KOHTUJURISTI ETTEPANEK

GIOVANNI PITRUZZELLA

esitatud 1. juulil 2021 ( 1 )

Kohtuasi C-51/20

Euroopa Komisjon

versus

Kreeka Vabariik

Kohustuste rikkumine – ELTL artiklil 260 põhinev hagi – Rahatrahvid – Arvutusmeetod – Tegur „n“ – Liikmesriigi institutsioonilise kaalu arvesse võtmine

I. Sissejuhatus

1. ELTL artikli 260 lõikes 2 on sätestatud, et kui Euroopa Komisjon leiab, et liikmesriik ei ole võtnud meetmeid selle artikli lõike 1 alusel tehtud liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastava kohtuotsuse täitmiseks, võib ta esitada Euroopa Kohtule taotluse, milles palutakse määrata sellele liikmesriigile rahaline karistus, mis seisneb karistusmakse või põhisumma määramises, kusjuures esimese eesmärk on karistada rikkumise jätkamise eest pärast rikkumise tuvastamist kohtuotsusega ja teise eesmärk on saavutada see, et liikmesriik ei korda rikkumist ( 2 ). Oma hagiavalduses, millega ta annab liikmesriigi Euroopa Kohtusse ELTL artikli 260 lõike 2 alusel, täpsustab komisjon nende karistuste suurust, mida ta peab asjaoludele vastavaks. Selle summa kindlaksmääramiseks kasutab ta arvutusmeetodit, mis viimati esitati 12. detsembri 2005. aasta teatises ( 3 ) (edaspidi „2005. aasta teatis“). See arvutusmeetod võtab koos teiste teguritega, nagu rikkumise raskus ja kestus, arvesse süüdistatava liikmesriigi maksevõimet, mida väljendatakse nn teguriga „n“. Nagu hiljem näeme, põhines teguri „n“ arvutus esialgu kahel koostisosal: ühelt poolt asjaomase liikmesriigi sisemajanduse koguprodukt (SKP) ja teiselt poolt häälte arv, mis liikmesriigil oli nõukogus kvalifitseeritud häälteenamusega hääletamisel. Pärast seda, kui 1. aprillil 2017 jõustus nõukogus ELL artikli 16 lõikes 4 ette nähtud uus kvalifitseeritud häälteenamuse arvutamise süsteem, asus Euroopa Kohus 14. novembri 2018. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Kreeka ( 4 ) (edaspidi „14. novembri 2018. aasta kohtuotsus“) seisukohale, et kahekordse häälteenamuse reegel, millel see süsteem põhineb, ei ole rikkumismenetluste raames liikmesriikidele määratavate sanktsioonide arvutamise mehhanismi suhtes vahetult kohaldatav ega saa seega asendada eelmist kaalutud häälte süsteemi, millel põhines kuni selle hetkeni teguri „n“ arvutus. Komisjon võttis seega 2019. aastal vastu uue teatise ( 5 ) (edaspidi „2019. aasta teatis“), millega ta muutis teguri „n“ osa, mis ei ole SKPga seotud, asendades sisuliselt kriteeriumi, mis koosneb häälte arvust nõukogus, erineva kriteeriumiga, milleks on iga liikmesriigi Euroopa Parlamendi esindajatele määratud kohtade arv.

2. Nende sanktsioonide summad, mille komisjon palub Euroopa Kohtul Kreeka Vabariigile määrata ELTL artikli 260 lõike 2 alusel esitatud käesoleva hagi raames, määrati kindlaks seda uut teguri „n“ arvutamise meetodit kohaldades.

3. Selles hagis palub komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et Kreeka Vabariik on rikkunud ELTL artikli 260 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei ole võtnud kõiki meetmeid 9. novembri 2017. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Kreeka ( 6 ) (edaspidi „liikmesriigi kohustuste rikkumise kohtuotsus“) täitmiseks. Komisjon palub samuti Euroopa Kohtul mõista Kreeka Vabariigilt välja esiteks karistusmakse 26697,89 eurot päevas alates kohtuotsuse kuulutamise päevast kuni liikmesriigi kohustuste rikkumise kohtuotsuse täieliku täitmiseni, ja teiseks põhisumma, mille suurus saadakse 3709,23 euro suuruse päevamäära korrutamisel päevade arvuga, mis jääb selle kohtuotsuse kuulutamise ja rikkumise lõpetamise kuupäeva vahele, või lõpetamise puudumisel selle kuupäeva ja päeva vahele, mil kuulutatakse kohtuotsus käesolevas kohtuasjas. Lõpuks palub komisjon Euroopa Kohtul mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

