ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

V. Elshani esitas viimati nimetatud otsuse peale kaebuse Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Grazile (sõltumatu maksukohus, Grazi osakond) ning viimane otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas – võttes arvesse, et [tolliseadustiku] artikli 233 esimese lõigu punktis d kirjeldatud [tollivõla] lõppemise juhtumi puhul viidatakse mitte tollivõla tekkimise hetkele, vaid selle võla tekkimisele järgnevale hetkele, sest see juhtum eeldab, et tollivõlg „tekkis” vastavalt tolliseadustiku artiklile 202 –tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punktis d esinevat väljendit „ebaseaduslikul sissetoomisel” tuleb tõlgendada nii, — et niisuguse kauba sissetoomine ühenduse tolliterritooriumile, mille puhul tekkis vastavalt tolliseadustiku artiklile 202 tollivõlg, lõpeb juba siis, kui see kaup viiakse kohta, kus asub [tolli]asutus, või mõnda muusse tolli määratud kohta, kuid siiski hiljemalt hetkel, mil kaup viiakse [tolli]asutusest või muust määratud kohast minema, sest sellisel juhul jõudis kaup tolliterritooriumile, nii et kauba kinnipidamine ja konfiskeerimine pärast seda hetke ei lõpeta enam tollivõlga, või nii, — et niisuguse kauba sissetoomine ühenduse tolliterritooriumile, mille puhul tekkis vastavalt tolliseadustiku artiklile 202 tollivõlg, kestab majanduslikust vaatepunktist seni, kuni kestab selle vedu, mida mõistetakse kauba tolliterritooriumile sissetoomisega seotud ühtse protsessina, seega seni, kuni kaup ei ole jõudnud oma esimesse sihtkohta tolliterritooriumil ja seal peatunud, nii et kuni selle hetkeni lõpetab kauba kinnipidamine ja konfiskeerimine veel tollivõla? 2. Kas – võttes arvesse, et sissetoomisel tuvastatud tolliseadustiku artikli 202 tähenduses ebaseadusliku käitumise puhul lõpeb tollivõlg niikuinii ning et kauba kinnipidamine otse hetkel, mil see viiakse tollijärelevalve alt välja, mis kujutab endast ebaseaduslikku käitumist tolliseadustiku artikli 203 tähenduses, ei too seevastu kaasa tollivõla kohest lõppemist – tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punkti d tuleb tõlgendada nii, et tollivõla niisugune lõppemine, mida on sõnaselgelt piiratud juhtumitega, mil see võlg tekkis vastavalt tolliseadustiku artiklile 202, on sellegipoolest kooskõlas kohustusega kohelda ebaseadusliku käitumise juhtumeid võrdselt?”
3

Direktiivi 89/105 põhjendused 2–6 on sõnastatud järgmiselt: „liikmesriigid on ravimite turustamise suhtes võtnud vastu majanduslikud meetmed, et kontrollida sellistele toodetele tehtavaid tervishoiukulutusi; […] selliste meetmete esmane eesmärk on rahvatervise edendamine, tagades selleks piisava hulga ravimite kättesaadavuse mõistliku hinnaga; selliste meetmete eesmärk peaks siiski olema ka ravimitootmise tõhususe suurendamine ja uute ravimitega seotud uurimis- ja arendustegevuse toetamine, sest lõppkokkuvõttes sõltub sellest rahvatervise kõrge taseme säilitamine ühenduses; selliste meetmete erinevused võivad takistada või moonutada ravimite valdkonnas toimuvat ühendusesisest kaubandust ja seega otseselt mõjutada ühisturu toimimist ravimite osas; käesoleva direktiivi eesmärk on saada üldine ülevaade siseriiklikest hinnakujundussüsteemidest, sealhulgas nende toimimisest üksikjuhtudel ja kõigist nende aluseks olevatest kriteeriumidest, ning tagada nende kättesaadavus kõigile liikmesriikides ravimituruga seotud isikutele; […] esimese sammuna selliste erinevuste kaotamisel tuleb kiiresti sätestada teatavad nõuded, millega tagataks, et kõik asjaomased isikud saavad kontrollida, et siseriiklike meetmete näol ei ole tegemist koguseliste impordi- või ekspordipiirangutega või meetmetega, millel on nendega samaväärne mõju; sellised nõuded ei mõjuta siiski nende liikmesriikide põhimõtteid, kes leiavad, et ravimite hinna määrab eelkõige vaba konkurents; lisaks sellele ei mõjuta need nõuded siseriiklike hindade määramise ega sotsiaalkindlustusskeemide kindlaksmääramise põhimõtteid, välja arvatud juhul, kui see on vajalik saavutamaks läbipaistvust käesoleva direktiivi tähenduses”.
31

