Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Kartellikokkulepped – Kartellikokkulepped, mille suhtes ratione materiae ja ratione temporis kohaldatakse ESTÜ asutamislepingu õiguskorda – ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemine – Komisjoni kontrolli jätkumine määruse nr 1/2003 alusel

(EÜ artikli 65 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003)

2. Institutsioonide aktid – Ajaline kohaldamine – ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemine – Komisjoni otsus, mis on ettevõtja suhtes tehtud pärast ESTÜ asutamislepingu kehivuse lõppemist ja mis käsitleb enne nimetatud asutamislepingu kehtivuse lõppemist aset leidnud asjaolusid – Õiguskindluse põhimõte ja õiguspärase ootuse põhimõte – Ulatus – Ettevõtjate vastutus konkurentsieeskirjade rikkumise eest EÜ asutamislepingu õigusliku raamistiku järgnemise kontekstis ESTÜ asutamislepingu raamistikule – Materiaalõigusnormid – Menetlusnormid

(EÜ artikli 65 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 7 lõige 1 ja artikli 23 lõige 2)

3. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid – Eeldus, et emaettevõtja avaldab tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kui ta omab nende aktsia- või osakapitalis 100% osalust

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

4. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Haldusmenetluse ülemäärane kestus – Kaitseõiguste teostamise seisukohalt asjakohaste tõendite kadumine – Tõendamiskoormis

(Nõukogu määrus nr 1/2003)

5. Konkurents – Haldusmenetlus – Aegumine uurimismenetlustes – Peatamine – Komisjoni otsus, mille suhtes on Euroopa Kohtus menetlus pooleli – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23 ja artikli 25 lõiked 3 ja 6 ning artikli 26 lõige 2; üldotsus nr 715/78, artiklid 2, 3 ja artikli 4 lõige 2)

Summary

1. Vastavalt liikmesriikide õigussüsteemide ühisele põhimõttele, mille päritolu ulatub Rooma õigusesse, tuleb õigusnormide muutmisel tagada õiguslike struktuuride järjepidevus, välja arvatud juhul, kui seadusandja on väljendanud vastupidist tahet. See põhimõte on kohaldatav liidu esmase õiguse muudatustele.

Selles osas ei viita miski sellele, et liidu seadusandja soovis, et ESTÜ asutamislepinguga keelatud kokkulepped võiksid pärast selle asutamislepingu kehtimise lõppemist mis tahes karistuse kohaldamise alt välja jääda. ESTÜ, EÜ asutamislepingute ja ELT lepingu järgnemine tagab vaba konkurentsi tagamise seisukohalt, et komisjon võis karistuse määrata mis tahes tegevuse eest, mis vastab ST artikli 65 lõikes 1 ette nähtud faktilisele olukorrale – olenemata sellest, kas see tekkis enne või pärast 23. juulit 2002 – ja võib seda ka edaspidi teha.

Neil asjaoludel oleks asutamislepingute eesmärkide ja sidususega vastuolus ning liidu õiguskorra järjepidevusega ühildamatu see, kui komisjonil puuduks pädevus tagada selliste ESTÜ asutamislepinguga seonduvate õigusnormide ühetaoline kohaldamine, mis loovad õiguslikke tagajärgi ka pärast mainitud asutamislepingu kehtivuse lõppemist. Järelikult ei riku Üldkohus õigusnormi, kui ta tõlgendab määrust nr 1/2003 nii, et see lubab komisjonil pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist tuvastada kokkuleppeid sektorites, mis ratione materiae ja ratione temporis kuuluvad ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse, ning määrata nende eest karistusi.

(vt punktid 62–66)

2. Õiguskindluse põhimõte nõuab, et liidu õigusnormid peavad võimaldama asjassepuutuvatel isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mida need õigusnormid neile ette näevad, ja neil isikutel peab olema võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt. Kuna asutamislepingutes on selgelt määratletud rikkumised ning nende karistuste laad ja tähtsus, mida võidakse ettevõtjatele konkurentsieeskirjade rikkumise eest määrata, siis ei ole õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete eesmärk ettevõtjatele tagada, et hilisemad õiguslike aluste ja menetlussätete muudatused võimaldaksid neil minevikus toime pandud mis tahes rikkumistega seotud karistusest pääseda.

