KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PHILIPPE LÉGER

esitatud 8. juulil 2004( )

Kohtuasi C-409/02 P

Jan Pflugradt

versus

Euroopa Keskpank

Apellatsioonkaebus – EKPS põhikirjade artikkel 36.1 – EKP töötajate teenistustingimuste artikli 9 punkt c – EKP töötajad – EKP kaalutlusõigus asutuse töö korraldamisel ja oma personali tööülesannete määramisel – Töölepingu muutmine – Hindamisaruanne

1. Käesoleva apellatsioonkaebuse esitas Jan Pflugradt Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (viies koda) 22. oktoobri 2002. aasta otsuse( ) peale, millega jäeti rahuldamata ühelt poolt tema 1999. aasta hindamisaruanne( ) ja teiselt poolt Euroopa Keskpanga (edaspidi „EKP”) infosüsteemide peadirektoraadi (edaspidi „PD IS”) peadirektori 28. juuni 2000. aasta teate, mis käsitles talle määratud tööülesandeid, tühistamise hagi.

I. Õiguslik raamistik

2. EÜ asutamislepingule lisatud protokolli Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga (EKP) põhikirja kohta (edaspidi „EKPS põhikirjad”) kohaselt kehtestab nõukogu juhatuse ettepaneku põhjal EKP personali teenistustingimused. Need tingimused kehtestati otsusega 1999/330/EÜ( ) (edaspidi „teenistustingimused”).

3. Nimetatud tingimused sätestavad muu hulgas:

„9. a) EKP ja selle töötajate vahelisi töösuhteid reguleerivad käesolevate teenistustingimustega kooskõlas olevad töölepingud. Teenistustingimusi täpsustab nõukogu poolt vastuvõetavad personalieeskirjad.

[...]

c) Teenistustingimustele ei kohaldata ühetegi siseriiklikku eriseadust. EKP kohaldab i) liikmesriikide õigussüsteemide ühiseid üldpõhimõtteid, ii) ühenduse (EÜ) õiguse üldpõhimõtteid, iii) EÜ määrustes ja direktiivides sisalduvaid liikmesriikidele suunatud sotsiaalpoliitikat puudutavaid õigusnorme. Iga kord kui tekib vajadus, rakendab EKP nimetatud õigusakte. Seejuures arvestab EKP vastavate sotsiaalpoliitika valdkonda puudutavate (EÜ) soovitustega. Käesolevates teenistustingimustes sätestatud õiguste ja kohustuste tõlgendamisel võtab EKP nõuetekohaselt arvesse asjakohaseid ühenduste institutsioonide personalile kohaldatavate määruste, eeskirjade ja kohtupraktika põhimõtteid.

10. a) EKP ja tema töötajate vahelised töölepingud sõlmitakse töötajate poolt allkirjastatavate töölevõtukirjade vormis. Töölevõtukirjad sisaldavad nõukogu 14. oktoobri 1991. aasta direktiivis 91/533/EMÜ [...] sätestatud lepingutingimusi”( ) [mitteametlik tõlge]

4. EKP nõukogu võttis EKPS põhikirjade alusel vastu ka EKP kodukorra, mida muudeti 22. aprillil 1999,( ) mis sätestab muu hulgas:

„Artikkel 11

11.1 Igat EKP töötajat teavitatakse tema kohast EKP struktuuris, tema aruandlusalluvusest ja ametialasest vastutusest.

[...]

Artikkel 21. Teenistustingimused

21.1 Teenistustingimused ja personalieeskirjad määravad töösuhte EKP ja selle personali vahel.

21.2 Teenistustingimused võtab vastu ja neid muudab nõukogu juhatuse ettepanekul. Üldnõukoguga tuleb konsulteerida vastavalt käesolevas kodukorras ettenähtule.

