4

Vaidluse tausta on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–19 kirjeldatud järgmiselt: „2 Usha Martin Ltd on [apellant], kes on India õiguse alusel asutatud äriühing, kes toodab terastrosse ja ekspordib neid eelkõige Euroopa Liitu. [Apellant] ja äriühing Wolf asutasid ühise ettevõtte Brunton Wolf Wire & Ropes, mis asub Dubais (Araabia Ühendemiraadid). Brunton Wolf Wire & Ropes toodab samuti terastrosse, mida ta ekspordib liitu. 3 Euroopa Liidu Nõukogu andis 12. augustil 1999. aastal määruse (EMÜ) nr 1796/1999, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist, Ungarist, Indiast, Mehhikost, Poolast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks, nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks ning lõpetatakse Korea Vabariigist pärit importi käsitlev dumpinguvastane menetlus (EÜT L 217, lk 1; ELT eriväljaanne 11/32, lk 106). […] 5 [Apellandi] individuaalseks dumpinguvastase tollimaksu määraks määruse nr 1796/1999 põhjenduse 86 ning selle artikli 1 lõike 2 järgi oli 23,8%. Vastavalt määruse nr 1796/1999 artiklile 2 ei kohaldata kõne all olevat dumpinguvastast maksu nende äriühingute, kelle pakutud hinnakohustused on Euroopa Komisjon heaks kiitnud, sealhulgas hageja, eksporditud teraskaabli suhtes. 6 Vastavalt algmääruse artikli 8 lõikele 1 pakutud hinnakohustustega kohustus [apellant] eelkõige pidama kinni madalaimatest müügihindadest, mis olid dumpingu kahjustava mõju kõrvaldamise eesmärgi tagamiseks teraskaabli liitu eksportimisel kindlaks määratud. 7 [Apellant] võttis endale samuti kohustuse, et iga kõne all oleva toote müügiga kaasneks hinnakohustusele vastav arve, st kinnitusarve (edaspidi „kinnitusarve”), mis sisaldab hinnakohustuse VI lisas loetletud üksikasju (hinnakohustuse punkt 4.1). Hinnakohustuse punkti 4.2 alusel kohustus [apellant] kinnitusarveid „hinnakohustusega hõlmamata toodetele” mitte väljastama. Hinnakohustuse punkti 4.3 kohaselt on [apellant] „teadlik asjaolust, et juhul kui nähtub, et ta on väljastanud kinnitusarved, mis ei ole kooskõlas [nimetatud] hinnakohustuse tingimustega, on komisjonil õigus otsustada, et [apellandi] poolt kõne all olevate kinnitusarvete kohta esitatud vastavusdeklaratsioon on kehtetu ja teavitada selle tagajärjel liikmesriikide pädevaid tolliasutusi ning seda ilma, et see piiraks ühenduse institutsioonide pädevust võtta kõiki [nimetatud] hinnakohustuse [punktis] 8 sätestatud meetmeid”. 8 Lisaks on [apellandil] kohustus teatada komisjonile üksikasjalike kvartaliaruannete teel, mis vastavad nõutavatele tehnilistele kirjeldustele, kõikidest tema teraskaabli müügitehingutest liidus, sealhulgas nendest teraskaablitest, mis ei ole hinnakohustusega hõlmatud, ning teha komisjoniga koostööd, edastades talle kogu teabe, mille komisjon leiab hinnakohustusest kinnipidamise tagamiseks vajaliku olevat (hinnakohustuse punkt 5 ning II, III, IV ja V lisa). 9 Lisaks on [apellandil] hinnakohustuse punkti 6 alusel kohustus mitte hoida kõrvale hinnakohustusest, muu hulgas mitte sõlmida liidus klientidega otseseid või kaudseid kompenseerivaid kokkuleppeid. 10 Lõpuks sätestab hinnakohustuse punkt 8 „Rikkumised või taganemised”: „[Apellant] on teadlik asjaolust, et ilma et see piiraks [punkti] 8.3: — käsitatakse käesoleva hinnakohustuse järgimata jätmist või komisjoniga nimetatud hinnakohustuse järelevalve osas koostööst hoidumist hinnakohustuse rikkumisena; see hõlmab [punkti] 5 alusel nõutavate aruannete esitamata jätmist, välja arvatud vääramatu jõu korral; — juhul kui komisjonil on alust arvata, et hinnakohustust on rikutud, on tal […] õigus algmääruse artikli 8 lõiget 10 kohaldades kohe kehtestada parima kättesaadava teabe põhjal ajutine dumpinguvastane tollimaks; — algmääruse artikli 8 lõiget 9 kohaldades