ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Tootevastutus – Direktiiv 85/374

(Nõukogu direktiiv 85/374, artikkel 11)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Tootevastutus – Direktiiv 85/374

(Nõukogu direktiiv 85/374, artiklid 1 ja 3)

Summary

1. Direktiivi 85/374 liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta artiklit 11, mis kehtestab kannatanu õiguste aegumistähtajaks kümme aastat alates toote käibelelaskmise kuupäevast, tuleb tõlgendada selliselt, et toode on käibele lastud, kui see on tootja juhitavast tootmisprotsessist väljunud ning jõudnud turustamisprotsessi, milles seda kasutamise või tarbimise eesmärgil avalikkusele pakutakse.

On vähetähtis, kas toode müüakse otse tootjalt kasutajale või tarbijale või toimub see müük turustusahela ühe või mitme lüli vahendusel. Seega, kui üks neist turustusahela lülidest on tootjaga tihedalt seotud, võib selle seotuse tagajärjel pidada seda üksust asjaomase toote tootmisprotsessis osalevaks.

(vt punktid 27–29, 32, resolutiivosa punkt 1)

2. Kui hagi on esitatud direktiivi 85/374 liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta alusel äriühingu vastu, keda ekslikult peeti tootjaks, kui tegelikult oli selle toote valmistaja teine äriühing, siis tuleb tingimused, millele vastavalt võib kohtuasjas poole asendada teise isikuga, kehtestada põhimõtteliselt siseriiklikus menetlusõiguses.

Hinnates sellise asendamise tingimuste täitmist, peab siseriiklik kohus tagama, et direktiivi artiklites 1 ja 3 sätestatud direktiivi isikulist kohaldamisala järgitakse, kuna nimetatud artiklites sätestatud vastutavate isikute määratlust tuleb pidada ammendavaks.

(vt punktid 35, 39, resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Rahvusvahelised lepingud – Ühenduse lepingud – EMÜ-Ungari assotsiatsioonileping

(EÜ-Ungari assotsiatsioonileping, protokoll nr 4, artikli 31 lõige 2 ning artiklid 32 ja 33)

2. Rahvusvahelised lepingud – Ühenduse lepingud – EMÜ-Ungari assotsiatsioonileping (EÜ-Ungari assotsiatsioonileping, protokoll nr 4, artikkel 33)

Summary

1. Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi vahelise assotsiatsioonilepingu protokolli nr 4, muudetud Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi assotsiatsiooninõukogu otsusega nr 3/96, artikli 31 lõiget 2 ja artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et impordiriigi tollil on kohustus võtta arvesse ekspordiriigi kohtuotsuseid kaebuste kohta, mis on esitatud ekspordiriigi tolli poolt teostatud kaupade liikumissertifikaatide kehtivuse kontrolli küsimuses, kui teda oli nende kaebuste olemasolust ja otsuste sisust teavitatud, sõltumata sellest, kas liikumissertifikaatide kehtivuse kontroll viidi läbi impordiriigi tolli taotlusel või ilma selleta.

Assotsiatsioonikomitee poole vastavavalt protokolli nr 4 artiklile 33 pöördumata jätmist ei saa kasutada õigustusena koostöökorrast ja assotsiatsioonilepingust tulenevast pädevuste järgimisest erandi tegemiseks.

(vt punktid 32, 52, 54 ning resolutiivosa punktid 1 ja 3)

2. Tollimaksude kaotamise kasuliku mõjuga, mis on ette nähtud Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi vahelise assotsiatsioonilepinguga, muudetud Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi assotsiatsiooninõukogu otsusega nr 3/96, on vastuolus haldusotsused, millega määratakse, et tuleb tasuda tollimaks, mida on suurendatud maksu ja trahvi võrra ning mille impordiriigi toll on teinud enne, kui talle teatati tollivormitusjärgse kontrolli järelduste kohta esitatud kaebuse lahendamise lõplik tulemus ning ajal mil ekspordiriigi ametiasutuste otsuseid, mille alusel kaupade liikumissertifikaadid EUR.1 algselt välja anti, ei olnud kehtetuks tunnistatud ega tühistatud.

