Kohtuasi T-110/07

Siemens AG

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg – Otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine – Turu jagamine – Mõju ühisturu piires – Mõiste „vältav rikkumine” – Rikkumise kestus – Aegumine – Trahvid – Proportsionaalsus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Kooskõlastatud tegevus – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Konkurentsivastane eesmärk – Piisav tuvastamine

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikli 53 lõige 1)

2. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Põhiõigused – Süütuse presumptsioon – Konkurentsi valdkonna menetlusnormid – Kohaldatavus

(EÜ artikli 81 lõige 1; EL artikli 6 lõige 2)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendi laad – Tõendite kogumile tuginemine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Rikkumise tõend –Teiste süüdistatavate ettevõtjate avalduste kasutamine komisjoni poolt – Lubatavus

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53)

5. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Rikkumise tõend – Dokumendi tõendusliku väärtuse hindamine – Kriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Komisjoni kohustus esitada tõend rikkumise ja selle kestuse kohta

(EÜ artikli 81 lõige 1; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

7. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatis – Täiendavate tõendite esitamine pärast vastuväiteteatise saatmist – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 25)

8. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Komisjoni kohustus esitada tõend rikkumise ja selle kestuse kohta – Tõendamiskoormise ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 25)

9. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Põhimõtte ulatus – Piirid – Ettevõtja õigus esitada küsimusi tunnistajatele, kes annavad ütlusi tema vastu – Välistamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

10. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtja osalemine keelatud kokkuleppes

(EÜ artikli 81 lõige 1)

11. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Rikkumine – Üks rikkumine – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 25 lõige 2)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 1A neljas ja kuues lõik)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kriteeriumide siduva või ammendava loetelu puudumine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Komisjoni kaalutlusõigus – Trahvide üldise taseme tõstmine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

15. Konkurents – Trahvid – Trahvide määramise otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja või algataja roll

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 2 kolmas taane)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll

(EÜ artikli 81 lõige 1)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punktid 22 ja 29)

1. Selle hindamiseks, kas kooskõlastatud tegevus on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, on üleliigne võtta arvesse tegevuse tegelikku mõju, kui tuvastatakse, et tegevuse eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires. See seisukoht on analoogia alusel kohaldatav Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EMP) artikli 53 lõikele 1.

(vt punkt 40)

2. Süütuse presumptsiooni põhimõte, nagu see tuleneb muu hulgas Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikest 2, kuulub nende põhiõiguste hulka, mida vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mida kinnitab ka Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2, tunnustatakse ühenduse õiguskorra üldpõhimõtetena.

Arvestades asjassepuutuvate rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse. Selle põhimõttega tuleb arvestada niisuguse hagi läbivaatamisel, milles palutakse tühistada trahvi määrav otsus. Kahtluse korral tuleb kohtul eelistada ettevõtjat, kes on rikkumise tuvastanud otsuse adressaat. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti hagi puhul, milles nõutakse trahvi määrava otsuse tühistamist.

(vt punktid 44 ja 45)

3. Konkurentsiõiguse valdkonnas tuleb komisjonil esitada piisavalt täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mille põhjal saab tuvastada, et rikkumine on toime pandud, ja mille põhjal tekib kindel veendumus, et süükspandud rikkumine on tuntav konkurentsi piiramine EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses. Kuid kõik komisjoni esitatud tõendid ei pea ilmtingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui kaudsete tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab neile nõuetele tervikuna hinnatult. Konkurentsivastase tegevuse või kokkuleppe esinemist võib seega tuletada teatud arvust kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis oma kogumis võivad – vastupidise loogilise selgituse puudumisel – olla käsitletavad tõendina konkurentsieeskirjade rikkumise kohta.

Kui rikkumise asetleidmist järeldades tugineb komisjon üksnes asjassepuutuvate ettevõtjate käitumisele turul, piisab, kui viimased tõendavad, et esines asjaolusid, mis näitavad komisjoni tuvastatud fakte erinevas valguses ja mis võimaldavad seega anda faktidele teise usutava seletuse, mis erineb sellest, mille esitas komisjon, järeldades, et ühenduse konkurentsiõigust on rikutud. Kuid faktidele antud alternatiivne seletus on asjakohane vaid siis, kui komisjon tugineb ainult asjassepuutuvate ettevõtjate käitumisele turul. See seletus ei puutu järelikult asjasse, kui rikkumise toimepanemist mitte lihtsalt ei eeldata, vaid see on tõendatud tõenditega. Lisaks, vastavalt tõendite vaba esitamise põhimõttele on rikkumise tõendamiseks lubatud kasutada mis tahes laadi tõendeid, mistõttu ei ole alternatiivsel seletusel tähtsust, kui rikkumine on õiguslikult piisavalt tõendatud muude tõenditega kui dokumentaalsed tõendid.

(vt punktid 46–49, 51)

4. Mis puudutab nende tõendite laadi, mida EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 rikkumiste tõendamiseks võib kasutada, siis kehtib ühenduse õiguses tõendite vaba esitamise põhimõte. Täpsemalt, mitte ükski ühenduse õiguse säte või üldpõhimõte ei keela komisjonil ettevõtja vastu kasutada teiste süüdistatavate ettevõtjate avaldusi. Vastasel juhul oleks komisjoni kohustust tõendada EÜ artikleid 81 ja 82 rikkuvat käitumist võimatu täita ja see oleks vastuolus EÜ asutamislepinguga talle antud järelevalveülesandega selle üle, et nimetatud sätteid kohaldataks nõuetekohaselt.

(vt punkt 50)

5. Konkurentsiõiguse valdkonnas on ainus asjassepuutuv kriteerium, mida tuleb vabalt esitatud tõendite hindamisel järgida, nende usaldusväärsus. Tõendamise üldreeglite kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise oludest, adressaadist ning selle sisu mõistlikkusest ja usutavusest. Väga oluliseks tuleb pidada asjaolu, et teatud dokument koostati vahetus seoses faktiliste asjaoludega või faktiliste asjaolude vahetu tunnistaja poolt. Lisaks tuleb avaldaja enda huvidega vastuolus olevaid avaldusi üldjuhul pidada eriti usaldusväärseteks tõenditeks.

Põhimõtteliselt tuleb suure tõendusliku väärtusega tõenditeks pidada sellise isiku ütlusi, kes kartelli peaaegu kogu kestuse jooksul oli kartelli ühe põhilise liikme üks esindaja ja kes oli järelikult ütlustes kirjeldatud asjaolude vahetu tunnistaja.

(vt punktid 54, 75)

6. Konkurentsiõiguse valdkonnas ei pruugi innustada moonutatud tõendeid esitama iseenesest see, et trahvi vähendamise eesmärgil taotletakse, et kohaldataks teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul. Nimelt võib igasugune katse komisjoni eksitada seada kahtluse alla taotleja puhtsüdamlikkuse ja koostöö täielikkuse ning seetõttu seada ohtu võimaluse, et tema suhtes kohaldatakse koostööteatist täielikult.

Kuid kui sellise ettevõtja, kellele ühenduse konkurentsiõiguse normide rikkumist süüks pannakse, avaldustele vaidlevad vastu teised ettevõtjad, kellele samuti ühiskokkuleppe sõlmimist süüks pannakse, peavad neid avaldusi toetama muud tõendid, et nimetatud ühiskokkuleppe olemasolu ja ulatust saaks pidada piisavalt tõendatuks.

(vt punktid 65 ja 66)

7. Vastuväiteteatis peab võimaldama huvitatud isikul konkreetselt teada saada, millist tegevust komisjon talle ette heidab, ja see nõue on täidetud juhul, kui komisjoni lõplik otsus ei pane isikule süüks erinevaid rikkumisi kui need, mis on märgitud vastuväiteteatises, ja kui tuginetakse vaid asjaoludele, mille kohta huvitatud isik on saanud oma seisukoha esitada. Seega, kuigi on tõsi, et otsuses ettevõtjale süüks pandud rikkumised ei saa olla erinevad nendest, mis esitati vastuväiteteatises, ei kehti see faktiliste asjaolude kohta, millele tuginetakse, sest nende suhtes piisab, kui ettevõtjale on antud võimalus esitada oma seisukoht kõigi faktiliste asjaolude kohta, mida tema vastu kasutatakse. Nimelt ei keela ükski õigusnorm komisjonil pärast vastuväiteteatise esitamist isikutele teada anda uutest tõenditest, mis tema arvates tema seisukohta toetavad, tingimusel, et ta annab ettevõtjale selle kohta oma arvamuse avaldamiseks vajaliku aja.

(vt punktid 86 ja 87)

8. Isik või ametiasutus, kes väidab, et konkurentsieeskirju on rikutud, peab selle kohta tõendeid esitama, tõendades õiguslikult piisavalt rikkumise tunnusteks olevate faktiliste asjaolude esinemist. Lisaks peab ettevõtja, kes väidab rikkumise tuvastamisel, et tema suhtes tuleb kohaldada teatud õiguskaitsevahendit, tõendama, et selle õiguskaitsevahendi kohaldamise tingimused on täidetud, nii et nimetatud ametiasutus peab kasutama teisi tõendeid.

Asjaolu, et ettevõtja tugineb õiguskaitsevahendile, milleks on aegumine – mille tõendamise kohustus on üldjuhul sellel ettevõtjal –, ei sea kahtluse alla üldpõhimõtet, et komisjonil on kohustus ära tõendada kõik rikkumise koosseisu tunnused, mis võivad mõjutada tema lõplikke järeldusi rikkumise raskuse kohta, sealhulgas selle kestus.

Nimelt eeldab sellele õiguskaitsevahendile tuginemine tingimata seda, et rikkumise kestus ja lõppemise kuupäev on tuvastatud. Kuid need asjaolud iseenesest ei saa õigustada tõendamiskoormise üleminekut asjassepuutuvale ettevõtjale. Esiteks on rikkumise kestus – mis tähendab, et on teada selle lõppemise kuupäev – üks rikkumise koosseisu peamisi tunnuseid, mille tõendamise kohustus on komisjonil sõltumata sellest, et sellele tunnusele vaieldakse vastu ka aegumise vastuväites. Teiseks, sellist järeldust õigustab asjaolu, et määruse nr 1/2003 artiklis 25 sätestatud komisjoni menetluse aegumatus on õiguskindluse põhimõttest tulenev objektiivne õiguslik kriteerium ja seetõttu ka iga karistamisotsuse kehtivuse tingimus. Nimelt on selle järgimine komisjonile kohustuslik isegi siis, kui ettevõtja sellesisulist vastuväidet ei esita.

Kuid see tõendamiskoormise jaotus võib varieeruda, kui faktilised asjaolud, millele üks pool tugineb, võivad kohustada teist poolt esitama selgitusi või õigustust, ilma milleta võib järeldada, et asjaolu on tõendatud. Nimelt, kui komisjon on esitanud tõendid kokkuleppe olemasolu kohta, tuleb kokkuleppes osalenud ettevõtjal esitada tõendeid selle kohta, et ta ei täitnud seda kokkulepet, ning seda peab tõendama selge ja kokkuleppes osalenud teistele ettevõtjatele teatavaks tehtud kokkuleppest loobumine.

(vt punktid 173–176)

9. Kaitseõiguste järgimise aluspõhimõte nõuab, et ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, keda konkurentsiõiguse alane komisjoni menetlus puudutab, antaks haldusmenetluses võimalus esitada oma seisukoht toimunu ja faktide asjakohasuse kohta ning komisjoni esitatud vastuväidete ja väidetavate asjaolude kohta. Ettevõtja vastust komisjoni vastuväiteteatisele ei saa kasutada süüstava tõendina mõne teise uurimise all oleva ettevõtja vastu, kui viimane ei saanud selle vastusega enne komisjoni otsuse vastuvõtmist tutvuda.

Kuid see põhimõte ei nõua, et ettevõtjale tuleks anda haldusmenetluses võimalus komisjoni poolt ärakuulatud tunnistajatele ise küsimusi esitada.

(vt punktid 189, 199)

10. Kui ettevõtja ei avalda, et ta ei loe ennast seotuks rikkumisega, milles ta osales, või ei teavita rikkumisest ametiasutusi, on see käsitletav rikkumise jätkamise julgustamisena ja takistab selle avastamist, mistõttu võib seda vaikivat heakskiitu käsitleda kaasaaitamisena või rikkumises passiivse osalemisena.

(vt punkt 222)

11. Esineb mitu kriteeriumi, millest lähtudes hinnata, kas tegemist on EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 ühe rikkumisega: kas asjassepuutuvate tegude eesmärk on sama või erinev, kas asjassepuutuvad kaubad ja teenused on samad, kas osa võtnud ettevõtjad on samad ja kas toimepanemise viis on sama. Ülejäänud olulised asjassepuutuvad kriteeriumid on ettevõtjate nimel tegutsenud füüsiliste isikute samasus ja asjassepuutuvate tegude geograafilise ulatuse samasus.

Täpsemalt, mis puudutab mõistet „konkurentsivastase tegevuse ühine eesmärk”, siis sõltub vastus küsimusele, kas EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus olevate kokkulepete ja tegevuste kogum on vaadeldav ühe vältava rikkumisena, ainult objektiivsetest tunnustest, millest üks on nende kokkulepete ja tegevuste ühine eesmärk. Viimati nimetatu on kriteerium, mida tuleb hinnata ainult nende kokkulepete ja tegevuste sisu alusel ning seda ei tohi segamini ajada ühes ja vältavas rikkumises osalenud erinevate ettevõtjate subjektiivse tahtega. Samas saab ja tuleb seda subjektiivset tahet arvesse võtta ainult selle hindamisel, milline oli iga ettevõtja individuaalne osalus ühes ja vältavas rikkumises. Piisab sellest, et kui ettevõtja pärast katkestust kartellis uuesti osalema hakkas, oli ta teadlik, et ta osaleb samas kartellis, mis varem. Piisab isegi sellest, et nimetatud ettevõtja oli teadlik eespool viidatud peamistest kriteeriumidest, mis õigustavad rikkumise üheks rikkumiseks kvalifitseerimist, et talle saaks seda üht rikkumist süüks panna, isegi kui ta ise järeldust sellise ühe rikkumise kohta ei teinud.

