ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Eelotsusetaotluse esitanud kohus annab põhikohtuasja kaebajate esitatud esimese väite kohta teada oma kavatsusest see tagasi lükata ja kinnitab Tribunale amministrativo regionale per la Sardegna (Sardiinia maakonna halduskohus) hinnangut, et kuna põhikohtuasjas kõne all oleval hankel on erisektoritega abistav seos, kuulub see nendes sektorites kohaldatava seadusandliku dekreedi nr 163/2006 sätete kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ta kavatseb ka tagasi lükata põhikohtuasja kaebajate esitatud teise väite põhjendusel, et vaidlusalused sätted on imperatiivsed ja seetõttu ülimuslikud tsiviilseadustiku artikli 1664 suhtes, kuna põhikohtuasja pooled on näinud ette kõnealuse artikli suhtes erandi, ning et selles artiklis nimetatud tingimus „ettenägematute asjaolude“ esinemise kohta ei olnud käesoleval juhul täidetud. Samas leiab kõnealune kohus, et kuna ta teeb otsuse lõpliku kohtuastmena ja kuna põhikohtuasja kaebajad on talle esitanud sellekohase taotluse, siis lasub tal kohustus kontrollida kooskõla liidu õigusega, muu hulgas seadusandliku dekreedi nr 163/2006 artikli 206 puhul selles osas, milles see välistab selle dekreedi artikli 115 kohaldatavuse mitte ainult erisektorite hangetele vaid kohtuliku tõlgenduse kaudu ka sellistele teenuste hangetele, millel, isegi kui need ei ole nende sektoritega hõlmatud, on nendega abistav seos. Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tal on vastavalt Euroopa Kohtu praktikale kohustus esitada Euroopa Kohtule direktiivi 2004/17 kehtivuse küsimus, mille tõstatasid põhikohtuasja kaebajad.
24

Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui küsimus on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (28. veebruari 2018. aasta kohtuotsus ZPT, C‑518/16, EU:C:2018:126, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
25

Neil asjaoludel otsustas Tribunal Supremo de Justiça (Portugali kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [käibemaksu]direktiiviga ja konkreetselt selle artiklitega 63, 167, 168, 178–180, 182 ja 219 ning neutraalse maksustamise põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millest tuleneb, et olukorras, kus kauba võõrandaja juures, kes on käibemaksukohustuslane, läbi viidud maksukontrolli tulemusel selgub, et ta on kohaldanud ettenähtust madalamat käibemaksumäära, ja kes on juurdemakstava maksu ära maksnud ja soovib nüüd vastava maksu tasumist soetajalt, kes on samuti käibemaksukohustuslane, arvestatakse nimetatud juurdemakstava maksu viimase poolt mahaarvamise õiguse tähtaega alates esialgsete arvete väljastamisest, mitte parandusdokumentide väljastamisest või kättesaamisest? 2. Kui vastus eelmisele eelotsuse küsimusele on eitav, siis kas samade sätetega ning neutraalse maksustamise põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millest tuleneb, et kui maksukontrollist ja riigile juurdemaksu tasumisest tulenevalt algsete arvete kohta koostatud parandusdokumendid, mis on väljastatud nimetatud juurdemakstud maksu sissenõudmiseks, saab soetaja kätte siis, kui nimetatud tähtaeg mahaarvamisõiguse kasutamiseks on juba möödunud, on tal õigus maksmisest keelduda, kuna ta leiab, et kuivõrd juurdemakstavat maksu ei ole võimalik maha arvata, on selle ülekandmisest keeldumine põhjendatud?“
10

2011. aasta määruse artikkel 42 näeb ette: „1. Ametiasutus korraldab sellise kava või projekti keskkonnamõju hindamise vajalikkuse kindlaks tegemiseks eelhindamise, mille kohta on saadud loataotlus või mida ametiasutus soovib ellu viia või vastu võtta ja mis ei ole otseselt seotud ala haldamisega Euroopa alana või vajalik selleks, et hinnata parimate teaduslike teadmiste põhjal ja ala kaitse-eesmärke arvestades, kas on tõenäoline, et sellel kaval või projektil on eraldi või koos teiste kavade või projektidega Euroopa alale oluline mõju. 2. Lõike 1 kohase keskkonnamõju hindamise vajalikkuse kindlaks tegemiseks korraldab ametiasutus enne kavale või projektile loa andmist või kava või projekti elluviimise üle otsustamist eelhindamise. […] 6. Ametiasutus otsustab, et kava või projekti keskkonnamõju hindamine on vajalik, kui kava või projekt ei ole otseselt seotud ala haldamisega Euroopa alana või selleks vajalik, ja kui objektiivse teadusliku teabe põhjal ei saa pärast käesoleva artikli kohast eelhindamist välistada, et kaval või projektil on eraldi või koos teiste kavade või projektidega Euroopa alale oluline mõju. 7. Ametiasutus otsustab, et kava või projekti keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik, kui kava või projekt ei ole otseselt seotud ala haldamisega Euroopa alana või selleks vajalik, ja kui objektiivse teadusliku teabe põhjal saab pärast käesoleva artikli kohast eelhindamist välistada, et kaval või projektil on eraldi või koos teiste kavade või projektidega Euroopa alale oluline mõju.“
51

