ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
94

Tuleb märkida, et ligikaudu 350 isiku ja üksuse olukorra eraldi analüüsimiseks on kolmekuuline tähtaeg suhteliselt lühike. Neil asjaoludel on läbivaatamistaotluste esitamise tähtaja kehtestamine õiguspärane vahend, mille abil nõukogu saab tagada, et ta saab asjaomaste isikute ja üksuste esitatud märkused ja tõendid kätte enne läbivaatamisetapi lõppu ning talle jääb piisavalt aega, et neid vajaliku hoolsusega analüüsida. On tõsi, et käesolevas asjas tähtpäeva kehtestamisest tulenev 12‑päevane tähtaeg oli lühike, sest hagejal tuli selle jooksul tutvuda teatisega ja loetellu kandmise põhjenduste sisuga ning koostada märkused, millele võib lisada tõendeid. Ühelt poolt ei ole läbivaatamistaotluse esitamiseks siiski kehtestatud mingeid vorminõudeid. Vastupidi hageja väidetule ei ole sellise taotluse esitamisel ka nõutav olla esindatud advokaadi poolt. Teiselt poolt avab läbivaatamistaotluse esitamine nõukogu ja asjaomase isiku või üksuse vahel dialoogi, mis ei ole ajaliselt ega kirjavahetuse mahu osas piiratud. See tähendab, et miski ei takista seda, et ette nähtud tähtaja jooksul esitatakse kokkuvõtlikke märkusi sisaldav läbivaatamistaotlus, mida seejärel vajaduse korral täiendatakse muude märkuste või tõenditega hilisema kirjavahetuse käigus nõukoguga. Niisiis ei võimalda 12-päevane tähtaeg, mille nõukogu andis läbivaatamistaotluse esitamiseks eespool punktis 13 mainitud teatises, mis avaldati 18. veebruari 2020. aasta Euroopa Liidu Teatajas, iseenesest asuda seisukohale, et hageja õigust olla ära kuulatud oleks rikutud.
68

Seoses Üldkohtu teise küsimusega tuleb kõigepealt märkida, et isegi kui EUIPO tunnistab, et vaidlustatud otsuses on vääralt märgitud õigused, millel esimene kehtetuks tunnistamise taotlus põhines, ja möönab, et see oleks võinud olla teises kehtetuks tunnistamise taotluses viidatud õiguste osas selgem, viidates üldisemalt ka vaidlustatud otsuse kaudsele põhjendusele, leiavad EUIPO ja menetlusse astuja, et see otsus on piisavalt põhjendatud ja võimaldab kindlaks teha, kas teine kehtetuks tunnistamise taotlus põhineb õigusel või õigustel, millel põhineb esimene kehtetuks tunnistamise taotlus. Tuleb aga tõdeda, et EUIPO ja menetlusse astuja on tõlgendanud vaidlustatud otsust viimases küsimuses täiesti vastandlikult. EUIPO leiab nimelt, et vaidlustatud otsus võimaldab kindlaks teha, et teine kehtetuks tunnistamise taotlus ei põhine õigusel, millel põhines esimene kehtetuks tunnistamise taotlus. Menetlusse astuja leiab seevastu, et vaidlustatud otsusest nähtub, et õigustel, millel põhines teine kehtetuks tunnistamise taotlus, põhines juba ka esimene kehtetuks tunnistamise taotlus.
115

