ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/24

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itaalia) 26. juunil 2015 – Tecnoedi Costruzioni Srl versus Comune di Fossano

(Kohtuasi C-318/15)

(2015/C 311/29)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Tecnoedi Costruzioni Srl

Vastustaja: Comune di Fossano

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 49 ja 56 ning asutamisvabaduse, teenuste osutamise vabaduse, võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu ja proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised õigusnormid nagu need, mis kehtivad praegu Itaalias ning on sätestatud 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 163 artikli 122 lõikes 9 ja artikli 253 lõikes 20-bis, mis puudutavad põhjendamatult madala maksumusega pakkumuste automaatset tagasilükkamist piirmäärast väiksema maksumusega hangetes, mis pakuvad piiriülest huvi.
—

tuvastada, et kuna Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ei ole kohaldanud nõuetekohaselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta direktiivi 2001/80/EÜ teatavate suurtest põletusseadmetest õhku eralduvate saasteainete piiramise kohta (1) seoses Walesis asuva Aberthaw elektrijaamaga, siis on see liikmesriik rikkunud nimetatud direktiivi artikli 4 lõikest 3 koostoimes VI lisa A osaga tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 302/26

20. juulil 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Ungari

(Kohtuasi C-392/15)

(2015/C 302/34)

Kohtumenetluse keel: ungari

Pooled

Hageja: Euroopa Liidu Komisjon (esindajad: H. Støvlbæk, K. Talabér-Ritz)

Kostja: Ungari

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Ungari kehtestas notarina tegutsemise tingimuseks kodakondsuse nõude, on ta rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 49 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Ungarilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et notarina tegutsemise tingimusena kodakondsuse nõude kehtestamine on diskrimineeriv ning kujutab endast vabaduse asutamisvabaduse ebaproportsionaalset piiramist. Selliselt on Ungari jätnud täitmata oma Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 49 tulenevad kohustused.

Komisjon on arvamusel, et notaritele Ungari õigusnormidega antud ülesanded ei ole olemuslikult seotud avaliku võimu teostamisega; järelikult ei saa selles ametis tegutsemise alustamise tingimuseks kodakondsuse nõude kehtestamist õigustada Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 51 sätestatud erandiga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 302/25

13. juulil 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-356/15)

(2015/C 302/32)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindaja: D. Martin)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kehtestades 27. detsembri 2012. aasta programmseaduse artiklid 23 ja 24, on Belgia Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 (1) sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta artiklitest 11 ja 12 ning artikli 76 lõikest 6, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009 (2), milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord, artiklist 5 ning lisaks sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjoni otsusest A1 (3).

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon leiab, et kehtestades 27. detsembri 2012. aasta programmseaduse artiklid 23 ja 24, rikkus Belgia Kuningriik määruse (EÜ) nr 883/2004 artikleid 11, 12 ja 76, määruse (EÜ) nr 987/2009 artiklit 5 ning lisaks sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjoni otsust A1, kuna ta jättis arvestamata asjaoluga, et lähetatud töötaja päritoluriigis väljastatud dokument, mis tõendab mainitud liikmesriigi sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide kohalduvust selle töötaja suhtes, on siduv.

(1) ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72.

(2) ELT L 284, lk 1.

(3) ELT C 106, 24.4.2010, lk 1.
3.

Kas selleks, et pidada mingit üksust liikmesriigi riigisektorisse kuuluvaks piisab sellest, et liikmesriik on sellele üksusele üle andnud laialdase vastutuse ilmselgelt sel eesmärgil, et täita liidu õigusest tulenevaid kohustusi, või on vajalik, et sellel üksusel oleks lisaks a) erivolitused või b) ta tegutseks selle liikmesriigi otsese kontrolli või järelevalve all?
2.

Kas esimesele küsimusele jaatava vastuse andmise korral omab olukorras tähtsust see, et täiendava kaitse taotluse esitamiseks ette nähtud tähtaja oluline eesmärk on tagada rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamine mõistliku aja jooksul?
1.

