ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 22. aprilli 2015. aasta määrus – Paraskevopoulou

(kohtuasi C‑668/13) 1 ( 1 )

„Apellatsioonkaebus — Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 — Identne eelotsuse küsimus — Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Määrus (EMÜ) nr 1408/71 — Artikli 7 lõike 2 punkt c — Liikmesriikidevaheliste sotsiaalkindlustusalaste konventsioonide kohaldatavus — Ühest liikmesriigist pärit sinna tagasipöördunud pagulane — Täitunud töötamisperioodid teise liikmesriigi territooriumil — Vanadushüvitise maksmise taotlus — Keeldumine”

1. Eelotsuse küsimused — Kohtupraktikas juba käsitletud küsimustega identsed küsimused — Kodukorra artikli 99 kohaldamine (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 99) (vt punktid 18–20)

2. Sotsiaalkindlustus — Võõrtöötajad — Liidu õigusnormid — Liikmesriikidevaheliste sotsiaalkindlustuskonventsioonide asendamine — Imperatiivse ulatus — Kahepoolne kokkulepe sotsiaalkindlustushüvitiste kohta ühe allakirjutanud riigi kodanike suhtes, kes on olnud teise allakirjutanud riigi territooriumil pagulase staatuses — Kokkulepe, mida ei ole mainitud määruse nr 1408/71 III lisas — Tagasipöördumine enne kokkuleppe sõlmimist — Kokkuleppe kohaldamatus (nõukogu määrus nr 1408/71, artikkel 6 ja artikli 7 lõike 2 punkt c ning III lisa) (vt punkt 21 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1992/2006 artikli 7 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et kahepoolne kokkulepe sotsiaalkindlustushüvitiste kohta ühe allakirjutanud riigi kodanike suhtes, kes on olnud teise allakirjutanud riigi territooriumil pagulase staatuses, mis sõlmiti ajal, mil üks kahest allakirjutanud riigist ei olnud veel liiduga ühinenud ja mida ei ole mainitud määruse III lisas, ei jää kohaldatavaks nende pagulaste olukorrale, kes pöördusid tagasi oma päritoluriiki enne kahepoolse kokkuleppe sõlmimist ja määruse jõustumist.

( 1 ) ELT C 85, 22.3.2014.
9

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab sellega seoses, et kuigi direktiivi 2004/80 eesmärk on kehtestada meetmed kuriteoohvritele hüvitise maksmise hõlbustamiseks piiriülestel juhtudel ja tagada, et kuriteoohvrid saavad alati pöörduda oma elukohaliikmesriigi asutuse poole, võib direktiivi artikli 12 lõiget 2 siiski tõlgendada nii, et see kohustab kõiki liikmesriike kehtestama meetmed, mis tagavad hüvitise maksmise kõikide tahtlike vägivallakuritegude ohvritele. Sel juhul oleks Itaalia Vabariik oma kohustusi rikkunud, kuna tema siseriiklikes õigusnormides on ette nähtud teatud kuritegudega piiratud hüvitussüsteem, millest on välja jäänud seksuaalse vägivalla juhtumid.
10

