Kohtuasi C‑217/04

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

versus

Euroopa Parlament

ja

Euroopa Liidu Nõukogu

Määrus (EÜ) nr 460/2004 – Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet – Õigusliku aluse valik

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 22. septembril 2005

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 2. mai 2006

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Õigusaktide ühtlustamine – EÜ artikkel 95 – Ulatus

(EÜ artikkel 95)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor

(EÜ artikkel 95; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 460/2004)

1. EÜ artiklis 95 kasutatud väljendiga „ühtlustamise meetmed” tahtsid asutamislepingu koostajad ühenduse seadusandjale anda sõltuvalt üldisest kontekstist ning ühtlustatava valdkonna erilistest asjaoludest hindamisruumi, et valida soovitud tulemuseni jõudmiseks sobivaim ühtlustamistehnika, ning seda eriti valdkondades, mida iseloomustavad keerulised tehnilised üksikasjad.

Mitte miski EÜ artikli 95 sõnastuses ei luba järeldada, et meetmed, mis ühenduse seadusandja on vastu võtnud sellele artiklile tuginedes, peavad oma adressaatide osas piirduma üksnes liikmesriikidega. Nõnda võib kõnealuse seadusandja hinnangul osutuda vajalikuks luua ühenduse asutus, mille ülesanne on aidata ühtlustamisprotsessile kaasa olukordades, kus antud sättel põhinevate õigusaktide ühetaolise rakendamise ja kohaldamise hõlbustamiseks tundub kohane võtta vastu soovituslikke täiendavaid ja raammeetmeid.

Siiski on oluline rõhutada, et niisugusele asutusele antud ülesanded peavad olema vahetult seotud valdkondadega, mis kuuluvad liikmesriikide õigus- ja haldusnorme ühtlustavate õigusaktide reguleerimisalasse. Niisuguse olukorraga on tegemist, kui selliselt loodud ühenduse asutus osutab teenuseid liikmesriikide ametiasutustele ja/või ettevõtjatele, kellel on mõju ühtlustamismeetmete ühetaolise rakendamise üle ja kes võivad hõlbustada nende kohaldamist.

(vt punktid 43–45)

2. Määrus nr 460/2004, millega luuakse Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet, põhineb õigustatult EÜ artiklil 95.

Mis puudutab esiteks ametile määruse artiklis 2 seatud eesmärke, siis direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta eesmärk on selle artikli 1 lõike 1 kohaselt kehtestada elektrooniliste sideteenuste, elektrooniliste sidevõrkude ja nendega seotud vahendite ja teenuste reguleerimise ühtlustatud raamistik. Lisaks väljendavad ühenduse seadusandja muret võrgu- ja infoturbe pärast ka eridirektiivide paljud sätted. Nii on see näiteks seoses direktiividega 2002/20 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta, direktiivi 2002/22 universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul, 2002/58, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris, 95/46 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta ja direktiiviga 1999/93 elektroonilisi allkirju käsitleva ühenduse raamistiku kohta. Järelikult on ülesanded, mis on ametile antud määruse artikliga 3, vahetult seotud direktiivi 2002/21 ning võrgu- ja infoturbe valdkonna eridirektiivide eesmärkidega.

Teiseks, mis puudutab selle valdkonna ühenduse õiguse rakendamist, siis nimetatud määruse näol ei ole tegemist isoleeritud meetmega, vaid see kuulub normatiivsesse konteksti, mis on piiritletud direktiivi 2002/21 ja elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste valdkonna eridirektiividega ning mille eesmärk on siseturu väljakujundamine elektroonilise side valdkonnas. Ühenduse seadusandja leidis, seistes vastamisi valdkonnaga, milles rakendatavad tehnoloogiad pole mitte üksnes keerulised, vaid on ka pidevas muutmises, et sellise ühenduse asutuse nagu ameti asutamine on sobiv vahend, et ennetada erinevuste tekkimist, mis võiksid antud valdkonnas saada takistuseks siseturu häireteta toimimisele.

Kui lugeda koostoimes määruse artikli 25 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 27, mille kohaselt pidi amet loodama piiratud tähtajaks ja tema tegevust tuli hinnata eesmärgiga teha kindlaks, kas seda ajavahemikku tuleks pikendada, ilmneb, et ühenduse seadusandja leidis, et enne ameti saatuse otsustamist tuleb hinnata selle tegevuse tulemuslikkust ja tegelikku panust direktiivi 2002/21 ja eridirektiivide rakendamisse.

