ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
40.

Lõpuks pakub hästi tõestatud ravimi originaalravimiks märkimisele tuge (ehkki kaudselt) Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas Generics (UK), ( 12 ) mis käsitles mõiste „originaalravim” tähendust. ( 13 ) Seoses sellega otsustas Euroopa Kohus, et originaalravimiteks võib pidada ainult direktiivi 2001/83 sätete kohaselt müügiloa saanud ravimeid. ( 14 ) Samuti on käesolevas asjas iseäranis tähtis, et Euroopa Kohus lükkas kindlalt tagasi arusaama, et geneerilistele ravimitele müügiloa andmise suhtes saab direktiivi 2001/83 artiklit 10 tõlgendada nii, et see lõdvendab nimetatud direktiivist tulenevaid ohutus‑ ja tõhususnõudeid. Selleks et mitte seada ohtu ohutus‑ ja tõhususstandardeid, millele turustatavad ravimid peavad tingimata vastama, peeti äärmiselt tähtsaks, et pädev asutus saaks geneerilist ravimit puudutava taotluse hindamisel tutvuda kõikide originaalravimit käsitlevate andmete ja dokumentidega. ( 15 ) Määrav kriteerium, mis võimaldab kõrvalekaldumist üldreeglist (mille kohaselt tuleb esitada prekliiniliste katsete ja kliiniliste uuringute tulemused) geneeriliste ravimite korral vastavalt artiklile 10, on niisiis see, et pädevad asutused peavad saama tutvuda kõikide andmete ja asjakohaste dokumentidega, mis tõendavad originaalravimi ohutust ja tõhusust. ( 16 )
56.

Et eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et OUG nr 9/2013 artikkel 12 on kohaldatav ka põhikohtuasja suhtes, tuleb lisaks analüüsida seda, kas liidu õigusega on kooskõlas niisugune õigusnorm, nagu on sätestatud selles artiklis, mis näeb ette, et saastetasu (mida I. N. Nicula käesoleval juhul maksis) võidakse talle tagastada, kui see on kõrgem keskkonnalõivust, mis tuleb asjaomaselt sõidukilt tasuda.
83.

Esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt kasutatakse tööõnnetuse korral makstava kohustusliku sotsiaalhüvitise arvutamisel kindlustusmatemaatilist tegurit, mis põhineb naiste ja meeste erineval keskmisel elueal, kui sellise teguri kasutamise tulemusel on mehele makstav ühekordne hüvitis väiksem kui samaealisele ja muus osas samas olukorras olevale naisele makstav hüvitis. 2. Liikmesriigi vastutuse tekkimise tingimuste hindamine on siseriikliku kohtu ülesanne. Hinnates küsimust, kas tegemist on liidu õiguse piisavalt selge rikkumisega, tuleb asjaomase liikmesriigi kasuks eelkõige arvesse võtta seda, — et Euroopa Kohtu praktikas puudub konkreetne seisukohavõtt küsimuses, kas sooga seotud kindlustusmatemaatiliste teguritega arvestamine on direktiivi 79/7 kohaldamisalasse kuuluva kohustusliku sotsiaalkindlustuse raames makstavate hüvitiste arvutamisel õiguspärane; — et Euroopa Kohus tuvastas alles oma otsuses kohtuasjas C‑236/09: Association belge des Consommateurs Test-Achats jt, et direktiivi 2004/113 artikli 5 lõige 2, mis lubab selliseid tegureid arvesse võtta, on kehtetu, ning nägi lisaks ette üleminekuperioodi kohaldamise selle sätte kehtetuks muutumisel, ja — et liidu seadusandja on direktiivides 2004/113 ja 2006/54 nõustunud teatavatel tingimustel selliste tegurite kasutamisega neis direktiivides ette nähtud hüvitiste arvutamisel, mis on liikmesriigi seadusandjale andnud alust eeldada, et nende teguritega võib arvestada ka kõne all oleva kohustusliku sotsiaalkindlustuse raames.
62.