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (1), artikli 3 lõike 1 punkti a ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuesti sõnastatud) (2) artikli 14 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et „tööle saamise või kutsealale pääsemise” võimalust otsib ka selline isik, kelle kandideerimisavaldusest nähtub, et ta soovib omandada vaid töökohale kandideerija staatust eesmärgiga esitada kahju hüvitamise nõudeid, mitte et ta tööle võetaks ja ta töötada saaks?
1.

Kas 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) sätetega on eelviidatud ühenduse kohtulahendites antud tõlgenduse kohaselt vastuolus sellised liikmesriikide õigusnormid – nagu eespool ära toodud ja Itaalias kehtivad õigusnormid (Vabariigi Presidendi dekreedi nr 633/1972 artikkel 19) –, mis välistavad ka karistusõiguslikus kontekstis võimaluse kasutada mahaarvamise õigust, kui käibedeklaratsioonid on esitamata, täpsemalt on esitamata mahaarvamisõiguse tekkimise aastale järgneva teise aasta deklaratsioon?
ET Euroopa Liidu Teataja C 320/19

Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR) 27. juulil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda laiendatud koosseisus) 20. mai 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-456/10: Timab Industries ja CFPR versus komisjon

(Kohtuasi C-411/15 P)

(2015/C 320/27)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Timab Industries ja Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (esindaja: advokaat N. Lenoir)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada Üldkohtu 20. mai 2015. aasta otsus kohtuasjas T-456/10;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtule trahvisumma sobivas ulatuses vähendamiseks;

— muu hulgas tunnistada, et Üldkohus on rikkunud õigust õiglasele kohtumenetlusele, kuna menetlus kestis ebamõistlikult kaua;

— mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitavad apellandid viis tühistamisväidet.

Esiteks rikkus Üldkohus tõendamiskoormist käsitlevaid eeskirju ja kaitseõigusi, kui ta järeldas, et apellandid pidid kokkuleppemenetluses tõendama, et nad ei osalenud kartellis enne 1993. aastat.

Teiseks heidavad nad Üldkohtule ette, et see on rikkunud nende õigust mitte enda vastu süüdistusi esitada ja kaitseõigusi. Üldkohus eiras oma täielikku pädevust, kui ta ei kontrollinud komisjoni tõendamiskohustuse täitmist seoses hagejate väidetavate „ülestunnistustega”, mis omasid arvestatavat mõju trahvisumma kindlaksmääramisel.

Kolmandaks eiras Üldkohus oma täieliku pädevuse ulatust, lugedes „uuteks asjaoludeks” selle, et pärast seda, kui apellandid loobusid kokkuleppemenetlusest, tunnistas komisjon, et apellandid ei olnud osalenud kartellis vahemikus 1978-1992, et põhjendada oluliselt suurema trahvi määramist rikkumise eest, mille kestus oli märgatavalt vähenenud.

Neljandaks eiras Üldkohus oma täielikku pädevust, esitas kohtuotsuses vastuolulisi põhjendusi, rikkus õigusnormi kokkuleppemenetluse kohaldamisel ja rikkus õiguspärase ootuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, toetades seda, et kokkuleppemenetluse käigus määratud trahvi vähendused peaaegu terviklikult kaotati, mida hagejad ei saanud mõistlikult sellises ulatuses ette näha.

Viimaks väidavad apellandid, et Üldkohus eiras oma täielikku pädevust ning rikkus võrdse kohtlemise ja karistuste individuaalsuse põhimõtteid.

Muu hulgas paluvad apellandid Euroopa Kohtul tunnistada, et Üldkohus rikkus õigust õiglasele kohtumenetlusele, rikkudes nii Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 lõiget 2 ja Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõiget 1, kuna menetlus kestis ebamõistlikult kaua.
2.

Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 107 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi asutatud energiaettevõtja, kellele on pandud riigiabina määratletav kohustus, saab siseriiklikus kohtumenetluses tugineda selle sätte rikkumisele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 320/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 29. juunil 2015 – Google Ireland Limited, Google Italy Srl versus Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(Kohtuasi C-322/15)

(2015/C 320/21)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Google Ireland Limited, Google Italy Srl

Vastustaja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikliga 56 on vastuolus Autorità di garanzia delle Telecomunicazioni vaidlustatud otsuse nr 397/13/CONS ja viidatud siseriiklike õigusnormide kohaldamine tõlgendatuna nii, nagu on näidanud seesama amet - õigusnormid, mille alusel nõutakse keerukat deklaratsiooni „Informativa economica di sistema” (mis tuleb tingimata koostada Itaalia raamatupidamisnõudeid järgides) tegevuse kohta, millega tegeldakse Itaalia tarbijate huvides, kusjuures deklaratsiooni nõudmist põhjendatakse konkurentsi kaitse eesmärgiga, kuid see on kindlasti seotud selle pluralismi kaitsva ameti teistsuguste ja kitsamate ülesannetega vaadeldavas sektoris, kahelt ettevõtjalt, kes ei kuulu seda sektorit reguleerivate siseriiklike õigusnormide (audiovisuaalmeedia- ja raadioringhäälinguteenuste seadustik) kohaldamisalasse, ning käsitletaval juhul eelkõige ühelt kodumaiselt ettevõtjalt, kes osutab ainult teenuseid samasse kontserni kuuluvale Iiri õiguse alusel asutatud ärikaaslasele, ja seoses temaga ettevõtjalt, kelle asukoht ei ole Itaalias ja kes ei tegutse nii, et on võtnud tööle töötajaid Itaalia territooriumil, - ning kas see võib kujutada endast meedet, mis piirab teenuste osutamise vabadust Euroopa Liidus, rikkudes aluslepingu artiklit 56?
2.

Kui lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni artikli 5 lõiget 2 kohaldatakse juhtude suhtes, kus reklaami tehakse ja/või kontakti võetakse riigist, kus on tarbija alaline elukoht, kuid tarbija allkirjastab lepingud riigis, kus on tema teine elukoht, kui tarbijaga lepingu sõlminud isik või tema esindaja on tarbija tellimuse saanud selle alalise elukoha riigis?
1.

Esimene väide, et on rikutud õigusnorme ning et vaidlustatud kohtuotsus on vastuoluline ja puudulikult põhjendatud seoses määruse nr 1049/2001 (1) artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud uurimise eesmärgi kaitsega seonduva erandi hindamisega. Üldkohus on rikkunud õigusnorme, sest pidas õiguspäraseks komisjoni tuginemist üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele dokumentidega tutvumise taotluse korral, mis on esitatud konkreetsete dokumentide kohta. See, kuidas Üldkohus tõlgendas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud uurimise eesmärgi kaitsega seonduvat erandit, tingib dokumentidega tutvumise õiguse piirangu, mis on i) ebaproportsionaalne arvestades määruse nr 1049/2001 artikliga 4 taotletavate eesmärkidega ning ii) ei ole nõuetekohaselt põhjendatud. Seoses ebaproportsionaalsusega väidab apellant, et Üldkohus ei saa lubada komisjonil tugineda üldisele eeldusele juhul, kui on esitatud riigiabi menetlusega seotud dokumentidega tutvumise taotlus, kus taotletavad dokumendid on konkreetselt ja täpselt määratletud. Seda veelgi enam siis, kui käesolevaga sarnases kontekstis, mida iseloomustab menetlusnormide kahetsusväärne rikkumine komisjoni poolt, toob selline toimimisviis kaasa üldise konfidentsiaalsuse eelduse moondumise absoluutseks eelduseks, mille vastu ei saa midagi ette võtta isik, kes taotleb dokumentidega tutvumist; see on vastuolus määruse nr 10149/2001 artiklis 4 sätestatuga. Seoses põhjendamatusega väidab apellant, et vaidlustatud kohtuotsuses ei ole nõuetekohaselt põhjendatud, miks Üldkohtu arvates on võimalik kohaldada õiguspõhimõtet, mida Euroopa Kohus väljendas kohtuotsuses, 29.6.2010, komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, C-139/07 P, EU:C:2010:376, juhtumitele, kus tutvuda ei soovita mitte kogu toimikuga, vaid konkreetsete dokumentidega.
1.

