Erijuhtumil, mil mitu huvitatud isikut on esitanud sama sõnastusega kaebused, ei saa ametisse nimetavale asutusele ette heita, kui ta vastab neile ühtsel viisil. Niisugusel toimimine on, vastupidi, kooskõlas hea halduse põhimõttega ja tagab kaebajate võrdse kohtlemise.

Kui pädev ametisse nimetav asutus asub pärast kaebuse läbivaatamist seisukohale, et kaebusega vaidlustatud alusmeetme põhistus on ühtaegu nii põhjendatud kui ka piisav, et anda vastused kaebuses esitatud nõuetele, siis ei ole tal põhjust jätta seda põhistust kõrvale ja asendada seda uuega. Sellisel juhul võib ta seega jätta kaebuse rahuldamata, esitades rahuldamata jätmise otsuses samad põhjendused, mis sisalduvad esialgses otsuses, ilma et talle saaks ette heita põhjendamiskohustuse või hea halduse põhimõtte rikkumist.

Personalieeskirjade artikli 83 lõikes 2 sätestatud reeglit, mille kohaselt ametnikud maksavad kolmandiku oma pensioniskeemi rahastamisest, tuleb tõlgendada, arvestades personalieeskirjade artikli 83a lõikeid 1, 3 ja 4, mis kohustavad tagama selle skeemi tasakaalu ja kontrollima nimetatud tasakaalu, tuginedes iga viie aasta järel – personalieeskirjade artikli 83a rakendussätted ette nägeva XII lisa kohaselt – korraldatavale kindlustusmatemaatilisele hindamisele, mida ajakohastatakse igal aastal. Neil asjaoludel on pensioniskeem personalieeskirjade XII lisas sätestatud kindlustusmatemaatilises mõttes tasakaalus siis, kui töötavate ametnike iga‑aastase kindlustusmakse määr võimaldab rahastada kolmandikku nende ametnike poolt vastaval aastal omandatud tulevaste pensioniõiguste summast. Seadusandja valitud kindlustusmatemaatiline lähenemine rajaneb seega pensioniskeemi rahastamisel pikas perspektiivis. Seadusandja võttis sealjuures arvesse terve rea kindlustusmatemaatilisi hüpoteese.

Sellest järeldub, et ametnike pensionikindlustusmakseid, mis moodustavad kolmandiku pensioniskeemi rahastamiseks vajalikust summast, tuleb mõista ülalmainitud kindlustusmatemaatilises vaatevinklis ja pikas perspektiivis, nii et väärtuse kõikumisi ei saa välistada.

Personalieeskirjade artikli 83a lõikest 3 tuleneb samuti, et pensioniskeemi kindlustusmatemaatilise tasakaalu tagab kaks elementi, pensioniiga ja ametnikele kohaldatav skeemi sissemakse määr. Kui pensioniskeemi sissemaksed aitavad tagada skeemi tasakaalu, kuivõrd nendest otseselt rahastatakse vastavat skeemi, siis oodatakse analoogset mõju ka seadusjärgse pensioniea tõstmisest, kuna selle tulemusel nihkuvad režiimist tehtavad väljamaksed hilisemale ajale.

Niisugusest tõdemusest ei piisa siiski järeldamaks, et pensioniea tõstmine peaks otsese kompensatsioonimehhanismina tooma tingimata kaasa ametnike sissemaksete varasema määra vähendamise.

Vastavalt personalieeskirjade XII lisa artiklile 1 tugineb ametnike pensionikindlustusmaksete kindlaksmääramine konkreetselt iga viie aasta järel antavale kindlustusmatemaatilisele hinnangule, mida täiendab iga‑aastane ajakohastamine – mõlemad on ette nähtud personalieeskirjade artikli 83a lõigetes 3 ja 4. Niisugune iga viie aasta järel toimuv kindlustusmatemaatiline hindamine ja selle ajakohastamine rajanevad teataval hulgal personalieeskirjade XII lisas kehtestatud näitajatel.

