ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et õigus tõhusale õiguskaitsevahendile on tagatud, kui liikmesriigi õigusnormid välistavad küll menetlusabi andmise tulundusliku eesmärgiga juriidilistele isikutele, kuid näevad neile ette automaatse vabastuse kohtumenetlusega seonduvate kulude ja lõivude maksmisest, kui asjaomane juriidiline isik on maksejõuetu või kui tema suhtes kohaldatakse saneerimismenetlust?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse, et see oleks tulnud uuesti edastada, siis millised on selle formaalsuse täitmatajätmise õiguslikud tagajärjed?
1.

Kas direktiivi 89/391/EMÜ (1) — millele on viidatud 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ artiklis 1 (2), milles on määratud kindlaks selle kohaldamisala — artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et töökeskusse võetud isiku võib kvalifitseerida „töötajaks” viidatud artikli 3 tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 215/11

Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. 27. mail 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 22. märtsi 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-571/10: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) — Impexmetal

(Kohtuasi C-292/13)

2013/C 215/14

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Apellant: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (esindaja: P. Borowski advokaat)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Impexmetal S.A

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna ja rahuldada 16. detsembril 2010 esitatud hagi tervikuna nii, et tühistatakse Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 6. oktoobri 2010. aasta otsus;

— juhul kui käesolevat hagiavaldust ei rahuldata, tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna ja suunata vaidlus tagasi Üldkohtusse uueks läbivaatamiseks;

— mõista kohtukulud, sh apellandi kulud ühtlustamisameti apellatsioonikojas ja vastulausete osakonnas toimunud menetluses välja teiselt menetlusosaliselt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant heidab Üldkohtule ette määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumist, kuna Üldkohus kohaldas seda sätet faktilistele asjaoludele, mida see säte ette ei näe.

Apellant leiab, et nimetatud sätte väär kohaldamine seisneb sellest, et Üldkohus eksis, kui ta asus seisukohale, et apellandi tähis sarnaneb varasema ühenduse kujutismärgiga ja seetõttu võib avalikkus need omavahel segi ajada. Üldkohus ei võtnud arvesse, et

— nende tähiste sarnasus st ei saa järeldada, et nende puhul esineb segiajamise tõenäosus;

— apellandi tähis on osa ärinimest ja seda nime on kasutatud pikka aega enne taotluse esitamist;

— kõnealune tähis on apellandile kuuluv ajalooline tähendusega tähis;
3.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid, tuleb tõlgendada nii, et see, et krediidiandja täitis tarbija ees oma kohustusi, mis on ette nähtud direktiivi üle võtvates siseriiklikes õigusnormides, ei ole tõendatud juhul, kui krediidiandja ei ole esitanud kohtule tõendeid tarbijale antud teabe ja tema krediidivõimelisuse hindamiseks kogutud teabe sisu kohta, ilma, et nende rikkumiste tõendamiskoormist tuleks pöörata ümber tarbija kahjuks?
2.

Milline tähendus on KN-i grupi 27 selgitavates märkustes ja HS-i grupi 27 selgitavates märkustes, samuti HS-i grupi 27 märkuses 2 kasutatud mõistel „mittearomaatsed koostisosad”? Kas selle mõiste tähendus kattub mõiste „mittearomaatsed süsivesinikud” tähendusega või on sellest laiem? Kui see on viimati nimetatud mõiste tähendusest laiem, siis kas see hõlmab kõiki koostisosi, mis massi poolest ei kuulu mõiste „aromaatsed koostisosad” alla, või on tegemist sellise toote koostisosadega nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis ei kuulu massi poolest kumbagi nimetatud kategooriasse — ei „aromaatsete koostisosade” ega „mittearomaatsete koostisosade” kategooriasse?
ET Euroopa Liidu Teataja C 245/5

Peek & Cloppenburg KG 17. juunil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 18. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-507/11: Peek & Cloppenburg versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-326/13 P)

2013/C 245/08

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Peek & Cloppenburg KG (Düsseldorf, Saksamaa) (esindaja: advokaat P. Lange)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Peek & Cloppenburg KG (Hamburg, Saksamaa)

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 18. aprilli 2013. aasta otsus kohtuasjas T-507/11;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 28. veebruari 2011. aasta otsus (asi R 262/2005-1);

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt ja Peek & Cloppenburg KG-lt (Hamburg).

