ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Kui esimesele ja teisele küsimusele antavast vastusest peaks ilmnema, et vastustaja on käesoleval juhul kohustatud kohaldama direktiivi 2003/4 artiklit 4, siis kas artiklist 4 tuleneb, et kõnealuses sättes ette nähtud avalikustamisega teenitavate üldsuse huvide ja avalikustamisest keeldumisega teenitavate erihuvide võrdlemine peab toimuma õiguse kohaldamise tasandil või võib see toimuda ka siseriiklike õigusaktide vastuvõtmise tasandil?
ET Euroopa Liidu Teataja C 267/31

Eelotsusetaotlus, mille esitas Rechtbank van Koophandel te Brussel (Belgia) 27. juulil 2009 — Francesco Guarnieri & Cie versus V.O.F. Vandevelde Eddy

(Kohtuasi C-291/09)

2009/C 267/56

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van Koophandel te Brussel

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Francesco Guarnieri & Cie

Kostja: V.O.F. Vandevelde Eddy

Eelotsuse küsimus

Kas 25. märtsil 1957 sõlmitud EÜ asutamislepingu artiklitega 28, 29 ja 30 on vastuolus see, kui Belgia kodanikuks oleva kostja taotlusel kohustatakse Monaco kodanikuks olevat hagejat, kes on esitanud Belgias hagi kokteiliklaaside ja teeküünalde ning juurdekuuluvate lisandite tarnimise eest esitatud arvete tasumiseks, andma tagatist nende menetluskulude ja hüvitiste katteks, mis võidakse temalt välja mõista?
1)

Kas komisjoni 15. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 729/2004 (1) (ELT L 113, lk 5; ELT eriväljaanne 02/16, lk 90), mida on parandatud 7. mail 2004 (ELT L 173), on kehtiv selles mõttes, et parandusele lisatud lisa on kehtiv lisa? Kui see on nii, siis:
2)

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas olukorras, kus liikmesriigi konkurentsiasutus võib siseriikliku konkurentsiõiguse alusel lõpetada kartelli puudutava menetluse — olles tuvastanud, et ettevõtja tegevus ei riku EÜ artiklis 82 sätestatud keeldu — ainult seeläbi, et teeb otsuse, millega eitatakse konkurentsi piirava tegevuse olemusolu, tuleb nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 5 kolmandat lauset […] tõlgendada nii, et see moodustab vahetu õigusliku aluse, millele tuginedes võib kõnealune asutus „ka otsustada, et [tal] ei ole põhjust meetmeid võtta”?
2)

Kas ekspordideklaratsiooni vastu võtnud liikmesriigi (käesoleval juhul Belgia) poolt tunnustatud rahvusvahelist kontrolli- ja järelevalveasutust, kes on välja andnud võltsitud lossimistõendi [komisjoni 27. novembri 1987. aasta] määruse (EMÜ) nr 3665/87 (2) [millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad] artikli 18 lõike 2 punkti c tähenduses, võib pidada ettevõtjaks määruse nr 2988/95 artikli 1 tähenduses või sama määruse artikli 7 tähenduses isikuks, kes osales eiramises, kes vastutab eiramise eest või kes pidi tagama, et eiramisi ei toimuks?
3.

