ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artiklit 27 tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik kohus, kes vaatab läbi teisese maksejõuetusmenetluse algatamise taotlust, ei tohi kunagi kontrollida sellise võlgniku maksejõuetust, kelle vastu on teises riigis algatatud tema varaga seotud põhimaksejõuetusmenetlus, või pigem nii, et teatavates olukordades võib siseriiklik kohus võlgniku maksejõuetust kontrollida, seda eeskätt siis, kui põhimenetlus on kaitsemenetlus, milles kohus on leidnud, et võlgnik ei ole maksejõuetu (Prantsuse Sauvegarde-menetlus)?
2.

Kui Euroopa Kohus otsustab, et eespool esitatud küsimustele antud vastuseid arvestades on Helsingin yliopiston apteekki haruapteekide süsteem vastuolus ELTL artikliga 49, siis taotleb Korkein hallinto-oikeus Euroopa Kohtult eelotsust lisaks järgmistes küsimustes: a) kas Helsingin yliopiston apteekki haruapteekide süsteemist tulenevat asutamisvabaduse piirangut saab õigustada Helsingin yliopiston apteekkil olevatest elanikkonna ravimitega varustamise ja farmaatsia eriala õpetamise eriülesannetest tulenevate, ülekaalukal üldisest huvil põhinevate vajadustega, mis on möödapääsmatud ja kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, arvestades asjaolu, et Helsingin yliopiston apteekki haruapteekidele ei ole vastavaid eriülesandeid ette nähtud? b) kas Helsingin yliopiston apteekkile seadusega ette nähtud eespool kirjeldatud eriülesannete põhjal võib seda apteeki pidada ELTL artikli 106 lõikes 2 ette nähtud ettevõtjaks, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine, ja kui see on nii, siis kas see ELTL säte õigustab Helsingin yliopiston apteekki haruapteekide puhul kõrvalekaldumist ELTL artiklist 49 ja Euroopa Kohtu praktikas seatud nõuetest eelnevalt taotletavale haldusloale, arvestades asjaolu, et Helsingin yliopiston apteekki haruapteekidele ei ole vastavaid eriülesandeid ette nähtud?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas „tähtaegselt esitatud” teabenõudega on tegemist juba siis, kui kaitsealuse sordi omanik väidab oma taotluses, et tal on alust eeldada, et töötleja on külvamise eesmärgil töödelnud või kavatseb töödelda saagist saadud seemet, mida on taotluses nimeliselt märgitud põllumajandustootja tootnud kaitsealuse sordi paljundusmaterjali kasutades, või tuleb väidetava aluse olemasolu töötlejale saadetavas teabetaotluses ka tõendada (nt saates töötlejale koopia põllumajandustootja teatisest, mis käsitleb saagist saadud toote kasutamist oma ettevõttes oma külvideks)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 173/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Frosinone (Itaalia) 7. aprillil 2011 — kriminaalasi Patrick Conteh’ süüdistuses

(Kohtuasi C-169/11)

2011/C 173/16

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Frosinone

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Patrick Conteh

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2008/115/EÜ (1) artikleid 15 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad liikmesriigil sätestada, et see, kui riigis ebaseaduslikult viibiv kolmanda riigi kodanik ei tee halduslikus tagasisaatmismenetluses koostööd, toob kaasa kinnipidamisest eraldiseisvate isiku vabaduse võtmisele suunatud meetmete rakendamise (nii nagu need on määratletud siseriiklikes õigusnormides), kui ei ole täidetud direktiivi artiklites 15 ja 16 ette nähtud tingimused ja tagatised ja eeldusel, et isik ei ole järginud pädeva ametiasutuse poolt direktiivi artikli 8 lõike 3 alusel antud väljasaatmiskorraldust?

(1) ELT L 348, lk 98.
2.

