ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kas nõukogu direktiivi 97/80/EÜ (1) artikli 4 lõike 1 kohaselt on kutseõppesse kandideerinud isikul, kes leiab, et ta on kutseõppevõimalusest ilma jäetud seetõttu, et tema suhtes ei kohaldatud võrdse kohtlemise põhimõtet, õigus saada teavet selle kohta, milline vastav kvalifikatsioon oli teistel kõnealusele kursusele kandideerinutel — eelkõige neil, keda ei jäetud ilma kutseõppevõimalusest —, et asjaomane kaebuse esitaja saaks „kohtus või muus pädevas asutuses tõendada faktilisi asjaolusid, mille põhjal võib eeldada, et on toime pandud otsene või kaudne diskrimineerimine”?
ET Euroopa Liidu Teataja C 134/26

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka kõrgeim halduskohus) 11. märtsil 2010 — Amaltheia I Naftiki Etaireia versus Ypourgos Emporikis Naftilías

(Kohtuasi C-129/10)

2010/C 134/39

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka kõrgeim halduskohus)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Amaltheia I Naftiki Etaireia

Vastustaja: Ypourgos Emporikis Naftilías (kaubalaevastiku minister)

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10) artiklid 1 ja 2 tõlgendatuna kooskõlas teenuste osutamise vabaduse põhimõttega võimaldavad võtta vastu siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt võivad laevaomanikud osutada merekabotaažiteenuseid ainult siis, kui neile on eelnevalt sellise loakorra raames välja antud haldusluba, mille eesmärk on muu hulgas kontrollida, kas võttes arvesse konkreetses sadamas valitsevat olukorda, võib laeva ohutustingimustes ja sadama korraldust segamata laevaomaniku deklareeritud mereühendusi teha, ning veenduda selle laeva sobivuses, millele taotletakse luba randuda probleemideta konkreetses sadamas laevaomaniku deklareeritud kellaajal kui ajahetkel, mida konkreetse liiniühenduse puhul eelistatakse, ilma et õigusnormiga oleks siiski ette nähtud kriteeriumeid, mille alusel haldusasutus neid küsimusi hindab, eelkõige kui on mitu laevaomanikku, kes on huvitatud teatavast randumiskohast samas sadamas samal ajahetkel?
3)

et käibemaks tagastatakse revisjoni tulemusel väljastatava maksuteatega selliselt, et tagastamisele kuuluv summa tasaarvestatakse samas teates kindlaksmääratud käibemaksuvõlgadega ja teiste maksuvõlgadega ning riigi nõuetega erinevate maksustamisperioodide eest ja kuni revisjoni tulemusel maksuteate väljastamise päevani nendelt summadelt nõutavate intressidega, kui revisjoni käigus leidis kinnitust deklareeritud tagastusnõude suuruse õigsus ja samaaegselt esinevad järgmised asjaolud: a) revisjonimenetluse läbiviimise ajal ei antud riigi tulevaste nõuete, mida saaks tuvastada revisjoni tulemusel maksuteate väljastamiseks läbiviidava menetluse ajal, tagamiseks ennetavat tagatist, b) tasaarvestamine riigi nõuetega ei ole siseriiklikus õiguses ette nähtud sundtäitmisvahendina ega tagatismeetmena, c) tasaarvestatud põhisummade ja intresside vaidlustamise ja vabatahtliku tasumise tähtajad ei ole möödunud, kuna need on kindlaks määratud sama maksuteatega, ja osaliselt on need ka kohtus vaidlustatud;
1)

Kas 26. oktoobri 1961. aasta autoriõigusega kaasnevate õiguste Rooma konventsioon, TRIPS-leping (The Agreement on Trade Related Aspects of Intellectual Property Rights) ja WIPO (World Intellectual Property Organization) esituse ja fonogrammide leping (WPPT) on ühenduse õiguskorras vahetult kohaldatavad?
1.

