ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta — Ajutiste või kaitsemeetmete võtmise pädevus — Mõiste „ajutised või kaitsemeetmed” — Tunnistaja ülekuulamine võimaldamaks taotluse esitajal hinnata asjas menetluse algatamise mõttekust — Välistamine

(27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsioon, artikkel 24)

Summary

27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta, 26. mai 1989. aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta ja 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta, artiklit 24 tuleb tõlgendada selliselt, et meede, millega antakse korraldus tunnistaja ülekuulamiseks eesmärgiga, et see võimaldaks taotluse esitajal hinnata hagi võimaliku esitamise mõttekust, sellise hagi põhjendatust ning väidete asjakohasust, mida selle raames võidakse esitada, ei kuulu mõiste „ajutised või kaitsemeetmed” alla.

Kuna peale taotleja huvi puudub igasugune muu õigustus, siis sellise meetme kohaldamine ei vasta konventsiooni artiklis 24 sätestatud erandliku pädevuse eesmärgile hoida ära seda, et pooled kannataksid kahju igale rahvusvahelisele menetlusele omase pika menetlusaja tõttu, ning eesmärgile säilitada olemasolevat faktilist või õiguslikku olukorda, et tagada õigusi, mille tunnustamist taotletakse muu hulgas põhikohtuasja lahendamiseks pädevas kohtus.

(vt punktid 12, 13, 17, 25 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine — Ühtsed õigusaktid — Tööstus- ja kaubandusomand — Patendiõigus — Ravimite täiendava kaitse tunnistus — Toote turuleviimise luba — Toote Šveitsi turule viimise loa automaatne tunnustamine Euroopa Majanduspiirkonna riigi poolt — Ühenduses esimese turuleviimise loana arvessevõtmine

(EMP leping, II lisa, mida on muudetud EMP nõukogu otsuse nr 1/95 lisaga 2; nõukogu määrus nr 1768/92, artikkel 13)

Summary

Määruse nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta artiklist 13 tuleb Euroopa Majanduspiirkonna lepingu kohaldamisel aru saada nii, et see sätestab, et nimetatud tunnistus hakkab kehtima aluspatendi seaduses ettenähtud tähtaja lõppemisel ajavahemikuks, mis vastab aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva ja esimese mõne EMP lepingus sätestatud riigi territooriumil toote turuleviimise loa väljaandmise kuupäeva vahelisele ajale, mida vähendatakse viie aasta võrra.

EMP lepingu kohaselt, mille II lisa, mida on muudetud EMP nõukogu otsuse nr 1/95 lisaga 2 Euroopa Majanduspiirkonna lepingu jõustumise kohta Liechtensteini Vürstiriigi suhtes, lubab viimatinimetatul paralleelselt ühenduse õigusaktidega kohaldada tema piirkondlikust liidust Šveitsiga tulenevalt Šveitsi tehnilisi norme ja standardeid, võivad Liechtensteini Vürstiriigis samaaegselt eksisteerida kahte liiki toote turuleviimise load, st esiteks Šveitsi ametiasutuste poolt väljastatud toote turuleviimise load, mida Liechtensteinis automaatselt tunnustatakse, ning teiseks Liechtensteini poolt ühenduse õiguse alusel väljastatud toote turuleviimise load.

Seega tuleneb määruse nr 1768/92 artiklist 13, koostoimes EMP lepingu II lisaga, mida on muudetud, et vaid Šveitsi ametiasutuste väljastatud ning Liechtensteini poolt Šveitsiga sõlmitud piirkondliku liidu tõttu automaatselt tunnustatud toote turuleviimise luba tuleb pidada esimeseks toote turuleviimise loaks nimetatud artikli 13 tähenduses.