Seega tuleb kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades vastata teisele ja kolmandale küsimusele, et määruse nr 1223/2009 artikli 10 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see annab igale liikmesriigile õiguse määratleda farmaatsia, toksikoloogia või meditsiiniga „samalaadsed“ erialad ning nimetatud määruse nõuetele vastavad kvalifikatsioonitasemed, tingimusel et see liikmesriik järgib nimetatud määruse eesmärke, milleks on eelkõige tagada, et kosmeetikatoodete ohutushindamise eest vastutaval isikul on kvalifikatsioon, mis võimaldab tagada inimeste tervise kaitse kõrge taseme.
16

Neil asjaoludel otsustas Krajský súd v Bratislava (Bratislava maakonnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas direktiivi 2003/87 […] eesmärke ja põhimõtteid, see tähendab i) eesmärki vähendada heitkoguseid tänu tehnoloogia arengule (artikkel 1 ning põhjendused 2 ja 20), ii) eesmärki kaitsta majandusarengut ja siseturu terviklikkust ning konkurentsitingimusi (põhjendused 5 ja 7), iii) eesmärki tagada heitkoguste vähendamise rahanduslikult ja majanduslikult soodsad tingimused (artikkel 1), [õigus]kindluse põhimõtet artikli 3 punktis f määratletud käitajatele seoses sellega, et käitajatel on [direktiivi 2003/87] artikli 9 kohaselt õigus loota sellele, et siseriiklik lubatud heitkoguse ühikute eraldamise kava ei muutu vähemalt 18 kuu jooksul enne asjaomast perioodi (see tähendab ajavahemikul 2008–2012 alates hiljemalt 30. juunist 2006), iv) nõuet, et lubatud heitkoguse ühikud tuleb eraldada tasuta (artikkel 10), v) [direktiivi 2003/87] artikli 13 lõike 3 teises lõigus nimetatud isikute õigust sellele, et neile eraldatakse lubatud heitkoguse asendusühikud, mis neil olid ja mida liikmesriigid ei tunnistanud [direktiivi 2003/87] artikli 13 lõike 3 esimese lõigu kohaselt kehtetuks, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega kehtestatakse direktiivi artikli 3 punktis f määratletud käitajatele, kes on selle liikmesriigi maksuresidendid, kohustus tasuda erimaksu: i) mille õiguslik alus on asjaolu, et maksustatakse lubatud heitkoguse ühikute haldamist (kui neid ei kasutata ära ja need müüakse), võtmata arvesse, kas käitaja saab sellega eelise, ii) kui need lubatud heitkoguse ühikud eraldati nendele käitajatele siseriikliku eraldamiskava alusel, mille liikmesriik Euroopa Komisjonile ajavahemikuks 2008–2012 [direktiivi 2003/87] artikli 9 kohaselt esitas (see tähendab sellest kavast teatati [direktiivi 2003/87] artikli 9 lõike 1 järgi Euroopa Komisjonile ja liikmesriikidele ning Euroopa Komisjon ei lükanud seda [direktiivi 2003/87] artikli 9 lõike 3 alusel tagasi) ning milles on sätestatud vastavalt [direktiivi 2003/87] artiklile 10, et 1. jaanuaril 2008 algavaks viieaastaseks ajavahemikuks eraldatakse 100% lubatud heitkoguse ühikutest tasuta, iv) kui selle maksu määr moodustab 80% lubatud heitkoguse ühikutelt tasumisele kuuluva maksuga maksustatavast summast, mis määratakse kindlaks igal kalendrikuul üle antud (müüdud) lubatud heitkoguse ühikute korrutamisel üleandmise kuule eelneva kalendrikuu lubatud heitkoguse ühikute keskmise turuhinnaga saadud korrutiste ja kasutamata jäetud lubatud heitkoguse ühikute korrutamisel vastava kalendriaasta lubatud heitkoguse ühikute keskmise turuhinnaga saadud korrutise summana, v) kui keskmised turuhinnad arvutatakse börsil päeva jooksul tehtud viimase tehingu hindade lihtsa aritmeetilise keskmisena (see tähendab maks ei sõltu hinnast, millega lubatud heitkoguse ühikud tegelikult müüdi)?“
55

