ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kui komisjon on määranud trahvi konkurentsieeskirjade rikkumise eest ilma, et ettevõtja oleks ära kuulatud ning ta oleks saanud toimikuga tutvuda, tuleb otsus tühistada, kui ettevõtja on piisavalt tõendanud mitte seda, et kui menetlusnormi rikkumisi ei oleks esinenud, oleks vaidlustatud otsuse sisu olnud teistsugune, vaid et ta oleks saanud end paremini kaitsta, kui menetluses ei oleks esinenud puudusi. Selle hindamiseks tuleb ennast asetada selle haldusmenetluse hetke, mille tulemusel vaidlustatud otsus vastu võeti.

Kui komisjon võtab vastu otsuse, milles peetakse trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks mitut äriühingut, kes moodustasid ühe ettevõtja ELTL artikli 101 tähenduses, võib emaettevõtja vastu vaielda sellele, et tema ei saanud kasu solidaarselt vastutavatest tütarettevõtjast ühe tütarettevõtja trahvi vähendamisest teise otsusega, mis võeti vastu ilma, et teda oleks ära kuulatud ja et ta oleks saanud toimikuga tutvuda. Nimelt saab emaettevõtja neil asjaoludel end paremini kaitsta, arutades küsimust, millised olid komisjonil lasuvad kohustused seoses eri äriühingute osade kindlaksmääramisega summades, mille tasumise eest nad solidaarselt vastutavad, kusjuures haldusmenetluse toimumise ajal ei olnud see küsimus kohtupraktikas lahendatud.

Lisaks juhul, kui emaettevõtjale määratud trahv on suurem trahvist, mis määrati tema tütarettevõtjatele, kuigi tema vastutus on täielikult tuletatud tütarettevõtjate vastutusest, võib ta talle määratava trahvi summa vaidlustada.

(vt punktid 72–74, 76, 80 ja 83)
Ettevõtja kartellikokkuleppes osalemise piisavaks tõendamiseks piisab sellest, kui komisjon tõendab, et asjaomane ettevõtja osales koosolekutel, kus sõlmiti konkurentsivastaseid kokkuleppeid, olemata sellele selgelt vastu. Kui osalemine sellistel koosolekutel on tõendatud, peab see ettevõtja esitama tõendid, et ta osales neil kohtumistel ilma mingisuguse konkurentsivastase tagamõtteta, näidates, et ta oli oma konkurentidele teada andnud, et ta osaleb neil kohtumistel muul eesmärgil kui nemad.

Selleks, et tõendada piisavalt ettevõtja keelatud kokkuleppes osalemist, eeldab koosolekul osalemise korral enda mitteseotuks lugemise nõue selle kohaldamiseks, et komisjon tõendab, et asjaomane ettevõtja osales koosolekutel, mille käigus sõlmiti konkurentsivastaseid kokkuleppeid, olemata sellele selgelt vastu.

Kui ei ole õiguslikult piisavalt tõendatud, et ettevõtja osales vähemalt üheksakuulise ajavahemiku jooksul koosolekutel nii otseselt kui kaudselt, mistõttu teistel kartelliliikmetel ei olnud selles ajavahemikus täpset aimu tema turukäitumisest, ei saa komisjon järelikult asuda seisukohale, et ettevõtja osales selles ajavahemikus konkurentsivastases tegevuses.

(vt punktid 97 ja 295–297)
Mis puudutab ELTL artikli 101 rikkumise korral määratud trahvide arvutamist, siis on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 iga rikkumises osalenud ettevõtja käibe suhtes kehtestatud 10% ülempiiri eesmärk eelkõige vältida, et sellest ülempiirist suurema trahvisumma määramine ületaks ettevõtja maksevõimet ajal, mil ta rikkumise eest vastutavaks tunnistatakse ja talle rahaline karistus määratakse. Ülempiiri kohaldamine eeldab esiteks seda, et komisjonile on teada otsuse vastuvõtmisele eelneva viimase majandusaasta käive, ja teiseks seda, et need andmed väljendavad tervet majandusaastat normaalse majandustegevusega 12 kuu jooksul.