(vt punktid 26, 28–30, 33 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine — Tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord — Direktiiv 83/189 — Tehniline eeskiri — Mõiste — Siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad korraldada hasartmänge teatud mänguautomaate kasutades — Hõlmamine — Tingimused

(Nõukogu direktiiv 83/189, artikli 1 punkt 9)

2. Õigusaktide ühtlustamine — Tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord — Direktiiv 83/189 — Liikmesriikide kohustus edastada komisjonile tehniliste eeskirjade eelnõud — Tehnilisi eeskirju uuesti määratlevad siseriiklikud õigusnormid — Edastamise kohustus — Tingimused

(Nõukogu direktiiv 83/189, artikli 1 punkt 9)

3. Õigusaktide ühtlustamine — Tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord — Direktiiv 83/189 — Liikmesriikide kohustus edastada komisjonile tehniliste eeskirjade eelnõud — Ulatus

(Nõukogu direktiiv 83/189, artikli 1 punkt 9)

Summary

1. Siseriiklikud sätted, milles sisaldub keeld korraldada hasartmänge teatud mänguautomaate kasutades, võivad olla tehnilised eeskirjad direktiivi 83/189, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord, muudetud direktiiviga 94/10, artikli 1 punkti 9 mõttes juhul, kui on tehtud kindlaks, et asjaomase keelu mõju on selline, et see ei jäta ruumi ühelegi muule kasutamisele kui puhtalt marginaalsele kasutamisele, mida võiks mõistlikult asjaomase tootega seoses oodata või, kui see ei ole nii, siis kui on tehtud kindlaks, et see keeld võib oluliselt mõjutada nimetatud toote koostist, olemust või turustamist.

(vt punkt 80, resolutiivosa punkt 1)

2. Siseriiklike õigusnormidega toote ülesehitusega seotud teenuse uuesti määratlemist, mis puudutab eriti teatud mänguautomaatide kasutamist, võib pidada tehniliseks eeskirjaks, millest tuleb direktiivi 83/189, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord, muudetud direktiiviga 94/10, kohaselt teavitada, kui need uued õigusnormid ei piirdu ainult olemasolevate tehniliste eeskirjade uuesti sätestamisega või asendamisega ilma sinna uusi tehnilisi spetsifikatsioone ja teisi uusi või lisanõudeid lisamata, juhul kui need eeskirjad võeti vastu pärast asjaomases liikmesriigis direktiivi 83/189 jõustumist ning nendest on komisjoni nõuetekohaselt teavitatud.

(vt punktid 84, 85, resolutiivosa punkt 2)

3. Siseriiklikes õigusnormides tegevusloa korra asendamine keeluga võib olla direktiivis 83/189, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord, muudetud direktiiviga 94/10, sätestatud teavitamise kohustuse osas asjassepuutuv asjaolu.

Seevastu toote või teenuse suurem või väiksem väärtus või toote või teenuse turu suurus on asjaolud, mis ei ole nimetatud kohustuse osas asjassepuutuvad.

(vt punkt 95, resolutiivosa punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

1. Keskkond — Jäätmed — Direktiiv 1999/31 — Jäätmete ladestamine prügilasse — Rangemaid nõudeid sätestav siseriiklik õigusakt — Kooskõla

(EÜ artikkel 176; nõukogu direktiiv 1999/31, artikli 5 lõiked 1 ja 2)

2. Keskkond — Rangemad kaitsemeetmed — Kooskõla asutamislepinguga — Tingimus — Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine — Välistamine

(EÜ artikkel 176; nõukogu direktiiv 1999/31)

Summary

1. Direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta artikli 5 lõigetega 1 ja 2 ei ole vastuolus siseriiklik meede, mis:

– määrab biolagunevate jäätmete vastuvõtmise kohta kindlaks madalamad piirnormid kui direktiiv, isegi kui need piirnormid on nii madalad, et need nõuavad selliste jäätmete mehaanilis-bioloogilist töötlemist või tuhastamist enne prügilas ladestamist,

– määrab prügilas ladestatavate jäätmete vähendamiseks lühemad tähtajad kui direktiiv,

– laieneb mitte ainult biolagunevatele jäätmetele, vaid ka orgaanilistele ainetele, mis ei ole biolagunevad, ja

– laieneb mitte ainult olmejäätmetele, vaid ka jäätmetele, mida võib käidelda nagu olmejäätmeid.