Üldkohus ei eksi, kui ta järeldab komisjoni otsuse osas, mis puudutab õiguslikku olukorda, mis tekkis lõplikult enne ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist, kuid tehti ettevõtja suhtes pärast nimetatud asutamislepingu kehtivusaja lõppemist, esiteks, et seaduse ajalist kohaldamist reguleerivatest põhimõtetest kinnipidamine ning õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega seotud nõuded eeldavad, et ST artikli 65 lõigetes 1 ja 5 ette nähtud materiaalõigusnorme kohaldatakse asjaoludele, mis leidsid aset enne ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist ning mis kuuluvad ratione materiae ja ratione temporis selle asutamislepingu kohaldamisalasse. ST artikli 65 lõiked 1 ja 5 nägid konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistuse määramiseks ette selge õigusliku aluse, mistõttu ei saanud hoolikale ettevõtjale tema tegevuse tagajärjed olla mingil hetkel teadmata ega oleks saanud arvestada sellega, et EÜ asutamislepingu õigusliku raamistiku järgnemise tulemusel ESTÜ asutamislepingu omale oleks ta pääsenud mis tahes minevikus toime pandud ST artikli 65 rikkumisi puudutavast karistusest.

Teiseks leidis Üldkohus kohaldatavate menetlusnormide osas õigesti, et komisjonil on õigus viia menetlus läbi määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 alusel. Nimelt peab õigusakti õiguslikuks aluseks olev säte, mis annab liidu institutsioonile pädevuse asjassepuutuva õigusakti vastuvõtmiseks, olema jõus õigusakti vastuvõtmise hetkel ja menetlusnormid on üldjuhul kohaldatavad alates ajast, mil need jõustuvad.

(vt punktid 67–70 ja 73–75)

3. Ettevõtja mõiste tähendab mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist. Sellega seoses on Euroopa Kohus täpsustanud esiteks, et ettevõtja mõistet tuleb selles kontekstis mõista kui majandusüksust, ja seda isegi siis, kui õiguslikult koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust, ja teiseks, et juhul, kui selline üksus rikub konkurentsieeskirju, tuleb tal isikliku vastutuse põhimõtte alusel ka selle rikkumise eest vastutada.

Tütarettevõtja tegevuse võib süüks arvata emaettevõtjale eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte õigussubjekti ühendavad. Niisuguses spetsiifilises olukorras, kus emaettevõtjale kuulub 100% sellise tütarettevõtja kapitalist, kes on toime pannud konkurentsieeskirjade rikkumise, võib esiteks emaettevõtja selle tütarettevõtja tegevust otsustavalt mõjutada ning teiseks kehtib ümberlükatav eeldus, et emaettevõtja ka tegelikult mõjutab otsustavalt oma tütarettevõtja tegevust.

Neil asjaoludel piisab selle eeldamiseks, et emaettevõtja mõjutab otsustavalt selle tütarettevõtja kaubandusstrateegiat, kui komisjon tõendab, et emaettevõtjale kuulub kogu tütarettevõtja kapital. Komisjon saab seejärel pidada emaettevõtjat tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks, v.a kui see emaettevõtja – kelle kohustus on see eeldus ümber lükata – esitab piisavalt tõendeid, et tema tütarettevõtja tegutseb turul sõltumatult. Liidu kohus võib arvesse võtta muid asjaolusid, nagu see, et emaettevõtja mõju tütarettevõtja kaubandusstrateegiale ei vaidlustatud ja äriühinguid esindati haldusmenetluses koos, seadmata siiski nimetatud eelduse kohaldamisele tingimusi.