(vt punktid 241, 246, 253)

12. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1 A neljandas ja kuuendas lõigus on sätestatud, et arvesse tuleb võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele ja iga ettevõtja tegevuse konkreetset osatähtsust konkurentsis, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt. Kuid suunistes ei ole ette nähtud, et ettevõtjate tegelikku majanduslikku suutlikkust või nende tegevuse konkreetset osatähtsust tuleb hinnata mingi konkreetse kriteeriumi alusel, nagu nende turuosa asjassepuutuva kauba turul Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP‑s) või ühisturul. Seega on komisjonil õigus kohaldada mis tahes kohast kriteeriumi, arvestades iga konkreetse juhtumi asjaolusid.

(vt punkt 279)

13. Ühenduse konkurentsiõiguse rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga, nagu konkreetse juhtumi eripärased tehiolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui kohustuslikult arvesse võetavatest tingimustest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu. Rikkumiste raskusastme hindamise asjaoludena võetakse arvesse iga ettevõtja käitumist, iga ettevõtja rolli kooskõlastatud tegevuse kehtestamisel, tegevusest saada võidavat kasumit, nende ettevõtjate suurust ja asjaomaste kaupade väärtust ning ohtu, mida seda tüüpi rikkumised ühenduse eesmärkidele kujutavad.

Seega on trahvi kindlaksmääramisel mõistlik arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üks, olgugi ligikaudne ja ebatäiuslik näitaja ettevõtja suurusest ja majanduslikust võimsusest, kui ka käibe seda osa, mis tuleneb rikkumise esemeks olnud kaupade müügist ja võib seega näidata selle rikkumise ulatust. Teiseks järeldub sellest, et kummalegi käibe liigile ei maksa omistada tähtsust, mis hinnangu teiste elementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne, ja seega ei saa sobiva trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibel põhineva arvutuse alusel. Sellise olukorraga on tegemist eriti siis, kui asjaomased kaubad moodustavad vaid väikese osa sellest käibest.

Nende tegurite loetelu, mida rikkumise raskuse hindamisel arvesse võetakse, ei ole seega siduv ega ammendav. Seega on komisjonil õigus arvesse võtta muid tegureid või pidada mõnda eespool viidatud teguritest vähem tähtsaks, või seda üldse mitte arvesse võtta, kui see talle konkreetse juhtumi asjaolusid silmas pidades kohane tundub.

Lisaks tuleb mõistet „asjaomaste kaupade väärtus” käsitleda kui mõõdet, mis näitab asjassepuutuvate ettevõtjate üldise käibe seda osa, mis on seotud kartelli esemeks olevate kaupadega, ja mitte viitena nende kaupade turu suurusele Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP‑s).

(vt punktid 286–288)

14. Komisjoni varasemat otsustuspraktikat ei saa kasutada konkurentsi valdkonnas määratavate trahvide õigusliku raamistikuna. Komisjonil on määruse nr 1/2003 alusel trahvisummade kindlaksmääramisel kaalutlusruum, et suunata ettevõtjate tegevus konkurentsieeskirjadest kinnipidamisele. Seega asjaolu, et komisjon on varem kohaldanud teatava suurusega trahve teatavat liiki rikkumistele, ei saa võtta temalt võimalust seda taset määruses nr 1/2003 märgitud piirides tõsta, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika rakendamise tagamiseks. Ühenduse konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine nõuab vastupidi, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.

Sellest tuleneb, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varem määratud trahvide määrasid. Seega peavad need ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon võib igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid võrreldes minevikus kohaldatud trahvisummadega.

(vt punktid 290–291)

15. Mis puudutab komisjoni poolt ühenduse konkurentsiõiguse rikkumise eest määratava trahvi arvutamist, siis on oluliste vorminõuete – milleks on ka põhjendamiskohustus – tingimused täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamiskriteeriumid, mis võimaldasid tal mõõta rikkumise raskusastet ja kestust, ilma et ta oleks kohustatud esitama üksikasjalikuma selgituse või arvandmed trahvide arvutamisviisi kohta.

Täpsemalt, nende arvandmete esitamine – eriti seoses taotletava hoiatava mõjuga –, millest juhindudes komisjon trahvide määramisel oma kaalutlusõigust teostab, on võimalus, mille kasutamine on komisjonile soovituslik, kuid mis ületab siiski põhjendamiskohustusest tulenevad nõuded.

(vt punktid 311 ja 312)

16. Selleks et ettevõtjat oleks võimalik kvalifitseerida „eestvedajaks”, peab tal olema olnud oluline kartelli käigushoidja roll või isiklik ja konkreetne vastutus selle toimimise eest. Seda asjaolu tuleb hinnata üldiselt, arvestades asja konteksti. Ettevõtja on „eestvedajaks” kvalifitseeritud eelkõige siis, kui on tuvastatud, et tal oli kartellis koordinaatori roll ja kui ta muu hulgas organiseeris ja varustas personaliga sekretariaadi, mis tegeles konkreetselt kartelli tööga, või kui ettevõtjal oli keskne roll konkreetselt kartelli toimimise tagamisel, näiteks mitme koosoleku organiseerimine, kartelli raames teabe kogumine ja levitamine, teatud liikmete esindamine kartellis või kõige tihedamini kartelli toimimise kohta ettepanekute tegemine. Samuti on täiesti võimalik, et eestvedajaks kvalifitseeritakse üheaegselt kaks või veelgi rohkem ettevõtjat, eriti juhul, kui kartellil on palju liikmeid.

Lisaks, nagu nähtub ka suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 2 kolmanda taande sõnastusest, tuleb eristada mõisteid rikkumise „eestvedaja” ja „algataja”. Nimelt on algataja roll seotud kartelli loomise või laiendamisega, kuid eestvedaja roll selle toimimisega. Seega ei ole rikkumise eestvedaja ja algataja sarnases olukorras, mistõttu ei ole see, et algatajaks ja eestvedajaks kvalifitseeritud ettevõtjaid koheldakse erinevalt, käsitletav võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisena.

(vt punktid 337, 345, 348)

17. Isegi kui eeldada, et komisjon jättis vääralt ettevõtja eestvedajaks kvalifitseerimata, hoolimata ettevõtja olulisest rollist kartellist, ei õigusta kolmanda isiku kasuks aset leidnud õigusvastane kohtlemine komisjoni otsuse tühistamise nõude rahuldamist. Nimelt tuleb võrdse kohtlemise või diskrimineerimiskeelu põhimõtte järgimisel arvestada seaduslikkuse põhimõttega, millest tulenevalt ei saa keegi enda huvides tugineda kolmanda isiku kasuks toime pandud õigusnormi rikkumisele.

(vt punkt 358)

18. Ühenduse konkurentsiõiguse rikkumises osalenud koostööd tegeva ettevõtja trahvi vähendamine on põhjendatud, kui see koostöö lihtsustab komisjoni tööd rikkumise tuvastamisel ja vajadusel sellele lõpu tegemisel.

Nagu on märgitud teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, punktis 29, tekitab see teatis õiguspärase ootuse, millele ettevõtjad tuginevad, kui nad soovivad komisjoni kartellist teavitada. Võttes arvesse õiguspärast ootust, mis komisjoniga koostööd teha soovivatel ettevõtjatel sellest teatisest tulenevalt võib tekkida, on komisjon järelikult kohustatud ettevõtja trahvisumma kindlaksmääramisel tema koostööd hindama kooskõlas selle teatisega.

Toostööteatises seatud piirides on komisjonil siiski suur kaalutlusõigus hinnata, kas ettevõtja esitatud tõenditel on oluline lisaväärtus nimetatud teatise punkti 22 tähenduses ja kas ettevõtja trahvi tuleb selle teatise alusel vähendada.

(vt punktid 374–376)

ÜLDKOHTU OTSUS (teine koda)

3. märts 2011( )

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg – Otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine – Turu jagamine – Mõju ühisturu piires – Mõiste „vältav rikkumine” – Rikkumise kestus – Aegumine – Trahvid – Proportsionaalsus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuasjas T‑110/07,

Siemens AG, asukoht Berliin (Saksamaa) ja München (Saksamaa), esindajad: advokaadid I. Brinker, T. Loest ja C. Steinle, ning hiljem advokaadid I. Brinker ja C. Steinle,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: F. Arbault ja O. Weber, hiljem X. Lewis ja R. Sauer ning lõpuks M. Sauer ja A. Antoniadis,

kostja,

mille ese on esiteks nõue tühistada osaliselt komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsus K(2006) 6762 (lõplik) EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed), ja teise võimalusena nõue vähendada hagejale määratud trahvi,

ÜLDKOHUS (teine koda),

koosseisus: esimees I. Pelikánová (ettekandja), kohtunikud K. Jürimäe ja S. Soldevila Fragoso,

kohtusekretär: ametnik K. Andová,

arvestades kirjalikus menetluses ja 16. detsembri 2009. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Hageja Siemens AG on börsil noteeritud äriühing, mis tegutseb elektriinseneritööde ja elektroonika valdkonnas. Tema asukoht on Berliinis (Saksamaa) ja Münhenis (Saksamaa).

2 Gaasisolatsiooniga jaotusseade (edaspidi „GIS”) kontrollib energiavooge energiavõrkudes. See on suure võimsusega elektriseade, mida kasutatakse käivitusvalmis elektrialajaamade peamise osana. Elektrialajaamad on abielektrijaamad, mis moondavad elektrivoolu. Lisaks transformaatorile moodustavad alajaama kontrollisüsteem, releed, akud, laadijad ja lülitusseadmed. Lülitusseadme eesmärk on kaitsta transformaatorit ülepinge eest ja/või toimida isolaatorina rikke korral vooluvõrgus ja transformaatoris.

3 Jaotusseade võib olla gaas- või õhkisolatsiooniga, või hübriidisolatsiooniga, kui selles kasutatakse kahe eelnevalt nimetatud tehnika sümbioosi. GIS müüakse kogu maailmas kas käivitusvalmis elektrialajaama integreeritud osana või eraldi tootena, mis alles installeeritakse sellistesse alajaamadesse. Selle hind moodustab 30–60% nende alajaamade koguhinnast.

4 3. märtsil 2004 teavitas ABB Ltd komisjoni konkurentsivastasest tegevusest GIS‑de sektoris ja esitas trahvi kaitse suulise taotluse vastavalt komisjoni 19. veebruari 2002. aasta teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155, edaspidi „koostööteatis”).

5 Tegevus, millest ABB teada andis, oli GIS projektide müügi ülemaailmne kooskõlastamine, mis hõlmas turgude jagamist, kvootide määramist ja vastavate turuosade säilitamist, GIS projektide lepingute sõlmimist valitud tootjatega ja konkreetsete tootjatega lepingute sõlmimise tagamiseks hankemenetluste manipuleerimist (pakkumiste kooskõlastamine), hinnakokkuleppeid keeruliste kokkulepete abil nende GIS projektide suhtes, mille kohta ei olnud hankelepingut sõlmitud, litsentsilepingute lõpetamist äriühingutega, mis ei olnud kartelli liikmed, ja turu kohta tundliku teabe vahetamist.

6 ABB täiendas oma trahvi eest kaitse saamise suulist taotlust suuliste märkuste ja dokumentaalsete tõenditega. 25. aprillil 2004 andis komisjon ABB‑le tingimusliku kaitse trahvide eest.

7 ABB avalduste alusel alustas komisjon menetlust ja viis 11. ja 12. mail 2004 läbi kontrolli Areva T&D SA, Siemens AG, kontserni VA Tech, Hitachi Ltd ja Japan AE Power Systems Corp (edaspidi „JAEPS”) ruumides.

8 20. aprillil 2006 võttis komisjon vastu vastuväiteteatise, mis tehti teatavaks 20 äriühingule, sealhulgas Siemensile.

9 Komisjon korraldas ärakuulamise 18. ja 19. juulil 2006.

10 24. jaanuaril 2007 võttis komisjon vastu otsuse K(2006) 6762 (lõplik), EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed; edaspidi „vaidlustatud otsus”). Sellest teatati Siemensile 8. veebruaril 2007.

11 Lisaks Siemensile olid vaidlustatud otsuse adressaadid ABB, Alstom, SA, Areva, SA, Areva T&D AG, Areva T&D Holding SA ja Areva T&D SA, Fuji Electric Holdings Co., Ltd ja Fuji Electric Systems Co., Ltd (edaspidi koos „Fuji”), Hitachi Ltd ja Hitachi Europe Ltd (edaspidi koos „Hitachi”), JAEPS, Mitsubishi Electric System Corp. (edaspidi „Melco”), Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (edaspidi „Reyrolle”), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba Corp. ja VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

12 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 113–123 märkis komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjad koordineerisid ülemaailmselt, välja arvatud teatud riigid, GIS projektide lepingute sõlmimist kokkulepitud tingimustel, eesmärgiga säilitada kvoodid, mis suures osas väljendasid nende väljakujunenud turuosasid. Ta täpsustas, et GIS projektide lepingute sõlmimine toimus „Jaapani” ühiskvoodi ja „Euroopa” ühiskvoodi alusel, mis omakorda jagati vastavalt Jaapani ja Euroopa tootjate vahel. Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkulepe (edaspidi „kokkulepe GQ”) määratles korra, mida järgides tuli GIS projekti leping sõlmida kas Jaapani või Euroopa tootjaga ja mille alusel arvati lepingu väärtus kas ühe või teise kvoodi hulka.