a) Kas EÜ artiklit 49 koostoimes EÜ artikliga 10 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigis, kus teenust osutatakse, tuleb vastastikuse usalduse põhimõtet silmas pidades arvesse võtta teenuseosutaja asukohaliikmesriigis teostatavat kontrolli ja seal antavaid tagatisi? b) Kui vastus on jaatav, siis kas EÜ artiklit 49 tuleb lisaks tõlgendada nii, et teenuste osutamise vabaduse piiramisel, mida põhjendatakse üldise huviga, tuleb arvesse võtta ka seda, kas kõnealust üldist huvi kaitsevad piisavalt juba teenuseosutaja suhtes tema asukohaliikmesriigis kohaldatavad õigusnormid ja kontrollimeetmed? c) Kui vastus on jaatav, siis kas liikmesriigi selliste õigusnormide proportsionaalsuse hindamisel, mis näevad ette hasartmänguteenuse piiriülese osutamise korral karistuse juhul, kui teenuseosutajal puudub asjaomases liikmesriigis välja antud luba, tuleb arvesse võtta, et avaliku korraga seotud huvi, millega õigustatakse põhivabaduse piiramist riigis, kus teenust osutatakse, kaitstakse asukohaliikmesriigis range loa andmise ja järelevalvemenetluse kaudu juba piisavalt? d) Kui vastus on jaatav, siis kas eelotsusetaotluse esitanud kohus peab sellise piirangu proportsionaalsust hinnates arvesse võtma, et asjaomased kontrollialased õigusnormid on teenuseosutaja asukohariigis isegi rangemad kui riigis, kus teenust osutatakse? e) Kas proportsionaalsuse põhimõte eeldab lisaks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab sellistel avaliku korraga seotud põhjustel nagu mängijate kaitse ja kuritegevuse vastane võitlus kehtestatud hasartmängu keelu korral, mille rikkumise eest on ette nähtud karistus, eristama pakkujad, kes korraldavad hasartmänge selleks luba omamata, sellistest pakkujatest, kelle asukoht on teises ELi liikmesriigis, kellel on vastav kontsessioon ja kes kasutavad oma teenuse osutamise vabadust? f) Kas liikmesriigi sellise õigusnormi proportsionaalsuse hindamisel, mis keelab karistuse ähvardusel hasartmänguteenuste piiriülese pakkumise, kui selleks puudub liikmesriigis välja antud kontsessioon või luba, tuleb lõpuks ka arvesse võtta, et teises liikmesriigis nõuetekohast luba omaval hasartmängude pakkujal ei olnud objektiivsete kaudselt diskrimineerivate takistuste tõttu võimalik saada luba asjaomases liikmesriigis ning et loa andmise ja järelevalvemenetlus tema asukohariigis tagab vähemalt sama tõhusa kaitse?
2.

Kas avaliku võimu teostamisel osalemist EÜ asutamislepingu artikli 45 esimese lõigu tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav Prantsuse kohtu poolt määratud eksperdi ülesandele, nagu see on reguleeritud Prantsuse tsiviilmenetluse ja kriminaalmenetluse koodeksitega ning 29. juuni 1971. aasta seadusega nr 71/498 ja 23. detsembri 2004. aasta dekreediga nr 2004-1463?
1.

Kas EÜ artikli 249 neljas lõik ei luba komisjoni otsust, mis on vastavalt selle sõnastusele adresseeritud üksnes ühele konkreetsele isikule, tõlgendada nii, et see on siduv ka teistele ettevõtjatele, keda tuleb otsuse mõttest ja eesmärgist tulenevalt kohelda samal viisil?
1.

rikkus õigusnormi, kui ta käsitles nõukogu määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (edaspidi „algmäärus”) artikli 2 lõike 7 punkti c kahte tingimust — nimelt seda, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi saamise taotlus peab sisaldama piisavat tõendusmaterjali, et selles sättes loetletud otsused on tehtud „vastusena turul pakkumise ja nõudmise osas toimuvale” ja et need tehti „ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta” — ühe tingimusena, muutes teise sisutühjaks;
1.

Kas nõukogu 9. veebruari 1976. aasta direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (1) artikli 3 lõike 1 punkti c, mida on muudetud direktiiviga 2002/73/EÜ, tuleb tõlgendada nii, et sellega on — tööõiguse süsteemi raames, mis võtab töötajate üldise vallandamiskaitse puhul arvesse nende sotsiaalset (rahalist) sõltuvust töökohast — vastuolus kollektiivlepingu säte, mis näeb seaduses sätestatud üldisest vallandamiskaitsest ulatuslikuma erilise vallandamiskaitse ette ainult selle ajani, kui töötajal tekib õigus vanaduspensionile, mistõttu ta on üldjuhul sotsiaalselt (rahaliselt) kindlustatud, kui meeste ja naiste vanaduspensioniiga on määratud erinevalt?
9.