See arvutusmeetod vastab ka soovile soodustada töökohtade kindlust ja püsivust, mida on väljendatud tööhõivealase riigiabi suuniste punkti 21 kolmandas taandes ning mis muu hulgas väljendub juhendiga ette nähtud kohustuses säilitada loodud töökohad teatud miinimumperioodi vältel. See ei ole hooajalise tegevusega ettevõtete suhtes diskrimineeriv, sest ka hooajatöötaja on ATÜ murdosana võetud teise võrdlusnäitajasse, mida kasutatakse selle kontrollimisel, kas töökohtade koguarvu suurendamise tingimus on täidetud. Nagu kohtujurist ettepaneku punktides 57–71 sisuliselt märkis, ei ole nende ja teiste ettevõtete ebavõrdne kohtlemine õigustatud, kuna neil on sama kohustus: säilitada loodud töökohad teatud miinimumaja vältel, et saada abi.
3

Kõnealuse direktiivi artikkel 17 sätestab: „1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada kaubandusagentidele pärast agendilepingu lõppemist lõike 2 kohase hüvitise või lõike 3 kohase kahjutasu maksmine. a) Kaubandusagendil on õigus saada hüvitist ainult siis ja ulatuses, kui: — ta on hankinud esindatavale uued kliendid või märkimisväärselt suurendanud äritegevuse mahtu olemasolevate klientidega ja esindatav saab äritegevusest nende klientidega jätkuvalt olulist kasu ja — selle hüvitise maksmine on õiglane, arvesse võttes kõiki asjaolusid ja eelkõige vahendustasu, mille kaubandusagent on kaotanud nende klientidega tehtavate äritehingute pealt. Liikmesriigid võivad ette näha, et niisuguseks asjaoluks loetakse ka artikli 20 tähenduses konkurentsipiirangu kasutamist. b) Hüvitise summa ei või ületada määra, mis on võrdne kaubaagendi ühe aasta hüvitisega, mis on arvutatud tema viie viimase aasta keskmise töötasu alusel ja kui leping on olnud kehtiv vähem kui viis aastat, arvutatakse hüvitis kogu kõnealuse aja jooksul makstud keskmise töötasu alusel. c) Niisuguse hüvitise saamine ei takista kaubandusagendil kahjutasu taotlemist. […]”
64

Euroopa Kohus on seoses õigusega takistada teatavate naftavaldkonnas tegutsevate äriühingute aktsiate üleminekut ja tagatiseks andmist väljendanud seisukohta, et kuna selle õiguse teostamise suhtes ei ole kehtestatud tingimusi, mis piiraks ministri kaalutlusõigust nende äriühingute omajate isiku kontrollimisel, siis läheb see kord kaugemale sellest, mis on vajalik seatud eesmärgi saavutamiseks, milleks on vältida olukorda, mil tegelikus ohuolukorras esineb oht minimaalse naftatoodetega varustatuse osas. Euroopa Kohus lisas, et juhul, kui kõnealuses korras puuduvad objektiivsed ja täpsed kriteeriumid, on asjaomane õigusnorm taotletava eesmärgiga ebaproportsionaalne (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 52 ja 53).
102

