ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (1) artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kaitstud kaubamärgiga kauba „üldsusele levitamiseks” liikmesriigis tuleb pidada seda, kui ettevõtja sõlmib kolmanda riigi veebisaidi kaudu lepingu kauba müümise ja kohaletoimetamise kohta eraisikust ostjale aadressil, mis müüjale teadaolevalt asub liikmesriigis, kus see kaup on autoriõigusega kaitstud, saab kauba eest tasu ja saadab selle ostjale kokkulepitud aadressile, või on niisugusel juhul tingimuseks ka see, et enne müümist on asjaomase kauba kohta selle liikmesriigi tarbijatele, kuhu kaup saadetakse, või neile mõeldud veebisaidil tehtud müügipakkumisi või reklaami?
2.

Kas ELTL artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus mootorsõidukite saastetasu kehtestanud seaduse nr 9/2012 (selle algses sõnastuses) sätted, kui maksumeede on kehtestatud nii, et see pärsib teistest liikmesriikidest ostetud kasutatud sõidukite kasutuselevõttu kõnealuses liikmesriigis, kuid siseriiklikul turul olevate sama vanade ja sama kulumisastmega sõidukite ostmine ei ole selle tagajärjel pärsitud?
—

tuvastada, et Kreeka Vabariik on rikkunud direktiivi 2004/18/EÜ (1) artiklis 2 ja artikli 44 lõikes 2 ning artiklis 48 koosmõjus artikliga 2 sätestatud kohustusi sellega, et lisades avatud hankemenetluse pakkumistele OPS-IKA (Idrima Kinonikon Asfalision’e integreeritud teabesüsteem (sotsiaalkindlustusasutus; „IKA”)) loomise ning IKA veebisaidi ja andmebaaside laiendamise toetuseks vajalike teenuste osutamiseks 30 kuu jooksul (pakkumiskutse nr L30/POY/9/5-6-2009 — avaldatud Euroopa Liidu Teatajas numbriga 2009/S110-159234) tingimusi, mille kohaselt esiteks pidi pakkujal olema Kreeka kindlustusasutusega sarnaste lepingute täitmise kogemus ja teiseks ei saanud alltöövõtukogemus tõendada pakkuja kogemust;
ET Euroopa Liidu Teataja C 129/7

Alfier Costruzioni Srl jt 26. veebruaril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 12. detsembri 2012. aasta määruse peale kohtuasjas T-261/00: Sacaim SpA jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-95/13 P)

2013/C 129/14

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellandid: Alfier Costruzioni Srl jt (esindajad: advokaadid A. Vianello, A. Bortoluzzi ja A. Veronese)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Itaalia Vabariik, Sacaim SpA jt

Apellantide nõuded

— tühistada ja/või muuta vaidlustatud kohtumäärus ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebust sellega, et Euroopa Kohtu otsuses „Comitato Venezia vuole vivere” selgitatud põhimõtete kohaldamisel on rikutud õigusnorme esiteks riigiabi valdkonda käsitlevate komisjoni otsuste põhjendamise kohustuse osas ja teiseks tõendamiskoormise jaotamisel ELTL artikli 107 lõike 1 eeldustest lähtudes.

Käesoleva apellatsioonkaebusega vaidlustatud määruses ei juhindunud Üldkohus Euroopa Kohtu 9. juuni 2011. aasta otsusest „Comitato Venezia vuole vivere”, milles on selgitatud, et komisjoni otsuses endas peavad sisalduma kõik olulised asjaolud, et siseriiklikud ametiasutused saaksid seda rakendada. Kuigi otsus ei sisaldanud kõiki olulisi asjaolusid, et siseriiklikud ametiasutused saaksid seda rakendada, ei tuvastanud Üldkohus ühtki puudust komisjoni metoodikas, mille põhjal vaidlustatud otsus on vastu võetud, mistõttu on tegemist õigusnormide rikkumisega.