Lahendades selle otsuse peale esitatud DZNLN hagi, tekkis Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróságil (Budapesti haldus- ja tööõiguse küsimusi lahendav kohus) küsimus, kas see otsus on määrusega nr 1698/2005 ja määrusega nr 1974/2006 kooskõlas. Nimetatud kohus otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [...] määrust [...] nr 1698/20052 ja [...] määrust [...] nr 1974/2006 võib tõlgendada nii, et seoses põllumajandustoetustega moodustatud kohalikud tegevusrühmad võivad antud liikmesriigis tegutseda ainult ette nähtud õiguslikus vormis? 2. Kas eespool nimetatud määruste alusel on lubatud selline vahetegemine, et liikmesriigi seadusandja tunnustab ainult teatavas õiguslikus vormis kohalikke tegevusrühmasid, kehtestades neile määruse nr 1698/2005 artikli 62 lõikega 1 võrreldes rangemad või sellest erinevad tingimused? 3. Kas eespool nimetatud määruste alusel piisab sellest, kui liikmesriigi kohalik tegevusrühm vastab ainult määruse nr 1698/2005 artikli 62 lõikes 1 kehtestatud tingimustele? Kas liikmesriik võib seda nõuet kitsendada nii, et ta kehtestab [nimetatud artikli 62 lõikes 1] sätestatud tingimustele vastava üksuse jaoks täiendavaid vormilisi või õiguslikke nõudeid? 4. Kas eespool nimetatud määrusi võib tõlgendada nii, et antud liikmesriigil on kaalutlusõigus otsustamaks, kas lõpetada määruse nr 1698/2005 artikli 62 lõikes 1 sätestatud tingimustele vaatamata sellise kohaliku tegevusrühma tegevus, mis tegutseb vastavalt eelnimetatud tingimustele ja vastas lisaks oma tegutsemise ajal jätkuvalt kõikidele liikmesriigi ja ühenduse õigusnormidele, ja lubada edasi tegutseda ainult uues vormis tegutseval kohalikul tegevusrühmal? 5. Kas eespool nimetatud määrusi võib tõlgendada nii, et see liikmesriik võib antud juhul muuta kohalike tegevusrühmade tegutsemise õiguslikke tingimusi ka juba käimasolevate toetusprogrammide puhul ja programmiperioodi jooksul? 6. Kuidas tuleb eespool nimetatud määrusi tõlgendada sel juhul, kui varem tulemuslikult ja seaduslikult tegutsenud kohalik tegevusrühm lõpetab tegevuse? Mis saab sel juhul kohaliku tegevusrühma võetud kohustustest ja omandatud õigustest, võttes eelkõige arvesse kogu lõpetamisest puudutatud isikute ringi? 7. Kas [...] määruse [...] nr 1698/2005 [...] artikli 62 lõiget 2 saab tõlgendada nii, et aktsepteeritav ja õiguspärane on selline liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt mittetulunduslikus vormis tegutsev Leader‑programmi kohalik tegevusrühm tuleb ühe aasta jooksul ümber kujundada äriühinguks põhjendusel, et ainult äriühingu vormis tegutseva ühiskondliku ühenduse abil on võimalik tagada kohalike partnerite vahelise võrgustiku loomine, kuna äriühingu esmane eesmärk on Ungari kehtiva õiguse kohaselt kasumi saamine ning majanduslike huvide tõttu on avalik liikmete värbamine ja liikmeksvõtmine välistatud?”
47

Eeltoodut arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 90/314 artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil puudub kaalutlusõigus nende riskide ulatust kindlaks määrates, mis peavad olema kaetud reisikorraldaja või reisivahendaja poolt tarbijatele antava tagatisega. Liikmesriigi kohus peab kindlaks tegema, kas liikmesriigi poolt tagatise suuruse kindlaksmääramiseks ette nähtud kriteeriumide eesmärk või toime on tagatisega kaetavate riskide ulatuse piiramine või mõjutavad need kriteeriumid seda; kui see on nii, on antud kriteeriumid ilmselgelt kokkusobimatud nimetatud direktiivist tulenevate kohustustega ja kujutavad seega endast liidu õiguse piisavalt selget rikkumist, mis toob kaasa vastava liikmesriigi vastutuse tingimusel, et tuvastatakse otsene põhjuslik seos.
12

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on põhikohtuasjas vaidluse lahendamiseks asjakohane Euroopa Kohtu 22. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-279/09: DEB (EKL 2010, lk I-13849). Sellest hoolimata leiab ta, et see kohtuotsus vajab selgitamist tulundusliku eesmärgiga juriidiliste isikute osas.
18

Sellega seoses olgu märgitud, et vastavalt seaduse nr 441/2003 artikli 32 lõikele 1 võib kaubamärgi kehtetuks tunnistamise menetluse Úřad průmyslového vlastnictvís algatada nii kolmas isik kui ka see ametiasutus ise omal algatusel, mis annab tunnistust sellest, et see ametiasutus on haldusorgani, mitte „kohtu” tunnustega.
17

Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele Pohotovost’ oli esitanud 7. juunil 2012 täitmise peatamise määruse peale kaebuse, märgib eelotsusetaotluses esiteks, et kohtuasjas, kus kostjal ei ole kindlat elukohta, nagu J. Soroka puhul näib olevat, oleks vajalik, et Združenie HOOS saaks menetlusse astuda, kuna see ühendus on käesoleval juhul valmis asjassepuutuva isiku huvide kaitseks menetlusse astuma. Teiseks osutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi ülemkohus) otsustas 10. oktoobril 2012 ühes teises kohtuasjas tehtud otsuse kohaselt, et kolmanda isiku menetlusse astumine on lubatud ainult võistlevas menetluses ning et täitemenetluses ei ole võistlevat menetlust, kuivõrd täitemenetlus on teistsugust laadi menetlus. Üks Najvyšší súd Slovenskej republiky kohtukoosseisu liikmetest esitas nimetatud määruses siiski eriarvamuse, mille kohaselt ei saa kolmanda isiku menetlusse astumine olla mõeldav kogu täitemenetluses, ent selle menetluse teatavates osades peaks see sellegipoolest lubatud olema.
4

