ET Euroopa Liidu Teataja C 130/9

Deutsche Bahn AG 2. veebruaril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 12. novembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-404/09: Deutsche Bahn versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-45/11)

2011/C 130/18

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Deutsche Bahn AG (esindaja: advokaat K. Schmidt-Hern)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindaja: G. Schneider)

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 12. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-404/09;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 23. juuli 2009. aasta (asi R 379/2009-1) otsus;

— mõista mõlema menetluse kulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused).

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu otsuse peale, millega jäeti rahuldamata apellandi tühistamishagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 23. juuli 2009. aasta (asi R 379/2009-1) otsuse peale, millega lükati tagasi tema taotlus registreerida halli ja punase värvi horisontaalsest kombinatsioonist koosnev kujutismärk.

Apellant põhjendab oma apellatsioonkaebust määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumisega, ning esitab ühtekokku neli väidet.

Esiteks lähtus kohus eristusvõime hindamisel muust tähisest kui taotletud kaubamärk. Üldkohus ei hinnanud tähist tervikuna, vaid ainult mingit laadi helehalli ja signaalpunase värvikombinatsiooni. Käesoleval juhul ei võetud arvesse värviskeemi eripära, kuigi nende värvide konkreetset järjestust vaidlusaluses kaubamärgis täpsustati registreerimistaotluses, mis sisaldas tähise täpsemat kirjeldust.

Teiseks ei võtnud Üldkohus eristusvõime hindamisel arvesse seda milliste teenuste jaoks kaubamärki taotleti ja kohus hindas kaubamärgi kaitse puudumist hoopis seoses teiste kaupadega. Kohtuotsuses otsustati, et kaubamärgil väidetavalt puudub eristusvõime, kuna teatud asjaolud või täpsemalt kaubad esinevad tavaliselt kõnealustes värvides (vedurite osad ja rööpajuhtimismoodulid, liiklusmärgid, raudteetõkked ja raudteeliikluse tähised ning rongid ja perroonipiirded). Nende kaupade jaoks kõnealuse kaubamärgi registreerimist ei taotletud. Üldkohus ei põhjendanud, kuidas toob kõnealuse kaubamärgi kaitsevõime puudumine teatud teeliikluses või rööbasliikluses kasutatavatee kaupade osas endaga kaasa kaubamärgi kaitsevõime puudumise käesoleval juhul taotletud teenuste puhul.

Kolmandaks ei lähtunud Üldkohus kaubamärgi eristusvõime hindamisel õigetest õiguslikest alustest, kui ta hindas kaupade jaoks taotletava kaubamärgi ja teenuste jaoks taotletava kaubamärgi eristusvõimet koos. Üldkohus ei arvestanud sellega, et erinevaid tähiste liike ei taju avalikkus tingimata ühtmoodi. Kui tarbijad ilmselt ei ole harjunud sellega, et kauba päritolule viitab ilma kujundus või sõnaliste elementideta kauba värv või nende pakendi värv, sest kaubad ja pakendid on tavaliselt värvilised, on teenuste puhul olukord hoopis teistsugune. Kuna teenustel ei ole nende olemuse tõttu värvi, siis on see kuidas tarbijad tajuvad värve teenuste puhul hoopis teistsugune, kui see kuidas kaupade puhul värve tajutakse. Seega peab värvide eristusvõime hindamine kaupade ja teenuste puhul olema erinev.

Neljandaks moonutas Üldkohus asjaomase kaubamärgi eristusvõime hindamisel olulisi asjaolusid ega põhjendanud oma otsust piisavalt. Üldkohus sedastas ilma igasuguse põhjenduseta, et horisontaalsed värvitriibud on rongide kaunistuselementidena tavalised. Seejuures ei võtnud kohus arvesse, et käesoleval juhul on küsimus konkreetse värvimärgi eristusvõime hindamises ning mitte rongivagunitel kujutatud triipude üldises hindamises. Lisaks eiras Üldkohus asjaolu, et vaidlusalust kaubamärki taotletakse mitte rongivagunite jaoks, vaid teenustele klassis 39. Lõpuks, apellant käsitles ulatuslikult asjaolu, et värvielemente ei peeta rööbasliikluses mitte kujunduselementideks, vaid viideteks päritolule. Nende apellandi argumentidega Üldkohus ei tegelenud.