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb ELTL artikli 65 lõike 1 punkti a alusel lubatud erinevat kohtlemist eristada diskrimineerimisest, mis on ELTL artikli 65 lõikega 3 keelatud. Selliseid liikmesriigi maksuõigusnorme, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, saab pidada kapitali vaba liikumist käsitlevate EL toimimise lepingu sätetega kooskõlas olevaks, kui erinev kohtlemine puudutab olukordi, mis ei ole objektiivselt sarnased, või kui erinev kohtlemine on põhjendatud ülekaaluka üldise huvi tõttu (vt selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, C‑127/12, ei avaldata, EU:C:2014:2130, punkt 73; 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus Verest ja Gerards, C‑489/13, EU:C:2014:2210, punkt 28, ja 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Miljoen jt, C‑10/14, C‑14/14 ja C‑17/14, EU:C:2015:608, punkt 64).
100

Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb viiendale ja kuuendale küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 143 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus halduspraktika, mille kohaselt sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas keeldutakse heas usus tegutsevale importijale impordi käibemaksust vabastamise õiguse kohaldamisest, kui järgneva ühendusesisese tarne tingimused ei ole täidetud soetaja maksupettuse tõttu, välja arvatud siis, kui on tõendatud, et importija teadis või oleks pidanud teadma, et see tehing on osa soetaja poolsest pettusest, ja kui ta ei võtnud kõiki tema võimuses olevaid asjakohaseid meetmeid, et ära hoida enda osalemist sellises pettuses. Ainuüksi asjaolu, et importija ja soetaja suhtlesid elektrooniliste sidevahendite kaudu, ei anna alust eeldada, et importija teadis või oleks pidanud teadma, et ta osaleb sellises pettuses.
51

Eespool toodust nähtub, et ELTL artikleid 28 ja 30 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, milles on teatavate maksete puhul ette nähtud äriühingute aastakäibelt arvestatav maksubaas, kui see aastakäive ulatub teatava summani või ületab seda, ning käibe arvutamisel võetakse arvesse maksukohustuslase või tema eest tegutseva isiku poolt ettevõtluse eesmärgil sellest liikmesriigist Euroopa Liidu teise liikmesriiki üle viidud kaupade väärtust, kusjuures seda väärtust võetakse arvesse juba üleviimisest, samas kui maksukohustuslase või tema eest tegutseva isiku poolt oma ettevõtluse eesmärgil samade kaupade üleviimisel asjaomase liikmesriigi territooriumil võetakse väärtust arvesse maksubaasi arvutamisel alles kauba järgneval müügil, tingimusel et: – esiteks ei võeta nende kaupade väärtust selles maksubaasis uuesti arvesse, kui neid müüakse hiljem samas liikmesriigis, – teiseks arvatakse nende väärtus sellest maksubaasist maha, kui need kaubad ei ole mõeldud müügiks teises liikmesriigis või on toodud päritolu liikmesriiki tagasi, ilma et neid oleks ära müüdud, ja – kolmandaks ei hüvita nendest maksetest saadud soodustused täielikult riigisisesel turul turustatud kodumaise toote maksukoormust selle toote turuleviimisel, seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
17

