ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
48

Seetõttu tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 85/337 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et niisugune keskkonnamõju hindamine, nagu on ette nähtud selles artiklis, ei hõlma selle hindamist, milline on vaadeldava projekti mõju ainelise vara väärtusele. Sellele vaatamata on varaline kahju niivõrd, kuivõrd tegemist on riikliku või eraprojekti keskkonnamõju otseste majanduslike tagajärgedega, hõlmatud selle direktiivi pakutava kaitse eesmärgiga. Liidu õiguse kohaselt ning välistamata, et asjaomase liikmesriigi vastutust võib siseriikliku õiguse alusel kohaldada vähem piiravatel tingimustel, ei anna asjaolu, et keskkonnamõju on jäetud selle direktiivi nõudeid eirates läbi viimata, üldjuhul iseenesest üksikisikule õigust saada hüvitist puhtalt varalise kahju eest, mis on tingitud tema kinnisasja väärtuse vähenemisest vaadeldava projekti keskkonnamõju tagajärjel. Liikmesriigi kohus peab siiski kontrollima, kas täidetud on liidu õigusest tulenevad hüvitise saamise õiguse tingimused, nimelt eelkõige kas esineb põhjuslik seos väidetava rikkumise ja tekkinud kahju vahel.
38

Esmalt tuleb märkida, et toimikust nähtub, et põhikohtuasjas tugineb Banif Plus Banki poolt abikaasade C. Csipai ja V. Csipai vastu esitatud nõue nende sõlmitud laenulepingu punktile 29, ning küsimus, kas see tingimus on ebaõiglane või mitte, on Banif Plus Banki erinevate hüvitiste maksmise nõude suhtes langetatava otsuse puhul määrava tähtsusega.
17

Teiseks soovib ta teada, kas käesoleval juhul on tegemist vabatahtlikult võetud kohustusega, arvestades, et täpset maksekohta ei olnud kindlaks määratud ei lihtvekslis ega kokkuleppes veksli täiendamise kohta. Nimelt kuigi see kokkulepe andis Česká spořitelnale õiguse kanda lihtvekslile puuduvad andmed maksekoha kohta, ei olnud selles siiski ette nähtud kriteeriume, mille alusel oleks olnud võimalik kindlaks teha, et selleks kohaks pidi olema just Praha linn. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et ei saa välistada, et lihtvekslile maksekoha märkimine tõi kaasa nimetatud kokkuleppe rikkumise või et kokkulepe on oma ebamäärasuse tõttu tühine, ning sel juhul on keeruline jõuda järeldusele, et kõne all olev kohustus on võetud vabatahtlikult.
19

Kuid kuna nimetatud artikkel sätestab, et seda kohaldatakse, „ilma et see takistaks [CGI] artiklite 575 G ja 575 H kohaldamist”, siis muutuvad neis kahes artiklis ette nähtud piirmäärad tegelikkuses ainsateks teguriteks, mis on asjassepuutuvad selle kindlakstegemisel, kas kaup on isiku valduses kaubanduslikul eesmärgil, mida kinnitab vaidlusalune Prantsuse halduspraktika. Prantsuse Vabariik ei vaidle vastu sellele, et need piirmäärad on oma olemuselt pelgalt koguselised.
39

Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2006/112 artikleid 213, 214 ja 273 tuleb tõlgendada nii, et need ei luba liikmesriigi maksuametil keelduda äriühingule käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit andmast vaid sel põhjusel, et ameti arvates puuduvad tal deklareeritud majandustegevuseks vajalikud majanduslikud, tehnilised ja rahalised vahendid ning et äriühingu osanik on selle numbri juba mitu korda saanud äriühingute jaoks, mis ei ole kunagi teostanud reaalset majandustegevust ja mille osalus on võõrandatud varsti pärast numbri saamist, ilma et maksuamet oleks objektiivseid asjaolusid arvestades kindlaks teinud arvestatava teabe olemasolu, mis võimaldab kahtlustada, et antud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit hakatakse kuritarvitama. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas maksuamet esitas arvestatavat teavet pettuseohu kohta põhikohtuasjas.
ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et ka sellega ei ole selliste siseriiklike õigusnormide kohaldamine vastuolus tingimusel, et nende kohaldamine ei too huvitatud isikule kaasa ebasoodsamat olukorda kui isikule, kelle olukorras puudub igasugune piiriülene element, ning juhul kui tuvastatakse selline ebasoodne olukord, siis tingimusel, et kõnealuseid siseriiklikke õigusnorme võib pidada objektiivsete kaalutlustega põhjendatuks ja siseriikliku õigusega taotletava õiguspärase eesmärgi suhtes proportsionaalseks, kusjuures selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
43

