse teovõime tase välistab võimaluse, et ohver on vägivalla põhjustaja mõjuvõimu all, või vastupidi, tuleb nende süütegude eriliiki arvestades kõnealune abinõu kehtestada igal juhul?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/3

Eelotsusetaotlus, mille esitas 23. novembril 2009 Tribunal de première instance de Liège (Belgia) — Claude Chartry versus Belgia riik

(Kohtuasi C-457/09)

2010/C 37/05

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège (Belgia)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Claude Chartry

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimused

Kas Maastrichtis 7. veebruaril 1992 allkirjastatud ja 1. novembril 1993 jõustunud Euroopa Liidu lepingu artikliga 6 ning Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikliga 234 on vastuolus see, kui selline siseriiklik seadus nagu 12. juuli 2009. aasta seadus, millega muudetakse 6. jaanuari 1989. aasta seaduse Cour d’arbitrage’i kohta artiklit 26, kehtestab Cour constitutionnelle’ilt eelotsuse küsimise kohustuse juhul, kui siseriiklik kohus leiab, et maksukohustuslasest kodanik on tõhusast kohtulikust kaitsest, mis on tagatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni artikliga 6, mis omakorda on ühenduse õigusesse üle võetud, ilma jäetud teise siseriikliku seadusega, st 9. juuli 2004. aasta programmseaduse artikliga 49, ilma et kõnealune kohus saaks viivitamatult tagada ühenduse õiguse vahetu õigusmõju tema menetluses olevas kohtuvaidluses või saaks teostada välislepingule vastavuse kontrolli, kui Cour constitutionnelle on kinnitanud siseriikliku seaduse vastavust põhiseaduse II jaotisega tagatud põhiõigustele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/18

Eelotsusetaotlus, mille esitas Cour de cassation (Prantsusmaa) 25. novembril 2009 — Charles Defossez versus Christian Wiart, Sotimon SARL-i pankrotihaldur, Office national de l’emploi, CGEA de Lille

(Kohtuasi C-477/09)

2010/C 37/19

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation (Prantsusmaa)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Charles Defossez

Vastustajad: Christian Wiart, Sotimon SARL-i pankrotihaldur, Office national de l'emploi (fonds de fermeture d'entreprises), CGEA de Lille

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivi nr 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/74/EÜ (2), artiklit 8a, mille lõikes 1 on ette nähtud, et kui vähemalt kahes liikmesriigis tegutsev ettevõtja on maksejõuetu, vastutab töötajate rahuldamata nõuete maksmise eest selle liikmesriigi asutus, kelle territooriumil nad töötavad või tavaliselt töötavad, ja lõikes 2 on sätestatud, et töötajate õiguste ulatuse määrab pädevat garantiiasutust reguleeriv õigus, tuleb tõlgendada nii, et see artikkel määrab pädeva asutuse, välistades kõik teised asutused, või, arvestades direktiivi eesmärki, milleks on nende töötajate õiguste toetamine, kes on kasutanud oma liikumisvabadust, ja sama direktiivi artikli 9 esimest lõiku, mille kohaselt see direktiiv ei piira liikmesriikide õigust kohaldada või kehtestada töötajate jaoks soodsamaid õigus- või haldusnorme, tuleb seda tõlgendada nii, et see ei võta töötajalt õigust kasutada selle asutuse garantii asemel soodsamat garantiid, mida pakub asutus, milles tema tööandja on kindlustatud ja millele ta teeb sissemakseid vastavalt siseriiklikule õigusele?

(1) ELT L 283, lk 23.

(2) ELT L 270, lk 10.
5.

Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, kuna ta rikkus tõendite hindamist ja tõendamiskoormust käsitlevaid õigusnorme seoses asjas esitatud objektiivsete, asjakohaste, kokkulangevate ja määravate kaudsete tõenditega, mis kinnitavad, et komisjon oli enne 28. novembri 2000. aasta otsust uurinud esialgselt vaidlusalust maksumeedet ja oli selle uurimise lõpetanud. Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud ka sellega, et ta ei leidnud, et vaidlusaluse maksumeetme uus uurimine 2000. aastal tuli teostada olemasoleva abi suhtes kehtestatud menetluse alusel.