(vt punktid 95–99)

4. Ettevõtja, kes väidab, et haldusmenetluse ülemäärane kestus on mõjutanud tema kaitseõiguste teostamist, peab õiguslikult piisavalt tõendama, et selle ülemäärase kestuse tõttu on tal olnud raskusi, et kaitsta end komisjoni väidete vastu.

Niisiis peab hoolikas äriühing, kes on niisuguse komisjoni otsuse adressaat, mille ta on vaidlustanud, ja kes on pool esimeses liidu kohtus toimunud menetluses, säilitama enda kaitsmiseks vajalikud dokumendid. Vastasel juhul peab ettevõtja üksikasjalikult nimetama kui mitte konkreetsed kaduma läinud tõendid, siis vähemalt intsidendid, sündmused või asjaolud, mis tal asjaomasel ajavahemikul takistasid täitmast oma hoolsuskohustust ja mis tõid kaasa nende väidetavate tõendite kadumise, millele ta viitab. Nimelt saab liidu kohus vaid sellist konkreetset teavet uurides hinnata, kas ettevõtja on õiguslikult piisavalt tõendanud, et tal on olnud raskusi, millele ta viitab enda kaitsmiseks komisjoni väidete vastu, haldusmenetluse ülemäärase kestuse tõttu või kas – vastupidi – need raskused on tingitud hoolsuskohustuse eiramisest.

(vt punktid 118 ja 120–122)

5. Aegumise peatumist õigustab just asjaolu, et hagi on Üldkohtus või Euroopa Kohtus menetlemisel. Kui niisuguse komisjoni otsuse adressaat, milles määratakse karistus konkurentsieeskirjade rikkumise eest, otsustab esitada tühistamishagi, siis käsitleb liidu kohus üksnes adressaati puudutavaid otsuse osasid. Seevastu teisi adressaate puudutavad osad, mida ei vaidlustatud, ei puutu liidu kohtu lahendatava vaidluse esemesse.

Lisaks, vastavalt üldotsuse nr 715/78 Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepingus ette nähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta artikli 4 lõikele 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 26 lõikele 2 hakkab sundtäitmise puhul aegumistähtaeg kulgema lõpliku otsuse tegemise päevast. Euroopa Kohus on täpsustanud, et see tähtaeg hakkab seega kulgema eeskätt rikkumist ja trahvi käsitleva otsuse peale hagi esitamiseks ette nähtud tähtaja möödumisel, kui hagi ei ole esitatud. Eeltoodust nähtub esiteks, et nende ettevõtjate suhtes, kes ei ole esitanud hagi komisjoni lõpliku otsuse peale, millega neile määrati trahv ST artikli 65 või määruse nr 1/2003 artikli 23 alusel, muutub see otsus lõplikuks, ja teiseks, et lõplikust laadist tulenevalt hakkab nende suhtes kulgema nimetatud otsuse täitmiseks otsuse nr 715/78 artiklis 4 ja määruse nr 1/2003 artiklis 26 ette nähtud tähtaeg. Sellest järeldub, et nende ettevõtjate suhtes ei saa ühe teise ettevõtja sama lõpliku otsuse vastu esitatud hagil olla mingit peatavat toimet.

Pealegi hõlmavad otsuse nr 715/78 artikli 3 kui määruse nr 1/2003 artikli 25 lõike 6 sõnastus ning nende artiklitega taotletavad eesmärgid samal ajal nii otsuse nr 715/78 artiklis 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikes 3 nimetatud vaidlustatavate aktide peale esitatud hagisid kui ka komisjoni lõpliku otsuse peale esitatud hagisid. Järelikult, kuna otsuse nr 715/78 artiklis 3 ja määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikes 6 ei tehta mingit vahet otsustel, millel on peatav toime, siis ei tule otsuse nr 715/78 artiklis 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikes 3 nimetatud vaidlustatavate otsuste peale esitatud hagidele omistada erga omnes mõju.

(vt punktid 141–147)