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et rikutud on määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 8 lõike 4 punkti b sellega, et valesti on tõlgendatud väljendit „õigus keelata hilisema kaubamärgi kasutamine”.

Apellant on seisukohal, et vastupidi Üldkohtu seisukohale ei saa lähtuda sellest, et viidatud säte nõuab üksnes seda, et õigus, millel nõue tugineb, peab olema ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega kasutatav. Vaidlusalust väljendit tuleb tõlgendada nii, et sellega piiratakse veelgi enam nende kohalikust tähtsusest ulatuslikemate tähiste hulka, mille peale saab vastulauset esitada. Selle tõlgenduse kohaselt annab vaidlusalune siseriiklik õigus kaubamärgi omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine selle liikmesriigi kogu territooriumil, kust varasem kaubamärk pärineb.

Apellant leiab, et selle poolt räägib ühenduse kaubamärgi vastu algatatava vastulausemenetluse mõte, määruse nr 207/2009 artiklite 110 ja 111 sätted ning identse tähise mõiste määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 punkti b ja direktiivi 2008/95/EÜ (2) artikli 4 lõike 4 punkti b tähenduses.

Apellandi arvates on Saksa seadusandja on siseriiklikusse õigusesse üle võtnud direktiivi 2008/95 artikli 4 lõike 4 punkti b õige tõlgenduse nii, et kaubamärgi omanikule on antud õigus keelata hilisema kaubamärgi kasutamine kogu Saksamaa Liitvabariigi territooriumil. Väljendi „õigus keelata hilisema kaubamärgi kasutamine” tõlgendus on asjaomases kohtuvaidluses otsustava tähtsusega.

Teise võimalusena väidab apellant, et rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 4 sellega, et Üldkohus tõlgendas valesti väljendit „kasutatav ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega”. Seda põhjendab apellant vastulausemenetluse mõttega ja nende siseriiklike tähiste, mille peale saab vastulauset esitada, ringi piiramise eesmärgiga, määruse nr 207/2009 artiklite 110 ja 111 õigusliku raamistikuga ning direktiivi 2008/95 artikli 4 lõike 4 punktiga b.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT L 299, lk 25).
ET Euroopa Liidu Teataja C 245/4

Peek & Cloppenburg KG 17. juunil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 18. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-506/11: Peek & Cloppenburg KG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-325/13 P)

2013/C 245/07

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Peek & Cloppenburg KG (Düsseldorf, Saksamaa) (esindaja: advokaat P. Lange)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Peek & Cloppenburg KG (Hamburg, Saksamaa)

Apellandi nõuded

— histada Üldkohtu 18. aprilli 2013. aasta otsus kohtuasjas T-506/11;

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 28. veebruari 2011. aasta otsus (asi R 53/2005-1);

— mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt ja Peek & Cloppenburg KG-lt (Hamburg).

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et rikutud on määruse (EÜ) nr 207/2009 (1) artikli 8 lõike 4 punkti b sellega, et valesti on tõlgendatud väljendit „õigus keelata hilisema kaubamärgi kasutamine”.

Apellant on seisukohal, et vastupidi Üldkohtu seisukohale ei saa lähtuda sellest, et viidatud säte nõuab üksnes seda, et õigus, millel nõue tugineb, peab olema ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega kasutatav. Vaidlusalust väljendit tuleb tõlgendada nii, et sellega piiratakse veelgi enam nende kohalikust tähtsusest ulatuslikemate tähiste hulka, mille peale saab vastulauset esitada. Selle tõlgenduse kohaselt annab vaidlusalune siseriiklik õigus kaubamärgi omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine selle liikmesriigi kogu territooriumil, kust varasem kaubamärk pärineb.