Neil asjaoludel otsustas Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas ELTL artikleid 34 ja 35 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm nagu [kuninga dekreedi 4/2014] artikli 8 lõige 1, mis seab Hispaanias toodetud ja turustatavatel toodetel tähise „ibérico“ kasutamise tingimuseks, et seakasvatajad, kes kasvatavad Ibeeria tõugu sigu intensiivtootmise (nuumsööda) süsteemi kohaselt, peavad suurendama minimaalset vaba põrandapinda rohkem kui 110kilogrammise eluskaaluga looma kohta kahe ruutmeetrini, kuigi – käesoleval juhul – on tõendatud, et kõnealuse meetme eesmärk on parandada asjaomaste toodete kvaliteeti? 2. Kas [direktiivi 2008/120] artikli 3 lõike 1 punkti a koostoimes selle direktiivi artikliga 12 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm nagu [kuninga dekreedi 4/2014] artikli 8 lõige 1, mis seab Hispaanias toodetud või turustatavatel toodetel tähise „ibérico“ kasutamise tingimuseks, et seakasvatajad, kes kasvatavad Ibeeria tõugu sigu intensiivtootmise (nuumsööda) süsteemi kohaselt, peavad suurendama minimaalset vaba põrandapinda rohkem kui 110kilogrammise eluskaaluga looma kohta kahe ruutmeetrini, kuigi liikmesriigi õigusnormi eesmärk on parandada toodete kvaliteeti, mitte konkreetselt parandada sigade kaitset? Kas eelmisele küsimusele eitava vastuse korral tuleb direktiivi [2008/120] artiklit 12 koostoimes ELTL artiklitega 34 ja 35 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, et niisugune õigusnorm nagu kuninga dekreedi 4/2014 artikli 8 lõige 1 nõuab selleks, et sigadest saadud tooteid oleks lubatud müüa kõnealuses kuninga dekreedis reguleeritud müüginimetustega, teiste liikmesriikide tootjatelt Hispaanias toodetavate või turustatavate toodete kvaliteedi parandamise – ja mitte sigade kaitse – eesmärgil samade loomakasvatustingimuste täitmist, mida nõutakse Hispaania tootjatelt? 3. Kas [ELTL] artikleid 34 ja 35 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm nagu [kuninga dekreedi 4/2014] artikli 8 lõige 2, millega kehtestatakse sigade, kellest toodetakse „de cebo“ kategooria tooteid, minimaalne tapavanus 10 kuud asjaomaste toodete kvaliteedi parandamise eesmärgil?“
22

Nimetatud kohus tühistas 10. märtsi 2015. aasta otsusega üksikjuhtumi tõlgenduse, leides mitte üksnes seda, et Polfarmexi kavandatav tehing ei ole tema majandustegevuse raames tehtav tehing, vaid ka seda, et käibemaksu kohaldatavuse analüüs tuleb läbi viia tehingu kui terviku kohta. Antud juhul on aga tegu ühe ja sama tehinguga, mis koosneb mitmest osast, nimelt aktsiate tühistamine koos aktsionärile tühistamise eest antava mitterahaline tasuga. Aktsiate tühistamine on seega otseselt seotud kompensatsiooniks kaupade omandiõiguse üleminekuga, kuna need tehingu osad on üksteisest sõltuvad. Sellest nähtub, et kinnisasjade võõrandamist aktsionärile ei saa analüüsida kui iseseisvat ja eraldi tehingut, mis on käibemaksuga maksustatav, kuna käibemaksuseaduse kohaselt see seda ei ole.
67

Eeltoodud kaalutluste põhjal tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et KSH direktiivi artikli 2 punkti a, artikli 3 lõiget 1 ja artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et määrus, millega kehtestatakse PRU, mille ainus eesmärk on kindlaks määrata geograafiline piirkond, kus võidakse ellu viia asulaarendusprojekt, mille puhul on vaja rajada, muuta, laiendada või ära kaotada maapinnal asuvaid teid ja avalikke alasid või nende kohale ehitada, milleks on lubatud kõrvale kalduda teatavatest asulaplaneerimis- ja ehituseeskirjadest, on sellise erandi tegemise võimaluse tõttu hõlmatud selle direktiivi tähenduses mõistepaariga „kavad ja programmid“, millel on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju ja mille keskkonnamõju tuleb hinnata.
55

Nimetatud seletuskirjas on märgitud, et ülalpidamist saama õigustatud isik võib kohtu asukohariigi õigusele tugineda mitte üksnes siis, kui tema harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õigus ei näe üldse ette perekondlikust sidemest tulenevat ülalpidamiskohustust – näiteks seetõttu, et see õigus ei näe ette laste ülalpidamiskohustust oma vanemate suhtes –, vaid ka siis, kui sellist kohustust küll põhimõtteliselt tunnustades seab see õigus niisuguse kohustuse sõltuvusse tingimusest, mis ei ole antud juhul täidetud. Seletuskirjas on näitena kirjeldatud olukorda, kus õigustatud isiku harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õigus näeb ette, et vanemate ülalpidamiskohustus oma laste suhtes lõpeb laste 18-aastaseks saamisega, ning õigustatud isik on sellesse ikka jõudnud.
13

