Keywords

Summary



Keywords

Parlament – Valimised – Hääletamis- ja kandideerimisõigus – Õigustatud isikud

(EÜ artiklid 17, 19, 189 ja 190)

Summary

Kehtiva ühenduse õiguse kohaselt kuulub Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigust omavate isikute määratlemine liikmesriikide pädevusse, kes peavad seejuures arvestama ühenduse õigusega. EÜ artiklid 189, 190, 17 ja 19 ei keela liikmesriigil anda hääletamis- ja kandideerimisõigust isikutele, kelle kohta on leitud, et neil on selle riigiga tihe side, kuid kes ei ole tema enda kodanikud või tema territooriumil elavad liidu kodanikud.

Nii EÜ artiklites 189 ja 190 kui ka esindajate otsest ja üldist Euroopa Parlamenti valimist käsitlevas aktis puudub sõnaselge ja täpne määratlus selle kohta, kellel on Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus. Liidu kodakondsust puudutavate EÜ artiklite 17 ja 19 kohta tuleb märkida, et vaid viimane neist käsitleb lõikes 2 konkreetselt hääletamisõigust Euroopa Parlamendi valimistel. Kuid kõnesolev artikkel üksnes kehtestab selle õiguse teostamisele kodakondsuse alusel mittediskrimineerimise põhimõtte.

Lisaks ei ole selle kohta, mis puudutab võimaliku seose olemasolu liidu kodakondsuse ning hääletamis- ja kandideerimisõiguse vahel, millest tulenevalt kuulub see õigus alati üksnes liidu kodanikele, võimalik teha ühtki selget järeldust Euroopa Parlamenti käsitlevate EÜ artiklite 189 ja 190 põhjal, mis märgivad, et Euroopa Parlament koosneb liikmesriikide rahvaste esindajatest. Määratlemata mõistel „rahvad” võib erinevates liikmesriikides ja liidu erinevates keeltes olla erinev tähendus. Mis puudutab asutamislepingu liidu kodakondsust käsitlevaid artikleid, siis nendest ei ole võimalik tuletada põhimõtet, mille kohaselt on asutamislepingu kõigi ülejäänud sätete puhul soodustatud isikud üksnes liidu kodanikud, mis omakorda tähendab, et EÜ artiklid 189 ja 190 ei ole kohaldatavad ainuüksi nendele kodanikele. Kuigi EÜ artikli 17 lõige 2 sätestab, et liidu kodanikel on asutamislepinguga antud õigused ja sellest tulenevad kohustused, annab asutamisleping ka õigusi, mis ei ole seotud ei liidu kodaniku staatuse ega ka liikmesriigi kodaniku staatusega. Ehkki EÜ artikli 19 lõige 2 tähendab, et liikmesriigi kodanikel on hääletamis- ja kandideerimisõigus oma riigis ja kohustab liikmesriike tunnustama mainitud õigusi ka nende territooriumil elavate liidu kodanike puhul, ei saa sellest järeldada, et miski takistaks liikmesriiki andmast hääletamis- ja kandideerimisõigust isikutele, kelle kohta on leitud, et neil on selle riigiga tihe side, kuid kellel ei ole samas selle riigi või mõne muu liikmesriigi kodaniku staatust.

Peale selle, kuna igas liikmesriigis valitavate esindajate arv on sätestatud EÜ artikli 190 lõikes 2 ja kehtiva ühenduse õiguse kohaselt korraldatakse Euroopa Parlamendi valimised igas liikmesriigis selles riigis valitavate esindajate kohta, siis mõjutab mõne liikmesriigi poolne hääletamisõiguse andmine peale tema enda kodanike või tema territooriumil elavate liidu kodanike ka teistele isikutele vaid selles liikmesriigis valitavate esindajate valikut ega avalda mingit mõju teistes liikmesriikides valitavate esindajate valikule ega ka arvule.

Järelikult ei ole Ühendkuningriik rikkunud EÜ artikleid 189, 190, 17 ja 19, võttes vastu seaduse, mis näeb ette, et Gibraltari territooriumil elavail Rahvaste Ühenduse kodanikel, kellel ei ole ühenduse kodaniku staatust, on Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus.

(vt punktid 65, 66, 70–73, 76–78, 80)