Hageja leiab, et komisjoni seisukoht, mille kohaselt keeldutakse talle kodumaalt lahkumise toetust maksmast, viib tulemusteni, mis on liidule ja tema ametnikele või teenistujatele ebarahuldavad. Oma seisukoha põhjendamiseks esitab hageja järgmised neli argumenti: – sellest toetusest ilmajätmiseks piisaks sellest, et komisjon lükkab omal äranägemisel edasi sellise töötaja teenistusse asumist, kes sai eelneva lepingu alusel õiguspäraselt kodumaalt lahkumise toetust; – töötajaid õhutataks tekitama teise riiki kolimise kulusid, et jätkata kodumaalt lahkumise toetuse saamist, millele neil oleks eelmisel töölevõtmisel õigus olnud, samas kui nad olid juba nõustunud samas kohas asuva ameti tehtud pakkumisega alustada tööd mõni kuu hiljem; – personalieeskirjade artiklit 27, mille kohaselt tuleb ametnikud võtta tööle võimalikult laialt geograafiliselt alalt, ei oleks järgitud, kuna liidu institutsioonide kogemusega lepinguliste töötajate puhul on oht, et nad loobuvad nendes institutsioonides oma karjääri jätkamisest, et pöörduda tagasi oma päritoluriiki; – personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti b kontekst on aja möödudes oluliselt muutunud; praegu oleks haruldane, kui kohe algusest peale alustataks liidu institutsioonides tööd ametnikuna.
150

See tunnistaja avaldas siiski ka, et tema hinnangul oli „hageja iseloomu [üheks aspektiks] see, et ta oli autoritaarne ning tal oli suur ego“, ning et „tema ise ei ole palju [hageja] ebameeldivat poolt tunda saanud, sest G oli [nende] vahel“. Samuti lisas see tunnistaja, et ta „on kuulnud räägitavat, et [hageja] karjus oma kabineti töötajate peale, ent [endal tal] sellist kogemust ei ole“. Küsimusele, kas ta kvalifitseeriks selle, kuidas hageja töötajatega käitus, ahistamiseks, avaldas see tunnistaja viimaks, et „temaga ei ole [hageja] kunagi niimoodi käitunud“, ent ta võib „ette kujutada, et teatud isikud võisid ise sedalaadi käitumist provotseerida“ ning et „teades [hageja] iseloomu, võis ta – nagu piim – väga kergesti „üle keeda““.
59

Kolmandana, isegi kui eeldada, et kõnealuse meetmega kehtestatud erinev kohtlemine, kuna sellest saab kasu ainult AUA, võib olla samastatav diskrimineerimisega, nagu väidavad hagejad, tuleb igal juhul kontrollida, kas see on põhjendatud õiguspärase eesmärgiga ning kas see on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik, sobiv ja proportsionaalne. Osas, milles hagejad viitavad ELTL artikli 18 esimesele lõigule, tuleb toonitada, et selle sätte kohaselt on aluslepingute kohaldamisalas keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel, „ilma et see piiraks aluslepingutes sisalduvate erisätete kohaldamist“. Seega tuleb kontrollida, kas selline erinev kohtlemine on lubatud ELTL artikli 107 lõike 2 punkti b alusel, mis on vaidlustatud otsuse õiguslik alus. Selle kontrollimine eeldab ühelt poolt, et kõnealuse meetme eesmärk vastab viimati nimetatud sättes ette nähtud nõuetele, ning teiselt poolt, et meetme kohaldamise viis, st käesolevas asjas see, et meedet kohaldatakse ainult AUA-le, on selline, mis võimaldab selle eesmärgi saavutada, ilma et see läheks kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik.
50

Apellatsioonikoda piirdus tõdemisega, et puudub märkimisväärne erinevus asjaomase sektori normist ja tavast. Kuigi on tõsi, et vastavalt eespool punktis 19 viidatud kohtupraktikale ei piisa teatava kuju eristusvõime puudumise tõendamiseks pelgast asjaolust, et kuju on teatava kaubaliigi tavapärase kuju „variatsioon“, ei tähenda asjaolu, et teatavat sektorit iseloomustab tootekujude märkimisväärne paljusus, et võimalikku uut kuju tajutakse tingimata ühena selliste tootekujude hulgast. […]
37

