ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 301/3

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 5. juuli 2018. aasta otsus (First-tier Tribunali (Tax Chamber) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – Marcandi Ltd, ärinimega Madbid versus Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Kohtuasi C-544/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Ühine käibemaksusüsteem - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikli 2 punkti 1 alapunkt c - Krediidipunktid, millega saab teha pakkumisi veebioksjonitel - Teenuste osutamine tasu eest - Esialgne tehing - Artikkel 73 - Maksustatav väärtus))

(2018/C 301/03)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Marcandi Ltd, ärinimega Madbid

Vastustaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Resolutsioon

1. Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selliste „krediidipunktide“ andmine, mis on arutusel põhikohtuasjas ja mis võimaldavad ettevõtja klientidel teha pakkumisi selle ettevõtja korraldatavatel oksjonitel, kujutab endast teenuste osutamist tasu eest, mille moodustab nende krediidipunktide eest makstav summa.

2. Direktiivi 2006/112 artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei sisaldu „krediidipunktide“ väärtus, mida kasutatakse pakkumiste tegemiseks, tasus, mille maksukohustuslane saab kaubatarnete eest, mis ta teeb kasutajatele, kes on tema korraldatava oksjonimüügi võitnud, või neile, kes on teinud ostu „osta kohe“ või „kogunenud allahindluse“ funktsiooni abil.

3. Ühe liikmesriigi kohtutel, kes liidu õiguse ja liikmesriigi õiguse asjakohaste sätete tõlgendamisel tuvastavad, et ühte ja sama tehingut maksustatakse käibemaksuga teises liikmesriigis erinevalt, on õigus või isegi kohustus – olenevalt sellest, kas nende otsuseid saab liikmesriigi õiguse kohaselt kohtus vaidlustada või mitte – esitada Euroopa Liidu Kohtule eelotsusetaotlus.

(1) ELT C 14, 16.1.2017.
Euroopa Kohtu (teine koda) 5. juuli 2018. aasta otsus (Szombathelyi Törvényszéki eelotsusetaotlus – Ungari) – Menetlus järgmise isiku suhtes: Dániel Bertold Lada

(Kohtuasi C-390/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Raamotsus 2008/675/JSK - Teises liikmesriigis varem tehtud süüdimõistva kohtuotsuse arvessevõtmine uues kriminaalmenetluses - Teises liikmesriigis kriminaalkorras süüdimõistmise tunnustamise erimenetlus - Varasema otsuse läbivaatamine ja õiguslik ümberkvalifitseerimine - Vastastikuse tunnustamise põhimõte - ELTL artikli 82 lõige 1))

(2018/C 301/02)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Szombathelyi Törvényszék

Põhikohtuasja pool

Dániel Bertold Lada

Resolutsioon

Nõukogu 24. juuli 2008. aasta raamotsust 2008/675/JSK, mis käsitleb Euroopa Liidu liikmesriikides tehtud süüdimõistvate kohtuotsuste arvessevõtmist uutes kriminaalmenetlustes, koostoimes ELTL artikliga 82 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui isiku suhtes uue kriminaalmenetluse alustamise korral peavad liikmesriigi kohtud mõnes teises liikmesriigis sama isiku suhtes erinevatel asjaoludel tehtud varasema jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse arvessevõtmiseks eelnevalt läbi viima sellise tunnustamise erimenetluse, nagu on kõne all põhikohtuasjas.

(1) ELT C 350, 26.9.2016.
1.

Kuna Slovaki Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et täita 25. aprilli 2013. aasta kohtuotsust komisjon vs. Slovakkia (C-331/11, ei avaldata, EU:C:2013:271), siis on Slovaki Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELTL artikli 260 lõikest 1.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 21. novembri 2018. aasta otsus (Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria eelotsusetaotlus – Itaalia) – Fortunata Silvia Fontana versus Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

(Kohtuasi C-648/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artikkel 273 - Maksude ümberarvutamine - Maksustatava väärtuse induktiivne hindamismeetod - Käibemaksu mahaarvamise õigus - Eeldus - Neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtted - Liikmesriigi seadus, mis tugineb käibemaksu arvutamisel eeldatavale käibele))

(2019/C 25/03)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Fortunata Silvia Fontana

