ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 211/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Treviso (Itaalia) 20. aprillil 2011 — Kriminaalasi Elena Vermisheva süüdistuses

(Kohtuasi C-187/11)

2011/C 211/21

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Treviso

Põhikohtuasja pool

Elena Vermisheva

Eelotsuse küsimus

Kas lojaalse koostöö ja direktiivide kasuliku mõju põhimõtete seisukohast on direktiivi 2008/115/EÜ (1) artiklid 15 ja 16 takistuseks võimalusele karistada liikmesriigis ebaseaduslikult viibivat kolmanda riigi kodanikku kuni nelja-aastase vangistusega juhtudel, kui ta ei täida questore esimest korraldust, ja kuni viieaastase vangistusega, kui ta ei täida järgnevaid korraldusi (sellega kaasneb kriminaalpolitsei kohustus isik rikkumisel kinni pidada) pelgalt seetõttu, et ta ei tee väljasaatmismenetluses koostööd ja konkreetsemalt seetõttu, et ta ei ole lihtsalt järginud haldusasutuse antud väljasaatmiskorraldust?

(1) ELT L 348, lk 98.
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/17

Euroopa Komisjoni 30. mail 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 22. märtsi 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-369/07: Läti Vabariik versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-267/11 P)

2011/C 226/32

Kohtumenetluse keel: läti

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: E. White ja I. Rubene)

Teised menetlusosalised: Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Slovaki Vabariik, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Apellandi nõuded

— tühistada käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olev kohtuotsus;

— mõista kohtukulud välja Läti Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Kassatsioonkaebuse ainus väide põhineb direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 lõikes 3 kehtestatud kolmekuulise tähtaja ületamisel. (1)

Komisjon leiab, et Üldkohus liitis oma analüüsis artikli 9 lõike 3 esimese ja teise lause ning seetõttu ei ole see tõlgendus kooskõlas selles lõikes seatud eesmärkidega.

Direktiivi artikli 9 lõike 3 selline tõlgendus on vastuolus Üldkohtu enda tõlgendusega ühes teises kohtuasjas, milles kohus leidis õigesti, et artikli 9 lõike 3 teine lause on eraldiseisev õiguslik alus.

Direktiivi artikli 9 lõike 3 tõlgenduses põhineb komisjon selle sätte sõnastusele, mis samuti vastab täielikult selle sätte eesmärgile. Seega, kui komisjon lükkab liikmesriigi esitatud siseriikliku saastekvootide eraldamise kava tagasi, peab liikmesriik seda kava muutma, võttes arvesse komisjoni etteheiteid ja ta ei või seda kava rakendada enne, kui komisjon on muudatused heaks kiitnud. Selle heaks kiitva otsuse tegemisele ei ole tähtaega kehtestatud.

Komisjon rõhutab, et vaidlustatud otsus puudutas siseriikliku saastekvootide eraldamise kavasse tehtud muudatusi, mitte aga teavitatud siseriikliku saastekvootide eraldamise kava ennast.

Kuna aga Üldkohus ei leidnud, et direktiivi artikli 9 lõike 3 teine lause kehtestab eraldiseisva menetluse, oli ta kohustatud käsitlema teavitatud muudatusi kui uuest siseriiklikust saastekvootide eraldamise kavast teavitamist ning seetõttu kohaldama ekslikult kolmekuulist tähtaega.

(1) ELT L 275, lk 32.
2)

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 artiklis 7 sätestatud õigus saada hüvitist kujutab endast nõuet, mis ei ole seotud kahju hüvitamisega Montréali konventsiooni artikli 29 teise lause tähenduses, kui see ületab lennureisijale lennu pikaajalisest hilinemisest tulenenud kahju? Kas see välistab täielikult õiguse saada hüvitist või on lennu hilinemise korral õigus saada hüvitist ainult tegelikult tekkinud kahju ulatuses?
2)