Euroopa Kohtu otsuses „Comitato Venezia vuole vivere” esitatud põhimõtete alusel on abi tagasinõudmise korral liikmesriik — ja mitte abisaaja — kohustatud üksikjuhtude kaupa tõendama ELTL artikli 107 lõike 1 eelduste esinemist. Antud juhul ei ole aga komisjon vaidlustatud otsuses täpsustanud, kuidas ta seda kontrollis; järelikult, kuna tagastamisnõude raames sisuliselt puudusid tõendid selle kohta, et saajatele antud soodustused kujutasid endast riigiabi, siis on Itaalia Vabariik — 24. detsembri 2012. aasta seadusega nr 228 (artikli 1 lõige 351 jj) — otsustanud tõendamiskoormise ümber pöörata vastuolus ühenduse kohtupraktikas tuvastatuga.

Itaalia seadusandja on seisukohal, et mitte riik, vaid hoopis iga ettevõtja, kes sai sotsiaalmaksuvabastuse kujul antud abi, on kohustatud tõendama, et kõnealune abi ei moonuta konkurentsi ega kahjusta liikmesriikidevahelist kaubandust, ning kui ta seda ei tõenda, eeldatakse, et antud abi võis moonutada konkurentsi ja kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust. Kõik see on ilmselgelt vastuolus põhimõtetega, mida Euroopa Kohus selgitas kohtuotsuses „Comitato Venezia vuole vivere”.
ET Euroopa Liidu Teataja C 129/7

Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl jt 26. veebruaril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 12. detsembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-260/00: Cooperativa San Marco fra Lavoratori della Piccola Pesca — Burano Soc. coop rl jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-94/13 P)

2013/C 129/13

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellandid: Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl jt (esindajad: advokaadid A. Vianello, A. Bortoluzzi ja A. Veronese)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Itaalia Vabariik, Cooperativa Pescatori di San Pietro in Volta Soc. coop. Rl jt

Apellantide nõuded

— tühistada ja/või muuta vaidlustatud kohtumäärus ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebust sellega, et Euroopa Kohtu otsuses „Comitato Venezia vuole vivere” selgitatud põhimõtete kohaldamisel on rikutud õigusnorme esiteks riigiabi valdkonda käsitlevate komisjoni otsuste põhjendamise kohustuse osas ja teiseks tõendamiskoormise jaotamisel ELTL artikli 107 lõike 1 eeldustest lähtudes.

Käesoleva apellatsioonkaebusega vaidlustatud määruses ei juhindunud Üldkohus Euroopa Kohtu 9. juuni 2011. aasta otsusest „Comitato Venezia vuole vivere”, milles on selgitatud, et komisjoni otsuses endas peavad sisalduma kõik olulised asjaolud, et siseriiklikud ametiasutused saaksid seda rakendada. Kuigi otsus ei sisaldanud kõiki olulisi asjaolusid, et siseriiklikud ametiasutused saaksid seda rakendada, ei tuvastanud Üldkohus ühtki puudust komisjoni metoodikas, mille põhjal vaidlustatud otsus on vastu võetud, mistõttu on tegemist õigusnormide rikkumisega.

Euroopa Kohtu otsuses „Comitato Venezia vuole vivere” esitatud põhimõtete alusel on abi tagasinõudmise korral liikmesriik — ja mitte abisaaja — kohustatud üksikjuhtude kaupa tõendama ELTL artikli 107 lõike 1 eelduste esinemist. Antud juhul ei ole aga komisjon vaidlustatud otsuses täpsustanud, kuidas ta seda kontrollis; järelikult, kuna tagastamisnõude raames sisuliselt puudusid tõendid selle kohta, et saajatele antud soodustused kujutasid endast riigiabi, siis on Itaalia Vabariik — 24. detsembri 2012. aasta seadusega nr 228 (artikli 1 lõige 351 jj) — otsustanud tõendamiskoormise ümber pöörata vastuolus ühenduse kohtupraktikas tuvastatuga.