Samas, esiteks ei ole Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnorme, kui märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 65, osutades eespool viidatud kohtuotsusele FENIN vs. komisjon, et hindamaks, kas tegevus on majanduslikku laadi või mitte, ei tule ostmistegevust eraldada kauba hilisemast kasutamisest eesmärgil, milleks see kaup on loodud, ja et ostutegevuse laadi määrab kindlalt kauba hilisema kasutamise majanduslik või mittemajanduslik laad (vt 11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-205/03 P: FENIN vs. komisjon, EKL 2006, lk I-6295, punkt 26). Esimese Astme Kohus on vaidlusaluses kohtuasjas õigesti järeldanud, et tehnilise standardimise tegevuse mittemajanduslik laad tähendab, et ka selle standardimisega seotud prototüüpide ostmise tegevus on mittemajanduslikku laadi.
87

Kui printsipaali ei ole teavitatud, nagu see on käesoleval juhul, siis ei saa temalt nõuda tollivõla tasumist (vt selle kohta 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-230/06: Militzer & Münch, EKL 2008, lk I-1895, punkt 39). Tuleb siiski tõdeda, et selle tähtaja möödudes on tekkinud ühenduse omavahendite maks. Niisugune tõlgendus on vajalik selle tagamiseks, et pädevad tolliasutused kohaldavad tollivõla sissenõudmise sätteid hoolsalt ja ühetaoliselt selleks, et ühenduse omavahendid tehtaks tõhusalt ja kiiresti kasutatavaks (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 69).
32

Sellest tuleneb, et nimetatud lõiv ei tohi esiteks ületada tegelikult tekkinud kulude summat ja teiseks peab see võtma arvesse kõiki neid kulusid ilma, et mõni neist oleks kõrvale jäetud. Seetõttu ei saa see lõiv olla „standardsumma” vormis, nagu komisjon seda mõistet sisustab, kuna – nagu ka Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Stratmann ja Fleischversorgung Neuss punktis 52 sedastas – standardsummas fikseeritud lõiv on juba oma olemuselt selline, et see teatud juhtudel ületab meetmete tegelikke kulusid, mille rahastamiseks see on ette nähtud, ja teistel juhtudel on nendest kuludest väiksem.
15

Tuleb märkida, et neist kahest sättest esimese kohaselt on liikmesriikidel õigus selleks, et katta kulusid, mis on kõrgemad kui need, mis on sätestatud direktiivis 85/73, suurendada „üksikute ettevõtete osas” nimetatud A lisa I peatüki punktiga 1 ja punkti 2 alapunktiga a sätestatud „lõivude standardsummasid”.
51

Mis teiseks puutub rikkumise kestusse, siis on oluline meelde tuletada, et kuigi EÜ artikkel 228 ei täpsusta tähtaega, mille jooksul tuleb kohtuotsus täita, on siiski selge, et täitmist tuleb alustada otsekohe ning see tuleb lõpule viia võimalikult kiiresti (vt 6. novembri 1985. aasta otsus kohtuasjas 131/84: komisjon vs. Itaalia, EKL 1985, lk 3531, punkt 7).
51

Eelnevat arvesse võttes tuleb tõdeda, et põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid on sobivad, et tagada elanikkonna kindel ja kvaliteetne ravimitega varustamine ja seega rahvatervise kaitse eesmärgi saavutamine.
32

Küsimus sellest, kas kõnealune kontrollisuhe on avaldanud asjaomaste ettevõtjate poolt samas riigihankemenetluses esitatud vastavate pakkumuste sisule mõju, eeldab selles kontekstis uurimist ja asjaolude hindamist, mille peavad läbi viima hankijad. Mis tahes vormis mõju ilmnemine on piisav selleks, et nimetatud ettevõtjad kõnealusest hankemenetlusest kõrvaldada. Ainuüksi fakt, et asjaomaste ettevõtjate vahel on kontrollisuhe kas omandiõiguse või häältearvu tõttu, mida saadakse üldkoosolekul kasutada, ei ole seevastu piisav, et hankija võiks automaatselt need ettevõtjad hankemenetlusest kõrvaldada, ilma et ta kontrolliks, kas sellel suhtel on konkreetne mõju nende vastavale käitumisele selles menetluses.
56