Hageja heidab apellatsioonikojale ette, et viimane leidis, et vastandatud tähiste foneetiline aspekt ei mõjuta hinnangut asjaomaste tähiste sarnasuse kohta. Eelkõige leidis apellatsioonikoda vääralt, et prantsuse keelt kõnelev avalikkus ei tea midagi taani, bulgaaria ja kreeka keele kohta. Tarbijad teavad isegi neid keeli mõistmata, et esiteks on taotletaval kaubamärgil „skandinaavia keeltes“ tähendus, et see kujutab endast taani tähestiku tähte ja et see tähendab selles keeles „saart“, ning teiseks on varasem kaubamärk kreeka ja bulgaaria tähestiku täht. Nende väidete toetuseks väidab hageja, et menetlusse astuja kasutab tähte „ø“ oma nimes, et tuua välja oma Skandinaavia identiteet ning tal on Prantsusmaal kauplus, mis näitab, et prantsuse keelt kõnelevad tarbijad saavad tähe „ø“ Skandinaavia või isegi Taani päritolust aru. Vastavates keeltes hääldatakse vastandatud tähistes esitatud tähti erinevalt, mistõttu need tähised ei ole foneetiliselt sarnased.
79

Mis puutub viiendasse erinevusse, millele on viidatud eespool punktis 69 ja mis puudutab vaidlusaluse disainilahenduse tekstuuri, siis ei ole küll välistatud, nagu väidab hageja, et selle kujutist nr 1.3, millel on esitatud selle disainilahenduse külgvaade, võib pärast eriti hoolikat uurimist tõlgendada nii, et see annab edasi lainelist tekstuuri, mida varasema disainilahenduse kujutisel ei ole. Samas, kuna registreerimistaotluses puuduvad muusugused viited, siis võib see kujutis viidata ka sellele, et asjaomane paneel on lõigatud nii, et hageja esile toodud „laineline“ tekstuur võib sellel kujutisel näidata lihtsalt seda, et külgnevatel osadel on lõikejälgedest veidi haralised servad, või nagu väidab EUIPO, näidata lihtsalt kasutatud materjalis esinevaid puudusi. Peale selle, nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 33 õigesti rõhutas, on vastandatud disainilahenduste pealiskülg ainus pind, mis on hoonele või seinale kinnitatud paneeli puhul nähtav, mistõttu külgvaade nr 1.3 on vähem asjakohane.
51

Käesoleval juhul on aga selge, et Prantsuse Vabariik ei olnud komisjonile teatanud abist, mis tuleneb 2006. aasta tariifimäärusest ning tariifimäärustest 1/2010 ja 8/2010. Lisaks tuleb tõdeda, et hagejate 20. juunil 2020 esitatud kaebus ei kuulu määruse 2015/1589 artikli 24 lõike 2 kohaldamisalasse. Neil asjaoludel ei olnud komisjon kohustatud eespool nimetatud abimeetmeid kontrollima. Järelikult see, et ta ei ole nende abimeetmete kohta otsust teinud, ei saa kujutada endast kaebeõigusest ilmajätmist, mis võiks tekitada õigusliku lünga. See on nii seda enam, et nagu on märgitud eespool punktides 29 ja 30, võivad hagejad pöörduda asjaomase liikmesriigi kohtusse, et nõuda riigile selle eest, et ta keeldub teatamast kaebuse esemeks olevatest meetmetest, sanktsiooni määramist, eeldusel et need kohtud tuvastavad, et meetmed tuleb kvalifitseerida uueks riigiabiks.
19

Apellatsioonikoda pidas vajalikuks võtta arvesse täiendavad tõendid, mille talle esitas menetlusse astuja. Ta leidis, et need on asjakohased ja toetavad kehtetuks tunnistamise osakonnale esitatud tõendeid. Eelkõige rõhutas ta, et lisa 32 esitati kehtetuks tunnistamise taotluse raames esitatud lisas 8 kujutatud sildi R5015 avalikustamise tõendamiseks. Ta märkis samuti, et nendest tõenditest teatati hagejale, kes esitas nende kohta oma seisukohad; et kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseks ei ole tähtaega ning et nende tõendite arvessevõtmine võiks aidata tagada, et registrisse ei kantaks ühenduse registreeritud disainilahendust, mille kehtivust saab hiljem edukalt vaidlustada teises kehtetuks tunnistamise menetluses. Lõpuks lisas ta, et need tõendid esitati vaidlustamaks kehtetuks tunnistamise osakonna otsust, mille kohaselt olid tõendid avalikustamise kohta ebapiisavad. Ta tunnistas need niisiis vastuvõetavaks.
53