21.3 Teenistustingimusi rakendatakse personalieeskirjadega, mille võtab vastu ja mida muudab juhatus.” [mitteametlik tõlge]

II. Asjaolud ja menetlus Esimese Astme Kohtus

5. J. Pflugradt töötab EKP-s alates 1998. aasta 1. juulist. Ta võeti tööle infosüsteemide peadirektoraadis, kus ta täidab „UNIX-i spetsialistide koordinaatori” ülesandeid. Pärast seda, kui ta oli 9. oktoobril 1998 heaks kiitnud dokumendi „UNIX-i koordinaatori vastutus”, mis sisaldas nimekirja tema erinevate ametialaste ülesannete kohta, saadeti talle neli päeva hiljem töölevõtukiri, millel oli tagasiulatuv jõud teenistusse asumise kuupäevast alates.

6. EKP koostas J. Pflugradti töö kohta 1999. aastal hindamisaruande, mille hageja vaidlustas erinevate EKP-siseste õiguskaitsevahenditega, asjas võitu saavutamata. Ta väidab peamiselt, et see aruanne sisaldab ebaõiglaseid ja põhjendamatuid märkusi. Pärast seda esitaski ta Esimese Astme Kohtusse hagi taotlusega, et kohus tühistaks nimetatud hindamisaruande, mis on vaidlustatud akt kohtuasjas T‑178/00.

7. PD IS juhataja saatis 28. juunil 2000 J. Pflugradtile teate, mis sisaldas tema kui „UNIX-i spetsialistide koordinaatori” põhiliste tööülesannete nimekirja. Kuna hageja ei nõustunud sellest teatest tulenevate tema ülesannete muudatustega, esitas hageja erinevaid EKP-siseseid kaebusi, saamata positiivset tulemust. Seejärel pöördus ta Esimese Astme Kohtusse, nõudes kohtuasjas T‑341/00 vaidlustatud aktiks oleva teate tühistamist.

8. Nii esitas J. Pflugradt 4. juulil ja 10. novembril 2000 Esimese Astme Kohtu kantseleisse esitatud hagiavaldustes kaks kaebust, nõudes ühelt poolt 1999. aasta hindamisaruande tühistamist ja teiselt poolt 28. juuni 2000. aasta teate tühistamist.

III. Vaidlustatud otsus

9. Esimese Astme Kohus liitis kohtuasjad T-178/00 ja T-341/00( ) 22. oktoobril 2002. aastal langetatud kohtuotsuses, millega ta jättis mõlemad kaebused rahuldamata.

A. Hagi kohtuasjas T-178/00

10. Oma tühistamishagi raames kohtuasjas T-178/00 väidab J. Pflugradt, et 1999. aasta hindamisaruanne võtab talt ära teatavad personalialased tööülesanded, nimelt UNIX-i osakonna töötajate hindamise ülesande. See aruanne sisaldab ka mitut ebatäpsetel faktidel põhinevat hinnangut tema tööle.

11. Esimese Astme Kohus lükkab mõlemad väited tagasi, tuginedes järgmisele põhjendusele: esiteks meenutab ta, et EKPS põhikirjad annavad EKP-le funktsionaalse autonoomia, kuid et EKP ja selle töötajate vahelisi töösuhteid reguleerivad töölepingud, mis on selle institutsiooni poolt töötajatele saadetud ja töötajate poolt allkirjastatavate töölevõtukirjade vormis. Need kirjad sisaldavad töölepingu olulisi tingimusi, nimelt ametinimetust, palgaastet ja töö lühikirjeldust. Esimese Astme Kohus märgib, et EKP esitas J. Pflugradtile ka dokumendi, milles oli nimekiri spetsiaalselt tema ametikohaga seonduvate tööülesannete kohta. Kohus täpsustab siiski, et EKP võib ühepoolselt tööülesandeid muuta vaid lepingu ebaoluliste tingimuste muutmise osas.