Kui need omadused on asjaomase liikmesriigi keskmise tarbija seisukohalt määravad – nagu väidavad Soome ja Saksamaa valitsus – on põhjendatud see, kui siseriiklikud õigusnormid ei luba kohaldada muudel kandjatel olevate raamatute tarnele vähendatud käibemaksumäära, nii nagu ta seda kohaldab trükiraamatutele. Seevastu, kui need omadused ei mõjuta või mõjutavad vähe keskmise tarbija otsust osta muudel kandjatel olevaid raamatuid – asjaolu tõttu, et tarbija jaoks on esmatähtis sisu, mis on kõikidel raamatutel sõltumata nende kandjast või omadustest samalaadne –, ei ole valikuline vähendatud käibemaksumäära kohaldamine põhjendatud.
49.

Järeldus, mille kohaselt filiaal kui selline ei saa kuuluda käibemaksugruppi, ilma et sellesse kuuluks ka äriühing, mille osa filiaal on, on kohtuotsusega FCE Bank (EU:C:2006:196) täielikult kooskõlas, mida ükski pooltest ei eita. Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et „teenuse osutamine on maksustatav ainult siis, kui teenuse osutaja ja teenuse saaja vahel on õigussuhe, mille käigus vahetatakse vastastikuseid teenuseid”. ( 14 ) Kohus oli seisukohal, et filiaal ei tegele iseseisva majandustegevusega, kuna ta ei kanna ise majanduslikke riske, mis on seotud selle äriühingu tegevusega, mille osa ta on. ( 15 ) Seetõttu jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et filiaali, mis ei ole äriühingust, kellele see kuulub, eraldiseisev juriidiline üksus, ei saa pidada sellest äriühingust sõltumatuks maksukohustuslaseks. ( 16 )
88.

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib liidu tasandil ühtlustamata valdkonna siseriiklik normistik, mida kohaldatakse eranditeta kõigi kõnealuses liikmesriigis tegutsevate füüsiliste isikute või ettevõtjate suhtes, olla põhjendatud vaatamata asjaolule, et sellega piiratakse teenuste osutamise vabadust, tingimusel et see on vastavuses ülekaaluka üldise huviga, mis ei ole kaitstud teenuseosutaja suhtes tema asukohaliikmesriigis kohaldatavate eeskirjadega, ja ainult niivõrd, kui see on eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv ega lähe kaugemale, kui on vajalik eesmärgi saavutamiseks. ( 36 )
Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi eelotsuse küsimustele järgmiselt:

Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, millega on ette nähtud, et töötajatel on õigus tugineda enne 18. eluaasta täitumist töötatud ajale nii, et sellele vastukaaluks pikendatakse kõrgemale töötasu astmele tõusmise tähtaega ühe aasta võrra kolme esimese töötasu astme puhul, samas kui praktikas ei kohaldata niisugust tähtaja pikendamist nende töötajate puhul, kelle kogu töötatud aeg, mida võidakse arvesse võtta, on kogutud pärast 18. eluaasta täitumist.

Niikaua, kui ei ole kehtestatud korda, mis kaotaks vanuse alusel diskrimineerimise direktiiviga 2000/78 kooskõlas oleval viisil, peab siseriiklik kohus jätma kohaldamata kõik diskrimineerivad siseriiklikud õigusnormid, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ootama ära asjaomaste normide tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldama ebasoodsamasse olukorda seatud gruppi kuuluvate isikute suhtes sama korda, mida kohaldatakse teise gruppi kuuluvate isikute suhtes.

Siseriiklik kohus peab niisuguse olukorra suhtes, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kohaldama neid siseriiklikke õigusnorme, millega direktiiv 2000/78 siseriiklikku õigusesse üle võeti, ning eeskätt neid, millega võeti üle selle direktiivi artikkel 17.