(vt punktid 47, 48, 50–55, 58, 60–62, 65–67)

EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)

2. mai 2006( )

Määrus (EÜ) nr 460/2004 – Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet – Õigusliku aluse valik

Kohtuasjas C‑217/04,

mille esemeks on EÜ artikli 230 alusel 20. mail 2004 esitatud tühistamishagi,

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik, esindaja: M. Bethell, keda abistasid lord Goldsmith, N. Paines, QC, ja barrister T. Ward,

hageja,

versus

Euroopa Parlament, esindajad: K. Bradley ja U. Rösslein, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Veiga ja A. Lopes Sabino,

kostjad,

keda toetasid:

Soome Vabariik, esindajad: T. Pynnä ja A. Guimaraes-Purokoski,

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: F. Benyon ja M. Shotter, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

menetlusse astujad,

EUROOPA KOHUS (suurkoda),

koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas ja J. Malenovský, kohtunikud R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta (ettekandja), M. Ilešič, J. Klučka ja U. Lõhmus,

kohtujurist: J. Kokott,

kohtusekretär: ametnik K. Sztranc,

arvestades kirjalikus menetluses ja 7. septembri 2005. aasta kohtuistungil esitatut,

olles 22. septembri 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,

on teinud järgmise

otsuse

1 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik palub oma hagiavaldusega tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 460/2004, millega luuakse Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet (ELT 2004 L 77, lk 1; edaspidi „määrus”).

2 Euroopa Kohtu president andis 25. novembri 2004. aasta määrusega Soome Vabariigile ja Euroopa Ühenduste Komisjonile loa menetlusse astumiseks Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu nõuete toetuseks.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õiguse üldised normid

3 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) (EÜT 2002 L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349) artikli 1 lõikest 1 tulenevalt on selle direktiivi eesmärk kehtestada elektrooniliste sideteenuste, elektrooniliste sidevõrkude ja nendega seotud vahendite ja teenuste reguleerimise ühtlustatud raamistik. Direktiiviga sätestatakse riigi reguleerivate asutuste kohustused ja kehtestatakse kord reguleeriva raamistiku ühtse kohaldamise tagamiseks kogu ühenduses.

4 Elektroonilisi sidevõrke ja elektroonilist sidet reguleerivate ühenduse õigusaktide hulka kuuluvad lisaks ka järgmised direktiivid (edaspidi „eridirektiivid”):

– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv) (EÜT 2002 L 108, lk 7; ELT eriväljaanne 13/29, lk 323);

– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT 2002 L 108, lk 21);

– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) (EÜT 2002 L 108, lk 51);

– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiiv 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002 L 201, lk 37);

– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiiv 1999/93/EÜ elektroonilisi allkirju käsitleva ühenduse raamistiku kohta (EÜT 2000, L 13, lk 12; edaspidi „elektroonilise allkirja direktiiv”);

– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000 L 178, lk 1).

5 Komisjon asutas 29. juuli 2002. aasta otsusega 2002/627/EÜ (EÜT L 200, lk 38) elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste Euroopa reguleerivate organite töörühma.

Määrus

6 Määrus on vastu võetud EÜ artikli 95 alusel. Selle artikli 1 lõikega 1 luuakse Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet (edaspidi „amet”).

7 Määruse artikli 1 lõike 2 kohaselt on ameti ülesanne „ai[data] komisjoni ja liikmesriike ning [teha] sellest tulenevalt koostööd äriringkondadega, et aidata neil vastata võrgu- ja infoturbenõuetele, mis omakorda aitavad kaasa siseturu sujuvale toimimisele, sealhulgas olemasolevates ja tulevastes ühenduse õigusaktides, nagu näiteks direktiivis 2002/21/EÜ, sätestatud nõuded”.

8 Määruse artikkel 2 pealkirjaga „Eesmärgid” on sõnastatud järgmiselt:

„1. Amet tõhustab ühenduse, liikmesriikide ja sellest tulenevalt äriringkonna suutlikkust võrgu- ja infoturbega seotud probleemide vältimisel, nende lahendamisel ja nendele reageerimisel.

2. Amet aitab käesolevas määruses sätestatud pädevuse raames komisjoni ja liikmesriike küsimustes, mis on seotud võrgu- ja infoturbega, ning annab sellekohast nõu.

3. Tuginedes riikide ja ühenduse tasandil tehtavatele jõupingutustele, arendab amet kõrgetasemelisi eriteadmisi. Amet kasutab neid eriteadmisi selleks, et edendada avaliku ja erasektori osapoolte ulatuslikku koostööd.

4. Amet abistab komisjoni vajaduse korral ühenduse võrgu- ja infoturvet hõlmava seadusandluse ajakohastamise ja arendamise tehnilisel ettevalmistamisel.”