Kui erakorralistel asjaoludel ei vasta komisjoni trahve määrava otsuse vastuvõtmisele eelneva majandusaasta käive nendele kriteeriumidele ning seega ei anna mingit tarvilikku teavet asjaomase ettevõtja tegeliku majandusliku olukorra kohta, on komisjonil kohustus trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse võtta viimane terve majandusaasta, mis väljendab normaalse majandustegevusega tervet majandusaastat. Nimelt on viite „normaalse majandustegevusega terve majandusaasta” eesmärk välistada seda, et võetakse arvesse majandusaastat, mille jooksul ei vastanud asjassepuutuva ettevõtja turutegevus tavatingimustes majandustegevusega tegeleva ettevõtja turutegevusele. Seevastu ei tähenda pelk asjaolu, et teatud majandusaasta käive või kasum on oluliselt madalam või kõrgem eelmiste majandusaastate omast, et see majandusaasta ei ole normaalse majandustegevusega terve majandusaasta.

Järelikult ei ole konkurendi tegevuse ülevõtmine ega käibe suurenemine erakorralised asjaolud, mis põhjendaksid seda, et komisjon võtaks aluseks mõne varasema majandusaasta. Täpsemalt ei ole vaja, et aluseks võetud käive kajastaks asjaomase ettevõtja tegelikku olukorda ajavahemikus, kui rikkumine toime pandi.

(vt punktid 92, 94, 95, 97, 102 ja 104)
Mis puudutab tühistamisotsuste suhtelist ulatust, siis üksikotsuse tühistamisel on erga omnes mõju ja see on kõigile siduv, kuid erinevalt üldkohaldatava akti tühistamisest ei saa kõik sellele tugineda. Kuigi mitme ettevõtja suhtes konkurentsivaldkonnas vastuvõetud otsus on koostatud ja avaldatud üheainsa otsusena, tuleb seda käsitada üksikute otsuste kogumina, milles tuvastatakse igale adressaadiks olevale ettevõtjale süüks pandav rikkumine või rikkumised, ja määratakse vajaduse korral trahv. Sellega seoses, kui otsuse adressaat otsustab esitada tühistamishagi, siis käsitleb liidu kohus üksnes adressaati puudutavaid otsuse osasid ja teisi adressaate puudutavad osad ei puutu liidu kohtu lahendatava vaidluse esemesse. Ülejäänud osas on otsus seega jätkuvalt siduv nende adressaatide suhtes, kes tühistamishagi ei esitanud.

Kuid kohtuotsus, millega tühistatakse otsus, mis kuulub üksikute otsuste kogumisse, võib menetluses, mille komisjon viib läbi keelatud kokkulepete valdkonnas, teatavatel juhtudel menetluses, mille tulemusel see tühistamisotsus tehti, kaasa tuua teatavaid tagajärgi muudele isikutele kui hageja.

Neid asjaolusid arvestades ei riku konkurentsivaldkonnas komisjoni ja Üldkohtu läbiviidav menetlus erga omnes mõju puudumise tõttu Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklit 6, milles on ette nähtud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte.

(vt punktid 116–118 ja 126)
Konkurentsieeskirjade rikkumise puhul on komisjonil juhul, kui emaettevõtjale kuulub tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis talle süüks pandaval rikkumisperioodil 100% osalus, õigus tugineda otsustava mõju tegelikult avaldamise eeldusele ning sellisel juhul ei pea ta sellega seoses esitama muid tõendeid. Järelikult see, et komisjoni esitatud täiendavad tõendid ei puutu asjasse, ei mõjuta kuidagi emaettevõtja vastutust, kuna otsustava mõju tegelikult avaldamise eeldus on piisav, et tuua kaasa viimase vastutus, kui ta just ei ole suuteline seda eeldust ümber lükkama.

Selles suhtes ei ole asjaolu, et emaettevõtja on valdusühing, mis ei tegele põhitegevusega, otsustava mõju tegelikult avaldamise eelduse ümberlükkamiseks piisav ega pööra tõendamiskoormist ümber. Tähtsust ei oma asjaolu, et tulenevalt äriühingu vormist ja põhikirjajärgsest eesmärgist emaettevõtja ainult haldab osalusi. Lisaks ei ole tütarettevõtja rikkumise emaettevõtjale süükspanemiseks vajalik tõendada, et viimane mõjutas oma tütarettevõtja poliitikat konkreetses valdkonnas, kus rikkumine toime pandi. Järelikult ei piisa otsustava mõju tegelikult avaldamise eelduse ümberlükkamiseks ka tõsiasjast, et emaettevõtja ise ei tegutsenud selles sektoris. Lisaks ei saa otsustava mõju tegelikult avaldamise eeldust ümber lükata pelgalt selle tõendamisega, et tütarettevõtja juhtis oma äripoliitikat stricto sensu nagu turustamis- või hinnastrateegiat emaettevõtjalt selleks juhiseid saamata. Sellest järeldub, et tütarettevõtja iseseisvust ei saa ka tõendada pelgalt sellega, et ta juhtis iseseisvalt rikkumisega seotud toodete turustamise poliitika konkreetseid aspekte. Arvestades, et tütarettevõtja iseseisvust ei hinnata üksnes ettevõtja igapäevase juhtimise aspektist, ei piisa tütarettevõtja iseseisvuse tõendamiseks nimelt asjaolust, et tütarettevõtja ei rakendanud emaettevõtja kasuks asjaomasel turul spetsiifilist teavitamispoliitikat.