Assotsiatsioonikomitee poole vastavavalt nimetatud lepingu protokolli nr 4 artiklile 33 pöördumata jätmine seda tõlgendust ei mõjuta.

(vt punktid 43, 52, 54 ja resolutiivosa punktid 2–3)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtu- ja kohtuväliste dokumentide kättetoimetamine ja teatavaks tegemine – Määrus nr 1348/2000

(Nõukogu määrus n 1348/2000, artiklid 4–11 ja 14)

Summary

Määrust nr 1348/2000 tsiviil- ja kaubandusasjade kohtu- ja kohtuväliste dokumentide Euroopa Liidu liikmesriikides kätteandmise kohta tuleb tõlgendada nii, et see ei kehtesta mingisugust hierarhiat artiklites 4–11 sätestatud asutuste vahendusel kätteandmise ja artiklis 14 sätestatud posti teel kättetoimetamise vahel ning seetõttu on võimalik kohtudokumenti kätte toimetada kas ühel või teisel või mõlemal viisil korraga. Esiteks ei ole määruse põhjendustes ega normides sätestatud seda, et määrusega kooskõlas toimunud edastamine ja kättetoimetamine oleks võrreldes asutuste vahendusel kätteandmisega madalamal astmel. Teiseks, võttes arvesse määruse laadi ja eesmärki, mille kohaselt soovitakse tagada kohtudokumentide tõhus kättetoimetamine ja teatavaks tegemine adressaatide õiguspäraseid huvisid järgides, ning pidades silmas, et kõik määruses ette nähtud kättetoimetamisviisid võivad põhimõtteliselt adressaatide huvide järgimise tagada, peab olema võimalik kasutada ühte või teist või korraga kahte või mitut antud juhul otstarbekamat või asjakohasemat kättetoimetamise viisi.

Järelikult, kui on toimunud nii kätteandmine asutuste vahendusel kui ka kättetoimetamine posti teel, tuleb selleks, et määrata adressaadi suhtes kindlaks kättetoimetamisest sõltuva menetlustähtaja kulgema hakkamise hetk, lähtuda esimese õiguspärase kättetoimetamise kuupäevast. Selleks et mitte muuta kättetoimetamisviise reguleerivaid määruse norme sisutühjaks, tuleb kõik nende viiside õiguspärase sooritamisega seotud õiguslikud mõjud arvesse võtta sõltumata sellest, et hiljem jõuab lõpuni ka mõni muu kättetoimetamisviis. Peale selle on määruse eesmärk kiirendada kätteantavate kohtudokumentide edastamist ja sellest tulenevalt ka kohtumenetlust. Kui menetlustähtaja arvutamiseks võetakse arvesse kõnealuse dokumendi esimene kättetoimetamine, on dokumendi adressaat kohustatud tegema kohtutoimingud varem, mis võib pädeval kohtul võimaldada lühema tähtaja jooksul otsust teha.

(vt punktid 20, 21, 28–32 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Teenuste riigihankemenetlused – Direktiiv 92/50 – Lepingute sõlmimine

(Nõukogu direktiiv 92/50, artikli 29 esimese lõigu punktid e ja f)

Summary

Direktiivi 92/50, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, artikli 29 esimese lõigu punktid e ja f annavad liikmesriikidele võimaluse kõrvaldada pakkumisest kõik kandidaadid, kes on täitmata jätnud sotsiaalkindlustusmaksetega seotud kohustused ja maksukohustused, mis neil on vastavalt siseriiklikele õigusaktidele.

Selle sättega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid või halduspraktika, mille kohaselt teenuseosutaja, kes ei ole osalemistaotluse esitamise kuupäeval täitnud oma sotsiaalkindlustusmaksetega seotud kohustusi ja maksukohustusi, tasudes vastavad maksed täielikult, võib oma olukorda korrigeerida tagantjärele

– riigi võetud karistusest vabastamise või maksusummat vähendavate või tühistavate meetmete alusel või

– halduskokkuleppe alusel osade kaupa tasumise või võlgade vähendamise kohta või

– halduskaebuse või kohtuliku kaebuse esitamise alusel,

tingimusel et ta tõendab siseriiklikes õigusnormides või halduspraktikaga kehtestatud tähtaja jooksul, et tema suhtes on selliseid meetmeid või kokkuleppeid kohaldatud või et ta on selle tähtaja jooksul esitanud sellise kaebuse.