12. Kohus täpsustab lisaks:

„ 54 EKP-l on sarnaselt teiste asutuste ja ettevõtetega otsustamispädevus oma asutuse töö korraldamisel ja personali juhtimisel. Ühenduse institutsioonina on tal oma kohuste täimiseks avalikes huvides ulatuslik kaalutlusõigus asutuse töö korraldamisel ja oma personali tööülesannete määramisel (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 21. juuni 1984. aasta otsus kohtuasjas C‑69/83: Lux v. kontrollikoda, EKL 1984, lk 2447, punkt 17, ja 12. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑294/95 P: Ojha v. komisjon, EKL 1996, lk I-5863, punkt 40; Esimese Astme Kohtu 6. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑33/90: Von Bonkewitz-Lindner v. parlament, EKL 1991, lk II-1251, punkt 88, ja 9. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑176/97: Hick v. EMSK, EKL AT 1998, lk-d I-A-281 ja II‑845, punkt 36). Seetõttu võib ta aja jooksul asutuse töö huvides töösuhteid oma töötajatega muuta, eesmärgiga saavutada tõhus töökorraldus ja erinevate ülesannete ladus jaotus töötajate vahel ning kohanduda muutuvate vajadustega. Määramata ajaks tööle võetud töötaja, kes võib sellele ametikohale jääda kuni 65-aastaseks saamiseni, ei saa mõistlikult eeldada, et kõik asutuse sisestruktuuri puutuv jääb kogu ta ametisoleku ajaks muutumatuks või et tal säilivad alatiseks need tööülesanded, mis talle tööle võtmisel usaldati.

55 Siinkohal tuleb märkida, et hageja töölevõtmine ja 5. oktoobri 1998. aasta ametijuhendi koostamine toimus EKP teenistuste asutamise üldkontekstis panga esimesel tööaastal. Seda illustreerib nimelt selles ametijuhendis kirjeldatud tööülesannete ja vastutuse omistamise ajutine iseloom. Üheksa tööülesande puhul näeb nimetatud ametijuhend ette, et hagejat abistab „kolmanda etapi alguses” kaastöötaja. Lisaks märgib EKP samas dokumendis, et ta soovitab kõikide tööülesannete ja vastutuste omistamise üle vaadata: „kui pärast 1999. aasta esimest kvartalit peaks ilmnema, et üldine töökoormus UNIX-i valdkonnas väheneb, on soovitav, et kõik need UNIX-i koordinaatori tööülesanded määratletakse uuesti (püüdes koostada EKP tegevusvaldkondade sobiva kirjelduse), võttes arvesse kõiki asjaolusid ja EKP põhimõtteid sel ajal”.

56 Lisaks, sätestades, et „vajadusel muudetud” teenistustingimused on hageja töölepingu lahutamatuks osaks, on selles lepingus sõnaselgelt ette nähtud, et töösuhete tingimused võivad muutuda vastavalt teenistustingimustesse tehtud parandustele.

57 Tuleks kontrollida, kas UNIX-i osakonna töötajate töö iga-aastase hindamise läbiviimise ülesanne on osakonna koordinaatori ameti seisukohast oluline tingimus ja kas sellest lähtuvalt on selle ülesande äravõtmine hageja töölepingu oluliste tingimuste rikkumine.

58 Selge on see, et hoolimata muudatustest tema tööülesannetes, jäi hagejale alles tema ametikoht „UNIX-i spetsialistide koordinaatorina” „spetsialistide” kategoorias, palgaastmel G koos vastava töötasuga.

59 5. oktoobri 1998. aasta ametijuhendist nähtub, et UNIX-i spetsialistide koordinaatori töö on peamiselt tehniline, personali ja juhtimisega seotud ülesanded on teisejärgulised. Ainult ühe, UNIX-i osakonna töötajate hindamise ülesande äravõtmise tulemusena ei vähenenud hageja tööülesanded tervikuna selgelt alla selle määra, mis vastab tema ametikohale. Selles osas tuleb märkida, et on selge, et hagejal ei ole kunagi olnud võimalust hinnata UNIX-i osakonna töötajaid, kuna nimetatud vastutus võeti temalt ära enne, kui EKP hakkas esimesi töötajate iga-aastaseid hindamisi läbi viima. Sellises olukorras ei kujuta kõnealune muudatus hageja ametikoha halvenemist ja seda ei saa seetõttu pidada töölepingu olulist tingimust rikkuvaks.”

