Liidetud kohtuasjad C-396/05, C-419/05 ja C-450/05

Doris Habelt jt

versus

Deutsche Rentenversicherung Bund

(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Sozialgericht Berlin ja Landessozialgericht Berlin-Brandeburg)

„Sotsiaalkindlustus — Määrus (EMÜ) nr 1408/71 — III ja VI lisa — Isikute vaba liikumine — EÜ artiklid 18, 39 ja 42 — Vanadushüvitis — Väljaspool Saksamaa Liitvabariigi territooriumi täitunud sissemakseperioodid — Mitte-eksporditavus”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 28. juunil 2007 I ‐ 11900

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 18. detsember 2007 I ‐ 11948

Kohtuotsuse kokkuvõte

Hüvitist saab pidada sotsiaalkindlustushüvitiseks, kui seda antakse hüvitisesaajatele seaduses määratletud olukorra alusel, isiku vajadusi konkreetselt hindamata, ning kui see on seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 otseselt loetletud riskiga. Saksamaa pensionide puhul, mis esialgu arvestati sissemakseperioodide alusel, mis asjaomastel isikutel on täitunud territooriumi osadel, kus asjassepuutuvatel ajavahemikel kehtisid Saksa Riigi sotsiaalkindlustusseadused, kuid mis asuvad väljaspool Saksamaa Liitvabariigi territooriumi, ei võeta eespool osutatud sissemakseperioode selliste perioodidena arvesse mitte sõjast tingituna, vaid seetõttu, et sissemakseid tehti Saksa vanaduskindlustusseaduste alusel. Sarnaselt pensionidele, mis vastavad praeguse Saksamaa Liitvabariigi territooriumil täitunud perioodidele, rahastatakse ka eespool osutatud hüvitisi praegu töötavate kindlustatud isikute sissemaksetest. Pealegi ei ole selliste hüvitiste väljaspool Saksamaa Liitvabariigi territooriumi elavatele isikutele maksmine kaalutlusõiguslik otsus kasvõi seetõttu, et riiklik pensionikindlustusskeem näeb ette, et selliste sissemakseperioodide eest saadavat pensioni, mis on täitunud territooriumi osadel, kus kehtisid Saksa Riigi sotsiaalkindlustusseadused, makstakse välisriigis üldreeglina juhul, kui pensioni saamiseks õigustatud isik on sündinud enne 19. maid 1950 ja tema alaline elukoht enne 19. maid 1990 oli välisriigis. Järelikult tuleb sellised hüvitised nende tunnuseid silmas pidades lugeda määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punktide c ja d mõttes vanadus- ja toitjakaotushüvitisteks. (vt punktid 63, 66 ja 67, 69)

Määruse nr 1408/71 VI lisa C osa „Saksamaa” punkti 1 sätted on kooskõlas isikute vaba liikumisega ja eelkõige EÜ artikliga 42, kuivõrd nende sätete kohaselt on võimalik võtta vanadushüvitiste maksmisel arvesse sissemakseperioode, mis on täitunud aastatel 1937 kuni 1945 territooriumi osadel, kus kehtisid Saksa Riigi sotsiaalkindlustusseadused, kuid mis asuvad väljaspool Saksamaa Liitvabariigi territooriumi, vaid tingimusel, et hüvitisesaaja elab nimetatud liikmesriigis. Määruse nr 1408/71 sätted – mille eesmärk on tagada sotsiaalkindlustushüvitiste maksmine pädeva riigi poolt isegi juhul, kui kindlustatud isik, kes on töötanud üksnes oma päritoluriigis, elab või on asunud elama teise liikmesriiki – aitavad kahtlemata tagada mitte ainult töötajate vaba liikumist EÜ artikli 39 alusel, aga ka liidu kodanike vaba liikumist Euroopa Ühenduse piires EÜ artikli 18 alusel. Seega muudab Saksa ametiasutuste keeldumine võtta vanadushüvitiste arvutamisel arvesse sissemakseid, mida asjaomased isikud on teinud asjassepuutuvate perioodide jooksul, nende jaoks liidu piires vaba liikumise õiguse kasutamise ilmselgelt raskemaks või isegi takistab seda ning piirab seega kõnesolevat vabadust. Määruse nr 1408/71 IIa lisas nimetatud mitteosamakseliste erihüvitiste osas on ühenduse seadusandjal lubatud võtta EÜ artikli 42 rakendamisel vastu sätted, mis näevad ette erandi põhimõttest, et sotsiaalkindlustushüvitised on eksporditavad. Sotsiaalse keskkonnaga tihedalt seotud hüvitiste maksmisel võidakse iseäranis nõuda, et isikul on elukoht riigis, kus asub vastav pädev asutus. Nii ei ole see ilmselgelt sotsiaalkindlustushüvitiste puhul, mis kuuluvad kõnealuse määruse artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse ja mis ei ole seotud neid kehtestanud liikmesriigi sotsiaalse keskkonnaga, millisel juhul oleks nende maksmiseks võinud kohaldada elukoha tingimust. Kui neil asjaoludel lubada pädeval liikmesriigil tugineda elukoha tingimuse kohaldamiseks põhjustele, mis on seotud selle riigi ühiskondlikku ellu integreerimisega, siis läheks see otseselt vastuollu liidu põhieesmärgiga soodustada isikute liikumist liidu piires ja nende integreerumist teiste liikmesriikide ühiskonda. Kuigi sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalu tõsise kahjustamise oht võib seesuguseid piiranguid õigustada, ei ole Saksamaa valitsus tõendanud, kuidas saab väljapoole Saksamaad elama asumine suurendada Saksa sotsiaalkindlustusskeemi finantskoormust. (vt punktid 78 ja 79, 81–83, 85, resolutiivosa punkt 1)