(vt punktid 43–44, 49, 52, 55–56 ja resolutiivosa punkt 1)

2. Ühenduse keskkonnapoliitika raames, niivõrd, kuivõrd siseriiklik meede püüab saavutada samu eesmärke kui direktiiv, on selle direktiiviga kehtestatud miinimumnõuete ületamine ette nähtud ja lubatud EÜ artikliga 176 selles sätestatud tingimustel. Järelikult ei kohaldata ühenduse õiguse proportsionaalsuse põhimõtet EÜ artikli 176 alusel võetud rangematele siseriiklikele kaitsemeetmetele, mis ületavad keskkonna valdkonnas ühenduse direktiiviga ette nähtud miinimumnõudeid, niivõrd, kuivõrd asutamislepingu teised sätted ei ole asjassepuutuvad.

(vt punktid 58, 64 ja resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Põllumajandus — Ühine põllumajanduspoliitika — Teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem — Määrus nr 3887/92 — Kontrollid, mille eesmärk on tagada loomapidamistoetuste määramise tingimuste tegelik täitmine — Muude toetuskavade alusel tehtud kontrollide abil kaalutud keskmise leidmine või nende kompensatsioonina juurdearvestamine — Lubamatus

(Komisjoni määrus nr 3887/92, artikli 6 lõiked 1, 3 ja 4)

2. Põllumajandus — EPATF — Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine — Keeldumine hüvitada kulutusi, mis tulenevad eeskirjade eiramisest ühenduse õigusnormide kohaldamisel — Vaidlustamine asjaomase liikmesriigi poolt — Tõendamiskoormis — Jaotus komisjoni ja liikmesriigi vahel

3. Institutsioonide aktid — Põhjendamine — Kohustus — Ulatus — Otsus, mis puudutab EPATF-i poolt rahastamisaruannete kontrollimist ja heakskiitmist

(EÜ artikkel 253)

Summary

1. Määruses nr 3887/92, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks, artikli 6 lõigete 1, 3 ja 4 sätete eesmärk on tagada toetuste, eelkõige loomapidamistoetuste määramise tingimuste tegelik täitmine. Seega on saavutatavate eesmärkidega, st nii tehtud kontrollide tõhususe kui kontrollitava valimi tegeliku esindavuse tagamisega vastuolus see, kui teatud toetuste liigid võiksid nende sätetega ette nähtud kontrolli alt kas täies ulatuses või osaliselt välja jääda ettekäändel, et kontrollide miinimummäära võib saavutada teistes sektorites või teiste toetuseliikide suhtes läbi viidud kontrollide kompensatsioonina juurdearvestamise või nende abil kaalutud keskmise leidmise teel.

(vt punkt 54)

2. Kui komisjon keeldub teatavaid kulutusi EPATF kuludesse kandmast põhjendusel, et need on tekkinud liikmesriigile süüks pandavate ühenduse õigusnormide rikkumiste tulemusena, ei pea komisjon mitte ammendavalt ära näitama, et liikmesriigi tehtud kontrollid on ebapiisavad või et edastatud arvandmed ei vasta tegelikkusele, vaid esitama ka tõendeid siseriiklike ametiasutuste poolt tehtud kontrollide või kehtiva ühenduse õigusakti nõuetekohase kohaldamise suhtes tekkinud tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta. Sellist komisjoni tõendamiskohustuse vähendamist selgitab asjaolu, et riigil on EPATF raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumiseks ja kontrollimiseks parimad eeldused, ning järelikult on riigi kohustus esitada kontrollide toimumise ning kui see on asjakohane, siis ka komisjoni väidete ebatäpsuse kohta võimalikult üksikasjalikke ja täielikke tõendeid.

(vt punkt 68)

3. EÜ artiklis 253 ette nähtud põhjendamiskohustuse ulatus sõltub kõnealuse akti laadist ning selle vastuvõtmise kontekstist. EPATF‑i poolt raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduvate otsuste väljatöötamise eritingimusi arvestades tuleb otsuse põhjendusi lugeda piisavaks, kui riik, kellele otsus on suunatud, on tihedalt seotud selle otsuse väljatöötamise menetlusega ja kui talle olid teada põhjused, mille tõttu komisjon keeldus vaidlusalust summat EPATF kuludesse kandmast.