Kas direktiivid 2001/29 (1) ja 2004/48 (2) koosmõjus direktiividega 95/46 (3), 2000/31 (4) ja 2002/58 (5), kui neid tõlgendada eelkõige Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklitest 8 ja 10 lähtuvalt, võimaldavad liikmesriikidel lubada siseriiklikul kohtul, kelle poole on pöördutud sisulisi küsimusi lahendava menetluse raames ning sellise ainukese õigusnormi alusel, mis sätestab: „Ta [siseriiklik kohus] võib ka teha rikkumise lõpetamise korralduse vahendajale, kelle teenuseid kolmas isik kasutab autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumiseks”, kohustada Interneti-teenuse pakkujat rakendama kõikide oma klientide puhul in abstracto ja ennetavalt, üksnes kõnealuse Interneti-teenuse pakkuja kuludega ning ajalise piiranguta filtreerimise süsteemi kogu tema teenuste kaudu ning eelkõige P2P tarkvara vahendusel toimuvale elektroonilisele sidele, s.t nii sisenevale kui ka väljuvale liiklusele, selleks et teha tema võrgus kindlaks selliste failide vahetus, mis sisaldavad muusika-, kinematograafilisi või audiovisuaalseid teoseid, mille õigusi taotluse esitaja väidab omavat, ning seejärel blokeerida nende edastamine vastuvõtmisel või saatmisel?
2.

Kas nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 15 lõike 1 punkti j tuleb tõlgendada nii, et see säte kehtib ka kütuste suhtes, mida kasutatakse lennuki sõiduks angaari ja tagasi, või kehtib soodustuse võimalus üksnes ettevõtjatele, kelle tegelik tegevusala on õhusõidukite tootmine, väljatöötamine, katsetamine ja hooldamine?
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/25

16. veebruaril 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Hispaania Kuningriik

(Kohtuasi C-90/10)

2010/C 113/40

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: S. Pardo Quintillán ja D. Recchia)

Kostja: Hispaania Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik — ei ole määratlenud kaitseprioriteete Makaroneesia biogeograafilises piirkonnas asuvatele ühenduse tähtsusega aladele vastavatele erikaitsealadele, mis asuvad tema territooriumil ja mis on märgitud otsuses 2002/11/EÜ (1) vastavalt direktiivi 92/43/EMÜ (2) artikli 4 lõikele 4, ja — ei ole vastu võtnud ega kohaldanud kaitsemeetmeid ega kaitsekorda, mis välistaks elupaikade halvenemise ja liikide märkimisväärse häirimise ja tagaks otsuses 2002/11/EÜ märgitud aladele vastavate erikaitsealade, mis asuvad Hispaania territooriumil, õigusliku kaitse vastavalt direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõigetele 1 ja 2, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 92/43/EMÜ artikli 4 lõikest 4 ning artikli 6 lõigetest 1 ja 2;

— mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Mis puudutab Makaroneesia biogeograafilises piirkonnas asuvatele ühenduse tähtsusega aladele vastavaid erikaitsealasid, mis asuvad Hispaania territooriumil ja mis on märgitud otsuses 2002/11/EÜ, siis leiab komisjon, et Hispaania Kuningriik on rikkunud:

— oma kohustust kehtestada kaitseprioriteedid vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 4;

— oma kohustust võtta vastu ja kohaldada kaitsemeetmeid ja kaitsekorda, mis välistaks elupaikade halvenemise ja liikide märkimisväärse häirimise ja tagaks nende erikaitsealade õigusliku kaitse vastavalt direktiivi artikli 6 lõigetele 1 ja 2

(1) 28. detsembri 2001. aasta otsus, millega võetakse vastavalt nõukogu direktiivile 92/43/EMÜ vastu Makaroneesia biogeograafilises piirkonnas asuvate ühenduse tähtsusega alade loetelu (EÜT 2002 L 5, lk 16).

(2) Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102).
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/18

Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. 2. veebruaril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 19. novembri 2009. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-200/07–T-202/07: Agencja Wydawnicza Technopol versus Siseturu Ühtlustamise Amet (222)

(Kohtuasi C-55/10 P)

2010/C 113/28

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellant: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (esindaja: D. Rzążewska)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— tühistada Esimese Astme Kohtu 19. novembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-200/07-T-202/07;

— saata asi uueks arutamiseks tagasi Esimese Astme Kohtusse;

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse kaubamärgimääruse (1) artikli 7 lõike 1 punkti c, kuna ta viitas valedele õiguslikele kriteeriumidele, kui ta tuvastas, et apellandi kaubamärki ei ole võimalik registreerida.