võib juhul, kui hinnakohustust on rikutud või komisjon […] on selle heakskiitmise tühistanud või [hageja] on sellest taganenud, kehtestada uurimise käigus, mis viis hinnakohustuse lõpetamiseni, tuvastatud asjaolude põhjal lõpliku dumpinguvastase tollimaksu tingimusel, et [apellandile] on antud võimalus anda selgitusi, välja arvatud juhul, kui ta ise on kohustusest taganenud.” […] 12 13. augusti 1999. aasta otsusega 1999/572/EÜ, millega kiidetakse heaks kohustused, mida on pakutud seoses Hiina Rahvavabariigist, Ungarist, Indiast, Korea Vabariigist, Mehhikost, Poolast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside importi käsitleva dumpinguvastase menetlusega (EÜT L 217, lk 63; ELT eriväljaanne 11/32, lk 119), nõustus komisjon muu hulgas [apellandi] pakutud hinnakohustusega. 13 Komisjon külastas jaanuaris ja veebruaris 2005 vastavalt hinnakohustuse punktidele 5.1 ja 5.4 teostatava uurimise raames, mille eesmärk oli kontrollida hinnakohustuse järgimist, [apellandi] ruume Indias ja Araabia Ühendemiraatides.. 14 Komisjon teatas oma 12. mai 2005. aasta kirjaga [apellandile], et ta leidis pärast uurimist, et [apellant] on kolmel korral hinnakohustust rikkunud ning komisjon kavatseb hinnakohustuse heakskiitmise tühistada. 15 [Apellant] esitas oma 20. mai, 29. augusti ja 6. septembri 2005. aasta kirjadega komisjonipoolse hinnakohustuse rikkumise tuvastamise ja kavatsetava tühistamise kohta oma märkused. 16 Nõukogu võttis 8. novembril 2005. aastal vastu määruse (EÜ) nr 1858/2005, millega pärast aegumise läbivaatamist vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 2 kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside ja -kaablite impordi suhtes (ELT L 299, lk 1). Nõukogu otsustas oma määrusega nr 1858/2005, et määrusega nr 1796/1999 kehtestatud dumpinguvastased meetmed eelkõige Indiast pärit toodete impordi suhtes tuleb täiendavalt viieks aastaks säilitada. 17 Komisjon otsustas [vaidlustatud otsusega] tühistada [apellandi] poolt seoses terastrosside impordiga pakutud hinnakohustuse heakskiit ja seega muuta otsust 1999/572 selle kohustuse heakskiitmise kohta. Samal ajal, 23. detsembril 2005. aastal esitas komisjon nõukogule ettepaneku hinnakohustuse heakskiidu tühistamiseks ja [apellandi] suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestamiseks (dokument KOM(2005) 541 lõplik). 18 Vaidlustatud otsuses tuvastas komisjon kolm hinnakohustuse rikkumist. Esiteks nähtus [apellandi] raamatupidamisdokumentide kontrollimisest, et hinnakohustusega hõlmamata asjaomase toote märkimisväärsed kogused ei olnud vastupidi sellele, mis on sätestatud hinnakohustuse punktis 5.2 ja IV lisa esimeses lõigus, komisjonile esitatud kvartaalsetes müügiaruannetes kajastatud. Teiseks tuvastas komisjon, et [apellant] müüs kaupu oma sidusimportijatele Ühendkuningriigis ja Taanis hinnakohustuse punkte 4.2 ja 4.3 rikkudes ning märkis need kinnitusarvetele. Kolmandaks näitas Dubais Brunton Wolf Wire & Ropes ruumides läbi viidud kontrollkäik, et teatavaid terastrosse oli liitu eksporditud Araabia Ühendemiraatidest ja nende päritoluks oli deklareeritud Araabia Ühendemiraadid, kuigi tegelikult pärinesid tooted Indiast. 19 Seejärel võttis nõukogu 23. jaanuaril 2006. aastal vastu [vaidlusaluse] määruse […]. Vaidlus[aluse] määruse artikli 1 kohaselt jäeti [apellant] välja nende äriühingute loetelust, kes on lõplikust dumpinguvastasest tollimaksust vabastatud. Selle tulemusel kehtib 23,8% suurune lõplik dumpinguvastane tollimaksu määr – mis kehtestati [apellandi] suhtes määruse nr 1796/1999 põhjenduse 86 ja artikli 1 lõike 2 alusel ning mille kehtivust pikendati määruse nr 1858/2005 artikli 1 lõikega 2 – niisuguse kauba impordi suhtes, mida [apellant] toodab ja mida eksporditakse liitu.”