(vt punktid 83 ja 84)
Keywords

Summary



Keywords

Põllumajandus — Ühine turukorraldus — Eksporditoetus — Valeandmetel põhinev deklaratsioon — Sanktsioon — Neid andmeid muutev maksetaotlus toetuse saamiseks— Mõju puudumine

(Komisjoni määrus nr 3665/87, artikli 3 lõige 5, artikli 11 lõike 1 esimene ja teine lõik ning artikkel 47)

Summary

Määruse nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud määrusega nr 2945/94, artikli 11 lõike 1 esimest ja teist lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et selle määruse artikli 3 lõikes 5 nimetatud dokumendis, st ekspordideklaratsioonis või muus toetuse saamise õigust tõendavas ekspordidokumendis sisalduvad valeandmed, mis võivad põhjustada kohaldatavast suurema eksporditoetuse maksmise, toovad kaasa kõnealuses artiklis ette nähtud sanktsiooni kohaldamise. Sama põhimõte kehtib ka siis, kui sama määruse artiklis 47 nimetatud maksetaotluse esitamisel on sõnaselgelt teatatud, et selles dokumendis loetletud teatud kaupade eest ei ole eksporditoetust taotletud.

(vt punkt 36 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Rahvusvahelised lepingud — Ühenduse lepingud — Vahetu õigusmõju — Euroopa ühenduste ja Venemaa partnerluslepingu artikli 23 lõige 1

(Euroopa ühenduste ja Venemaa partnerlusleping, artikli 23 lõige 1)

2. Rahvusvahelised lepingud — Euroopa ühenduste ja Venemaa partnerlusleping — Töötajad — Võrdne kohtlemine — Töötingimused — Liikmesriigi spordiföderatsiooni reegel, mis piirab kolmandatest riikidest pärit elukutseliste mängijate osalemist üleriigilistel võistlustel — Lubamatus

(Euroopa ühenduste ja Venemaa partnerlusleping, artikli 23 lõige 1)

Summary

1. Partnerlus- ja koostöölepingu, millega sõlmitakse partnerlus ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Venemaa Föderatsiooni vahel, artikli 23 lõikel 1, mis selgelt, täpselt ja tingimusteta keelab kõikidel liikmesriikidel diskrimineerida töö- ja palgatingimustes ning töölt vabastamisel Venemaa töötajaid nende kodakondsuse põhjal, võrreldes liikmesriigi kodanikega, on vahetu õigusmõju, nii et isikutel, kelle suhtes seda kohaldatakse, on õigus sellele liikmesriikide kohtutes tugineda.

(vt punktid 22, 29)

2. Partnerlus- ja koostöölepingu, millega sõlmitakse partnerlus ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Venemaa Föderatsiooni vahel, artikli 23 lõige 1 keelab kohaldada Venemaa kodakondsusega elukutselise sportlase suhtes, kelle liikmesriigi klubi on seaduslikult tööle võtnud, sama liikmesriigi spordiföderatsiooni reeglit, mille järgi võivad klubid üleriigilistel võistlustel kasutada vaid piiratud arvu mängijaid, kes on pärit kolmandatest riikidest, mis ei ole Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalised.

(vt punkt 41 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Keskkond — Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse — Direktiiv 92/43 — Erikaitsealad — Liikmesriikide kohustused — Hinnang projekti mõju kohta alale — Mõiste

(Nõukogu direktiiv 92/43, artikli 6 lõiked 3 ja 4)

Summary

Direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõikest 3 tulenevalt on pädevad asutused alati kohustatud läbi viima asjakohase hindamise juhul, kui kava või projekt ei ole otseselt seotud kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju kas eraldi või koos muude kavade ja projektidega. Pädevad asutused võtavad vastu otsuse alles seejärel, kui on läbi viidud asjakohane hindamine, mis kujutab endast põhjalikku analüüsi, mis arvestab asjaomase ala kaitse-eemärke, ning selle põhjal, millised on järeldused kava või projekti mõju kohta alale. Nimetatud asutused annavad otsuse langetamisel oma nõusoleku kavale või projektile alles siis, kui on tuvastatud, et kavandatud tegevus ei ohusta asjaomase ala terviklikkust. Lisaks peavad nad vajaduse korral küsima avalikkuse arvamust.