13 Lisaks, vaidlustatud otsuse põhjendustes 124–132 täpsustas komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjate vahel oli ka suuline kokkuleppe (edaspidi „ühiskokkulepe”), mille kohaselt GIS projektid esiteks Jaapanis ja teiseks kartelli Euroopa liikmete riikides, mida koos nimetati GIS projektide „tootjariigid”, suunati vastavalt kas kartelli Jaapani või Euroopa liikmetele. „Tootjariikides” GIS projektide kohta nende kahe grupi vahel teavet ei vahetatud ja neid ei arvatud vastavate kvootide hulka. Kokkulepe GQ sisaldas ka kartelli toimimiseks vajalikku teabevahetuse korda kahe tootjagrupi vahel, mille täitmise tagasid mõlema grupi sekretärid asjassepuutuvate hankemenetluste manipuleerimise teel ja nende GIS projektide hinna kindlaksmääramise teel, mille suhtes avaliku hanke lepingut ei saanud sõlmida. Vastavalt kokkuleppe GQ lisale 2 kohaldati seda kokkulepet kogu maailmas, v.a Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan ja 17 Lääne‑Euroopa riiki. Lisaks tuli vastavalt ühiskokkuleppele anda Euroopa grupile GIS projektid nendes Euroopa riikides, mis ei kuulunud „tootjariikide” hulka, ja Jaapani tootjad kohustusid Euroopas GIS projektide suhtes pakkumisi mitte tegema.

14 Komisjon tuvastas, et GIS projekte jagati Euroopa tootjate vahel vastavalt Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkuleppele „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (E‑grupi kokkuleppe GQ‑kokkuleppe rakendamiseks; edaspidi „kokkuleppe EQ”). Ta täheldas, et GIS projekte anti Euroopas samade reeglite ja korra alusel, mida kohaldati GIS projektide lepingute sõlmimisele teistes riikides. See tähendas, et ka Euroopas tuli GIS projektidest teada anda, need identifitseerida, nende suhtes lepingud sõlmida ja neid korraldada, või et neile oli määratud minimaalne hinnatase.

15 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 142 märkis komisjon, et kokkuleppes GQ ja kokkuleppes EQ ning kartelli töökorralduse ja toimimise eesmärgil tähistati kartelli eri liikmeid koodiga, milleks Euroopa liikmetel oli arv ja Jaapani liikmetel tähed. 2002. aasta juulis asendati esialgsed koodid arvudega.

16 Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis o märkis komisjon, et Siemens osales rikkumises ajavahemikul 15. aprillist 1988 kuni 1. septembrini 1999 ning ajavahemikul 26. märtsist 2002 kuni 11. maini 2004.

17 Vaidlustatud otsuse artiklis 1 märgitud rikkumise eest määrati Siemensile vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis m trahv summas 396 562 500 eurot.

Menetlus ja poolte nõuded

18 Siemens esitas käesolevas asjas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kohtukantseleisse 16. aprillil 2007.

19 Ettekandaja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (teine koda) avada suulise menetluse.

20 Üldkohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames paluti pooltel vastata Üldkohtu kirjalikele küsimustele. Pooled täitsid selle nõude tähtaegselt.

21 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suuliselt esitatud küsimustele kuulati ära 16. detsembri 2009. aasta kohtuistungil.

22 Siemens palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;

– teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

23 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagiavaldus rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja Siemensilt.

Õiguslik käsitlus

24 Oma tühistamishagi toetuseks esitab Siemens kolm väidet. Esimese kohaselt on rikutud EÜ artikli 81 lõiget 1 ja Euroopa Majandusühenduse lepingu (edaspidi „EMP leping”) artiklit 53. Teine väide puudutab nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 25 rikkumist. Kolmanda väite kohaselt on trahvi arvutamisel rikutud õigusnorme.

I – Esimene väide, et rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõiget 1

25 Esimene väide on jagatud kahte ossa. Väite esimeses osas väidab Siemens, et „süükspandud rikkumisi ei ole piisavalt kirjeldatud”. Väite teises osas leiab ta, et „väidetavaid kokkuleppeid ja nende mõju ühisturule ei ole õigesti analüüsitud”.

A – Esimese väite esimene osa, et „süükspandud rikkumisi ei ole piisavalt kirjeldatud”

1. Poolte argumentatsioon

26 Siemens väidab, et komisjon ei ole talle süüks pandud rikkumist täpselt kirjeldanud ja piisavalt tõendanud. Esiteks leiab ta sisuliselt, et komisjon ei ole tõendanud, et süükspandud käitumine oli üks ja vältav tegu, teiseks, et ta ei kirjeldanud kartelli konkreetset mõju ühisturule, ja kolmandaks, et ta ei tõendanud tema üldist tahet osaleda kahel korral samas rikkumises.

27 Komisjon leiab, et väide tuleb tagasi lükata, sest see ei ole piisavalt tõendatud. Ta leiab ka, et Siemensi väited ei ole põhjendatud.

2. Üldkohtu hinnang

28 Tuleb märkida, et esimese väite esimeses osas esitatakse ainult selliseid argumente, mis esitatakse ka hagiavalduse teistes osades; neid tuleb seega uurida ka Siemensi esitatud teiste väidete raames, kus käsitletakse samuti vaidlustatud otsuse artiklit 1, milles süükspandud rikkumine tuvastati. Nii on argument, et puuduvad tõendid selle kohta, et süükspandud käitumine oli üks ja vältav tegu, esitatud ka teise väite teises osas; ka argumenti Siemensi üldise tahte kohta rikkumises osaleda tuleb uurida selles kontekstis. Samuti esitatakse palju detailsemalt esimese väite teises osas argument, et kartelli konkreetset mõju ühisturule ei ole kirjeldatud. Seega ei ole käesolev väite osa sõltumatu.

29 Niisiis puudub vajadus võtta seisukoht esimese väite esimese osa suhtes.

B – Esimese väite teine osa, et „väidetavaid kokkuleppeid ja nende mõju ühisturule ei ole õigesti analüüsitud”

30 Esimese väite teises osas tugineb Siemens kolmele argumendile, mille kohaselt vastavalt ei eksisteerinud EMP‑le mõju avaldanud kartelli, Jaapani ja Euroopa tootjad ei jaganud omavahel geograafilisi turge ja ei esinenud „tootjariikide” kaitset.

31 Need kolm argumenti on tihedalt seotud. Nimelt, esiteks puudutavad teine ja kolmas argument komisjoni neid seisukohti, mis juhul kui need osutuvad õigeks, tõendavad, et eksisteeris EMP‑le mõju avaldanud kartell – ja see on küsimus, mida käsitletakse esimeses argumendis. Teiseks, kõik kolm argumenti on seotud ka seetõttu, et nad puudutavad samu komisjoni esitatud tõendeid. Seega tuleb neid uurida koos.

1. Poolte argumentatsioon

32 Siemens väidab, et talle etteheidetud rikkumises osalemise esimene episood – ajavahemik 1988 kuni 1999 – ei ole vaidlustatud otsuses piisavalt tõendatud. Täpsemalt, komisjon on vääralt järeldanud, et kokkulepe GQ ja kokkulepe EQ tõendavad rikkumist, millel oli mõju EMP‑s, sest see piirkond oli nende kokkulepete kohaldamisalast sõnaselgelt välja jäetud. Sellist rikkumist ei tõendanud ka muud komisjoni poolt esitatud tõendid.

33 Siemens leiab, et komisjon ei ole tõendanud, et Euroopa ja Jaapani tootjad olid ühiskokkuleppes otsustanud vastastikku mitte tulla nende riikide turgudele. Sellist turgude geograafilist jagamist ei tõenda see, et kokkuleppes GQ oli expressis verbis kohaldamisalast välja jäetud 17 Euroopa riiki, ega see, et Euroopa GIS projektid arvati üldise kvoodi hulka, ega ka Hitachi või Fuji avaldused, millele komisjon tugines. Asjaolu, et kokkuleppes GQ osalejad ei turustanud oma tooteid Euroopa teatud turgudel, tulenes ainult nende turgude tehnilistest ja majanduslikest tõketest.

34 Siemens vaidleb vastu nii Euroopa turgude geograafilisele jagamisele „tootjariikide” või „kodumaise turu” põhimõtte alusel, kui ka tema osalusele väidetavates „eelnevates kokkulepetes Euroopa suhtes”, millele komisjon tugineb selleks, et põhistada hüpoteesi turgude jagamise kohta EMP‑s. Komisjoni poolt selle kohta esitatud tõendid on puudulikud. Lõpuks, see, et teatud tootjad ei tegutsenud teatud siseriiklikel turgudel, on seletatav muude asjaoludega kui õigusvastane kartell.

35 Komisjon vaidleb Siemensi esitatud argumentidele vastu.

2. Üldkohtu hinnang

36 Kõigepealt tuleb märkida, et oma menetlusdokumentides võtab Siemens sõnaselgelt omaks rikkumises osalemise teist episoodi, st ajavahemikku 2002 kuni 2004 puudutavad asjaolud, nagu need on esitatud vaidlustatud otsuses. Siemensi esitatud esimene väide käsitleb seega ainult rikkumises osalemise esimest episoodi ajavahemikul 1988 kuni 1999. Seetõttu tuleb tõendeid, millele komisjon tugineb, uurida esimese väite esimese osa raames ainult siis, kui need puudutavad seda viimati nimetatud ajavahemikku või kui nendest saab teha järeldusi selle nimetatud ajavahemiku kohta.

37 Tagasi tuleb lükata komisjoni argument, et õiguspäraselt saab ajavahemiku 2002 kuni 2004 kohta tehtud tähelepanekuid kohaldada ka varasemale perioodile, kuna tegemist on ühe ja sama rikkumisega. Nimelt, ilma et käesolevas staadiumis tuleks võtta seisukoht küsimuses, kas esines üks rikkumine, mis hõlmas Siemensi osalust kartellis neil kahel perioodil, tuleb igat tõendit eraldi uurides hinnata, kas tõend, mis puudutab rikkumise teatud perioodi, annab õiget teavet ka Siemensi osaluse kohta rikkumise esimeses episoodis.

38 Lisaks, komisjoni seisukoht, et Siemens piirdub vaid sellega, et ta ei nõustu kartelli mõjuga konkurentsile EMP‑s, kuigi vaidlustatud otsuses pannakse talle süüks sellise keelatud kokkuleppe sõlmimine, mille eesmärk oli konkurentsi kahjustamine ühisturu piires, ei saa tähendada, et Siemensile etteheidetud asjaolusid tuleks kitsamalt uurida. Nimelt tuleb Siemensi menetlusdokumentides esitatud argumentatsioonist kui tervikust, et ta vaidleb vastu mitte ainult sellele, et väidetaval kartellil oli mõju ühisturu ja EMP (välja arvatud Liechtenstein ja Island) piires, vaid ka sellele, et kartelli eesmärk oli konkurentsi kahjustamine ühisturul ja EMP‑s.

39 Pooltel puudub seega sisuliselt üksmeel küsimuses, kas komisjon on ajavahemiku 1988 kuni 1999 suhtes tõendanud sellise kartelli eksisteerimist, millel võis olla mõju ühisturu ja EMP piires.

40 Seega tuleb kindlaks teha, kas dokumentaalsed tõendid kokkulepe GQ ja kokkulepe EQ tõendavad, et eksisteeris kartell, millel võis olla mõju ühisturu ja EMP piires. Puudub vajadus teha vahet EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud kahe alternatiivi vahel. Nimelt, vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on selle hindamiseks, kas kooskõlastatud tegevus on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, üleliigne võtta arvesse tegevuse tegelikku mõju, kui tuvastatakse, et tegevuse eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires (vt Euroopa Kohtu 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑8/08: T‑Mobile Netherlands jt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu artikli 53 lõikele 1.

41 Kui vastus on eitav, tuleb edasi kindlaks teha, kas ühiskokkulepe, millele komisjon viitab, on kõigi muude asjaoludega piisavalt tõendatud.

42 Kuid enne selle kontrollimise juurde asumist tuleb meenutada tõendamiskoormisele kohaldatavaid nõudeid, arvestades, et pooltel puudub üksmeel ka selles küsimuses.

a) Tõendamiskoormis

43 Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon peab tõendama tema poolt tuvastatud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumist ja esitama sellised tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada rikkumise koosseisu kuuluvate asjaolude asetleidmist (Euroopa Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 58, ja 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 86).

44 Seda arvestades tuleb kohtul kahtluse korral eelistada ettevõtjat, kes on rikkumise tuvastanud otsuse adressaat. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti hagi puhul, milles nõutakse trahvi määrava otsuse tühistamist (Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ja T‑61/02 OP: Dresdner Bank jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3567, punkt 60).

45 Nimelt tuleb viimati nimetatud olukorras meeles pidada süütuse presumptsiooni põhimõtet, nagu see tuleneb muu hulgas Roomas 4. novembril l950 allkirjastatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 6 lõikest 2, mis kuulub nende põhiõiguste hulka, mida vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mida kinnitab ka Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2, tunnustatakse ühenduse õiguskorra üldpõhimõtetena. Arvestades asjassepuutuvate rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4287, punktid 149 ja 150, ning Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑235/92 P: Montecatini vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4539, punktid 175 ja 176).