Kolmandaks, mis puudutab küsimust, kas selline süsteem läheb kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, siis tuleb esiteks märkida – nagu Test-Achats ja Belgia valitsus leidsid –, et üks haiglaravikindlustuse tunnustest seisneb asjaolus, et kindlustatute kindlustusriski realiseerumise tõenäosus suureneb kindlustatute vananedes, kuna suurem osa ravikulusid tekib elu viimaste aastate jooksul. Niisiis – nagu komisjon ka varasemalt märkis –, kuigi võrdlemisi noortele kindlustatutele on sellist täiendavat nn „mugavuspalati” haiglaravikindlustust, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võimalik pakkuda madala kindlustusmaksete tariifiga, siis tõusevad need tariifid kindlustatu vanuse kasvades ning samuti suurenevad kulud, mis kindlustusandjal kindlustatust tulenevalt tekivad.
2

Eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt ITV Broadcasting Ltd, ITV 2 Ltd, ITV Digital Channels Ltd, Channel 4 Television Corporationi, 4 Ventures Ltd, Channel 5 Broadcasting Ltd ning ITV Studios Ltd ja teiselt poolt TVCatchup Ltd (edaspidi „TVC”) vahel selle üle, et viimane levitas põhikohtuasja hagejate telesaateid Interneti teel ja sisuliselt reaalajas.
3

Kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkt d on sõnastatud järgmiselt: „Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad: […] d) järgmised tehingud: […] 3. hoiuste ja arvelduskontode, maksete, ülekannete, võlanõuete, tšekkide ja muude vabalt kaubeldavate maksevahenditega (välja arvatud võlgade sissenõudmisega) seotud tehingud, sealhulgas nendega kaasnev läbirääkimine; […] 5. tehingud, sh vahendamine, v.a haldamise ja hoidmisega seotud, mis on seotud aktsiate ja osadega, osalusega äriühingutes ja ühendustes, võlakirjadega ning teiste väärtpaberitega […]; 6. liikmesriikide määratletud eriotstarbeliste investeerimisfondide haldamine”.
26

Neil asjaoludel otsustas Korkein hallinto-oikeus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas asjaolust, et jääde on liigitatud ohtlikuks jäätmeks, saab otseselt järeldada, et selle aine või toote kasutamine avaldab lõppkokkuvõttes ebasoodsat mõju keskkonnale või inimese tervisele […] direktiivi 2008/98/EÜ […] artikli 6 lõike 1 punkti d tähenduses? Kas ka ohtlik jääde võib lakata sel juhul olemast jääde, kui on täidetud direktiivi 2008/98/EÜ artikli 6 lõikes 1 sätestatud tingimused? 2. Kas mõiste „jääde” tõlgendamisel, eelkõige aine või toote ära viskamise kohustuse hindamiseks, on oluline asjaolu, et hindamise esemeks oleva toote taaskasutamine on REACH-määruse artiklis 67 nimetatud XVII lisa kohaselt teatavatel tingimustel lubatud? Kui vastus on jaatav, siis milline tähtsus on sellel asjaolul? 3. Kas REACH-määruse artikliga 67 ühtlustati tootmisele, turuleviimisele või kasutamisele esitatavad nõuded REACH-määruse artikli 128 lõike 2 tähenduses nii, et XVII lisas loetletud valmististe ja toodete kasutamist ei saa siseriiklike keskkonnakaitsealaste õigusnormide alusel takistada, kui [nendes sätetes ette nähtud] piirangud ei ole vastavalt REACH-määruse artikli 67 lõikele 3 avaldatud komisjoni koostatud piirangute loetelus? 4. Kas REACH-määruse [XVII lisa kande nr 19 lõike 4 punktis b] sätestatud CCA-lahusega töödeldud puidu kasutusotstarvete loetelu tuleb tõlgendada nii, et selles on ammendavalt loetletud kõik kasutusotstarbed? 5. Kas käesoleval juhul saab kõnealust puidu kasutamist laudtee aluskonstruktsioonina võrdsustada neljandas eelotsuse küsimuses nimetatud loetelus märgitud kasutusotstarvetega, nii et sellist kasutamist saab REACH-määruse [XVII lisa kande nr 19 lõike 4 punkti b] alusel lubada, kui muud vajalikud tingimused on täidetud? 6. Milliseid asjaolusid tuleb arvesse võtta selle hindamisel, kas on olemas nahaga korduva kokkupuute oht REACH-määruse [XVII lisa kande nr 19 lõike 4 punkti d] tähenduses? 7. Kas kuuendas küsimuses nimetatud sättes sisalduva sõnaga „oht” on mõeldud seda, et korduv kokkupuude nahaga peab olema vähemalt teoreetiliselt võimalik või et see peab olema vähemalt teataval määral tõenäoline?”
52