Artikli 6 lõikes 4 sätestatud hindamine viiakse läbi siiski vaid juhul, kui kava või projekt tuleb vaatamata sellele, et kõnealuse artikli lõikes 3 sätestatud hindamise tulemused on negatiivsed ning puuduvad alternatiivsed lahendused, üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel sellegipoolest ellu viia.

Seega artiklis 6 sätestatud hindamise iga etapi eripära arvesse võttes on ainult kõnealuse artikli lõikes 4 sätestatud erinevad nõuded need tegurid, mida pädevad asutused on kohustatud arvestama selle artikli lõikes 3 sätestatud asjakohase hindamise läbiviimisel.

(vt punktid 22–26 ja 28)
Keywords

Summary



Keywords

1. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Ühenduse õigusnormid — Isikuline kohaldamisala — Töötaja määruse nr 1408/71 tähenduses — Mõiste — Sotsiaalkindlustusskeemi alusel kindlustatud isik — Siseriikliku kohtu hinnang

(Nõukogu määrus nrº1408/71, artikli 1 punkt a)

2. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Perehüvitised — Ühenduse sätted kattumise vältimiseks — Määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkt a — Töötaja, kellel on õigus oma pereliikmele mõeldud hüvitisele töö‑ ja elukoha liikmesriigis — Kohaldatav õigus — Töökoha liikmesriigi õigusaktid

(Nõukogu määrus nr 574/72, muudetud määrusega nr 410/2002, artikli 10 lõike 1 punkt a)

3. Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Perehüvitised — Ühenduse sätted kattumise vältimiseks — Määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkt b — Töökoha liikmesriigis lastetoetusele õigust omaval töötajal tekkiv õigus hüvitistele teises liikmesriigis, kus asub tema elukoht ning selle isiku töökoht, kes teda hooldab — Toetuste saamise õiguse peatamine töökoha liikmesriigis elukoha liikmesriigis makstavate toetuste summa ulatuses

(Nõukogu määrus nr 574/72, muudetud määrusega nr 410/2002, artikli 10 lõike 1 punkti b alapunkt i)

Summary

1. Isik on „töötaja” määruse nr 1408/71 tähenduses, kui ta on sama määruse artikli 1 punktis a nimetatud üldise või spetsiaalse sotsiaalkindlustusskeemi alusel vabatahtlikult või kohustuslikult kindlustatud kasvõi ühe riski vastu, olenemata töösuhte olemasolust. Siseriikliku kohtu ülesanne on välja selgitada, kas õigustatud isikud olid kaetud mõne sotsiaalkindlustusskeemi liigiga ja kas nad seetõttu olid „töötajad” nimetatud määruse artikli 1 punkti a tähenduses.

(vt punkt 34 ja resolutiivosa punkt 1)

2. Kui samaaegselt sama pereliikme eest on õigus saada perehüvitisi nii töötaja töö- kui elukohajärgse liikmesriigi õigusaktide kohaselt, lasub nende hüvitiste maksmise kohustus määruse nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord, muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 410/2002, artikli 10 lõike 1 punkti a alusel põhimõtteliselt töökohajärgsel liikmesriigil.

(vt punkt 64 ja resolutiivosa punkt 2)

3. Vaatamata määruse nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord, muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 410/2002, artikli 10 lõike 1 punktile a, juhul kui lapsi hooldav isik ja eelkõige selle töötaja abikaasa tegeleb kutse- või äritegevusega elukohajärgses liikmesriigis, siis sama määruse artikli 10 lõike 1 punkti b alapunkti i alusel maksab perehüvitist see liikmesriik, olenemata sellest, kellel on nimetatud liikmesriigi õigusaktide kohaselt otseselt õigus peretoetust saada. Sellises olukorras töökohajärgse liikmesriigi kohustus maksta perehüvitist peatatakse pereliikme elukohajärgse liikmesriigi õigusaktidega ette nähtud perehüvitise summa ulatuses.