46 Seega tuleb komisjonil esitada piisavalt täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mille põhjal saab tuvastada, et rikkumine on toime pandud (vt eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus Dresdner Bank jt vs. komisjon, punkt 62), ja mille põhjal tekib kindel veendumus, et süükspandud rikkumine on tuntav konkurentsi piiramine EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses (Üldkohtu 21. jaanuari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑185/96, T‑189/96 ja T‑190/96: Riviera Auto Service jt vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑93, punkt 47).

47 Kuid oluline on toonitada, et kõik komisjoni esitatud tõendid ei pea ilmtingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui kaudsete tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab neile nõuetele tervikuna hinnatult (vt eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus Dresdner Bank jt vs. komisjon, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).

48 Lisaks, arvestades, et konkurentsivastaste kokkulepete keeld ja nende õigusvastasus täitmisel on üldtuntud, ei saa komisjonilt nõuda, et ta esitaks tõendeid, millest selgelt nähtuks, et ettevõtjad on üksteisega kontakteerunud. Üksikuid väheseid tõendeid, mis komisjoni valdusesse on sattunud, peab igal juhul saama täiendada nendest tehtavate järeldustega, mis võimaldavad visualiseerida asetleidnud olukorra. Konkurentsivastase tegevuse või kokkuleppe esinemist võib seega tuletada teatud arvust kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis oma kogumis võivad – vastupidise loogilise selgituse puudumisel – olla käsitletavad tõendina konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (vt eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus Dresdner Bank jt vs. komisjon, punktid 64 ja 65, ning Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I-123, punktid 55–57).

49 Kui aga rikkumise asetleidmist järeldades tugineb komisjon üksnes asjassepuutuvate ettevõtjate käitumisele turul, piisab, kui viimased tõendavad, et esines asjaolusid, mis näitavad komisjoni tuvastatud fakte erinevas valguses ja mis võimaldavad seega anda faktidele teise usutava seletuse, mis erineb sellest, mille esitas komisjon, järeldades, et ühenduse konkurentsiõigust on rikutud (vt selle kohta 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 186 ja seal viidatud kohtupraktika).

50 Mis puudutab nende tõendite laadi, mida EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumiste tõendamiseks võib kasutada, siis tuleb märkida, et ühenduse õiguses kehtib tõendite vaba esitamise põhimõte (Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑50/00: Dalmine vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2395, punkt 72). Täpsemalt, mitte ükski ühenduse õiguse säte või üldpõhimõte ei keela komisjonil ettevõtja vastu kasutada teiste süüdistatavate ettevõtjate avaldusi. Vastasel juhul oleks komisjoni kohustust tõendada EÜ artikleid 81 ja 82 rikkuvat käitumist võimatu täita ja see oleks vastuolus EÜ asutamislepinguga talle antud järelevalveülesandega selle üle, et nimetatud sätteid kohaldataks nõuetekohaselt (kohtuotsus eespool punktis 49 viidatud JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 192).

51 Seega on faktidele antud alternatiivne seletus asjakohane vaid siis, kui komisjon tugineb ainult asjassepuutuvate ettevõtjate käitumisele turul. See seletus ei puutu järelikult asjasse, kui rikkumise toimepanemist mitte lihtsalt ei eeldata, vaid see on tõendatud tõenditega. Lisaks, vastavalt eelmises punktis viidatud tõendite vaba esitamise põhimõttele on rikkumise tõendamiseks lubatud kasutada mis tahes laadi tõendeid, mistõttu ei ole alternatiivsel seletusel tähtsust, kui rikkumine on õiguslikult piisavalt tõendatud muude tõenditega kui dokumentaalsed tõendid (vt selle kohta Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑931, punktid 727 ja 728).

52 Käesolevas asjas tuleb seega Siemensi poolt vaidlustatud asjaolude osas kontrollida, kas tegevus, mida komisjon talle vaidlustatud otsuses süüks paneb, on tõendatud tõenditega, või on see tuletatud ainult asjassepuutuvate ettevõtjate käitumisest turul. Ainult viimasel juhul tuleb edasi uurida, kas ettevõtjate tegevusele turul on alternatiivne seletus, mis on piisavalt usutav, et see seaks kahtluse alla vaidlustatud otsuses tehtud järeldused.

53 Kuid väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et arvestades konkurentsivastaste kokkulepete keelu ja nende õigusvastase täitmise üldtuntust, võib keelatud kokkulepet tõendada üksteisega kooskõlas olevate kaudsete tõendite kogum (vt eespool punkt 48). Seega ei saa Siemens väita, et ta on sellise tõendi ümber lükanud fakte puudutava argumendiga, et eraldi vaadelduna ei piisa komisjoni esitatud igast kaudsest tõendist, et tõendada talle süükspandud rikkumist. Nimelt, juba iseenesest ei saa kaudsete tõendite kogumi hulka kuuluvad komisjoni esitatud üksikud kaudsed tõendid eraldi võetuna täielikult tõendada seda käitumist.

54 Mis puudutab erinevatele tõenditele antavat tõenduslikku väärtust, siis tuleb rõhutada, et ainus asjassepuutuv kriteerium, mida tuleb vabalt esitatud tõendite hindamisel järgida, on nende usaldusväärsus (vt Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑44/00: Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2223, punkt 84,ja seal viidatud kohtupraktika; eespool punktis 50 viidatud kohtuotsus Dalmine vs. komisjon, punkt 72, ja eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 273). Tõendamise üldreeglite kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise oludest, adressaadist ning selle sisu mõistlikkusest ja usutavusest (Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punkt 1053; kohtunik Vesterdorfi, kohtujuristi ülesannetes, ettepanek Üldkohtu 24. oktoobri 1991. aasta otsusele kohtuasjas T‑1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑867, II‑869, II‑956). Väga oluliseks tuleb pidada asjaolu, et teatud dokument koostati vahetus seoses faktiliste asjaoludega (Üldkohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑157/94: Ensidesa vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑707, punkt 312 ja 16. detsembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑5/00 ja T‑6/00: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑5761, lk 181) või faktiliste asjaolude vahetu tunnistaja poolt (eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 207). Lisaks tuleb avaldaja enda huvidega vastuolus olevaid avaldusi üldjuhul pidada eriti usaldusväärseteks tõenditeks (eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 207, 211 ja 212).

b) Kokkuleppe GQ ja kokkuleppe EQ tõenduslik väärtus

55 Kõigepealt, mis puudutab kokkulepet GQ, siis puudub poolte vahel vaidlus selles, et selle kokkuleppega viiakse ellu GIS projektide ülemaailmset kartelli, ja et selles nähakse ette muu hulgas hankemenetluste ja sõlmitud hankelepingute kohta teabe vahetamise kord, standardiseeritud vormi kaudu Euroopa ja Jaapani tootjate grupile kvootide määramine, hankelepingu sõlmija määramine grupi sees, pakkumiste kooskõlastamine, maksimaalse hinna kindlaksmääramine ja võitlus kartelli mittekuuluvate ettevõtja vastu. Kuid tuleb märkida, et nagu kinnitab ka Siemens, välistas kokkuleppe GQ sõnastus selle kohaldamise Euroopas. Nimelt määratletakse selle kokkuleppe lisas 2, mis puudutab kokkuleppe territoriaalset kohaldamist, piirkonniti viis gruppi. Esimesse gruppi kuuluvad Euroopa ja Vahemeremaad, välja arvatud selle aja seisuga eksisteerinud ühenduse kaksteist liikmesriiki, Austria, Rootsi, Šveits, Soome ja Norra. EMP osas kohaldati kokkulepet vaid Liechtensteinile ja Islandile – asjaolu, mis on asjakohane alates EMP lepingu jõustumisest 1. jaanuaril 1994. Teise gruppi kuuluvad Aasia, välja arvatud Jaapan.

56 Seega kokkuleppe GQ sõnastus üksi ei tõenda, et eksisteeris kartell, millel oli mõju ühisturu ja EMP piires.

57 Edasi, mis puudutab kokkulepet EQ, siis tuleb märkida, et see on vaid kokkuleppe GQ täitmiseks sõlmitud kokkulepe, mida näitavad ka selle pealkiri ja preambuli sätted, mille kohaselt kohaldatakse kokkulepet EQ kokkuleppe GQ täitmisel ja viimase tingimused on ülimuslikud võrreldes kokkuleppe EQ tingimustega. Kokkuleppes EQ on sisuliselt kehtestatud „Euroopa” ühiskvoodi Euroopa tootjate vahel ärajagamise reeglid. Jaotamine toimub vastavalt kokkuleppe EQ artiklis 4 kehtestatud korrale selle kokkuleppe artiklis 8 kindlaksmääratud kvootide alusel.

58 Seega, kuna põhimõtteliselt jaotatakse kokkuleppes EQ vaid ära „Euroopa” ühiskvoot, mis on kindlaks määratud kokkuleppes GQ – ja viimane välistab, nagu eespool märgitud, ühisturu ja EMP põhilise osa –, ei ole kokkuleppe EQ sõnastus tõend kartelli kohta, millel oli mõju ühisturu ja EMP piires. Järelikult, nagu on mainitud ka eespool punktis 39, tuleb uurida, kas komisjon suutis sellise mõju avaldamist tõendada muul viisil. Järeldusi, mida võib teha kokkuleppest GQ ja kokkuleppest EQ – kui nende sõnastus kõrvale jätta – käsitletakse tagapool punktis 140 ja järgmised, mis puudutavad dokumentaalseid tõendeid.

c) Tõendid ühiskokkuleppe kohta

59 Kõigepealt tuleb märkida, et seda, et kokkuleppe GQ tingimused, millele viitab ka kokkulepe EQ, välistavad sõnaselgelt nende kokkulepete kohaldamise Euroopa ja Jaapani turu suhtes, ei saa automaatselt võtta tõendina selle kohta, et kartell ei avaldanud Euroopa turule mõju, ega ka tõendina selle kohta, et geograafiliste piirkondade või tootjariikide alusel turgude jagamist ei toimunud. Nimelt, kui see välistamine võib tähendada, et asjassepuutuvad ettevõtjad tegelesid nendel turgudel konkurentsi kahjustamata, võib see ka tähendada, et nende turgude suhtes puudus vajadus jagada ja kontrollida kvoote Euroopa ja Jaapani gruppide vahel, sest igal juhul oli nendel turgudel tegutsemise ainuõigus ainult ühel kahest grupist, nagu seda olukorda tõlgendas komisjon.

60 Tuleb rõhutada, et kokkulepe, mille eesmärk on säilitada kartelli liikmete väljakujunenud soodsad turupositsioonid vastavalt Euroopa ja Jaapani turgudel, on juba iseenesest – juhul kui see tõendatuks osutub – kartell, millel oli mõju ühisturu piires, sest sellega võetakse ära võimalus, et Jaapani tootjad hakkavad ühisturul konkureerima. See kehtib ka juhul, kui komisjon ei suuda tõendada, et Euroopa tootjad on lisaks omavahel ära jaganud Euroopa turu. Kuid nagu selgitatud tagapool, on komisjon õiguslikult piisavalt ära tõendatud kõik faktilised asjaolud, mida Siemens esimeses väites vaidlustas.

61 Selleks et tõendada ühiskokkuleppe olemasolu ja ulatust, tõi komisjon vaidlustatud otsuses esile mitu asjaolu, mille hulka kuulusid: ABB, tunnistaja M., Fuji ja Hitachi avaldused, fakt, et Alstom ega kontserni Areva äriühingud ega kontsern, mille emaettevõtja oli äriühing VA Technologie (edaspidi „kontsern VA Tech”) ei vaielnud selgelt ühiskokkuleppe sõlmimisele vastu, ABB esitatud GIS projektide nimekiri, mida kartelli raames arutati, ja teatud dokumentaalsed tõendid. Seega tuleb uurida iga nimetatud tõendi ulatust ja tõenduslikku väärtust.

ABB ja tunnistaja M. avaldused

62 Oma avaldustes märgib ABB, et Lääne-Euroopa ja Jaapani kaitse toimis ning et juhud, mil Jaapani tootjad kavatsesid keelust hoolimata Euroopa hankemenetlustes osaleda, tekitasid kartellis probleeme, mis lõpuks siiski lahendati. Lisaks märkis ABB oma 3. veebruari 2005. aasta avalduses, et ühisturul – välja arvatud „tootjariigid” – sõlmitud GIS projektide lepingud arvati kartellis Euroopa tootjate ülemaailmse kvoodi hulka. Lõpuks möönis ABB 4. oktoobri 2005. aasta avalduses „tootjariikide” süsteemi esinemist, mille kohaselt juhul, kui riigis oli vaid üks tootja, võis lepinguid sõlmida vaid see tootja, ja juhul, kui riigis oli mitu tootjat, jagasid nad need lepingud omavahel ära.

63 Siemens väidab selle kohta, et ABB avaldused on vaid selle äriühingu huvitatud isiku kinnitused, millel puudub tõenduslik jõud, sest neid ei toeta täpsed ja kontrollitavad tõendid. Komisjon leiab omalt poolt, et sellise ettevõtja avaldusel, kes soovib saada kaitset trahvide eest, on eriline tõenduslik jõud juba seetõttu, et see käib avaldaja loomulike huvide vastu.

64 Mis puudutab ABB avaldustele antavat usaldusväärsuse taset, siis tuleb märkida, et käesolevas asjas võis ABB kui kartelli esimene avalikustaja mõistlikult loota, et ta saab trahvi eest täieliku kaitse vastavalt koostööteatise punktile 8. Seega ei saa välistada, et ta võis turul konkurentide kahjustamiseks tahta maksimeerida ülestunnistatud rikkumise tähtsust.

