KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JULIANE KOKOTT

esitatud 15. veebruaril 2007 ( 1 )

Kohtuasi C-362/05 P

Jacques Wunenburger

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Edutamine — Valikumenetlus — Apellatsioonkaebuse esitaja kandidatuuri tagasilükkamine — Koondamine — Põhjendamiskohustus — Õigusnormi rikkumine — Vastuapellatsioonkaebus — Vaidlusese — Põhjendatud huvi”

I. Sissejuhatus

1. Käesolev apellatsioonimenetlus annab alust uurida probleemi, mis on seotud põhjendatud huviga ja ühenduse institutsioonide õigusaktide peale esitatud hagide suhtes otsuse tegemise vajaduse puudumisega.

2. Menetluse aluseks on ühenduse ametniku Jacques Wunenburgeri (edaspidi „apellant”) ja Euroopa Ühenduste Komisjoni (edaspidi „komisjon”) kui ametisse nimetava asutuse vaheline teenistusõiguslik vaidlus, mis puudutab direktori ametikoha täitmist komisjoni juurde kuuluvas koostöötalituses EuropeAid. ( 2 )

3. Esimese Astme Kohus jättis 5. juuli 2005. aasta otsusega (edaspidi „edasikaevatud kohtuotsus”) ( 3 ) põhjendamatuse tõttu rahuldamata hagi, millega apellant taotles komisjoni kolme järgmise otsuse tühistamist: esiteks otsus apellandi kandidatuuri tagasilükkamise kohta nimetatud direktori kohale, teiseks tema kaaskandidaadi A. Naqvi ametisse nimetamine sellele kohale ja lõpuks apellandi kaebuse rahuldamata jätmine.

4. Apellatsioonkaebusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 23. septembril 2005, palub apellant endiselt nende kolme otsuse tühistamist. Komisjon esitas vastuapellatsiooni, milles ta heidab ette, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud jätma kõnealuses menetluses otsuse tegemata, kuna vaidlusalune ametikoht oli juba enne edasikaevatud kohtuotsuse tegemist välja kuulutatud.

5. Vastuapellatsiooni silmas pidades tuleb selgitada, millistel asjaoludel saab käesolevaga sarnastel juhtudel üldse eeldada ametnike kaebuste korral kestvat põhjendatud huvi. See küsimus on ametnike õigustesse puutuvate vaidluste korral ühenduse kohtute praktika seisukohalt põhimõttelise tähtsusega, kuid sellel on ka kaugemale ulatuv tähendus.

II. Õiguslik raamistik

6. Käesolevas kohtuasjas kohaldatakse sisuliselt Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirju ( 4 ) (edaspidi „personalieeskirjad”) kuni 1. maini 2004 kehtinud redaktsioonis, eelkõige artikleid 7, 25, 29, 90 ja 91. Jätan siinkohal esitamata nimetatud sätete teksti.

III. Asjaolud ja menetlus Esimese Astme Kohtus

7. Poolte vahel on vaidlus endise palgaastme A 2 direktori ametikoha täitmise üle koostöötalituses EuropeAid (direktoraat C „Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkond”). Selle ametikoha täitmiseks toimusid siin kõne all olevas ajavahemikus kokku kaks valikumenetlust, mida saab käesoleva vaidluse jaoks olulises osas kokku võtta järgmiselt:

Esimene valikumenetlus

8. Kahest valikumenetlusest esimene algas komisjoni 19. septembri 2002. aasta ametkonnasisese vaba ametikoha teadaandega ( 5 ). Apellant oli sel ajal palgaastme A 3 ametnik välissuhete peadirektoraadis ning komisjoni delegatsiooni juht Horvaatias. Ta esitas välja kuulutatud ametikohale kandideerimiseks dokumendid 27. septembri 2002. aasta kirjaga.

9. Pärast osaliselt telefoni teel toimunud tööintervjuusid ühtekokku kümne kandidaadiga teatas koostöötalituse EuropeAid peadirektor 18. novembri 2002. aasta teatises komisjoni personali ja halduse peadirektoraadile, et ta oli jaganud kandidaadid kahte rühma. Esimesse rühma kuulusid kuus kandidaati, keda peadirektor pidas võimeliseks asjaomase ametikoha ülesannete täitmiseks. Teine rühm koosnes neljast ülejäänud kandidaadist, kellel tema arvates ei olnud kõiki asjaomase ametikoha täitmiseks vajalikke oskusi ja võimeid, nende hulgas oli ka apellant.

10. Seejärel koostas ametisse nimetamise konsultatiivkomitee („Comité consultatif des nominations”, edaspidi „CCN”) kuuest järgmisele vestlusele kutsutavast kandidaadist koosneva nimekirja, kusjuures need isikud langesid kokku peadirektori poolt soovitatud esimese rühma kandidaatidega. Vastavalt sellele apellanti vestlusele ei kutsutud.

11. 8. jaanuaril 2003 nimetati vaidlusalusele ametikohale ametisse apellandi kaaskandidaat A. Naqvi. Apellandile teatati 11. märtsi 2003. aasta kirjas, et tema kandidatuur ei olnud sobiv. Apellant esitas 2. aprillil 2003 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel A. Naqvi ametisse nimetamise peale kaebuse. Pärast seda, kui komisjon tema kaebuse 14. juulil 2003 rahuldamata jättis, esitas ta 5. novembril 2003 Esimese Astme Kohtusse (edaspidi ka „kohus”) tühistamishagi.

Teine valikumenetlus

12. Pärast seda, kui komisjon otsustas 11. märtsi 2004. aasta otsusega alates 1. aprillist 2004 vabastada A. Naqvi personalieeskirjade artikli 50 alusel ja koha uuesti välja kuulutada, ( 6 ) algatati EuropeAidi juures oleva direktori ametikoha täitmiseks uus valikumenetlus.

13. Seejärel palus komisjon 15. märtsil 2004 eraldi dokumendis, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 16. märtsil 2004, jätta esimest valikumenetlust puudutavas pooleliolevas kohtuasjas otsus tegemata.

14. Apellant kandideeris 2004. aasta mais teist korda väljakuulutatud kohale. Talle teatati 2. septembri 2004. aasta kirjaga, et ta ei kuulu valitud kandidaatide hulka. Apellant seda ei vaidlustanud.

15. 2005. aasta märtsis otsustas komisjon EuropeAidi ümber korraldada. Direktorite arvu vähendati kaheksalt seitsmele. Vaba direktorikoht direktsioonis C täideti ühe teise direktori ületoomisega ning teine valikumenetlus lõpetati.

IV. Edasikaevatud kohtuotsus

16. Edasikaevatud kohtuotsuses sedastab Esimese Astme Kohus kõigepealt, et vastupidiselt komisjoni arvamusele on menetluse ese säilinud ning apellandil on säilinud huvi kohtuotsuse tegemise vastu. ( 7 ) Kohus jätab asjas apellandi tühistamishagi rahuldamata, kuna see ei ole põhjendatud.