9 Määruse artikkel 3 määratleb ülesanded, mida amet peab täitma, et „tagada artiklites 1 ja 2 sätestatud reguleerimisala ja eesmärkide järgimine”. Need ülesanded on järgmised:

„a) kogub asjakohast teavet, et analüüsida eelkõige Euroopa tasandil olemasolevaid ja kujunevaid riske, mis võiksid mõjutada elektrooniliste sidevõrkude vastupidavust ja kättesaadavust ning nende kaudu saadava ja edastatava teabe õigsust, terviklikkust ja autentsust, ning esitab analüüsitulemused liikmesriikidele ja komisjonile;

b) annab vajaduse korral nõu ja oma eesmärkide raames abi Euroopa Parlamendile, komisjonile, Euroopa institutsioonidele ja liikmesriikide poolt määratud pädevatele siseriiklikele asutustele;

c) tõhustab koostööd erinevate võrgu- ja infoturbe valdkonnas tegutsejate vahel, muu hulgas korraldab korrapäraselt konsultatsioone tööstuse, ülikoolide ja teiste asjaomaste sektoritega ning loob kontaktvõrgustikke ühenduse asutuste, liikmesriikide poolt määratud avaliku sektori asutuste, erasektori ja tarbijaorganisatsioonide vahel;

d) edendab komisjoni ja liikmesriikide vahelist koostööd ühise metoodika väljatöötamisel, et vältida ja lahendada võrgu- ja infoturbega seotud küsimusi ja reageerida neile;

e) annab oma panuse teadlikkuse tõstmisele ja õigeaegse, objektiivse ja põhjaliku info kättesaadavuse osas võrgu- ja infoturbeküsimustes kõikide kasutajate jaoks, edendades muu hulgas olemasolevate parimate tavade vahetust, sealhulgas kasutajate teavitamist, ning püüeldes sünergia poole avaliku ja erasektori algatuste vahel;

f) aitab komisjoni ja liikmesriike riist- ja tarkvaratoodete turvalisusega seotud probleemide osas tööstusega dialoogi pidamisel;

g) jälgib võrgu- ja infoturvet käsitlevate toodete ja teenuste standardite väljatöötamist;

h) nõustab komisjoni võrgu- ja infoturbe valdkonnas tehtava uurimustöö alal, samuti riski vältimise tehnoloogiate tõhusa kasutamise osas;

i) edendab riski hindamise tegevusi, ristkasutatavate riskijuhtimise lahenduste ja vältimise korraldamise lahenduste uuringuid avaliku ja erasektori organisatsioonide raames;

j) aitab kaasa ühenduse jõupingutustele koostööks kolmandate riikidega ja vajaduse korral rahvusvaheliste organisatsioonidega ühise ülemaailmse lähenemisviisi edendamisel võrgu- ja infoturbe küsimustes, mis omakorda aitab kaasa võrgu- ja infoturbekultuuri väljatöötamisele;

k) esitab sõltumatult oma järeldusi, suundumusi ning annab nõu oma tegevusala ja eesmärkide raamesse kuuluvates küsimustes.”

10 Määruse 2. ja 3. jagu käsitlevad vastavalt ameti organisatsiooni ja tegevust.

Hagi

Poolte argumendid

11 Ühendkuningriik põhjendab määruse tühistamise nõuet väitega, et EÜ artikkel 95 ei ole selle vastuvõtmiseks kohane õiguslik alus. Ühenduse seadusandjale on EÜ artikliga 95 antud volitused liikmesriikide õigusaktide ühtlustamiseks, mitte aga volitused luua ühenduse asutusi ja panna neile ülesandeid.

12 Ühendkuningriigi arvates tuleb analüüsida, kas EÜ artikli 95 alusel vastu võetud meede taotleb eesmärki, mida on võimalik saavutada, kehtestades igas liikmesriigis samal ajal ühesugused õigusaktid. Kui see on nii, siis ühtlustab määrus siseriiklikke õigusakte. Kui aga määrus „teeb midagi”, mida ei oleks olnud võimalik teostada, kehtestades liikmesriikide tasandil samal ajal ühesugused õigusaktid ehk kui ta tegutseb seadusandjana valdkondades, mis asuvad väljaspool üksikute liikmesriikide võimkonda, siis ei ole tegemist ühtlustamismeetmega.

13 Ühendkuningriik möönab, et EÜ artikli 95 alusel vastu võetud ühtlustamismeede võib sisaldada sätteid, mis ei ühtlusta siseriiklikke õigusakte, kui sellised sätted on pelgalt teisejärgulised või rakendavad neid sätteid, mis ühtlustavad siseriiklikke õigusakte.

14 Mainitud liikmesriigi hinnangul ei ühtlusta määruse ükski säte siseriiklikke õigusnorme isegi mitte kaudselt või piiratud ulatuses. Vastupidi, ametil on sõnaselgelt keelatud sekkuda siseriiklike asutuste pädevusse, kuna ta peab antud valdkonnas piirduma soovituslike nõuannete andmisega.

15 Ühendkuningriik leiab, et määrus ei vasta riskidele, mida valdkonna keerukus põhjustab siseturu häireteta toimimises, mitte siseriiklike õigusnormide ühtlustamisega, vaid nõuandva rolliga ühenduse asutuse rajamisega. Tõsiasi, et ühenduse meede võib mõjutada soodsalt siseturu toimimist, ei tähenda, et tegemist on ühtlustamismeetmega EÜ artikli 95 tähenduses.