Kui mõni selline kasutamine kuulub kaubamärgidirektiivi artikli 5 lõike 1 punkti a/kaubamärgimääruse artikli 9 lõike 1 punkti a ja/või kaubamärgidirektiivi artikli 5 lõike 2/kaubamärgimääruse artikli 9 lõike 1 punkti c kohaldamisalasse, siis: a) kas selline kasutamine seisneb „teenuse saaja poolt pakutava teabe edastamises sidevõrgu kaudu” või hõlmab eelnimetatut, ja kui see on nii, siis kas otsingumootori haldaja „vali[b või] muuda[b] edastuses sisalduvat teavet” Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (e-kaubanduse direktiivi) (3) artikli 12 lõike 1 tähenduses? b) kas selline kasutamine seisneb „teabe automaatses, vahepealses ja ajutises talletamises”, mille „ainus eesmärk on teabe tõhusam edastamine teistele teenuse saajatele nende taotluse alusel”, või hõlmab see eelnimetatut e-kaubanduse direktiivi artikli 13 lõike 1 tähenduses? c) kas selline kasutamine seisneb „teenuse saaja poolt pakutava teabe talletamises” või hõlmab see eelnimetatut e-kaubanduse direktiivi artikli 14 lõike 1 tähenduses? d) kui kasutamine ei seisne ainuüksi tegevuses, mis kuulub e-kaubanduse direktiivi artikli 12 lõike 1 ja/või artikli 13 lõike 1 ja/või artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, kuid hõlmab sellist tegevust, kas siis otsingumootori haldaja vabaneb vastutusest osas, milles kasutamine seisneb sellises tegevuses, ja kui see on nii, siis kas võib välja mõista kahjutasu või muid rahalisi hüvitisi kasutamise eest osas, mis ei ole vastutusest välistatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/28

Eelotsusetaotlus, mille esitas Hoge Raad der Nederlanden 3. septembril 2009 — Gaston Schul BV versus Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-354/09)

2009/C 282/48

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Gaston Schul BV

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Staatssecretaris van Financiën

Eelotsuse küsimus

Kas järelarvestuskande tegemisel ühenduse tolliseadustiku (1) artikli 220 tähenduses tuleb lähtuda sellest, et tolliseadustiku artikli 33 punktis f sisalduv tingimus, millal tolliväärtus ei sisalda imporditollimaksu, on täidetud siis, kui asjaomase kauba müüja ja ostja on kokku leppinud tarneklauslis „delivered duties paid” ja kui see on märgitud tollideklaratsioonile, seda ka siis, kui nad on tehinguhinna kindlaksmääramisel — põhjendamatult — lähtunud sellest, et kauba importimisel ühendusse ei tule tollimaksu tasuda, mistõttu arvel ja deklaratsioonil ei ole tollimaksu summat näidatud?

(1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).
3.

Kas EÜ asutamislepingu artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õigusnorm nagu 29. juuni 1971. aasta seadusest nr 71-198 (muudetud kujul) ja 23. detsembri 2004. aasta dekreedist nr 2004-1463 (muudetud kujul) tulenev õigusnorm, mis sätestab, et apellatsioonikohtu koostatavasse nimekirja kandmiseks peavad olema täidetud vanuse, pädevuse, reputatsiooni ja sõltumatusega seotud tingimused, ja ei näe ette selle asjaolu arvesse võtmist, et kandidaati on juba eksperdina tunnustanud tema päritoluriigi kohtud, ega kehtesta muud viisi tema sobivuse kontrollimiseks?
1.