Liidu õigusega ei ole vastuolus see, et vanuse alusel diskrimineerimisest tulenevate töötasu nõuete suhtes kehtib 3‑aastane aegumistähtaeg, ega see, et siseriiklik seadusandja on otsustanud peatada selle tähtaja kulgemise 18. juunist 2009, st kohtuotsuse Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381) kuulutamise kuupäevast kuni kuupäevani, mil avaldati siseriiklikud õigusnormid, milles on ette nähtud enne 18. eluaasta täitumist töötatud aja arvessevõtmine.
17.

Neil asjaoludel otsustas Augstākās tiesas Senāts menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas tsiviil- või kaubandusasjaks määruse tähenduses tuleb pidada kohtuvaidlust, mille raames nõutakse kahju hüvitamist ning seda, et tuvastataks kostjate käitumise õigusvastasus, mis seisneb keelatud kokkuleppes ja turgu valitseva seisundi kuritarvitamises ning mille aluseks on teise liikmesriigi üldkohaldatavate õigusaktide kohaldamine, arvestades sellega, et keelatud kokkulepped on algusest peale tühised, samas kui õigusnormi kehtestamine on riigi toiming avaliku õiguse reguleerimisalas (acta iure imperii), mille suhtes kohaldatakse rahvusvahelise avaliku õiguse norme, mis käsitlevad ühe riigi õigusmõistmise sõltumatust teise riigi kohtutest? 2. Kas jaatava vastuse korral esimesele küsimusele (st kui selline kohtuvaidlus kujutab endast tsiviil- või kaubandusasja määruse tähenduses) tuleb asuda seisukohale, et kahju hüvitamise menetluse puhul on tegemist menetlusega, mille raames on vaidlustatud äriühingu organi otsuse kehtivus määruse artikli 22 punkti 2 tähenduses, millest tulenevalt on võimalik jätta otsus tunnustamata määruse artikli 35 lõike 1 alusel? 3. Kui kahju hüvitamise menetluse ese kuulub määruse artikli 22 (ainupädevus) punkti 2 kohaldamisalasse: kas selle riigi kohus, kus tunnustamist taotletakse, on kohustatud seoses esialgse õiguskaitse korras hagi tagamise otsusega kontrollima, kas esinevad määruse artikli 35 lõikes 1 nimetatud asjaolud? 4. Kas määruse artikli 34 punktis 1 sisalduvat avaliku korra tingimust võib mõista nii, et esialgse õiguskaitse korras hagi tagamise otsuse tunnustamine on vastuolus liikmesriigi avaliku korraga, kui esiteks on hagi tagamise peamiseks põhjenduseks taotletava summa tähelepanuväärne suurus (ilma et seda summat oleks põhjendatud või õigustatud) ja kui teiseks võidakse sellise otsuse tunnustamise ja täitmisega tekitada kostjatele kahju, mida hageja (likvideerimisel äriühing) ei ole võimeline hüvitama juhul, kui kahju hüvitamise menetluses jäetakse hagi rahuldamata, kuna viimati nimetatud asjaolu võib riivata selle riigi majanduslikke huve, kus tunnustamist taotletakse, ning seetõttu seada ohtu riigi julgeoleku, sest Läti Vabariik on Lidosta Rīga ainuke aktsionär ja talle kuulub 52,6% AS Air Baltic Corporation’i aktsiatest?”
53.

Lisandub see, et esiteks ei tule kuuenda direktiivi artikli 28a lõike 5 punkti b kohases ühendusesiseses teise liikmesriiki toimetamises seisneva maksustatava teokoosseisu täidetust käesoleval juhul üldse hinnata, kui eelnevalt ei ole kindlaks tehtud metallosade tarne kohta. Seda seetõttu, et vastavalt kuuenda direktiivi artikli 28a lõike 5 punkti b kolmandale taandele ei ole viidatud maksustatav teokoosseis täidetud, kui maksukohustuslane tarnib kauba riigi territooriumil artikli 28c A osas sätestatud tingimustel. Ühendusesisest teise liikmesriiki toimetamist ei tule seega maksustada eelkõige siis, kui teise liikmesriiki toimetamine toimub ühendusesisese maksuvaba kaubatarne raames vastavalt kuuenda direktiivi artikli 28c A osa punktile a.
29.