Kas direktiivi 2004/17 (1) artikleid 37, 38, 53 ja 54 tuleb tõlgendada koos või eraldi (kuid nimetatud sätete kohaldamist piiramata) nii, et: (a) nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et kui ehitustööde riigihankelepingu täitmisel on kavas kasutada alltöövõtjaid, peab hankija määratletud põhitööd tegema tarnija (peatöövõtja)? (b) nendega on vastuolus hankedokumentides ette nähtud tarnijate kutsealase pädevuse liitmise kava – nagu hankija on ette näinud käesolevas asjas vaidlustatud hankedokumentides –, mille kohaselt peab asjaomase ettevõtja (ühistegevuse partneri) kutsealane pädevus vastama selle konkreetse töö mahule, mida ta riigihankelepingu alusel tegelikult teeb?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/29

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbetsdomstolen (Rootsi) 6. juulil2015 – Unionen versus Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

(Kohtuasi C-336/15)

(2015/C 311/34)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Arbetsdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Unionen

Kostjad: Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

Eelotsuse küsimus

Kas ettevõtete ülemineku direktiiviga (1) on kooskõlas, kui aasta pärast ettevõtte üleminekut kohaldatakse omandaja kollektiivlepingu sätet, mis tähendab, et kui pikendatud etteteatamistähtaja kohaldamise tingimuseks on teatud pikkusega tööstaaž üheainsa tööandja juures, ei võeta tööstaaži võõrandaja juures arvesse, kui töötajatel oli vastavalt võõrandaja juures kehtinud kollektiivlepingu identsele sättele õigus nõuda selle tööstaaži arvesse võtmist?

(1) Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiiv 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2001 L 82, lk 16, ELT eriväljaanne 05/04, lk 98).
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/34

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itaalia) 10. juulil 2015 – kriminaalasi Luciano Baldetti süüdistuses

(Kohtuasi C-350/15)

(2015/C 311/39)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Luciano Baldetti

Eelotsuse küsimused

Kas [Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7] artiklit 4 ja [Euroopa Liidu inimõiguste harta] artiklit 50 arvestades on liidu õigusega kooskõlas seadusandliku dekreedi nr 74/00 artikkel 10 bis osas, milles see lubab läbi viia kriminaalmenetluse isiku suhtes, kellele on sama teo eest (kinnipeetava maksu tasumata jätmine) juba määratud jõustunud väärteokaristus seadusandliku dekreedi nr 471/91 artikli 13 alusel (st rahatrahv)?
ET Euroopa Liidu Teataja C 311/25

Hitachi Chemical Europe GmbH ja Polynt SpA 30. juunil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 30. aprilli 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-135/13: Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA ja Sitre Srl versus Euroopa Kemikaaliamet (ECHA)

(Kohtuasi C-324/15 P)

(2015/C 311/31)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Hitachi Chemical Europe GmbH ja Polynt SpA (esindaja: advokaat C. Mereu)

Teised menetlusosalised: Euroopa Kemikaaliamet (ECHA), Sitre Srl, REACh ChemAdvice GmbH, New Japan Chemical, Madalmaade Kuningriik, Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-135/13;

— tühistada vaidlustatud otsus või teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtule otsuse tegemiseks apellantide tühistamisnõude kohta ning