Vastustaja: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, ning neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis lubavad deklareeritud tulude ja valdkondlike uuringute põhjal hinnatud tulude olulise erinevuse korral maksuametil kasutada ministeeriumi dekreediga heaks kiidetud valdkondlikul uuringul põhinevat induktiivset meetodit, et määrata kindlaks maksukohustuslase käibe summa, ja selle tulemusel teha maksude ümberarvutus, millega nähakse ette kohustus tasuda täiendav käibemaksusumma, tingimusel et need õigusnormid ja nende kohaldamine võimaldavad maksukohustuslasel kõikide tema valduses olevate vastupidiste tõendite alusel seada kahtluse alla – järgides samas neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtteid ning kaitseõigusi – selle meetodi abil saadud tulemused ja kasutada oma mahaarvamisõigust vastavalt direktiivi 2006/112 X jaotise sätetele, viimati nimetatud asjaolu tuleb siiski kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

(1) ELT C 86, 20.3.2017.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artiklit 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt juhul, kui töötaja ei ole taotlenud asjasse puutuval arvestusperioodil võimalust kasutada õigust tasustatud põhipuhkusele, kaotab see töötaja nimetatud perioodi lõppedes automaatselt ja ilma et eelnevalt kontrollitaks, kas tööandja andis töötajale eelkõige asjakohase teabe abil tegelikult võimaluse seda õigust kasutada, tasustatud põhipuhkuse päevad, mis ta on selle perioodi eest kõnesolevate sätete alusel omandanud, ning sellega seoses õiguse saada töösuhte lõppemisel kasutamata tasustatud põhipuhkuse eest rahalist hüvitist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siinjuures hinnata, kas riigisisest õigust tervikuna arvesse võttes ja rakendades selles tunnustatud tõlgendamismeetodeid, saab ta seda riigisisest õigust tõlgendada viisil, mis tagaks liidu õiguse täieliku tõhususe.
2.

Juhul kui selliseid riigisiseseid õigusnorme, nagu on kõne all põhikohtuasjades, ei ole võimalik tõlgendada viisil, mis oleks kooskõlas direktiivi 2003/88 artikliga 7 ja põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 2, tuleb liikmesriigi kohtul, kelle lahendada on kohtuvaidlus, mille pooled on surnud töötaja pärija ja selle töötaja endine tööandja, jätta need riigisisesed õigusnormid kohaldamata ja tagada, et sellele pärijale makstaks selle tööandja kulul rahalist hüvitist tasustatud põhipuhkuse eest, mille see töötaja omandas samade sätete alusel, kuid mis tal jäi enne surma kasutamata. Liikmesriigi kohtul on see kohustus direktiivi 2003/88 artikli 7 ja põhiõiguste harta artikli 31 lõike 2 alusel, kui kohtuvaidluse pooled on selline pärija ja tööandja, kes on avaliku võimu asutus, ja neist sätetest viimase alusel, kui kohtuvaidluse pooled on pärija ja eraõiguslikust isikust tööandja.
Euroopa Kohtu (suurkoda) 6. novembri 2018. aasta otsus (Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburgi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Sebastian W. Kreuziger versus Land Berlin

(Kohtuasi C-619/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Tööaja korraldus - Direktiiv 2003/88/EÜ - Artikkel 7 - Õigus tasustatud põhipuhkusele - Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette kasutamata tasustatud põhipuhkuse ja selle eest makstava rahalise hüvitise kaotamise, kui töötaja ei taotlenud puhkust enne töösuhte lõppemist))

(2019/C 16/03)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Sebastian W. Kreuziger

Kostja: Land Berlin

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuivõrd sellest tuleneb, et juhul kui töötaja ei taotlenud enne töösuhte lõppemise kuupäeva võimalust kasutada õigust tasustatud põhipuhkusele, kaotab ta automaatselt ja ilma et eelnevalt kontrollitaks, kas tööandja andis töötajale eelkõige asjakohase teabe abil tegelikult võimaluse seda õigust kasutada, tasustatud põhipuhkuse päevad, mida tal oli õigus liidu õiguse alusel töösuhte lõppemisel saada, ning sellega seoses õiguse saada kasutamata tasustatud põhipuhkuse eest rahalist hüvitist.

(1) ELT C 38, 6.2.2017.
1.

Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon (T-220/13, ei avaldata, EU:T:2016:484) osas, milles jäeti rahuldamata Scuola Elementare Maria Montessori Srl-i hagi, millega paluti tühistada komisjoni 19. detsembri 2012. aasta otsus 2013/284/EL riigiabi SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) kohta (seoses Itaalia rakendatud abikavaga, mis käsitleb mitteäriliste üksuste poolt eriotstarbel kasutatava kinnisvara vabastamist munitsipaalsest kinnisvaramaksust) osas, milles Euroopa Komisjon ei andnud korraldust tagasi nõuda õigusvastane abi, mis anti Imposta comunale sugli immobili (munitsipaalne kinnisvaramaks) vabastuse teel.
C 436/2

ET

Euroopa Kohtu (suurkoda) 2. oktoobri 2018. aasta otsus (Audiencia Provincial de Tarragona eelotsusetaotlus – Hispaania) – Menetlus, mille algatamist taotles Ministerio Fiscal

(Kohtuasi C-207/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Elektrooniline side - Isikuandmete töötlemine - Direktiiv 2002/58/EÜ - Artiklid 1 ja 3 - Kohaldamisala - Elektroonilise side konfidentsiaalsus - Kaitse - Artikkel 5 ja artikli 15 lõige 1 - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artiklid 7 ja 8 - Elektroonilise side teenuste osutamisel töödeldavad andmed - Liikmesriigi asutuste juurdepääs andmetele seoses uurimisega - Kuritegude raskusaste, millest alates on andmetele juurdepääs põhjendatud))

(2018/C 436/02)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Audiencia Provincial de Tarragona

Põhikohtuasja pool

Ministerio Fiscal

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/136/EÜ, artikli 15 lõiget 1 tuleb koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 7 ja 8 tõlgendada nii, et avaliku võimu juurdepääs andmetele, milleks on perekonnanimi, eesnimi ja vajaduse korral ka aadress, millega saab identifitseerida varastatud mobiiltelefonis avatud SIM-kaartide omanikke, kujutab endast nimetatud isikutele harta viidatud artiklitega tagatud põhiõiguste riivet, mis ei ole aga nii raske, et sellist juurdepääsu tuleks kuritegude ennetamisel, uurimisel, avastamisel ja menetlemisel piirata võitlusega raske kuritegevuse vastu.

(1) ELT C 251, 11.7.2016.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivi 94/19/EÜ hoiuste tagamise skeemide kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2009. aasta direktiiviga 2009/14/EÜ, artikli 1 lõiget 3 ja artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus esiteks riigisisene õigus, mille kohaselt hoiuste peatamise otsuse tegemine sõltub krediidiasutuse maksejõuetusest ja selle asutuse tegevusloa kehtetuks tunnistamisest, ning teiseks see, et tähtaegadest, mis on ette nähtud hoiuste peatamise otsuse tegemiseks ja hoiuste hüvitamiseks, tehakse riigisisese õigusega erand põhjusel, et krediidiasutusele on vaja kehtestada moratoorium.
1.

Saksamaa Liitvabariik on rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad: — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. mai 2006. aasta direktiivist 2006/40/EÜ, mis käsitleb mootorsõidukite kliimaseadmetest pärit heitkoguseid ja millega muudetakse nõukogu direktiivi 70/156/EMÜ, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivist 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv), mida on muudetud komisjoni 16. aprilli 2010. aasta määrusega (EL) nr 371/2010, kuna ta ei võtnud põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtajal vajalikke meetmeid, et taastada nende 133 713 sõiduki vastavus tüübikinnitustele, mis kuulusid tüüpidesse 246, 176 ja 117 ning mida Daimler müüs 1. jaanuarist kuni 26. juunini 2013, olgugi et need ei olnud varustatud tüübikinnitustes avaldatud külmutusagensiga R1234yf, vaid külmutusagensiga, mille globaalset soojenemist põhjustav potentsiaal oli üle 150, eirates direktiivi 2006/40 artikli 5 lõikes 4 sätestatud ülempiiri, ning — direktiivist 2006/40 ja direktiivi 2007/46, mida on muudetud määrusega nr 372/2010, artiklitest 46, 5 ja 18 nende koostoimes, kuna ta ei võtnud põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtajal raamdirektiivi artiklis 46 sätestatud karistuste rakendamiseks vajalikke meetmeid, tagamaks et tootjad järgiksid nimetatud direktiivi artikleid 5 ja 18, mis käsitlevad toodangu vastavust ja vastavustunnistuse andmist.
6.