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis: Kas EÜ artiklit 81 (nüüd ELTL artikkel 101) tuleb tõlgendada nii, et punktis 1 lähemalt kirjeldatud eraõigusliku isiku tegevust tehniliste standardite kehtestamisel ja toodete sertifitseerimisel nende standardite alusel tuleb käsitleda „majandustegevusena”, kui isikut valitsetakse ettevõtja abil? Kui vastus eelnevale küsimuse osale on jaatav, siis: Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et ettevõtjate ühenduse poolt tehniliste standardite kehtestamine ja nende standardite alusel sertifitseerimine võib liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutada, kui teises liikmesriigis õiguspäraselt toodetud ja turustatud toodet ei saa või saab vaid suurte raskustega impordiliikmesriigis turustada, kuna see ei vasta tehnilise standardi nõuetele ja turustamine on peaaegu võimatu ilma sellise sertifikaadita tehniliste standardite olulise kasutamise ja siseriikliku seadusandja sätete kohta, millest tulenevalt ettevõtjate ühenduse sertifikaat põhineb seadusest tulenevatel nõuetel, ja kui siseriikliku seadusandja poolt vahetult jõustatud tehnilisi standardeid ei saa rakendada kaupade vaba liikumise põhimõtte rikkumise tõttu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado contencioso numero 1 de Oviedo (Hispaania) 27. aprillil 2011 — Susana Natividad Martínez Álvarez versus Consejería de Presidencia, Justicia e Igualdad de Principado de Asturias

(Kohtuasi C-194/11)

2011/C 226/19

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado contencioso numero 1 de Oviedo

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Susana Natividad Martínez Álvarez

Vastustaja: Consejería de Presidencia, Justicia e Igualdad de Principado de Asturias

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (1) artikli 7 lõiget 1 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik õigusnorm (nagu 1. juuli 1985. aasta Ley Orgánica del Poder Judicial 6/1985 artikkel 502.4), mis sätestab, et juhul kui ajutine töövõimetus tekib juba alanud puhkuse ajal, võib puhkust lugeda katkestatuks vaid juhul, kui inimene viibib nimetatud töövõimetuse tõttu haiglas, ning ei tule arvesse muud ajutise töövõimetuse juhud, mille korral ei ole õigust puhkust hiljem välja võtta?

(1) ELT L 229, lk 9.
3)

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas niisuguseid õigusnorme, nagu on kehtestatud direktiivi 83/181/EMÜ artikli 82 lõike 1 punktis a ja direktiivi 2009/132/EÜ artikli 84 lõike 1 punktis a, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil piirata kütuse impordikäibemaksust vabastamise juhte, sätestades sellise maksuvabastuse kohaldamise üksnes niisugusele kütusele, mis imporditakse Euroopa Liidu tolliterritooriumile maanteemootorsõidukite standardsetes kütusepaakides ja mis on vajalik nende sõidukite tööks?
1)

Kas füüsiline isik, kes on omandanud kaupu (metsa) enda tarbeks ja teostab kaubatarneid vääramatu jõu (näiteks tormi) tekitatud tagajärgede korvamiseks, on direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 9 lõike 1 ja kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (2) artikli 4 lõigete 1 ja 2 tähenduses käibemaksukohustuslane, kes on kohustatud maksma käibemaksu? Teisisõnu, kas selline kaubatarne on kõnealuste Euroopa Liidu õigusnormide tähenduses majandustegevus?
—

Rootsi on kohustatud maksma komisjoni samale eespool nimetatud kontole kindlaksmääratud summana 9 597 eurot iga päeva eest, mil ei ole veel võetud vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas C-185/09 täitmiseks, alates kohtuasjas C-185/09 tehtud otsuse kuulutamise kuupäevast kuni käesolevas asjas tehtava otsuse kuulutamise kuupäevani või kuni kuupäevani, mil võetakse vajalikud meetmed kohtuasjas C-185/09 tehtud otsuse täitmiseks, kui see kuupäev on varasem; ja
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court (Iirimaa) 26. mail 2011 — Peter Sweetman, Iirimaa, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government versus An Bord Pleanala

(Kohtuasi C-258/11)

2011/C 226/29

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Peter Sweetman, Iirimaa, Attorney General, Minister fot the Environment, Heritage and Local Government

Vastustajad: An Bord Pleanala

Eelotsuse küsimused

1) Milliste õiguslike kriteeriumide alusel peab pädev asutus otsustama, kas on tõenäoline, et elupaikade direktiivi (1) artikli 6 lõike 3 esemeks olev kava või projekti „avaldab asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju”?