Kas klausel 4 ei võimalda ühiskondlikult kasulikku tööd tegevale või avalikes huvides tegutsevale töötajale maksta madalamat tasu kui tähtajatu töölepinguga töötajale, kes täidab samu ametikohustusi ja kelle tööstaaž on sama, ainult seepärast, et tema „töösuhe” sai alguse nagu eespool kirjeldatud, või kujutab see endast objektiivset põhjust, mis õigustab ebasoodsamat kohtlemist tasu osas?
ET Euroopa Liidu Teataja C 173/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundespatentgericht (Saksamaa) 25. veebruaril 2011 — Alfred Strigl versus Deutsches Patent- und Markenamt

(Kohtuasi C-90/11)

2011/C 173/05

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundespatentgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Alfred Strigl

Vastustaja: Deutsches Patent- und Markenamt

Eelotsuse küsimus

Kas kaubamärgi registreerimisest keeldumise põhjusi, mis on sätestatud direktiivi 2008/95/EÜ (1) artikli 3 lõike 1 punktis b ja/või punktis c, tuleb kohaldada ka sõnamärgile, mis koosneb kirjeldavast sõnakombinatsioonist ja mittekirjeldavast tähekombinatsioonist, kui avalikkus tajub tähekombinatsiooni kirjeldavate sõnade akronüümina, kuna see on moodustatud kirjeldavate sõnade algustähtedest, ja seetõttu võib kaubamärki tervikuna mõista kui üksteist vastastikku selgitavate kirjeldavate tähiste või lühendite kombinatsiooni?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (kodifitseeritud versioon) (ELT L 299, lk 25).
—

rahuldada apellatsioonkaebus, milles nõutakse, et tühistataks Üldkohtu 3. veebruari 2011. aasta otsus ja Euroopa Komisjoni 21. oktoobri 2008. aasta seotud otsus ja langetataks, niivõrd, kui see on vajalik ja võimalik, põhimenetluses otse uus sisuline otsus;
ET Euroopa Liidu Teataja C 173/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundespatentgericht (Saksamaa) 25. veebruaril 2011 — Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH versus Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH, teine menetluspool: Deutsches Patent- und Markenamt

(Kohtuasi C-91/11)

2011/C 173/06

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundespatentgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH

Vastustaja: Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH

Teine mentluspool: Deutsches Patent- und Markenamt

Eelotsuse küsimus

Kas kaubamärgi registreerimisest keeldumise põhjusi, mis on sätestatud direktiivi 2008/95/EÜ (1) artikli 3 lõike 1 punktis b ja/või punktis c, tuleb kohaldada ka sõnamärgile, mis koosneb — eraldi võetuna — mittekirjeldavast tähekombinatsioonist ja kirjeldavast sõnakombinatsioonist, kui avalikkus tajub tähekombinatsiooni kirjeldavate sõnade akronüümina, kuna see on moodustatud sõnade algustähtedest, ja seetõttu võib kaubamärki tervikuna mõista kui üksteist vastastikku selgitavate kirjeldavate tähiste või lühendite kombinatsiooni?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (kodifitseeritud versioon) (ELT L 299, lk 25).
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2001. aasta direktiivi 2001/14/EÜ raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõimsuse jaotamise, raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja ohutustunnistuste andmise kohta (2) artiklit 5 koostoimes II lisaga tuleb, võttes arvesse määruse (EÜ) nr 1371/2007 artikli 8 lõiget 2 koostoimes II lisa II osaga, tõlgendada nii, et raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja on kohustatud raudtee-ettevõtjatele diskrimineerimata kättesaadavaks tegema teiste raudtee-ettevõtjate rongide reaalaja-andmed, juhul kui nende rongide puhul on tegemist olulisemate ühendusreisidega määruse (EÜ) nr 1371/2007 II lisa II osa tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 160/12

25. märtsil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-145/11)

2011/C 160/14

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Šimerdová ja A. Marghelis)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik jättis valideerimata kaks veterinaarravimi müügiloa taotlust, vastavalt ravimitele CT—Line 15 % Premix ja CT—Line 15 % Oral Powder direktiivis 2001/82 veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta sätestatud detsentraliseeritud menetluse raames, rikkus ta selle direktiivi artiklitest 32 ja 33 temale tulenevaid kohustusi.