13. Hageja tööle antud hinnangut käsitleva teise väite puhul leiab Esimese Astme Kohus, et tegelikult püüab J. Pflugradt vaidlustada ülemuste poolt tema 1999. aasta töö suhtes antud hinnangu kehtivust, mis ei ole aga tema pädevuses. Kohtupoolne õiguslik järelevalve puudutab iga-aastases hindamisaruandes sisalduvate hinnangute osas ainult võimalikku võimu kuritarvitamist. Kuna hageja ei ole oma hagis selliste tingimuste olemasolu tõendanud, lükatakse väide tagasi.

14. Esimese Astme Kohus jättis seega J. Pflugradti hagi selles esimeses kohtuasjas rahuldamata.

B. Hagi kohtuasjas T-341/00

15. Teise kohtuasja raames esitatud hagis taotleb J. Pflugradt 28. juuni 2000. aasta teate tühistamist, millega EKP teavitas teda tööülesannete muutmisest. Samadele argumentidele tuginedes kui kohtuasja T-178/00 raames kinnitab hageja, et EKP eiras hageja õigust töötada töökohal, mis vastab tema töölepingule.

16. Esimese Astme Kohus kordab esimese kohtuasja arutluskäiku , kinnitades, et hageja ei saa nõuda kõikide nende eriülesannete säilitamist, mis anti talle hetkel, mil EKP ta tööle võttis. Ta väidab, et institutsioon ei ületanud oma korraldamispädevuse piire, muutes esiteks ühepoolselt hageja tööülesandeid, sest selle üle vaidlust ei ole, et nimetatud muudatused tehti asutuse töö huvides, ja teiseks, sest hagejal säilivad tema põhilised tööülesanded, ning ta ei tõenda, et nimetatud muudatused rikuvad tema töölepingu olulisi tingimusi.

17. Esimese Astme Kohus jättis seega rahuldamata ka hagi selles teises kohtuasjas.

IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded

18. Euroopa Kohtu kantseleisse 18. novembril 2002 esitatud hagiavaldusega esitas J. Pflugradt vaidlustatud kohtuotsuse peale käesoleva apellatsioonkaebuse. EKP saatis oma vastuse 3. märtsil 2003.

19. Hageja palub Euroopa Kohtul:

– tühistada edasikaevatud otsus;





– tühistada mõlemad EKP otsused ja





– mõista kohtukulud välja kostjalt.

20. EKP palub Euroopa Kohtul:

– jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja





– mõista kohtukulud välja hagejalt.





V. Apellatsioonkaebus

21. J. Pflugradt esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks mitu väidet. Esimene väide tugineb sellele, et Esimese Astme Kohus rikkus EKPS põhikirjade artiklit 36.1 ja teenistustingimuste artikli 9 punkti a esimest lauset, eirates EKP ja selle töötajate vahelise õigussuhte lepingulist iseloomu. Nii ei võinud EKP tema lepingut ühepoolselt muuta.

22. Oma teises väites osutab hageja, et ühenduse avaliku teenistuse eeskirjade ülevõtmisel EKP töötajate tööülesannete määramisse rikkus Esimese Astme Kohus tegelikult seda põhimõtet. Ta ei toonud nimelt esile, et EKP peab tööülesannete muutmisel põhjendama muutuste tegemist asutuse töö huvides.

23. Oma kolmandas väites väidab hageja, et Esimese Astme Kohus tuvastas asjaolusid ebatäpselt ning neljandas väites, et kohus hindas asjaolusid valesti.

24. Viies ja viimane väide põhineb Esimese Astme Kohtu otsuse ebaõigel põhjendusel; apellatsioonkaebuse esitaja väidab, et ta ei soovinud Esimese Astme Kohtus vaidlustada EKP 1999. aasta aruandes talle antud hinnangut, vaid asjaolusid, millele EKP oma hindamisaruande rajas, kusjuures tema sõnul jättis Esimese Astme Kohus sellele väitele vastamata.