Kas nõukogu direktiivi 89/48/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/5/EÜ saab tõlgendada nii, et Saksa kodakondsusega hageja, kes on sooritanud Saksamaal advokaadi kutseeksami ja on selle riigi advokatuuri liige ning kellel on Ungari elamisluba ja töökoht, võib kasutada ilma, et ta oleks Ungari advokatuuri liige, kohtu- ja muudes ametlikes menetlustes ilma igasuguse loata vastuvõtva liikmesriigi (Ungari) ametlikus keeles nimetust „ügyvéd” [advokaat] lisaks saksakeelsele nimetusele „Rechtsanwalt” ja ungarikeelsele nimetusele „európai közösségi jogász” („Euroopa ühenduste jurist”)?
3.

Kas direktiivi 2001/23/EÜ artikli 3 lõiget 1, vajadusel koostoimes artikli 2 lõike 2 punktiga c, tuleb tõlgendada nii, et see kohustab omandajat säilitama töösuhet renditöötajatega, kes olid määratud üleantava tegevuse teostamiseks või keda tuleb pidada ülemineku kuupäeval endiselt tööjõu kasutaja käsutuses olevaks? Juhul, kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab tähtajatu töölepingu sõlmimist juhul, kui omandaja ei ole rendiagentuur ning ei saa sõlmida renditöölepingut?
1.

Kas Sloveenia Vabariigi kohus on nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003 (1) artikli 20 mõttes pädev võtma kaitsemeetmeid juhul, kui teise liikmesriigi kohus, kelle pädevuses on vastavalt käesolevale määrusele asja sisuline arutamine, on võtnud kaitsemeetme, mis on tunnistatud Sloveenia Vabariigis täitmisele kuuluvaks?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivis 2006/112/EÜ sätestatud käibemaksu mahaarvamise õiguse üldpõhimõtetega on kooskõlas see, kui sellistes õigusnormides on sätestatud, et käibemaksukohustuslasel on õigus sisend- ja/või impordikäibemaksu mahaarvamiseks enne tema käibemaksukohustuslasena registreerimise kuupäeva omandatud kauba ja/või teenuse suhtes ainult siis, kui seda kaupa kasutatakse selle käibemaksukohustuslase niisuguse tegevuse tarbeks, mis kuulub käibemaksuga maksustamisele, st et enne tema käibemaksukohustuslasena registreerimist omandatud kauba ja teenuse suhtes ei tohi sisend- ja/või impordikäibemaksu maha arvata, kui seda kaupa on juba sellise tegevuse tarbeks kasutatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 312/15

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal de commerce de Bruxelles (Belgia) 23. septembril 2009 — Françoise Hanssens-Ensch (Agenor SA pankrotihaldur) versus Euroopa Ühendus

(Kohtuasi C-377/09)

2009/C 312/23

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de commerce de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Françoise Hanssens-Ensch (Agenor SA pankrotihaldur)

Kostja: Euroopa Ühendus

Eelotsuse küsimused

Kas EÜ asutamislepingu artikli 288 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et lepinguvälise vastutuse hagi selle sätte tähenduses on Belgia Code des Sociétés artiklil 530 põhinev pankrotihalduri esitatud vastutuse tuvastamise hagi, milles palutakse, et Euroopa Ühendus kataks äriühingu pankrotist tulenevad kohustused põhjusel, et de facto oli ühendus pädev äriühingut juhtima, ning kuna ta on asjaomase äriühingu juhtimisel raskelt ja selgelt eksinud, aidates nõnda selle pankrotile kaasa?
1.

Kas EÜ asutamislepingu artiklitega 56 jj on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on sätestatud code général des impôts’ artiklites 990D jj, mis annavad juriidilistele isikutele, kelle juhtimise tegelik keskus on Prantsusmaal või alates 1. jaanuarist 2008 mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis, õiguse saada vabastust vaidlusalusest maksust ning kehtestavad selle õiguse saamiseks juriidiliste isikute osas, kelle juhtimise tegelik keskus asub kolmandas riigis, tingimuse, et Prantsusmaa ja selle riigi vahel oleks maksude tasumisest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimisega võitlemiseks sõlmitud haldusabi leping või et riikkondsuse alusel mittediskrimineerimise klauslit sisaldavat lepingut kohaldades ei või neid juriidilisi isikuid maksustada suuremal määral kui juriidilisi isikuid, kelle juhtimise tegelik keskus asub Prantsusmaal?
3.

