ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sellega seoses, et Euroopa Kohtu praktika otsuse nr 1/80 artikli 13 kohta on rikkalik, ( 10 ) ning Euroopa Kohus on muu hulgas leidnud, et selles artiklis sätestatud standstill-tingimus on vastuolus sellega, kui liikmesriik kehtestab uusi piiranguid perekonna taasühinemise võimalusele, välja arvatud juhul, kui selline piirang on põhjendatud avaliku huviga seotud kaaluka põhjusega, on sobiv taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamise tagamiseks ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik selle saavutamiseks ( 11 ). Kuigi Euroopa Kohus on juba tunnistanud, et eduka lõimumise tagamise eesmärk võib olla ülekaalukas avalikest huvidest lähtuv põhjus, ( 12 ) on ta samuti otsustanud, et tingimus, mis nõuab, et asjaomases liikmesriigis elava Türgi kodaniku abikaasa, kes soovib perekonna taasühinemise teel selle riigi territooriumile siseneda, peab olema tõendanud elementaarse keeleoskuse eelnevat omandamist selle riigi ametlikus keeles, läheb praktikas kaugemale sellest, mis oli vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks, kuna piisava keeleoskuse omandamise tõendamata jätmine viib automaatselt perekonna taasühinemise taotluse tagasilükkamiseni, ilma et oleks võetud arvesse iga juhtumi konkreetseid asjaolusid ( 13 ). X väitis aga eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et välismaalaste seaduse § 9 lõike 12 punkt 5 ei ole kooskõlas otsuse nr 1/80 artikliga 13, kuna see läheb kaugemale sellest, mis on vajalik eduka lõimumise eesmärgi saavutamiseks, kuivõrd keeleeksami sooritamine on ainus viis, kuidas residendist välismaalane saab näidata oma lõimumissuutlikkust, ilma et teisi kriteeriume arvesse võetaks. X väidab samuti, et tegelikkuses ei ole võimalik sellest nõudest kõrvale kalduda, kuna selle testi mittesooritamine toob kaasa perekonna taasühinemise eesmärgil esitatud elamisloa taotluse tagasilükkamise.
74.

Sellega seoses on Euroopa Kohus juba tuvastanud, et nõutaval tervikhindamisel võib olla määrav see, kas poolte vahel sõlmitud lepingud näevad teenuse eest makstava tasuna ette fikseeritud tasu või tasu põhimäära, millele on olenevalt asjaoludest lisatud tasuda tulev maks. Esimesel juhul, see tähendab fikseeritud hinna kokkuleppimise korral, ei pruugi olla tegemist teenuse osutaja alusetu rikastumisega. ( 30 ) Mina läheksin veel kaugemale ja välistaksin olukorras, kus lõpptarbijaga on kokku lepitud fikseeritud hind ja käibemaks on jäetud tema kanda, teenust osutava maksukohustuslase alusetu rikastumise. Viimane peab leppima kas väiksema kasumimarginaaliga või konkurentidega võrreldes väiksema konkurentsivõimega.
96.

Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Viiendale küsimusele tuleb vastata, et määruse (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta artikli 53 lõike 1 kohaldamine nõuab ettevaatuspõhimõttest lähtudes konkreetset kaalumist, kas taimekaitsevahendi vaidlusalusest kasutamisest saadav kasu põllumajanduse konkurentsivõime tagamisele on suurema kaaluga võrreldes vahendi kasutamise riskidega. Kui taimekaitsevahendi kasutamine on seotud kahjuliku mõjuga inimeste ja loomade tervisele, siis võib erakorralise kasutusloa anda ainult siis, kui see on vajalik eriti tõsise ohu tõrjumiseks. „Ainult“ kahjulike tagajärgede korral keskkonnale on kaalutlusruum seevastu suurem. 2. Teisele küsimusele tuleb vastata, et määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 53 lõike 1 kohaldamisel peavad liikmesriigid eelkõige kaaluma, kas taimekaitse konkreetsed kohapealsed vajadused on erandjuhul suurema kaaluga kui taimekaitsevahendiga seotud ohud inimeste ja loomade tervisele või keskkonnale ning võimaldavad seega erakorralise loa andmist kasutusteks, millest komisjon keeldus asjaomast toimeainet heaks kiites. 3. Kolmandale küsimusele tuleb vastata, et taimekaitsevahendi kasutamise erakorraline luba määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 53 lõike 1 alusel ei sõltu sellest, kas tõrjutava ohu saabumine on kindel või tõenäoline, vaid sellest, kas vahendi kasutamisest saadav kasu kaalub üles sellega seotud kahju. Seejuures peavad asjaomasest kasutamisest saadav kasu ja kahju, kaasa arvatud vastava ohu tõenäosuse aste, olema piisavalt dokumenteeritud ning tuletatud seega kaalukatest ja veenvatest tõenditest. 4. Neljandale küsimusele tuleb vastata, et määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 53 lõike 1 kohase erakorralise kasutusloa võib anda ainult erandjuhtudel. Sageli esinev tavaline oht ei kujuta endast erandjuhtu ega ole seetõttu piisav. 5. Esimesele küsimusele tuleb vastata, et määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 53 lõike 1 kohane taimekaitsevahendile antud erakorraline kasutusluba võib hõlmata seemnete taimekaitsevahendiga töötlemist ja ka taimekaitsevahendiga töödeldud seemnete müüki või külvi loaga hõlmatud piirkonnas.
43.

Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklite 77–79 sõnastuse kohta märgin, et nende lõikest 1 ilmneb esiteks, et õigus esitada kaebus on olemas, „[i]lma et see piiraks muude halduslike või õiguslike kaitsevahendite kohaldamist“, ning teiseks, et õigus esitada kaebus järelevalveasutuse otsuse peale või hagi töötleja vastu on olemas, „[i]lma et see piiraks muude halduslike kaitsevahendite või kohtuväliste heastamisvahendite kohaldamist“.
69.

Käesolevas asjas nähtub eelotsusetaotlusest, et RWE Powerile kuuluvate elektrijaamade käitamine oli üles ehitatud katkematule elektrienergia tootmisele. Nimelt on selge, et katkematu elektrienergia tootmise tagamiseks oli RWE Power ette näinud kolme erineva suuruse ja otstarbega punkrid, millest veeti järk-järgult sütt elektrijaamade kateldesse juurde. Täpsemalt hoiti pruunsütt kõigepealt vastava pealmaakaevanduse punkris, mille mahutavus tagas kuue päeva tootmisvõimsuse, ja seejärel veeti see elektrijaama punkritesse, mille mahutavus tagas ühe kuni kahe päeva tootmisvõimsuse. Selle faktilise kirjelduse põhjal, mille tegemiseks on pädev üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus, näib, et nii ladustamis- kui ka transporditoimingute eesmärk oli tagada katkematu elektritootmine ja tootmise suutlikkuse säilitamine. Ent leian, et need toimingud peaksid tõepoolest kuuluma vaidlusaluse maksuvabastuse alla, kuna muidu kaotaks väljend „elektrienergia, mida kasutatakse elektrienergia tootmise suutlikkuse säilitamiseks“, oma mõtte.
33.

Teine küsimus tuleneb asjaolust, et direktiivi 2002/58 artikli 15 lõige 1 lubab liikmesriikidel „võtta seadusandlikke meetmeid, millega piiratakse [artiklis 5] sätestatud õiguste ja kohustuste ulatust“. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused ei puuduta mitte niivõrd riigisiseseid õigusnorme, millega on üle võetud artikli 15 lõige 1, vaid seda, kuidas kohtud neid õigusnorme rakendavad. Kas need kahtlused viivad esimese küsimuse väljapoole direktiivi 2002/58 artikli 15 lõike 1 kohaldamisala? Ma ei arva, et see nii on. Riigisisestes õigusnormides on sätestatud, et luba antakse põhistatud määrusega. Euroopa Kohtu käsutuses oleva teabe kohaselt on lubades märgitud, et seadusest tulenevaid nõudeid on järgitud. Küsimus on selles, kas see põhjendus on piisav, kuna need kohtumäärused on tehtud tüüpvormis, mis ei sisalda isikustatud põhjendusi. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused seotud liidu õiguse tõlgendamisega kohaldatavate riigisiseste õigusnormide ja kohtupraktika kontekstis.
54.