Direktiivi artiklis 29 ei ole selles osas ette nähtud selles märgitud pakkumisest kõrvaldamise põhjuste ühtset kohaldamist ühenduse tasandil, nii et liikmesriigid võivad neid pakkumisest kõrvaldamise põhjuseid üldse mitte kohaldada või võtta need siseriiklikesse õigusnormidesse üle erinevate juhtumite korral varieeruva rangusega sätete kaudu. Selles valdkonnas on liikmesriikidel pädevus direktiivi artiklis 29 kehtestatud kriteeriume leevendada või muuta neid paindlikumaks.

Seega tuleb nende kohustuste sisu ja ulatus ning täitmise tingimused määratleda siseriiklikes õigusnormides. Siseriiklikes normides tuleb samuti määratleda, mis hetkeni või millise ajavahemiku jooksul peavad huvitatud isikud oma kohustuste täitmiseks maksed sooritama või tõendama, et tagantjärele korrigeerimise tingimused on täidetud. Siiski nõuavad läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtted, et see tähtaeg peab olema määratletud absoluutse täpsusega ja avalikustatud, et huvitatud isikutele oleks menetluse nõuded täpselt teada ning nad oleksid kindlad selles, et samad nõuded kehtivad kõikide konkurentide jaoks. Peale selle ei piisa tavalisest tasumise alustamisest käsitletaval hetkel või tasumise kavatsuse tõendamisest või veel pärast seda hetke korrigeerimiseks vajalike rahaliste vahendite olemasolu tõendamisest.

(vt punktid 23, 24, 31, 33, 40 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kapitali vaba liikumine – Piirangud

(EÜ artiklid 56 ja 58)

2. Kapitali vaba liikumine – Piirangud

(EÜ artiklid 56 ja 58)

Summary

1. EÜ artikleid 56 ja 58 tuleb tõlgendada selliselt, et need välistavad niisugused siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et aktsiakapitali vähendamise korral maksustatakse mitteresidendist aktsionärile aktsiate tagasiostmisel tehtav väljamakse samamoodi nagu dividendide jaotamine ilma õiguseta arvata maha nimetatud aktsiate soetamismaksumus, samas kui residendist aktsionärile tehtav samasugune väljamakse maksustatakse nagu aktsiate võõrandamisest saadud kasu koos õigusega arvata maha soetamismaksumus.

Selliste õigusnormide tagajärjel muutub piiriülene investeerimine vähem atraktiivseks, pärssides selles liikmesriigis mitte elavate investorite tahet seal asuvate äriühingute aktsiaid osta ja piirates selle tagajärjel nende äriühingute võimalust koguda kapitali väljaspool seda liikmesriiki elavatelt investoritelt.

Kuna aktsiate soetamismaksumus on otseselt seotud nende tagasiostmisel tehtud väljamaksega, ei esine residendist ja mitteresidendist aktsionäride olukorra suhtes ainsatki objektiivset erinevust, millele tuginedes saaks põhjendada erinevat kohtlemist.

(vt punktid 34, 40, 43, resolutiivosa punkt 1)

2. EÜ artikleid 56 ja 58 tuleb tõlgendada selliselt, et need välistavad siseriiklikud õigusnormid, mis tulenevad sellisest topeltmaksustamise vältimise lepingust, mis sätestab mitteresidentidele dividendide maksustamisel madalama määra kui see, mida kohaldatakse residendist aktsionäride suhtes, ja lubab seda lepingut OECD näidislepingu kommentaaride valguses tõlgendades aktsiakapitali vähendamise puhul aktsiate tagasiostmise hinna maksustamise raames tagasiostmise summast nende aktsiate nimiväärtuse maha arvata, samas kui residendist aktsionärid võivad maha arvata nende aktsiate soetamismaksumuse, välja arvatud juhul, kui nimetatud siseriiklike õigusnormide rakendamisel ei kohelda mitteresidendist aktsionäre vähem soodsalt kui residendist aktsionäre. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on tuvastada, kas põhikohtuasjas on olukord selline.