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab käesoleva hagiga, et eespool viidatud direktiiv 2001/82/EÜ ei luba liikmesriigil detsentraliseeritud menetluse raames viia läbi müügiloa taotluse õiguslikku ja teaduslikku hindamist. Valideerimise etapi eesmärk on vastavalt direktiivi artikli 32 lõikele 1 üksnes teha kindlaks, kas esitatud toimik on kõigis liikmesriikides samasugune, kas see on täielik ning kas see sisaldab asjaomaste liikmesriikide loendit. Hageja heidab niisiis kostjale ette, et see jättis müügiload rahuldamata, osutades eelkõige põhjendustele, mis puudutasid selle ravimi koostist ja ravimivormi, selle vastuolu siseriiklikule õigusele ning võimalikku ohtu rahvatervisele.

Komisjon märgib ka, et valideerimise etapis on asjaomasel liikmesriigil, keda müügiluba puudutab, kohustus kiita heaks referentliikmesriigi poolt esitatud hindamisaruanne, välja arvatud kui ta osutab vastavalt direktiivi artiklile 33 võimalikule tõsisele ohule rahvatervisele või loomade tervisele või keskkonnale. Niisiis ei ole Prantsuse ametiasutuses selles sättes ettenähtud menetlust järginud.
1.

Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) II jaotises sätestatud kohaldatava õiguse kindlaksmääramise normid on kohaldatavad niimoodi, et Madalmaade õigusaktid tunnistatakse kohaldatavaks ja sellest tulenevalt on võimalik nõuda Madalmaade sotsiaalkindlustusmakseid sellistel juhtumitel nagu käesolev, kui Hispaanias elav Madalmaade kodakondsusega töötaja töötab Madalmaade tööõigust kohaldades meremehena Madalmaades püsivat tegevuskohta omava tööandja teenistuses ja teeb tööd väljaspool ühenduse territooriumi Hollandi Antillide lipu all sõitvate merelaevade pardal, kuigi üksnes Madalmaade siseriiklikke õigusakte aluseks võttes ei kuulu ta Madalmaade sotsiaalkindlustussüsteemi selle asjaolu tõttu, et ta ei ela Madalmaades?
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 288 koostoimes ühinemisakti artikliga 58 saab Euroopa Kohtu praktikat (11. detsembri 2007. a otsus kohtuasjas C-161/06: Skoma-Lux (EKL 2007, lk I-10841), 4. juuni 2009. a otsus kohtuasjas C-560/07: Balbiino (EKL 2009, lk I-4447) ja 29. oktoobri 2009. a otsus kohtuasjas C-140/08: Rakvere Lihakombinaat (EKL 2009, lk I-10533)) arvesse võttes tõlgendada selliselt, et üksikisikult saab nõuda Euroopa Komisjoni 10. novembri 2003. a määrusest (EÜ) nr 1972/2003 (1) tuleneva kohustuse täitmist ka a) sellest hoolimata, et nimetatud määrus ei olnud 1. mai 2004. a seisuga eesti keeles Euroopa Liidu Teatajas avaldatud b) ning liikmesriigi seadusandja ei korranud määruses sätestatud põllumajandustoote mõistet siseriiklikus õigusaktis, vaid piirdus viitega nimetatud nõuetekohaselt avaldamata määruse artikli 4 lõikele 5, c) kuid üksikisik täitis ühe sellest määrusest tuleneva kohustuse (deklareeris laovaru õige kaubakoodi järgi) ja ta ei ole seda kohustust vaidlustanud d) ja talle määrati liikmesriigi pädeva asutuse poolt maks ajal, mil määrus nr 1972/2003 oli juba eesti keeles Euroopa Liidu Teatajas avaldatud?
1.

Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) II jaotise kohaldatava õiguse kindlaksmääramise normid on kohaldatavad niimoodi, et Madalmaade õigusaktid tunnistatakse kohaldatavaks ja sellest tulenevalt on võimalik nõuda Madalmaade sotsiaalkindlustusmakseid sellistel juhtumitel nagu käesolev, kui Hispaanias elav Madalmaade kodakondsusega töötaja töötab meremehena Madalmaades püsivat tegevuskohta omava tööandja teenistuses ja teeb tööd väljaspool ühenduse territooriumi Madalmaade lipu all sõitvate süvenduslaevade pardal, kuigi üksnes Madalmaade siseriiklikke õigusakte aluseks võttes ei kuulu ta Madalmaade sotsiaalkindlustussüsteemi selle asjaolu tõttu, et ta ei ela Madalmaades?
—

tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik kaotas alles alates 1. augustist 2004 elukohanõude, mis takistas nende Euroopa ja EMP kodanike pensionide indekseerimist, kes elasid väljaspool Belgiaga vastastikuse kokkuleppe sõlminud riiki, ning kuna ta ei kõrvaldanud diskrimineerimist, mille tõttu nad kandsid kahju kogu 1. augustile 2004 eelnenud perioodil tulenevalt sellest, et nad olid ilma jäetud osast pensionist, siis on Belgia Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (1) artiklitest 4 ja 7 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 18 ja artiklist 45, mis määratlevad kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte;
ET Euroopa Liidu Teataja C 160/13

28. märtsil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-150/11)

2011/C 160/16

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: O. Beynet ja A. Marghelis)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Belgia Vabariik nõuab varem teises liikmesriigis registreeritud sõiduki registreerimisele eelnevaks tehnoülevaatuseks lisaks sõiduki registreerimistunnistusele ka vastavustunnistuse esitamist ning kohustab varem teises liikmesriigis registreeritud sõiduki registreerimiseks läbima eelneva tehnoülevaatuse, võtmata sealjuures arvesse mõnes muus liikmesriigis läbitud tehnoülevaatuse tulemusi, on Belgia Kuningriik rikkunud nõukogu 29. aprilli 1999. aasta direktiivist 1999/37/EÜ sõidukite registreerimisdokumentide kohta (1) ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 34 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab oma hagi põhjenduseks kaks väidet, mille kohaselt ei ole Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 34 ja direktiiviga 1999/37/EÜ kooskõlas siseriiklikud õigusnormid, milles nõutakse varem teises liikmesriigis registreeritud sõiduki registreerimiseks vastavustunnistuse esitamist ja teiseks ei võeta arvesse teises liikmesriigis varem läbitud tehnoülevaatuse tulemusi.

Esimeses väites heidab komisjon kostjale ette, et viimane nõuab üldiselt ja süstemaatiliselt varem teises liikmesriigis registreeritud kasutatud sõidukite registreerimiseks eelneva tehnoülevaatuse läbimist, võtmata sealjuures arvesse ülevaatust, mis võib olla teises liikmesriigis juba läbitud. Selline ülevaatus võib takistada mõnel asjast huvitatud isikul importida Belgiasse varem teises liikmesriigis registreeritud sõidukeid ning kujutab endast seega kaupade vaba liikumise takistust, mis on ELTL artikli 34 kohaselt keelatud.

Teises väites märgib komisjon, et siseriiklike õigusnormide kohaselt on Belgia ametiasutuste väljastatud tehnoülevaatuse tõendi puudumise korral registreerimistaotlus vastuvõetav vaid tingimusel, et lisaks teises liikmesriigis väljastatud registreerimistunnistusele esitatakse ka vastavustunnistus. Niisugused õigusnormid on direktiivi 1999/37/EÜ artikliga 4 vastuolus ning muudavad teiste liikmesriikide väljastatud ühtlustatud registreerimistunnistuste tunnustamise põhimõtte sisutühjaks. Sellekohane meede, mida kohaldatakse vahet tegemata Belgias või mõnes muus liikmesriigis registreeritud sõidukitele, puudutab rohkem teisest liikmesriigist pärit kasutatud sõidukeid, kuna enamikes liikmesriikides ei ole sõidukiga kaasas vastavustunnistust.

(1) EÜT L 138, lk 57.
ET Euroopa Liidu Teataja C 160/11

3. märtsil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Tšehhi Vabariik

(Kohtuasi C-109/11)

2011/C 160/11

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: K. Walker ja D. Triantafyllou)

Kostja: Tšehhi Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Tšehhi Vabariik lubas mittemaksukohustuslastel saada käibemaksukontserni liikmeks, siis on Tšehhi Vabariik rikkunud nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artiklitest 9 ja 11 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Tšehhi Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi 2006/112 artikli 9 lõike 1 kohaselt on „maksukohustuslane” iga isik, kes mis tahes paigas teostab iseseisvalt mis tahes majandustegevust, olenemata nimetatud tegevuse eesmärgist või tulemustest. Selle direktiivi artikkel 11 sätestab, et pärast käibemaksukomiteega konsulteerimist võib iga liikmesriik oma territooriumil asuvaid isikuid, kes on õiguslikult iseseisvad, kuid rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu üksteisega tihedalt seotud, käsitada ühe maksukohustuslasena.