Lisaks väidab apellant, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti c või artiklit 76 või mõlemat, kuna ta ei võtnud nõuetekohaselt arvesse ühtlustamisameti praktikat selliste tähiste registreerimisel, mis koosnevad numbritest või mis viitavad väljaande sisule.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994 L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), asendatud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/21

European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) 9. veebruaril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 19. novembri 2009. aasta määruse peale kohtuasjas T-40/08: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-75/10 P)

2010/C 113/33

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) (esindaja: Rechtsanwalt J. Kuhbier)

Teine menetluspool: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tunnistada Üldkohtu 19. novembri 2009. aasta määrus kohtuasjas T-40/08: EREF vs. Euroopa Ühenduste Komisjon õigustühiseks;

— saata käesolev kohtuasi tagasi Üldkohtu kuuendale kojale otsuse tegemiseks;

— mõista apellatsioonkaebuse kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant palub Euroopa Kohtul tühistada Esimese Astme Kohtu 19. novembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T-40/08 ja saata see Üldkohtule tagasi uue otsuse tegemiseks.

Apellant vaidleb vastu Esimese Astme Kohtu seisukohale, mille kohaselt ei ole apellanti esindav jurist Dr. Fouquet pädev teda Esimese Astme Kohtu menetluses esindama ja et seega on apellandi hagi vastuvõetamatu.

Esimese astme Kohus leiab, et kuna Dr. Fouquet määrati 29. juunil 2004 EREF juhatajaks, ei saa teda pidada sõltumatuks kolmandaks pooleks. Apellant leiab, et Dr. Fouquet’d ei määratud EREF juhatajaks ametlikult, kuna Belgia õigusnormide kohaselt tuleb niisugune ametissemääramine pädevas Belgia ametiasutuses registreerida. DR. Fouquet’ juhataja ametikoht on titulaarametikoht ja see ei ole või on üksnes väga vähesel määral esindamisõigusega seotud.

Apellant väidab lisaks, et kui eeldada, et Dr. Fouquet’ EREF juhataja ametikohale määramine oli üksnes vormiline, kohaldas Esimese Astme Kohus vääralt advokaadi kui sõltumatu kolmanda osapoole staatuse määratlemise kriteeriume. Apellant leiab, et Esimese Astme Kohus tõlgendas vääralt nii EREF-i esindaja õiguslikku seisundit selle kohtu menetluses kui ka tegelikku Dr. Fouquet’i ja EREF-i vahelist ülesannete ja kohustuste jaotust. Saksa õiguse kohaselt on Dr. Fouquet’l kui EREF-i juhatajal õigus apellanti Euroopa Kohtus esindada.
2.

Kas olukorras, kus liikmesriik paneb maksude tasumise kohustuse isikule, kes omakorda on kohustatud jätma maksud teiste isikute kanda, kellega ta on kaubandussuhetes valdkonnas, mille jaoks on liikmesriik ette näinud segatüüpi riigiabi- ja maksusüsteemi, mis aga hiljem ei osutunud mitte ainult osaliselt õigusvastaseks, vaid ka ühenduse õigusega vastuolus olevaks, ei ole ühenduse õigusega kooskõlas, et siseriiklikud õigusnormid näevad kõnealuste isikute poolt liikmesriigi vastu ühenduse õigusega vastuolus olevate maksete tagastamise nõuete aegumisele ette lühema tähtaja kui samade nõuete puhul, mida esitab teine eraõiguslik vahendaja, millest tulenevalt võib see vahendaja sattuda olukorda, milles tema vastu esitatud nõue ei ole aegunud, küll aga on aegunud nõue liikmesriigi vastu, ja seega võivad teised turuosalised esitada nõude kõnealuse vahendaja vastu, mistõttu peab viimane esitama vajaduse korral tagatise nõude liikmesriigi vastu, kuid makseid, mida ta ise tasus vahetult liikmesriigile, ei saa ta liikmesriigilt tagasi nõuda?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas direktiivi 96/34/EÜ klausli 2 punktis 1 sisalduvat mõistet „sünd” tuleb tõlgendada nii, et töötavatele vanematele kehtestatakse „topeltõigus” lapsehoolduspuhkusele, lähtuvalt asjaolust, et kaksikute ootamine päädib kahe järjestikuse sünnitusega (mõlemad kaksikud), või siis nii, et lapsehoolduspuhkus antakse ühe sünnituse kohta, sõltumata sündinud laste arvust, ilma et viimasel juhul rikutaks EL põhiõiguste harta artiklis 20 ette nähtud võrdsust seaduse ees?
3.