Hüvitist saab pidada sotsiaalkindlustushüvitiseks, kui seda antakse hüvitisesaajatele seaduses määratletud olukorra alusel, isiku vajadusi konkreetselt hindamata, ning kui see on seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 otseselt loetletud riskiga. Välisriigi pensione reguleeriva Saksa seaduse alusel täitunud sissemakseperioodide alusel arvestatud hüvitiste puhul on nimetatud seaduse eesmärk nende kindlustatud isikute integreerimine, kelle puhul on kõnealuses seaduses sätestatud sissemakseperioodid täitunud Saksa riiklikus pensionikindlustusskeemis. Peale selle, isegi kui oleks juhtumeid, kus eelnimetatud seaduse alusel makstavate hüvitiste eesmärk võib olla natsionaalsotsialistliku režiimi ja Teise maailmasõjaga seotud sündmustest johtuvate raskete olukordade leevendamine, ei ole see nii sellise olukorra puhul, mis on vaatluse all põhikohtuasjas. Lisaks tuleb võtta arvesse, et kõnesolevate hüvitiste maksmine hüvitisesaajatele, kes ei ela Saksamaa Liitvabariigi territooriumil, ei ole kaalutlusõiguslik otsus kasvõi seetõttu, et riiklik pensionikindlustusskeem näeb ette, et välisriigi pensione reguleeriva Saksa seaduse kohaste sissemakseperioodide eest saadavat pensioni makstakse välisriigis üldreeglina juhul, kui pensioni saamiseks õigustatud isik on sündinud enne 19. maid 1950 ja tema alaline elukoht enne 19. maid 1990 oli välisriigis. Järelikult tuleb kõnealused hüvitised nende tunnuseid silmas pidades lugeda määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punktide c ja d mõttes vanadus- ja toitjakaotushüvitisteks. (vt punktid 107, 110–112, 114)

Juhul kui asjaomane isik jääb määruse nr 1408/71 III lisa A ja B osa punkti 35 alapunkti e ning Saksamaa Liitvabariigi ja Austria Vabariigi vahel 4. oktoobril 1995 sõlmitud sotsiaalkindlustuskonventsiooni alusel ilma õigusest vanadushüvitistele, mis tulenevad nimetatud riikide vahel sõlmitud sotsiaalkindlustuskonventsioonist, kuigi see isik on asunud elama Austriasse enne määruse nr 1408/71 jõustumist selles liikmesriigis, rikutakse sellega EÜ artikleid 39 ja 42. Järelikult ei ole määruse nr 1408/71 eespool osutatud sätted ning Saksamaa ja Austria vahelise konventsiooni sätted EÜ artiklitega 39 ja 42 kooskõlas, kuivõrd nende sätete kohaselt on võimalik olukorras, kus hüvitisesaaja elab Austrias, võtta vanadushüvitiste maksmisel arvesse sissemakseperioode, mis on välisriigi pensionide seaduse alusel täitunud aastatel 1953 kuni 1970 Rumeenias, vaid tingimusel, et hüvitisesaaja elab Saksamaa Liitvabariigi territooriumil. Ühenduse õigusnorme võib kohaldada töötamisele väljaspool ühendust, kui töösuhtel on selle territooriumiga piisavalt tihe seos. Nimetatud põhimõtet tuleb mõista nii, et see kehtib ka juhtudel, kus töösuhtel on piisavalt tihe seos liikmesriigi õigusega ja seeläbi ka ühenduse õiguse asjaomaste eeskirjadega. (vt punktid 122, 124 ja 125, resolutiivosa punkt 2)