(vt punktid 53, 56, resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Maksejõuetusmenetlused – Määrus nr 1346/2000

(Nõukogu määrus nr 1346/2000, artikkel 43)

2. Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Maksejõuetusmenetlused – Määrus nr 1346/2000

(Nõukogu määrus nr 1346/2000, artikli 3 lõige 1)

Summary

1. Määruse nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artikli 43 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et nimetatud määrus on kohaldatav siis, kui enne selle jõustumist 31. mail 2002 ei ole tehtud ühtegi maksejõuetusmenetluse algatamise otsust, isegi kui menetluse algatamise taotlus on esitatud enne seda kuupäeva.

(vt punkt 21)

2. Määruse nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle liikmesriigi kohtul, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese võlgniku poolt maksejõuetusmenetluse algatamise taotluse esitamise ajal, säilib pädevus nimetatud menetlust algatada, kui nimetatud võlgnik viib pärast taotluse esitamist, kuid enne menetluse algatamist, oma põhihuvide keskme üle teise liikmesriigi territooriumile.

(vt punkt 29 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 13 C osa)

2. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 13 B osa punkt b ja C osa punkt a)

Summary

1. Kui liikmesriigid annavad oma maksumaksjatele kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 C osas ette nähtud maksustamise valikuõiguse, võivad nad tulenevalt tehingute olemusest või maksumaksjate kategooriast kehtestada erandeid tingimusel, et nad järgivad kuuenda direktiivi eesmärke ja üldpõhimõtteid, eelkõige maksustamise neutraalsuse põhimõtet ja maksuvabastuste korrektse, arusaadava ja ühetaolise kohaldamise nõuet.

(vt punkt 35, resolutiivosa punkt 1)

2. Siseriikliku kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas siseriiklik õigusnorm, mis, nähes ette üldise maksuvabastuse mittetulunduslike spordiühingute tehingutele, piirab nende ühingute valikuõigust kinnisvara rendile ja üürile andmise tehingute maksustamisel, ületab liikmesriikidele antud kaalutlusõigust, arvestades maksustamise neutraalsuse põhimõtet ja ettenähtud maksuvabastuste korrektse, arusaadava ja ühetaolise kohaldamise nõuet.

Kuna kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 C osa ei täpsusta, millistel tingimustel ja milliste üksikasjalike eeskirjade järgi võib üürile ja rendile andmise tehingute maksustamise suhtes valikuõiguse ulatust piirata, on iga liikmesriigi ülesanne täpsustada oma siseriiklikus õiguses valikuõiguse ulatus ning kehtestada eeskirjad, mille alusel teatud maksumaksjad võivad seda õigust kasutada. Kuuenda direktiivi artikli 13 C osa ei anna liikmesriikidele siiski vabadust kehtestada selle artikli 13 B osas ette nähtud maksuvabastusele mis tahes tingimusi või piiranguid, vaid jätab neile üksnes õiguse anda maksuvabastuste saajatele suuremal või vähemal määral võimalus ise maksustamise suhtes valida, kui nad leiavad, et see on nende huvides.

(vt punktid 42, 43, 49, resolutiivosa punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Proportsionaalsus – Ulatus

2. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Proportsionaalsus – Institutsioonide aktid

Summary

1. Ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et ühenduse institutsioonide tegevus ei ületaks piire, mis asjaomaste õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks on sobivad ja vajalikud, ning juhul kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet, ning tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega. Seega rahvatervise kaitset käsitlevate õigusnormide vastuvõtmisel peab ühenduse seadusandja võtma lisaks peamisele eesmärgile täielikult arvesse kõiki asjakohaseid huve, eelkõige omandiõigust ning loomade heaolu nõudeid.