a) Kas direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti e, võttes arvesse artikli 5 lõiget 5, tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamine avaliku julgeoleku tagamise raames toimuva kriminaalmenetluse huvides eeldab julgeolekuasutuste konkreetset aktuaalset ja sõnaselget üleskutset fotode avaldamiseks, st fotode avaldamine tagaotsimise eesmärgil peab toimuma ametliku korralduse alusel ning vastasel juhul on tegemist õigusrikkumisega? b) Kui vastus küsimusele 3a) on eitav: kas ajakirjandus võib tugineda direktiivi artikli 5 lõike 3 punktile e ka siis, kui ta otsustab ametiasutuse poolse vastava tagaotsimispalveta omal initsiatiivil, et fotode avaldamine toimub „avaliku julgeoleku huvides”? c) Kui vastus küsimusele 3b) on jaatav: kas sellisel juhul on piisav, et ajakirjandus väidab tagantjärele, et foto avaldamine toimus tagaotsimise eesmärgil, või on igal juhul vajalik konkreetne tagaotsimisteade saamaks lugejate kaasabi kuriteo lahendamisel, mis peab olema vahetult seotud fotode avaldamisega?
3.

Kas sama direktiivi artikli 4 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et see keelab selle, et lisaks toimivuspõhistele käitamispiirangutele, mille aluseks on õhusõiduki müratase, kehtestatakse ka keskkonnakaitset puudutavate normidega maapinnal mõõdetava mürataseme piirid, mida tuleb järgida lennujaama lähedal asuvatest aladest ülelennul?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas direktiivi 79/7/EMÜ artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus iga-aastast pensionide korrigeerimist reguleeriv siseriiklik säte, mille kohaselt miinimumpensioni saajate teatud grupile on ette nähtud potentsiaalselt väiksem pensionitõus kui teistele pensionisaajatele, kui see säte asetab ebasoodsamasse seisu 25 % meessoost ja 57 % naissoost pensionisaajatest ega ole objektiivselt põhjendatud?
1.

Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (1), artiklit 63 tuleb põhikohtuasjas kujunenud asjaoludel tõlgendada nii, et see kohustab tolli juhul, kui esineb kahtlus kauba tariifikoodi õigsuses ning selle koodi kindlaksmääramiseks on vaja eksperdi arvamust, läbi viima üksnes tollideklaratsiooni vastavuse kontrollimise selle määruse artikli 62 tingimustele selliselt, et seejuures kontrollitakse üksnes dokumente määruse artiklis 68 nimetatud ulatuses ning üksnes esitatud dokumentide alusel tehakse otsus tollideklaratsiooni aktsepteerimise kohta?
1.

Kas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklit 282 ja eriti selle artikli teises lauses sisalduvaid sõnu „sel eesmärgil esindab ühendust komisjon” tuleb tõlgendada nii, et institutsiooni on õiguspäraselt volitatud ühendust esindama pelgalt sellest tulenevalt, et tal on volikiri, millega komisjon delegeeris sellele institutsioonile oma õiguse esindada ühendust kohtus, sõltumata sellest, kas volikirjas on nimeliselt määratud füüsiline isik, kellele on antud õigus institutsiooni esindada, või mitte?
2.

Kas 18. detsembri 1995.aasta määruse nr 2988/95 artikli 3 lõiget 3 tuleb mõista nii, et selle kohaldamine piirdub juhtumitega, kus eeskirju on rikkunud toetuse saaja, ning üldnormiks olev 4-aastane aegumistähtaeg on kohaldatav kõikide juhtumite suhtes, kus eeskirju on rikkunud toetuse saaja lepingupartnerid, võttes arvesse maksimaalset 4-aastast tähtaega, mis on kohaldatav lepingupartnereid reguleerivate eeskirjade suhtes piima- ja piimatoodeteturu ühise korralduse raames?
3.