Selle direktiivi artiklis 3 on sätestatud: „1. Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat. 2. Tingimust ei loeta kunagi eraldi kokkulepituks, kui see on eelnevalt koostatud ning tarbija ei ole seetõttu saanud tingimust sisuliselt mõjutada, eriti eelnevalt koostatud tüüplepingute puhul. Asjaolu, et tingimuse teatavad aspektid või üks konkreetne tingimus on eraldi kokku lepitud, ei välista käesoleva artikli kohaldamist lepingu ülejäänud osa suhtes, kui lepingu üldhinnangu põhjal selgub, et leping on ikkagi eelnevalt koostatud tüüpleping. Kui müüja või teenuste osutaja väidab, et tüüptingimus on eraldi kokku lepitud, langeb selle tõendamiskohustus temale. 3. Lisa sisaldab soovituslikku ja mittetäielikku loetelu tingimustest, mida võib pidada ebaõiglasteks.”
25

Nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, näidatakse apellatsioonkaebuses täpselt selle otsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õigusargumendid; vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjassepuutuv väide vastuvõetamatu (vt muu hulgas 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 426, 18. juuli 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑501/11 P: Schindler Holding jt vs. komisjon, punkt 43, 3. oktoobri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑120/12 P: Rintisch vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 49, ning 7. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑560/12 P: Wam Industriale vs. komisjon, punkt 42). Nendele tingimustele ei vasta apellatsioonkaebus, mis ei sisalda mingit argumentatsiooni, milles näidataks konkreetselt ära see õigusnormi rikkumine, mis antud kohtuotsuses väidetavalt tehtud on (vt muu hulgas 27. juuni 2013. aasta määrus kohtuasjas C‑566/12 P: Baleanu vs. komisjon, punkt 13, ja eespool viidatud kohtuotsus Wam Industriale vs. komisjon, punkt 42).
65

Teise väite teise osa kohta tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse punktist 24 ilmneb, et Üldkohus otsustas, et asjaolu, et kehtetuks tunnistamise taotleja, st ultra airi ärijuht, oli kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise ajal vaidlustatud kaubamärgi omaniku Donaldson Filtration Deutschland ärijuht, ei mõjuta mingil moel ultra airi õigust esitada ühtlustamisametile määruse nr 207/2009 artikli 56 lõike 1 punkti a kohast taotlust. Üldkohus sedastas seoses sellega, et võttes arvesse kõnealuse menetluse laadi ja eset, milleks on määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktide b ja c aluseks olevate üldiste huvide kaitse, ei ole kirjeldava või eristusvõimeta kaubamärgi omanikul mingit õigust kaubamärgi registreeringu säilitamisele üksnes asjaolu tõttu, et kehtetuks tunnistamise taotleja äriühingut juhib selline füüsiline isik, kes tegutses minevikus kõnealuse tähise registreerimise huvides.
15

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates tekib ka küsimus, kas sellises olukorras, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kus kapitalikauba kasutusotstarvet muudetakse, nii et kõigepealt kasutatakse seda tegevuses, mis ei anna käibemaksu mahaarvamise õigust, ja edaspidi tegevuses, mis mahaarvamisõiguse annab, on direktiivi 2006/112 artikliga 189 vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette korrigeerimisperioodi pikendamise kuni kümne aastani. See kohus lisab, et antud küsimusele on võimalik eitavalt vastata, kuna nende õigusnormide eesmärk näib olevat ära hoida seda, et korrigeerimine toob kaasa põhjendamatuid soodustusi. Seevastu tuleb nimetatud kohtu arvates välja selgitada, kas ühekordse korrigeerimise tegemise õigust, mida taotleb Gmina Międzyzdroje, saab pidada niisuguse põhjendamatu soodustuse andmiseks.
4

Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab aga siiski vajalikuks välja selgitada, kas teise liikmesriigi kohtulahendi tunnustamise ja täitmise menetluses võib sellistele isikutele tekkinud kahju, kes ei osalenud põhimenetluses, olla määruse nr 44/2001 artikli 34 lõikes 1 ette nähtud avaliku korra tingimuse kohaldamise aluseks. Neil asjaoludel otsustas Augstākās tiesas Senāts menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse nr 44/2001 artikli 34 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selliste isikute õiguste rikkumine teise liikmesriigi kohtulahendi tunnustamise menetluses, kes ei ole selle menetlusega seotud, võib olla nimetatud artikli 34 lõikes 1 ette nähtud avaliku korra tingimuse kohaldamise ja kõnealuse kohtulahendi tunnustamata jätmise aluseks selles osas, milles see puudutab isikuid, kes ei olnud põhimenetlusega seotud? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud õiglase kohtumenetluse põhimõte lubab, et täitmise tagamise abinõusid puudutavas menetluses piiratakse sellise isiku varalisi õigusi, kes ei olnud menetlusega seotud, kui on ette nähtud, et igal isikul, keda täitmise tagamise abinõusid käsitlev kohtulahend puudutab, on õigus nõuda kohtult igal ajal kohtulahendi muutmist või tühistamist, ning kohtulahendi huvitatud isikutele edastamine on hagejate ülesanne?”
22

Viidates Euroopa Inimõiguste Kohtu 28. septembri 2012. aasta otsuse Ressiot jt vs. Prantsusmaa (nr 15054/07 ja 15066/07) punktidele 110–112, leiab Prantsuse valitsus, et õigusega õiglasele kohtumõistmisele ei ole vastuolus see, et meedia annab korrektset ja usaldusväärset teavet ning tegelikel asjaoludel põhinevat infot, mis on seotud käimasoleva kriminaalmenetlusega, tingimusel et eelnimetatud põhimõtet võetakse meedia avaldustes arvesse.
55

Teiseks on küll tõsi, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 kinnitas Üldkohus, et „Think Schuhwerk ei [esitanud] tõendeid, millest võiks järeldada, et asjaomane avalikkus tajub tavaliselt kingapaelte teatud osade värvust kauba päritolutähisena” Kuid samas ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse punktide 46–49 (punktis 49 on esitatud järeldus) koosmõjust, et nii toimides asus Üldkohus nimetatud punktides Think Schuhwerki argumentide hindamise järel lihtsalt seisukohale, et tolle poolt esitatud argumendid ja tõendid ei võimalda tõendada registreerimistaotlusega hõlmatud kaubamärgi eristusvõimet. Üldkohus ei sedastanud seega sugugi, et Think Schuhwerk ei esitanud ühtegi argumenti eristusvõime tõendamiseks.
34

Kuigi viimati nimetatud säte koostoimes põhiseaduse artikli 5 lõikega 4 viitab õiguslünkade täitmiseks üldiselt õiguse üldpõhimõtetele, ei nähtu eelotsusetaotlusest siiski, et need Bulgaaria õiguse sätted oleksid muutnud määruse nr 1896/2006 sätted vahetult ja tingimusteta kohaldavaks olukorras, mis ei kuulu selle määruse sätete kohaldamisalasse, mille tõlgendamist taotletakse. Pigem tundub, et need Bulgaaria õiguse sätted piirduvad asja lahendavale kohtule õiguse andmisega kohaldada siseriikliku õiguse ja liidu õiguse üldpõhimõtteid ja sätteid, et täita tuvastatud õiguslünk neist normidest ja põhimõtetest tuletatud järeldustega.
7