Apellant leiab, et selle poolt räägib ühenduse kaubamärgi vastu algatatava vastulausemenetluse mõte, määruse nr 207/2009 artiklite 110 ja 111 sätted ning identse tähise mõiste määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 punkti b ja direktiivi 2008/95/EÜ (2) artikli 4 lõike 4 punkti b tähenduses.

Apellandi arvates on Saksa seadusandja on siseriiklikusse õigusesse üle võtnud direktiivi 2008/95 artikli 4 lõike 4 punkti b õige tõlgenduse nii, et kaubamärgi omanikule on antud õigus keelata hilisema kaubamärgi kasutamine kogu Saksamaa Liitvabariigi territooriumil. Väljendi „õigus keelata hilisema kaubamärgi kasutamine” tõlgendus on asjaomases kohtuvaidluses otsustava tähtsusega.

Teise võimalusena väidab apellant, et rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 4 sellega, et Üldkohus tõlgendas valesti väljendit „kasutatav ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega”. Seda põhjendab apellant vastulausemenetluse mõttega ja nende siseriiklike tähiste, mille peale saab vastulauset esitada, ringi piiramise eesmärgiga, määruse nr 207/2009 artiklite 110 ja 111 õigusliku raamistikuga ning direktiivi 2008/95 artikli 4 lõike 4 punktiga b.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT L 299, lk 25).
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et korraldada valikumenetlus teenuste osutajate vahel, kellel on lubatud osutada maapealse käitluse, pagasi- ja perroonikäitluse ning lastimise ja teadete edastamise teenuseid Lissaboni, Porto ja Faro lennujaamades, siis on Portugali Vabariik rikkunud nõukogu 15. oktoobri 1996. aasta direktiivi 96/67/EÜ (1) juurdepääsu kohta maapealse käitluse turule ühenduse lennujaamades artiklit 11;
3.

Kas nõukogu 18. mai 2006. aasta määruse (EÜ) nr 765/2006 artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et eespool mainitud erandi kohaldamise eest vastutaval asutusel on hinnates, kas kohaldada taotletavat erandit, õigus või kohustus arvestada muu hulgas seda, et taotluse esitajad püüavad teostada oma põhiõigusi (käesoleval juhul õigust õiguskaitsevahendile), kuigi ta peab ka tagama, et konkreetsel juhul erandi kohaldamise korral ei eirata ettenähtud sanktsiooni eesmärki ega kuritarvitata seda erandit (näiteks kui õiguskaitsevahendi tagamiseks määratud rahasumma oleks selgelt ebaproportsionaalne võrreldes osutatavate õigusabiteenuste mahuga)?
—

Tühistada kohtuotsus nr 564400, mille Euroopa Liidu Üldkohus langetas 9. aprillil 2013 kohtuasjas T-337/11 ja mis tehti teatavaks samal kuupäeval ning rahuldada Società Italiana Calzature SpA (edaspidi „SIC”) nõuded, mille ta esitas oma hagis esimeses kohtuastmes; tühistada teise apellatsioonikoja 8. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr R 918/2010-2 ja tuvastada ning kinnitada, et VICINI ühenduse kaubamärgi nr 4.337.754 registreerimisest tuleb keelduda uudsuse puudumise tõttu, sest see on äravahetamiseni sarnane varasema sõnamärgiga „ZANOTTI”, mida puudutav ühenduse registreering nr 244.277 kuulub SIC-ile.
3.

Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, rikutakse vahendajale tehtud koguseallahindlusega artikli 12 viiendas taandes sätestatud diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kui see koguseallahindlus ei ole sama suur kui allahindlus, mis tehakse saatjale, kes annab üle samasuguse koguse saadetisi, vaid on nii suur, kui need allahindlused kokku, mis tehakse kõikidele nendele saatjatele, kelle saadetised ta on liitnud, iga saatja saadetiste koguse põhjal?
—

Tühistada kohtuotsus nr 564397, mille Euroopa Liidu Üldkohus langetas 9. aprillil 2013 kohtuasjas T-336/11 ja mis tehti teatavaks samal kuupäeval ning rahuldada Società Italiana Calzature SpA (edaspidi „SIC”) nõuded, mille ta esitas oma hagis esimeses kohtuastmes; tühistada teise apellatsioonikoja 8. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr R 0634/2010-2 ning tuvastada ning kinnitada, kooskõlas vastulausete osakonna 5. märtsi 2010. aasta otsusega vastulause nr B 1 350 711 kohta, et VICINI ühenduse kaubamärgi nr 6513386 registreerimisest tuleb keelduda uudsuse puudumise tõttu, sest see on äravahetamiseni sarnane varasema sõnamärgiga „ZANOTTI”, mida puudutav ühenduse registreering nr 244.277 ning Itaalia registreering nr 452.869 kuuluvad SIC-ile;
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas käesoleval juhul on tegemist liikmesriigi vastutuse tekkimise tingimuseks oleva liidu õiguse piisavalt selge rikkumisega, arvestades eelkõige seda, et: — Euroopa Kohtu praktikas puudub konkreetne seisukohavõtt küsimuses, kas sooga seotud kindlustusmatemaatiliste teguritega arvestamine on direktiivi 79/7/EMÜ kohaldamisalasse kuuluva kohustusliku sotsiaalkindlustuse raames makstavate hüvitiste arvutamisel õiguspärane; — Euroopa Kohus tuvastas [1. mai 2011. aasta] otsuses kohtuasjas C-236/09: Association belge des Consommateurs Test-Achats jt [(EKL 211, lk I-773)], et direktiivi 79/7/EMÜ (2) (meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas) artikli 5 lõige 2 on kehtetu, otsustades siiski, et selle sätte kehtetuks muutumisel kohaldub üleminekuperiood; ja — liidu seadusandja on direktiivides 2004/113/EÜ ja 2006/54/EÜ (3) (meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes) nõustunud teatavatel tingimustel selliste tegurite kasutamisega neis direktiivides ette nähtud hüvitiste arvutamisel, mis on liikmesriigi seadusandjale andnud alust eeldada, et nende teguritega võib arvestada ka kõne all oleva kohustusliku sotsiaalkindlustuse raames?
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/3

Lord Inglewood jt 22. mail 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 13. märtsi 2013. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-229/11 ja T-276/11: Lord Inglewood jt versus parlament

(Kohtuasi C-281/13 P)

(2013/C 226/06)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Lord Inglewood jt (esindajad: advokaadid S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas)

Teine menetlusosaline: Euroopa Parlament

Apellantide nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu (nelja koda) 13. märtsi 2013. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-229/11 ja T-276/11: Inglewood jt vs. komisjon;

— uue otsuse tegemisel: — tuvastada, et Euroopa Parlamendi juhatuse otsus tõsta pensioniiga 60-lt aastalt 63-le ja tühistada pensioni saamise eriviisid, st kas ennetähtaegse pensionina või osaliselt ühekordse väljamaksena, on õigusvastane; — tühistada vaidlustatud otsused; — mõista mõlema kohtuastmega seotud kohtukulud välja parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid esitavad apellatsioonkaebuse Üldkohtu otsuse peale, millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagid, milles paluti tühistada Euroopa Parlamendi otsused, millega keelduti hagejatele maksmast täiendavat vabatahtlikku pensioni ennetähtaegselt, nende 60-aastaseks saamisel või osaliselt ühekordse väljamaksena.

Esiteks, apellandid tuginevad Üldkohtu toimepandud õigusrikkumisele, kuna vaidlustatud otsustega rikutakse nende omandatud õigusi või õigusi, mida veel ei ole täidetud nende ametisse asumise ajal ette nähtud ja aktsepteeritud tingimustel.