16 Ühendkuningriik täpsustab, et soovituslike nõuannete andmine ei ole samastatav „liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamisega” EÜ artikli 95 tähenduses. Lisaks võib niisuguste nõuannete levitamine tegelikkuses suurendada olemasolevaid erinevusi siseriiklike õigusnormide vahel. Vastus küsimusele, kas ameti nõuanded suunaksid liikmesriike praktikas sarnaselt kasutama neile raamdirektiivi ja eridirektiividega antud kaalutlusõigust, oleks puhtalt oletuslik.

17 See liikmesriik toonitab, et ameti ülesanded on piiratud erialateabe arendamisega ja nõuannete jagamisega laiale hulgale võimalikele adressaatidele ning et ainus võimalik seos tema ülesannete ja õigusaktide ühtlustamise vahel tuleneb tõsiasjast, et ta aitab komisjoni. Seos sellise tehnilise uurimistööna näiva rolli ja ühenduse õigusaktide vahel, mis on suunatud siseriiklike õigusnormide ühtlustamisele, on aga liiga kauge.

18 Ühendkuningriik leiab, et raamdirektiivi ja eridirektiivide olemasolu ei muuda seda analüüsi. Ameti tegevusala on märgatavalt laiem kui nende direktiivide kohaldamisala. Lisaks ei hõlbustaks nende direktiivide rakendamist taoliste soovituslike nõuannete andmine, mis on ette nähtud määruses, kuna see ülesanne ei kuulu mitte ametile, vaid üksnes liikmesriikide pädevatele asutustele.

19 Ühendkuningriik juhib tähelepanu asjaolule, et ametile antud roll on laiem kui eridirektiivide kohaldamisalaga määratletu, kuna määrus käsitleb lisaks sidevõrkude turvalisusele ka selliste infosüsteemide turvalisust nagu andmebaasid.

20 Samuti väidab Ühendkuningriik, et määruse põhjendused ei ole piisavad osas, mis puudutab võimalikku kaubavahetuse takistuste esilekerkimist, mis on tingitud infoturbele kehtestatud siseriiklike nõuete erinevusest. Pelk võimalus, et sidevõrkude turvalisuse nõudeid kohaldatakse erinevalt ja tõsiasi, et need nõuded võivad tuua kaasa ebaefektiivseid lahendusi ja luua takistusi siseturul, ei ole selle kohta piisavad põhjendused.

21 Lisaks tunnistab antud liikmesriik, et ameti loomine vastab soovitavale eesmärgile ehk ühenduse eesmärgile asutada oma võrgu- ja infoturbe valdkonna eksperdikeskus. Samuti täpsustab ta, et ta ei ole määruse sätete sisu vastu. Ometigi järeldab ta esitatud argumentide põhjal, et määrus oleks pidanud põhinema EÜ artiklil 308.

22 Parlament väidab, et EÜ artikkel 95 ei täpsusta, millises ulatuses peab kavandatav ühenduse õigusakt liikmesriikide õiguskordi ühtlustama. EÜ asutamisleping ei nõua, et sellel õiguslikul alusel põhinevad meetmed ühtlustaksid siseriiklike õigusaktide sisulisi sätteid, kui ühenduse sekkumine väiksemas ulatuses oleks sobivam. Piisab sellest, kui sellel sättel põhinev meede on seotud siseriiklike sätete ühtlustamisega, isegi kui selline meede niisugust ühtlustamist ise ellu ei vii.

23 Parlament väidab, et määrus püüab selleks, et lihtsustada antud valdkonnas olemasoleva ühenduse õiguse tulemuslikku rakendamist, tagada teatud sätete ühtlustamine, mis liikmesriigid on võrgu- ja infoturbe valdkonnas vastu võtnud või võtmas. Sellises kontekstis oleks tuginemine teisele ja kitsendavale õiguslikule alusele põhjendamatu, kuna määrust tuleb hinnata kui täiendust direktiivide kogumile, mis puudutab elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste siseturgu.

24 Parlament väidab, et seadusandja pidas sobivaks läheneda võrgu- ja infoturbe olemasolevatele ja ennustatavatele probleemidele ühtselt ning rajada asutuse, kelle ülesanne on nõustada ühenduse ja siseriiklikul tasandil avaliku võimu teostajaid, tehes selle raames tihedat koostööd erasektoriga. Ameti kolm tegevusvaldkonda – teabe kogumine ja levitamine, nõuandvad ülesanded ja koostöö – aitavad kaasa võrgu- ja infoturbe erinevates tahkudes ühise lähenemise kujundamisele.

25 Parlament rõhutab, et kuigi teoreetiliselt oleks ühendus võinud vastu võtta norme liikmesriikide õigusnormide ühtlustamiseks, mis reguleerivad kas kõiki või mõnda määruses käsitletavatest valdkondadest, koostas ühenduse seadusandja tulenevalt kõnealuse valdkonna tehnilisest keerukusest ja kiirest arengust antud määruse, et tõkestada kaubavahetuses takistuste tekkimist ja efektiivsuse kadu, mis tuleneks sellest, kui liikmesriigid kehtestaksid kooskõlastamatult tehnilisi ja korralduslike rakendusi. Ühenduse seadusandja üritas seda saavutada „madala intensiivsusega ühtlustamise” kaudu, tänu millele on liikmesriikidel võimalus kehtestada ühesuguseid õigusakte, mis rakendavad erinevaid elektroonilist sidet puudutavaid ühenduse meetmeid, luues eksperdikeskuse, mis annaks selles valdkonnas suuniseid, nõu ja abi.