2) Kas ettevaatusprintsiibi rakendamise tulemusel tuleb keelduda sellisele kavale ega projektile loa andmisest juhul, kui selle tagajärjel tekib püsiv taastumatu kahju asjaomasele elupaigale või selle osale?

3) Kas ja milline seos esineb artikli 6 lõike 4 ja artikli 6 lõike 3 alusel tehtava sellise otsuse vahel, mille kohaselt kava või projekt ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju?

(1) Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102).
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/11

10. mail 2011 esitatud hagi — Euroopa komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-216/11)

2011/C 226/22

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa komisjon (esindajad: W. Mölls ja O. Beynet)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik kasutas isikute poolt teises liikmesriigis toodetud tubakatoodete valdamise hindamiseks üksnes kvantitatiivset kriteeriumit, kohaldas seda kriteeriumit sõiduautode (ja mitte inimeste) suhtes, ning üldiselt kõigi tubakatoodete suhtes, mis takistab isikutel puhtalt ja lihtsalt teisest liikmesriigist pärit tubakatoodete importimist, kuna kogus ületab kaks kilogrammi sõiduauto kohta, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud talle nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivist 92/12/EMÜ (1) ja eelkõige selle artiklitest 8 ja 9 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 34 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Esiteks heidab komisjon kostjale ette, et too kasutas rikkumise olemasolu kindlaks määramiseks üksnes kvalitatiivset kriteeriumit ning et eespool viidatud direktiivi 92/12 artikli 9 lõikes 2 (ja direktiivi 2008/118 (2) artikli 32 lõikes 3) mainitud tasemed on üksnes indikatiivset ja need ei saa mingil juhul kujutada endast ainsat elementi, mida peab arvesse võtma selleks, et kindlaks määrata, kas tubakatooteid vallatakse tegelikult kaubanduslikel eesmärkidel või nende isikute, kes seda transpordivad, isiklikuks tarbeks.

Lisaks märgib komisjon, et üldise maksuseadustiku artiklites 575 G ja H sätestatud 1 ja 2 kilogrammised määrad kehtivad kõigile vallatavatele tubakatoodetele (sigaretid, tubakas, sigarid jne) samas kui direktiividega kehtestatud miinimummäärad on indikatiivsed ja kumulatiivsed ja on sätestatud iga tubakatoodete liigis suhtes eraldi.

Hageja märgib samuti, et Prantsuse õigusnormid kehtestavad piirmäärad auto kohta ja mitte isiku kohta, mis toob kaasa selle, et ühes sõidukis transporditavad kogused liidetakse puhtalt ja lihtsalt olenemata sellest kui palju inimesi autos on.

Teiseks tugineb hageja ELTL artikli 34 rikkumisele, kuna siseriiklikud õigusnormid takistavad teisest liikmesriigist Prantsusmaale teatud koguste tubakatoodete importimist, isegi kui neid kohuseid vallatakse asjaomase isiku isiklikuks tarbeks. Seega kujutavad need endast „koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meetmeid”, mille eesmärk või toime seisneb teistest liikmesriikidest pärit kaupade ebasoodsamas kohtlemises.

Kolmandaks lükkab komisjon tagasi kostja poolt esitatud põhjendused, mis käsitlevad eelkõige Euroopa tasandil maksude ühtlustamise puudumist ning vajadust tagada rahvatervise kaitse eesmärk tugevdades võitlust tubakasõltuvuse vastu.

(1) Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiv 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustavate toodete üldise korralduse ja nende valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179).