Nii määravad raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 punktid a ja b kindlaks tingimused, mil loetakse, et asjaomane isik on vabatahtlikult ja ühemõtteliselt kohtulikul arutelul viibimisest loobunud, mistõttu süüdimõistetule tagaselja mõistetud karistuse täitmisele pööramiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise suhtes ei saa kohaldada tingimust, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis peab süüdimõistetule olema tagatud asja uus läbivaatamine tema juuresolekul. See on nii lõike 1 punktis a sätestatud juhul, kui asjaomane isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, kuigi talle esitati isiklikult kohtukutse või teavitati teda ametlikult sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, kui ka sama lõike punktis b sätestatud juhul, kui asjaomane isik, olles kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, on otsustanud võimaluse kasuks, et isikliku ilmumise asemel esindab teda hoopis õigusnõustaja. Mis puudutab lõike 1 punkte c ja d, siis need käsitlevad olukordi, kus vahistamismäärust täitev õigusasutus on kohustatud Euroopa vahistamismäärust täitma, kuigi asjaomasel isikul on õigus taotleda asja uuesti läbivaatamist, kui nimetatud vahistamismääruses on märgitud, et asjaomane isik ei taotlenud asja uuesti läbivaatamist või kui teda teavitatakse selgesõnaliselt õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist.
10

Määruse nr 261/2004 artikkel 5 „Tühistamine” sätestab: „1. Lennu tühistamise korral: a) pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artiklile 8; ning b) pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artikli 9 lõike 1 punktile a ja lõikele 2 ning teekonna muutmise korral, kui uue lennu mõistlikkuse piires oodatav väljumisaeg on vähemalt järgmisel päeval pärast tühistatud lennu kavandatud väljumisaega, artikli 9 lõike 1 punktides b ja c määratletud abi; ning c) on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, [välja arvatud juhul,] kui i) neid [on] tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega; või ii) neid on teavitatud tühistamisest vähemalt seitse päeva ja hiljemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või iii) neid on teavitatud tühistamisest hiljem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega. [...] 3. Tegutsev lennuettevõtja ei ole kohustatud maksma hüvitist vastavalt artiklile 7, kui ta suudab tõestada, et tühistamise põhjustasid erakorralised asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed. [...]” [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna määruse eestikeelne versioon on ebatäpne.]
37