26 Parlament lisab eelnevale, et asjaolu, et sisuliselt ühtlustavad sätted olid kehtestatud raamdirektiivis ja eridirektiivides, ei mõjuta nende rakendamise hõlbustamiseks loodud määruse täiendavat loomust.

27 Parlamendi väitel on ameti ülesanded suhteliselt tagasihoidlikud, kuna nende hulka ei kuulu „standardite” kehtestamise pädevus. Samas aitavad nõuanded, mis pärinevad ühest üleeuroopalise autoriteediga allikast, kaasa ühiste seisukohtade vastuvõtmisele olukordades, kus ühendus ja liikmesriikide asutused võivad saada lahknevaid tehnilisi nõuandeid. Erinevad koostöövormid, mida amet edendab, hõlbustavad samuti turutingimuste ühtlustamist ja liikmesriikide poolt selliste meetmete vastuvõtmist, mis reageerivad infoturbes esinevatele probleemidele.

28 Lõpuks väidab parlament, et kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et määrus ei saa põhineda EÜ artiklil 95, võib see siiski põhineda tuletatud volitustel, mis on ühenduse seadusandjale antud sama sättega. Niisuguseid tuletatud volitusi silmas pidades võib ameti asutamist lugeda hädatarvilikuks, et tagada eridirektiividega taotletavate eesmärkide saavutamine.

29 Nõukogu väidab, et EÜ artiklis 95 ette nähtud ühtlustamine käib lisaks liikmesriikide õigusaktidele ka liikmesriikide haldusaktide kohta. Lisaks võivad sellel õiguslikul alusel põhinevad õigusaktid sisaldada sätteid, mis ei ole ühtlustamisnormid, kuid hõlbustavad siseriiklike õigusnormide ühtlustamist. Iseäranis ei takista kõnealuse sätte sõnastuses miski seadusandjal loomast ühenduse asutust, mille ülesanne on tuua eriteadmisi valdkonda, mille kohta on varem kehtestatud ühtlustamismeetmed.

30 Nõukogu täpsustab seda, et EÜ artikkel 95 ei välista võimalust, et ühenduse seadusandja võtab vastu meetmeid, mille eesmärk on vältida kaubavahetusele tulevikus tekkida võivaid takistusi, mis on tingitud siseriiklike õigusnormide erinevast arengust. Sellel seadusandjal on õigus vastu võtta õigusakte, mis ei ole iseenesest ühtlustamisnormid, kuid on otseselt seotud siseriiklike normide ühtlustamisega, ja seda eelkõige eesmärgiga ennetada ebaefektiivseid lahendusi ja liikmesriikide õigusaktide erinevat arengut.

31 Nõukogu juhib tähelepanu sellele, et aidates komisjoni ühenduse õigusaktide väljatöötamiseks vajalikes tehnilistes eeltöödes, annab amet ka soovituslike nõuannete teel olulise panuse liikmesriikide õigusnormide ja praktika ühtlustamisse võrgu- ja infoturbe valdkonnas ning samuti nende õigusaktide ajakohastamisse, arendamisse ja rakendamisse.

32 Nõukogu arvates hõlbustab sõltumatu, komisjoni ja liikmesriikide taotlusel tehnilist nõu andva asutuse arvamus valdkonnas vastuvõetud direktiivide ülevõtmist liikmesriikide õigusesse. Määrusel ei ole seega kõrvalist või täiendavat toimet ühenduse siseturu tingimuste ühtlustamisel, vaid see aitab otseselt kaasa siseriiklike õigusnormide ühtlustamisele.

33 Nõukogu väidab lõpetuseks, et EÜ artikkel 308 annab ühenduse seadusandjale valdkondades, kus ühendusele ei ole teatud eesmärkide saavutamiseks antud sisulist seadusandlikku pädevust, üksnes seadusandliku kõrvalpädevuse. Seega ei ole siis, kui ühenduse õigusakti vastuvõtmiseks on olemas spetsiaalne õiguslik alus, võimalik tugineda EÜ artiklile 308, kuna viimane on õiguslik alus vaid spetsiaalse õigusliku aluse puudumisel.

34 Soome Vabariik väidab, et määruse eesmärgid ja sisu on vahetult seotud siseturu rajamise ja sujuva toimimisega. Ameti põhiline ülesanne on tagada võrgu- ja infoturbe kõrge ja tõhus tase ning vähendada takistusi siseturu toimimises, mis on põhjustatud erinevustest liikmesriikide õigusnormides, mis seda valdkonda reguleerivad.

