TUIfly GmbH 10. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 29. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-447/18: TUIfly GmbH versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-763/21 P)

(2022/C 73/24)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: TUIfly GmbH (esindajad: advokaadid L. Giesberts ja D. J. Westarp)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada täies ulatuses Euroopa Liidu Üldkohtu 29. septembri 2021. aasta otsus kohtuasjas T-447/18 ja tunnistada kehtetuks Euroopa Komisjoni 11. novembri 2016. aasta otsuse (EL) 2018/628 Austria rakendatud riigiabi SA.24221(2011/C) (ex 2011/NN) kohta Klagenfurti lennujaamale, Ryanairile ja teistele lennujaama kasutavatele lennuettevõtetele (ELT 2018, L 107, lk 1) artiklid 7 ja 8, ning artiklid 9, 10 ja 11 osas, milles need käsitlevad artikleid 7 ja 8;

— mõista mõlema kohtuastme kulud välja apellatsioonimenetluse teiselt menetlusosaliselt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab apellant kaks väidet.

Esiteks märkis apellant, et Üldkohus tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuses valesti ELTL artikli 107 lõiget 1 ning rikkus sellega liidu õigust. ELTL artikli 107 lõike 1 puhul ületas Üldkohus turumajanduse tingimustes tegutseva investori põhimõtet kohaldades liidu õiguse puhul lubatud tõlgenduse piire.

Kõigepealt eeldas Üldkohus vääralt – lähtudes komisjoni arvamusest –, et apellandile anti eelis. Üldkohus esitas turumajanduse tingimustes tegutseva investori põhimõtet kohaldades vääralt terve hulka lubamatuid seisukohti. Nimelt ei tõlgendanud Üldkohus ELTL artikli 107 lõiget 1 rangelt objektiivselt, vaid subjektiivselt. Seejuures lähtus Üldkohus (komisjoni seisukohta järgides) sellest, et enne kokkulepete sõlmimist ei olnud liikmesriik esitanud äriplaane. Tol ajal ei vastanud see aga ei kohtupraktikale ega haldustavale, nii et Üldkohus rikkus nii õiguspärase ootuse põhimõtet kui ka tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet.

Peale selle tugines Üldkohus kasumlikkuse analüüsi puhul üksnes lühiajalise kasumlikkuse kaalutlustele, kuigi Euroopa Liidu kohtute praktika kohaselt on see sisuliselt vale ning ei vastanud ka asjassepuutuva aja haldustavale. Seejuures kohaldas Üldkohus turunduslepingute suhtes õigusvastaselt tagasiulatuvalt komisjoni lennundussuuniseid, mis võeti vastu alles pärast turunduslepingute sõlmimist. Peale selle oli kohaldamine samuti ekslik. Lisaks põhjendas Üldkohus oma seisukohti odavlennusektori väidetavate erisustega, mida määrava tähtsusega ajal olemas ei olnud.

Apellant väidab, et pikaajalise kasumlikkuse kaalutluste nõuetekohaselt arvestamisel või ilma eespool nimetatud rikkumisteta oleks pidanud riigiabi olemasolu ELTL artikli 107 lõike 1 alusel eitama.

Teiseks heidab apellant Üldkohtule ette, et see kohaldas seoses riigiabi võimalike põhjendustega vääralt ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c ning väljendas end ilmselgelt vastuoluliselt.

Kõigepealt oli sisuliselt vale Üldkohtu valitud kontrollikriteerium (tuginemine üksnes apellandi üksikute teenindatavate lendude kasumlikkusele), sest Üldkohus jättis tähelepanuta seaduse ülesehituse puhul kohustusliku eristuse faktide ja põhjenduste tasandi vahel. Peale selle ei olnud see kriteerium (iseäranis 2003. aasta turunduslepingu puhul) mingilgi moel kooskõlas haldus- või kohtupraktikaga. Erinevalt lennujaamale antavast riigiabist ei arvestanud Üldkohus apellandi puhul õigusvastaselt Kärnteni piirkonna transpordivajadusi. Selles on lennujaamale ja apellandile antud riigiabi sarnasuse või siis identsete huvide tõttu lahendamatu väärtushinnangutel põhinev vastuolu. Üldkohus eiras ELTL artikli 107 lõike 3 aluseks olevaid põhiväärtusi ja seega rikkus kõnealust sätet.

Apellant väidab, et ELTL artikli 107 lõike 3 õiguspärase kohaldamise korral oleks pidanud eeldama riigiabi põhjendatust.