(vt punktid 138–142, 144 ja 145)
EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumistes otseselt osalenud tütarettevõtjad võivad õiguspäraselt tugineda määruse nr 1/2003 artikli 25 lõike 1 punktis b ette nähtud aegumistähtaja möödumisele nende suhtes, kuna komisjoni esimesed meetmed, mille eesmärk oli rikkumisi uurida või algatada nende suhtes menetlus määruse artikli 25 lõike 3 tähenduses, võeti pärast seda, kui nende tütarettevõtjate suhtes oli see tähtaeg lõppenud.

Kuid määruse nr 1/2003 artiklis 25 ette nähtud aegumise tagajärg ei ole mitte see, et rikkumine kustub, ega see, et komisjonil ei ole võimalik otsuses tuvastada vastutust sellise rikkumise eest, vaid ainult see, et isikud, kellele seda artiklit kohaldatakse, pääsevad karistusest. Lisaks tuleneb määruse nr 1/2003 artikli 25 grammatilisest, teleoloogilisest ja kontekstipõhisest tõlgendusest, et lõike 1 kohane aegumine kehtib ja sellele võib tugineda iga juriidiline isik eraldi, kui komisjon on nende suhtes menetluse alustanud. Ainuüksi see, et emaettevõtja tütarettevõtjate suhtes on aegumistähtaeg möödunud, ei mõjuta emaettevõtja vastutust ega takista tema suhtes menetlust läbi viia.

(vt punktid 124–126 ja 128)
Konkurentsivaldkonnas võib kartelle lugeda ühe konkurentsivastase kokkuleppe osaks üksnes siis, kui on tõendatud, et need kuuluvad ühist eesmärki taotleva tervikplaani alla. Üksnes juhul, kui ettevõtja selles kokkuleppes osaledes teadis või pidi teadma, et seda tehes liitub ta kogu kartelliga, võib asjaomases kokkuleppes osalemine kujutada endast kogu selle kartelliga liitumise väljendust.

Seevastu siis – kui ettevõtja on osalenud otse ühes või mitmes konkurentsivastases tegevuses, mis moodustab ühe ja vältava rikkumise, kuid ei ole tõendatud, et ta nõustus oma käitumisega panustama kõigi teiste kartellis osalejate ühistesse eesmärkidesse ja et ta oli teadlik kogu muust kavandatavast õigusvastasest tegevusest või nimetatud osalejate poolt sellise tegevuse elluviimisest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult eeldada ja oli valmis seda riski võtma – võib komisjon võtta selle ettevõtja vastutusele üksnes selle tegevuse eest, milles ta otse osales ja üksnes niisuguse kavandatava tegevuse või teiste osalejate poolt sellise tegevuse elluviimise eest samadel eesmärkidel, mida ta järgis ja mille osas on tõendatud, et ta oli sellest teadlik või võis seda mõistlikult eeldada ja oli valmis seda riski võtma. See ei saa siiski viia ettevõtja vabastamiseni vastutusest selle tegevuse eest, milles ta kindlasti osales või mille eest võib teda pidada tegelikult vastutavaks. Asjaolu, et ettevõtja ei osalenud kartellikokkuleppe kõigis osades või et tal oli väike roll nendes osades, milles ta osales, ei oma nimelt tähtsust selle tuvastamisel, kas ta on rikkumise toime pannud, kuna neid asjaolusid tuleb arvesse võtta üksnes rikkumise raskuse hindamisel ja vajaduse korral trahvisumma kindlaksmääramisel.