(vt punktid 35 ja 37)

2. Proportsionaalsuse põhimõttest lähtuvalt ei saa ühenduse õigusakti kehtivus sõltuda tagasiulatuvast hinnangust selle tõhususe kohta. Kui ühenduse seadusandja on sunnitud hindama õigusnormide tulevikus tekkivaid tagajärgi, mida ei saa täpselt ette näha, saab tema hinnangut kritiseerida vaid siis, kui näib, et ta on ilmselgelt eksinud nende asjaolude suhtes, mis tal kõnealuse õigusnormi vastuvõtmise ajal teada olid. Seega tuleb rahvatervise kaitset käsitlevate õigusnormide vastuvõtmisega seoses möönda, et kui näib olevat kahtlusi inimeste tervisele kujutatavate ohtude olemasolu või ulatuse osas, võivad institutsioonid ettevaatusprintsiipi ja ennetavat tegevust kohaldades võtta kaitsemeetmeid, ilma et nad ootaksid ära, et täielikult oleks avaldunud nende ohtude tegelikkus ja tõsidus. Seevastu, kui uued asjaolud muudavad ohu tajumist või näitavad, et ohtu võib vältida olemasolevatest vähem piiravate meetmetega, peavad institutsioonid ja eelkõige algatusõigust omav komisjon hoolitsema õigusnormide uutele teaduslikele andmetele kohandamise eest.

(vt punktid 38−40)
Keywords

Summary



Keywords

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b)

Summary

Kui asjaoludest nähtub, et teatavate kaupade objektiivsetest omadustest tuleneb, et keskmine tarbija omandab selle alles pärast eriti tähelepanelikku uurimist, tuleb õiguslikul analüüsil arvesse võtta seda, et see asjaolu võib vähendada neid kaupu puudutavate kaubamärkide segiajamise tõenäosust määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b mõttes otsustaval hetkel, kui langetatakse valik nende kaupade ja kaubamärkide vahel.

Asjaolu, et avalikkus võib tajuda neid kaupu ja kaubamärke ostutoimingutega mitte seotud olukordades ja võib sel juhul ilmutada väiksemat tähelepanelikkust, ei takista arvesse võtmast keskmise tarbija eriti suurt tähelepanelikkuse astet hetkel, mil ta valmistub tegema ja teeb valiku asjaomase liigi eri kaupade ja teenuste vahel.

Ühelt poolt on selge, et ükskõik mis kaupade või kaubamärkidega on tegu, leidub alati olukordi, mil nendega kokkupuutuv avalikkus pöörab neile vaid pisut tähelepanu. Niisiis, kui nõuda, et arvesse tuleb võtta kõige väiksemat tähelepanelikkuse astet, mida avalikkus võib mõne kauba või kaubamärgi suhtes ilmutada, siis selle tagajärjeks on see, et segiajamise tõenäosuse hindamisel peetakse tähtsusetuks kriteeriumi, mis põhineb tähelepanelikkuse astme varieerumisel vastavalt kauba liigile.

Teiselt poolt ei või mõistlikult eeldada, et segiajamise tõenäosuse hindamiseks pädev asutus määraks iga kaubaliigi jaoks kindlaks tarbija keskmise tähelepanelikkuse astme selle tähelepanelikkuse astme põhjal, mida tarbija erinevates olukordades võib ilmutada.

(vt punktid 40–43)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kaubamärgid, millel puudub eristusvõime

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõike 1 punkt b)

2. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Erinevate keeldumispõhjuste eraldi hindamine

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõike 1 punktid b ja c)

Summary

1. Seoses iseäranis ruumiliste kaubamärkidega, mis koosnevad selliste kaupade pakendist, nagu seda on vedelikud, mis turustamise eesmärgil on kauba olemusest tulenevatel põhjustel pakendatud, omab määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses eristusvõimet ainult selline kaubamärk, mis erineb oluliselt asjaomase sektori normist või tavadest ja seega täidab oma peamise ülesande päritolutähisena.