65 See ei tähenda aga, et ABB avaldusi tuleb pidada ebausaldusväärseks. Selle kohta on otsustatud, et trahvi vähendamise eesmärgil koostööteatise kohaldamise taotlemine ise ei pruugi innustada moonutatud tõendeid esitama. Nimelt võib igasugune katse komisjoni eksitada seada kahtluse alla taotleja puhtsüdamlikkuse ja koostöö täielikkuse ning seetõttu seada ohtu võimaluse, et tema suhtes kohaldatakse koostööteatist täielikult (Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑120/04: Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑4441, punkt 70).

66 Kuid kuna ABB avaldustele vaidlevad vastu teised ettevõtjad, kellele samuti ühiskokkuleppe sõlmimist süüks pandi, peavad neid avaldusi toetama muud tõendid, et ühiskokkuleppe olemasolu ja ulatust saaks pidada piisavalt tõendatuks (vt selle kohta Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑337/94: Enso-Gutzeit vs. komisjon, EKL 1998, II‑1571, punkt 91, ja 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 285).

67 Seega tuleb kontrollida, mil määral toetavad muud tõendid, millele komisjon tugineb, ABB avaldusi Euroopa ja Jaapani tootjate vahel turu jagamise kohta ja „tootjariikide” süsteemi olemasolu kohta.

68 Selle kohta tuleb märkida, et komisjon viitab vaidlustatud otsuses eelkõige ütlustele, mille andis ABB endine töötaja, tunnistaja M., kes esindas nimetatud ettevõtjat kartelli otsuste täitmisel ajavahemikus 1988 kuni 2002.

69 Mis puudutab M. avalduste laadi, siis tuleb kõigepealt rõhutada, et tema ütlusi ei saa käsitleda eraldi ja sõltumatult ABB avaldustest. Nimelt, ta ei olnud mitte ainult kogu oma karjääri selle äriühingu teenistuses – asjaolu, mis ei taga nende huvide erinevust, nagu toob ka õigesti esile komisjon – vaid ta annab komisjonile ka ütlusi kui ABB volitatud esindaja selle äriühingu koostöökohutuse täitmisel trahvi eest kaitse saamiseks, nagu on ette nähtud koostööteatise lõikes 11, ning teda aitas ABB advokaat, mis nähtub selgelt 23. septembril 2005 toimunud ärakuulamise kohta koostatud märkuste protokolli sissejuhatavast osast. Komisjon võrdsustas näiteks ka vaidlustatud otsuse joonealustes märkustes nr 90 ja 91 M. ütlused ja ABB avaldused.

70 Sellest nähtub, et M. ütlusi ei saa pidada ABB avaldusi toetavaks muuks tõendiks eespool punktis 66 viidatud kohtupraktika tähenduses, vaid neid tuleb pidada ABB avalduste osaks. See ei tähenda aga, et neil puudub igasugune tõenduslik väärtus. Need võivad nimelt ABB avaldusi täiendada. Kuid M. ütlustest saadud teavet peavad toetama muud tõendid, et neid saaks pidada piisavaks tõendiks ühiskokkuleppe eksisteerimise ja ulatuse kohta, mis kehtib ka ABB avaldustes esitatud teabe kohta, ja seda hoolimata sellest, et erinevalt ABB‑st ei saa M‑il olla isiklikku huvi näidata ABB konkurentide rikkumist maksimaalselt suures ulatuses. Samad kaalutlused käivad ka ütluste kohta, mille andis ABB töötaja V.‑A., kelle komisjon kuulas ära samadel tingimustel, mida kirjeldati eelmises lõigus M. kohta.

71 Mis puudutab M. ütluste sisu, siis tuleb märkida, et see viitab asjaolule, et kodumaiste turgude kaitse põhimõte oli kartelli moodustamisel ülioluline küsimus ja kartell ei oleks saanud toimida, kui seda põhimõtet ei oleks järgitud.

72 M. kinnitab, et sel põhjusel jäeti kartelli loomisel 1988. aastal selles osalenud erinevate ettevõtjate kvootide kindlaksmääramisel välja iga ettevõtja turuosa arvutamisel Jaapani ja Euroopa tootjate vastavad kodumaised turud, st esiteks Jaapan kui Jaapani tootjate kodumaine turg ja teiseks Saksamaa, Prantsusmaa, Rootsi, Šveits ja Itaalia kui Euroopa tootjate kodumaised turud.

73 M. märkis ka, et „tootjariikidest” erinevaid Euroopa riike kokkuleppes GQ ette nähtud projektide jagamise süsteem ei hõlmanud, et mitte häirida eri tootjate vahel aastate jooksul kohalikul tasandil väljakujunenud koostöökokkulepete toimimist. Samas võeti arvesse iga tootja turuosa, selleks et kontrollida Euroopa ja Jaapani grupi ülemaailmsetest kvootidest ja iga ettevõtja isiklikust kvoodist kinnipidamist.

74 M. leidis ka, et puuduvad ületamatud tehnilised või kaubanduslikud tõkked, mis ei lubaks Jaapani tootjatel Euroopa turule tulla, ja et sellele turule sisenemine oleks mitte väga pika ajaga võimalik, kui tehtaks teatud investeeringud. Seega ei tulnud Jaapani tootjad tema arvates Euroopa turule seetõttu, et nad järgisid kartelli reegleid ning mitte seetõttu, et esinesid tehnilised takistused.

75 Mis puudutab M. ütluste usaldusväärsust, siis tuleb arvesse võtta asjaolu, et peaaegu kartelli kogu kestuse jooksul, st 1988 kuni 2002, oli ta üks ABB esindaja kartellis, kusjuures ABB oli kartelli üks põhiline liige. Järelikult oli ta ütlustes kirjeldatud asjaolude vahetu tunnistaja. Seega tuleb tema ütlusi põhimõtteliselt pidada suure tõendusliku väärtusega tõenditeks.

76 Lisaks on M. ütlused seostatud ja selged, kuigi ta ei mäleta enam kartelli, milles ta ABB nimel 14 aastat osales, elluviimise kõiki faktilisi üksikasju. On normaalne, et sellist ajavahemikku hõlmavate ütluste puhul võib esitatud avaldustes esineda väikseid ebatäpsusi.

77 Seega tuleb M. avaldusi pidada väga usaldusväärseks, unustamata siiski eespool mainitud asjaolu, et neid tuleb hinnata kui ABB nimel antud ütlusi.

78 Seda hinnangut ei sea kahtluse alla Siemensi argumendid, milles vaieldakse vastu M. ütluste usaldusväärsusele, muu hulgas seetõttu, et need on väidetavalt vastuolus V.‑A. ütlustega. Nimelt ei saa olla tulemuslik esiteks Siemensi argument, et V.‑A. hinnangul ei kuulunud EMP liikmesriigid ja Põhja‑Ameerika riigid kokkuleppe GQ kohaldamisalasse, ja teiseks argument, et komisjon ei ole tõendanud, et V.‑A. ütlused olid vähem usaldusväärsed kui M. ütlused, sest V.‑A. ütlused ei ole M. ütlustega vastuolus.

79 Tuleb märkida, et V.‑A. ise kinnitas oma 21. septembri 2005. aasta avalduses, et ajavahemikul 1997 kuni 1998 osales ta vaid kuuel kuni kümnel töökorralduslikul koosolekul, talle ei avaldatud kogu informatsiooni ja ta sõltus selles suhtes M‑ist, kes oli ainus teatud teabe valdaja, eriti mis puudutas Põhja‑Ameerika ja Euroopa välistamist kokkuleppe GQ kohaldamisalast.

80 Lisaks tõi V.‑A. esile erinevuse Põhja-Ameerika ja Euroopa välistamise vahel, täpsustades, et Ameerika Ühendriigid välistati seetõttu, et kardeti raskeid karistusi, mida seal kartellide osaliste suhtes nende avastamisel kohaldatakse, samas eeldades, et kartellis osalenud ettevõtjad Euroopa projekte küll käsitlesid, kuid mitte koosolekutel, millel ta isiklikult osales.

81 Lõpuks kinnitas V.‑A., et koosolekutel, millel ta osales, oli ta tunnistajaks Jaapani ja Euroopa grupi tootjate esindajate vahelistele vaidlustele seoses Jaapani tootjate väidetavate katsetega siseneda Euroopa turule, rikkudes kokkulepet, mis keelas neil tulemast Lääne‑Euroopasse Euroopa tootjatele konkurentsi pakkuma. Ta täpsustas ka, et ei näe mingeid ületamatud tehnilisi või kaubanduslikke tõkked, mis ei lubaks Jaapani tootjatel Euroopa turgudele tulla.

82 Seega on V.‑A. ütlused – arvestades tema piiratud teadmisi kartelli toimimise kohta, mida ta ise oma sõnadega kinnitab – kooskõlas M. ütlustega ning teatud küsimustes isegi kinnitavad neid, eriti mis puudutab turgude jagamist Euroopa ja Jaapani tootjate vahel. Kuigi komisjon seda otse vaidlustatud otsuses ei maininud, on V.‑A. ütlused pigem Siemensi kahjuks kui kasuks kasutatav tõend. Seega tuleb tagasi lükata Siemensi argument M. ja V.‑A. ütluste vastuolu kohta.

83 Kokkuvõtteks, M. ütlused, mis on väga usaldusväärsed, on tõend selle kohta, et eksisteeris „tootjariigi” kaitse põhimõte, et Euroopa turg oli väljaspool „tootjariike” reserveeritud Euroopa tootjatele ja et viimaste müügimahte võeti arvesse ülemaailmse kvoodi järgimisel. Kuid nagu on mainitud eespool punktis 70, peavad M. ütlusi, nagu ka ABB avaldusi toetama muud tõendid, et need oleksid käsitletavad piisavate tõenditena ühiskokkuleppe eksiseerimise ja ulatuse kohta.

Fuji avaldused

84 Fuji avaldas, et ta oli teadlik ühiskokkuleppest, mille kohaselt pidid Jaapani tootjad hoiduma Euroopa turule sisenemisest. Kuid ta väidab, et ta ise ei läinud Euroopa turule peamiselt seetõttu, et ta tõesti ei suutnud GIS projekte Euroopas teostada muudel põhjustel, eriti tema ülemaailmse turuosa väiksuse tõttu, mis ei õigustanud ebakindlaid kulutusi, mida Euroopas baasi loomiseks oleks tulnud teha. Mis puudutab ainsat GIS projekti, mille ta Euroopas teostas, nimelt Tšehhi Vabariigis 1995. aastal teostatud projekti, siis väidab ta, et ta tegutses ühe teise Jaapani äriühingu alltöövõtjana ja et ta andis GIS‑i Jaapanis sellele äriühingule üle. Seega on see projekt Jaapani GIS projekt ja tema sõnul ei näita see tema üldist võimet pakkuda oma teenuseid Euroopas.

85 Siemens väidab selle kohta, et see Fuji avaldus tehti alles pärast eespool punktis 9 nimetatud ärakuulamist, st ajal, mil Fuji ei saanud enam anda erapooletuid ja objektiivseid selgitusi. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb ka, et tõenditena on lubatud kasutada ainult dokumente, mida on tsiteeritud või millele on viidatud vastuväiteteatises (vt Euroopa Kohtu 3. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑62/86: AKZO vs. komisjon, EKL 1991, lk I‑3359, punkt 21, ja eespool punktis 54 viidatud kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie vs. komisjon, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).

86 See argument on tulemusetu. Nimelt peab vastuväiteteatis võimaldama huvitatud isikul konkreetselt teada saada, millist tegevust komisjon talle ette heidab, ja see nõue on täidetud juhul, kui komisjoni lõplik otsus ei pane isikule süüks erinevaid rikkumisi kui need, mis on märgitud vastuväiteteatises, ja kui tuginetakse vaid asjaoludele, mille kohta huvitatud isik on saanud oma seisukoha esitada (Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: ACF Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punkt 94; ning Üldkohtu 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98: Atlantic Container Line jt vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑3275, punkt 138, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ja T‑252/01, Tokai Carbon jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑1181, punkt 47).

87 Kuigi on tõsi, et otsuses ettevõtjale süüks pandud rikkumised ei saa olla erinevad nendest, mis esitati vastuväiteteatises, ei kehti see faktiliste asjaolude kohta, millele tuginetakse, sest nende suhtes piisab, kui ettevõtjale on antud võimalus esitada oma seisukoht kõigi faktiliste asjaolude kohta, mida tema vastu kasutatakse. Nimelt, nagu juba otsustatud, ei keela ükski õigusnorm komisjonil pärast vastuväiteteatise esitamist isikutele teada anda uutest tõenditest, mis tema arvates tema seisukohta toetavad, tingimusel, et ta annab ettevõtjale selle kohta oma arvamuse avaldamiseks vajaliku aja (Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑23/99: LR AF 1998 vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1705, punkt 190; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 25. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 107/82: AEG-Telefunken vs. komisjon, EKL 1983, lk 3151, punkt 29).

88 Käesolevas asjas puudub vaidlus selles, et 25. augusti 2006. aasta kirjaga edastas komisjon Siemensile Fuji avaldused ja palus tal neid avaldusi kommenteerida. Lisaks ei sisaldanud need avaldused Siemensit süüstavat teavet, mis oleks uus võrreldes vastuväiteteatises esitatuga, vaid ainult uut tõendit, mis toetas vastuväiteteatises juba esitatud vastuväidet, nimelt fakti, et Jaapani ja Euroopa tootjate vahel oli sõlmitud ühiskokkulepe, mille kohaselt ei tohtinud Jaapani tootjad Euroopa turule siseneda.