Silmas pidades eespool heaks kiidetud ELTL artikli 102 täiendavat kohaldamist koondumisega seotud kuritarvituste kontrollimiseks, ei ole see kohtupraktika siiski liidu koondumiste kontrolli süsteemi loomisele vaatamata täielikult esemetuks muutunud. Seda kinnitavad nii ühinemismääruse põhjendus 7 (eespool punkt 5), mis näib viitavat nimetatud kohtupraktikale, kui ka asjaolu, et kohtuotsus Continental Can rajaneb omalt poolt lepingus sätestatud konkurentsi võimalikult tõhusal ja lünkadeta kaitsel ühisturul. ( 42 ) Menetlusosaliste poolt palju tsiteeritud napp väide minu ettepaneku joonealuses märkuses kohtuasjas Austria Asphalt, mille kohaselt see kohtuotsus on „muutunud aegunuks“, ( 43 ) puudutas teist eelotsuse küsimust ning seega teist menetluse eset (nimelt ELTL artikli 101 kohaldamist ühisettevõtjatele) ning seda ei saa seetõttu üldistada.
58.

Liikmesriigid võivad näha ette pikemaid puhkeaegu, tingimusel et järgitakse direktiivis ette nähtud miinimumnõudeid. Seega, praktikas võivad liikmesriigid näha ette igapäevased puhkeajad, mis on pikemad kui 11 järjestikust tundi, nagu ka iganädalased puhkeajad, mis on pikemad kui 24 tundi iga seitsmepäevase perioodi kohta, kuid see ei tähenda, et igapäevase puhkeaja õiguse andmata jätmine on seaduslik juhul, kui iganädalane puhkeaeg on Euroopa õigusnormidest soodsam.
19.

Samuti väidavad nad, et ministrite 28. detsembri 2017. aasta dekreet rikub direktiivi 2018/1972 artiklit 13, kuna see on diskrimineeriv ja ebaproportsionaalne ega ole läbipaistev. Esiteks diskrimineerib ministrite 28. detsembri 2017. aasta dekreet suuremaid elektroonilise side teenuste osutajaid, kes viivad tõenäolisemalt läbi rohkem pealtkuulamistoiminguid kui väiksemad samade teenuste osutajad. Samuti diskrimineerib see Itaalia elektroonilise side teenuse osutajaid, sest need, kelle asukoht on teistes liikmesriikides, ei pea pealtkuulamistoimingute kulusid kandma. Teiseks on ministrite 28. detsembri 2017. aasta dekreet vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega, sest see sunnib elektroonilise side osutajatele peale suuri kulusid, mida ei ole võimalik tagasi saada. See võib mõjutada adekvaatset elektroonilise side teenuste osutamist üldiselt ja ohustada iseäranis teatavate elektroonilise side teenuste osutajate majanduslikku jätkusuutlikkust. Vodafone Italia väidab ka, et täieliku hüvituse puudumine võib vähendada elektroonilise side teenuste osutajate pakutavate teenuste kvaliteeti, mis oleks vastuolus üldiste huvidega. Kolmandaks on Wind Tre asunud seisukohale, et menetlus, milles võeti vastu ministrite 28. detsembri 2017. aasta dekreet, ei olnud läbipaistev.
51.

Nii on nimelt ilmne, et isikud, kellel on seos Lätiga, ja isikud, kellel selline seos puudub, ei ole samas olukorras. Teenuste osutamise vabaduse ja kapitali vaba liikumise piirangu olemasolu kontrollimiseks ei saa see aga olla oluline. Kui seose puudumist asjaomase liikmesriigiga loetakse asjaolude objektiivse erinevuse jaoks sellisena piisavaks, et eitada diskrimineerimise olemasolu, siis õõnestatakse de facto neid põhivabadusi. Need põhivabadused peavad nimelt just võimaldama kasutada piiriüleseid teenuseid ja kapitali liikumist teistesse liikmesriikidesse ja kolmandatesse riikidesse. Seetõttu keelavad need – eeldusel, et need on õigustatud – piiranguid, mis põhinevad teatava liikmesriigiga seose puudumisel.
36.

Teen seega ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et määrust nr 2019/943 ning eelkõige selle artikli 1 punkte b ja c ja artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et elektriturukorraldaja suhtes kohaldatakse nimetatud vaba konkurentsi põhimõtteid.
52.

Tõden, et eelotsusetaotlusest ilmneb, et apellatsiooniastmes pädeva ametiasutuse initsiatiivil kohaldatud esialgse õiguskaitse eesmärk on peamiselt vältida seda, et üleandmise tähtaeg lõpeb enne, kui apellatsioonkaebus on läbi vaadatud. Need meetmed võetakse seega ainult selle asutuse huvides.
49.

