ET Euroopa Liidu Teataja C 267/39

A2A SpA, varem ASM Brescia SpA 11. augustil 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 11. juuni 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-301/02: AEM versus komisjon

(Kohtuasi C-320/09 P)

2009/C 267/70

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: A2A SpA, varem ASM Brescia SpA (esindajad: advokaadid A. Giardina, A. Santa Maria, C. Croff ja G. Pizzonia)

Teised menetlusosalised: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada kohtuasjas T-301/02 tehtud kohtuotsus osas, milles kvalifitseeritakse ettevõtte tulumaksu kolmeaastane maksuvabastus riigiabiks, kuna rikutud on ühenduse õigust ja eriti EÜ artiklit 87 ning põhjendus esitatud puudulikult;

— tühistada kohtuotsus ühenduse õiguse väära ja vastuolulise kohaldamise tõttu osas, milles ei kvalifitseerita ettevõtte tulumaksu kolmeaastast maksuvabastust olemasolevaks riigiabiks;

— tühistada kohtuotsus ühenduse õiguse rikkumise tõttu osas, milles tunnistatakse õiguspäraseks otsuses (1) esitatud abi tagastamise korraldus; ja seetõttu

— tühistada komisjoni otsus osas, milles kinnitatakse asjaolu, et avalikke teenuseid osutavatele riigi enamusosalusega ettevõtjatele kohalduv ja jätkuvat maksustamist puudutav üleminekukord on riigiabi (otsuse artikkel 2), mis on ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu ja/või osas, milles antakse Itaaliale korraldus nimetatud abi selle saajatelt tagasi nõuda (otsuse artikkel 3);

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimeses väites leiab A2A Spa, et Esimese Astme Kohus on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1 ja põhjendamiskohustust seetõttu, et ta kvalifitseeris ettevõtte tulumaksu kolmeaastase maksuvabastuse riigiabiks. Eriti märgib apellant, et komisjoni otsuses ei ole tõendatud, et käesolevas ajas on täidetud EÜ artikli 87 lõikes 1 nõutud tingimused — konkurentsi kahjustamine ja mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Esimese Astme Kohtu ei ole korrektselt kontrollinud eeldusi, millele tuginedes komisjon meetme riigiabiks kvalifitseeris, kuigi ta oleks seda pidanud tegema oma täieliku pädevuse teostamisel, nagu nõuab ühenduse kohtupraktika.

Teises väites leiab apellant teise võimalusena, et Esimese Astme Kohus on rikkunud EÜ artiklit 88 ja põhjendamiskohustust, ning nõuab sellega seoses, et kohtuotsus tuleb tühistada osas, milles ettevõtte tulumaksu kolmeaastane maksuvabastus kvalifitseeritakse uueks abiks. Eriti väidab apellant, et Esimese Astme Kohus on piirdunud komisjoni väidete kordamisega ning tuvastanud, et kolmeaastase maksuvabastuse meede, mis on suunatud kohalike omavalitsuste osalusega ühingutele, mis on ümber kujundatud äriühinguteks, ei saa olla käsitletav olemasoleva abina. Kui arvestada, et kõnealust maksuvabastust, mis hakkas kehtima enne EÜ lepingu jõustumist, kohaldati ka kohalike omavalitsuste osalusega ühingutele, mis — nagu komisjon möönis — moodustavad sama majandusüksuse kui seaduses nr 142/90 nimetatud ühingud, siis jõutaks vastupidisele järeldusele.

Lõpuks palub apellant kolmanda võimalusena esitatud kolmandas väites, et kohtuotsus tühistataks ühenduse õiguse ja sellest tulenevate põhimõtete rikkumise tõttu osas, milles tuvastatakse, et komisjoni otsuses esitatud abi tagasinõudmise korraldus on õiguspärane. Apellandi hinnangul tuleb kohtuotsus tühistada, sest selles on ühenduse kohtu kohtupraktikaga vastuolus olevalt tuvastatud, et otsuses sisalduv üldsõnaline korraldus on õiguspärane ning kinnitatakse, et liikmesriigi ametiasutustel ei ole mingit kaalutlusõigust.

(1) Komisjoni 5. juuni 2002. aasta otsus 2003/193/EÜ, mis puudutab Itaalia poolt avalikke teenuseid osutavatele riigi enamusosalusega ettevõtjatele maksuvabastuste ja soodustingimustena laenuna antud riigiabi (ELT 2003 L 77, lk 21).