Kas juhul, kui vastus punktis 2 toodud küsimusele on jaatav, peab vastavalt määruse nr 44/2001 artiklile 27 selle liikmesriigi kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, peatama menetluse ka siis, kui ühe huvitatud poole väitel ei ole kohtualluvuse kokkulepe kehtiv, kuna see on sõlmitud tema organite otsuse alusel, mis on vastuolu tõttu põhikirjaga samuti kehtetu?
b)

Kas on lubatav tõlgendada mõistet „paikapidavad majanduslikud põhjendused” tähenduses, et need põhjendused puuduvad konkreetses kontsernisiseses ühinemistehingus üksnes seetõttu, et ühendatava äriühingu tegevus on ühendava äriühingu omaga võrreldes vähene, vaatamata sellele, et on kindel, et ühinemine võib haldus- ja juhtimiskulusid vähendada ning sel viisil mõjutada positiivselt kontserni kulustruktuuri, tulenevalt selle struktuuri ühe osa kaotamisest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 134/28

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 17. märtsil 2010 — Prism Investments B.V. versus Arilco Holland B.V. pankrotihaldur Jaap Anne Van der Meer

(Kohtuasi C-139/10)

2010/C 134/43

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Prism Investments B.V.

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Jaap Anne Van der Meer

Eelotsuse küsimused

Kas kohus, kes peab otsustama apellatsioonkaebuse üle määruse nr 44/2001 (1) artikli 43 või 44 alusel, võib nimetatud määruse artikli 45 alusel keelduda kohtuotsuse täidetavaks kuulutamisest või tühistada selle muul põhjusel kui selle määruse artiklites 34 ja 35 sätestatud põhjusel, mis esitatakse täitmisele kuuluva otsuse täitmise vastu ja mis on tekkinud pärast asjakohase kohtuotsuse tegemist, nagu näiteks põhjus, et kohtuotsus on täidetud?

(1) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
2)

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis küsimus nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, artikli 13 B osa punkti d alapunktide 2 ja 3 tõlgendamise kohta: a) Kas halbade nõuete omandamisel krediidiriski ülevõtmine nõuete ostja poolt nõuete nimiväärtusest oluliselt madalama ostuhinnaga on muu tagatise või garantiina maksust vabastatud? b) Kui tegemist on riski maksust vabastatud ülevõtmisega: kas nõuete sissenõudmine on ühtse teenuse osana või kõrvalteenusena maksust vabastatud või on ta eraldiseisva teenusena maksustatav?
1.

Kas Lissabonis 13. detsembril 2007 allakirjutatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 267 on vastuolus sellised õigusnormid nagu 7. novembri 1958. aasta määruse nr 58-1067 artikli 23-2 teine lõik ja artikli 23-5 teine lõik, mis on ette nähtud 10. detsembri 2009. aasta rakendusseadusega nr 2009-1523, osas, milles need sätted panevad kohtutele kohustuse otsustada kõigepealt, kas saata nendele esitatud põhiseaduslikkuse küsimus Conseil constitutionnel’ile läbivaatamiseks, kui see küsimus käsitleb riigisisese õigusnormi mittevastavust põhiseadusele seetõttu, et asjaomane norm on liidu õigusega vastuolus?
2.

Kas siseriiklikud sätted, mille kohaselt on tööandjad 22. detsembri 1989. aasta programmseaduse artiklite 157-169 alusel kohustatud esitama ja säilitama arvukaid personalidokumente ning võidakse nad nimetatud sätetest mittekinnipidamise eest kriminaalvastutusele võtta või võidakse neile määrata haldustrahv ja tsiviilõiguslikud sanktsioonid, on kooskõlas ühenduse õigusnormidega ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiviga 97/81/EÜ, eriti [selle direktiivi lisas oleva raamkokkuleppe] klausli 5 lõike 1 punktiga a, mille kohaselt peaksid liikmesriigid osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate mittediskrimineerimise põhimõtte kohaselt pärast konsulteerimist tööturu osapooltega vastavalt siseriiklikule seadusele ja tavale identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama?
2.