Itaalia seadusandja on seisukohal, et mitte riik, vaid hoopis iga ettevõtja, kes sai sotsiaalmaksuvabastuse kujul antud abi, on kohustatud tõendama, et kõnealune abi ei moonuta konkurentsi ega kahjusta liikmesriikidevahelist kaubandust, ning kui ta seda ei tõenda, eeldatakse, et antud abi võis moonutada konkurentsi ja kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust. Kõik see on ilmselgelt vastuolus põhimõtetega, mida Euroopa Kohus selgitas kohtuotsuses „Comitato Venezia vuole vivere”.
a)

Kas otsuse nr 1/80 artiklis 13 sätestatud standstill-tingimust või lisaprotokolli artiklis 41 sätestatud standstill-tingimust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tellijale Wet arbeid vreemdelingen 1994 tähenduses keelu kehtestamine lasta kolmanda riigi, käesolevas asjas Türgi kodakondsusega töötajatel teha tööd ilma Madalmaade töölevõtmise loata, kui need töötajad on Saksa ettevõtja töötajad ning töötavad Madalmaades tellija jaoks Madalmaade kasutajaettevõtja kaudu?
1.

Kas liidu õigusega, eelkõige asutamisvabaduse ja kapitali vaba liikumise sätetega, on vastuolus, et Belgia resident, keda maksustatakse tema enda taotluse alusel Madalmaade residendina ning kes on teinud kulutusi isikliku eluasemena kasutatavale lossile, mis asub Belgias ning on seal tunnistatud seadusega kaitstavaks mälestiseks ja kaitsealuse külamiljöö (Dorfbild) hulka kuuluvaks ehitiseks, ei saa tulu maksustamisel Madalmaades kõnealuseid kulutusi maha arvata, sest loss ei ole Madalmaades registreeritud kaitsealuse mälestisena?
1.

Kas on tõsi, et Euroopa Komisjon on ühenduse toetuse tühistanud, ja mis meede on selleks võetud? Teise võimalusena:
ET Euroopa Liidu Teataja C 108/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) 4. veebruaril 2013 — Marina da Conceição Pacheco Almeida versus Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

(Kohtuasi C-57/13)

2013/C 108/35

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Central Administrativo Norte

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Marina da Conceição Pacheco Almeida

Vastustajad: Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

Eelotsuse küsimused

Kas konkreetselt tööandja maksejõuetuse puhul töötasunõuete väljamaksmist reguleerivat liidu õigust — eelkõige direktiivi 80/987/EMÜ (1) artikleid 4 ja 10 — tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis tagab üksnes nende nõuete väljamaksmise, mis tekkisid tööandja maksejõuetusmenetluse algatamise taotluse esitamisele eelneva kuue kuu jooksul, isegi kui töötajad esitasid tööandja vastu hagi Tribunal do Trabalho’le (töökohus), taotledes kohtult võlgnetava summa kindlaksmääramist ja selle väljamõistmist?

(1) Nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiiv 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217).
1.

Kas kaitseõiguste järgimise aluspõhimõtte lahutamatuks osaks olevat õigust olla mis tahes menetluses ära kuulatud, mis on sätestatud ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41, tuleb tõlgendada nii, et see paneb haldusasutusele juhul, kui ta kavatseb teha tagasisaatmisotsuse ebaseaduslikult riigis viibiva välismaalase suhtes, kohustuse anda huvitatud isikule võimalus esitada oma seisukohad, olenemata sellest, kas tagasisaatmisotsus tehakse elamisloa andmisest keeldumise tagajärjel või mitte, ning eelkõige olukorras, kus esineb põgenemise oht?
1.