Prantsuse valitsus märgib, et ehkki Prantsuse õiguse järgi on nii aresti kui ka elamisõiguse kontrollimise huvides kinnipidamise menetluses ette nähtud võimalus kasutada advokaadi abi, tuleneb see nõue üksnes asjaolust, et puudutatud isik on olukorras, kus temalt on võetud vabadus. Seevastu õigust kasutada tagasisaatmisotsusele eelnevas haldusmenetluses oma valitud nõustajat ei saa pidada osaks õigusest olla ära kuulatud. Sama valitsus on seisukohal, et harta artikli 47 kolmandas lõigus on küll sätestatud, et isikule, kellel puuduvad piisavad vahendid, antakse tasuta õigusabi sellises ulatuses, mis tagab talle võimaluse kohtusse pöörduda, ent selle sätte sõnastusest endast tuleneb, et see on kohaldatav üksnes kohtumenetluste raamistikus.
33.

Seetõttu tuleb järeldada, et kui esinevad puudujäägid haiglate sisseseades, mis on struktuurilised ja pikaajalised, nagu märgiti eelmistes punktides, siis ei kohusta määruse nr 1408/71 artikli 22 lõike 2 teine lõik liikmesriike andma luba saada teenust, mis on hõlmatud hüvitatavate raviteenuste nimekirjaga, isegi kui see võiks tähendada, et teatud raviteenuseid ei ole võimalik rahuldavalt osutada. Erandiks on loomulikult need olukorrad, kus viidatud luba ei sea ohtu nimetatud liikmesriigi ravikindlustussüsteemi elujõulisust.
49.

Selles osas tuletan ma meelde, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on põhikohtuasja vaidlus horisontaalne kohtuvaidlus. Nimetatud kohus ei ole Euroopa Kohtult küsinud, kas töökeskus võib vastata määratlusele „üksus, kellele on olenemata tema juriidilisest vormist tehtud ametiasutuste korraldusel ülesandeks viimaste kontrolli all olevate avalike teenuste osutamine, ja kellel on sellega seoses märksa laiemad volitused kui need, mis tulenevad üksikisikute vahelistele suhetele kohaldatavatest eeskirjadest” ( 45 ). Igal juhul ei arva ma, et töökeskust võiks käsitada sellise üksusena, võttes eeskätt arvesse, et Euroopa Kohus on juba sedastanud, et eraõiguslikku mittetulundusühingut tuleb vaatamata selle sotsiaalsele suunitlusele pidada eraõiguslikuks isikuks ( 46 ).
30.

Direktiivi 85/374 artikkel 13 sisaldab vastutuse kohaldamise erikorraga seoses ka teist elementi – selles artiklis on täpsustatud, et tegemist on „direktiivi kohaldamise hetkel kehtinud” korraga. See reservatsioon on kohaldatav üksnes erikorra suhtes, mitte aga lepingulise ega lepinguvälise vastutuse kohaldamise korra suhtes, mida artikkel 13 samuti käsitleb. Eelöeldu tähendab, et ei ole riivatud ei lepingulise ega lepinguvälise vastutuse kohaldamise korrast tulenevaid õigusi, sõltumata sellest, kas niisugune kord kehtestati enne või pärast direktiivi teatavakstegemist. Rajanedes muul vastuse printsiibil kui tahtlusest sõltumatu vastutus, jäävad need korrad nimelt välja tahtlusest sõltumatu vastutuse ette nägeva direktiivi kohaldamisalast ( 18 ). Õigusi, mis tulenevad vastutuse kohaldamise erikorrast, mis rajaneb, sarnaselt direktiiviga kehtestatud korraga, tahtlusest sõltumatu vastutuse põhimõttel, ei riivata üksnes tingimusel, et see kord on direktiivist varasem. Niisugune lahendus on minu arvates ilmne, sest kui tunnistada, et siseriiklikus õiguses võiks paralleelselt eksisteerida teine tahtlusest sõltumatu vastutuse kohaldamise kord, võetaks direktiivi sätetelt sisu.
49.