25. Väited vaadatakse läbi selles järjekorras.

A. Esimene väide õigusliku vea kohta, mis tugineb EKPS põhikirjade artikli 36.1 ja teenistustingimuste artikli 9 punkti a esimese lause eiramisele

26. Apellatsioonkaebuse esimese väitega vaidlustatakse Esimese Astme Kohtu seisukoht EKP ja selle töötajate töösuhete õigusliku olemuse suhtes ning EKP-le töötajate tööülesannete määramiseks kaalutlusõiguse tunnustamine kohtu poolt.

27. Apellatsioonkaebuse esitaja sõnul tuleneb teenistustingimuste artikli 9 punkti a esimese lause tekstist, et EKP ja selle töötajate vahelised õigussuhted põhinevad töölepingutel. Nende õigussuhe on seega lepinguline.( ) Vaidlustatud otsus olevat jätnud tähelepanuta EKP-le selle sätte ja EKPS põhikirjade artikli 36.1 alusel omistatud funktsionaalse autonoomia ulatuse ja korralduse.

28. J. Pflugradt kinnitab, et tuleks eristada EKP kaalutlusõigust töötajate tööülesannete määramisel ja asutuse töö korraldamisel, milleks on asutusel vaieldamatult ulatuslik õigus. Nii põhinevad suhted töötajatega lepingulistel suhetel, mis järgivad tahte autonoomiat. Eespool toodust tulenevalt ei saa EKP ühepoolselt muuta tema ja hageja vahel sõlmitud lepingu tingimusi ei 1999. aasta hindamisaruande tagajärjel ega 28. juuni 2000. aasta teate tagajärjel. Hageja sõnul on ametijuhend tema töölepingu lahutamatu osa. Selle, hageja peamisi ülesandeid sisaldava juhendi saatis EKP talle kinnitamiseks. Alles pärast juhendi sisuga nõustumist sõlmis J. Pflugradt EKP-ga töölevõtukirjas sisaldunud töölepingu.( ) Ametijuhend on seega J. Pflugradti poolt lepinguga nõustumise tingimuseks.

29. EKP väidab oma vastuses, et isegi kui EKP ja selle töötajate vahelised õigussuhted on lepingulised, ei ole need vaid puhtalt lepingulised. Tegemist ei ole nimelt eraõigusliku lepinguga. Tööleping koosneb suures osas teenistustingimustes sätestatud seadusjärgsetest elementidest, mis on sisult sarnased ametnikele ja muudele töötajatele kehtivate personalieeskirjadega. Selle sarnasuse tõttu muide kohaldaski Esimese Astme Kohus antud juhul kohtupraktikat, mis tunnistab ühenduse institutsioonide ulatuslikku kaalutlusõigust oma asutuse töö korraldamisel ning personali tööülesannete määramisel.

30. EKP meelest on institutsiooni kaalutlusõigus üldine ja deklaratiivne ning ei sõltu töösuhetest, mille EKP loob oma personali, ametnike või töötajatega.

Hinnang

31. Vastupidiselt hagejale ei arva kohtujurist, et Esimese Astme Kohus tegi õigusliku vea, tunnustades EKP ulatuslikku kaalutlusõigust töötajate tööülesannete määramisel ning kinnitades EKP poolt hageja teatavate tööülesannete muutmise kehtivust.

32. Selge on see, et EKP ja selle töötajate töösuhted on lepingulised.( ) See suhe luuakse vastavalt teenistustingimuste artiklile 10 töölevõtukirja allkirjastamisega. Isegi kui suhted on lepingulised, tuleks siiski rõhutada, et üks lepingupooltest on ühenduse institutsioon, kes täidab oma ülesannet ühenduse huvides ja kellel on volitused kehtestada oma personalile kohaldatavad sätted.( )

33. Seetõttu põhinevad suhted lepinguliste töötajatega teenistustingimuste sätete kaudu olulistel seadusjärgsetel tingimustel, mis on ära toodud nõukogu poolt vastu võetud teenistustingimustes.