Märgin selle kohta, et õiguslikus plaanis nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et liidu seadusandja – kaugel kavatsusest ühtlustada ulatuslikult riiklikud rohelise energia tootmise toetuskavad – lähtus esiteks tõdemusest, et liikmesriigid rakendavad erinevaid toetuskavasid, ning teiseks põhimõttest, et oluline on kindlustada nende kavade nõuetekohane toimimine, et säiliks investorite usaldus ja võimaldada neil riikidel töötada välja tõhusad riigisisesed meetmed kohustuslike riiklike üldeesmärkide saavutamiseks, mis on neile direktiiviga määratud. ( 22 ) Minu arvates saab samast loogikast lähtuda ka kõnealuse direktiivi artikli 16 lõike 2 punkti c rakendamise puhul. Seega tuleb asuda seisukohale, et liikmesriikidel on ulatuslik kaalutlusruum taastuvaid energiaallikaid kasutavatele elektrijaamadele eelisjuurdepääsu andmisel.
25.

Pädevad esimese astme kohtud tühistasid 21. novembril 2019 ning 1. ja 16. septembril 2020 need otsused. Need kohtud nimelt tuvastasid, et kuna N.Z. ja S.S. ei ole koos kaebustega üleandmisotsuse peale esitanud selle otsuse täitmise peatamise taotlust või on selle tagasi võtnud, on üleandmise tähtaeg lõppenud ja rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamise eest vastutavaks on niisiis muutunud Madalmaade Kuningriik. S.S-i puhul tühistati üleandmisotsus põhjustel, millest eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et need ei ole eelotsuse küsimuse analüüsimiseks vajalikud. Ta arvab siiski, et otsuse tegemiseks apellatsioonkaebuse kohta peab ta tegema kindlaks, kas üleandmise tähtaeg on lõppenud ja kas Madalmaade Kuningriik on muutunud rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamise eest vastutavaks, nagu väidab S.S. Seetõttu, et Madalmaade Kuningriik on muutunud rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamise eest vastutavaks, kohustasid esimese astme kohtud S.S-i ja N.Z-i puhul Staatssecretarist ka tegema uusi otsuseid nende taotluste kohta.
69.

Just käesoleval juhul võib väita, et vald ei tegutse samadel õiguslikel tingimustel teiste eraõiguslike ettevõtjatega, isegi kui ta on lõppkokkuvõttes – nagu näha – sõlminud eraõigusliku lepingu asjaomase elanikuga. Esialgu toetab projekti valdade koostöö, kes on sõlminud vastava toetuslepingu Euroopa vahenditest rahastatud vojevoodkonnaga, et projekti üleüldse rahastada. Seejärel piirdub valla tegevus taastuvenergiasüsteemide arendamise edendamise korraldamisega, mis on tarbijale (elanikule) tasuta. Seejärel teostab projekti küll eraõiguslik isik, kes valiti aga avaliku õiguse kohaselt (riigihankeid käsitlevate õigusnormide alusel). Üldise sisulise hinnangu põhjal võib seega öelda, et vald ei teostanud oma tegevust võrdsetel õiguslikel tingimustel eraõiguslike ettevõtjatega, isegi kui asjaomase elanikuga oli sõlmitud eraõiguslik leping.
54.

Sellega seoses tuleb märkida, et kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et loobumisavalduse saanud kohtu teavitamiskohustuse puudumine läheks vastuollu Bulgaaria seadusandja ja liikmesriigi kohtupraktika käsitusega, mille kohaselt on kõik pärandi vastuvõtmise või pärandist loobumise avaldused koondatud samasse kohta ja ühte kohturegistrisse, kus saab teha vastavaid otsinguid, tuleb tõdeda, et tegemist on Bulgaaria riigisisese õigusprobleemiga. Olgu meenutatud, et määruse nr 650/2012 sätete täieliku soovitava toime peavad tagama Bulgaaria kohtud, sealhulgas eelotsusetaotluse esitanud kohus. Teisisõnu, kui – nagu ma juba näitasin – see määrus ei näe ette loobumisavalduse saanud kohtu teavitamiskohustust, ei saa Bulgaaria õigusnormid sisaldada sätteid, mis lähevad seadusandja selle valikuga vastuollu.
65.