17. Hagi esimene väide, millega heideti peamiselt ette personalieeskirjade artikli 25 lõike 2 teise lause kohase põhjendamiskohustuse rikkumist, tuleb tagasi lükata, kuna komisjoni kaebeotsus oli piisavalt põhjendatud. ( 8 )

18. Apellant väitis teiseks, et rikutud on personalieeskirjade artiklit 7, artikli 29 lõike 1 punkti a ja artikli 45 lõiget 1 ( 9 ) ning et tema kaaskandidaadi A. Naqvi ametisse nimetamine ei ole õiguspärane. Kohus lükkas ka apellandi selle väite tagasi, sest ametisse nimetaval asutusel on vabade kohtade täitmisel ulatuslik kaalutlusruum ja A. Naqvi vastas tõepoolest kõikidele konkursi nõuetele. ( 10 ).

V. Apellatsioonid

19. Apellandi kaebus tugineb kahele väitele. — Apellatsioonkaebuse esimeses väites heidab apellant sisuliselt ette, et Esimese Astme Kohus lükkas tagasi tema hagi esimese väite. Seejuures rikkus kohus õigusnormi ning moonutas faktilisi asjaolusid. Lisaks on kohtuotsus selles osas vastuoluline ja puudulikult põhjendatud. — Apellatsioonkaebuse teise väitega vaidlustab apellant selle, et Esimese Astme Kohus lükkas tagasi tema hagi teise väite. Ka siin on tegemist faktiliste asjaolude moonutamisega ja õigusnormi rikkumisega.

20. Komisjon esitas vastuapellatsiooni, milles ta heidab ette, et kohus ei rahuldanud tema 15. märtsi 2004. aasta eraldi dokumendis tehtud taotlust jätta kohtuotsus tegemata.

21. Apellant palub Euroopa Kohtul: 1) tunnistada tema apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks ning tühistada edasikaevatud kohtuotsus; 2) teha asjas sisuline otsus ja tühistada komisjoni järgmised otsused: — ametisse nimetava asutuse 11. märtsi 2003. aasta otsus apellandi kandidatuuri tagasilükkamise kohta; — ametisse nimetava asutuse 8. jaanuari 2003. aasta A. Naqvi ametisse nimetamise otsus; — ametisse nimetava asutuse 14. juuli 2003. aasta otsus apellandi kaebuse nr. R/147/03 rahuldamata jätmise kohta; 3) jätta komisjoni esitatud vastuapellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või põhjendamatuse tõttu rahuldamata; 4) mõista kohtukulud välja komisjonilt.

22. Komisjon palub Euroopa Kohtul: 1) põhitaotluses — tunnistada tema vastuapellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks ning sellest tulenevalt tühistada edasikaevatud kohtuotsus selles osas, milles jäeti rahuldamata komisjoni Esimese Astme Kohtus esitatud nõue asjas kohtuotsuse tegemata jätmiseks ning — määrata kohtukulude jaotus vastavalt kehtivale korrale; 2) teise võimalusena — jätta apellandi apellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või siis põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja — mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja apellandilt.

VI. Õiguslik hinnang

23. Käesoleval juhul tuleb kõigepealt uurida komisjoni vastuapellatsioonkaebuse väiteid. Komisjon tõstatab nimelt küsimuse, kas peale hagi esitamist asetleidnud sündmuse tõttu langeb ära vaidluse kohta otsuse tegemise vajadus. Kui see nii on, siis ei ole apellandi apellatsioonkaebusega vaidlustatud kohtu sedastused, mis puudutavad tema esimeses kohtuastmes esitatud hagi põhjendatust, enam sugugi olulised.

A. Komisjoni vastuapellatsioonkaebus

24. Vastuapellatsioonkaebuses heidab komisjon peamiselt ette, et kohus ei oleks tohtinud asjas otsust teha, vaid oleks pidanud sedastama otsuse tegemise vajaduse puudumise.

1. Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus

25. Apellant väidab, et komisjoni vastuapellatsioon on vastuvõetamatu, sest edasikaevatud kohtuotsusel ei ole komisjonile kahjustavat toimet. Kohus tegi kokkuvõttes komisjonile soodsa otsuse, kuna ta jättis tühistamishagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata.

26. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 teise lõigu esimese lause kohaselt võib otsuse edasi kaevata iga pool, kelle nõue on osaliselt või tervikuna rahuldamata jäetud. Selles mõttes on ka siis tegemist kahjustava toimega, kui pool küll asjas võitis, kuid kaotas vahepealses vaidluses hagi vastuvõetavuse üle. Nii on kohtupraktikas tunnustatud, et kahjustav toime ja seega edasikaebamise õigus on olemas juhul, kui vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklile 114 oli eraldi dokumendis esitatud vastuvõetamatuse vastuväide, kuid kohus tunnistas hagi vastuvõetavaks, aga jättis selle siis põhjendamatuse tõttu rahuldamata. ( 11 ). Euroopa Kohus eitab seevastu kahjuliku toime olemasolu apellandile, kui kohus ei võtnud hagi vastuvõetavuse suhtes seisukohta ja jättis selle põhjendamatuse tõttu rahuldamata. ( 12 ) Sama kehtib juhul, kui Esimese Astme Kohtus ei esitatud eraldi vastuvõetavuse vastuväidet ning kostja tugines menetlusküsimustele üksnes üldises menetlusdokumendis, milles ta esitas ka oma seisukoha hagi põhjendatuse kohta. ( 13 )

27. Käesoleval juhul taotles komisjon 15. märtsil 2004 eraldi dokumendiga selgelt kohtumenetluses otsuse tegemata jätmist. Ta ei viidanud siinjuures küll selgelt Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklile 114. See ei muuda aga midagi selles suhtes, et komisjon oli oma dokumendis esitanud iseseisva taotluse hagi vastuvõetavuse osas. Nimetatud taotlust põhjendati sellega, et A. Naqvi koondatakse alates 1. aprillist 2004, mistõttu on hageja huvi kohtuvaidluse vastu ära langenud.

28. Kohus tunnistas siiski hageja põhjendatud huvi ning lükkas komisjoni taotluse selgelt tagasi. ( 14 ) Niisiis kaotas komisjon Esimese Astme Kohtus oma taotluse osas vahepealse vaidluse, nii et tal oli apellatsioonkaebuse esitamise õigus.