89 Seega võib Fuji avaldustele tugineda kui Siemensit süüstavale tõendile.

90 Mis puudutab Fuji avalduste usaldusväärsust, siis tuleb märkida, et kuna Fuji vähemalt kaudselt möönis, et ta ei sisenenud Euroopa turule vähemalt osaliselt ühiskokkuleppe tõttu, võttis ta omaks asjaolu, mida komisjon võis tema vastu kasutada. Juba on otsustatud, et avaldaja enda huvidega vastuolus olevaid avaldusi tuleb üldjuhul pidada eriti usaldusväärseteks tõenditeks (eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 211).

91 See on nii hoolimata sellest, et käesolevas asjas taotles Fuji, et tema suhtes kohaldataks koostööteatist. Nimelt esiteks ei tehtud Fuji avaldusi selle taotluse raames, vaid vastuses vastuväiteteatisele, kuigi need kaks dokumenti koostati peaaegu samaaegselt. Teiseks ei olnud Fuji ülestunnistus, et ta oli Euroopa ja Jaapani turgude jagamisest teadlik, ainult teisi ettevõtjaid süüdistavat laadi – asjaolu, mis paneks tema avaldustesse suhtuma ettevaatlikumalt – vaid see sisaldab ka tema enda rikkumise ülestunnistust. Neid asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et käesolevas asjas võib Fuji avaldusi pidada väga usaldusväärseteks tõenditeks.

92 Lõpuks, mis puudutab Fuji avalduste sisu, siis on oluline rõhutada, et nendes ei piirdu Fuji sellega, et ta tunnistab, et Euroopa ja Jaapani tootjad jagasid omavahel turgusid, vaid ta toob välja ka üksikasju kartellis osalenud ettevõtjate vastavate eesmärkide kohta, mis lubavad teha muid järeldusi. Nimelt märgib Fuji, et mis puudutab teda, siis ei olnud ühiskokkulepe peamine põhjus, miks ta Euroopa turule ei sisenenud; ta toob välja rea põhjuseid, mis kallutasid teda rohkem seda valikut tegema. Konkreetselt argument, et tema ülemaailmne turuosa oli liiga väike, et õigustada ebakindlaid kulutusi, mida Euroopas baasi loomiseks oleks tulnud teha, lubab järeldada, et Jaapani tootjad – ja ka vastupidi Euroopa tootjad –, kellel oli suurem turuosa, oleksid olnud võimelised ületama tehnilised ja kaubanduslikud tõkked, et siseneda teise tootjate grupi kaitstavale turule, ja oma investeeringu tagasi teenima. Mida suurem oli seega konkreetse ettevõtja turuosa, seda vähem on talle oluline tehniliste ja kaubanduslike tõkete argument, ja vastupidi, seda enam muutub oluliseks ühiskokkuleppes kehtestatud keeld siseneda teise tootjategrupi turule.

93 Kui lähtuda turuosadest, mille tõi välja komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 484–488, mis põhinevad ettevõtjate endi esitatud müügikäivetel ja mida käesolevas asjas vaidlustatud ei ole, siis on Fuji selgelt kartellis osalenud kõige väiksem GIS‑de tootja, kelle maksimaalne käive moodustas 2% kartellis osalenud ettevõtjate GIS projektide ülemaailmsest käibest. Teiste Jaapani ettevõtjate turuosad olid selgelt suuremad, jäädes vahemikesse 15–20% Melco puhul, 8–12% Toshiba puhul ja 4–7% Hitachi puhul. Siemensi turuosa jäi vahemikku 23–29 %. Seega võib Fuji avaldustest järeldada, et Euroopa ja Jaapani turu kaitsmine vastavalt Euroopa ja Jaapani tootjate kasuks oli enamuse asjassepuutuvate ettevõtjate huvides, sest nende turuosad, mis olid selgelt suuremad kui Fujil, oleksid neil hõlpsamalt võimaldanud kanda teise tootjategrupi turgudele sisenemise kulusid.

94 Lisaks tuleb märkida, et komisjon ei vaidle vastu sellele, et esinesid tehnilised ja kaubanduslikud tõkked nii Euroopa kui ka Jaapani tootjategrupi turgudele sisenemiseks, vaid argumendile, et neid tõkkeid ei saanud ületada nii, et lõpuks tulu tekiks. Ta tugines selles küsimuses kahele GIS projektile Tšehhi Vabariigis. Ühe neist teostas Fuji ja teise teostamiseks tegi pakkumise Melco, millele Siemens vastu ei vaidle. See tõendab, et puudusid ületamatud tehnilised ja kaubanduslikud tõkked, et Jaapani tootjad saaksid Euroopa turgudele tulla; see toetab komisjoni argumenti, et kartellis osalenud ettevõtjatel oli isiklik huvi, et teise grupi tootjad ei üritaks neid samu tõkkeid ületada.

95 Kokkuvõttes on Fuji avaldused väga usaldusväärne tõend selle kohta, et Euroopa ja Jaapani turud olid vastavate tootjategruppide vahel ära jagatud.

Hitachi avaldused

96 Hitachi avaldab, et Euroopa GIS projektid, mis olid ära jagatud Euroopa tootjate vahel, arvati kokkuleppe GQ raames ühise „Euroopa” kvoodi hulka ja seetõttu teavitati kuni 1999. aastani Jaapani tootjaid Euroopa GIS projektide Euroopa tootjate vahel jaotuse tulemustest hiljem. Vastuses vastuväiteteatisele märkis Hitachi nimelt järgmist:

„Hitachi kinnitab, et enne 1999. aastat teavitasid GIS‑de Euroopa tootjad GIS‑de Jaapani tootjaid nende GIS projektide üksikasjadest, mida nad Euroopas kavatsesid hakata teostama. Hitachi kinnitab ka, et selle teavitamise eesmärk oli tagada, et Euroopa projektide väärtuseid võetaks arvesse kokkulepetes Euroopast väljaspool teostatavate ning Euroopa ja Jaapani tootjate vahel ärajagatavate projektide kvootide arvutamisel, nagu nägi ette kokkulepe GQ […]

Et võtta arvesse selle mehhanismi enese olulisust ajal, mil seda rakendati (st enne 2002. aastat), tuleb rõhutada, et kokkuleppe GQ raames Euroopa projektide üksikasjadest teavitamine ei olnud seotud Jaapani tootjate nõusolekuga hoiduda Euroopa turust eemale, ega näita sellist nõusolekut, sest mingit sellist ühiskokkulepet ei eksisteerinud. Igal juhul on aga ehk veelgi olulisem see, et Euroopa GIS projekti lepingu sõlmija määramine ei olnud mingil viisil GIS‑de Euroopa ja Jaapani tootjate teabevahetuse „tulemus”, nagu väidab komisjon. Igasugune teabevahetus GIS‑de Euroopa ja Jaapani tootjate vahel toimus pärast seda, kui Euroopa GIS projekti lepingu sõlmija oli määratud.”

97 See avaldus on informatiivne mitmest aspektist. Esiteks, kinnitades sõnaselgelt, et Euroopa tootjate teostatud GIS projektid arvati nende üldise kvoodi hulka vastavalt kokkuleppele GQ, kinnitab Hitachi selle komisjoni väite õigsust, et Euroopa tootjad, sealhulgas Siemens sõlmisid kokkuleppeid ühisturul teostatavate projektide suhtes (kartelli toimimise esimestel aastatel ei olnud Ida‑Euroopa veel turuna avatud), ja et kartellil oli järelikult mõju ühisturu ja EMP piires.

98 Teiseks on Hitachi avaldus – sõltumata sellest, kas ta seda tahtis – kaudne tõend ka komisjoni selle väite toetuseks, et Euroopa turud olid üldjuhul reserveeritud Euroopa tootjatele. Nimelt kinnitab Hitachi mitmel korral asjaolu, et Jaapani tootjaid teavitati hiljem. Ta teeb sellest kõigepealt järelduse, et need tootjad ei osalenud Euroopa tootjate koostöökokkulepetes Euroopa turu kohta. Seejärel järeldab ta, et nimetatud teabel ei olnud mingit seost Jaapani tootjate kohustusega mitte Euroopa turgudele tulla ja see ei tõenda ka sellist kohustust ning ta vaidleb vastu ühiskokkuleppe eksisteerimisele.

99 Asjaolu, mida kinnitab ka Hitachi, et Euroopa GIS projektid, mis olid Euroopa tootjate vahel ära jagatud, loeti ülemaailmse kvoodi hulka, ei ole mõistlikult seletatav, kui Euroopa turud ei olnud igal juhul Jaapani tootjatele tehnilistel või kaubanduslikel põhjustel juurdepääsetavad. Nimelt ei oleks sellisel juhul Euroopa tootjatel ühtegi põhjust, miks nad peaksid nõustuma nende projektide arvamisega nende ülemaailmse kvoodi hulka, arvestades, et see vähendas kahtlemata nende GIS projektide arvu ja väärtust, mida nad kartelli raames teostada võisid. Kuid asjaolu, et nad selle sissearvamisega nõustunud olid, tõendab, et sellel, et Jaapani tootjad Euroopa turule ei sisenenud, oli Euroopa tootjate jaoks teatud väärtus, mis võis seda sissearvamist õigustada.

100 Mis puudutab Hitachi avalduse usaldusväärsust, siis tuleb märkida, et ta taotles koostööteatise kohaldamist. Tema avaldusi tuleb käsitleda ettevaatlikult, kui need on ainult teisi ettevõtjaid süüdistavat laadi. Käesolevas asjas see nii ei ole. Nimelt on järeldus, mille Hitachi avaldusest võib teha ja mille kohaselt nõustusid Jaapani tootjad Euroopa turgudele mitte sisenema, vastuolus nii Hitachi kui teiste kartellis osalejate huvidega, kuna ta kinnitab asjaolu, mida võidakse kasutada tema vastu. Lisaks ei olnud Hitachi ilmselgelt teadlik kõigist järeldustest, mida tema avaldusest teha sai, eriti Euroopa turgude reserveerimine Euroopa tootjatele, mis suurendab tema avalduse usaldusväärsust.

101 Kokkuvõttes tuleb Hitachi avaldusi pidada väga usaldusväärseteks tõenditeks.

Asjaolu, et Areva, Alstom ja kontsern VA Tech vastu ei vaielnud

102 Asjaolu kohta, et Areva, Alstom ja kontsern VA Tech vastu ei vaielnud, tuleb märkida, et toimiku materjalid ei võimalda kas sellele asjaolule suurt tõenduslikku väärtust anda, või ei toeta komisjoni selle kohta esitatud argumente.

103 Esiteks, mis puudutab Arevat ja Alstomi, siis märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 125, et ühiskokkuleppele, millega kohustati järgima kartellis osalenud ettevõtjate kodumaistel turgudel väljakujunenud eelispositsioone, ei vaielnud need kaks äriühingut vastu oma vastustes vastuväiteteatisele, ega ka hilisemates avaldustes, mis tehti vastavalt 2006. aasta 21 ja 26 novembril, pärast seda, kui nad olid saanud Fuji vastuse, milles ühiskokkuleppe eksisteerimine oli üles tunnistatud. Kuid Üldkohtule esitatud menetlusdokumentides ei käsitlenud Siemens ega komisjon asjaolu, et Areva ja Alstom Üldkohtule esitatud kirjalikes dokumentides sel teemal vastu ei vaielnud. Seda arvestades tuleb asuda seisukohale, et see küsimus ei ole käesoleva vaidluse osa.

104 Teiseks, mis puudutab kontserni VA Tech, siis märgib komisjon vaidlustatud otsuse punktis 125, et vastuväiteteatise vastuses ta otseselt ühiskokkulepet puudutavatele andmetele vastu ei vaielnud. Selle kohta tuleb märkida esiteks, et seda vastust kohtu toimikus ei ole ja Üldkohtul on vaid komisjoni viide sellele vastusele vaidlustatud otsuse joonealuses märkuses nr 79, mis on sõnastatud järgmiselt: „Isegi eeldatava ühiskokkuleppeta oleksid Jaapani tootjad Euroopa turgudest eemale hoidnud suurte sisenemistakistuste tõttu, nagu see on tagapool üksikasjalikult tõendatud”. Teiseks tuleb märkida, et lihtsalt asjaolul, et äriühing ei ole teatud faktidele selgesõnaliselt vastu vaielnud, on vaid väga väike tõenduslik väärtus, seda enam, et võimatu on kontrollida vastuvaidlemata jätmise konteksti lihtsalt sellise üksiku viite alusel. Kolmandaks tuleb märkida, et isegi eraldi võttes ei ole sellel viitel sisu, mida komisjon sellele anda püüab. Esile tuleb tuua kontserni VA Tech kasutatud sõna „eeldatav”, mida ta ühiskokkuleppe kvalifitseerimisel kasutab. Selle sõna kasutamisest nähtub, et kuigi kontsern VA Tech ühiskokkuleppe eksisteerimisele otseselt vastu ei vaielnud, ei kinnitanud ta selle eksiseerimist isegi mitte kaudselt. Vastupidi, viidatud lauset tuleb tõlgendada kui ühiskokkuleppe eksisteerimisele kaudset vastuvaidlemist.

105 Seega ei saa väidetavat asjaolu, et Areva, Alstom ja kontsern VA Tech vastu ei vaielnud, pidada tõendiks, mis kinnitab komisjoni väidet, et Euroopa turud olid reserveeritud Euroopa tootjatele ja et kaitsti „tootjariike”.