Isegi kui eelnevale küsimusele vastatakse eitavalt, siis kas üleminekukvoodid on täieulatuslikud kvoodid, mis on iseseisvad tavapärastest põhikvootidest, arvestades, et: a) üleminekukvoodid eraldatakse komisjoni määruse nr 493/2006 artikli 9, mitte nõukogu määruse nr 318/2006 (4) artikli 7 alusel; b) üleminekukvootide eraldamise kriteeriumid erinevad tavapäraste põhikvootide eraldamise kriteeriumidest, ja c) üleminekukvoodid on üleminekumeetmed, mille eesmärk on hõlbustada üleminekut vanalt suhkruturu korralt uuele ühenduse suhkruturu korrale, ja neid kohaldatakse seega põhimõtteliselt üksnes turustusaastal 2006/2007?
1.

Kas võib asuda seisukohale, et kehtestades saastetasu ajavahemikul 1. juulist 2008 kuni 15. detsembrini 2008 on Rumeenia poolt vastu võetud asjaomased õigusnormid (erakorraline määrus nr 50/2008) kooskõlas EÜ artiklites 23, 25 ja 90 kehtestatud tolliliidu põhimõtete ja kahekordse maksustamise keeluga, st kas need artiklid lubavad kehtestada saastetasu rumeenia seadusandja poolt erakorralise määruse nr 50/2008 preambulis märgitud eesmärgil, mis on samuti ette nähtud EÜ artiklis 174 jj: tagada keskkonna kaitse õhu kvaliteedi parendamisele ning ühenduse õigusnormides ettenähtud piirväärtuste saavutamisele suunatud programmide ja kavade elluviimisega. Teiste sõnadega ja konkreetsemalt, kas saastetasu kehtestamisel Euroopa Liidu liikmesriigis nii uute kui ka kasutatud teisest liikmesriigist imporditud mootorsõidukite esmakordse registreerimise korral, saab lugeda, et EÜ artiklid 174 jj õigustavad asutamislepingu artiklite 23, 25 ja 90 kohaldamata jätmist?
2.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele kõlab nii, et postidirektiiv ei takista liikmesriike tegemast ettevõttevälist kaebuste menetlemise korda, nagu see on artikli 19 lõike 2 esimeses lõigus ette nähtud universaalteenuste osutajatele, kohustuslikuks ka mitteuniversaalsete postiteenuste osutajatele, tuleb tõlgendada teenuste vaba osutamise põhimõtteid (EÜ artikkel 49 jj, nüüd ELTL artikkel 56 jj) nii, et liikmesriigi poolt ülekaaluka üldise huvi tõttu tarbijate kaitseks kehtestatud teenuste vaba osutamise piirangud, millega nähakse selline ettevõtteväline kaebuste lahendamise kord, nagu see on artikli 19 lõike 2 esimeses lõigus sätestatud universaalteenuste osutajate suhtes, kohustuslikult ette ka mitteuniversaalste postiteenuste osutajate jaoks, on EL toimimise lepinguga kooskõlas ka siis, kui asjaomase kaebuste menetlemise korra kohaldamisel ei tehta vahet tarbijate ja teiste lõppkasutajate kaebuste vahel, kuigi nende teenuste (käesoleval juhul kiirkuller- ja kullerteenused) kasutajad on valdavalt kutselised kasutajad?
v)

Kuidas tuleb hinnata mõisteid „tavapärane tasu” ja „võrreldav tasu” olukorras, kus: a) töötaja tasu töötamisperioodil suureneb, kui — ja sel määral, mil — ta tegeleb teatava tegevusega; ning b) kehtib iga-aastane või muu piirang sellele, mil määral või millistel aegadel võib töötaja sellise tegevusega tegelda, ning nimetatud piirang on iga-aastasele puhkusele mineku ajaks juba ületatud või peaaegu ületatud, nii et tegelikult ei oleks see tegevus asjaomasele töötajale lubatud, kui ta puhkuse asemel töötaks?