Määruse 2001/23 artikkel 5, mis samuti kuulub määruse II peatükki, näeb ette: „1. Kui liikmesriigid ei näe ette teisiti, ei kohaldata artikleid 3 ja 4 ettevõtte, äriühingu või ettevõtte või äriühingu osa ülemineku suhtes, kui võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks, mis toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla pädeva asutuse määratud pankrotihaldur). 2. Kui artikleid 3 ja 4 kohaldatakse maksejõuetusmenetluse raames toimuva ülemineku suhtes (sõltumata sellest, kas menetlus on algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks või mitte), tingimusel et menetlus toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla siseriiklike õigusaktide kohaselt määratud pankrotihaldur), võib liikmesriik ette näha, et: a) olenemata artikli 3 lõikest 1 ei lähe mis tahes töölepingust või töösuhtest tulenevad võõrandaja võlad, mis tuleb välja maksta enne üleminekut või enne maksejõuetusmenetluse algatamist, üle omandajale, tingimusel et selline menetlus toob liikmesriikide õigusaktide kohaselt kaasa kaitse, mis on vähemalt võrdne sellisteks olukordadeks ettenähtud kaitsega, mis on sätestatud nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivis 80/987/EMÜ (töötajate kaitset nende tööandja maksejõuetuse puhul käsitlevate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta) [EÜT L 283, lk 23; ELT eriväljaanne 05/01, lk 217] ja/või et b) omandaja, võõrandaja või võõrandaja funktsioone täitev isik või täitvad isikud ühelt poolt ja töötajate usaldusisikud teiselt poolt võivad kehtiva õiguse või tava kohaselt lubatud määral otsustada muuta töövõimaluste kaitseks töötajate töötingimusi, tagades ettevõtja, äriühingu või nende osa tegevuse jätkumise. 3. Liikmesriik võib kohaldada lõike 20 punkti b kõikide üleminekute suhtes, kus võõrandaja on siseriikliku õiguse kohaselt määratletud tõsises majanduslikus kriisiolukorras, kui olukorda on sedastanud pädev asutus ja selle üle on seatud kohtujärelevalve, tingimusel et 17. juulil 1998 sellised sätted siseriiklikes õigusaktides juba kehtisid. […] 4. Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, et ära hoida maksejõuetusmenetluse väärkasutust, mille eesmärk on võtta töötajatelt ära käesoleva direktiiviga ettenähtud õigused.”
14

Selles kontekstis tuleb lisada, et kohtumääruse Sindicato dos Bancários do Norte jt (EU:C:2013:149) aluseks olnud kohtuasjas esitas Tribunal do Trabalho do Porto 2011. aasta riigieelarve seadust käsitlevad eelotsuse küsimused, mis olid analoogilised kohtumääruse Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins (EU:C:2014:2036) aluseks olnud kohtuasjas esitatud küsimustega 2012. aasta riigieelarve seaduse teemal. Esimeses mainitud määruses Euroopa Kohus juba sedastas, et ta ei ole ilmselgelt pädev esitatud küsimustele vastama, kuna eelotsusetaotlus ei sisalda ühtegi konkreetset asjaolu, mis võimaldaks järeldada, et kõnesoleva seadusega sooviti rakendada liidu õigust.
Kohaldamise peatamise ja muude ajutiste meetmete kohaldamise tingimused peavad olema täidetud juhul, kui ajutiste meetmete kohaldamise taotluse esitab esimeses astmes kohtuvaidluse võitnud pool apellatsioonimenetluses, mis on algatatud määrust tühistava Üldkohtu otsuse peale vastaspoole esitatud kaebuse alusel. See reegel on kohaldatav juhul, kui tegemist on niisuguse Üldkohtu otsusega, mis tehti esimeses astmes hageja kasuks, vastasel juhul jäetaks niisugune apellatsioonkaebus ilma Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teises lõigus ette nähtud peatavast toimest. Kohaldades neid tingimusi, nagu Euroopa Kohus on neid oma kohtupraktikas tõlgendanud, ei saa selle kohtu ajutiste meetmete üle otsustav kohtunik, kellele apellatsioonkaebus esitati, jätta siiski tähelepanuta asjaolu, et esimese astme kohus tegi otsuse oma menetluses hageja kasuks. Seega peab ta neid tingimusi ilmtingimata kohaldama mutatis mutandis.

Mis puudutab fumus boni iuris’e olemasoluga seotud tingimust, siis on see tingimus täidetud, kui ajutiste meetmete kohaldamise menetluse staadiumis on olemas oluline õiguslik vaidlus, mille lahendus ei ole ilmselge. Juhul kui ajutiste meetmete kohaldamise taotlus on esitatud apellatsioonkaebuse raames, millel on peatav toime, kuna sellega palutakse tühistada määrust tühistav Üldkohtu otsus, on ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poole pöördunud esimeses astmes kohtuvaidluse võitnud pool. Samas peab ajutiste meetmete üle otsustav kohtunik kontrollima, kas selle poole argumendid, milles palutakse apellatsioonkaebus rahuldamata jätta, ei ole põhjendamatud selles mõttes, et nende edukaks osutumise tõenäosus on piisavalt suur. See tähendab, et esimeses astmes kohtuvaidluse võitnud pool peab tõendama, et vaatamata vastaspoole apellatsioonkaebuses esitatud väidetele on tema enda vastupidised argumendid piisavalt usutavad, et need esmapilgul võivad edukaks osutuda ning et järelikult ei ole vaidlustatud kohtuotsuse tühistamine ilmselge.