29. Küsimus, kas apellant on oma põhjendatud huvi esimese astme menetluse käigus kaotanud ja otsuse tegemise vajadus on vahepeal ära langenud, on muu hulgas küsimus, mille võib Euroopa Kohtule apellatsioonimenetluses igal juhul esitada. Vastavalt EÜ artikli 225 lõikele 1 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule tuleb apellatsioonkaebuses piirduda küll õigusküsimustega ( 15 ), nii et ainult Esimese Astme Kohus on pädev tuvastama ja hindama asjas tähtsust omavaid asjaolusid. Põhjendatud huvi ja otsuse tegemise vajaduse küsimuse korral on aga küsimus Esimese Astme Kohtu tuvastatud asjaolude õiguslikus kvalifitseerimises. Selle kontrollimine apellatsioonimenetluses on Euroopa Kohus pädevuses. ( 16 )

30. Järelikult on vastuapellatsioonkaebus vastuvõetav.

2. Vastuapellatsioonkaebuse põhjendatus

31. Niisiis tuleb kontrollida, kas kohus on rikkunud õigusnormi sellega, et ta ei otsustanud jätta asjas otsus tegemata, nii nagu seda taotles komisjon Esimese Astme Kohtu menetluses. Tulemus sõltub sellest, kas apellandi algul olemasolev põhjendatud huvi oli veel enne edasikaevatud kohtuotsuse tegemist ära langenud.

a) Poolte peamised argumendid

32. Komisjon on arvamusel, et A. Naqvi ametikoha koondamise ning teise valikumenetluse läbiviimise tõttu kadus apellandi põhjendatud huvi ning hagi ese on ära langenud. Apellant oleks hagiga võinud parimal juhul saavutada esimese valikumenetluse kordamise. Vahepealsel ajal viidi aga juba läbi teine valikumenetlus, milles apellant uuesti kohale kandideeris.

33. Käesolevas kohtuasjas tehtav otsus ei saa apellandile ka tulevikus kasu tuua. Kas apellant tulevikus uuesti mõnele sarnasele kohale kandideerib, on pelgalt hüpoteetiline. Vastaval juhul on tal tulevikus ametisse nimetamise otsuste suhtes võimalik kasutada õiguskaitsevahendeid. Ametnike kohtade täitmise menetlusi ei saa üksteisega ka seetõttu võrrelda, et iga kord on tegemist erinevate kandidaatidega, nii et selles asjas tehtud kohtuotsus ei saa mõjutada tulevikus tehtavaid ametisse nimetamise otsuseid.

34. Apellant vastab, et tal on endiselt huvi kohtuasjas otsuse tegemise vastu. Esiteks tuleb ennetada komisjoni tulevasi õigusvastaseid otsuseid. Teiseks võib apellandi kandidatuuri tagasilükkamise otsus mõjuda negatiivselt tema väljavaateid samalaadsetele kohtadele kandideerimisel tulevikus. Lõpuks on asjas tehtud otsus oluline apellandi võimaliku kahju hüvitamise nõude seisukohalt.

b) Õiguslik hinnang

35. Põhjendatud huvi kontrollimisega tagatakse menetluslikult, et kohtud ei tegeleks ainuüksi õigusliku arvamuse andmisega teoreetilistes õigusküsimustes. Põhjendatud huvi on seetõttu vastuvõetavuse kohustuslik tingimus, mis võib tõusetuda menetluse eri etappides. Põhjendatud huvi peab seega tingimata olemas olema hagi või apellatsioonkaebuse esitamise ajal. Lisaks peab see aga kestma kuni kohtuasjas otsuse tegemiseni. ( 17 )

36. Kui põhjendatud huvi langeb ära alles kohtumenetluse ajal, siis ei ole asjas otsuse tegemine enam õigustatud. Samas ei oleks hageja suhtes õiglane jätta sellises olukorras algselt vastuvõetav hagi rahuldamata ja panna kohtukulud tema kanda. ( 18 ) Niisugusel juhul on pigem üksnes asjakohane tõdeda, et puudub vajadus hagi üle otsustada, ( 19 ) millega väljendatakse esiteks seda, et hagi ese langes ära alles pärast hagi esitamist, ja teiseks saab vältida hageja jaoks negatiivset kohtukulude tasumist.

37. Ühenduse kohtute jaoks muutub põhjendatud huvi küsimus tavaliselt sel juhul oluliseks, kui vaidlustatakse õigusakte, mis formaalselt küll veel eksisteerivad, kuid mille esialgne ese on vahepeal ära langenud. Kohtupraktikas on tunnustatud, et ka niisuguste õigusaktide puhul võib olemas olla kohtuliku kontrollimise huvi. See eeldab igatahes, et akti tühistamine ise toob kaasa õiguslikke tagajärgi ( 20 ) või peab selle esitajale tooma lõpptulemuse kaudu mingit kasu. ( 21 )

38. Käesoleval juhul oli Esimese Astme Kohtusse hagi esitamise hetkel apellandi huvi menetluse algatamise vastu kahtlemata veel olemas. Eelkõige ei saanud pelgalt vaidlustatud otsuse täitmine viia põhjendatud huvi äralangemiseni. ( 22 ) Esimese Astme Kohus lähtub edasikaevatud kohtuotsuse punktis 19 seetõttu õigesti sellest, et vaidlustatud otsustel on ka pärast A. Naqvi ametisse asumist õiguslikud tagajärjed.

39. Ametisse nimetav asutus ei ole vaidlustatud otsuseid muu hulgas ka mingil hetkel ametlikult tühistanud. Apellant osundab niisiis õigusega sellele, et pärast tema poolt hagi esitamist toimunud A. Naqvi koondamist ei saa mingil juhul võrdsustada tema ametisse nimetamise kohta tehtud vaidlusaluse otsuse tühistamisega. ( 23 )

40. Käesoleva juhtumi eripära on siiski asjaolu, et A. Naqvi koondamise tulemusena algatati vaidlusaluse koha täitmiseks teine valikumenetlus. Selle uue menetlusega muutusid kehtetuks esimeses valikumenetluses tehtud otsused, mille õigusvastasusele apellant sel ajal Esimese Astme Kohtusse esitatud hagis tugines.

41. Selle aspekti, millest Esimese Astme Kohus oli teadlik, ( 24 ) jätab kohus edasikaevatud kohtuotsuse punktis 19 tähelepanuta, märkides, et apellandi kandidatuuri tagasilükkamise otsusel esimeses valikumenetluses on tagajärjed ka edaspidise suhtes. Minu arvates on apellandi kaaskandidaadi ametisse nimetamine ja apellandi kandidatuuri tagasilükkamise otsus ühe ja sama medali kaks külge. Mõlemad otsused on lahutamatud. Kummalgi otsusel ei ole enam mingit mõju alates ajast, mil pärast A. Naqvi koondamist algatati vaidlusaluse ametikoha täitmiseks uus valikumenetlus. Sellega muutus vältimatult kehtetuks ka kaebuse kohta tehtud otsus, mille apellant oli samuti vaidlustanud ja mille õiguslikud tagajärjed ei saanud niisiis ulatuda kaugemale kui kõnealuse otsusega kinnitatud ametisse nimetava asutuse kahe varasema otsuse tagajärjed.