Komisjoni arvates on Tsehhi Vabariik rikkunud direktiivi 20067112/EÜ artiklitest 9 ja 11 tulenevaid kohustusi, kuna lubas mittemaksukohustuslasest isikutel saada käibemaksukontserni liikmeks vastavalt direktiivi 2006/112/EÜ artiklile 11.

(1) ELT 2006 L 347, lk 1.
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 168 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et — pärast seda kui maksukohustuslane on kasutanud enda valikuõigust ning lugenud kinnisasja, mis kujutab endast kapitalikaupa, ettevõtte vara hulka kuuluvaks — tuleb eeldada (st kuni ei ole tõendatud vastupidist), et seda kaupa kasutatakse maksukohustuslase maksustatavate tehingute tarbeks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 186/16

Lan Airlines S.A. 28. aprillil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 8. veebruari 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-194/09: Lan Airlines, S.A. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, S.A.

(Kohtuasi C-198/11)

2011/C 186/28

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Lan Airlines S.A. (esindaja: E. Armijo Chávarri)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, S.A

Apellandi nõuded

— Tühistada tervikuna Üldkohtu 8. veebruari 2011. aasta otsus.

— Teha uus sisuline otsus (eelnevalt LAN Airlines, S.A. esitatud vastulause ühenduse kaubamärgi vastu, mille registreerimist taotles Air Nostrum sõnamärgile LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM) või saata asi tagasi Üldkohtusse, et viimane teeks otsuse selles küsimuses.

— Mõista mõlemal juhul kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus tegi vea määruse nr 40/94 (1) artikli 8 lõike 1 punktis b sätestatut (nüüd määrus nr 207/09 (2)) tõlgendades.

Apellatsioonkaebuses märgitakse, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud kohtupraktikat, mille kohaselt segiajamise tõenäosuse üldine hinnang peab põhinema kõnealuste kaubamärkide graafilise, foneetilise või kontseptuaalse sarnasuse osas nende märkide tekitatud tervikmuljele, võttes eelkõige arvesse selle eristavaid ja domineerivaid osasid, kui need üksinda domineerivad kombineeritud kaubamärgi kuva.

Apellandi arvates ei võtnud Üldkohus arvesse juhtumi olulisi asjaolusid (peamiselt valdkonna eripärad, ühenduse kaubamärgitaotluse laad ja asjaomase tarbija taju), kui see analüüsis vaidlusaluse kaubamärgi taotluses sisalduva osa „LAM” tegelikku mõju sellele, kuidas keskmine Hispaania tarbija seda kaubamärki tajub.

Apellandi arvates oleks juhtumi asjaolude nõuetekohane hindamine pidanud viima Üldkohtu selleni, et viimane möönab, et vaidlusaluse kaubamärgi taotlust tajutaks eelkõige ja kõigepealt seoses akronüümiga LAM, ja võrdleb seda kaubamärgitaotlust apellandi kaubamärkidega sellest osast lähtuvalt.

Apellatsioonkaebuse aluseks on see, et kui Üldkohus oleks tunnistanud seda punkti, oleks ta hinnanud LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM kaubamärgitaotluse ja apellandile LAN-ile kuuluvate kaubamärkide segiajamise tõenäosust.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).

(2) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus nr 207/09 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
—

teise võimalusena vähendada vaidlustatud otsuse artiklis 3 määratud trahvi summat ja määrates uueks trahvisummaks 1 000 eurot, ning kolmanda võimalusena, juhul kui määratud trahv ei ole sama, mis on määratud tootjatele, määrata selle summaks 2 905 200 eurot, mis on saadud pärast 10 % ülempiiri käibest vähendamist 40 % võrra kergendavate asjaolude alusel, mõjutamata hiljem Cetarsale uurimises osutatud koostöö alusel kohaldatavat vähendamist, nagu seda Üldkohus on möönnud;
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 16. märtsil 2011 — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd versus Comptroller-General pf Patents