34. Hageja argument, milles ta tõstab esile ametnike ja EKP töötajate õigusliku staatuse erinevust, mida ta järeldab lepingulisest suhtest ja tahte autonoomia rakendamisest, ei ole põhjendatud. Mõistagi on teenistustingimused J. Pflugradti lepingu osa, kuid hageja ja institutsioon ei ole nende osas läbirääkimisi pidanud. Tuleks täpsustada, et töölevõtmise protsess hõlmab arutelu ja kokkulepet, millele järgneb töölevõtukiri teenistustingimuste tähenduses. Märgiksin, et tegemist on suures osas seadusjärgse lepinguga, mille raames on tulevase töötaja tahte autonoomia juba lepingu sõlmimise käigus väga väike. Teenistustingimuste artikli 9 punkti c viimane lause sätestab muide, et selles dokumendis sisalduvate õiguste ja kohustuste tõlgendamisel arvestatakse institutsioonide personalile kohaldatavatest määrustest ja kohtupraktikast tulenevate põhimõtetega.

35. Täheldan ka, et EKP nõukogu kehtestatud teenistustingimused on kirjas üldsõnaliselt koostatud dokumendis, mida võidakse aja jooksul küll muuta, ent vähesel määral. Teenistustingimuste eri versioonidest nähtub, et sätted katavad töösuhte kõiki aspekte ning et neid tõenäoliselt ei muudeta. Nii tuleks täpsustada, nagu tegi EKP 18. märtsi 2004. aasta kohtuistungil, et töölepingu sõlmimise konsensusel põhinev element oli tegelikult ainult töölevõtukirja allkirjastamine J. Pflugradti poolt. Selle EKP ja hageja vahelise lepingu sõlmimisel ei toimunud tegelikult läbirääkimisi.

36. Eelöeldu põhjal järeldab kohtujurist, et hageja argument EKP-l oma töötajate suhtes oleva ulatusliku kaalutlusõiguse ülevõtmata jätmise kohta tema suhetesse töötajatega ei ole põhjendatud. EKP-l kui institutsioonil, kes täidab oma ülesandeid üldistes huvides, peab olema õigus korraldada oma talituste tööd ja määrata oma töötajate tööülesandeid. EKP ametnike ja töötajate personalieeskirjadest tulenev erinevus ei anna põhjust erinevalt hinnata selle institutsiooni töötajate tööülesannete määramist. Nagu äsja tõdesin, on need suhted mõistagi lepingulised, ent mitte puhtalt lepingulised. Institutsioonil, antud juhul EKP-l, on kaalutlusõigus talituste töö korraldamisel ja seda vaatamata lepingulisele aktile, millel rajaneb EKP ja selle töötajate vaheline töösuhe.( ) Esimese Astme Kohtu väide vaidlustatud otsuse punktis 54, milles tunnustatakse EKP ulatuslikku otsustamispädevust talituste töö korraldamisel ja töötajate tööülesannete määramisel, on seega asjakohane.

37. Hageja poolt vaidlustatud kohtuotsuse vastu esitatud esimene väide õigusliku vea kohta on seega põhjendamatu.

B. Teine väide töötajatele kehtivate tööülesannete muutmise eeskirjade väära kohaldamise kohta

38. Oma teises väites lähtub hageja postulaadist,( ) et töötajatele tööülesannete määramist reguleerivad põhimõtted on avaliku teenistuse seisukohast kohaldatavad EKP töötajate suhtes. Ta märgib siiski, et isegi selle oletuse puhul eiras Esimese Astme Kohus neid põhimõtteid.