Kas sellistel asjaoludel nagu käesoleva kohtuasja asjaolud, kui tegemist näib olevat selge liidu õiguse rikkumisega, mis mõjutab tulevasi asjaolusid ja kui pooled on haldusmenetluses esitanud oma seisukohad selle kohta, kas määruse (EÜ) nr 343/2003 (1) artikkel 14 on kohaldatav, aga kohtus ei ole nad seda enam maininud ja kaebaja ei ole sellele kohtus ka enam otsesõnu tuginenud, on liidu õigusega vastuolus, kui kohus jätab vaidlusaluse probleemi tähelepanuta seetõttu, et tal on siseriikliku õiguse kohaselt keelatud seda omal algatusel kontrollida?
ET Euroopa Liidu Teataja C 164/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil régional d'expression française de l'ordre des médecins vétérinaires (Belgia) 27. märtsil 2013 — Jean Devillers

(Kohtuasi C-167/13)

2013/C 164/21

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil régional d'expression française de l'ordre des médecins vétérinaires

Põhikohtuasja menetluse pool

Jean Devillers

Eelotsuse küsimus

Kas 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal (1), artiklit 3 ja [selle I lisa I peatüki „Veovalmidus” punkte 1, 2 ja 3], mis võtavad kahtluse korral aluseks veterinaararsti arvamuse selle kohta, kas vigastatud loom on vedamise jaoks sobiv ja täpsemalt, kas vedu põhjustab talle täiendavaid kannatusi, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus 9. juuli 1999. aasta kuningliku dekreedi, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal (2), artikli 11 lõige 4, mille kohaselt on vigastatud looma vedu lubatud ainult siis, kui see ei põhjusta neile tarbetuid kannatusi?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97 (ELT L 3, lk 1).

(2) 9. juuli 1999. aasta kuninglik dekreet, mis käsitleb vedajate registreerimise, kauplejate tunnustamise, peatuspaikade ja kogumiskeskuste tingimusi (Moniteur belge, 2. september 1999, lk 32437).
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/16

Reber Holding GmbH & Co. KG 20. märtsil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 17. jaanuari 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-355/09: Reber Holding GmbH & Co. KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-141/13)

2013/C 141/30

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Reber Holding GmbH & Co. KG (esindajad: advokaadid O. Spuhler ja M. Geitz)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

I. tühistada Üldkohtu 17. jaanuari 2013. aasta otsus kohtuasjas T-355/09 ja Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 9. juuli 2009. aasta otsus (asi R 623/2008-4);

II. teise võimalusena, tühistada punktis 1 nimetatud otsus ja saata asi tagasi Üldkohtule uue otsuse tegemiseks;

III. mõista kohtukulud välja vastustajalt apellatsioonimenetluses.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus tõlgendas kaubamärgimääruse artikli 42 lõike 2 teistes lauses koosmõjus sama sätte lõikega 3 esitatud „tegeliku kasutamise” teokooseisu nii, et see sõltub käibe suurusest ning müügikohtade arvust. See ei ole asjakohane juba seetõttu, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei ole kaubamärgi tegeliku kasutamise jaoks kindla käibe saavutamine üleüldse vajalik.

Olgugi et Üldkohus tegi kindlaks, et vastulause esemeks oleva kaubamärgi „Walzertraum” kasutamist õiguste säilitamiseks šokolaaditoodete jaoks ei esine, ei oleks ta tohtinud oma hindamist lihtsalt lõpetada.

Üldkohus oleks pidanud pärast hindamise esimest etappi uurimist jätkama seoses käsitsi valmistatud šokolaadikompvekkidega, silmas pidades Euroopa Kohtu 19. juuni 2012. aasta otsuses kohtuasjas C-307/10 (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) esitatud põhimõtteid. Seejärel oleks ta pidanud hindama, kas vastulause esemeks oleva kaubamärgi „Walzertraum” kasutamine õiguste säilitamiseks on piisav käsitsi valmistatud šokolaadikompvekkide puhul. Sellele tuleb vastata üheselt jaatavalt. Üldkohus aga sellist hindamist läbi ei viinud.