Selles kontekstis välistab edastamise mõiste asjaomase erandi raames minu arvates USB‑mäluseadmele salvestamise võimaluse, sest sellisel juhul ei ole tegemist edastamisega Euroopa Kohtu praktika tähenduses raamatukogu või mõne muu asutuse poolt, vaid kasutaja poolt isikliku digitaalse koopia loomisega. Lisaks ei ole selline reprodutseerimine vajalik asjaomase erandi kasuliku mõju säilitamiseks, olgugi et see on kasutajale kasulik. Sellist koopiat võib pealegi kopeerida ja võrgus levitada. Seega ei hõlma eriseadmeid puudutav erand toiminguid, millega raamatukogu teeb oma digitaalse koopia kasutajale kättesaadavaks selleks, et see saaks hiljem luua koopa ja selle säilitada USB‑mäluseadmel.
49.

Töötaja õigusi ja kohustusi, mis need ka oleks ja olenemata sellest, kas need on ette nähtud töölepingus või kollektiivlepingus, tuleb edasi täita direktiivis 2001/23 kindlaks määratud tingimustel. Kuigi siseriiklikus õiguskorras nähakse ette, et nende õiguste ja kohustuste täitmist jätkatakse, ehkki nõrgendatult ja ajutiselt, nagu ma nimetasin, selleks et vältida õiguslünga olukordi, leian ma siiski, et kõnealust täitmise jätkamist tuleb kooskõlas direktiivi 2001/23 II peatükiga tõlgendada töötaja eelnevalt omandatud õiguste ja kohustuste loomuliku pikendamisena. Edasikehtimisel on ennekõike tagatiseesmärk, sellega lihtsalt säilitatakse status quo õiguskindluse huvides. Sel juhul on edasikehtivast lepingust, mis on lihtsalt eelneva olukorra jätkumine, tulenevad õigused ja kohustused „lepingu töötingimused”.
—

Teiseks, mis puudutab küsimust, kas õigused, mis tulenevad õigustatud isikutele kahepoolsest kokkuleppest, on soodsamad kui määrusest nr 1408/71 tulenevad õigused, siis Rumeenia valitsus märgib, et kahepoolne kokkulepe määratleb üksnes selle, millise riigi õigus on pensioni määramisel kohaldatav. Seega tuleb konkreetselt iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades konkreetselt kindlaks teha, milline õiguslik regulatsioon on õigustatud isikute jaoks soodsaim. Arvestades, et käesoleval juhul on Kreeka ametiasutuste poolt Balazsidele makstav pension summalt suurem kui see, mida maksavad Rumeenia ametiasutused, on kahepoolse kokkuleppe kohaldamine nende jaoks soodsam ja seda ka juhul, kui Euroopa Kohus peaks asuma seisukohale, et Kreeka ametiasutustel oli õigus määrata ühepoolselt kindlaks see, milline on see kindlustusperiood, mida tuleb arvesse võtta.
45.

Lisandub see, et kohtupraktika kohaselt võib ka tahe tagada teatud seose olemasolu asjaomase liikmesriigi ühiskonna ja teenuse saaja vahel kujutada endast üldise huviga seotud objektiivseid kaalutlusi. ( 23 ) Käesoleval juhul on sellisel viisil seotud Madalmaade Kuningriigi ühiskond ja Madalmaade kultuuripärand, mille säilitamine on asjaomase maksusoodustuskorra eesmärk. Kuna asjaomane maksustamiskord ei ole ette nähtud üksikisiku kui sellise soodustamiseks, on seetõttu ka ebaoluline, milline on X seos Madalmaade ühiskonnaga.
75.