39. Hageja kinnitab, et pärast temale kuulunud hindamise ülesande äravõtmist ei olnud tema töökoht EKP-s enam sama, vaatamata sellele, et palgaaste ja töötasu jäid muutumatuks. Ta väidab, et jättes selle muutuse kehtetuks tunnistamata, kohaldas Esimese Astme Kohus töötajatele tööülesannete määramist käsitlevaid põhimõtteid ühenduse avalikku teenistust reguleeriva õiguse seisukohast vääralt. J. Pflugradti sõnul ei võinud Esimese Astme Kohus tema ametikoha võrdväärsuse kindlaksmääramisel rahulduda ainult sellega, et kontrollis vaid, et hageja liigitus jäi samaks võrreldes tema ametikohaga, vaid ta oleks pidanud analüüsima seda võrdväärsust puudutavaid asjaolusid.

40. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt( ) on ametniku tööülesandeid võimalik muuta, kui seda tehakse asutuse töö huvides ja see tagab ametiülesannete samaväärsuse, st et nõutav on palgaastme vastavus ametikohale ja mitte ametikohaga kaasnevate ülesannete vastavus.

41. Antud juhul leidis aga Esimese Astme Kohus vastavalt eespool viidatud kohtupraktikale, et pärast J. Pflugradti ülesannete muutmist vastab tema ametikoht endiselt palgaastmele, millele ta tööle võeti, ning talle jäävad alles tema peamised ülesanded.( ) Seega ei ole tööülesannete muutmise eeskirjade väär kohaldamine tõendatud.

42. Väide ametikohtade võrdväärsuse põhimõtte rikkumise kohta ei ole seega põhjendatud.

C. Kolmas väide asjaolude ebatäpse tuvastamise kohta

43. Selle väite raames kinnitab J. Pflugradt, et Esimese Astme Kohus tuvastas ebatäpselt töölepingu oluliste tingimuste asjaolusid, pidamata nimelt peamiseks ülesandeks temalt äravõetud ülesannet, mis seisnes UNIX-i osakonna töötajate töö hindamises. Hageja meelest ei ole tema kohuseks Esimese Astme Kohtu veenmine, et tegemist oli tema lepingu oluliste tingimuste äravõtmisega. Apellatsioonkaebuse esitaja sõnul on, vastupidiselt Esimese Astme Kohtu väitele vaidlustatud otsuse punktis 58, talt ära võetud ülesanne just peamine ülesanne, ning seega tuvastas Esimese Astme Kohus sel seisukohal olles asjaolusid ebatäpselt.

44. Lisaks rõhutab hageja, et EKP ei toonud J. Pflugradti tööülesannete muutmise otsuse põhjenduseks esile asutuse töö huve( ). Nii ei võinud Esimese Astme Kohus kinnitada, et hageja ei vaidlustanud, et see otsus oli tehtud asutuse töö huvides.

45. J. Pflugradti ametikoht EKP-s on UNIX-i spetsialistide koordinaator. Osakonna töötajate töö hindamine kuulub hageja poolt vastuvõetud ja allkirjastatud dokumendis sisalduvate lepinguliste tööülesannete hulka. See ülesanne võeti talt ära.

46. Apellatsioonkaebuses kinnitab hageja, et tema kohuseks ei ole veenda Esimese Astme Kohut selles, et tema tööülesannet muutmine puudutas töölepingu olulisi tingimusi. Üldpõhimõtete kohaselt on aga väljakujunenud kohtupraktika, et hageja peab oma väiteid tõendama. Nii pidi J. Pflugradt tõendama asjaolusid, mis võimaldaksid Esimese Astme Kohtul põhikohtuasja lahendava kohtuna otsustada asjaolude õige hindamise üle. Hageja ei teinud seda esimeses kohtuastmes ning ta ei või tugineda sellele puudusele apellatsioonkaebuses.