Üldkohus lükkas tagasi apellantide argumendid, et kahekuuline hagi esitamise tähtaeg ei olnud nende suhtes kohaldatav, sest neid ei teavitatud vaidlusalustest õigusaktidest. Üldkohus sõnastas oma sellesisulise seisukoha järgmiselt: „Nimelt, kuivõrd hagi esitamise tähtaegade eesmärk on tagada õiguskindlus, vältides liidu õiguslikke tagajärgi tekitavate aktide lõputut vaidlustamist, on akti avaldamise kuupäev – kui akt on avaldatud – otsustav kriteerium hagi esitamise tähtaja kulgemise algusaja kindlakstegemiseks (Euroopa Kohtu 25. novembri 2008. aasta määrused kohtuasjas C-500/07 P: TEA vs. komisjon, [...] punkt 23, ja kohtuasjas C-501/07 P: S.A.BA.R. vs. komisjon, [...] punkt 22; 9. juuli 2009. aasta määrus kohtuasjas C-498/08 P: Fornaci Laterizi Danesi vs. komisjon, [...] punkt 22; Euroopa Kohtu 11. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-36/09 P: Transportes Evaristo Molina vs. komisjon, [...] punkt 37). Selle kulgemise algusaja edasilükkamiseks ei saa hageja tugineda asjaolule, et ta sai vaidlustatud aktist teada pärast selle avaldamist (eespool viidatud määrused TEA vs. komisjon, punkt 23; S.A.BA.R. vs. komisjon, punkt 22, ja Fornaci Laterizi Danesi vs. komisjon, punkt 22). Sellest järeldub, et kui [vaidlusalused] õigusaktid on avaldatud, siis tuleb hagi esitamise tähtaega arvestada alates nende avaldamisest (vt seoses niisuguse hagi esitamise tähtaja arvestamisega, millega vaidlustatakse otsus, mis kehtestab piiravad meetmed alates otsuse avaldamisest, Üldkohtu 18. novembri 2005. aasta määrus kohtuasjas T-299/04: Selmani vs. nõukogu ja komisjon, [...] punkt 61), isegi kui neist ei ole [hagejaid] teavitatud. Selles osas tuleb ka märkida, et nõukogu avaldas […] teatised isikutele, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, mis on sätestatud [vaidlusalustes õigusaktides], milles nõukogu juhtis eeskätt asjaomaste isikute tähelepanu võimalusele vaidlustada tema otsus Üldkohtus ELTL artikli 275 teises lõigus ja ELTL artikli 263 neljandas ja kuuendas lõigus sätestatud tingimuste kohaselt.”
21

Lisaks olgu meenutatud, et kui liikmesriik on makse sisse nõudnud liidu õigust rikkudes, on õigussubjektidel õigus tagasi nõuda mitte ainult alusetult sissenõutud maks, vaid ka summad, mis on sellele riigile makstud või tema poolt kinni peetud otseses seoses nimetatud maksuga. See õigus hõlmab ka kahju, mis on tekkinud seoses sellega, et maksu enneaegse sissenõudmise tõttu ei olnud võimalik teatavaid summasid kasutada (vt 8. märtsi 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/98 ja C-410/98: Metallgesellschaft jt, EKL 2001, lk I-1727, punktid 87–89; 12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-446/04: Test Claimants in the FII Group Litigation, EKL 2006, lk I-11753, punkt 205; eespool viidatud kohtuotsus Littlewoods Retail jt, punkt 25, ja 27. septembri 2012. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-113/10, C-147/10 ja C-234/10: Zuckerfabrik Jülich jt, punkt 65).
13

Oma taotluse põhjendamiseks kordab A. Las väidet, et tema töölepingu artikkel 8 on täielikult tühine keelekasutuse dekreedi sätete rikkumise tõttu. PSA Antwerp väidab aga, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleks jätta antud asjas see dekreet kohaldamata, kuna tööleping puudutab isikut, kes teostab töötajate vaba liikumise õigust. Nimelt kujutab see dekreet endast kõnealuse põhivabaduse takistust, mida ei saa põhjendada ülekaaluka üldise huviga Euroopa Kohtu praktika tähenduses. PSA Antwerp lisab, et töölepingut tuleb järgida, kuna kõnealune dokument on kooskõlas poolte tahtega, mida on väljendatud mõlemale arusaadavas keeles ehk inglise keeles, seda enam, et asjaomase äriühingu juhataja, kes töölepingule alla kirjutas, on Singapuri kodanik, kes ei valda hollandi keelt.
71

Neist kaalutlustest lähtudes leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 niisiis, et aastatel 1975–2002 WTC/Systrani kontserni ja komisjoni vahel sõlmitud lepingute sisu kuulub kohtu pädevuse kontrollimise juurde ning selle tagajärjel ei muutu kohtuvaidluse olemus nii, et tekiks selle lepinguline alus. Seega otsustas Üldkohus, et ta võib vabalt uurida lepingu sisu, nagu ta teeb mis tahes dokumendiga, millele pool oma argumentide põhjendamiseks tugineb, et välja selgitada, kas see võib seada kahtluse alla pädevuse, mis talle on sõnaselgelt omistatud EÜ artikliga 235, ja see uurimine kuulub Üldkohtu pädevuse kindlakstegemiseks esitatud faktiliste asjaolude hindamise juurde.
6