42. Vaidlustatud otsuste toime äralangemisest pärast hagi esitamist ei tulene paratamatult kohtu jaoks kohustust jätta asjas otsus tegemata. Pigem tuleb kontrollida, kas vaatamata vaidlustatud otsuste kehtetusele on hageja põhjendatud huvi veel säilinud. Kui huvi on säilinud, siis oleks asjas kohtuotsuse tegemata jätmine vastuolus ühenduse institutsioonide tegevuse kohtuliku kontrolli nõudega ( 25 ), mis on üks õigusriigi põhimõtetest.

43. Kohtupraktika kohaselt võib hagejal põhjendatud huvi säilida esiteks selleks, et vältida ühenduse institutsiooni (väidetava) õigusvastase tegevuse kordumist tulevikus ( 26 ), eelkõige kui pidada silmas pädeva ühenduse institutsiooni kohustust vaadata asi EÜ artikli 233 esimeses lõigu kohaselt uuesti läbi. ( 27 ) Teiseks võib põhjendatud huvi säilida juhul, kui tühistamishagi kohta tehtud otsus on hagejale tema võimalike kahju hüvitamise nõuete jaoks oluline. ( 28 ) Kolmandaks võib hagejal olla teatavatel juhtudel, eelkõige ametnike õigustesse puutuvates vaidlustes, huvi tema isiku kohta tehtud halvustavate väljenduste kõrvaldamise vastu, et ta tulevikku silmas pidades rehabiliteeritakse. ( 29 )

44. Edasikaevatud kohtuotsus käsitleb ainult esimest nendest kolmest küsimuste grupist, st ametisse nimetava asutuse (väidetava) õigusvastase tegevuse kordumise ohtu. Seejuures tugineb Esimese Astme Kohus otsuse punktis 20 apellandi väitele, et EuropeAidi peadirektori osalemise viis ( 30 ) valikumenetluses oli menetlusviga. Kohtu seisukohalt pole välistatud, et peadirektor võib etendada mõnes hilisemas valikumenetluses samasugust osa nagu kõnealuses esimeses, vaidlusaluse direktorikoha täitmise valikumenetluses. Kirjeldatud kordumise ohust lähtudes järeldab kohus apellandi põhjendatud huvi säilimist.

45. Niisuguse kordumisohu eeldamise vastu võiks pealiskaudsel vaatlusel rääkida asjaolu, et vaatamata arvulisele sagedusele ei kordu ametnike ametisse nimetamise otsused kunagi mehaaniliselt. ( 31 ) Kuigi seda laadi menetlused on ühenduse institutsioonides igapäevased, on ametisse nimetava asutuse valikuotsus alati ainulaadne. Esiteks tuleb kõikide kandidaatide kvaliteeti hinnata täidetava ametikoha nõuete seisukohast. Teiseks võivad nii kandidaatide identiteet ja kvaliteet kui ka nendele esitatavad nõuded olla igal konkreetsel juhul väga erinevad. Komisjon on sellele õigustatult viidanud ja ka apellant ise tunnistab, et käesoleval juhul ei saa teist valikumenetlust esimesega võrrelda, kuna mõlemal korral tuli võrrelda erinevaid kandidaate.

46. Käesolevat juhtumit iseloomustab siiski eripära, et apellant ei vaidlusta oma tühistamiskaebuses valikuotsust mitte ainult sisuliselt, vaid vaidlustab ühtlasi ka otsuse tegemise menetluse. Apellant väidab nimelt, et menetlus oli diskrimineeriv, kuna kõiki taotlusi ei kontrollitud ühesuguse intensiivsusega ning seega ei konkureerinud kandidaadid üksteisega võrdselt. ( 32 ) EuropeAidi, kus vaidlusalune ametikoht täita tuli, direktor tegi eelvaliku, millest järgnevas juhindusid nii ametisse nimetamise konsultatiivkomitee kui ka ametisse nimetav asutus, ilma et nad oleksid ise veelkord põhjalikult hinnanud kõikide kandidaatide, kaasa arvatud peadirektori valikust välja jäetud isikute, vastavaid oskusi ja sobivust.

47. Erinevalt kandidaatidele sisulise hinnangu andmisest ei ole valikumenetluse pelgas käigus, kus asjas pädev peadirektor teeb eelvaliku ning ametisse nimetamise konsultatiivkomitee ja ametisse nimetav asutus lähtuvad peamiselt sellest, midagi ainulaadset. Pigem võib niisugune toimimisviis igal ajal korduda ka teiste direktorikohtade täitmisel. Apellant ei heitnud seega ette ainult konkreetsel juhtumil esinevat, vaid struktuurilist laadi probleemi. Objektiivsel vaatlusel võib olla apellandi seisukohalt tema võimalikku kandideerimist sellistele direktorikohtadele tulevikus silmas pidades igati oluline selgitada välja, kas äsja kirjeldatud valikumenetluse tingimused on õiged.

48. Erinevalt komisjonist ei pea ma seda oletuslikuks, et apellant võib edaspidi kandideerida uutele direktorikohtadele. Nimelt nähtub kohtutoimikutest, et apellant kandideeris juba enne käesolevas menetluses vaidlustatud valikumenetlust niisugusele kohale. Ka käesolevas menetluses vaidlusalusele ametikohale on ta juba kahel korral kandideerinud.

49. Vastavalt sellele oli kohtul käesoleval juhul piisavalt põhjust eeldada, et edasikaevatud kohtuotsuse tegemise hetkel oli apellandi põhjendatud huvi säilinud.

50. Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes leian, et kohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta edasikaevatud kohtuotsuse punktis 21 lükkas tagasi komisjoni asjas otsuse tegemata jätmise taotluse. Apellandi endiselt säilinud põhjendatud huvi silmas pidades oli kohus pigem kohustatud tegema asjas sisulise otsuse.

51. Komisjoni vastuapellatsioonkaebus tuleb järelikult põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta.

B. Apellandi apellatsioonkaebus

52. Eespool komisjoni vastuapellatsioonkaebuse suhtes tehtud järeldusi arvesse võttes tuleb nüüd kontrollida apellandi apellatsioonkaebust.

53. Kõigepealt tuleb meenutada, et Euroopa Kohus võib omal algatusel kontrollida, kas apellandi apellatsioonkaebuse esitamise või menetlemise huvi on säilinud. ( 33 )

54. Käesoleval juhul ei ole alust arvata, et kuni edasikaevatud kohtuotsuse tegemiseni säilinud asjaomane huvi ( 34 ) oleks pärast nimetatud otsuse tegemist ära langenud. Apellandi poolt ette heidetud menetlusnormi rikkumise kordumise oht valikumenetluses on endiselt alles. Euroopa Kohtu menetluses ei ilmnenud uusi faktilisi asjaolusid, mille põhjal tuleks uuesti hinnata põhjendatud huvi küsimust. Järelikult peab Euroopa Kohus apellandi apellatsioonkaebuse kohta otsuse tegema.