Kas esimesele küsimusele vastamisel on tähtsust asjaolul, et kui ümberpakendajana on nimetatud tegelik ümberpakendaja, siis võib oletada, et on välistatud oht, et tarbijale/lõppkasutajale jääb ekslik mulje, et ümberpakendamise eest vastutab kaubamärgiomanik?
ET Euroopa Liidu Teataja C 312/10

17. augustil 2009 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-331/09)

2009/C 312/17

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: K. Gross ja A. Stobiecka-Kuik)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et Poola Vabariik on rikkunud EÜ artikli 249 neljandat lõiku ning komisjoni 23. oktoobri 2007. aasta otsust Poola riigiabi C 23/06 (ex NN 35/06) kohta terasetootjale Technologie Buczek Gruppe (teatavaks tehtud toimiku numbri all K[2007] 5087, avaldatud ELT 2008, L 116), kuna ta ei ole täitnud sellest otsusest tulenevaid kohustusi või ei ole komisjoni nende kohustuste täitmisest teavitanud;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon tegi 23. oktoobril 2007 otsuse, milles nõudis abi tagastamist Poola terasetootjalt Technologie Buczek Gruppe, eeskätt Technologie Buczek SA-lt (edaspidi „TB”) ja tema tütarettevõtjatelt Huta Buczek (edaspidi „HB”) ja Buczek Automotive (edaspidi „BA”), kes ei olnud eelnevalt heakskiidetud reorganiseerimisplaani nõuetekohaselt ellu viinud ning sai edaspidi ühenduse õigusega vastuolus olevat tegevusabi. See tegevusabi seisnes avalik-õiguslike kohustuste täitmata jätmises. Poola Vabariiki teavitati otsusest 24. oktoobril 2007 tema alalise esindaja kaudu Euroopa Liidu juures. Ühtlasi tegi komisjon Poola Vabariigile ülesandeks võtta kõik vajalikud meetmed õigusvastaselt antud tegevusabi tagasisaamiseks.

Hagi esitamise ajaks ei ole tagastatud HB-le ja BA-le antud abi.

Poola ametiasutuste andmetel on abi tagasinõudmise olulise viibimise põhjuseks lisaks puhttehnilistele takistustele ka Poola pankrotiõiguse eeskirjad. Poola ametiasutused selgitasid, et käesolevas otsuses käsitletav riigiabi seisnes TB kohustuste täitmata jätmises, kuigi tegelikult said sellest abist kasu viimase tütarettevõtjad. Sellises olukorras vastutas TB formaalselt kõigi kohustuste täitmise eest, sh HB-lt ja BA-lt tagasinõutavate summade eest. Poola õigusnormide kohaselt ei saa selliseid nõudeid maha kanda, va kui tegemist on täieliku võimatuse juhuga. Kui need nõuded antaks üles, siis oleks TB pankrotihaldur kohustatud need võlasummad tasuma, kaasates selleks tütarettevõtjatelt tagasinõutavad summad. Kui need summad makstaks tagasi, siis langeks ära õiguslik alus nende nõudmiseks HB-lt ja BA-lt.