47. Teise väite osas, mille kohaselt Esimese Astme Kohus sedastas ekslikult, et hageja ei vaidlustanud asjaolu, et tema ülesandeid muudeti asutuse töö huvides, leiab kohtujurist, et see ei ole vastuvõetav. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nimelt hindab Esimese Astme Kohus talle teatavaks tehtud asjaolusid sõltumatult, mida hageja ei saa apellatsioonkaebuses vaidlustada.( )

48. Järelikult tuleb kolmas väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

D. Neljas väide asjaolude ebaõige hindamise kohta

49. J. Pflugradt väidab, et Esimese Astme Kohus hindas ebaõigesti kahte vaidlustatud akti, nimelt 1999. aasta hindamisaruannet ja 28. juuni 2000. aasta teadet.( ) Tema meelest toimis EKP tema tööülesannete äravõtmisel nimetatud teate alusel palju radikaalsemalt, kui nähtub hindamisaruandest. Esimese Astme Kohus aga, vastupidi, ei leia, et hageja lepingulist olukorda oleks oluliselt muudetud.

50. Selle väitega vaidlustatakse tegelikult asjaolude hindamine Esimese Astme Kohtu poolt. Nagu me aga eelnevalt nägime, ei saa Euroopa Kohus asendada asjaolude sõltumatut hindamist Esimese Astme Kohtus oma hinnanguga. Neljas väide on seega vastuvõetamatu.

E. Viies väide vaidlustatud otsuse ebaõige põhjendamise kohta Esimese Astme Kohtu poolt

51. Selles väites tugineb J. Pflugradt Esimese Astme Kohtu otsuse ebaõigele põhjendusele. Hageja kinnitas Esimese Astme Kohtus, et 1999. aasta hindamisaruanne tema töö kohta tugineb faktiliselt ebatäpsetel väidetel, nüüd aga väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus ei vastanud tema väitele ning ei põhjendanud seega õigesti oma kohtuotsust.( )

52. J. Pflugradt kinnitab, et Esimese Astme Kohus tugines ekslikule oletusele, nagu soovinuks hageja vaidlustada talle EKP poolt 1999. aasta aruandes antud hinnangut, kuigi tegelikult vaidlustas ta ainult asjaolud, millele viimane oma hindamisaruandes tugines. Esimese Astme Kohus ei saanud seega seda argumenti tagasi lükata, arvestades, et hageja vaidlustatud hindamisaruandes sisalduva hinnangu kontrollimine ei kuulu tema pädevusse.

53. Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad Esimese Astme Kohtu põhjendamiskohustuse kohased kaalutlused olema esitatud selgelt ja ühemõtteliselt, nii et huvitatud isikud saavad teada vastuvõetud otsuse põhjused ning Euroopa Kohus saab selle seaduslikkust kontrollida.( ) Esimese Astme Kohus on kohustatud vastama hageja tegelikult esitatud väidetele, vastasel juhul rikub ta talle pandud põhjendamiskohustust.

54. See kohtupraktika piirdub täheldusega, et Esimese Astme Kohtu kohustust põhjendada oma otsuseid ei saa tõlgendada nii, nagu kaasneks sellega kohustus vastata üksikasjalikult kõikidele hageja väidetele, eriti kui need ei ole piisavalt selged ja täpsed ning ei tugine üksikasjalikele tõenditele.( )

55. Antud juhul vaidlustas apellatsioonkaebuse esitaja teatavad faktilised väiteid, millele EKP tugines oma 1999. aasta hindamisaruandes, kuid ei vaidlustanud hindamisaruannet ennast.( ) Siiski on selge, et peale selles aruandes sisalduvate teatavate faktiliste asjaolude loetlemise ei esitanud J. Pflugradt üksikasjalikke tõendeid asjaolude ebatäpsuse kohta.

56. Esimese Astme Kohus ei rikkunud kohtujuristi arvates põhjendamiskohustust, sest ta põhjendas oma otsust vastavalt talle hagi raames esitatud väidetele ja argumentidele. Oma väite toetuseks esitatud argumente üksikasjalikult selgitamata ei saanud J. Pflugradt seejärel öelda, et Esimese Astme Kohtu otsus oli ebapiisavalt põhjendatud.

57. Viies väide selle kohta, et Esimese Astme Kohus põhjendas oma otsust ebaõigesti, ei ole põhjendatud.

VI. Ettepanek

58. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:

1) jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja

2) mõista kohtukulud välja hagejalt.