35 Mainitud liikmesriigi arvates hõlbustab amet elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud ühenduse sätete ühetaolist kohaldamist. Ameti eesmärk on eelkõige ennetada tulevasi kaubandustakistusi, mis võivad ilmuda tingituna elektrooniliste võrkude keerulisest ja tehnilisest olemusest või praktika erinevuste tõttu liikmesriikide tasandil.

36 Soome Vabariik leiab, et ühenduse asutuse loomiseks vajaliku õigusliku aluse otsinguil tuleks võtta arvesse, millise tasemeni on ühtlustatud kõnealust valdkonda käsitlevad ühenduse õigusaktid. Arvestades, et ühenduse sätete alusel toimunud ühtlustamine elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste valdkonnas on juba üsna kaugele arenenud, võivad ühenduse tasandil sätestatud õigusnormid nõuda meetmeid, mis lähevad nende sätete ühetaolise kohaldamispraktika kindlustamisel antud valdkonnas tavapärasest kaugemale.

37 Komisjoni arvates on määrus oma eesmärgilt ja sisult meede, mis hõlbustab otseselt teatud EÜ artikli 95 alusel vastu võetud direktiivide ühetaolist rakendamist ja kohaldamist. Üks olemasolevate õigusaktide peamisi tunnuseid on, et suur osa nende üksikasjalikust kohaldamisest on detsentraliseeritud ja usaldatud liikmesriikide reguleerivatele asutustele.

38 See institutsioon väidab, et ameti loomine on osa ühtlustamise laiemast tähendusest, eelkõige hõlbustades liikmesriikide reguleerivatel asutustel ühenduse direktiivide ühetaolist kohaldamist. Seega on määruse eesmärk laiem kui lihtsalt ameti loomine, kuna viimase kohustus on anda nõu ja osutada abi nii komisjonile kui ka mainitud ametiasutustele. Seetõttu on olemas side ameti loomise ja ühenduse elektroonilist sidet puudutava õigusliku raamistiku vahel.

39 Komisjon märgib, et raamdirektiiv loob elektrooniliste sideteenuste ja -võrkude ning nendega seotud vahendite reguleerimiseks ühtlustatud süsteemi. Antud direktiiv sätestab riigi reguleerivate asutuste kohustused ja kehtestab korra reguleeriva raamistiku ühtse kohaldamise tagamiseks kogu ühenduses.

40 Ta juhib tähelepanu sellele, et isegi kui mainitud direktiivide detsentraliseeritud kohaldamise üksikasjad on täpselt määratletud, ei ole siiski välistatud, et liikmesriikide reguleerivad asutused asuvad neile antud hindamisruumi kasutades erinevatele seisukohtadele. Amet asutati selleks, et aidata nendel asutustel jõuda võrgu- ja infoturbe küsimustes ühisele tehnilisele arusaamale.

41 Komisjon lisab, et amet tegutseb ühtlustatud parameetrite piirides, mis on seatud elektroonilist sidet käsitleva ühenduse õiguse raamistikuga, ja asjaolu, et kõnealuse asutuse rolli ei määratletud algse raamistiku vastuvõtmisel, ei oma tähtsust.

Euroopa Kohtu hinnang

EÜ artikli 95 ulatus

42 EÜ artiklis 95 sätestatud seadusandlike volituste ulatuse kohta tuleb meelde tuletada, et nagu Euroopa Kohus on otsustanud 6. detsembri 2005. aasta otsuse kohtuasjas C‑66/04: Ühendkuningriik v. parlament ja nõukogu (EKL 2005, lk I‑10553) punktis 44, saab seda sätet kasutada õigusliku alusena ainult siis, kui õigusaktist tuleneb objektiivselt ja tegelikult, et see on vastu võetud eesmärgiga parandada siseturu loomise ja toimimise tingimusi.

43 Samuti on Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Ühendkuningriik v. parlament ja nõukogu punktis 45 märkinud, et EÜ artiklis 95 kasutatud väljendiga „ühtlustamise meetmed” tahtsid asutamislepingu koostajad ühenduse seadusandjale anda sõltuvalt üldisest kontekstist ning ühtlustatava valdkonna erilistest asjaoludest hindamisruumi, et valida soovitud tulemuseni jõudmiseks sobivaim ühtlustamistehnika, ning seda eriti valdkondades, mida iseloomustavad keerulised tehnilised üksikasjad.

44 Siinkohal tuleb lisada, et mitte miski EÜ artikli 95 sõnastuses ei luba järeldada, et meetmed, mis ühenduse seadusandja on vastu võtnud sellele artiklile tuginedes, peavad oma adressaatide osas piirduma üksnes liikmesriikidega. Mainitud seadusandja hinnangul võib osutuda vajalikuks ühenduse asutuse loomine, mille ülesanne on aidata ühtlustamisprotsessile kaasa olukordades, kus antud sättel põhinevate õigusaktide ühetaolise rakendamise ja kohaldamise hõlbustamiseks tundub kohane võtta vastu soovituslikke täiendavaid ja raammeetmeid.