(2) Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (ELT 2009, L 9, lk 12).
—

tuvastada, et kuna Iirimaa ei võtnud vajalikke meetmeid selleks, et täita Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas C-66/06: komisjon vs. Iirimaa, on ta rikkunud ELTL artiklist 260 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/16

Eelotsusetaotlus, mille on 25. mail 2011 esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) — Regina, taotluse alusel, mille esitasid David Edwards ja Lilian Pallikaropoulos, versus Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Kohtuasi C-260/11)

2011/C 226/30

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos

Vastustaja: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Eelotsuse küsimused

1) Kuidas peaks siseriiklik kohus lahendama küsimuse, mis puudutab kohtukulude väljamõistmist üldsuse liikmelt, kelle keskkonnaalane kaebus jäeti rahuldamata, võttes arvesse nõudeid, mis tulenevad Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 4, mis on rakendatud direktiivi 85/337/EMÜ (1) artikliga 10a ja direktiivi 96/61/EMÜ (2) artikliga 15a (edaspidi „direktiivid”)?

2) Kas küsimuse üle, kas kohtumenetlus on „üle jõu käivalt kulukas” Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 4 tähenduses, mis on rakendatud direktiividega, tuleks otsustada objektiivsel alusel (arvestades näiteks üldsuse „tavalise” liikme võimalust võimalikke kohtukulusid tasuda) või tuleks selle üle otsustada subjektiivsel alusel (arvestades konkreetse kaebuse esitaja vahendeid) või tuleks neid kahte alust omavahel kuidagi kombineerida?

3) Või kas see on puhtalt liikmesriigi siseriikliku õiguse küsimus, millega kaasneb üksnes liikmesriigi kohustus saavutada direktiivides sätestatud tulemus, nimelt et asjaomane menetlus ei oleks „üle jõu käivalt kulukas”?

4) Kas kohtumenetluse „üle jõu käivalt kulukuse” üle otsustamisel on asjakohane see, et kaebuse esitaja ei loobunud sellega seoses menetluse algatamisest ega jätkamisest?

5) Kas neid küsimusi on lubatud lahendada i) apellatsioonimenetluse või ii) kassatsioonimenetluse staadiumis teistmoodi kui esimeses kohtuastmes?

(1) Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiiv 85/337/EMÜ (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248).

(2) Nõukogu 24. septembri 1996. aasta direktiiv 96/61/EÜ (EÜT L 257, lk 26; ELT eriväljaanne 15/03, lk 80).
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/12

19. mail 2011 esitatud hagi — Prantsuse Vabariik versus Euroopa Parlament

(Kohtuasi C-237/11)

2011/C 226/24

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Prantsuse Vabariik (esindajad: E. Belliard, G. de Bergues ja A. Adam)

Kostja: Euroopa Parlament

Hageja nõuded

— tühistada Euroopa Parlamendi 9. märtsi 2011. aasta otsus, mis puudutab Euroopa Parlamendi 2012. aasta osaistungjärkude ajakava;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks ühe väite, mille kohaselt on esiteks rikutud EL lepingule ja ELT lepingule lisatud protokolli nr 6 Euroopa Liidu institutsioonide ning teatud organite, asutuste ja talituste asukoha kohta ja Euratomi asutamislepingule lisatud protokolli nr 3 Euroopa Liidu institutsioonide ning teatud organite, asutuste ja talituste asukoha kohta ning teiseks on eiratud Euroopa Kohtu 1. oktoobri 1997. aasta otsust kohtuasjas C-345/95: Prantsusmaa vs. parlament (EKL 1997, lk I-5235).

Prantsuse valitsus on seisukohal, et nähes ette, et kaks 12 igakuisest täisistungjärgust, mis peavad igal aastal toimuma Strasbourgis, vähendatakse neljalt päevalt kahele ning need toimuvad 2012. aastal oktoobri samal nädalal, soovis Euroopa Parlament kõrvale kalduda reeglist, mille kohaselt peetakse 12 igakuist täisistungjärku, sealhulgas eelarveistungjärk, Strasbourgis. Vaidlustatud otsuse tulemusel kaotatakse tegelikult üks 12 igakuisest täisistungjärgust, mis peavad toimuma igal aastal Strasbourgis. Seega on selle ainus eesmärk vähendada Euroopa Parlamendi liikmete viibimise aega Euroopa Parlamendi asukohas, ilma et seda põhjendaksid selle institutsiooni sisemise töökorralduse nõuded.
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/18

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Ireland (Iirimaa) 6. juunil 2011 — MM versus Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