Sellega seoses võib Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt olla asjakohane küsimus, kas hüvitise suurus on kindlaks määratud kriteeriumide põhjal, mis tagavad, et see on teenuse osutaja kulude katmiseks piisav. ( 26 ) Samuti võivad olla asjakohased tulu suurus ja muud asjaolud, näiteks klientide hulk. ( 27 ) Ent pelk asjaolu, et iga teenus eraldi võetuna ei ole tasustatud sellega kaasnevatele kuludele vastaval tasemel, ei ole piisav tõendamaks, et tegevus tervikuna ei ole tasustatav vastavalt kriteeriumidele, mis tagavad teenuse osutaja tegevuskulude katmise. ( 28 ) Euroopa Kohus eitas siiski majandustegevust eelkõige põhjusel, et kõnealuste teenuste saajate tasutud osamaksed katavad vaid tühise osa teenuse osutajate kõigist tegevuskuludest. ( 29 )
168.

Seoses sellega tuleb vaidlustatud otsuse asjakohaste põhjenduste, eriti põhjenduse 18 ulatuse paremaks mõistmiseks tugineda SMAKi arvamusele 2., 4. ja 5. kasutusala kohta. Neist arvamustest ilmneb, et käesoleval juhul tuvastas SMAK järgmist: „Taotlejad on alternatiive põhjalikult hinnanud, eriti tehnilise teostatavuse aspektist. […] Arvestades, kui suur on selle kasutusala ulatus, mille autoriseerimist taotletakse, ei saa SMAK siiski välistada, et tegelikult on olemas piiratud hulgal kasutusviise, kus asendamine on juba võimalik või saab peatselt võimalikuks. Nimelt ei ole SMAKile selge, millal konkreetsete kasutusviiside alternatiivid võimalikuks saavad. Ideaaljuhul oleks SMAKile esitatud ammendav loetelu kõigist [kõnealuse] kasutusala alla kuuluvatest kasutusviisidest/osadest, et hinnata alternatiivide tegelikku teostatavust/teostamatust ja tagada, et kui asendamine on juba võimalik, siis seda ka tehtaks. SMAK tunnistab siiski, et seda on nii suure ulatusega ja seega nii palju tooteid [hõlmavate] autoriseeringutaotluste puhul raske teha. Taotlejad esitasid loetelu, mis kirjeldas asjaomaseid sektoreid üldiselt, sisaldas vastavate artiklite näiteid ja [analüüsi küsimuse kohta], kas alternatiivseid või mittealternatiivseid tehnoloogiaid, mida kolmandad isikud peavad teostatavaks, saab rakendada või mitte. Kuna kasutusala, mille jaoks autoriseeringut taotletakse, on lai ning see kasutusala hõlmab palju kasutusviise, ei saa seda loetelu ammendavaks pidada. Taotlejate väitel jäävad kasutusviisid, mille puhul asendamine on juba võimalik, nii või teisiti autoriseeringutaotluse alt välja. Siiski ei täpsusta taotlejad neid kasutusviise ega nendega seotud tehnilisi nõudeid. SMAKi hinnangul ei ole taotlejate lähenemine selle küsimuse lahendamisele päris kohane ning ta rõhutab vajadust, et taotlejad tõendaksid konkreetsemalt, et seal, kus asendamine on tegelikult võimalik, on seda ka tehtud. Seda oleks võinud teha, hinnates alternatiive kasutusalade kaupa täpsemalt ja konkreetsemalt. Üldiselt peaksid taotlejad selgitama, millised tehnilised kasutusviisid kuuluvad taotletud kasutusalasse ja millised mitte. Olemasoleva teabe põhjal nõustub SMAK siiski taotlejate järeldusega, et kokkuvõttes ei paista kroomtrioksiidil [konkreetse kasutusala kontekstis] tehniliselt teostatavaid alternatiive olevat enne sulgemiskuupäeva. Eespool kirjeldatud kahtlusi võtab SMAK arvesse soovituses läbivaatamistähtaja ning läbivaatamisaruande tingimuse kohta.“ ( 51 )
71.

Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK) artikliga 12 ja artikli 24 lõikega 1, tõlgendatuna Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 6 arvestades, ei ole vastuolus see, kui tagaotsitavat, kelle üleandmine vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks on lõpliku otsusega lubatud, kuid edasi lükatud, „et teda saaks vahistamismäärust täitvas liikmesriigis anda kohtu alla teo eest, millele ei ole osutatud Euroopa vahistamismääruses“, võib Euroopa vahistamismääruse täitmiseks kriminaalmenetluse kestuse ajaks vahi all pidada, tingimusel et vabaduspiirangu kestus ei ületa seda aega, mis kuluks tal selleks vahistamismääruse teinud liikmesriigis. 2. Otsus lükata tagaotsitava üleandmine edasi raamotsuse 2002/584 (muudetud raamotsusega 2009/299) artikli 24 lõike 1 alusel koostoimes artikli 6 lõikega 2 ja põhjendusega 8 on Euroopa vahistamismääruse „täitmise“ meede ja seega peab selle võtma „vahistamismäärust täitev õigusasutus“. Kui on rikutud raamotsuse artikli 24 lõiget 1 koostoimes artikli 6 lõikega 2, mille kohaselt peab otsuse tagaotsitava üleandmise edasilükkamise kohta tegema vahistamismäärust täitev õigusasutus, siis tuleb asjaomane isik vabastada, ilma et see piiraks sellise asutuse võimalust parandada see viga muu hulgas riigisisese õiguse asjakohaste normide kooskõlalise tõlgendamise teel või riigisiseses õiguses sätestatud õigusliku aluse olemasolu rakendamisega, mis õigustab tema vahi all pidamist muudel põhjustel. 3. Raamotsuse 2002/584 (muudetud raamotsusega 2009/299) artikli 24 lõikega 1, tõlgendatuna põhiõiguste harta artikleid 47 ja 48 arvestades, ei ole põhimõtteliselt vastuolus olukord, kus tagaotsitava üleandmine lükatakse vahistamismäärust täitvas liikmesriigis kriminaalmenetluse läbiviimise eesmärgil edasi põhjusel, et tagaotsitav ei soovi loobuda oma õigusest osaleda selles kriminaalmenetluses. Raamotsuse artikli 24 kohase kaalutlusõiguse teostamisel peab täitev õigusasutus siiski kaaluma, kas tagaotsitava põhiliste menetlustagatiste kasutamise piiramine on õigustatud, arvestades vahistamismääruse teinud ja vahistamismäärust täitva liikmesriigi võimalikke erinevaid õigustatud huve.
Keywords

Summary



Keywords

Euroopa ühenduste privileegid ja immuniteedid – Taotlus anda luba institutsiooni valduses oleva vara arestimiseks – Euroopa Kohtult loa taotlemise vajadus – Loa andmata jätmine – Õigusvastane ja ebaproportsionaalne sekkumine inimõigustesse – Puudumine

(Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokoll, artikkel 1)

Summary

Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolli artikli 1, mille kohaselt ei kehti ühenduste omandi ja vara suhtes Euroopa Kohtu loata ükski haldus- ega õiguslik piirang, eesmärk on vältida takistusi ühenduste tõrgeteta toimimisele ja iseseisvusele. See tõlgendus on kooskõlas üldtunnustatud rahvusvahelise õiguse põhimõtetega riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide immuniteetide valdkonnas.

Eeltoodust tuleneb, et sunnimeetme, nagu seda on vara arestimine, rakendamist mitte lubavat Euroopa Kohtu otsust, mis on vastu võetud kooskõlas selle tõlgendusega, ei saa käsitleda õigusvastase ja ebaproportsionaalse sekkumisena inimõigustesse, mida kaitsevad mitmed rahvusvahelised lepingud, ega täpsemalt sekkumisena õigusesse omandi puutumatusele või õigusesse kohtulikule kaitsele, mis on osa õigusest õiglasele kohtumenetlusele.

(vt punktid 10, 12–13)
160

Seoses sellega olgu meenutatud, et eespool viidatud arvamuses 1/94, mis on antud just GATS-i sõlmimise kohta, mida asjaomaste lepingutega tahetakse muuta, leidis Euroopa Kohus, et EÜ asutamislepingu artikkel 113 (muudetuna EÜ artikkel 133) ei laiene rahvusvahelistele transpordilepingutele, ja täpsustas, et see oli nii sõltumata asjaolust, et need lepingud käsitlevad selliseid ohutuseeskirju, nagu olid arutusel kohtuasjas 22/70: komisjon vs. nõukogu, milles 31. märtsil 1971 on tehtud niinimetatud AETR-i kohtuotsus (EKL 1971, lk 263), või et need on nii nagu GATS sisult kaubanduslepingud (vt eespool viidatud arvamus 1/94, punktid 48–53; vt selle kohta ka eespool viidatud arvamus 2/92, punkt 27).