Lisaks rikub vaidlustatud otsus võrdse kohtlemise üldpõhimõtet. Ebavõrdne kohtlemine seisneb eelkõige selles, et vastulause esemeks olevat kaubamärki seostati üksnes šokolaaditoodetega, olgugi et seda kaubamärki kasutati käsitsivalmistatud šokolaadikompvekkide jaoks. Šokolaaditoodete etalonina kasutamisega kohaldati apellatsioonkaebuse esitaja puhul kohustuslikuna õiguste säilitamiseks kasutamise puhul samu kriteeriume kui rahvusvahelistele suurettevõtjatele. See on vastuolus võrdse kohtlemise üldpõhimõttega.

Eeltoodud põhjustel tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 18. märtsil 2013 — Raytek GmbH, Fluke Europe BV versus Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Kohtuasi C-134/13)

2013/C 141/29

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

Kas komisjoni 30. märtsi 2011. aasta määrus (EL) nr 314/2011 teatavate kaupade klassifitseerimise kohta kombineeritud nomenklatuuris (1) on kehtiv osas, milles see klassifitseerib infrapunasoojuskaamerad KN-koodi 9025 19 20 alla?

(1) ELT L 86, lk 57
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Ordinario di Firenze (Itaalia) 15. märtsil 2013 — Paola C versus Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Kohtuasi C-122/13)

2013/C 141/28

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Ordinario di Firenze

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Paola C

Kostja: Presidenza del Consiglio dei Ministri

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2004/80/EÜ (1) artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel teatavate kategooriate vägivaldsete või tahtlike kuritegude ohvritele hüvitise ette näha või on liikmesriigid viidatud direktiivi kohaselt hoopis kohustatud kõigi vägivaldsete või tahtlike kuritegude ohvrite hüvitisskeemi kehtestama?

(1) Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist (ELT L 261, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 65).
ET Euroopa Liidu Teataja C 164/10

BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH 15. märtsil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 15. jaanuari 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-625/11: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-126/13)

2013/C 164/17

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (esindaja: advokaat S. Biagosch)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu (neljas koda) 15. jaanuari 2013. aasta otsus kohtuasjas T-625/11 niivõrd, kuivõrd Üldkohus otsustas, et Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoda ei ole oma 22. septembri 2011. aasta otsuses (asi R 340/2011-1) rikkunud määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 7 lõike 1 punkti c;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 22. septembri 2011. aasta otsus (asi R 340/2011-1) niivõrd, kuivõrd sellega lükati määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktide b ja c alusel osaliselt tagasi kaubamärgi ecoDoor registreerimistaotlus; teise võimalusena

— suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks.

— mõista kohtukulud mõlemas kohtuasjas välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev hagi on suunatud Üldkohtu (neljas koda) 15. jaanuari 2013. aasta otsuse T-625/11: BHS vs. Siseturu Ühtlustamise Amet vastu, millega Üldkohus jättis rahuldamata BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 22. septembri 2011.aasta otsuse (asi R 340/2011-1) peale, millega määruse (EÜ) nr 207/2009 (ühenduse kaubamärgimäärus) artikli 7 lõike 1 punktide b ja c alusel lükati osaliselt tagasi kaubamärgi ecoDoor registreerimistaotlus.

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks järgmised väited.

Tema sõnul on rikutud ühenduse kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti c, kuna kaubamärki ecoDoor — mis ei ole mingil moel neid kaupu kirjeldav, mille osas Siseturu Ühtlustamise Amet taotluse tagasi lükkas, või kui on, siis vaid ust kirjeldav — saab lugeda asjaomaseid kaupu kirjeldavaks üksnes siis, kui asjaomane osa on kauba seisukohalt nii oluline, et asjaomane avalikkus seostab neid omavahel automaatselt. Selline on olukord vaid siis, kui asjaomase avalikkuse seisukohalt on kõnealune osa kauba seisukohalt fundamentaalse tähtsusega. See ei kehti ukse puhul, mis on osa kaubast, mille jaoks registreerimist taotletakse, nii et registreerimine ei saa olla välistatud määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c alusel.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (kodifitseeritud versioon); (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 147/12

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeidshof te Antwerpen (Belgia) 11. märtsil 2013 — Theodora Hendrika Bouman versus Rijksdienst voor Pensioenen