4. Euroopa Komisjon märgib oma hagiavalduses, et vastavalt 2005. aasta teatises ette nähtud arvutusmeetodile arvutatakse karistusmakse, mille ta palub Euroopa Kohtul määrata Kreeka Vabariigile iga hilinetud päeva eest liikmesriigi kohustuste rikkumise kohtuotsuse täitmisel, korrutades ühtse baassumma, milleks on 3116 eurot, ( 7 ) raskuskoefitsiendiga 7 – mis määratakse kindlaks liidu õigusnormide rikkumise raskuse ja selle mõju alusel avalikele ja erahuvidele – ning kestuskoefitsiendiga 2,4, mis vastab 24 kuule, mis jäävad 9. novembri 2017. aasta, liikmesriigi kohustuste rikkumise kohtuotsuse tegemise kuupäeva, ja 27. novembri 2019. aasta, mil komisjon esitas Euroopa Kohtule hagi, vahele. Nii saadud summa korrutati teguriga „n“, mis arvutati vastavalt 2019. aasta teatises esitatud meetodile ja määrati Kreeka Vabariigi puhul 0,51-le ( 8 ).

5. Põhisumma kohta märgib komisjon, et vastavalt 2005. aasta teatises ette nähtud arvutusmeetodile määrati selle suurus kindlaks päevasumma alusel, mis on ühtne kindel põhisumma 1039 eurot, ( 9 ) korrutatuna raskuskoefitsiendiga 7 ja teguriga „n“ 0,51. Komisjoni ettepanekute kohaselt ei tohi Kreeka Vabariigile määratava põhisumma kogusumma olla väiksem kui miinimumsumma, mis selle liikmesriigi puhul on 135820824,35 eurot ( 10 ).

6. Hagiavalduses rõhutab komisjon vajadust määrata ELTL artikli 260 lõike 2 alusel kindlaks rahalised sanktsioonid, võttes arvesse nii rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõimet ja seega tema SKPd kui ka tema institutsioonilist kaalu liidus. Komisjon on seisukohal, et kriteerium, mille Euroopa Kohus 14. novembri 2018. aasta kohtuotsuses kehtetuks tunnistas ja mis põhineb iga liikmesriigi häälte arvul nõukogus, tuleb asendada uue kriteeriumiga, mis toimib parandusena ainult SKP-l põhineva arvutusmeetodi kohaldamisel, eesmärgiga säilitada rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõime ja institutsioonilise kaalu tasakaal ja vältida, et liikmesriikidele määratud koefitsientide ülemäärane erinevus tekitaks põhjendamatut erinevat kohtlemist.

7. Kostja vastuses palub Kreeka Vabariik Euroopa Kohtul jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt. Mis puudutab komisjoni pakutud rahalisi karistusi, siis leiab Kreeka Vabariik, et need ei ole ei põhjendatud ega proportsionaalsed. Siiski juhul, kui Euroopa Kohus peab vajalikuks rikkumise eest karistada, on ta komisjoniga nõus, et tegur „n“ ja sanktsioonide ulatus üldiselt peavad väljendama lisaks asjaomase liikmesriigi majanduslikule suutlikkusele ka tema institutsioonilist kaalu. Kreeka Vabariik on seisukohal, et kriteerium, millest komisjon lähtus 2019. aasta teatises, mis põhineb parlamendi kohtade arvul, võimaldab viimati nimetatud asjaolu nõuetekohaselt arvesse võtta.

8. Euroopa Kohus palus komisjonil ja Kreeka Vabariigil menetlust korraldavate meetmete raames vastata kirjalikult mitmele küsimusele, mis puudutasid muu hulgas 2019. aasta teatises esitatud teguri „n“ määramise korda.

9. Käesolev ettepanek puudutab üksnes küsimust, kas hoiatavate ja proportsionaalsete karistuste kehtestamisel on asjasse puutuv element, mis seisneb süüdistatava liikmesriigi institutsioonilises kaalus liidus, mida väljendab muu hulgas sellele liikmesriigile antud Euroopa Parlamendi kohtade arv.

II. Õiguslik analüüs

A. Tegur „n“ enne 14. novembri 2018. aasta kohtuotsust

1. 2005. aasta teatis

10. Tegur „n“ ilmus esimest korda komisjoni 28. veebruari 1997. aasta teatises trahvi arvutusmeetodi kohta ( 11 ) (edaspidi „1997. aasta teatis“). 2005. aasta teatis laiendas selle kohaldamist ka põhisumma arvutamisele ( 12 ). Tegur „n“, mis on määratletud kui „riigiti erinev tegur“, ( 13 ) oli 2005. aasta teatises, nagu varem 1997. aasta teatises, reguleeritud eraldi osas pealkirjaga „Liikmesriigi maksevõime arvesse võtmine“ ( 14 ). Selle eesmärk on seotud vajadusega tagada karistuse hoiatav mõju. Komisjoni seisukohast võimaldab see karistusmakse ja põhisumma kindlaks määrata piisavalt kõrgel tasemel, et avaldada liikmesriigile sellist survet, mis õhutab teda ühelt poolt rikkumise lõpetama ( 15 ) ja teiselt poolt hoiduma seda kordamast ( 16 ).