Direktiivi 2013/32 artikli 46 lõiget 3 koostoimes direktiivi artikli 40 lõikes 1 sisalduva viitega kaebemenetlusele tuleb tõlgendada nii, et kohus, kellele on esitatud kaebus rahvusvahelise kaitse andmata jätmise otsuse peale, on üldjuhul kohustatud „täiendavate selgitustena“ pärast seda, kui ta on menetleval ametiasutusel palunud neid analüüsida, hindama rahvusvahelise kaitse andmise aluseid või faktilisi asjaolusid, mis on küll seotud sündmuste või ohtudega, mis väidetavalt esinesid enne keeldumisotsuse tegemist või isegi enne rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist, kuid millele esimest korda tuginetakse kaebemenetluses. Nimetatud kohus ei ole selleks aga kohustatud, kui ta tuvastab, et nendele alustele või asjaoludele tugineti kaebemenetluse liiga hilises staadiumis või neid ei ole esitatud piisavalt konkreetselt, et neid oleks võimalik nõuetekohaselt analüüsida, või faktiliste asjaolude korral ka juhul, kui ta tuvastab, et need ei ole märkimisväärsed või piisavalt eristatavad asjaoludest, mida menetleval ametiasutusel oli juba võimalik arvesse võtta.
—

nimetatud artikli lõigetes 1 ja 3 sisalduv lause „kriminaalõiguse valdkonda kuuluvad juhtumid“ ei hõlma olukorda, kus pädevad asutused võtavad sellise meetme nagu põhikohtuasjas, mille kohaselt on isikul keelatud tegutseda kontrollitavas asutuses juhatuse liikme ülesannetes või muul ametikohal, mille jaoks on nõutav tegevusluba, andes ühtlasi korralduse esimesel võimalusel kõikidelt ametikohtadelt tagasi astuda põhjusel, et see isik ei vasta enam nõuetele, mis esitatakse direktiivi artiklis 9 ette nähtud ametialasele heale mainele, mis on osa meetmetest, mida pädevad asutused peavad nende pädevuste teostamisel võtma, mis neil on vastavalt selle direktiivi II jaotise sätetele. Nimelt puudutab see säte, mis näeb ette, et ametisaladuse hoidmise kohustusest võib erandjuhul sellistel juhtudel kõrvale kalduda, konfidentsiaalse informatsiooni edastamist või kasutamist nii riigisisese kriminaalõiguse kohaselt algatatud menetluste kui ka määratud sanktsioonide huvides;
Euroopa Kohtu (viies koda) 20. septembri 2018. aasta otsus (Finanzgericht Münsteri eelotsusetaotlus – Saksamaa) – EV versus Finanzamt Lippstadt

(Kohtuasi C-685/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - ELTL artiklid 63 – 65 - Kapitali vaba liikumine - Maksustatavast kasumist mahaarvamine - Emaettevõtja osalus kapitaliühingus, mille juhtkond ja asukoht on kolmandas riigis - Emaettevõtjale makstud dividendid - Maksustatavast tulust mahaarvamine, mille kohta kehtivad rangemad tingimused kui need, mille alusel tehakse mahaarvamisi kasumist, mis on saadud osaluselt riigisisese õiguse alusel asutatud kapitaliühingus, mille suhtes ei kohaldata maksuvabastust))

(2018/C 408/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Münster

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: EV

Vastustaja: Finanzamt Lippstadt

Resolutsioon

ELTL artikleid 63–65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas ja mis seavad kasumist mahaarvamise suhtes, kui see on saadud osaluselt kapitaliühingus, mille juhtkond ja asukoht on kolmandas riigis, rangemad tingimused kui need, mille alusel tehakse mahaarvamisi kasumist, mis on saadud osaluselt riigisisese õiguse alusel asutatud kapitaliühingus, mille suhtes ei kohaldata maksuvabastust.

(1) ELT C 144, 8.5.2017.
C 408/9

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 13. septembri 2018. aasta otsus (Upper Tribunal’i (Administrative Appeals Chamber) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – Rafal Prefeta versus Secretary of State for Work and Pensions

(Kohtuasi C-618/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Isikute vaba liikumine - ELTL artikkel 45 - 2003. aasta ühinemisakt - XII lisa 2. peatükk - Liikmesriigi õigus mitte kohaldada määruse (EL) nr 492/2011 artikli 7 lõiget 2 ja direktiivi 2004/38/EÜ artikli 7 lõiget 3 - Poola kodanik, kes ei ole vastuvõtvas liikmesriigis 12 kuu pikkuse perioodi jooksul registreeritult töötanud))

(2018/C 408/08)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Rafal Prefeta

Vastustaja: Secretary of State for Work and Pensions

Resolutsioon

Akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta XII lisa 2. peatükki tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud üleminekuajal on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigil võimalik arvata nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikli 7 lõike 3 kohaldamisalast välja selline Poola kodanik nagu R. Prefeta, kes ei vasta liikmesriigi õiguses ette nähtud tingimusele registreerituna töötada Ühendkuningriigi territooriumil katkestamatult 12 kuu pikkuse perioodi jooksul.