Sellegipoolest võib komisjoni niisuguse otsuse, milles kvalifitseeritakse kogu kartell ühe ja vältava rikkumisena, jagada niimoodi osadeks üksnes siis, kui esiteks oli nimetatud ettevõtjal haldusmenetluse ajal võimalus aru saada, et teda süüdistatakse igas rikkumist moodustavas teos ja seega oli tal võimalus ennast selle vastu kaitsta, ning kui teiseks on nimetatud otsus selles osas piisavalt selge. Eeltoodust järeldub, et kui eespool nimetatud tingimused on täidetud ja kui liidu kohus tuvastab, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et ettevõtja oli ühe vältava rikkumise moodustavatest konkurentsivastastest tegevustest ühes osaledes teadlik teiste kartellis osalejate muust konkurentsivastasest tegevusest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma, siis võib ta sellest teha ainult ühe järelduse, et seda ettevõtjat ei saa pidada vastutavaks selle muu tegevuse ja seega kogu ühe ja vältava rikkumise eest ning et vaidlustatud otsus on põhjendamata ainult selles osas.

(vt punktid 133 ja 135–138)
Kui kartellide valdkonnas ei hõlma kokkuleppemenetlus rikkumise kõiki osalisi, näiteks kui ettevõtja loobub sellest menetlusest, võtab komisjon esiteks lihtsustatud menetluses (kokkuleppemenetlus) vastu otsuse, mille adressaadid on rikkumises osalenud ettevõtjad, kes otsustasid kokkuleppe sõlmida, väljendades iga sellise osaleja kohta tema võetud kohustusi, ja teiseks tavapärases menetluses vastu otsuse, mille adressaadid on rikkumises osalenud ettevõtjad, kes ei sõlminud kokkulepet.

Siiski on ka sellises hübriidolukorras, kui on tehtud kaks otsust erinevatele adressaatidele pärast kahte erinevat menetlust, tegu ühe ja sama kartelli osalistega, nii et võrdsuse põhimõtet tuleb järgida. See põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud.

Sellest tulenevalt on kokkuleppemenetlus tavapärasele haldusemenetlusele – mis on võistlev – alternatiivne haldusmenetlus, olles sellest erinev ja omades teatud eripärasid, näiteks ootuspärane vastuväiteteatis ja võimaliku trahvivahemiku teatamine. Siiski jäävad selles kontekstis täielikult kohaldatavaks suunistes määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta. See tähendab, et trahvisumma kindlaksmääramisel ei saa esineda diskrimineerimist poolte vahel, kes osalesid samas kartellis, seoses arvutamise elementide ja meetoditega, mida ei mõjuta kokkuleppemenetluse eripärad, näiteks kokkuleppe alusel 10‑protsendilise vähendamise kohaldamine.

(vt punktid 71–74)
Üldkohtu (seitsmes koda) 21. mai 2015. aasta otsus – Yoshida Metal Industry Co. Ltd vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Pi‑Design jt (Mustade ringidega kaetud pinna kujutis)

(liidetud kohtuasjad T‑331/10 RENV ja T‑416/10 RENV)

„Ühenduse kaubamärk — Kehtetuks tunnistamise menetlus — Mustade ringidega kaetud pinda kujutavad ühenduse kujutismärgid — Absoluutne keeldumispõhjus — Tähis, mis koosneb ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii”

1. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Absoluutsed keeldumispõhjused — Tähised, mis koosnevad ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks — Mõiste — Tasapinnalised või ruumilised kaubamärgid — Hõlmamine (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii) (vt punktid 38 ja 39)

2. Ühenduse kaubamärk — Loobumine, tühisus ja kehtetuks tunnistamine — Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused — Registreerimine määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunti ii rikkudes — Mustade ringidega kaetud pinda kujutavad kujutismärgid (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii) (vt punktid 53 ja 64–66)

3. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Absoluutsed keeldumispõhjused — Tähised, mis koosnevad ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks — Mõiste — Sama tehnilist tulemust saavutada võimaldavate muude kujude olemasolu — Keeldumispõhjuse osas mõju puudumine (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii) (vt punktid 62 ja 65)

Ese

Hagid Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 20. mai 2010. aasta otsuste (asjad R 1235/2008‑1 ja R 1237/2008‑1) peale, mis käsitlevad kehtetuks tunnistamise menetlusi ühelt poolt Pi-design AG, Bodum France’i ja Bodum Logistics A/S‑i ja teiselt poolt Yoshida Metal Industry Co. Ltd vahel.

Resolutsioon

1. Jätta hagid rahuldamata.
Hageja põhjendatud huvi säilimist tuleb hinnata konkreetsest üksikjuhtumist lähtuvalt, võttes arvesse eelkõige väidetava õigusvastasuse tagajärgi ja väidetavalt kantud kahju olemust.

Selline huvi tuleneb eeskätt hageja kui kaebava huvitatud isiku staatusest ning selle kaebuse vaidlustatud sättega osaliselt ja sisuliselt rahuldamata jätmisest.