See maksuvabastus eeldab, et tarnija on päritoluliikmesriigis hambaarst või hambatehnik, kuna ainult sel juhul on tegemist riigisiseste ja ühendusesiseste tarnete võrdse kohtlemisega. See toob küll kaasa ka teatavaid praktilisi raskusi maksuvabastuse eelduste faktilisel kindlakstegemisel. Euroopa Liidu siseselt on aga kontrolli kergem läbi viia kui kolmandast riigist importimise korral. ( 37 ) Seda seetõttu, et esiteks on liidus olemas maksuõigusalane abi, ( 38 ) teiseks ei pea kontroll toimuma piiril, vaid see võib toimuda ka tavalise maksustamismenetluse raames.
81.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Handelsgericht Wieni eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab vaidluse poolte vahel sõlmitud lepingut. Kui tarbija on omandanud sertifikaadi, mille alus on ettevõtte võlakiri, mis on vormistatud esitajavõlakirjana, kuid ta pole seda omandanud mitte sertifikaadi emitendilt, vaid kolmandalt isikult, kes on selle ise emitendilt omandanud, ei ole tarbija ja sertifikaadi emitendi vahel lepingut sõlmitud. 2. Määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et see nõuab vaidluse poolte vahel lepingulist suhet selles tähenduses, et üks pool on võtnud teise poole ees vabatahtlikult mingi kohustuse. Olukorras, kus tarbija on omandanud sertifikaadi, mille alus on ettevõtte võlakiri, mis on vormistatud esitajavõlakirjana, kuid ta pole seda omandanud mitte sertifikaadi emitendilt, vaid kolmandalt isikult, kes on selle ise emitendilt omandanud, sellist suhet ei ole. 3. Määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et selle alla mahub igasugune nõue, mis taotleb kostja vastutusele võtmist ega ole seotud lepingulise kohustusega määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses. See esimesena nimetatud säte hõlmab prospektiga seotud seaduslikku vastutust. Mõistet „koht, kus kahjustav sündmus toimus” tuleb määruse nr artikli 5 punkti 3 tähenduses tõlgendada nii, et see hõlmab sertifikaadi omaniku elukohta, kui rahalist kahju põhjustas prospekti avaldamine omaniku elukohaliikmesriigis. 4. Tehes määruse nr 44/2001 kohaselt kindlaks, kas asi kuulub tema alluvusse, peab kohus, kellele asi on esitatud, tõendeid prima facie kontrollides hindama kõiki tema käsutuses olevaid tõendeid, sealhulgas kostja esitatud tõendeid, kui too on neid esitanud.
Marrakechis 15. aprillil 1994 alla kirjutatud ja nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ ( 5 ) heaks kiidetud Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu 1 C lisa moodustava TRIPS‑lepingu artikli 27 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:

„1. Kooskõlas käesoleva artikli lõigetega 2 ja 3 võib patentida iga leiutist, nii tooteid kui ka meetodeid, kõigist tehnikavaldkondadest, tingimusel et see on uus ning omab leiutustaset ja on tööstuslikult kasutatav. Kooskõlas artikli 65 lõikega 4, artikli 70 lõikega 8 ja käesoleva artikli lõikega 3 ei ole patendi taotlemisel või patendiõiguste kasutamisel oluline leiutise tegemise koht, tehnikavaldkond ega see, kas tooted on imporditud või valmistatud kohapeal.

2. Liikmed võivad patentsuse välistada leiutiste puhul, mille kaubanduslik kasutamine nende territooriumil on keelatud vajadusest kaitsta avalikku korda või moraali, sealhulgas kaitsta inimeste, loomade ja taimede elu ning tervist või vältida tõsiseid keskkonnakahjustusi, tingimusel et selline välistamine ei toimu ainuüksi seepärast, et niisugune kasutamine on nende seadusega keelatud.” ( 6 )
51.