45 Siiski on oluline rõhutada, et niisugusele asutusele antud ülesanded peavad olema vahetult seotud valdkondadega, mis kuuluvad liikmesriikide õigus- ja haldusnorme ühtlustavate õigusaktide reguleerimisalasse. Niisuguse olukorraga on tegemist, kui selliselt loodud ühenduse asutus osutab teenuseid liikmesriikide ametiasutustele ja/või ettevõtjatele, kellel on mõju ühtlustamismeetmete ühetaolise rakendamise üle ja kes võivad hõlbustada nende kohaldamist.

Määruse vastavus EÜ artikli 95 nõuetele

46 Lähtudes eeltoodud asjaoludest, tuleb analüüsida, kas ametile määruse artiklis 2 seatud eesmärgid ja artiklis 3 antud ülesanded vastavad käesoleva kohtuotsuse punktides 44 ja 45 esitatud nõuetele.

47 Selleks tuleb esiteks kindlaks teha, kas mainitud eesmärgid ja ülesanded on vahetult seotud valdkondadega, mis kuuluvad nende õigusaktide reguleerimisalasse, mida määruse artikli 1 lõikes 2 on kirjeldatud kui „olemasolevaid ühenduse õigusakte”; kui vastus eelnevale on jaatav, siis tuleb teiseks kindlaks teha, kas neid eesmärke ja ülesandeid võib lugeda nende õigusaktide rakendamist täiendavateks või raamistavateks.

48 Määruse üheksandas põhjenduses viidatud raamdirektiivi kohta tuleb märkida, et selle artikli 1 lõikest 1 nähtub, et selle direktiiviga kehtestatakse elektrooniliste sideteenuste, elektrooniliste sidevõrkude ja nendega seotud vahendite ja teenuste reguleerimise ühtlustatud raamistik. Kõnealuses direktiivis sätestatakse riigi reguleerivate asutuste kohustused ja kehtestatakse kord reguleeriva raamistiku ühtse kohaldamise tagamiseks kogu ühenduses.

49 Raamdirektiivi kuueteistkümnendas põhjenduses on selle kohta märgitud, et kõnealustel asutustel peaksid olema ühtlustatud eesmärgid ja põhimõtted. Viimased on sätestatud sama direktiivi artiklis 8 ja nende hulgas esinevad eelkõige isikuandmete ja eraelu puutumatuse kõrgetasemeline kaitse, nagu ka üldkasutatavate sidevõrkude terviklikkus ja turvalisus (vt raamdirektiivi artikli 8 lõike 4 punktid c ja f).

50 Samuti tuleb märkida, et eridirektiivide paljud sätted väljendavad ühenduse seadusandja muret võrgu- ja infoturbe pärast.

51 Esiteks, nagu nähtub määruse kuuendast põhjendusest, mainib loadirektiiv oma lisa A osa punktides 7 ja 16 isikuandmete ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris ja üldkasutatavate sidevõrkude kaitstust loata juurdepääsu eest.

52 Teiseks, nagu nähtub määruse seitsmendast põhjendusest, on universaalteenuse direktiivi eesmärk tagada üldkasutatava telefonivõrgu terviklikkus ja kättesaadavus. Antud direktiivi artikkel 23 näeb selle kohta ette, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada need funktsioonid iseäranis võrgu ulatusliku rikke või vääramatu jõu korral.

53 Kolmandaks, nagu täpsustab määruse kaheksas põhjendus, nõuab eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv, et üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutaja peab võtma asjakohased tehnilised ja korralduslikud meetmed oma teenuste turvalisuse tagamiseks ja näeb samuti ette side ja sellega seotud andmete liikumise konfidentsiaalsuse. Need nõuded peegelduvad eelkõige kõnealuse direktiivi artiklites 4 ja 5, mille reguleerimisalad on vastavalt võrgu turvalisus ja side konfidentsiaalsus.

54 Neljandaks sätestab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995 L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355) artikkel 17, et liikmesriigid tagavad, et vastutav töötleja rakendab vajalikke tehnilisi ja organisatsioonilisi meetmeid kaitsmaks isikuandmeid juhusliku või ebaseadusliku hävitamise või juhusliku kaotsimineku, muutmise, ebaseadusliku avalikustamise või juurdepääsu eest, eelkõige juhul, kui töötlemine hõlmab andmete edastamist võrgu kaudu, ning igasuguse muu võimaliku ebaseadusliku töötlemise eest.

55 Viiendaks tuleb meenutada, et elektroonilise allkirja direktiivi artikli 3 lõige 4 sätestab, et turvaliste allkirja andmise vahendite vastavust puudutavad nõuded määravad kindlaks liikmesriikide määratud sobivad organid.