(Kohtuasi C-277/11)

2011/C 226/34

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Ireland

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: MM

Vastustajad: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

Eelotsuse küsimus

Kui taotleja esitab pärast pagulasseisundi andmatajätmist täiendava kaitse taotluse ja see taotlus kavatsetakse tagasi lükata, siis kas liikmesriigile nõukogu direktiivi 2004/83/EÜ (1) artikli 4 lõikega 1 kehtestatud nõue teha taotlejaga koostööd näeb ette, et kõnealuse liikmesriigi ametiasutused peavad taotlejale esitama taotluse hindamise tulemused enne lõpliku otsuse tegemist, et ta saaks esitada oma märkused kavandatava otsuse nende aspektide kohta, mille tõttu taotlus võidakse tagasi lükata?

(1) ELT L 304, lk 2: ELT eriväljaanne 19/07, lk 96.
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/13

19. mail 2011 esitatud hagi — Prantsuse Vabariik versus Euroopa Parlament

(Kohtuasi C-238/11)

2011/C 226/25

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Prantsuse Vabariik (esindajad: E. Belliard, G. de Bergues ja A. Adam)

Kostja: Euroopa Parlament

Hageja nõuded

— tühistada Euroopa Parlamendi 9. märtsi 2011. aasta otsus, mis puudutab Euroopa Parlamendi 2013. aasta osaistungjärkude ajakava;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks ühe väite, mille kohaselt on esiteks rikutud EL lepingule ja ELT lepingule lisatud protokolli nr 6 Euroopa Liidu institutsioonide ning teatud organite, asutuste ja talituste asukoha kohta ja Euratomi asutamislepingule lisatud protokolli nr 3 Euroopa Liidu institutsioonide ning teatud organite, asutuste ja talituste asukoha kohta ning teiseks on eiratud Euroopa Kohtu 1. oktoobri 1997. aasta otsust kohtuasjas C-345/95: Prantsusmaa vs. parlament (EKL 1997, lk I-5235).

Prantsuse valitsus on seisukohal, et nähes ette, et kaks 12 igakuisest täisistungjärgust, mis peavad igal aastal toimuma Strasbourgis, vähendatakse neljalt päevalt kahele ning need toimuvad 2013. aastal oktoobri samal nädalal, soovis Euroopa Parlament kõrvale kalduda reeglist, mille kohaselt peetakse 12 igakuist täisistungjärku, sealhulgas eelarveistungjärk, Strasbourgis. Vaidlustatud otsuse tulemusel kaotatakse tegelikult üks 12 igakuisest täisistungjärgust, mis peavad toimuma igal aastal Strasbourgis. Seega on selle ainus eesmärk vähendada Euroopa Parlamendi liikmete viibimise aega Euroopa Parlamendi asukohas, ilma et seda põhjendaksid selle institutsiooni sisemise töökorralduse nõuded.
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Saksamaa) 2. mail 2011 — Georg Köck versus Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

(Kohtuasi C-206/11)

2011/C 226/20

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Georg Köck

Vastustaja: Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ (1), mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse direktiive 84/450/EMÜ, 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning määrust (EÜ) nr 2006/2004 (edaspidi „ebaausate kaubandustavade direktiiv”) (ELT L 149, lk 22), artikli 3 lõikega 1 ja artikli 5 lõikega 5 või selle direktiivi muude sätetega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole lubatud välja kuulutada väljamüüki, kui selleks puudub pädeva haldusasutuse luba, ja seetõttu tuleb see kohtumenetluse korras keelata, ilma et kohus peaks selles menetluses kontrollima, kas selline kaubandustava on eksitav, agressiivne või muul viisil ebaaus?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT L 149, lk 22).
Esimene väide: ELTL artiklite 107, 108 ja 296 rikkumine seeläbi, et Üldkohus leidis vääralt ja ilma piisava põhjenduseta, et maksed Fonds-Omroepreserve’lt (FOR) (Ringhäälingu reservfond) ja erinevate ringhäälinguorganisatsioonide moodustatud reservide ülekandmine NPO-le on uue abi andmise vorm. Üldkohus tõlgendas ja kohaldas valesti mõisteid „riigiabi”, „olemasolev abi” ja „uus abi” ELTL artikli 107 jj mõttes, kui ta leidis, et FOR-i vahendite kättesaadavus ja erinevate ringhäälinguorganisatsioonide moodustatud reservide ülekandmine NPO-le tuleb kvalifitseerida uue abi andmiseks, ning ta ei põhjendanud seda piisavalt.
1.