Euroopa Kohus on varem otsustanud, et direktiivi sätted on suhteliselt üldised, kuna seda tuleb kohaldada arvukate väga erinevate olukordade suhtes, ja et direktiiv sisaldab norme, mida iseloomustab teatav paindlikkus, jättes mitmel juhul liikmesriikide ülesandeks määrata kindlaks üksikasjad või valida võimaluste vahel (eespool viidatud kohtuotsus Lindqvist, punkt 83). Nii on Euroopa Kohus tunnistanud, et liikmesriikidele on direktiivi ülevõtmisel jäetud mitmel puhul tegutsemisruumi (vt eespool viidatud kohtuotsus Lindqvist, punkt 84). See tegutsemisruum, mis on olemas artikli 12 punkti a ülevõtmise osas, ei ole siiski piiramatu.
20

Leides, et kohtuvaidluse lahendamiseks on vaja tõlgendada ühenduse õigust, otsustas High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kuidas tuleb tõlgendada [kuuenda direktiivi] artikli 13 A osa lõike 1 punktis a [nüüd direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkt a] sisalduvat mõistet „riiklikud postiteenistused”? b) Kas selle mõiste tõlgendamist mõjutavad asjaolud, et liikmesriigis on postiteenused liberaliseeritud, et seal ei ole ühtegi reserveeritud teenust direktiivi [97/67] tähenduses ja et seal on vaid üks määratud universaalteenuse osutaja, kellest on komisjoni nimetatud direktiivi kohaselt teavitatud (nagu Royal Mail Ühendkuningriigis)? c) Kas antud kohtuasja asjaoludel [mida on kirjeldatud eespool esimese küsimuse punktis b] hõlmab see mõiste i) vaid määratud universaalteenuse osutajat (nagu Royal Mail Ühendkuningriigis) või ii) ka eraõiguslikku postiteenuse osutajat (nagu TNT Post)? 2. Kas antud kohtuasja asjaoludel tuleb [kuuenda direktiivi] artikli 13 A osa lõike 1 punkti a [nüüd direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkt a] tõlgendada nii, et see kohustab või lubab liikmesriigil maksust vabastada kõik „riiklike postiteenistuste” osutatavad postiteenused? 3. Kui liikmesriigid on kohustatud või neil on lubatud vabastada maksust mõned, kuid mitte kõik „riiklike postiteenistuste” osutatavad teenused, siis milliste kriteeriumide alusel sellised teenused määratakse?”
3