Teiseks, Üldkohus on rikkunud õigusnormi, lükates tagasi parlamendiliikmete põhimääruse artikli 27 lõike 2 rikkumist puudutava väite, kuigi selles sättes on täpsustatud, et omandatud õigused ja ooteõigused säilivad. 1. aprilli 2009. aasta otsus rikub nimelt apellantide omandatud õigusi, st õigust taotleda ennetähtaegset pensioni või saada seda 60-aastaseks saamisel ja saada olenevalt olukorrast seda osaliselt ühekordse väljamaksena.

Kolmandaks, Üldkohus rikkus samuti õigusnormi, kui leidis, et parlamendiliikmete põhimäärus ei kuulunud kohaldamisele, kuna see jõustus pärast 1. aprilli 2009. aasta üldakti, kuigi hagi esemeks olevad üksikotsused tehti pärast nimetatud kuupäeva.

Neljandaks, Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist puudutava väite, kuigi apellandid võisid õiguspäraselt oodata, et nad saavad pensioni tingimustel, mis kehtestati ja mida kohaldati olulisel osal nende sissemaksete tegemise ajast või nende volituste lõppemise kuupäeval, enam kui isikud, kellele kohaldati erinorme, st need, kes olid jätkuvalt teenistuses ja olid saanud 60-aastaseks enne 1. aprilli 2009. aasta otsuse jõustumist, s.o 14. juulil 2009.

Viimaseks, Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist puudutava väite pärast selle tuvastamist, et finantskriisi tagajärjed ning ajutiselt moodustatud ja kadumisele määratud fondi ootuspärane mõju mõjutasid ainult 10 % kindlustatud isikutest.
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Grondwettelijk Hof (Belgia) 30. mail 2013 — Isabelle Gielen versus Ministerraad

(Kohtuasi C-299/13)

(2013/C 226/08)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Grondwettelijk Hof

Põhikohtuasja pooled

Taotleja: Isabelle Gielen

Teine menetlusosaline: Ministerraad

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/7/EÜ (1) kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see ei luba maksustada seadusega ettenähtud esitajaväärtpaberite vahetamist nimelisteks väärtpaberiteks või elektroonilisteks väärtpaberiteks, ja — kui vastus sellele küsimusele on jaatav — kas sellist maksustamist saab õigustada eespool nimetatud direktiivi artikli 6 alusel?

(1) ELT L 46, lk 11.
1.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes ja ühenduse õiguse põhimõtteid tarbija suhtes soodsalt toimimise ja lepingulise tasakaalu kohta tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus hüpoteeke reguleerivad Hispaania õigusnormid, mis näevad küll ette, et hüpoteegipidaja võib nõuda lisatagatist, kui hüpoteegiga koormatud kinnisasja väärtus väheneb 20 % võrra, ent ei sätesta hüpoteegi realiseerimise menetluse raames tarbijale/laenusuhte ja täitemenetluse võlgnikule võimalust nõuda eelneva vastupidise hindamise alusel, et hindamisel kindlaks määratud väärtus vaadataks uuesti läbi, vähemasti LEC artikli 671 mõttes, kui see väärtus on hüpoteegi seadmise ja hüpoteegi realiseerimise vahelises ajavahemikus kasvanud samaväärses või suuremas proportsioonis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Alba Iulia (Rumeenia) 7. juunil 2013 — Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală versus Cătălin Ienciu

(Kohtuasi C-313/13)

(2013/C 226/12)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Alba Iulia

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

Vastustaja: Cătălin Ienciu

Eelotsuse küsimus

Kas juhul, kui müüja staatus on muudetud käibemaksukohustuslaseks ja poolte vahel on kokku lepitud kinnisasja võõrandamise tasus (hinnas) ilma käibemaksu mainimata, tuleb nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikleid 73 ja 78 tõlgendada nii, et maksustatavaks väärtuseks on:

a) poolte vahel kokku lepitud kauba võõrandamise tasu (hind), millest on maha arvatud käibemaks, või

b) poolte vahel kokku lepitud kauba võõrandamise tasu (hind)?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
1.