(1) ELT C 38, 6.2.2017.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 20. septembri 2018. aasta otsus (Conseil d’État’ eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – Carrefour Hypermarchés SAS jt versus Ministre des Finances et des Comptes publics

(Kohtuasi C-510/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Riigiabi - ELTL artikli 108 lõige 3 - Määrus (EÜ) nr 794/2004 - Teatatud abikavad - Artikkel 4 - Olemasoleva abi muudatus - Abikavade rahastamiseks määratud maksutulu märkimisväärne suurenemine Euroopa Komisjonile teatatud prognoosiga võrreldes - Künnis 20 % algsest eelarvest))

(2018/C 408/05)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kassaatorid: Carrefour Hypermarchés SAS, Fnac Paris, Fnac Direct, Relais Fnac, Codirep ja Fnac Périphérie

Vastustaja: Ministre des Finances et des Comptes publics

Resolutsioon

Selline mitut heakskiidetud abikava rahastava maksutulu suurenemine komisjonile teatatud prognoosiga võrreldes, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kujutab endast olemasoleva abi muudatust nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks, artikli 1 punkti c ja komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust nr 659/1999, artikli 4 lõike 1 esimese lause tähenduses koostoimes ELTL artikli 108 lõikega 3, kui selline suurenemine ei jää just alla viimati nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 teises lauses ette nähtud 20 % künnist.

Seda künnist tuleb sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, hinnata asjaomastele abikavadele määratud maksutulu, mitte tegelikult antud abi seisukohast.

(1) ELT C 462, 12.12.2016.
1.

Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 26. mai 2016. aasta otsus Prantsusmaa ja IFP Énergies nouvelles vs. komisjon (T-479/11 ja T-157/12, EU:T:2016:320) osas, milles Üldkohus tühistas selle kohtuotsusega komisjoni 29. juuni 2011. aasta otsuse 2012/26/EL riigiabi C 35/08 (ex NN 11/2008) kohta, mida Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele Institut Français du Pétrole, artikli 1 lõiked 3–5 ning artiklid 2–12.
Euroopa Kohtu (viies koda) 13. septembri 2018. aasta otsus (Consiglio di Stato eelotsusetaotlus – Itaalia) – Enzo Buccioni versus Banca d’Italia

(Kohtuasi C-594/16) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusaktide ühtlustamine - Direktiiv 2013/36/EL - Artikli 53 lõige 1 - Krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve raames riigi ametiasutustel lasuv ametisaladuse hoidmise kohustus - Krediidiasutus, mis on määratud sundlikvideerimisele - Konfidentsiaalse teabe avalikustamine tsiviil- või kaubandusõigusliku menetluse käigus))

(2018/C 408/07)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Enzo Buccioni

Vastustaja: Banca d’Italia

menetluses osales: Banca Network Investimenti SpA, sundlikvideerimisel

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ, artikli 53 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriigi pädevad asutused avalikustavad konfidentsiaalset teavet isikule, kes seda taotleb eesmärgiga algatada tsiviil- või kaubandusõiguslik menetlus oma varaliste huvide kaitseks, mis on krediidiasutuse sundlikvideerimise tulemusel saanud kahjustada. Samas peab avalikustamise taotlus puudutama teavet, mille kohta on taotleja esitanud konkreetseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mis annavad alust usutavalt oletada, et see on tsiviil- või kaubandusõigusliku menetluse huvides, mille eesmärgi peab taotleja olema konkreetselt välja toonud ja millest väljaspool ei saa kõnealust teavet kasutada. Pädevate asutuste ja kohtute ülesanne on enne taotletud konfidentsiaalse teabe avalikustamist kaaluda taotleja huvi saada kõnealust teavet ja selle teabe, millele laieneb ametisaladuse kaitse, konfidentsiaalsuse säilitamisega seotud huvi.

(1) ELT C 63, 27.2.2017.