Vaidlust ei ole nimelt selles, et hageja on „huvitatud pool“ nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), mida on muudetud, artikli 1 punkti h tähenduses, „kelle huve võib abi andmine mõjutada“, kellel on seega definitsiooni järgi „huvi“ ametliku uurimisemenetluse suhtes, mille lõpus peab komisjon tegema otsuse, ja kaasnevalt, võttes arvesse tema kaebuse rahuldamata jätmist kõnealuse otsusega, huvi esitada hagi selle otsuse peale, mis ei ole tema suhtes soodne. lisaks on hageja huvitatud pool, kes esitas kaebuse, mille alusel algatati ametlik uurimismenetlus, ja kes selgitas kaebuses selle esitamise põhjendusi.

Kuigi vaidlustatud otsus ja ka vaidlustatud säte ei kujutanud endast sõnaselget vastust hageja kaebusele, siis vastupidi sellele, mida hageja oma kaebuses väitis, leidis komisjon selles siiski, et vaidlusalust kava võis seal täpsustatud teatud juhtudel jätkuvalt rakendada. Sellisest rahuldamata jätmisest piisab käesoleval juhul hageja põhjendatud huvi ilmestamiseks, kuna kõnealuse rahuldatama jätmise tühistamine üheainsa väite põhjal, mille ta on esitanud, võib tuua talle kasu, mis seisneb vaidlusaluse kava ebaseaduslikuks ja keelatuks tunnistamises, kaasa arvatud vaidlustatud sättes nimetatud juhtudel.

Sellest järeldub, et asjaolu, mida komisjon väidab olevat ilmnenud pärast käesoleva hagi esitamist ja mille kohaselt ei oleks tema konkurent saanud vaidlustatud otsusega ebaseaduslikuks tunnistatud vaidlusalusest kavast kasu saada, ei sea siiski kahtluse alla hageja põhjendatud huvi tegutseda vaidlustatud sätte vastu. Kui see oleks teisiti ja eelkõige, kui oleks nõutud, et huvitatud pooled ning eeskätt need, kes algatasid ametliku uurimismenetluse, tõendaks lisaks sellele enda kui konkurendi staatust isiku suhtes, kes tegelikult vaidlustatud otsuses analüüsitud vaidlusalusest kavast abi sai, ajaks see segamini iga hagi vastuvõetavuse peamise ja esimese tingimuse, milleks on põhjendatud huvi, mis peab säilima kuni hagi lõpliku lahendamiseni, ja hagi esitamise õiguse, mis on siiski kaks eraldi tingimust, mis mõlemad koos peavad füüsilise või juriidilise isiku puhul olema täidetud.

Järgmiseks tuleb järeldada, et hagejal säilib samuti huvi nõuda vaidlustatud otsuse tühistamist, võimaldamaks vältida seda, et selles väidetavalt sisalduv õigusvastasus tulevikus ei korduks. Selle kohta tuleb rõhutada, et arvestamata käesoleva hagi aluseks olevaid asjaolusid, võib väidetav õigusvastasus tulevikus korduda, kuna see seab neist asjaoludest sõltumata kahtluse alla õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte kohaldamise üldtingimuste tõlgenduse ja nimetatud põhimõtte alusel antava kaitse ajalise ulatuse.

(vt punktid 22–32)
Kui määruse nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad ELTL artikli 108 kohaldamiseks, artikli 17 järgne komisjoni kiri, milles ta väljendab kahtlust abikava kooskõlas siseturuga ja soovitab asjakohaseid meetmeid, on esimene etapp selle otsuse koostamises, milles tuvastatakse abikava kokkusobimatus siseturuga ja et tema kahtlusi on selle otsusega kinnitatud, siis ei saa hagejal keelata viidata selles kirjas sisalduva hinnangu õigusvastasusele, et põhjendada oma hagi selle otsuse peale.

Ehkki liikmesriigil on ulatuslik kaalutlusõigus määratleda, mida tema loeb üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, ei vabasta see riiki kohustusest tõendada õiguslikult piisavalt, et selle kohaldamisala on vajalik ja proportsionaalne avaliku teenuse tegelikku vajadust silmas pidades. Nimelt liikmesriigi ametiasutustel lasub tõendamiskoormis näitamaks, et üldist majandushuvi pakkuv teenus on piisavalt selgelt piiratud. Asjaolu, et liikmesriik ei ole esitanud tõendeid selle kohta, et eespool nimetatud kriteeriumid on täidetud, või asjaolu, et neid on eiratud, võib kujutada endast ilmset hindamisviga, mida komisjon peab arvesse võtma.