1. Apellatsioonkaebuse esimene väide

55. Hageja heidab esimese väitega ette, et Esimese Astme Kohus moonutas edasikaevatud kohtuotsuse punktides 32 ja 33 faktilisi asjaolusid, rikkus õigusnormi ning põhjendas oma otsust vasturääkivalt ja puudulikult. Ilmselt oleks Esimese Astme Kohus apellandi arvates EuropeAidi peadirektori 18. novembri 2002. aasta teatist ( 35 ) arvesse võttes pidanud ametisse nimetava asutuse vaidlustatud otsuse puudusena märkima seisukoha, et edukas kandidaat A. Naqvi „vastas kõige rohkem ametikoha kirjelduses väljendatud tingimustele.” ( 36 )

a) Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa: faktiliste asjaolude moonutamine

56. Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa sisaldab faktiliste asjaolude moonutamise etteheidet.

57. Apellant väidab, et Esimese Astme Kohus lähtus ebaõigetest faktidest. Kohus jättis tähelepanuta, et vaidlusaluse direktorikoha jaoks oli vajalik personalijuhtimise kogemus ning suurte üksuste juhtimise, motiveerimise ja järelevalve tõendatud oskus. ( 37 ) See tuleneb EuropeAidi peadirektori teatisest. Nimetatud teatisest järeldub ka, et eduka kandidaadi A. Naqvi oskusi selles valdkonnas hinnati üksnes ühe punktiga kolmest võimalikust punktist, samal ajal kui kolm teist kandidaati oleksid saanud selles valdkonnas maksimumpunktid. Lisaks on teatises märgitud, et A. Naqvi „on võimeline täitma pigem kontseptsiooni, mõttetegevust ja analüüsi puudutavaid ametiülesandeid, kui ümber kujundama ja juhtima suurt operatiivüksust”.

58. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab väidetav faktiliste asjaolude moonutamine olema kohtu käsutuses olevatest toimiku materjalidest tulenevalt ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hindama asuda. ( 38 ) Peadirektori asjaomase teatise kontrollimisest ei nähtu siiski, et Esimese Astme Kohus oleks faktilisi asjaolusid moonutanud.

59. Teatises on üheselt kinnitatud, et A. Naqvi vastas ametikoha kirjelduses esitatud tingimustele. ( 39 ) Peale selle loeti A. Naqvi nende kandidaatide rühma kuuluvaks, kes on EuropeAidi peadirektori arvates võimelised täitma direktori ülesandeid asjaomasel ametikohal. Järelikult ei ilmne peadirektori teatisest ühtegi viidet sellele, et EuropeAidi peadirektor oleks pidanud puudulikuks A. Naqvi oskusi, mis olid vajalikud vaidlusaluse direktorikoha täitmiseks.

60. On küll tõsi, et EuropeAidi peadirektor väärtustas mõnda kandidaati ametikoha nõuete seisukohalt rohkem kui teisi. See nähtub eelkõige teatise lisas olevast tabelist, milles peadirektor hindas iga üksiku kandidaadi oskusi, muu hulgas ka personalijuhtimise oskusi, ühe kuni kolme punktiga ning järjestas kandidaadid kokkuvõtva hinnangu alusel. Lisaks ei eristanud peadirektor mitte ainult kaht rühma kandidaate, vaid tegi eristuse ka selles kandidaatide rühmas, mille ta esitas ametisse nimetamise konsultatiivkomiteele ja ametisse nimetavale asutusele kui ametikohale sobivate kandidaatide loetelu. Vaieldamatult andis EuropeAidi peadirektor edukaimaks osutunud A. Naqvile madalama hinnangu kui mõnele teisele kandidaadile.

61. Tuleb siiski tõdeda, et EuropeAidi peadirektori kõnealune teatis ei olnud ametisse nimetamise konsultatiivkomitee ja ametisse nimetava asutuse otsuse tegemise ainus alus. Öeldut toetab tõsiasi, et ametisse nimetamise konsultatiivkomitee kutsus järgnevatele tööintervjuudele teatises nimetatud kuus kandidaati, nende hulgas A. Naqvi. Alles nende vestluste põhjal kujunes ametisse nimetamise konsultatiivkomitee ja ametisse nimetava asutuse lõplik hinnang kandidaatidele ja nad valisid direktori kohale A. Naqvi.

62. Vastavalt eeltoodule ei olnud Esimese Astme Kohtul kohustust võtta otsuse tegemisel otsustavalt ja eranditult aluseks EuropeAidi peadirektori antud hinnangut erinevatele kandidaatidele. See, kuivõrd kaalukas oli kõnealune teatis teiste – nimelt edasikaevatud kohtuotsuse punktis 65 nimetatud ( 40 ) – tõendusmaterjalide hulgas, oli pigem faktiliste asjaolude ja tõendite hindamise küsimus, mis kuulub ainult Esimese Astme Kohtu pädevusse ja mida Euroopa Kohus ei saa apellatsioonimenetluses oma hinnanguga asendada. ( 41 )

63. Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa ei tuleb seega tagasi lükata.

b) Apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa: puudulik põhjendamine

64. Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas heidab apellant kohtule ette, et kohtuotsus on vasturääkivalt ja puudulikult põhjendatud. Edasikaevatud otsuse punktides 28–35 on kohus tema arvates hagi esimese väite ebaõigesti tagasi lükanud.

65. Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 36 esimesele lausele koostoimes artikli 53 esimese lõiguga peavad Esimese Astme Kohtu otsused olema põhjendatud. Põhjendamiskohustuse eesmärgiks on esiteks võimaldada ühelt poolt kohtuotsusest puudutatud isikul teada saada Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendustest ja teiseks anda Euroopa Kohtule piisavalt andmeid oma kohtuliku kontrolli teostamiseks. ( 42 )

66. Käesoleval juhul käsitles kohus edasikaevatud kohtuotsuse punktides 28–35 ammendavalt komisjoni otsust hageja kaebuse kohta ning selgitas detailselt, miks komisjon oli kohtu arvates täitnud temal lasuva põhjendamiskohustuse. Kohtuotsuse põhjenduses ei ilmne niisiis sisemisi vasturääkivusi. Eelkõige ei olnud, nagu juba märgitud ( 43 ), mitte mingil juhul ebaloogiline või vastuoluline hinnata vaidlustatud otsuste kontrollimisel erinevaid faktilisi asjaolusid ja tõenduselemente, selle asemel, et tugineda ainult või igal juhul peamiselt EuropeAidi peadirektori poolt kandidaatidele antud hinnangule, nagu apellant näib ette kujutavat.