(Kohtuasi C-114/13)

2013/C 147/22

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Arbeidshof te Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Theodora Hendrika Bouman

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Rijksdienst voor Pensioenen

Eelotsuse küsimus

Kas seda osa Madalmaade elanikule makstavast AOW-hüvitisest, mis põhineb kindlustusperioodil, mil sellel Madalmaade elanikul on õigus tavalise taotluse alusel loobuda Madalmaade kindlustussüsteemist ning sellega seotud kindlustusmaksete tasumisest ning ta on seda piiratud ajavahemikul ka tõepoolest teinud, tuleb lugeda vabatahtliku jätkuva kindlustuse alusel makstavaks hüvitiseks määruse nr 1408/71 (1) artikli 46a lõike 3 punkti c tähenduses, mistõttu seda ei saa 21. detsembri 1967. aasta Belgia kuningliku määruse, mis reguleerib üldiselt töötajate vanadus- ja toitjakaotuspensionide süsteemi, artikli 52 § 1 punktis 1 sätestatud kattumise välistamise normi kohaldamisel arvesse võtta?

(1) Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35).
ET Euroopa Liidu Teataja C 129/11

11. märtsil 2013 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Ungari

(Kohtuasi C-115/13)

2013/C 129/20

Kohtumenetluse keel: ungari

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: C. Barslev ja A. Sipos)

Kostja: Ungari

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Ungaris on vastu võetud ja kehtivad sellised õigusnormid, mille kohaselt siseriiklikes õigusnormides sätestatud tingimustel — kehtestatakse etanooli tootmisele piiritusetehastes tellija toorainest aktsiis määraga 0 forintit ning — füüsiliste isikute poolt etanooli tootmine on aktsiisist vabastatud, siis on Ungari rikkunud nõukogu direktiivi 92/83/EMÜ (1) artiklitest 19-21 — tõlgendatuna koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 7 ja direktiivi 92/84/EMÜ (2) artikli 3 lõikega 1 — tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Ungarilt.

Väited ja peamised argumendid

Nõukogu direktiivi 92/83/EMÜ (alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta) artikli 19 kohaselt on Ungari kohustatud destillaatidele kehtestama eelkõige artiklile 21 vastav aktsiis ja seda kehtestavaid õigusnorme kohaldama, samas kui direktiivi artiklis 22 on silmas peetud selliseid juhtumeid, mil liikmesriigid võivad kehtestada üldiste siseriiklike maksumääradega võrreldes soodsamaid aktsiisimäärasid.

Ungari 2003. aasta CXXVII seaduse aktsiiside ja aktsiisikaupade turustamise erinormide kohta (A magyar jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény) § 64 lõike 3 kohaselt maksustatakse piiritusetehases tellija toorainest valmistatud destillaadid kuni 50 liitrit aastas 0-määraga. Direktiivis ei ole aga lubatud rohkem kui 50 % soodustust siseriiklikust aktsiisimäärast.

Lisaks on sama siseriikliku seaduse kohaselt aastas maksimaalselt 50 liitri etanooli valmistamine kodumajapidamises aktsiisist vabastatud. Direktiivis 92/83/EMÜ ei ole reguleeritud kodumajapidamises etanooli valmistamise aktsiisiga maksustamist, mistõttu komisjon on seisukohal, et aktsiisivabastust ei saa liikmesriigi tasandil ilma direktiivi sätteid rikkumata kehtestada. Kui liidu seadusandja oleks soovinud seda võimaldada, siis oleks sellekohane säte direktiivis sõnaselgelt sätestatud. Direktiivis on lubatud anda aktsiisivabastust teatavatel tingimustel ainult õlu, veini ja muude mittevahutavate ja vahutavate alkohoolsete jookide tootmisele füüsiliste isikute poolt.

(1) Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (EÜT L 316, lk 21; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206).

(2) Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/84/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimäära ühtlustamise kohta (EÜT L 316, lk 29; ELT eriväljaanne 09/01, lk 213).