Seoses sellega ei ole sektorit, mille raames võrdlemine toimub, alati vaja piiritleda ainult nende kaupadega, mille jaoks registreerimist taotletakse. Ei saa välistada, et teataval juhul mõjutavad seda, kuidas antud kauba tarbijad tajuvad seda kaupa tähistavat kaubamärki, teiste kaupade jaoks, mille tarbijad nad samuti on, välja töötatud turustamisviisid. Seega, tulenevalt asjaomaste kaupade ja taotletava kaubamärgi olemusest võib olla vajalik võtta eristusvõime olemasolu või selle puudumise hindamisel arvesse palju laiem sektor.

Selle sektori piiritlemise puhul, mille raames võrdlus tuleb läbi viia, on tegemist faktiliste asjaolude hindamise küsimusega.

(vt punktid 29, 31–32 ja 35)

2. Kõik määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõikes 1 nimetatud registreerimisest keeldumise põhjused on teineteisest sõltumatud ning neid tuleb hinnata eraldi. Samuti tuleb nimetatud keeldumispõhjuseid tõlgendada lähtuvalt nende kõigi aluseks olevast üldisest huvist. Iga keeldumispõhjuse hindamisel arvesse võetud üldine huvi võib või isegi peab väljendama erinevaid kaalutlusi vastavalt asjaomasele keeldumispõhjusele.

Kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 punkti b aluseks olev üldise huvi mõiste vastab täiesti ilmselt kaubamärgi peamise ülesandele, milleks on tarbijale või lõppkasutajale kaubamärgiga tähistatud kauba või teenuse päritolu tagamine, võimaldades tarbijal võimaliku segiajamiseta eristada seda kaupa või teenust teise päritoluga kaubast või teenusest.

Seevastu on kriteerium, mille kohaselt ei saa registreerida selliseid kaubamärke, mida võidakse tavaliselt kaubanduses asjaomaste kaupade ja teenuste tähistamiseks kasutada, asjakohane määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c puhul, kuid selle alusel ei saa tõlgendada selle lõike punkti b. Seega ei ole selle lõike punkti b raames oluline järeldus, et taotletav kaubamärk on juba ühenduses laialdaselt kasutatav kaupade või teenuste teatava kategooria jaoks ja et seega puudub sellel piisavalt rõhutatult ebatavaline olemus, mille tõttu keskmine tarbija tajuks seda pakendit ennast asjaomast liiki kauba kaubandusliku päritolu tähisena.

(vt punktid 59–61, 63, 66 ja 67)
Keywords

Summary



Keywords

Tühistamishagi – Ese – Osaline tühistamine

(EÜ artikkel 230; nõukogu määruse nr 1954/2003 artiklid 3, 4 ja 6)

Summary

Ühenduse õigusakti osaline tühistamine on võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist on nõutud, on ülejäänud aktist eraldatavad. See eraldatavust puudutav nõue ei ole täidetud, kui õigusakti osalise tühistamisega muudetakse akti sisu. See, kas vaidlustatud akti osaline tühistamine muudab selle sisu, kujutab endast objektiivset, mitte vaidlusaluse akti vastuvõtnud organi poliitilise tahtega seotud subjektiivset kriteeriumi.

Seetõttu tuleb lugeda vastuvõetamatuks liikmesriigi hagi, millega taotletakse määruse nr 1954/2003, mis käsitleb teatavate ühenduse kalastuspiirkondade ja kalavarudega seotud püügikoormuse korraldamist, II peatüki artiklite 3, 4 ja 6 tühistamist.

Need sätted, mis on kõnealuse määruse kese, kehtestavad püügikoormuse korralduse otsustavad elemendid, samas kui nimetatud II peatüki ülejäänud sätted on tehnilist laadi ning nende kohaldamine on seotud nimetatud sätetega, mille tühistamist taotletakse. III peatükiga kehtestatakse püügikoormuse korralduse järgimise kontrollisüsteem ning seetõttu on sellel mõte üksnes juhul, kui vaidlustatud sätted on jõus.

(vt punktid 12–14, 16, 19 ja 21)