Kas teatavate lammutamisele kuuluvate ehitiste soetamine koos maatükiga käibemaksukohustuslasest äriühingu poolt, et ehitada vastavale maatükile elamukompleks, on elamukompleksi rajamise ettevalmistustöö ehk selle rajamiseks tehtud investeering, nii et ehitiste soetamisel tasutud käibemaksu saab maha arvata, võttes arvesse seda, mida sätestab 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, oma artiklites 167 ja 168?
2.

Kas direktiivi 2004/38 (1) artikli 31 lõigetest 1 ja 3 tuleneb, et kui liikmesriik on oma siseriiklikus õiguses ette näinud sellise haldusakti kontrollimise menetluse, mis piirab nimetatud direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud õigust, siis on pädev haldusasutus kohustatud haldusakti adressaadi taotlusel seda haldusakti kontrollima ning selle õiguspärasust hindama, võttes arvesse ka Euroopa Liidu Kohtu praktikat liidu õiguse nende sätete tõlgendamise kohta, mis reguleerivad nimetatud õiguse teostamise tingimusi ja piiranguid, selleks et tagada, et kohaldatud õiguse piirang ei ole kontrollimisotsuse tegemise ajal ebaproportsionaalne, juhul kui haldusakt piirangu kohaldamise kohta on sel ajal muutunud lõplikuks?
i)

Kas määruse nr 2042/2003 I lisa B-jao I-alajao punkti M.B.902 alapunkti b alapunkti 4 kohaselt, milles on nähtud ette, et kontrolle läbi viivatel töötajatel peab olema „asjaomaste kohustustega ametikoht”, on juhtiv ametikoht inspektoriks tunnistamise vältimatu eeltingimus selles mõttes, et varasema tegevuse käigus peab isik olema jõudnud kõrgele ametikohale, või tuleb seda määruse nr 2042/2003 sätet ameti otsuse nr 2003/19/RM/28.11.2003 I lisa B-jao A-alajao punkti AMC M.B.102 alapunkti b alapunktist 3 lähtudes tõlgendada nii, et pärast isiku esialgset inspektoriks valimist on vaja anda talle asutuses, mis on pädev kontrollima õhusõidukite lennukõlblikkust, ametikoht, mis annab allkirjaõiguse selle asutuse nimel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 232/19

31. mail 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Tšehhi Vabariik

(Kohtuasi C-269/11)

2011/C 232/31

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: L. Lozano Palacios ja M. Šimerdová)

Kostja: Tšehhi Vabariik

Hageja nõuded

— sedastada, et lubades reisibüroodel käibemaksuseaduse nr 235/2004 artikli 89 alusel kohaldada reisibüroode erikorda reisiteenustele, mida nad osutavad muudele isikutele kui reisijad, on Tšehhi Vabariik rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklitest 306-310 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Tšehhi Vabariigis kohaldatakse nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artiklites 306-310 kehtestatud reisibüroode käibemaksuga maksustamise erikorda mitte üksnes reisibüroode poolt reisijatele osutatavatele teenustele, vaid ka teenustele, mida osutatakse muudele isikutele kui reisijad. Käibemaksuseaduse nr 235/2004 artikli 89 kohaselt kohaldub erikord Tšehhi Vabariigis ka siis, kui reisiteenust osutatakse juriidilisele isikule, kes müüb teenuse edasi teistele reisibüroodele. Komisjoni arvates on see vastuolus nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artiklitega 306-310, mis nõuavad, et reisibüroode erikorda kohaldataks üksnes juhul, kui reisiteenust osutatakse reisijale. Nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 306-310 sõnastus ja nendega taotletav eesmärk toetavad komisjoni seisukohta.