(Kohtuasi C-130/11)

2011/C 179/11

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd

Vastustaja: Comptroller-General pf Patents

Eelotsuse küsimused

1. Määruse (EMÜ) nr 1768/92 (1) [nüüd määrus (EÜ) nr 469/2009 (2)] (edaspidi „määrus 469/2009”) artikli 3 tõlgendamise kohta: kui mõnda toimeainet sisaldavale ravimile on antud müügiluba (A), siis kas artikli 3 punkt d keelab sellele ravimile täiendava kaitse tunnistuse andmist hilisema müügiloa (B) alusel, mis on antud mõne teise, kuid sama toimeainet sisaldava ravimi kohta, kui aluspatendi tagatud kaitse ei hõlma varasema müügiloaga ravimi turuleviimist artikli 4 tähenduses?

2. Kui artikli 3 punkt d ei keela täiendava kaitse tunnistuse andmist, siis kas sellest tuleneb, et määruse 469/2009 artikli 13 lõike 1 kohaselt peab „ühenduse esmane müügiluba” olema selline, mis jääb aluspatendi tagatud kaitse piiresse artikli 4 tähenduses?

3. Kas eespool esitatud küsimustele tuleb vastata teisiti, kui varasem müügiluba on antud mõne konkreetse näidustuse jaoks mõeldud veterinaarravimile ja hilisem müügiluba inimtervishoius kasutatavale ravimile, mis on mõeldud mõne teise näidustuse jaoks?

4. Kas eespool esitatud küsimustele tuleb vastata teisiti, kui hilisema müügiloa saamiseks tuli läbida täielikult direktiivi 2001/83/EÜ artikli 8 lõikes 3 (3) (varem direktiivi 65/65/EMÜ artiklis 4 (4)) ette nähtud kord?

5. Kas eespool esitatud küsimustele tuleb vastata teisiti, kui müügiloaga A hõlmatud ravimit kaitseb patent, mis kuulub täiendava kaitse tunnistuse taotlejast erinevale registreeritud omanikule?

(1) Nõukogu 18. juuni 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta (EÜT L 182, lk 1; ELT eriväljaanne 13/11, lk 200).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT L 152, lk 1).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).

(4) Nõukogu 26. jaanuari 1965. aasta direktiiv 65/65/EMÜ ravimitega seotud ning õigusnormidega kehtestatud sätete ühtlustamise kohta (EÜT 22 lk 369) (Inglise eriväljaanne, I-seeria, peatükk 1965-1967, lk 24).
2.

Kas 27. juuli 1967. aasta dekreedi nr 38, millega reguleeritakse füüsilisest isikuste ettevõtjate sotsiaalmaksuga maksustamist, artikli 3 lõike 1 neljas lõik on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega, eeskätt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 21 tagatud liikumis- ja elamisvabadusega, kuna nimetatud säte ei võimalda isikul, kes elab teises liikmesriigis ja juhib välismaalt äriühingut, mida maksustatakse Belgias, lükata ümber füüsilisest isikust ettevõtjana sotsiaalmaksuga maksustamise eeldust, samas kui äriühingu esindajal, kes elab Belgias ning ei juhi välismaalt niisugust äriühingut, on võimalik see eeldus ümber lükata ja esitada tõendid selle kohta, et ta ei tegutse füüsilisest isikust ettevõtjana kuningliku dekreedi nr 38 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu tähenduses?
1.2.

Üldkohus kohaldas määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b põhjal segiajamise tõenäosust hinnates valesti õigusnorme nii vastulause esitaja standardkirjas oleval kujul registreeritud kaubamärkide „F 1” osas kui ka logo „F 1 Formula 1” osas. Esiteks jättis Üldkohus arvestamata selle asjaoluga, et kaubad ja teenused on identsed või väga sarnased, kuigi ta otsustas, et tähised on sarnased. Teiseks keskendus Üldkohus väljendi „F 1” eristusvõimele sel määral, et jättis kõrvale väljakujunenud kohtupraktikast tulenevad muud asjaolud. Kolmandaks ei hinnanud Üldkohus tähiste sarnasust vastavalt sellele, mil määral need üksteist meenutavad.