Komisjoni arvates ei piisa siiski sellest, et Poola Vabariik võtab kõik tema käsutuses olevad meetmed. Nende meetmete tulemus peab olema otsuse tõhus ja viivitamatu täitmine; vastasel juhul tuleb lähtuda sellest, et Poola Vabariik ei ole oma kohustusi täitnud. Liikmesriik on rikkunud oma tagasinõudmise kohustust, kui meetmed, mis ta selleks on võtnud, ei mõjuta mingil moel asjaomase summa tegelikku tagastamist.
—

Tuvastada, et kuna Soome Vabariigi ametivõimud kohaldavad haldustava, mille kohaselt ühenduse omavahendid määratakse kindlaks alles pärast seda, kui maksukohustuslasele on antud vähemalt 14 päeva aega omapoolsete väidete esitamiseks, on see liikmesriik jätnud täitmata määruse (EMÜ, Euratom) nr 1552/89 (1) ja määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 (2) artiklitest 2, 6 ja 9–11 ning määruse (EMÜ) nr 2913/92 (3) artiklist 220 tulenevad kohustused. Seega ei järgi Soome ametivõimud tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmisel omavahendite kohta arvestuskande tegemiseks ettenähtud tähtaegu, mille tagajärjel tekib viivitus ühenduse omavahendite ülekandmisel;
3.

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 18 lõiget 1, mis näeb ette, et igal Euroopa Liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, ning artikli 12 esimest lõiku, mis keelab diskrimineerimise kodakondsuse alusel, arvesse võttes tuleks neid sätteid tõlgendada nii, et liikmesriikidel on keelatud näha oma õigusnormidega ette, et perekonnaseisutunnistustel tohib ees- ja perekonnanimesid kirjutada ainult riigikeele tähtedega?
4.

Eeldusel, et õigusvastasel maksul on selle struktuurist tulenevalt olnud niisugune mõju, et tooteid importinud ettevõtjad on tasunud maksudeks rohkem kui ettevõtjad, kes ostsid rohkem omamaiseid tooteid, ning õigusvastase maksu kehtestamisega samal ajal nõuti teisel alusel teist, õiguspärast maksu, mis mõjutas mõlemat liiki ettevõtjaid proportsionaalselt samal määral, olenemata ettevõtja ostude koosseisust, palutakse vastata järgmistele küsimustele: i) kas ühenduse õigus lubab alustel, mis puudutavad maksu edasikandumist ja alusetut rikastumist, täielikult või osaliselt keelduda õigusvastase maksu tagastamisest tooteid importivale ettevõtjale, kui sellise keeldumise tagajärjel tekib olukord, kus ettevõtja satub seetõttu, et ta on tasunud õigusvastast maksu suhteliselt rohkem kui samaväärset kaupa omamaiselt ostnud ettevõtja, ja kõik muud asjaolud on samad, maksude ümberkorraldamise ja tagastamisest keeldumise tõttu ebasoodsamasse olukorda kui samalaadsed ettevõtjad, kes on ostnud rohkem omamaist kaupa; ii) kas õigusvastase maksu tagastamine vastavas olukorras võib põhimõtteliselt põhjustada „alusetut rikastumist” ja tagastamisest võib seega keelduda, kui tagastamist — isegi kui maksu peetakse edasikandunuks — on vaja, et saavutada olukord, kus maksude ümberkorraldamise mõju pärast tagastamist, kui kõik muud asjaolud on samad, oleks sama nii tooteid importinud ettevõtjatele kui ka omamaiseid tooteid ostnud ettevõtjatele; iii) kas tagastamisest keeldumine sellises olukorras, mille tõttu ettevõtjad, kes rohkem ostsid omamaiseid tooteid ja seega said eelise võrreldes ettevõtjatega, kes rohkem importisid tooteid, on muul viisil vastuolus ühenduse õigusega, sealhulgas võrdse kohtlemise põhimõttega; ja iv) kas kolmandale küsimusele antav vastus tähendab, et õigusvastaselt sisse nõutud maksu tagastamisest keeldumine alusetu rikastumise põhjendusel ei ole õigustatud niivõrd, kuivõrd selline tagastamine pelgalt kõrvaldab omamaiseid tooteid ostnud ettevõtjate eelise nende ettevõtjate ees, kes rohkem importisid tooteid.
1)