Tuleb märkida, et avaliku teenistuse valdkonnas väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad liidu lepinguvälise vastutuse tekkimiseks olema täidetud teatavad tingimused: asjasse puutuvale institutsioonile etteheidetava tegevuse õigusvastasus, kahju tegelik tekkimine ning põhjuslik seos etteheidetava tegevuse ja viidatud kahju vahel (vt selle kohta 1. juuni 1994. aasta kohtuotsus komisjon vs. Brazzelli Lualdi jt, C‑136/92 P, EU:C:1994:211, punkt 42, ning 16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Petrilli, T‑143/09 P, EU:T:2010:531, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Need kolm tingimust on kumulatiivsed, mis tähendab, et kui üks neist ei ole täidetud, ei saa kohaldada liidu vastutust (vt 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Paraskevaidis vs. Cedefop, T‑601/16, EU:T:2017:757, punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika).
12

Hageja esitas 27. aprillil 2020 EUIPO-le kirjaliku selgituse kaebuse aluste kohta, milles ta väitis, et vastulausete osakonna otsus on väär, kuna vastulausete osakond oli määruse 2017/1001 artikli 34 lõiget 1 rikkudes jätnud järgimata nõude, et ELi kaubamärgi taotluses nimetatud kaubad ja teenused peavad olema identsed nendega, mis on tähistatud prioriteediõiguse aluseks oleva kaubamärgiga. Ta möönis, et suur hulk taotletava kaubamärgiga tähistatud kaupu ja teenuseid on Liibanoni kaubamärgi taotlusega hõlmatud kaupade ja teenustega kas identsed või sisalduvad neis. Küll aga leidis ta, et teatavad klassidesse 9, 38 ja 39 kuuluvad taotletava kaubamärgiga tähistatud kaubad ja teenused, nimelt klassi 9 kuuluvad kaubad „andmetöötlusvahendid; navigeerimis-, kontrolli-, seire-, juhtimis- ja kartograafiavahendid; navigeerimistarkvara“, klassi 38 kuuluvad teenused „andmete elektrooniline edastamine; elektroonilise side teenuste kättesaadavaks tegemine“ ning klassi 39 kuuluvad teenused „reisikorraldus; transporditeenuste korraldus“ ei ole Liibanoni kaubamärgiga tähistatud kaupade ja teenustega identsed ega sisaldu neis. Ta asus seetõttu seisukohale, et taotletud kaubamärgi jaoks ei saa esitada prioriteedinõuet seoses klassidesse 9, 38 ja 39 kuuluvate kaupade ja teenustega. Seetõttu palus ta samas kirjalikus selgituses osaliselt tühistada vastulausete osakonna otsuse niivõrd, kuivõrd see puudutas ainult neid kaupu ja teenuseid.
39