Protokoll nr 10 on sõnastatud järgmiselt: „Kõrged lepinguosalised, kinnitades veel kord oma valmisolekut Küprose probleemi lahendamiseks kooskõlas asjakohaste ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonidega ja oma täielikku toetust ÜRO peasekretäri sellesuunalistele püüdlustele, arvestades, et seni on Küprose probleem jäänud lahenduseta, arvestades, et seetõttu on vaja ette näha acquis’ kohaldamise peatamine nendes Küprose Vabariigi piirkondades, mille üle Küprose Vabariigi valitsusel puudub tegelik kontroll, arvestades, et Küprose probleemi lahendamisel kõnealune peatamine lõpetatakse, arvestades, et Euroopa Liit on valmis sellise lahenduse tingimusi vastavalt EL aluspõhimõtetele kohandama, arvestades, et on vaja sätestada, millistel tingimustel kohaldatakse E[uroopa] L[iidu] õiguse asjakohaseid sätteid eraldusjoone suhtes, mis on eespool nimetatud piirkondade ning Küprose Vabariigi valitsuse tegeliku kontrolli all oleva piirkonna ja idapoolse Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi suveräänse baasipiirkonna vahel, soovides, et Küprose ühinemine Euroopa Liiduga tooks kasu kõigile Küprose kodanikele ning edendaks rahu ja leppimist ühiskonnas, arvestades seega, et käesolev protokoll ei välista sellesihilisi meetmeid, arvestades, et sellised meetmed ei mõjuta acquis’ kohaldamist üheski teises Küprose Vabariigi osas ühinemislepingus sätestatud tingimustel, on kokku leppinud järgmises. Artikkel 1 1. Acquis’ kohaldamine peatatakse nendes Küprose Vabariigi piirkondades, mille üle puudub Küprose Vabariigi valitsusel tegelik kontroll. 2. Lõikes 1 osutatud peatamise lõpetamise otsustab komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt nõukogu. Artikkel 2 1. Komisjoni ettepaneku põhjal määrab nõukogu ühehäälselt kindlaks, millistel tingimustel kohaldatakse EL õiguse sätteid artiklis 1 osutatud piirkondade ja Küprose Vabariigi valitsuse tegeliku kontrolli all olevate piirkondade vahelise eraldusjoone suhtes. 2. Artikli 1 kohase acquis’ kohaldamise peatamise ajal käsitatakse idapoolse suveräänse baasipiirkonna ja artiklis 1 osutatud piirkondade vahelist piiri suveräänsete baasipiirkondade välispiirina Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi suveräänseid baasipiirkondi Küprosel käsitleva protokolli lisa neljandas osas määratletud tähenduses. Artikkel 3 1. Käesolev protokoll ei välista meetmeid, mille eesmärk on edendada artiklis 1 osutatud piirkondade majanduslikku arengut. 2. Sellised meetmed ei mõjuta acquis’ kohaldamist üheski teises Küprose Vabariigi osas ühinemislepingus sätestatud tingimustel. Artikkel 4 Lahenduse leidmise korral teeb nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt otsuse Küprose Euroopa Liiduga ühinemise tingimuste kohandamise kohta seoses Küprose türgi kogukonnaga.” [Sõna „piirkond” asemel kasutatakse edaspidi täpsemat vastet „ala”.]
13

Nendel asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof kohtumenetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas EÜ artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et sellega on iseenesest vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis panevad üksnes saksakeelsete raamatute importijatele kohustuse kehtestada ja avalikustada riiki imporditud raamatute müügihind, mis on jaemüüjale siduv, kusjuures importija kehtestatud hind ei tohi olla madalam kirjastaja kehtestatud või soovitatavast jaemüügihinnast kirjastuse asukohariigis või väljaspool Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu osalisriigi territooriumi asuva kirjastaja puhul soovitatavast siseriiklikust jaemüügihinnast, millest on maha arvatud selles sisalduv käibemaks, kuid samas näevad nimetatud õigusnormid ette erandi, mille kohaselt võib importija, kes ostab raamatuid EMP lepingu osalisriigis odavama hinnaga kui tavapärane sisseostuhind, määrata kirjastaja kehtestatud või soovitatavast jaemüügihinnast kirjastuse asukohariigis – ja reimpordi korral kohaliku kirjastaja kehtestatud hinnast – madalama hinna, mis on proportsionaalne saadud ärilise eelisega? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis: kas punktis 1 kirjeldatud, EÜ artikliga 28 – äärmisel juhul ka kaupade vaba liikumist piirava müügitingimuse tõttu – iseenesest vastuolus olev siseriiklikus õiguses ette nähtud fikseeritud raamatuhindade hoidmise kohustus, mille eesmärki on üldsõnaliselt kirjeldatud kui vajadust võtta arvesse raamatuid kui kultuuriväärtust, tarbijate huvi mõõdukate hindadega raamatute vastu ning raamatukaubanduse majandustingimusi, on EÜ artikli 30 või EÜ artikli 151 alusel õigustatud, arvestades üldist huvi raamatute väljaandmise soodustamise, kindlaksmääratud hindadega raamatute mitmekesise valiku ja raamatukaupmeeste arvukuse vastu, kuigi puuduvad empiirilised andmed, mis tõendaksid, et seadusega ette nähtud fikseeritud raamatuhindade hoidmise kohustus on sobiv meede taotletavate eesmärkide saavutamiseks? 3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis: kas punktis 1 kirjeldatud, siseriiklikus õiguses ette nähtud fikseeritud raamatuhindade hoidmise kohustus on kooskõlas EÜ artikli 3 lõike 1 punktiga g, EÜ artikliga 10 ja EÜ artikliga 81, kuigi see järgnes jaemüüjate varem kehtinud lepingulisele seotusele kirjastajate kehtestatud hindadega väljaantavate trükiste suhtes (Sammelreverssystem 1993) ajaliselt ja sisuliselt ilma üleminekuta ning hakkas kehtima nimetatud lepingulise süsteemi asemel?”
9