Kas Euroopa Liidu õigusest tulenevat võrdväärsuse põhimõtet tuleb Euroopa Liidu õiguse kohaldamisel siseriiklikule menetluskorrale, milles asja sisuliselt lahendavad üldkohtud peavad küll kontrollima ka seaduste põhiseadusevastasust, kuid ei või seadusi ise üldiselt kehtetuks tunnistada, kuna seaduste kehtetuks tunnistamise pädevus on teataval kindlal viisil moodustatud konstitutsioonikohtul, mõista nii, et kui üldkohus tuvastab teatava seaduse vastuolu Euroopa Liidu põhiõiguste harta („põhiõiguste harta”) artikliga 47, siis peab ta menetluse ajal taotlema selle kehtetuks tunnistamist ka konstitutsioonikohtult ega saa piirduda vaid sellega, et jätab seaduse konkreetses kohtuasjas kohaldamata?
1.

Kas tsiviil- või kaubandusasjaks määruse (1) tähenduses tuleb pidada kohtuvaidlust, mille raames nõutakse kahju hüvitamist ning seda, et tuvastataks, et on õigusvastane kostjate käitumine, mis seisneb keelatud kokkuleppes ja turgu valitseva seisundi kuritarvitamises ning mille aluseks on teise liikmesriigi üldkohaldatavate õigusaktide kohaldamine, arvestades sellega, et keelatud kokkulepped on algusest peale tühised ning et õigusnormi kehtestamine on vastupidi riigi toiming avaliku õiguse reguleerimisalas (acta iure imperii), mille suhtes kohaldatakse rahvusvahelise avaliku õiguse norme, mis käsitlevad ühe riigi õigusmõistmise sõltumatust teise riigi kohtutest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo (Hispaania) 21. mail 2013 — Elcogás, S.A. versus Administración del Estado ja Iberdrola, S.A.

(Kohtuasi C-275/13)

(2013/C 226/04)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Supremo

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Elcogás, S.A.

Vastustajad: Administración del Estado ja Iberdrola, S.A.

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 ning samuti Euroopa Liidu Kohtu seda sätet käsitleva praktika (eeskätt otsused kohtuasjades C-379/98 (1) ja C-206/06 (2)) tõlgendus võimaldab asuda seisukohale, et „liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest […] antav[a] abi[ga]” on tegemist summade puhul, mida äriühingule Elcogás kui elektrienergia tootmise konkreetse käitise omanikule makstakse igal aastal nii, nagu on ette nähtud ministrite nõukogu poolt selle äriühingu kasuks heakskiidetud erakorralistes saneerimiskavades, kui nimetatud summad on hõlmatud „elektrisüsteemi püsikulude” üldise osaga, mida tasuvad kõik kasutajad ning mis kantakse elektrisektori ettevõtjatele üle hilisema arveldamise käigus, mille teostamine vastavalt ette kindlaksmääratud seaduslikele kriteeriumidele ja ilma mis tahes kaalutlusruumita on Comisión Nacional de Energía ülesanne?

(1) EKL 2001, lk I-2099.

(2) EKL 2008, lk I-5497.
1.

Kas tööturul üldiselt esinev või konkreetselt avaliku sektori tööandja poolne diskrimineerimine rasvumuse tõttu on vastuolus liidu õigusega, nagu see on sätestatud näiteks Euroopa Liidu lepingu artiklis 6, mis käsitleb põhiõigusi?
Selleks, et struktuurifondi abi maksetaotluse saaks tunnistada vastuvõetamatuks põhjusel, et on algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus, peab rikkumise ja meetme vahel olema spetsiifiline, mitte üldine seos, ja komisjonil tuleb tõendada, et eksisteerib konkreetne oht, et meedet rahastades rahastatakse lõpuks rikkumist. Erinevalt Üldkohtu sedastusest ei piisa sellest, et esineb „piisavalt otsene seos”, mida ei ole muul viisil täpsustatud.