67. Asjaolu, et Esimese Astme Kohus jõudis A. Naqvi direktori kohale sobivuse osas sisuliselt teistsugusele järeldusele kui apellant, ei saa iseenesest olla edasikaevatud kohtuotsuse põhjenduste puudulikkuse aluseks.

68. Esimese väite teine osa tuleb seega samuti tagasi lükata.

2. Apellatsioonkaebuse teine väide

69. Apellant heidab oma teises väites Esimese Astme Kohtule ette, et kohus moonutas teatavaid faktilisi asjaolusid ja tõendeid ning rikkus õigusnormi, kui ta jättis vaidlustatud otsused personalieeskirjade artikli 7, artikli 29 lõike 1 punkti a ja artikli 45 lõike 1 rikkumise tõttu tühistamata.

a) Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa

70. Apellant väidab oma teise väite esimeses osas, et kandidaatide valikul vaidlusalusele direktorikohale ei oleks tohtinud arvesse võtta selle kohaga seotud „väljakutseid” ( 44 ) või vastavalt „reformide pooldamist”. ( 45 ) Vaba ametikoha teadaandes ei olnud neid kriteeriume nimetatud. Tegelikult etendasid need aga valikumenetluses ja eriti EuropeAidi peadirektori teatises olulist osa. Esimese Astme Kohus ei pööranud edasikaevatud kohtuotsuses sellele aspektile piisavalt tähelepanu ning moonutas sel moel faktilisi asjaolusid ja tõendeid.

71. Erinevalt apellandist ei leia ma pidepunkte Esimese Astme Kohtu poolt faktiliste asjaolude või ja tõendite moonutamise kohta. Edasikaevatud kohtuotsuse punktides 55–58 tuleb selgelt ilmsiks, et Esimese Astme Kohus on igal juhul käsitlenud valitavale direktorile esitatavate „väljakutsete” ja temalt nõutava „reformide pooldamise” probleemi. Kohus ei ignoreerinud selles osas mingil juhul apellandi väiteid ega jätnud oma otsuses asjaolusid tähelepanuta.

72. Esimese Astme Kohus sedastab, et mõiste „väljakutsed” tähendust ei ole vaja üle tähtsustada ja seda tuleb vaadelda seoses EuropeAidi peadirektori isikliku arvamusega kandidaatide kohta. ( 46 ) Mis puudutab „reformide pooldamist”, siis sedastab kohus lisaks selgelt, et see kriteerium langeb kokku vaba ametikoha teadaande tingimustega. ( 47 )

73. Käesoleva juhtumi hindamisel on Esimese Astme Kohus jäänud selgelt faktiliste asjaolude ja tõendite lubatava hindamise piiridesse. Ainult asjaolu, et kohtu poolne hinnang ei lange kokku apellandi hinnanguga, ei tee kohtu hinnangust veel faktide moonutamist.

74. Tegelikult taotleb apellant oma apellatsioonkaebuse selles osas vähem seda, et lasta sanktsioneerida Esimese Astme Kohtu poolset faktiliste asjaolude ja tõendite moonutamist, vaid püüab pigem mõjutada Euroopa Kohut, et see annaks Esimese Astme Kohtu hinnangu asemel faktilistele asjaoludele ja tõenditele oma hinnangu. Apellatsioonimenetluses ei ole see aga lubatud. ( 48 )

75. Teise väite esimene osa tuleb seega tagasi lükata.

b) Teise väite teine osa: õigusnormi rikkumine asjas pädeva peadirektori valikumenetluses osalemise tõttu

76. Apellant vaidlustab oma teise väite teises osas edasikaevatud kohtuotsuse punktis 54 esitatud Esimese Astme Kohtu hinnangu, mille kohaselt asjas pädeva peadirektori poolt tehtud kandidaatide eelvalik ei mõjutanud edasist valikumenetlust ametisse nimetamise konsultatiivkomitees. Apellandi väitel on ametisse nimetamise konsultatiivkomitee faktiliselt seotud peadirektori poolse eelvalikuga. Seda näitab eelkõige ka käesolev juhtum, kus ametisse nimetamise konsultatiivkomitee kutsus järgnevale vestlusele ainult EuropeAidi peadirektori poolt eelnevalt välja valitud kandidaadid.

77. Selles osas võib tõdeda, et apellatsioonkaebuses võib küll uuesti esitada selliseid õiguslikke küsimusi, mida esimeses kohtuastmes on juba kontrollitud, ( 49 ) käesolevas asjas näiteks valikumenetluse läbiviimise õiguspärasus ja eriti asjas pädeva peadirektori osalemise viis. ( 50 ) Apellatsioonkaebust toetavad õiguslikud argumendid tuleb aga täpselt välja tuua; sellele nõudele ei vasta apellatsioonkaebus, mis piirdub Esimese Astme Kohtus esitatud väidete ja argumentide kordamisega või sõnasõnalise ülevõtmisega, ilma et selles oleks esitatud argumente, mis näitaksid üksikasjalikult, milles seisneb õigusnormi rikkumine edasikaevatud kohtuotsuses ( 51 ).

78. Nii on see aga käesolevas asjas: apellant ei nimeta apellatsioonkaebuses konkreetselt, mida ta edasikaevatud kohtuotsuse EuropeAidi peadirektori valikumenetluses osalemist puudutavas osas kritiseerida soovib. Ta kordab ainult üldiselt Esimese Astme Kohtus juba esitatud teesi peadirektori poolt tehtud eelvaliku faktiliselt siduvast toimest valikumenetluse edasise käigu jaoks. ( 52 )

79. Teise väite teine osa on seega vastuvõetamatu ja tuleb samuti tagasi lükata.

3. Vahekokkuvõte

80. Apellandi apellatsioonkaebus on seega osaliselt vastuvõetamatu, osaliselt põhjendamatu ja tuleb järelikult jätta täies ulatuses rahuldamata.

VII. Kohtukulud

81. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 122 koostoimes artikliga 118 ja artikli 69 lõikega 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.

82. Apellandi apellatsioonkaebuse kohta kehtib vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 teisele lõigule siiski, et Euroopa Kohus võib erandina kodukorra artikli 69 lõikes 2 sätestatust otsustada kohtukulude jagamise poolte vahel, kui õiglus seda nõuab. Käesoleval juhul ei ilmne siiski niisuguseid õigluse aspekte ja apellant ei ole seda ka nõudnud. Seepärast olen ma arvamusel, et apellandilt, kes on oma apellatsioonkaebusega kohtuvaidluse kaotanud, ja kuna komisjon on seda nõudnud, tuleb välja mõista tema apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud.