Määruse artikli 11, mis käsitleb läbivaatamise menetlust, lõiked 2–4 näevad ette: „2. Lõplik dumpinguvastane meede aegub viie aasta möödudes selle kehtestamisest või viie aasta möödudes viimase läbivaatamise lõpetamise kuupäevast, mis hõlmas nii dumpingut kui ka kahju, kui läbivaatamisel ei otsustata, et selle kehtivuse lõppemisega võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu või kahju jätkumine või kordumine. Aegumise läbivaatamine algatatakse komisjoni või ühenduse tootjate poolt või nende nimel tehtud taotluse põhjal ning meede jääb jõusse läbivaatamise tulemuste selgumiseni. […] 3. Kui see on põhjendatud, võib meetmete jätkuva rakendamise vajaduse samuti läbi vaadata kas komisjoni algatusel või liikmesriigi taotlusel või, kui lõpliku meetme kehtestamisest on möödunud kohane aeg, milleks on vähemalt üks aasta, siis eksportija, importija või [liidu] tootjate taotluse põhjal, mis sisaldab piisavalt teavet, tõendamaks vahepealse läbivaatamise vajadust. Vahepealne läbivaatamine algatatakse, kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et meetme jätkuv rakendamine ei ole enam vajalik, et korvata dumpingut, ja/või selle kohta, et meetme kõrvaldamisel või muutmisel kahju tõenäoliselt ei jätku või ei kordu või et olemasolevast meetmest ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks. Käesoleva lõike alusel uurimist läbi viies võib komisjon muu hulgas kaaluda, kas dumpingu ja kahju asjaolud on oluliselt muutunud või kas olemasolevad meetmed toovad soovitud tulemusi artikli 3 alusel varem kindlaks tehtud kahju kõrvaldamisel. Selles suhtes võetakse lõpliku otsuse tegemisel arvesse kõiki asjakohaseid ja nõuetekohaselt dokumenteeritud tõendeid. 4. Läbivaatamine viiakse läbi ka selleks, et määrata kindlaks nende kõnealuse ekspordiriigi uute eksportijate individuaalsed dumpingumarginaalid, kes ei ole toodet eksportinud meetmete aluseks oleva uurimisperioodi jooksul. Läbivaatamine algatatakse, kui uus eksportija või tootja suudab tõendada, et ta ei ole seotud ekspordiriigi eksportijate ega tootjatega, kelle toodete suhtes kohaldatakse dumpinguvastaseid meetmeid, ning et ta on tegelikult eksportinud [liitu] pärast eespool nimetatud uurimisperioodi, või kui ta suudab tõendada, et tal on tühistamatu lepinguga võetud kohustus märkimisväärse koguse eksportimiseks [liitu]. [...]”.
8

Määruse nr 1408/71 III jaotise „Eri liiki hüvitistega seotud erisätted” 3. peatükis „Vanadus ja toitjakaotus (pensionid)” sisalduv artikkel 46 „Hüvitiste määramine” on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud, ilma et oleks vaja kohaldada artiklit 45 või artikli 40 lõiget 3, kohaldatakse järgmisi reegleid: a) pädev asutus arvutab makstava hüvitise summa: i) üksnes nende õigusaktide alusel, mida ta kohaldab; ii) vastavalt lõikele 2; b) pädev asutus võib loobuda arvutuste tegemisest punkti a alapunkti ii alusel, kui sellise arvutuse tulemusel saadav summa, arvestamata numbrite ümardamisest tulenevaid erinevusi, on sama või väiksem kui punkti a alapunkti i alusel tehtud arvutuste tulemusel saadud summa, niivõrd kuivõrd kõnealune asutus ei kohalda õigusakte, mis sisaldavad reegleid artiklites 46b ja 46c osutatud kattumiste vältimiseks, või kui nimetatud asutus kohaldab õigusakte, mis sisaldavad reegleid artiklis 46c osutatud kattumiste vältimiseks, tingimusel et kõnealused õigusaktid sätestavad, et eri liiki hüvitisi võetakse arvesse, tuginedes üksnes selliste õigusaktide alusel täitunud kindlustus- või elamisperioodide ja sellistes õigusaktides täishüvitise saamiseks nõutavate kindlustus- ja elamisperioodide suhtele. [...] 2. Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud üksnes pärast artikli 45 või artikli 40 lõike 3 kohaldamist, kohaldatakse järgmisi reegleid: a) pädev asutus arvutab hüvitise teoreetilise suuruse, mida asjaomane isik saaks taotleda tingimusel, kui kõik kindlustus- ja/või elamisperioodid, mis on täitunud töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes kehtinud liikmesriigi õigusaktide alusel, oleksid täitunud kõnealuses riigis pädeva asutuse poolt hüvitise määramise päeval kohaldatavate õigusaktide alusel. b) seejärel määrab pädev asutus kindlaks hüvitise tegeliku suuruse, tuginedes eelmises punktis osutatud teoreetilisele suurusele, vastavalt tema poolt kohaldatavate õigusaktide alusel enne riski realiseerumist täitunud kindlustus- või elamisperioodide kestuse ja kõigi asjaomaste liikmesriikide õigusaktide alusel enne riski realiseerumist täitunud kindlustus- ja elamisperioodide kogukestuse suhtele. 3. Asjaomasel isikul on õigus saada iga liikmesriigi pädevalt asutuselt suurim summa, mis on arvutatud vastavalt lõigetele 1 ja 2, ilma et eelöeldu piiraks vähendamist, peatamist või tühistamist käsitlevate sätete kohaldamist, mis on ette nähtud hüvitiste aluseks olevates õigusaktides. Sellisel juhul tehakse võrdlus summade alusel, mis on kindlaks määratud pärast kõnealuste sätete kohaldamist. [...]”
28