Hageja vaidleb nendele väidetele vastu. Ta väidab kõigepealt, et nagu nähtub 26. aprilli 2019. aasta siseteatest, lõpetati töövõimetuks tunnistamise menetlus samal ajal kui võeti vastu vaidlustatud otsus. Järgmiseks, kuna töövõimetuks tunnistamise menetluse lõplikult lõpetamine ei ole sisuliselt eraldiseisev vaidlustatud otsusest, mis on selle aluseks, siis määrab see otsus tema olukorra otseselt ja lõplikult kindlaks ka töövõimetuks tunnistamise menetluse puhul. Seega kahjustab see otsus tema huve sellega, et selle otsusega vabastatakse ta teenistusest, jäetakse ta lõplikult töövõimetuks tunnistamise menetlusest välja ja jäetakse ilma igasugusest töötasust või toetusest. Hageja arvates on seega sisuliselt tegemist aktiga, mis hõlmab mitut otsust. Lõpuks täpsustab hageja, et ühelt poolt võib isegi otsuse tegemisest keeldumine kujutada endast huve kahjustavat akti, ja teiselt poolt on selline olukord sarnane edutamist puudutavate kohtuvaidlustega. Lisaks, mis puudutab kohtuistungil esitatud argumenti, siis väidab hageja vastu, et ta ei oleks saanud 16. veebruari 2018. aasta kirja vaidlustada, kuna see kiri oli vaid vahemeede.
43

Teisena väidab hageja, et asjaolu, et riis ei kuulu kõnealuste kaupade hulka, ei ole määrava tähtsusega. Ta leiab, et kuna asjaomane avalikkus võib arvata, et kõnealused kaubad on valmistatud basmatiriisist, kui see tegelikult nii ei ole, siis on eksitava esitamise tingimus täidetud. Sõnaga „basmati“ seotud maineväärtus ei laiene mitte ainult basmatiriisile, vaid ka seda sisaldavatele kaubale või kaupadele, mis on sellest riisist valmistatud ja sellisena märgistatud, mis nähtub ka United Kingdom Intellectual Property Office’i (Ühendkuningriigi intellektuaalomandi amet) 9. augusti 2016. aasta otsusest vastulausemenetluses O-378-16 (edaspidi „otsus Basmati Bus“). Basmatiriisi vajalikud minimaalsed omadused, mis muudavad selle selgesti määratletud klassiks, on mõlemal juhul esindatud. Asjaomane avalikkus eeldab teatavat kaupa ostes, mille kohta on märgitud, et see on valmistatud basmatiriisist või sisaldab seda riisi, et see kaubaartikkel tõesti sisaldab nimetatud riisi ning Court of Appeali (England & Wales) (Civil Division) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) (tsiviilosakond)) kohtuotsusest Taittinger SA v ALLBEV LTD (1993) F.S.R. 641 (edaspidi „kohtuotsus Taittinger“) ja otsusest Basmati Bus nähtub, et eksitava esitamise tingimus võib olla muu olemusega kauba puhul täidetud. Ühendkuningriigi kohtupraktika kohaselt on tähise hõivamist käsitlevate õigusnormide üks peamistest tunnustest see, et asjaomased kaubad ei pea olema identsed või omandanud maine ja maineväärtuse samal määral selleks, et oleks olemas eksitav esitamine, mille peale saab esitada hagi või mis võib tekitada kahju.
41

Vastuses Üldkohtu võetud menetlust korraldavatele meetmetele (vt eespool punkt 18) täpsustab komisjon järgmist: „4. Mis puudutab mõju, mida hageja isikutoimikust [esimesele] karistusele viite eemaldamine võis käesolevas asjas vaidlustatud otsusele avaldada, siis hageja argument, millega ta soovib väita, et seda asjaolu oleks tulnud vaidlustatud karistuse leevendamisel arvesse võtta, on vastuvõetav, kuid põhjendamatu. […] Nimelt on komisjon tõendanud, et niisugune eemaldamine ei too kaasa [esimese karistuse] täielikku kustutamist. Kuna seda karistust käsitlevat distsiplinaartoimikut säilitatakse 20 aastat, oli õigus seda personalieeskirjade IX lisa artikli 10 punkti h kohaldamisel arvesse võtta. […] 25. Personalieeskirjade artikli 26 kuuenda lõigu kohaselt on iga ametniku kohta üksnes üks isikutoimik. 26. Distsiplinaartoimik erineb isikutoimikust. Esimene sisaldab kõiki konkreetse distsiplinaarmenetlusega seotud dokumente. Neid dokumente säilitatakse kooskõlas [ülalpool] nimetatud säilitamise tähtaegadega. Need on kättesaadavad üksnes [IDOCi] töötajatele ja neid ei kanta isikutoimikusse. 27. Isikutoimikusse lisatakse ainult distsiplinaarkaristuse otsus, järgides personalieeskirjade artikli 26 kuuendat lõiku. Seega pääsevad sellele ligi turvatud elektroonilises süsteemis, mida komisjon oma inimressursside haldamiseks kasutab […], üksnes need töötajad, kellel on juurdepääsuõigus. Seda säilitatakse seal [kolm] aastat (kui tegemist on kirjaliku hoiatuse või noomitusega) või [kuus] aastat kõigi muude karistuste puhul, mis on loetletud personalieeskirjade IX isa artikli 9 punktides c–h.“
75