— mõista kõik käesoleva menetlusega seotud kohtukulud, s.h Üldkohtu menetluse kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et Üldkohus on rikkunud ühenduse õigust, kui ta jättis rahuldamata apellandi hagi vaidlustatud otsuse tühistamiseks. Eelkõige väidavad apellandid, et Üldkohtu argumentatsioonis ja apellandi olukorrale kohaldatavate õigusnormide tõlgendamisel on tehtud mitu viga. Sellest tulenes, et Üldkohus on järgmiselt õigusnormi rikkunud:

— Üldkohus on esitanud vasturääkivaid ja valesid väiteid seoses REACH (1) määruse artikli 57 punktis f ette nähtud riskianalüüsiga, mis viis nimetatud määruse valesti tõlgendamiseni.

— Üldkohus on esitanud vasturääkivaid väiteid ja eiras väljakujunenud kohtupraktikat suuniseid sisaldavate dokumentide staatuse ja kaalu kohta, tõlgendades, kuidas tuleb aru saada mõistest „samaväärne oht” nimetatud määruse artikli 57 punktis f.

— Selle tagajärjel, et Üldkohus tugines valesti REACH määruse artikli 60 lõikele 2, on põhjendused ebapiisavad.

— Üldkohus kohaldas vale õiguslikku raamistikku, kui ta jättis rahuldamata argumendid, mis olid seotud töötajate ja tarbijate kokkupuutega, kohaldades nii valesti artikli 57 punkti f.

Eespool esitatut arvesse võttes väidavad apellandid, et Üldkohtu otsus kohtuasjas T-135/13 ja vaidlustatud otsus tuleks tühistada.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, lk 1).
3.

Kui eespool nimetatud lepinguliste klientide postisaadetiste jaotamine on universaalteenuse kohaldamisalast välja jääv teenus, siis kas artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kõnealuseid teenuseid puudutavas tegevusloas võib seada tingimusi üksnes postidirektiivi artikli 2 lõikes 19 käsitletud oluliste nõuete täitmise tagamiseks, ja et direktiivi artikli 9 lõikes 2 käsitletud teenuste kvaliteedi, kättesaadavuse ja tõhususega seotud tingimusi ei või kõnealuseid teenuseid puudutavates tegevuslubades seada?
(iii)

Vaidlustatud kohtuotsus on ekslik seetõttu, et sõnamärgi ja kombineeritud kaubamärgi võrdlemisel ei omistatud piisavat tähtsust kombineeritud kaubamärgi kujutisosadele, mis sõnamärgis puuduvad ning mis võimaldavad kahel tähisel vahet teha; selle asemel anti hinnang nii, et võrreldi ainuüksi kahe märgi sõnalisi osasid. Lisaks sellele jäeti vaidlustatud kohtuotsuses võrdlemisel ekslikult tähelepanuta varasema kaubamärgi esimene sõna (Mc) ja ei võetud arvesse seda, et sellist eesliidet peetakse selle laialdase leviku tõttu juhul, kui see eelneb nimele, üldiselt šoti päritolule viitavaks ning seda, et mitte ainult inglise keelt kõnelev asjaomane avalikkus, vaid mis tahes asjaomane avalikkus hääldab seda seetõttu inglise keelest lähtuvalt.
ET Euroopa Liidu Teataja C 337/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Regionale di Roma (Itaalia) 16. juulil 2015 – Mercedes Benz Italia SpA versus Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

(Kohtuasi C-378/15)

(2015/C 337/05)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Regionale di Roma

