Kohtuasi C‑249/15

Wind 1014 GmbH

ja

Kurt Daell

versus

Skatteministeriet

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret)

Eelotsusetaotlus – ELTL artikkel 56 – Teenuste vaba liikumine – Piirangud – Liikmesriigi residendi poolt teises liikmesriigis asuvalt liisinguühingult liisitud sõiduauto – Registreerimistasu, mis arvutatakse proportsionaalselt sõiduki kasutusajaga – Nõue, et liikmesriigi maksuasutus annaks enne kasutuselevõtmist oma nõusoleku – Põhjendatus – Maksunormidest kõrvalehoidumise ning nende pettuse või kuritarvitamise eesmärgil kohaldamise ennetamine – Riigi maksustamispädevuse kaitse – Proportsionaalsus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (üheksas koda) 18. jaanuari 2018. aasta otsus

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Maksuõigusnormid – Liikmesriigi residendi poolt teises liikmesriigis asuvalt liisinguühingult liisitud sõiduauto – Registreerimistasu, mis arvutatakse proportsionaalselt sõiduki kasutusajaga – Liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad pärast selle tasu maksmist sõiduki kasutusse võtta maksuhalduri eelneval nõusolekul – Liikmesriigi õigusnormid, mis seavad selle sõiduki viivitamatu kasutuselevõtu tingimuseks registreerimistasu terviksumma maksmise – Piirang – Põhjendatus – Maksunormidest kõrvalehoidumine või nende kuritarvitamine – Puudumine – Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine

(ELTL artikkel 56)

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid ja halduspraktika nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas ja mille kohaselt

– teises liikmesriigis asuvalt liisinguühingult liisitud sõiduki kasutuselevõtmine esimese liikmesriigi residendi poolt sõiduki ajutiseks kasutamiseks viimasena nimetatud liikmesriigis kasutusajaga proportsionaalselt arvutatava registreerimistasu maksmisega sõltub – selle tasu seisukohast – esimese liikmesriigi maksuasutuse eelnevast loast, milleta sõidukit põhimõtteliselt selle liikmesriigi territooriumil kasutusele võtta ei saa, ja

– õigus võtta sõiduk esimeses liikmesriigis kasutusele viivitamata ajal, mil vaadatakse läbi maksja taotlust maksta sõidukilt registreerimistasu arvestatuna proportsionaalselt selle kasutusajaga esimeses liikmesriigis, tekib siis, kui eelnevalt makstakse ära registreerimistasu terviksumma, sel juhul maksab maksuasutus enam makstud tasu osa koos intressiga tagasi tingimusel ja ajal, kui maksjale sellist proportsionaalselt arvestatud registreerimistasu lubatakse.

Mis puudutab eelneva loa korda, siis nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 45, 46 ja 50, on selle eesmärk ennetada maksunormidest kõrvalehoidumist ja nende kohaldamist pettuse või kuritarvitamise eesmärgil, mis Euroopa Kohtu praktika kohaselt on eesmärk, mis võib teenuste osutamise vabaduse piirangut põhjendada.

Tuleb märkida, et eelneva loa niisugust korda nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas, võib pidada oma laadilt selliseks, et see tagab eelmises punktis viidatud eesmärgi täitmise. Nimelt kontrollib antud juhul maksuhaldur haldusmenetluses, mille lõpus võidakse anda eelnev luba, kas proportsionaalse tasu kohaldamise tingimused on täidetud, kontrollides muu hulgas liisingulepingu kestust ja sõiduki tegeliku omaniku isikut. See kontroll võimaldab kindlaks määrata selle tasu suuruse asjasse puutuva liisingusuhte kestuse ja järelikult Taani territooriumil sõiduki kavandatava kasutusaja alusel. Selle kohta tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse sellise tasu arvutamise kord, on liidu õigusega, eriti proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas, kui need võtavad arvesse teises liikmesriigis asuvalt äriühingult liisitud sõiduki kasutusaega esimese liikmesriigi territooriumil (vt selle kohta 19. septembri 2017. aasta kohtuotsus, komisjon vs. IirimaaC‑552/15, EU:C:2017:698, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).

Kuid ainuüksi asjaolust, et Taani resident kasutab ajutiselt Taani territooriumil teises liikmesriigis asuvalt liisinguühingult liisitud sõidukit, ei saa tuletada üldist eeldust kuritarvitava tegevuse asetleidmise kohta ja see ei saa põhjendada EL toimimise lepinguga tagatud põhivabaduse olemasolu kahjustavat meedet (vt analoogia alusel 4. detsembri 2008. aasta kohtuotsus, Jobra, C‑330/07, EU:C:2008:685, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).

Mis puudutab õigust hakata viivitamata kasutama sõidukit, mille Taani resident on liisinud teises liikmesriigis asuvalt äriühingult selle sõiduki ajutiseks kasutamiseks Taani territooriumil, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 25, siis on vastavalt Taani õigusnormidele ja halduspraktikale selle õiguse teostamise tingimus registreerimistasu terviksumma eelnev maksmine, sel juhul makstakse enam makstud tasu osa hiljem koos intressiga tagasi.

Selle kohta tuleb märkida, et see õigus, mis on ette nähtud Taani õigusnormides ja tema halduspraktikaga, ei võta arvesse sõiduki kasutusaega Taanis.

Ent tuleb märkida, nagu tegi ka komisjon kohtuistungil, et käesoleva kohtuotsuse punktides 22–25 kirjeldatud liikmesriigi õigusnormide ja halduspraktikaga võrreldes oleks vähem piirav meede niisugune riigisisene meede, mille kohaselt on liikmesriigi residendi poolt teises liikmesriigis asuvalt liisinguühingult liisitud sõiduki kasutuselevõtmine selle ajutiseks kasutamiseks esimeses liikmesriigis lubatud siis, kui makstaks tasu, mis arvutatakse proportsionaalselt sõiduki kasutusajaga esimeses liikmesriigis, milleks saadetaks liisinguleping maksuasutusele, sest sellest lepingust võivad nähtuda niisugused andmed nagu need, mida nõutakse registreerimistasu seaduse artikli 3b lõike 9 alusel, ja siis, kui see asutus teeks selle tasu kohaldamise tingimuste täitmise suhtes tagantjärele kontrolli. Sellise meetme puhul saaks asjasse puutuv liikmesriik ka siduda registreerimise kehtivusaja liisingulepingu kestusega.

Niisugused meetmed – millega vajaduse korral kaasneksid maksunormidest kõrvalehoidumise või kuritarvitamise esinemise tuvastamise korral Taani residendi või koos temaga solidaarselt vastutava asjasse puutuva liisinguandjast äriühingu kohustus tasuda proportsionaalse registreerimistasu ja registreerimistasu terviksumma vahe ning sobivad kriminaalkaristused – annaksid ühtlasi asjasse puutuvale liikmesriigile vahendi käesoleva kohtuotsuse punktis 46 viidatud ohu ennetamiseks ja selle vastu võitlemiseks.

Seega tuleb asuda seisukohale, et liikmesriigi õigusnormid ja halduspraktika, mida kirjeldatakse käesoleva kohtuotsuse punktides 22–25, lähevad kaugemale nende õigusnormide ja selle praktikaga seatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust.

(vt punktid 51–53, 55–57, 59 ja 60 ning resolutsioon)