Selles osas piisab, kui meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on eeldatavalt asjakohased. Siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (12. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-45/09: Rosenbladt, EKL 2010, lk I-9391, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
18

B. Soukupová vaidlustas viimati nimetatud otsuse Městský soud v Praze’s (Praha linnakohus). Ta väitis oma hagis, et valitsuse dekreedi nr 69/2005 § 3 lõike 1 punkt b on vastuolus nõukogu määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teise taandega, kuna määrus kasutab mõistet „pensioniiga”, valitsuse määrus aga mõistet „vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutav iga”. Tuues välja, et §-s 3 ette nähtud tingimus on diskrimineeriv, kuna vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutav iga selle § 3 tähenduses on naiste ja meeste puhul erinevalt kindlaks määratud ning lisaks sõltub see naiste puhul üleskasvatatud laste arvust, taotles B. Soukupová selle määruse tähenduses mõiste „pensioniiga” sellist tõlgendamist, mis ei diskrimineeri teatud taotlejaid. Ta märkis, et Tšehhi õigusnormide tagajärjel on rohkem lapsi üleskasvatanud naistel põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise toetusprogrammis osalemise taotluse esitamiseks objektiivselt vähem aega kui meestel või naistel, kes on kasvatanud üles vähem lapsi.
16

Põhikohtuasja kaebajad esitasid Madalmaade ametiasutuste keeldumisotsuste peale Rechtbank Amsterdamile (Amsterdami piirkondlik kohus) kaebuse. See kohus täpsustab, et vaidlustatud ei ole asjaolu, et määruse nr 883/2004 artikli 65 kohaselt ei ole kaebajatel võimalust nimetatud ametiasutustelt töötushüvitise maksmist nõuda. Ometi lisab ta, et vaidlustatud ei ole ka seda, et need isikud on ebatüüpilised piirialatöötajad 12. juuni 1986. aasta otsuse kohtuasjas 1/85: Miethe (EKL 1986, lk 1837) mõttes: nimelt on nad säilitanud eriti tihedad tööalased ja isiklikud sidemed liikmesriigiga, kus nad viimati töötasid. Selle kohtu sõnul johtub sellest asjaolust, et tõepoolest on neil just selles riigis, käesoleval juhul Madalmaade Kuningriigis, kõige paremad võimalused uuesti tööd leida. Seetõttu soovib ta teada, kas see tähendab – nagu eespool viidatud kohtuotsuses Miethe –, et kaebajad võivad selles liikmesriigis töötushüvitist taotleda.
56

Neil asjaoludel tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav kostjate suhtes, kelle alaline elukoht ei ole mõne liikmesriigi territooriumil, kui nad on kaevatud kohtusse menetluses, mis on algatatud mitme kostja suhtes, kelle hulgas on ka isikuid, kelle alaline elukoht on liidus.