Landgericht Hamburg (Hamburgi esimese astme kohus) märgib, et selle hagi kohta tehtav lahend sõltub tõlgendusest, mis tuleb anda määruse nr 110/2008 artikli 16 punktidele a–c. Seetõttu otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas selleks, et tuvastada „[piiritusjoogi jaoks registreeritud geograafilise tähise] kaudne kaubanduslikul eesmärgil kasutamine“ määruse nr 110/2008 artikli 16 punkti a tähenduses on nõutav, et registreeritud geograafilist tähist kasutatakse identsel või foneetiliselt ja/või visuaalselt sarnasel kujul või piisab sellest, et tähise vaidlusalune osa tekitab sihtgrupis mingisuguse assotsiatsiooni kas registreeritud geograafilise tähise või geograafilise piirkonnaga? Kui viimati nimetatu on piisav, siis kas „kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise“ kontrollimisel omab tähtsust tähise vaidlusaluse osa kontekst või ei saa see kontekst takistada registreeritud geograafilise tähise kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise tuvastamist, isegi kui tähise vaidlusalusele osale on lisatud märge toote tegeliku päritolu kohta? 2. Kas selleks, et tuvastada registreeritud geograafilise tähisega „seoste tekitamine“ määruse nr 110/2008 artikli 16 punkti b tähenduses, on nõutav, et tähise vaidlusalune osa on registreeritud geograafilise tähisega foneetiliselt ja/või visuaalselt sarnane, või piisab sellest, et tähise vaidlusalune osa tekitab sihtgrupis mingisuguse assotsiatsiooni kas registreeritud geograafilise tähise või geograafilise piirkonnaga? Kui viimati nimetatu on piisav, siis kas „seoste tekitamise“ kontrollimisel omab tähtsust tähise vaidlusaluse osa kontekst või ei saa see kontekst takistada tähise vaidlusaluse osaga õigusvastaselt seoste tekitamise tuvastamist, isegi kui tähise vaidlusalusele osale on lisatud märge toote tegeliku päritolu kohta? 3. Kas määruse nr 110/2008 artikli 16 punktis c viidatud „muude […] valede või eksitavate märgete“ kontrollimisel omab tähtsust tähise vaidlusaluse osa kontekst või ei saa see kontekst takistada eksitava märke kasutamise tuvastamist, isegi kui tähise vaidlusalusele osale on lisatud märge toote tegeliku päritolu kohta?“
14

Apellant leiab oma esimeses väites, et Üldkohus moonutas kahju hüvitamise nõuete eset, leides vaidlustatud kohtumääruse punktis 7, et apellant soovis seada kahtluse alla 14. septembri 2016. aasta kohtuotsuses Ori Martin ja SLM vs. komisjon (C‑490/15 P ja C‑505/15 P, ei avaldata, EU:C:2016:678) sisalduva hinnangu, mis puudutas tema suhtes eelduse kohaldamist, et ta avaldab SLMile otsustavat mõju. Nimelt nähtub esimese kohtuastme hagiavaldusest selgelt, et kõnealused nõuded ei puudutanud sellise kahju hüvitamist, mis oli põhjustatud sellest, et asjaomane kohtuotsus oli selles osas põhjendamata, vaid sellise kahju hüvitamist, mis oli seotud sellega, et kostja ei täpsustanud põhjendusi, miks esitatud asjaoludest hoolimata ei ole see eeldus ümberlükatav.
21

Sellega seoses olgu märgitud, et kõnesoleva sätte erinevad keeleversioonid ei ole üheselt mõistetavad. Nimelt on inglis‑, prantsus‑ ja itaaliakeelses versioonis kasutatud vastavalt väljendeid „an asset or a right of which the debtor has been divested“, „un bien ou un droit dont le débiteur est dessaisi“ ja „un bene o a un diritto del quale il debitore è spossessato“. Seevastu näiteks hispaania‑, tšehhi‑, taani‑ ja saksakeelses versioonis on kasutatud vastavalt väljendeid „un bien o un derecho de la masa“, „majetku nebo práva náležejícího do majetkové podstaty“, „et aktiv eller en rettighed i massen“ ja „einen Gegenstand oder ein Recht der Masse“.
24