Direktiivi artikkel 6 „Eksitav tegevus” sätestab: „1. Kaubandustava loetakse eksitavaks, kui see sisaldab valeandmeid ja on seetõttu ebaõige või muul moel, sealhulgas oma üldise esitusviisi tõttu, petab või tõenäoliselt petab keskmist tarbijat ühe või mitme alltoodud punkti osas, isegi kui teave on faktiliselt õige, ning kui see mõlemal juhul paneb või tõenäoliselt paneb keskmise tarbija tegema tehinguotsust, mida ta muidu ei oleks teinud: a) toote olemasolu või olemus; b) toote põhiomadused, näiteks selle kättesaadavus, sellest tulenev kasu või sellega kaasnevad riskid, toote teostus, koostis, juurdekuluvad lisandid, müügijärgne klienditeenindus ja kaebuste lahendamine, valmistamise või varumise viis ja kuupäev, kättetoimetamine, sobivus ettenähtud otstarbeks, kasutamine, kogus, toote kirjeldus, geograafiline või kaubanduslik päritolu või toote kasutamise oodatavad tulemused või tootega seotud katsete või kontrollimiste tulemused ja olulised tunnused; c) ettevõtja kohustuste ulatus, kaubandustava motiivid ja müügiprotsessi laad ning mis tahes avaldus või sümbol, mis on seotud otsese või kaudse sponsorlusega või ettevõtja või toote tunnustamisega; d) hind või hinna arvutamise viis või konkreetse hinnaeelise olemasolu; e) hoolduse, varuosade, asendamise või parandamise vajadus; f) ettevõtja või tema esindaja olemus, tema tunnused ja õigused, näiteks tema isik ja varad, kvalifikatsioon, staatus, tunnustamine, sidusus või seotus ja tööstus-, kaubandus- või intellektuaalomandi õigused või saadud auhinnad ja tunnustused; g) tarbija õigused, sealhulgas õigus ümbervahetamisele või hüvitusele vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiivile 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta, [EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223] või tema võimalikud riskid. 2. Kaubandustava loetakse samuti eksitavaks, kui see konkreetses olukorras, võttes arvesse kõiki selle iseärasusi ja asjaolusid, paneb või tõenäoliselt paneb keskmise tarbija tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud, ning see hõlmab: a) toote turustamist, sealhulgas võrdlevat reklaami, mis tekitab segadust seoses konkurendi toodete, kaubamärkide, ärinimede või muude eristatavate tunnustega; b) käitumiskoodeksites, mida ettevõtja on kohustunud järgima, sisalduvate kohustuste mittetäitmist ettevõtja poolt, kui: i) kohustus ei ole püüdluslik, vaid on kindel ja selle täitmist on võimalik kindlaks teha ning ja ii) ettevõtja viitab kaubandustava järgides, et ta on seotud käitumiskoodeksiga.”
82