Lisaks sellele tuleneb Avaliku Teenistuse Kohtu praktikast, et pidades silmas konkursikomisjoni menetluses nõutavat konfidentsiaalsust ning avarat kaalutlusõigust, mis konkursikomisjonil konkursi raames toimuvate katsete hindamisel on, ei pea viimane kandidaadi katsel läbikukkumist põhjendades täpsustama, millised kandidaadi vastused hinnati ebapiisavateks, ega selgitama, miks need vastused ebapiisavateks hinnati. See konfidentsiaalsus ja avar kaalutlusõigus ei tähenda siiski seda, et konkursil kandideerijatele, kes seda taotlevad, ei võiks vastaval juhul teatada konkursiteates nimetatud suulise katse iga osa eest saadud hindeid (vt selle kohta 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Wybranowski vs. komisjon, F‑17/08, EU:F:2010:83, punktid 98 ja 99 ja seal viidatud kohtupraktika). Avaliku Teenistuse Kohus leiab, et juhul kui kandidaat seda taotlenud on, tuleb need andmed põhjendamiskohustuse nõuetekohaseks täitmiseks talle põhimõtteliselt teatavaks teha enne personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 sätestatud tähtaja lõppu (vt selle kohta 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Wybranowski vs. komisjon, F‑17/08, EU:F:2010:83, punkt 100). Tuleb lisada, et põhjendamiskohustuse rikkumist puudutavat etteheidet tagasi lükates tõdes Avaliku Teenistuse Kohus, et hagejale oli teatavaks tehtud eelkõige see, milline osakaal oli omistatud konkursiteates mainitud suulist katset puudutanud neljale „hindamiskriteeriumile“ (vt selle kohta 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Wybranowski vs. komisjon, F‑17/08, EU:F:2010:83, punktid 8, 50, 104 ja 106).
45

Siinkohal tuleb ammendavuse huvides lisada, et vastupidi hageja väidetele ei mõjuta seda hindamist asjaolu – eeldusel, et see on tõendatud –, et registreerimistaotluse esitamise kuupäeval vastasid vaidlusaluse kaubamärgiga tähistatud kaubad määruses nr 1151/2012 esitatud kaitstud geograafilise tähise kaitse saamise tingimustele. Esiteks tähendab selline asjaolu üksnes seda, et määruse nr 1151/2012 artikli 12 kohaselt võib neid tooteid turustav ettevõtja kasutada asjaomast geograafilist tähist, ilma et see annaks talle siiski õigust kasutada sellist tähist kaubamärgina. Teiseks ei pruugi asjaomased kaubad tulevikus nimetatud tingimustele enam vastata. Ent isegi sellisel juhul jääks asjaomane kaubamärk sisaldama sümbolit KGT ja sellisel juhul võiks see veelgi enam eksitada avalikkust sellega tähistatud kaupade päritolu või omaduste osas.
60