83. Mis puudutab komisjoni vastuapellatsioonkaebust, siis tuleneb juba Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 teisest lõigust koostoimes artikliga 70, et komisjon peab ise oma kulud kandma. Kuna komisjoni vastuapellatsioonkaebus on lisaks tagasi lükatud, tuleb vastuapellatsioonkaebusega seotud kohtukulud apellandi nõude alusel komisjonilt välja mõista. Seega tuleb komisjonilt välja mõista selle vastuapellatsiooniga seotud kohtukulud.

VIII. Ettepanek

84. Tuginedes eeltoodule, teen Euroopa Kohtule ettepaneku: 1) Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata. 2) Mõista mõlemalt poolelt välja oma apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud.

( 1 ) Algkeel: saksa.

( 2 ) EuropeAid loodi välisabi haldamise reformi käigus 1. jaanuaril 2001 komisjoni otsusega. Nimetatud talitus vastutab komisjoni Euroopa Ühenduse eelarvest ja Euroopa Arengufondist finantseeritavate välisabi (arenguabi) rahastamisinstrumentide rakendamise eest.

( 3 ) 5. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-370/03: Wunenburger vs. komisjon (EKL 2005, lk I-A-189 ja II-853).

( 4 ) Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad ja Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimused, mida kohaldatakse alates 5. märtsist 1968, nagu on sätestatud nõukogu 29. veebruari 1968. aasta määruse (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 259/68 (EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 01/02, lk 5) artiklites 2 ja 3, nõukogu 30. juuni 1972. aasta määruse (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 1473/72 redaktsioonis (EÜT L 160, lk 1).

( 5 ) Vaba ametikoha teadaanne COM/138/02.

( 6 ) 28. mai 2004. aasta vaba ametikoha teadaanne KOM/142/04.

( 7 ) Edasikaevatud kohtuotsuse punktid 19–21.

( 8 ) Edasikaevatud kohtuotsuse punktid 28–35.

( 9 ) Lisaks heideti veel ette õiguspärase ootuse kaitse, võrdse kohtlemise ja ametikohal edasijõudmise õiguse põhimõtete rikkumist.

( 10 ) Edasikaevatud kohtuotsuse punktid 51–83.

( 11 ) Vt 26. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-23/00 P: nõukogu vs. Boehringer (EKL 2002, lk I-1873, punkt 50) ja 22. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-141/02 P: komisjon vs. max.mobil (EKL 2005, lk I-1283, punktid 50 ja 51). Vt selle kohta sisuliselt ka 21. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-73/97 P: Prantsusmaa vs. Comafrika jt (EKL 1999, lk I-185), vt eelkõige kohtujurist Mischo 25. juuni 1998. aasta ettepanek nimetatud kohtuasjas (EKL 1999, lk I-185, ettepaneku punkt 11 jj).

( 12 ) Eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus nõukogu vs. Boehringer, punkt 52.

( 13 ) Nii esialgse õiguskaitse menetluses 17 detsembri 1998. aasta määrus kohtuasjas C-363/98 P (R): Emesa Sugar vs. nõukogu (EKL 1998, lk I-8787, punkt 43 jj).

( 14 ) Edasikaevatud kohtuotsuse punktid 19–21.

( 15 ) Vt 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon (EKL 2004, lk I-123, punktid 47–49), samuti 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-105/04 P: FEG vs. komisjon (EKL 2006, lk I-8725, punktid 69 ja 70) ja 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-113/04 P: TU vs. komisjon (EKL 2006, lk I-8831, punktid 82 ja 83) ja seal viidatud kohtupraktika.

( 16 ) Vt 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03 P: General Motors vs. komisjon (EKL 2006, lk I-3173, punkt 51), eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG vs. komisjon, punkt 69 ja eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TU vs. komisjon, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika.

( 17 ) Vt 24. aprilli 2001. aasta otsus kohtuasjas T-159/98: Torre jt vs. komisjon (EKL AT 2001, lk I-A-83 ja lk II-395, punkt 30); 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T-131/99: Shaw ja Falla vs. komisjon (EKL 2002, lk II-2023, punkt 29) ja 17. oktoobri 2005. aasta määrus kohtuasjas T-28/02: First Data vs. komisjon (EKL 2005, lk II-4119, punktid 35–37).

( 18 ) Segadust tekitav on 19. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-19/93 P: Rendo jt vs. komisjon (EKL 1995, lk I-3319, punkt 13), milles Euroopa Kohus märgib, et ta võib apellatsioonkaebuse esitamise või selle menetlemise vastu huvi puudumise korral „apellatsiooni sel põhjusel vastuvõetamatuks või esemetuks tunnistada”. Minu arvates on sellega tegelikult mõeldud, et apellatsioonkaebus tuleb sel juhul vastuvõetamatuks tunnistada, kui põhjendatud huvi puudus juba apellatsioonkaebuse esitamise ajal, samal ajal kui apellatsioonkaebuse kohta otsuse tegemise vajaduse puudumist tuleb sedastada sel juhul, kui põhjendatud huvi langes ära hiljem.

( 19 ) Vt 6. juuli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-112/96 ja T-115/96: Séché vs. komisjon (EKL AT 1999, lk I-A-115 ja II-623, punkt 37); eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Torre jt vs. komisjon, punkt 31, ja eespool 17. joonealuses märkuses viidatud määrus kohtuasjas First Data vs. komisjon, punkt 53.

( 20 ) Vt 24. juuni 1986. aasta otsus kohtuasjas 53/85: Akzo Chemie jt vs. komisjon (EKL 1986, lk 1965, punkt 21); 14. septembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-480/93 ja T-483/93: Antillean Rice Mills vs. komisjon (EKL 1995, lk II-2305, punkt 59) ja 7. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-213/01 ja T-214/01: Österreichische Postsparkasse jt vs. komisjon (EKL 2006, lk I-1601, punkt 53).

( 21 ) Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Rendo jt vs. komisjon, punkt 13; 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-174/99 P: parlament vs. Richard (EKL 2000, lk I-6189, punkt 33); vt selle kohta ka 24. novembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-138/03, C-324/03 ja C-431/03: Itaalia vs. komisjon (EKL 2005, lk I-10043, punktid 23–25).

( 22 ) Vt 6. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 92/78: Simmenthal vs. komisjon (EKL 1979, lk 777, punkt 32) ja eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus AKZO Chemie jt vs. komisjon, punkt 21.

( 23 ) Personalieeskirjade artiklis 50 märgitud ametniku „retrait de l’emploi” ei ole sama tähendusega nagu „retrait de la décision”, millega kõnealune ametnik nimetati.

( 24 ) Vaata näiteks komisjoni 30. juuni 2004. aasta vasturepliigi punkt 2 Esimese Astme Kohtu menetluses (kohtuasi T-370/03).