Selles osas on Euroopa Kohus 27. juuni 1996. aasta otsuses kohtuasjas C-107/94: Asscher (EKL 1996, lk I-3089, punkt 64) leidnud, et niisuguste mitteresidendist maksumaksjate ebasoodsam maksustamine, st kõrgema maksumäära kohaldamine, kes ei tee makseid Madalmaade sotsiaalkindlustussüsteemi alusel, on vastuolus asutamislepingu artikliga 52 ja seda ei saa õigustada olenevalt sellest, kas isik on konkreetse riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi alusel kindlustatud või mitte. Siinkohal rõhutas Euroopa Kohus, et selle liikmesriigi kindlaksmääramine, kus sotsiaalmakseid makstakse, tuleneb üksnes määrusega nr 1408/71 loodud süsteemi kohaldamisest. Nimelt asjaolu, et teatavad maksumaksjad ei ole konkreetse sotsiaalkindlustussüsteemi alusel kindlustatud ja et järelikult selle süsteemi alusel tehtavad maksed ei ole kinni peetud tulult asjaomases liikmesriigis, saab juhul, kui see on põhjendatud, tuleneda kohaldatavate õigusnormide kindlaksmääramise osas vaid määrusega nr 1408/71 loodud üldise ja siduva süsteemi kohaldamisest (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Asscher, punkt 60).
Presidendi dekreedi 164/2004 artikkel 7 sätestab:

„Sanktsioonid rikkumiste eest

1. Lepingud, mille sõlmimisel on rikutud käesoleva dekreedi artikleid 5 ja 6, on õigustühised.

2. Juhul kui tühist lepingut on täidetud – kas osaliselt või täielikult –, on töötajal õigus talle maksmisele kuuluvatele summadele; makstud summad ei kuulu tagastamisele. Töötajal on õigus hüvitisele summas, millele on lepingu lõpetamise korral õigus võrdväärsel määramata tähtajaga töölepingu alusel töötaval töötajal. Kui tühiseid lepinguid on rohkem kui üks, võetakse hüvitise arvutamisel aluseks asjassepuutuvate tühiste lepingute alusel töötamise kogukestus. Summad, mida tööandja on töötajale maksnud, jäetakse eeskirju rikkunud poole kanda.

3. Käesoleva dekreedi artiklite 5 ja 6 rikkumise korral on karistusena ette nähtud vabadusekaotus […]. Kui rikkumine on toime pandud hooletusest, on selle eest vastutava isiku puhul vabadusekaotuse ülemmääraks 1 aasta. Lisaks on kõnealuse rikkumise puhul tegemist raske distsiplinaarsüüteoga.”
31

Järelikult tuleb esitatud küsimusele vastata, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas tuleb direktiivi 87/102 artikli 11 lõiget 2 tõlgendada sellises tähenduses, et tarnija ja krediidiandja vaheline leping, mille alusel on nimetatud krediidiandjal tarnija klientidele krediidi andmise ainuõigus, ei kujuta endast vajalikku tingimust selleks, et nendel klientidel oleks juhul, kui nimetatud tarnija ei ole täitnud oma kohustusi, õigus esitada krediidiandja vastu laenulepingu lõpetamise ja krediidiandjale juba makstud summade hüvitamise nõudeid.
17

Kõike eelnevat arvestades otsustas Oberster Gerichtshof menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas leping, millega intellektuaalsest varast tuleneva õiguse omanik annab lepingu teisele poolele loa teostada seda õigust (litsentsileping), on leping „teenuste osutamiseks” määruse [nr 44/2001] artikli 5 punkti 1 alapunkti b tähenduses? 2. Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis: a) kas teenuseid osutatakse igas kohas liikmesriigis, kus on õiguse teostamine lepingu kohaselt lubatud ning ka tegelikult toimub? b) või osutatakse teenust litsentsiandja elukohas või juhatuse asukohas? c) kas juhul, kui vastus teise küsimuse punktile a või teise küsimuse punktile b on jaatav, kuulub asjaomase kohtu pädevusse ka otsuse tegemine litsentsitasude üle, mis tulenevad õiguste teostamisest teises liikmesriigis või kolmandas riigis? 3. Juhul kui vastus esimesele küsimusele või teise küsimuse punktidele a ja b on eitav: kas määruse [nr 44/2001] artikli 5 punkti 1 alapunktide a ja c kohase litsentsitasu maksmise üle otsustamise pädevus tuleb lahendada nende põhimõtete alusel, mis tulenevad Euroopa Kohtu praktikast [Brüsseli konventsiooni] artikli 5 punkti 1 kohta?”