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Mercedes Benz Italia SpA

Vastustaja: Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

Eelotsuse küsimus

Kas mahaarvamisõiguse kasutamise kontekstis on direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklite 168, 173, 174 ja 175 tõlgendusega, mis lähtub proportsionaalsuse, tõhususe ja neutraalsuse põhimõttest nii, nagu need on ühenduse õiguses määratletud, vastuolus liikmesriigi õigusnormid (nimelt Vabariigi Presidendi dekreedi nr 633/1972 artikli 19 lõige 5 ja artikkel 19-bis) ja liikmesriigi maksuhalduri praktika, mis nõuavad, et ka niinimetatud kõrvaltehingute kindlaksmääramisel lähtutaks sellest ettevõtja käibe koosseisust, sätestamata soetatud kaupade ja saadud teenuste tegelikust koosseisust ja otstarbest lähtuvat arvutusmeetodit, mis kajastaks objektiivselt seoses maksumaksja kummagi tegevusega – nii maksustatava kui ka maksuvaba tegevusega – tehtud kulutuste tegelikku osakaalu?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 337/6

Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 24. juulil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 13. mai 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-15/13: Group Nivelles versus Siseturu Ühtlustamise Amet – Easy Sanitairy Solutions (duši äravoolurenn)

(Kohtuasi C-405/15 P)

(2015/C 337/08)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindajad: S. Bonne ja A. Folliard-Monguiral)

Teised menetlusosalised: Group Nivelles BVBA ja Easy Sanitary Solutions BV

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja hagejalt ja menetlusse astujalt Üldkohtus.

Väited ja peamised argumendid

Üldkohus on rikkunud määruse nr 6/2002 (1) artikli 63 lõiget 1, kui ta tuvastas, et disainilahenduse kehtetuks tunnistamise taotluses viidatud varasem disainilahendus koosneb ettevõtte Blücher pakutavast „terviklikust vedelike äravooluseadmest”. Group Nivelles on aga viidanud üksnes katterestile, mille on teinud avalikkusele kättesaadavaks lisaks ettevõttele Blücher ka teised ettevõtted, sõltumata äravooluava kujust.

Üldkohus on rikkunud määruse nr 6/2002 artikli 25 lõike 1 punkti b koostoimes artikliga 5, kui ta otsustas, et ühtlustamisamet oleks pidanud võrdlema vaidlustatud disainilahendust varasema disainilahendusega, mis koosneb kahe erineva disainilahenduse kombinatsioonist, mis on avalikkusele kättesaadavaks tehtud kahes erinevas dokumendis. Määruse nr 6/2002 artiklile 5 kohaldatava Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei või vaidlustatud disainilahendust võrrelda „varasemate disainilahenduste spetsiifiliste elementide või osade kogumiga vaid eristatavate ja konkreetsete varasemate disainilahendustega”. Osadest koostatud toote välimuse võib mõnikord tuletada selle koostisosade välimusest, kuid selle üldilme püsib oletuslik või on igal juhul märkimisväärselt hinnanguline. Mõistega „kahe disainilahenduse identsus” määruse nr 6/2002 artikli 5 tähenduses on vastuolus võrdlemine oletuse või hinnangu alusel.

Üldkohus on rikkunud määruse nr 6/2002 artikli 25 lõike 1 punkti b koostoimes artiklitega 6 ja 7, kui ta tuvastas, et juhul kui disainilahendus on mõeldud teistsuguses tootes või teistsuguse otstarbega tootes kasutamiseks, siis võib selle erinevuse tõttu olla asjatundlikul kasutajal võimatu varasemat disainilahendust ära tunda. Määruse nr 6/2002 artikkel 7 sisaldab õiguslikku fiktsiooni, mille kohaselt eeldatakse, et selle sektori kutseala asjatundjatest avalikkus, kuhu disainilahendus kuulub, kui ka vaidlustatud disainilahendusega hõlmatud toote asjatundjatest kasutajad tunnevad iga avalikkusele kättesaadavaks tehtud disainilahendust. Niipea kui varasem disainilahendus on kättesaadavaks tehtud tuleb lähtuda sellest, et asjaomased asjatundjatest kasutajad tunnevad nii varasemat disainilahendust kui ka selle kasutusvõimalusi, nagu ilmneb menetlusosaliste tõenditest ja argumentidest.

(1) Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT 2002, L 3, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142).