Arvestades ühelt poolt liikmesriigi ulatuslikku kaalutlusõigust üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesande ja selle täitmise tingimuste määratlemisel ning teiselt poolt asjaolu, et komisjoni kontroll on selles osas piiratud ilmse vea olemasolu küsimusega, ei saa kontroll, mida Üldkohus peab teostama komisjoni vastavasisulise hinnangu üle, samuti ületada seda sama piiri ja peab seega piirduma uurimisega, kas komisjon on õigustatult tuvastanud liikmesriigi tehtud ilmse vea olemasolu või selle puudumise.

(vt punktid 81, 82 ja 98)
Isegi kui apellatsioonkaebuse alusel tehtud kohtuotsuse resolutsiooni kohaselt on otsustatud, et Üldkohtu otsus on tühistatud, täpsustamata selle tühistamise ulatust, ei takista see apellatsioonkaebuse alusel tehtud kohtuotsuse resolutsiooni tõlgendamist koos selle otsuse põhjendustega. Viimaks oma tegevus kohtuotsusega kooskõlla ja täitmaks seda täies ulatuses, tuleb tühistatud akti andnud institutsioonil juhinduda lisaks resolutsioonile ka otsuse põhjendustest, mis kujutavad endast vajalikku tuge selles mõttes, et need on möödapääsmatud resolutsiooni täpse tähenduse mõistmiseks. Põhjendused näitavad ühelt poolt ära selle, milline konkreetne säte tunnistati õigusvastaseks, ja teiselt poolt resolutsioonis tuvastatud õigusnormi rikkumise täpsed põhjused, ning et asjaomane institutsioon peab neid arvestama tühistatud akti asendamisel.

Kuna Euroopa Kohus on täpsustanud teatavas apellatsioonkaebuse alusel tehtud kohtuotsuses, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada niivõrd, kuivõrd Üldkohus on sedastanud sellega, et apellatsioonikoda pidi varasemate kaubamärkide kasutamise käigus suurenenud eristusvõimet kontrollima, ja on vaidlusaluse otsuse nimetatud põhjusel tühistanud, olgugi et ta oli varem tuvastanud, et vastandatud kaubamärgid ei ole sarnased, ei ole Euroopa Kohus soovinud seada kahtluse alla Üldkohtu poolt vastandatud tähiste sarnasuse analüüsi osas tuvastatud faktilisi asjaolusid, mis olid ka Euroopa Kohtu esitatud põhjenduste aluseks.

Kuna see tühistamise põhjus ei laiene asjaomastele tuvastatud faktilistele asjaoludele, lõpetati esitatud väite uurimine, järeldades et varasemate kaubamärkide kasutamise käigus suurenenud eristusvõime uurimine ei ole tulemuslik, kuna vastandatud tähised on erinevad.

Seda on ka kinnitatud, kuivõrd Euroopa Kohus märkis, et kuna Üldkohus oli eelnevalt tuvastanud, et asjaomased kaubamärgid on igakülgselt võttes erinevad, oli segiajamise tõenäosus välistatud ja võimalik varasemate kaubamärkide kasutamise käigus suurenenud eristusvõime olemasolu ei kompenseeri nende kaubamärkide sarnasuse puudumist.

Lisaks, kui Üldkohus seab vastandatud tähiste sarnasuse analüüsi kahtluse alla, ilma et Euroopa Kohus oleks maininud Üldkohtu mis tahes viga selles küsimuses, toob see esiteks sisuliselt kaasa Üldkohtu teise koja määramise apellatsiooniastmeks esimese koja otsuste üle, ning teiseks võtaks see apellatsioonkaebuse alusel tehtud kohtuotsuselt ära ühe osa selle kohustuslikust õigusjõust, kuna tühistamisega ei saa tühistada enamat kui see, mille tühistamise Euroopa Kohus on juba otsustanud, ning sellega ei saa seada kahtluse alla faktilist asjaolu, mis iseenesest muudab ainetuks põhjendused, millele apellatsioonkaebuse alusel tehtud kohtuotsus tugineb.

(vt punktid 38–40 ja 43)
Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 18. veebruari 2010. aasta otsuse peale (asi R 230/2009‑1), mis käsitleb Teco Electric & Machinery Co. Ltd ja Graf‑Syteco GmbH & Co. KG vahelist vastulausemenetlust.