(vt punktid 21, 22, 24 ja 25)
Kohtuasi C‑78/14 P-R

Euroopa Komisjon

versus

ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

„Ajutiste meetmete kohaldamine — Apellatsioonkaebus — Täitmise peatamise taotlus — Teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmes raamprogramm (2007-2013) — Projekte Oasis ja Perform käsitlevad lepingud — Maksete peatamine — Muude projektide auditeerimisel tuvastatud eeskirjade eiramised — Euroopa Komisjoni kohustamine maksete tegemiseks — Toetuse saaja ilmne maksejõuetus — Fumus boni iuris — Oluline ja korvamatu kahju — Kiireloomulisus — Huvide kaalumine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu asepresidendi määrus, 8. aprill 2014

Ajutiste meetmete kohaldamine – Täitmise peatamine – Ajutised meetmed – Kohaldamise tingimused – Kiireloomulisus – Oluline ja korvamatu kahju – Taotlus peatada Üldkohtu sellise otsuse täitmine, millega kohustatakse komisjoni tasuma rahasumma äriühingule, mis on oma rahalise olukorra tõttu pankrotile lähedal – Ettenähtav oht, et nimetatud summad jäävad liidu eelarve jaoks lõplikult kadunuks – Oluliseks ja korvamatuks peetav kahju

Vt otsuse tekst. (vt punkt 14)

Ajutiste meetmete kohaldamisel on fumus boni iuris’e tingimus täidetud siis, kui on olemas oluline õiguslik vaidlus, mille lahendus ei ole ilmselge, nii et esmapilgul ei ole apellatsioonkaebus arvestatava aluseta. Kuivõrd ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk on tagada lõpliku otsuse täielik toime, et vältida lünka Euroopa Kohtu tagatavas õiguskaitses, peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik üksnes hindama, kas põhimenetluses esitatud väited on „esmapilgul” põhjendatud, et tuvastada, kas hagi edukaks osutumise tõenäosus on piisavalt suur. Kui Üldkohtul oli apellatsioonkaebuse esemeks oleva kohtuasja analüüsimisel vaja kogumis hinnata õigusküsimusi, juriidilist kvalifikatsiooni, faktiliste asjaolude hindamist ja tuvastamist, mistõttu nõuab selles apellatsioonkaebuses esitatud väidete vastuvõetavuse ja põhjendatuse hindamine põhjalikku analüüsi, siis tuleb seda apellatsioonkaebust käsitada ajutiste meetmete kohaldamise staadiumis kui kaebust, mida võidakse selle sisulisel käsitlemisel rahuldada. (vt punktid 15 ja 17)

Apellatsioonkaebuse esemeks oleva Üldkohtu otsuse, millega mõistetakse liidu institutsioonilt ettevõtja kasuks välja summa koos viivitusintressiga, täitmise peatamise taotluse ajutise meetmena rahuldamise kiireloomulisuse tingimus on täidetud siis, kui see ettevõtja on oma rahalise olukorra tõttu tõepoolest pankrotile lähedal. Sellisel juhul võib sellele ettevõtjale kohtuotsuses nimetatud summade maksmise korral tekkida oht, et need summad jäävad liidu eelarve jaoks lõplikult kadunuks. Asjaolu, et nimetatud institutsioon ja järelikult liidu eelarve kaotab niisuguses suurusjärgus rahasumma, mis kujutab endast objektiivselt märkimisväärset summat, tuleb käsitada ajutiste meetmete kohaldamise menetluses olulise kahjuna. (vt punktid 27 ja 34)
Kui Euroopa Kohus on saanud eelotsusetaotluse tariifse klassifitseerimise küsimuses, on tema ülesanne kõnealuste toodete ise klassifitseerimise asemel pigem liikmesriigi kohtule nende kriteeriumide selgitamine, mille kohaldamine võimaldab viimasel need tooted õigesti kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerida, seda enam, et Euroopa Kohtul ei pruugi olla kogu vajalikku asjakohast teavet. Kuid selleks, et anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, võib Euroopa Kohus anda liikmesriikide kohtutega koostöö tegemise vaimus ja eelotsusetaotlus esitatud andmete põhjal siiski kogu teabe, mida ta peab vajalikuks.

(vt punktid 28 ja 29)