Oluline on siiski märkida, nagu nähtub ka selle direktiivi põhjendusest 22, et liidu seadusandja hinnangul tuleb liikmesriikides energiatoodete suhtes peamiselt kohaldada ühist reguleerivat raamistikku, kui neid tooteid kasutatakse mootorikütuse või kütteainena, ning seega tuleb maksusüsteemi olemust ja loogikat arvestades ühenduse raamistiku reguleerimisalast välja jätta eelkõige energiatooted, mida kasutatakse muul otstarbel kui mootorikütuse või kütteainena. Niisiis, isegi kui need tooted on hõlmatud mõiste „energiatooted“ määratlusega direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 1 tähenduses, jäetakse need kõnealuse artikli lõike 4 punkti b esimese taande alusel selle direktiivi kohaldamisalast välja, kui need ei ole mõeldud kasutamiseks mootorikütuse või kütteainena (vt selle kohta 5. juuli 2007. aasta kohtuotsus Fendt Italiana, C‑145/06 ja C‑146/06, EU:C:2007:411, punktid 35 ja 43).
29

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse, aga mitte teisi norme välistavalt, olukorras, kus kohtule, kelle alluvusse kuulub vaidluse lahendamine hageja isikuõiguste väidetava rikkumise üle, mida põhjendatakse asjaoluga, et ilma tema nõusolekuta on temast tehtud fotosid ja videosalvestisi, on kostja esitanud vastuhagi kahju hüvitamiseks tulenevalt hageja lepinguvälisest vastutusest, mida väidetavalt põhjustab eelkõige põhihagi esemeks olev intellektuaalse loomingu levitamise piirang, kui selle vastuhagi läbivaatamine nõuab, et see kohus hindaks nende asjaolude paikapidavust, millele hageja on enda nõuetes tuginenud.
15

Neil asjaoludel tuleb märkida, et kui selline lend, nagu neist teine, mis täielikult toimus väljaspool liidu piire, tuleb lugeda eraldi veoks, siis ei kuulu see määruse nr 261/2004 kohaldamisalasse. Seevastu juhul, kui selline vedu, nagu on kõne all põhikohtuasjas, loetakse üheks tervikuks väljumiskohaga liikmesriigist, siis kuulub see määrus kohaldamisele.
43

Sellega seoses tuleb tuletada meelde, et Euroopa Kohus on otsustanud, et ehkki määruse nr 1889/2005 artikli 9 lõike 1 kohaselt on liikmesriikidel kaalutlusruum karistuste valikul, mida nad kohaldavad sama määruse artiklis 3 ette nähtud deklareerimiskohustuse täitmise tagamiseks, ei ole rahatrahv, mille summa vastab 60 % deklareerimata jäetud sularaha summast, kui see summa ületab 50000 eurot, asjaomase rikkumise laadi arvestades proportsionaalne. Nimelt on Euroopa Kohus leidnud, selline rahatrahv läheb kaugemale sellest, mis on kohustuse täitmise tagamiseks ja määrusega seatud eesmärkide saavutamiseks vajalik, kuna selle määruse artiklis 9 ette nähtud karistuse eesmärk ei ole karistamine võimalike pettuste või ebaseaduslike tegude, vaid üksnes nimetatud kohustuse rikkumise eest (vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, punktid 29–31).
12

Zurich ja Metso esitasid Vaasan hovioikeuse (Vaasa apellatsioonikohus, Soome) otsuse peale kassatsioonkaebuse Korkein oikeusele (Soome kõrgeim kohus). See kohus leidis, et kõnealusel juhul, kus kaubaveolepingus ette nähtud purusti lähtekoht ja sihtkoht asuvad eri liikmesriikides, tuleb kaaluda, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b teist taanet tuleks tõlgendada nii, et on vaid üks veoteenuse osutamise koht, nimelt koht, kus vedu lõpeb ja kaup vastuvõtjale üle antakse, või esinevad asjasse puutuva veolepingu puhul sellised asjaolud nagu 9. juuli 2009. aasta kohtuotsuses Rehder (C‑204/08, EU:C:2009:439) käsitletud olukorras, millest tulenevalt on hagejal võimalik valida vähemalt kahe kohtu vahel.
62

Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 95/46 artikli 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selles sättes sisalduv mõiste „kataloog“ hõlmab selliste isikuandmete kogumit, mis on kogutud ukselt uksele tehtava kuulutustöö käigus ning mis sisaldab nimesid ja aadresse ning muid andmeid külastatud isikute kohta, kui need andmed on korrastatud konkreetsete kriteeriumide põhjal, mis praktikas võimaldavad neid hilisema kasutamise eesmärgil hõlpsalt üles leida. Selleks et niisugune kogum kuuluks selle mõiste alla, ei ole vaja, et see hõlmaks kartoteeki, spetsiifilisi loetelusid või muid süsteeme, mis võimaldavad otsingut.