56 Ametile antud ülesannete kohta tuleb kõigepealt esile tuua seda, et need puudutavad asjakohase teabe kogumist, et analüüsida olemasolevaid ja kujunevaid riske ning eriti neid, mis võiksid mõjutada elektrooniliste sidevõrkude vastupidavust ja mainitud teabe õigsust, terviklikkust ja autentsust. Samuti on ameti ülesanded töötada välja „ühine metoodika”, et vältida turvaprobleeme, aidata kaasa kõigi kasutajate teadlikkuse tõstmisele, edendada „olemasolevate parimate tavade” vahetust ja „kasutajate teavitamist” ning riskide hindamist ja juhtimist.

57 Ameti ülesanne on samuti süvendada koostööd erinevate võrgu- ja infoturbe alal tegevate isikutega, aidata komisjoni ja liikmesriike riist- ja tarkvaratoodete turvalisusega seotud probleemide osas tööstusega dialoogi pidamisel ning aidata kaasa ühenduse jõupingutustele koostööks kolmandate riikidega ja vajaduse korral rahvusvaheliste organisatsioonidega ühise ülemaailmse lähenemisviisi edendamisel võrgu- ja infoturbe küsimustes.

58 Järelikult on ülesanded, mis on ametile antud määruse artikliga 3, vahetult seotud võrgu- ja infoturbe valdkonna raamdirektiivi ja eridirektiivide eesmärkidega.

59 Nagu on öeldud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, tuleb neil asjaoludel kindlaks teha, kas ameti ülesandeid võib lugeda ühenduse selle valdkonna õigusaktide rakendamist täiendavateks või raamistavateks ehk kas ameti asutamist ning tema määruses sätestatud eesmärke ja ülesandeid võib pidada „ühtlustamise meetmeteks” EÜ artikli 95 tähenduses.

60 Arvestades kõnealuse valdkonna omapära, tuleb juhtida tähelepanu sellele, et määruse näol ei ole tegemist isoleeritud meetmega, vaid see kuulub normatiivsesse konteksti, mis on piiritletud raamdirektiivi ja eridirektiividega ning mille eesmärk on siseturu väljakujundamine elektroonilise side valdkonnas.

61 Kohtutoimiku materjalidest nähtub samuti, et ühenduse seadusandja seisis vastamisi valdkonnaga, milles rakendatavad tehnoloogiad pole mitte üksnes keerulised, vaid on ka pidevas muutumises. Selle põhjal ennustas ta, et raamdirektiivi ja eridirektiivide ülevõtmisel ja kohaldamisel tekivad liikmesriigiti erinevused.

62 Neil asjaoludel leidis ühenduse seadusandja, et sellise ühenduse asutuse nagu ameti asutamine on sobiv vahend, et ennetada erinevuste tekkimist, mis võiksid antud valdkonnas saada takistuseks siseturu häireteta toimimisele.

63 Siinkohal tuleb meenutada, et määruse kolmandast ja kümnendast põhjendusest nähtub, et tingituna võrkude ja infosüsteemide tehnilisest keerukusest, üksteisega seotud toodete ja teenuste paljususest ning väga suurest arvust vastutust kandvatest era- ja avaliku sektori osalejatest, leidis ühenduse seadusandja, et raamdirektiivis ja eridirektiivides sätestatud tehniliste nõuete erinev kohaldamine võib seada ohtu siseturu häireteta toimimise.

64 Eelneva taustal võis ühenduse seadusandja leida, et sõltumatu, komisjoni ja liikmesriikide taotlusel tehnilist nõu andva asutuse arvamus võib hõlbustada kõnealuste direktiivide ülevõtmist liikmesriikide õigusesse ja nende rakendamist liikmesriigi tasandil.

65 Viimasena tuleb juhtida tähelepanu sellele, et vastavalt määruse artiklile 27 luuakse amet alates 14. märtsist 2004 viieks aastaks ja et sama määruse artikli 25 lõigete 1 ja 2 kohaselt peab komisjon hiljemalt 17. märtsiks 2007 läbi viima hindamise, mille eesmärk on kontrollida ameti mõju eesmärkide saavutamisel ja ülesannete täitmisel, samuti selle töökorraldust.

66 Kui lugeda neid kahte sätet koostoimes, ilmneb, et ühenduse seadusandja leidis, et enne ameti saatuse otsustamist tuleb hinnata selle tegevuse tulemuslikkust ja tegelikku panust raamdirektiivi ja eridirektiivide rakendamisse.

67 Võttes arvesse kõiki kohtutoimiku materjale, tuleb neil asjaoludel järeldada, et määrus põhineb õigustatult EÜ artiklil 95, ning jätta hagi seetõttu rahuldamata.

Kohtukulud

68 Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna parlament ja nõukogu on Ühendkuningriigilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja kuna viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud mõista välja Ühendkuningriigilt. Soome Vabariik ja komisjon kannavad sama artikli lõike 4 alusel ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.

3. Soome Vabariik ja Euroopa Ühenduste Komisjon kannavad ise oma kohtukulud.

Allkirjad