Esimene näitaja, mida ametnike pensionikindlustusmaksete arvutamisel arvestatakse, on „elanikkonna muudatused”, mida on nimetatud personalieeskirjade XII lisa artikli 1 lõikes 2. Need muudatused tehakse kindlaks pensioniskeemis kindlustatutest moodustuva elanikkonna grupi vaatlusel, nagu see nähtub sama lisa artiklist 9. Vastavalt sellele artiklile tuletatakse elanikkonna muudatused konkreetsemalt elanikkonna struktuurist ja keskmisest pensionieast. Elanikkonna struktuuri tuleb omakorda hinnata, arvestades suremust, oodatavat eluiga, töövõimetuse määra ning nende jaotust elanikkonnas sugude lõikes. Mis puudutab keskmist pensioniiga, siis erineb see seadusjärgsest pensionieast ja selle arvessevõttu saab selgitada asjaoluga, et see näitab paremini pensionidest tekkivat tegelikku koormust kui seadusjärgne pensioniiga.

Teine näitaja, mida arvestatakse ametniku pensionikindlustusmaksete kindlaksmääramisel, kujuneb tema põhipalga arengust kuni „teoreetilise pensionieani“ (personalieeskirjade XII lisa artiklid 4 ja 6). See näitaja tähendab, et hinnatakse teenistuses oleva ametniku tulevast põhipalka, võttes arvesse tema hinnangulist põhipalka pensionile jäämise eas (personalieeskirjade XII lisa artikli 6 lõike 1 esimene lõik). Sellega seoses on oluline rõhutada, et ehkki tuleb arvestada seadusjärgset pensioniiga, siis võetakse arvesse ka niisuguseid elemente nagu võimalus jääda pärast pensioniikka jõudmist teenistusse või võimalust lõpetada täielikult töötamine enne pensioniea saabumist, nagu kaudselt tuleneb ka personalieeskirjade artikli 6 lõikest 4. Sellest järeldub lõpuks, et siin arvessevõetav „teoreetiline pensioniiga“ koosneb mitmest osisest.

Kolmas näitaja, millega tuleb pensionikindlustusmaksete kindlaksmääramisel arvestada, on intressimäärad, mida hinnatakse vastavalt personalieeskirjade XII lisa artiklile 10, ning neljas näitaja on vastavalt sama lisa artiklile 11 ametnike palgaastmestiku iga-aastane muutus, mis vastab personalieeskirjade XI lisas nimetatud konkreetsete näitajate keskmisele 30 aastal.

Seega on selge, et seadusjärgne pensioniiga, mis on sätestatud personalieeskirjade – määrusest nr 1023/2013 tuleneva redaktsiooni – XIII lisa artiklis 22 lähtuvalt iga ametniku vanusest 1. mail 2014, suhestub liidu pensioniskeemi kindlustusmatemaatilise tasakaalu hindamisel ja seega selle pensionikindlustusmakse kindlaksmääramisel, mida ametnikul tuleb sellest süsteemist kolmandiku tasakaalu tagamiseks tasuda, eraldi elemendina mitme näitaja tulevastele väärtustele antud hinnangutega (intressimäär, suremus, palga areng jne).

Ametnike poolt liidu pensioniskeemi tasutavate pensionikindlustusmaksete suurus võib seega muutuda sõltumata seaduslikust pensionieast.

Viimaseks, liidu pensioniskeem toimib solidaarsuspõhimõttel ega ole loodud selliselt, et ametniku saadav pension moodustaks täpse vastusoorituse ametniku poolt skeemi tehtud sissemaksetele. Sellest järeldub, et iga ametniku tasutud pensionikindlustusmaksed ei loo iga makse kohta praegu saadavat individuaalset õigust konkreetsele vastusooritusele pensioni kujul ja võimaliku ülejäägi hüvitamisele.

(vt punktid 45–54, 56 ja 73)

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 29.11.2006, Campoli vs. komisjon, T‑135/05, EU:T:2006:366, punkt 134.

Avaliku Teenistuse Kohus : kohtuotsus, 11.7.2007, Wils vs. parlament, F‑105/05, EU:F:2007:128, punktid 85 ja 86.