Tolliseadustiku (1) artikli 220 lõike 2 punkt b Esimene väide: Esimese Astme Kohus ei arvestanud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohaldamisel selle artikli tõlgendusega Euroopa Kohtu poolt 9. märtsi 2006. aasta otsuses (2), eeskätt seoses tõendamiskoormise sisu osas selle kohta, et ebaõigete tõendite väljastamine põhineb eksportija poolt faktide ebaõigel esitamisel; nimetatud kohtuotsuse kohaselt ei lasu tõendamiskoormis üheselt üksnes tolliasutustel, kes tahtsid sisse nõuda, vaid tõendama peab ka objektiivsete originaaldokumentidega. Sellega jättis Esimese Astme Kohus tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b arvesse võtmata ja kohaldas seega ühenduse õigust ebaõigesti, seega rikkus seda. Seetõttu on Euroopa Kohus pädev seda õiguse ebaõiget kohaldamist kõrvaldama. Teine väide: Esimese Astme Kohus jõudis talle esitatud tõendi hindamisel igas mõttes väärale järeldusele, kuna kõnealune tõend ei vasta tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b nõuetele, nii nagu seda Euroopa Kohus oma 9. märtsi 2006. aasta otsuses (3) tõlgendas ja selgitas. Sellega hindas Esimese Astme Kohus esitatud tõendit õiguslikult vääralt ning rikkus seega ühenduse õigust. (4) Lisaks sellele otsustas Esimese Astme Kohus tõendi hindamisel ebajärjekindlalt ja seega vastuoluliselt, kui ta üheltpoolt pidas esitatud tõendeid piisavaks, et pidada komisjonil lasuvat tõendamiskoormist täidetuks selles osas, et ebaõigete tõendite väljastamine põhineb eksportija ebaõigel faktide esitamisel, ning teisalt lükkas samadest reeglitest lähtudes ebapiisavana tagasi apellatsioonkaebuse esitaja tõendi, et Tai tolliasutused teadsid või vähemalt oleksid mõistlikult pidanud teadma, et kaubad ei kuulunud sooduskohtlemise alla. Euroopa Kohtu ülesanne on parandada puuduliku põhjendamise vigu, mida Esimese Astme Kohus tegi tõendina esitatud menetlusdokumentide läbivaatamisel ja hindamisel. (5)
ET Euroopa Liidu Teataja C 297/19

Eelotsusetaotlus, mille esitas Augstākās tiesas Senāts (Läti Vabariik) 28. septembril 2009 — SIA Stils Met versus Valsts ieņēmumu dienests

(Kohtuasi C-382/09)

2009/C 297/26

Kohtumenetluse keel: läti

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Augstākās tiesas Senāts

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: SIA Stils Met

Vastustaja: Valsts ieņēmumu dienests

Eelotsuse küsimused

Kas TARIC-i koode 7312108219, 7312108419 ja 7312108619 tuleb tõlgendada nii, et 2004. ja 2005. aastal tuli sinna alla lähtuvalt läbilõike mõõtmetest klassifitseerida terastooted — katmata või üksnes tsingiga pinnatud või kaetud kaablid —, sõltumata nende keemilisest koostisest (välja arvatud roostevaba teras), eeskätt legeerteras, mis ei pärine Moldovast ega Marokost?

Kas nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 (1) kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, artikli 14 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, maksualase õigusnormi rikkumist käsitleva siseriikliku õigusnormi (seaduse „Par nodokļiem un nodevām” § 32 lõige 2) alusel määratud karistus (trahv), mis on sama suur kui dumpinguvastane tollimaks?

(1) EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 54.
1.

Kas „esimene ühenduses toote turuleviimise luba” määruse (EMÜ) nr 1768/92 (1) artikli 13 lõike 1 tähenduses on niisugune esimene ühenduses toote turuleviimise luba, mis on antud vastavalt nõukogu direktiivile 65/65/EMÜ (mis on nüüdseks asendatud direktiiviga 2001/83/EÜ), või piisab mis tahes loast, mis võimaldab toote ühenduses või Euroopa Majanduspiirkonnas turule viia?