Seda, et institutsioonidel on see kaalutlusruum, kinnitavad minu arvates ka terminid, mida on algmääruses endas kasutatud eespool punktides 39 ja 40 nimetatud kaht tüüpi tegevuse puhul, mis ei pruugi kujutada endast tavapärast kaubandustegevust, st müüki isikute vahel, kes teevad ilmset koostööd, või poolte vahel, kes on tõenäoliselt sõlminud kompensatsioonilepingu, ja müüki alla omahinna. See, et algmääruses on asjakohastes sätetes kasutatud tegusõna „pouvoir”, kõneleb selle kasuks, et pädevatel institutsioonidel on nende kahe müügiliigi konkreetsel kvalifitseerimisel tavapäraseks kaubandustegevuseks teatav kaalutlusõigus. ( 24 ) Ma arvan aga, et kui institutsioonidel on algmääruses sõnaselgelt nimetatud kaubandustegevuse liikide raames tehtavate tehingute tavapärasuse hindamisel niisugune kaalutlusruum, peab neil ammugi olema kaalutlusruum selle hindamisel, missugune on see tegevus, mida ei ole algmääruses sõnaselgelt nimetatud.
91.

Minister jättis C taotluse rahuldamata põhjendusel, et: 1) see oli täis vasturääkivusi; 2) selles esitatud teave oli puudulik niivõrd, kuivõrd C ei andnud selgeid ütlusi omaenda homoseksuaalsusest teadlikuks saamise kohta; ja 3) film, mis kujutab C seksuaalakti teise mehega, ei tõenda C homoseksuaalset sättumust. Nimetatud esimese ja teise põhjenduse osas, niivõrd kui ministri otsus nendel põhineb, on see, kas C‑le anti piisav võimalus esitada kogu asjassepuutuv teave vastavalt kvalifitseerimisdirektiivi artiklile 4, faktilise asjaoluna üksnes asjaomase siseriikliku kohtu tuvastada. Tagamaks, et on järgitud C õigust heale haldusele, on oluline, et siseriiklikud ametiasutused oleksid C‑le teatanud, millistes punktides peeti tema ütlusi puudulikult tõendatuks ja et talle oleks antud võimalus selliseid puudusi käsitleda. Nimetatud kolmanda põhjenduse osas olen seisukohal, et kui pädevad ametiasutused peaksid lugema vastuvõetavaks tõendiks C esitatava filmi, mis kujutab teda seksuaalakti sooritamas, oleks see vastuolus harta artiklitega 3 ja 7.
58.

Viimaks meenutan, et Euroopa Kohus on leidnud, et „selle direktiivi eesmärgiga, milleks on võrdse kohtlemise saavutamine, [läheks] vastuollu seisukoht, et selle kohaldamisel tuleks vahet teha vastavalt puude põhjusele.” ( 51 ) Seega ei ole rasvumise määratlemisel direktiivi 2000/78 tähenduses asjassepuutuv see, kas isik rasvus seetõttu, et tema energiatarbimine oli kulutatavast energiast lihtsalt suurem või saab seda seletada viitega psühholoogilisele või ainevahetuslikule probleemile või ravimite kõrvaltoimele. ( 52 ) Puude mõiste direktiivi 2000/78 tähenduses on objektiivne ega sõltu sellest, kas see on „enda põhjustatud” seeläbi, et isik on puude tekkimisele põhjuslikult kaasa aidanud. Muul juhul jääksid mõistest „puue” direktiivi 2000/78 artikli 1 tähenduses välja näiteks füüsilised puuded, mis on tekkinud liikluses või spordis teadlikult ja hooletusest võetud riskide tulemusel.
41.

Seega teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele, et määruse nr 73/2009 artikli 34 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et niisugune maa-ala, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on käsitatav selle sätte tähenduses põllumajandusmaana, kui lambakasvatuseks kasutatavat karjamaad saab seal kasutada, ilma et endise prügila käitamiseks vajalikud meetmed seda oluliselt kahjustaksid. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see ka tegelikult nii on.