Euroopa GIS projektide nimekiri

106 Mis puudutab nimekirja 11 GIS projektiga, millele komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 164 tugineb, siis on tegelikult tegemist väljavõttega GIS projektide nimekirjast, mida kartellis ajavahemikul 1988–1999 arutati, mille pealkiri oli „Enquirylist1” ja mille esitas ABB (edaspidi „üldnimekiri”); see sisaldas andmeid muu hulgas pakkumiste esitamise tähtaegade kohta nendele ettevõtjatele, kes olid iga vastava projekti suhtes huvi üles näidanud, ning andmeid selle kohta, millised olid kartellis nende projektide läbiarutamise tulemused (st projekti teostamise õiguse andmine mõnele kartelli liikmele või miinimumhinna kehtestamine).

107 Nende andmete kohaselt oli üldnimekirja 11‑st Euroopa GIS projektist kuue tellimuse saanud ettevõtja, kes oli seda teostama määratud kartelli poolt; nii oli kolmel korral projekt antud ABB‑le ja kolmel korral Siemensile. Üldnimekirja kohaselt ülejäänud viit projekti mõnele kartelli kuuluvale ettevõtjale teostamiseks ei määratud, kuid nende madalama hinna tasemes saavutati kokkulepe, st kartelli kuuluvad Euroopa ettevõtjad leppisid kokku miinimumhinnas, mida nad asjassepuutuva hankemenetluse pakkumises esitasid.

108 Siemens üritas esialgu üldiselt kahtluse alla seada üldnimekirjas esitatud teabe usaldusväärsust, vaidlemata siiski otsesõnu vastu selles loetletud projektide eksisteerimisele või täpsemalt selles nimekirjas mainitud 11 Euroopa GIS projekti eksisteerimisele, või ka asjaolule, et neid projekte kartellis arutati.

109 Siemens väitis nimelt, et mõnda projekti on mainitud mitu korda, et mitut projekti üldse ei teostatudki ja et üldnimekirja üheski osas ei ole mainitud, et talle anti õigus teostada mõni GIS projekt EMP‑s. Kahel juhul, mil ta projekti teostamise õiguse võitis, tegutses ta vaba konkurentsi tingimustes. Lisaks viitab Siemens analüüsile, mille üks sõltumatu äriühing üldnimekirja kohta koostas, ja mis tõendab, et EMP‑s teostatavate Euroopa GIS projektide suhtes ei kehtinud jaotamise süsteem, mis oleks toiminud võrreldavalt kokkuleppes GQ ja kokkuleppes EQ ettenähtuga.

110 Lisaks vaidles Siemens Üldkohtu poolt enne kohtuistungit esitatud kirjalikele küsimustele antud vastuses vastu sellele, et üldnimekirjas loetletud 11 Euroopa GIS projekti olid kartelli raames ära jaotatud.

111 Neid argumente uuritakse tagapool punktides 116–138.

– Üldnimekirja päritolu, selle koostamise kuupäev ja kvalifitseerumine tõendiks

112 Tuleb märkida, nagu seda tegi ka Siemens, et võimatu on kindlalt tuvastada, kust on üldnimekiri pärit ja mis kuupäeval see koostati.

113 Oluline on siiski märkida, nagu nähtub ka vaidlustatud otsuse põhjendusest 88 ja joonealusest viitest nr 21, et üldnimekirja esitas ABB 7. mail 2004, st üks päev pärast 6. maid 2004 – kuupäeva, mis on märgitud selle esimesel lehel, mis on seega suure tõenäosusega kas selle dokumendi koostamise kuupäev või väljaprintimise kuupäev. Lisaks tuleb märkida, et ABB‑l on võrreldes teiste kartelli liikmetega selles nimekirjas täiendav koodnimi. Nimelt on Euroopa liikmed, välja arvatud ABB, ja Jaapani liikmed loetletud selle nimekirja veerus „Liikmed” kahes grupis nende vastavate koodnimede all, mida kartellis kasutati. Kuid ABB „oli peidetud” – nagu väljendas end M. komisjoni 23. septembri 2005. aasta ärakuulamisel – veergu „GCs”, mida kasutati üldiselt viidates võimalikele raamlepingutele. M. selgituse kohaselt oli tegemist ettevaatusabinõuga, mida rakendati pärast seda, kui Rootsi konkurentsiamet oli ABB suhtes uurimise algatanud.

114 Need kaks asjaolu lubavad järeldada, et üldnimekirja koostas esialgu ABB, et kartelli tegevust oma organisatsiooni siseselt järgida, ja seejärel prinditi see komisjonile esitamiseks uuesti välja. Seega tuleb lähtuda sellest eeldusest, mis on lisaks Siemensile kasulikum lähenemine ja kooskõlas tema avaldustega, mille kohaselt ei ole ta üldnimekirja autor.

115 Niisiis tuleb üldnimekiri kvalifitseerida osaks ABB avaldustest, nagu teeb Siemens. Nimelt arvestades, et üldnimekirja, nagu märgitud, kas koostas või printis välja ABB tema organisatsioonisisesest elektroonilisest failist ajaliselt väga kiiresti pärast koostööteatise alusel trahvi eest kaitse saamiseks tehtud taotlusega seotud avalduste tegemist, ei saa seda pidada dokumentaalseks tõendiks. Sellest tuleneb, et eespool punktides 64–67 esitatud põhjendused ABB avalduste tõendusliku väärtuse kohta kehtivad ka üldnimekirja kohta. Täpsemalt, üldnimekirjast nähtuvat teavet ei saa käsitleda ABB avaldusi toetava teabena, vaid vastupidi, neid peavad toetama muud tõendid vastavalt eespool punktis 66 viidatud kohtupraktikale.

– Argument, et üldnimekirjas loetletud Euroopa GIS projekte kartelli raames ei arutatud

116 Nagu märgitud eespool punktis 110, vaidles Siemens Üldkohtu poolt enne kohtuistungit esitatud kirjalikele küsimustele antud vastuses esimest korda vastu sellele, et üldnimekirjas loetletud üksteist Euroopa GIS projekti olid kartelli raames ära jaotatud. Vastates kohtuistungil asjassepuutuvale küsimusele, väitis ta, et ta vaidles sellele järeldusele vastu juba komisjoni haldusmenetluses ja hagiavalduses. Kuid hagiavalduses on selles küsimuses märgitud vaid eespool punktis 109 välja toodud asjaolud ja isegi kui eeldada, et Siemens esitas selle argumendi haldusmenetluses, ei vabanda see sama argumendi esitamata jätmist Üldkohtule esitatud hagiavalduses. Seega tuleb kodukorra artikli 48 lõike 2 alusel hilinemise tõttu tagasi lükata Siemensi argument, et üldnimekirjas loetletud 11 Euroopa GIS projekti kartellis ei arutatud.

117 Lisaks on oluline rõhutada üldnimekirjas sisalduva teabe detailsust. Nimelt sisaldab see teavet asjassepuutuvate projektide jaoks vajalike seadmete, pakkumiste tegemise kuupäevade, kartellis otsuste tegemise kuupäevade, kartelli eri liikmete poolt projektide suhtes väljendatud huvi ja pakkumismenetluse võimaliku võitja kohta, või märkust, et otsustati kehtestada minimaalne hinnatase, ja ka paari märkust, et projekti teostaski ettevõtja, kellele see oli määratud. Ei saa lubada, et nii erinevatele ja täpsetele andmetele saaks vastu vaielda vaid paljasõnalise argumendiga, et üldnimekirjas loetletud 11 Euroopa GIS projekti ei olnud kartellis ära jagatud.

118 Selle kohta tuleb meenutada, et Siemens ei vaidle vastu, et ajavahemikul 1988 kuni 1999 täitis ta kartelli Euroopa sekretäri ülesandeid. Ta pidi järelikult olema kindlasti teadlik kõigist projektidest, mida Euroopa tootjate grupis arutati ja seega olema võimeline vaidlema ABB poolt loetletud projektidele vastu üksikasjalikult ja projektipõhiselt tema enda valduses oleva teabe abil, juhul kui ABB andmetes oli mõni viga. See, et Siemens seda võimalust ei kasutanud, selgitamata, miks ta seda teha ei saanud, lubab järeldada, et Siemens ei ole nõuetekohaselt vastu vaielnud asjaolule, et üldnimekirjas loetletud projektid ja eriti 11 EMP GIS projekti olid kartellis ära jagatud.

119 Väärana tuleb tagasi lükata Siemensi kinnitus, mille ta esitas Üldkohtu poolt enne kohtuistungit esitatud kirjalikele küsimustele antud vastuses, et asjassepuutuvad 11 projekti asusid asjaolude asetleidmise ajal väljaspool EMP‑d. Nimelt kuulusid kartellis ajavahemikul 1992 kuni 1998 arutatud 11 projekti hulka kolm projekti Hispaanias, üks projekt Taanis, üks Iirimaal ja üks Portugalis, kuid kõik need riigid olid ühendusega liitunud enne 1988. aastat. Samuti kohalduvad kahele Soome projektile aastatest 1994 ja 1995 vaieldamatult vastavalt EMP leping ja EÜ asutamisleping, arvestades, et Soome Vabariik on EMP lepingu pool alates 1. jaanuarist 1994 ja ühenduse liikmesriik alates 1. jaanuarist 1995. Sarnane järeldus tuleb teha ühe Islandi ja kahe Norra projekti kohta, mis kõik teostati 1998. aastal, st ajal, mil Island ja Norra Kuningriik olid EMP liikmed. Kõik need riigid olid seega asjassepuutuva projekti arutamise ajal kas ühisturu või EMP liikmed.

120 Lisaks tuleb tagasi lükata Siemensi argument, et üldnimekiri on „ebaselge”. Tõsi, selles nimekirjas, mis on esitatud tabeli kujul, kasutatakse erinevaid arvudest ja/või tähtedest koosnevaid koode. Kuid komisjonile selgitati neid koode ja eriti tegi seda 23. septembri 2005. aasta ärakuulamisel M.; seega tuleb neid selgitusi arvestades järeldada, et üldnimekiri annab selge ülevaate viisist, kuidas GIS projekte kartellis käsitleti.

– Projektid, mida väidetavalt mainiti mitu korda või mida ei teostatud

121 Siemens väidab, et üldnimekirjas on mõnda projekti mainitud mitu korda. Tuleb märkida, et isegi kui see argument osutub tõeseks, ei muuda see üldnimekirja asjassepuutuvust ja usaldusväärsust ja seega selle tõenduslikku väärtust. Nimelt, esiteks ei täpsusta Siemens, milliste projektidega on tegemist ja kas need kuuluvad ka 11 Lääne-Euroopa projekti hulka – need on ainsad projektid, millele komisjon konkreetselt otsuses tugines ja järelikult ainsana vaidlustatud otsuse uurimisse puutuvad projektid. Teiseks ei kahjusta selle nimekirja usaldusväärsust asjaolu, et rohkem kui 1500 kirje hulgas on mõni viga.

122 Mis puudutab Siemensi argumenti, et üldnimekirja kantud teatud projekte ei teostatud, siis tuleb märkida, et Siemens ei täpsusta, milliste projektidega on tegemist. Seega, isegi kui see argument on põhjendatud, ei saa seetõttu, et teatud projekte ei teostatud, igal juhul EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53 kohaldamata jätta nende ettevõtjate suhtes, kes kartelli abil nende projektide hankemenetluses tehtavaid pakkumisi kooskõlastasid.

– Euroopa GIS projektide väike arv üldnimekirjas

123 Siemens väidab, ilma et komisjon talle vastu vaidleks, et üldnimekirjas loetletud rohkem kui 1500 projektist pidi EMP‑s teostatama ainult 11. On tõsi, et see väike arv ei näita Euroopa turgude olulisust. Kuid see asjaolu ei õigusta ka selles nimekirjas sisalduva teabe arvesse võtmata jätmist.

124 Nimelt ei ole kõigepealt ABB ega komisjon väitnud, et üldnimekirja olid kantud kõik projektid, mida kartell puudutas. Lisaks on see, et enamust „Euroopa” projekte selles nimekirjas ei olnud, kooskõlas tema väitega, et esinesid „tootjariigid”, mis olid kohe reserveeritud teatud ettevõtjatele, ilma et nendes riikides teostatud projekte kartelli kvootide hulka arvataks. Lõpuks viitab komisjon täiendavatele siseriiklikele kartellidele, mille raames neid projekte võidi arutada; ka tunnistaja M. mainib selliste kartellide olemasolu. Viimane selgitab, et enamuses Euroopa riikides, kus tootjaid ei olnud, olid pikka aega tegutsenud mitut Euroopa tootjat hõlmavad kohalikud kartellid, mille toimimist ei pidanud kokkulepe GQ ja kokkulepe EQ mõjutama. Seega otsustati, et nende kokkulepetega kehtestatud projektide teostamise õiguste andmise kord neid riike ei puuduta, vaid nendes riikides teostatavad GIS projektid registreeritakse, et need Euroopa ettevõtjate ülemaailmse kvoodi hulka arvata.

125 Seega „tootjariikide” ja juba toimivate kohalike kartellide osas puudus vajadus asjassepuutuvates riikides teostatavaid GIS projekte üldises kartellis läbi rääkida, mis võib seletada „Euroopa” projektide väikest osakaalu selle kartelli raames äramääratavate projektide nimekirjas, eriti mis puudutab nii suuri riiklikke turge nagu Prantsusmaa, Saksamaa ja Itaalia – mis olid komisjoni tuvastatu kohaselt kartelli alguses kõik „tootjariigid”.

126 Ilma et tuleks võtta lõplik seisukoht juba toiminud kohalike kartellide kohta, millele Siemens vastu vaidleb, tuleb seega märkida, et arvestades käesoleva asja asjaolusid, ei takista Euroopa GIS projektide väike osakaal üldnimekirjas selles nimekirjas sisalduva teabe – muu hulgas selles loetletud 11 Euroopa GIS projekti kohta – arvesse võtmist tõendite hindamisel.