( 25 ) Nii sõnaselgelt 28. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-310/00: MCI vs. komisjon (EKL 2004, lk II-3253, punktid 46 ja 61). Samasugune kaalutlus on lõpuks aluseks 14. oktoobri 1999. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T-191/96 ja T-106/97: CAS Succhi di Frutta vs. komisjon (EKL 1999, lk II-3181, punkt 63).

Vt ka põhjapanev 31. märtsi 1971. aasta otsus kohtuasjas 22/70: komisjon vs. nõukogu, nimetatud ka „AETR” (EKL 1971, lk 263, punkt 40), mille järgi on EÜ artikli 230 alusel esitatud hagi eesmärk „et vastavalt EÜ artikli 220 lõikele 1 peetakse käesoleva lepingu tõlgendamisel ja kohaldamisel kinni seadusest” ja 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas 294/83: Verts vs. parlament (EKL 1986, lk 1339, punkt 23), mille järgi „liikmesriigid ega ühenduse organid ei saa hoiduda selle kontrollimisest, kas nende tegevus on koosõlas ühenduse konstitutsioonilise dokumendiga, EÜ asutamislepinguga.” Kohtupoolse kontrolli kohta õigusriigi põhimõttel rajanevas ühenduses vaata lisaks hilisemast ajast 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores (EKL 2002, lk I-6677, punkt 38).

( 26 ) Nii ettevõtete koondumiste valdkonnas eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus MCI vs. komisjon, punktid 55 ja 63. Vt lisaks eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Simmenthal vs. komisjon, punkt 32; eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Akzo, punkt 21; 26. aprilli 1988. aasta otsus kohtuasjas 207/86: Apesco vs. komisjon (EKL 1988, lk 2151, punkt 16), 24. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T-182/94: Marx Esser jt vs. parlament (EKL AT 1996, lk I-A-411 ja lk II-1197, punkt 41); eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus CAS Succhi di Frutta vs. komisjon, punkt 63, ja eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Österreichische Postsparkasse jt vs. komisjon, punkt 54.

( 27 ) Vt eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Simmenthal vs. komisjon, punkt 32; 5. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 76/79: Koenecke vs. komisjon (EKL 1980, lk 665, punkt 9), eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Antillean Rice Mills vs. komisjon, punkt 60; eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus CAS Succhi di Frutta vs. komisjon, punkt 63; eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus MCI vs. komisjon, punkt 46, ja eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Österreichische Postsparkasse jt vs. komisjon, punkt 54.

( 28 ) Vt eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Koenecke vs. komisjon, punkt 9; 31. märtsi 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-68/94 ja C-30/95: Prantsusmaa jt vs. komisjon (EKL 1998, lk I-1375, punkt 74), eespool 21. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus parlament vs. Richard, punktid 33 ja 34 ja 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T-131/99: Shaw ja Falla vs. komisjon (EKL 2002, lk II-2023, punkt 29).

( 29 ) Vaata näiteks 10. juuni 1980. aasta otsus kohtuasjas 155/78F: M. vs. komisjon (EKL 1980, lk 1797, punkt 6).

( 30 ) La manière dont le directeur général a présélectionné les candidats.

( 31 ) Selle poolest erinevad käesoleva juhtumi asjaolud kahtlemata eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuasja Apesco vs. komisjon aluseks olnud asjaoludest.

( 32 ) Vaata näiteks apellandi väidete kokkuvõte edasikaevatud kohtuotsuse punktides 37 ja 38.

( 33 ) Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Rendo jt vs. komisjon, punkt 13.

( 34 ) Vaata selle kohta märkused vastuapellatsiooni kohta, eelkõige käesoleva ettepaneku punktid 38–51.

( 35 ) Vaata selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 9.

( 36 ) Prantsuse keeles „le candidat qui répondait le mieux à l’ensemble des exigences mentionnées dans l’avis de vacance” (vt edasikaevatud kohtuotsuse punkt 32).

( 37 ) Prantsuse keeles „solide expérience de management de personnel [et] capacité de gestion, mobilisation et supervision de grandes équipes”.

( 38 ) Vt 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03 P: General Motors vs. komisjon (EKL 2006, lk I-3173, punkt 54) ja 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-167/04 P: JCB vs. komisjon (EKL 2006, lk I-8935, punkt 108); vt selle kohta ka 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-229/05: PKK ja KNK vs. nõukogu (EKL 2007, lk I-439, punkt 37).

( 39 ) 18. novembri 2002. aasta teatise lisas olev tabel sisaldab veerus „commentaires” A. Naqvi isiku kohta kokkuvõtvat märkust: „La candidature satisfait aux critères énoncés dans la description du poste”.

( 40 ) Selles punktis märgib kohus, et ametisse nimetav asutus ei olnud A. Naqvi kandidatuuri heakskiitmisel teinud ilmset hindamisviga, kui ta lähtus sellest, et A. Naqvi vastab personalijuhtimise valdkonna nõuetele. Kohus viitab eelkõige hinnangulehele, millest ilmneb, et A. Naqvi juhtimiskogemused on tõendatud, ta omandas need nii osakonnajuhatajana kui ka delegatsiooni juhina ning näib, et ta on võimeline üksust motiveerima. Lisaks viitab asutus valikumenetlusele eelnenud, A. Naqvi kohta antud kahele teenistusalasele hinnangule.

( 41 ) Vaata selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 29 ja eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.

( 42 ) Vt selle kohta 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-397/03 P: Archer Daniels Midland jt vs. komisjon (EKL 2006, lk I-4429, punkt 60) ja ka eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 372; kohtuotsus FEG vs. komisjon, punkt 72, ja kohtuotsus TU vs. komisjon, punkt 85.

( 43 ) Vaata eespool käesoleva ettepaneku punktid 58–62.

( 44 ) Prantsuse keeles „enjeux du poste”.

( 45 ) Prantsuse keeles „sensibilité pour la réforme”.

( 46 ) Edasikaevatud kohtuotsuse punkt 55.

( 47 ) Edasikaevatud kohtuotsuse punktid 56–58.

( 48 ) Vaata selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 29 ja eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.

( 49 ) Vt 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-68/05 P: Koninklijke Coöperatie Cosun vs. komisjon (EKL 2006, lk I-10367, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 50 ) Nagu juba märgitud seoses komisjoni vastuapellatsiooniga, heitis apellant Esimese Astme Kohtus ette, et valikumenetluse käigus rikuti õigusnormi sellega, et asjas pädev peadirektor tegi eelvaliku ning nii ametisse nimetamise konsultatiivkomitee kui ka ametisse nimetav asutus orienteerusid seejärel peamiselt nimetatud valiku alusel (vaata selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 46 ja 47).

( 51 ) Eespool 49. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Koninklijke Coöperatie Cosun vs. komisjon, punkt 55.

( 52 ) Vaata selle kohta argumentide kokkuvõte edasikaevatud kohtuotsuse punktis 39.