(vt punkt 64 ja resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Keskkond — Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine — Direktiiv 85/337 — II lisas loetletud klassidesse kuuluvate projektide hindamine — Liikmesriikide kaalutlusõigus— Piirid — Siseriiklikud rakendussätted — Rikkumine — Direktiivi eiramine — Liikmesriigi kohustuste rikkumine EÜ artikli 226 tähenduses

(EÜ artikkel 226; nõukogu direktiiv 85/337, artikli 2 lõige 1 ja artikli 4 lõige 2)

Summary

Direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta artikli 4 lõike 2 kohaselt on selle direktiivi II lisas loetletud klassidesse kuuluvate projektide puhul liikmesriikidele jäetud kaalutlusõigus otsustamaks, kas projekti omadused eeldavad, et projekti puhul tuleb kohaldada keskkonnamõju hindamist; seda kaalutlusõigust piirab selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 ette nähtud liikmesriikide kohustus tagada keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide hindamine. Kui liikmesriik määratleb nimetatud artikli 4 lõike 2 teises lõigus ette nähtud võimalust kasutades üldised eeskirjad, selleks et hinnata, kas selle artikli kohaldamisalasse jäävate projektidele loa andmisele eelnev keskkonnamõju hindamine on vajalik, tähendab kõnealuste eeskirjade rikkumine tingimata mainitud artikli 2 lõike 1 ja artikli 4 lõike 2 eiramist. Kuigi selline ühenduse õiguse rikkumine kujutab endast samal ajal ka liikmesriigi vastavate ühenduse õiguse siseriiklike rakendussätete rikkumist ja kuigi siseriiklik õigus väga tõenäoliselt võimaldab rikkumise tuvastamist, kujutab kõnealune rikkumine endast siiski liikmesriigi kohustuste rikkumist EÜ artikli 226 tähenduses.

(vt punktid 19, 20, 22)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused — Euroopa Kohtu pädevus — Piirid — Vaidluseseme kindlakstegemine

(EÜ artikkel 234)

2. Maksusätted — Õigusaktide ühtlustamine — Käibemaks — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamine — Maksukohustuslane, kes teostab nii tehinguid, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, kui ka tehinguid, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või — Osa mahaarvamine — Väljaarvutamine — Veel teostamata tehingute maksumus — Välistamine

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikkel 19)

Summary

1. Kui Euroopa Kohtul ei ole EÜ artikli 234 alusel pädevust kohaldada ühenduse normi konkreetsele asjale ja seega kvalifitseerida siseriikliku õiguse normi seoses selle ühenduse normiga, võib ta siiski selle sättega sätestatud õigusalase koostöö raames toimiku abil anda siseriiklikule kohtule ühenduse õiguse tõlgendamise juhtnööre, mis võivad olla viimasele tarvilikud mingi sätte mõju hindamisel.

Selles osas on Euroopa Kohtul ebasobivalt või talle EÜ artikliga 234 antud ülesannete raamest väljuvalt sõnastatud küsimuste korral õigus võtta eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatud aspektide kogumist ja eriti eelotsusetaotluse põhjendustest välja need ühenduse õiguse aspektid, mida peab vaidluse eset silmas pidades tõlgendama.

(vt punktid 15 ja 16)

2. Direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikliga 19, mis puudutab mahaarvatava osa väljaarvutamist, kui maksukohustuslane teostab nii tehinguid, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, kui ka tehinguid, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või, on vastuolus see, kui mahaarvatava osa väljaarvutamist võimaldava murdarvu nimetajasse lisatakse maksumaksja poolt veel lõpetamata maksustatavate ehitustööde käigus tehtud tööde maksumus, kui see maksumus ei vasta juba teostatud või tööde arvepidamise määramiseks ja/või ettemaksu kättesaamiseks põhjuse andnud kaupade üleandmisele või teenustele osutamisele.

Kuuenda direktiivi korra vastane on leida, et mahaarvamise aluse kindlakstegemisel võiks arvestada veel teostamata tehinguid, mille teostamine tulevikus võib mitte toimuda, samas kui maksustatav teokooseis ning seetõttu mahaarvamise õigus sõltub tehingu tegelikust teostamisest.

(vt punktid 26 ja 27 ning resolutiivosa)