127 Lisaks, nagu märkis komisjon kostja vastuses, ei selgita Siemensi arutluskäik, mis põhineb Euroopa turgude – välja arvatud Liechtenstein ja Island – väidetaval täielikul välistamisel kartelli kohaldamisalast, isegi kui see tõendatud oleks, miks üldnimekiri sisaldab vaid ainult üht EMP‑s teostatavat GIS projekti. Repliigis Siemens selle kohta oma arvamust ei avaldanud. Üldkohtu asjakohase kirjalikult esitatud küsimuse vastuses piirdub Siemens sellega, et ta vaidleb vastu sellele, et üldnimekirjas loetletud 11 Euroopa GIS projekti olid kartellis ära jagatud. Nagu märgitud eespool punktides 116 ja 117 tuleb see argument tagasi lükata, arvestades, et see esitati esimest korda alles suulise menetluse staadiumis.

128 Sellest tuleneb, et „Euroopa” GIS projektide väike osakaal üldnimekirjas ei sea kahtluse alla asjaolu, mida see nimekiri tõendab, et selle kartelli raames arutati Euroopa GIS projekte ja neile määrati teostaja.

– Argument, et Siemensile kartelli raames EMP‑s GIS projektide teostamise õigusi ei antud

129 Siemens väidab, et üldnimekirjas ei ole kusagil kirjas, et talle oleks antud õigus teostada mõni GIS projekt EMP‑s. Selle kohta tuleb kõigepealt märkida, et isegi kui see Siemensi argument on põhjendatud, ei tähenda see, et tema suhtes ei tule EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53 kohaldada, kuna ta osales ühisturgu ja EMP‑d hõlmavas õigusvastases kartellis, osaledes neid projekte puudutavatel aruteludel ja otsuste vastuvõtmisel, millega anti nende projektide teostamise õigus teistele ettevõtjatele. Nimelt mõjutab selline tegevus juba ise vaba konkurentsi, olenemata, millisele ettevõtjale projekt lõpuks teostamiseks anda otsustatakse.

130 Igal juhul on väär Siemensi argument, et üldnimekirjas ei kajastata seda, et mõni projekt oleks temale teostada antud. Nimelt viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 164 kolmele projektile, mille tellimuse oli saanud Siemens, nimelt projekt nr 1327, projekt nr 0140 ja projekt nr 0144. Üldnimekirjast nähtub, et nendest kahe, nimelt projekti nr 0140 ja projekti nr 0144 teostamise suhtes näitas huvi üles vaid Siemens ja lõpuks ta need tellimused ka sai. Kolmanda projekti, st projekti nr 1327 kohta nähtub üldnimekirjast, et lisaks Siemensile olid selle vastu huvi üles näidanud ka ABB ja Alstom ning et kartelli raames toimunud arutelu tulemusena anti selle teostamise õigus Siemensile.

131 Lõpuks, mis puudutab Siemensi argumenti, et kaks projekti – mille numbreid ta ei täpsustanud –, mille teostamine temalt telliti, sai ta vaba konkurentsi tingimustes, siis tuleb Siemensil tõendada asjaolu, et sellises olukorras – st pärast teatamist ja arutelu kartellis – sai ta need tellimused vaba konkurentsi tingimustes. Tuleb märkida, et isegi kui eeldada, et rikkumine piirdus projektidest teatamise ja nende arutamisega, võis see siiski mõjutada konkurentsi asjassepuutuval turul. Nimelt, näiteks ei mainita üldnimekirjas peale Siemensi teisi ettevõtjaid, kes oleksid näidanud üles huvi projektide nr 0140 ja nr 0144 vastu. Seega teadis Siemens pärast nende projektide arutamist kartellis, mis leidis aset vastavalt 1998. aasta 25. juunil ja 16. juulil, et teisi pakkujaid ei ole, mis võimaldas tal näiteks teha pakkumised kõrgema hinnaga. Lisaks ei olnud sellel juhul – st olukorras, kus projekti vastu oli huvi tundnud vaid üks ettevõtja – projekti teostamise konkreetse õiguse andmisel mõtet, sest ainus huvitatud ettevõtja võis olla kindel oma võidus. Seega on täiesti loomulik, et kartelli liikmed sellistel juhtudel projekti teostamise õigust formaalselt kellelegi ei andnud, mis aga ei tähenda, et tellimuse saanud ettevõtja suhtes ei tuleks kohaldada EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53.

132 Seega tuleb tagasi lükata Siemensi argument, et kartelli raames ei antud talle GIS projektide teostamise õigusi EMP‑s.

– Siemensi esitatud ökonomeertiline analüüs

133 Siemens viitab tema tellimusel iseseisva ettevõtja koostatud üldnimekirja ökonomeertilisele analüüsile (edaspidi „analüüs”). Tema kinnitusel näitas see analüüs, et üldnimekiri kajastas vaid väikest osa selle aja turumahust, esindades vähem kui 4% GIS projektidest Euroopa riikides, välja arvatud „tootjariigid”, et EMP GIS projektide osas puudus jaotamise süsteem, mis oleks toiminud võrreldavalt kokkuleppes GQ ja kokkuleppes EQ ettenähtuga, ja et puudus mis tahes seos üldnimekirja ja kokkuleppe GQ vahel. See analüüs tõendas ka, et asjaolu, et Euroopa ja Jaapani tootjatel ei olnud juurdepääsu vastava teise grupi kodumaistele turgudele, ei seleta mitte kartell, vaid turule juurdepääsu tõkked, mis jäid alles ka pärast energiaturgude avamist. Lõpuks tõendavat analüüs ka, et „tootjariikide” kaitset ei olnud, seda eriti asjaolu tõttu, et nii ABB kui Siemens olid väga aktiivsed „tootjariikide” turgudel, mis ei olnud nende koduturud.

134 Kuid käesolevas asjas viitas komisjon üldnimekirjas loetletud Euroopa projektidele ainult ühiskokkuleppe olemasolu tõendamiseks, mitte kartelli tegeliku mõju tõendamiseks. Nimelt põhistas ta vaidlustatud otsust eelkõige selle otsuse artiklis 1 määratletud rikkumise konkurentsi piirava eesmärgiga. Nii tuvastas ta kõigepealt vaidlustatud otsuse põhjendustes 303 ja 304, et kirjeldatud kokkulepetel ja/või kooskõlastatud tegevustel tervikuna oli konkurentsi piirav eesmärk EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 tähenduses, ja et seda arvestades oli nende sätete kohaldamise seisukohast üleliigne võtta arvesse kokkuleppe konkreetset mõju enne, kui ta vaidlustatud otsuse põhjenduses 308 lisas, et juba oma olemuse tõttu toob kirjeldatud tüüpi kokkuleppe täitmine kaasa olulise konkurentsi kahjustamise.

135 Tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale nähtub juba EÜ artikli 81 lõike 1 sõnastusest, et ettevõtjatevahelised kokkulepped on vaatamata nende mõjule keelatud, kui neil on konkurentsi piirav eesmärk (vt eespool punktis 43 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punkt 123, ja eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 181). Järelikult ei tule tõendada tegelikku konkurentsivastast mõju, kui on tõendatud süüks pandava käitumise konkurentsivastane eesmärk (vt Üldkohtu 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punkt 178 ja seal viidatud kohtupraktika).

136 Seda arvestades on esiteks Siemensi esitatud analüüs tõendina tulemusetu, sest juba oma laadilt saab see anda teavet ainult kartelli mõju kohta, samas kui komisjoni järeldatud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tuvastamisel tuginetakse peamiselt konkurentsi piirava eesmärgiga kartelli eksisteerimisele. Nimelt isegi kui eeldada, et analüüs ei näita märke komisjoni etteheidetud kartelli olemasolu kohta, nagu väidab Siemens, ei saa see kahtluse alla seada järeldust kartelli kohta, mille eesmärk oli takistada, piirata või kahjustada konkurentsi, kuna sellise kartelli olemasolu on õiguslikult piisavalt tõendatud. Seega ei saaks Siemensi argument, et kartellil ei olnud mõju, põhimõtteliselt üksi kaasa tuua vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamist, isegi kui see argument on põhjendatud (vt selle kohta Euroopa Kohtu 11. jaanuari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑277/87: Sandoz prodotti farmaceutici vs. komisjon, EKL 1990, lk I‑45; Üldkohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑143/89: Ferriere Nord vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑917, punkt 30, ja eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 183).

137 Teiseks ei saa analüüsi pidada objektiivseks ja sõltumatuks ekspertiishinnanguks, kuna selle tellis ja selle eest tasus Siemens ning see koostati selle äriühingu poolt kasutada antud andmete alusel, ilma et nende andmete õigsust või asjassepuutuvust oleks kontrollinud mis tahes sõltumatu isik. Seega ei saa analüüsi pidada usaldusväärseks ning järelikult ei saa selle tõenduslik väärtus olla suurem kui Siemensi enda huve kaitsev avaldus.

138 Seega tuleb argument Siemensi esitatud analüüsi tulemuste kohta tagasi lükata.

Dokumentaalsed tõendid

139 Dokumentaalsete tõendite osas tugines komisjon peamiselt kokkuleppele GQ ja kokkuleppele EQ ning nende lisadele, kuupäevata dokumendile, mille komisjon leidis kontrolli käigus kontserni VA Tech ruumidest ja mille pealkiri on „JJC‑ga peetud läbirääkimiste kokkuvõte”, 18. jaanuari 1999. aasta kirjadele kontserni VA Tech töötajate Wa., J. ja B. vahel, kontserni VA Tech töötaja We. 2. detsembril 2003 koostatud sisemisele memorandumile, Siemensile ja Alstomile saadetud ABB kahele faksile 21. juulist ja 18. detsembrist 2003 ning kontserni VA Tech töötaja Z. poolt 2002. aasta septembri paiku koostatud täpse kuupäevata sisemisele memorandumile.

– Kokkulepe GQ ja kokkulepe EQ

140 Kõigepealt tuleb märkida, et mis puudutab kokkulepet GQ ja kokkulepet EQ ning nende lisasid, siis kuigi on tõsi, nagu on täheldatud ka eespool punktides 55­–58, et nende sõnastus üksi ei tõenda sellise kartelli eksisteerimist, millel on mõju EMP‑s – jällegi erandiks Liechtenstein ja Island, nagu märgitud eespool punktis 55 –, siis sisaldab kokkulepe EQ kaht tingimust, mis võivad viidata märkidele kartelli kohta ühisturul.

141 Esiteks on kokkuleppe EQ artiklis 2 „Teatamine” märgitud:

„E‑liikmed teatavad tellimustest nagu tavaliselt. Pärast arutelu grupiga J teavitavad E‑liikmed tellimustest [kartelli Euroopa sekretäri], kasutades teate vormi GQ, mis on esitatud lisas 1.”

142 Tuleb asuda seisukohale, et väljend „nagu tavaliselt” lubab järeldada, et toimus teatamine – ja järelikult toimis kartell – väljaspool kokkulepet GQ ja kokkulepet EQ, mis mõlemad sõlmiti 15. aprillil 1988; komisjon tõi selle asjaolu ilma seda rõhutamata ja selle eest karistamata välja vaidlustatud otsuses ja Siemens vaidleb sellele vastu. Nimelt ei saa neid sõnu tõlgendada tähenduses „kasutades kokkuleppe GQ jaoks ettenähtud vormi”, sest kokkuleppe EQ artikli 2 teine lause oleks sel juhul esimese kordus.

143 Teiseks on kokkuleppe EQ lisas 2 „Teabe edastamise skeem” muu hulgas märgitud, et „[Euroopa sekretär] teavitab [Euroopa tootjate teatatud] projektidest automaatselt [Jaapani] poolt, välja arvatud Euroopa projektid”, ja et „MM otsustab Euroopa projektidest grupile J teatamise üle”. Tuleb täpsustada, et nagu nähtub ka sellest lisast, tähendab „MM” „liikmete üldkoosolekut” (members meeting). Lisaks tuleneb kokkuleppe GQ lisast 1, et „grupp E” ja „grupp J” tähistasid vastavalt Euroopa ja Jaapani tootjate gruppi. Samuti, nagu tuvastatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 147, millele Siemens vastu ei vaidle, oli viimasel kartelli Euroopa sekretäri roll kogu tema esimese kartellis osalemise ajavahemiku jooksul 1988. aastast kuni 1999. aastani.

144 Seega tuleneb kokkuleppe EQ lisast 2 esiteks, et kartelli Euroopa grupi liikmed arutasid läbi Euroopa GIS projektid, ja teiseks, et neid projekte käsitleti erinevalt ülejäänud maailma GIS projektidest, sest Jaapani gruppi ei teavitatud neist automaatselt, vaid selle teatamise üle otsustas konkreetse otsusega Euroopa liikmete üldkoosolek.

145 Selline teabeedastus, isegi kui möönda, et seda tehti ainult mõni kord konkreetse otsuse alusel ja/või tagantjärele ja üldiselt, nagu väidab Hitachi (vt eespool punkt 96), ei toimunud ilmselt põhjuseta. Vastupidi, kartelli raames, nagu see loodi kokkuleppega GQ ja kokkuleppega EQ, on sellise teabeedastuse ainus mõistlik põhjus see, et asjassepuutuv teave aitas kartelli tegutsemisele kaasa. Täpsemalt, arvestades, et käesolevas asjas oli suur osa Euroopa riike kokkuleppe GQ alusel Euroopa ja Jaapani gruppide vahel toimunud projektide jagamisest välistatud, nagu on märgitud eespool punktis 55, ei ole sellele, miks Euroopa tootjad edastasid teavet nende riikide müügi kohta, muud võimalikku seletust kui see, et need arvud arvati Euroopa to