Sellises olukorras – võttes arvesse asjaolu, et hagejate ja eduka pakkuja konsortsiumid olid ainsad, kes esitasid hankeosale A pakkumuse, ja et olemas oli vaid üks võrdluskriteerium, nimelt hagejate pakkumuse hind, mis võimaldas tuvastada, kas leidus näitaja selle kohta, et eduka pakkumuse maksumust võis pidada põhjendamatult madalaks – ei saanud komisjon piirduda tõdemusega, et edukas pakkumus vastas nende riikide turutingimustele, kust lepingupooled ja nende alltöövõtjad taotletud teenuseid hakkavad osutama. Arvestades nimelt, et madalaima hinna kriteerium oli pakkumuste paremusjärjestuses määrav ja eduka pakkumuse hind oli ainus seda iseloomustav suhteline eelis, oleks komisjon pidanud hagejate nõudele nõuetekohaselt vastamiseks esitama vähemalt teabe selle protsentuaalse osa kohta hankest, mida teostatakse allhankena, ning riikide kohta, kust kõnealuseid teenuseid osutama hakati – nagu ta seda kostja vastuses ja kohtuistungil ka tegi –, nii et hagejad oleks saanud kahe pakkumuse hindade erinevuse põhjuseid paremini mõista. Selline teave oleks võimaldanud hagejatel saada teada piisavalt paljudest asjaoludest, et mõista, millistel põhjustel komisjon leidis, et edukas pakkumus ei tundunud olevat põhjendamatult madala maksumusega, ja seega vajaduse korral vaidlustada selle hinnangu põhjendatust.
120

Sellega seoses tuleb märkida, et parandamiskriteeriumid, nagu neid on käsitletud 4. juuli 1996. aasta kohtuotsuses parlament vs. Innamorati (C‑254/95 P, EU:C:1996:276), on konkursikomisjonile konkursi katsetel ja iga katse võimalikes osades kandidaatide soorituste hindamisel suuniseks. Tegemist on vahendiga, millest konkursikomisjon lähtub selleks, et tagada sooritustele antavate väärtushinnangute ühetaolisus. Nagu Euroopa Kohus kõnealuses kohtuotsuses leidis, on need kriteeriumid selles tähenduses osaks kandidaatide teenete võrdlevast hindamisest konkursikomisjoni poolt ning need peavad seetõttu jääma konfidentsiaalseteks (vt eespool punkt 110). Selleks, et kandidaate täiesti objektiivselt ja vabalt hinnata, peab konkursikomisjon nimelt saama oma menetlust struktureerida, kehtestades endale vajaduse korral kriteeriume ja alakriteeriume, mis võivad olla eri osakaaluga.
118

Kui käesolevas asjas palub hageja liidu kohtul teha otsus selle kohta, kas otsus jätta ta töövõimetuks tunnistamata on õiguspärane, ja kolmanda nõude raames kohustada EIPd maksma talle teatav rahasumma, tuleb seda mõista nii, et käesolev hagi on käsitatav rahalise vaidlusena. Nimelt on otsusel, milles leitakse, et hageja „ei ole töövõimetu“, otsesed tagajärjed tema jätkuvale teenistusele EIP teenistujana ja seega tema töötasule ja rahalistele õigustele (vt selle kohta 20. mai 2010. aasta kohtuotsus Gogos vs. komisjon, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, punkt 47, ja 30. septembri 2013. aasta kohtuotsus Possanzini vs. Frontex, F‑124/11, EU:F:2013:137, punkt 73).
77

Esiteks tugineb hageja eespool punktis 74 nimetatud põhjusel edutult Århusi konventsiooni vastavuskomitee 17. märtsi 2017. aasta järeldustele, mille pealkiri on „Findings and Recommendations of the Compliance Committee with Regard to Communication ACCC/C/2008/32 (Part II) Concerning Compliance by the European Union“ (vastavuskomitee järeldused ja soovitused seoses teatisega ACCC/C/2008/32 (II osa), mis käsitleb konventsiooni täitmist Euroopa Liidu poolt) ja mille kohaselt on komisjoni lähenemisviis vastuolus Århusi konventsioonist tulenevate kohustustega, mis puudutavad keskkonnaasjades kohtu poole pöördumise võimalust.