Keywords

Summary



Keywords

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Vajadus esitada konkreetne kriitika Üldkohtu põhjenduste mõne punkti kohta

(EÜ artikkel 225, Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 51 esimene lõik, Euroopa Kohtu kodukord, artikli 112 lõike 1 punkt c)

2. Riigiabi – Komisjonipoolne läbivaatamine – Abi kokkusobivus ühisturuga – Ühenduse üldpõhimõtteid rikkuva abi kokkusobimatus

(EÜ artikkel 88)

3. Riigiabi – Komisjoni otsus abikavale vastuväidete esitamata jätmise kohta – Õiguspärase ootuse kaitse

(EÜ artikli 87 lõiked 1 ja 3 ning EÜ artikli 88 lõige 3)

4. Riigiabi – Komisjoni otsus abikavale vastuväidete esitamata jätmise kohta – Otsuse tagajärgede ajaline piiramine

(EÜ artikli 87 lõiked 1 ja 3 ning EÜ artikli 88 lõige 3)

Summary

1. Apellatsioonkaebuses peab olema selgelt märgitud kohtuotsuse, mille tühistamist nõutakse, vaidlustatud osad ning õiguslikud argumendid, mis konkreetselt seda nõuet toetavad, vastasel juhul võidakse apellatsioonkaebus või vastav väide vastuvõetamatuks tunnistada.

Vastuvõetav on apellatsioonkaebus, milles apellandi argumentatsioon on tervikuna piisavalt selge selleks, et vajaliku täpsusega kindlaks teha, millised on vaidlustatud kohtuotsuse kritiseeritavad osad ja millised on seda kriitikat toetavad õiguslikud argumendid, mis seega võimaldavad Euroopa Kohtul teostada õiguspärasuse kontrolli, isegi kui selle argumentatsiooni mõned osad ei ole hästi mõistetavad.

(vt punktid 48 ja 49)

2. Komisjon ei saa kuulutada ühisturuga kokkusobivaks riigiabi, mille rakendamise korraga rikutakse Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtteid, nagu õiguskindluse, õiguspärase ootuse kaitse ja võrdse kohtlemise põhimõtted.

(vt punkt 65)

3. Õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele on õigus tugineda igal õigussubjektil, kelles liidu institutsioon on tekitanud põhjendatud lootusi. Mis puudutab teatud õigusnormide kehtetuks muutmist, siis ülekaaluka avaliku huvi puudumise korral rikub komisjon kõrgemalseisvat õigusnormi, kui ta teatavaid õigusnorme kehtetuks muutes ei kehtesta üleminekumeetmeid, mis kaitsevad hoolika ja teavitatud ettevõtja õiguspärast ootust liidu õigusnormide suhtes. Kuid isik ei saa õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele tugineda, kui institutsioon ei ole talle andnud täpseid tagatisi. Samuti, kui hoolikal ja teavitatud ettevõtjal on olnud võimalik ette näha tema huve mõjutada võiva ühenduse meetme vastuvõtmist, ei saa ta sellele põhimõttele tugineda, kui see meede vastu võetakse.

Mis puudutab komisjoni otsust mitte esitada abikavale vastuväiteid teatud konkreetse ajavahemiku lõpuni, siis võib riigiabi valdkonnas hoolikas ja teavitatud ettevõtja, kes peaks sellest otsusest teadlik olema, järeldada otsuses kasutatud sõnast „kestus”, et võimalus osaleda toetuste andmise menetluses on piiratud sellele kavale antud heakskiidu kestusega.

Nimelt, kui komisjon teeb abikava heaks kiites erandi EÜ artikli 87 lõikes 1 kehtestatud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse üldpõhimõttest, ei saa hoolikas ja teavitatud ettevõtja mõistlikult eeldada, et see otsus lubab – vastupidi põhimõttele, et niisugust erandit tuleb tõlgendada kitsalt – anda abi ka pärast selles otsuses märgitud tähtaega.

(vt punktid 69, 71–74)

4. Võrdse kohtlemise põhimõttega on muu hulgas vastuolus see, et sarnaseid olukordi käsitletaks erinevalt, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud.

EÜ artikli 87 lõike 3 alusel vastu võetud komisjoni otsus riigiabi kavale vastuväidete esitamata jätmise kohta on erand üldpõhimõttest, et niisugune abi on ühisturuga kokkusobimatu. Seetõttu peab selle kehtivus olema ajaliselt piiratud. Mis tahes kindla tähtajaga heakskiit tähendab juba iseenesest ebavõrdset kohtlemist selle alusel, kas situatsioon jääb või mitte nimetatud heakskiitva otsuse ajalisse kohaldamisalasse.

Nende ettevõtjate, kes saavad toetuste andmise menetluses osaleda enne otsusega määratletud heakskiidu tähtaja möödumist, ja nende ettevõtjate, kellel seda võimalust enam ei olnud, ebavõrdne kohtlemine on objektiivselt õigustatud.

(vt punktid 78–80)