11. 2005. aasta teatises, nagu juba ka 1997. aasta teatises, kirjeldati tegurit „n“ kui „geomeetrilist vahendit, mis põhineb ühelt poolt asjaomase liikmesriigi [SKP‑l] ja teiselt poolt vastaval häälte kaalumisel nõukogus“. Selle arvutamiseks võetakse ruutjuur kahe teguri korrutisest, millest esimene on asjaomase liikmesriigi SKP ja Luksemburgi SKP vaheline suhe ning teine on suhe iga liikmesriigi häälte arvu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklis 148 ette nähtud kaalule ja Luksemburgi häälte arvu vahel nõukogus ( 17 ). Selle valemi kasutamine võimaldas komisjoni sõnul saavutada põhjendatud lahknevuse igale liikmesriigile määratud koefitsiendi vahel, mis jäi vahemikku 0,36–25,40 ( 18 ).

12. Komisjon jättis endale õiguse kohandada tegurit „n“, kui esinevad olulised lahknevused tegelikust olukorrast või kui muudetakse häälte kaalumise korda nõukogus, ning kohandada seda tegurit perioodiliselt, võttes eelkõige arvesse uute liikmesriikide SKP võimalikku proportsionaalselt suuremat kasvu ( 19 ). Eeskirjad, mille alusel andmeid ajakohastatakse vastavalt SKP arengule ja inflatsioonile igas liikmesriigis, on esitatud 2010. aasta teatises ( 20 ). Viimati nimetatud teatise kohaselt ajakohastati seda alates 2011. aastast igal aastal ( 21 ).

2. Kohtupraktika

13. Kõigepealt nõustus Euroopa Kohus komisjoni algatusega kehtestada suunised, et määrata kindlaks liikmesriigi kohustuste rikkumise korral määratavate rahaliste karistuste arvutamise kord, rõhutades, et need „soovituslikud eeskirjad“ aitavad tagada, et komisjoni tegevus lähtub läbipaistvuse, ootuspärasuse ja õiguskindluse kriteeriumidest ( 22 ). Euroopa Kohus kiitis sisulistes küsimustes heaks ka põhimõtted, millest need suunised lähtuvad, tehes kooskõlas komisjoni järgnevates teatistes esitatuga kindlaks rikkumise kestuse, rikkumise raskusastme ja asjaomase liikmesriigi maksevõime – põhikriteeriumid, mida tuleb arvesse võtta, et tagada määratavate rahaliste karistuste puhul sunnijõud, asjaolude piisavus ja toimepandud rikkumise proportsionaalsus liidu õiguse ühetaoliseks ja tõhusaks kohaldamiseks ( 23 ).

14. Mis puudutab eelkõige tegurit „n“, siis Euroopa Kohus nõustus selle esimeses sõnastuses 1997. aasta teatises nii selle eesmärgi kui ka kindlaksmääramise kriteeriumidega, täpsustades, et „komisjoni ettepanek, mis seisneb nii asjaomase liikmesriigi [SKP] kui ka tema nõukogus oleva häälte arvu arvesse võtmises, on asjakohane, kuna see võimaldab arvesse võtta selle liikmesriigi maksevõimet, säilitades samas erinevate liikmesriikide vahelise mõistliku erinevuse“ ( 24 ). Teatud juhtudel, mis on pigem harvad ja 2009. aastast varasemad, on rikkumise toime pannud liikmesriigile määratava trahvi summa uuesti arvutamisel, lähtudes rikkumise kestuse ja raskusastme kohta tehtud järeldustest, Euroopa Kohus ise kohaldanud kordajat, mis vastab sellele liikmesriigile komisjoni määratud tegurile „n“ ( 25 ), kohandades seda vajaduse korral selleks, et võtta arvesse ajakohasemaid andmeid, eelkõige andmeid selle liikmesriigi SKP arengu kohta ( 26 ). Üldisemalt on Euroopa Kohus seoses kohustusi rikkunud liikmesriikide kriitikaga komisjoni finantssuutlikkuse hindamise kohta või ka sellisest kriitikast sõltumata pidevalt kinnitanud vajadust võtta arvesse asjaomase liikmesriigi inflatsiooni ja SKP arengut „kuupäeval, mil Euroopa Kohus hindab faktilisi asjaolusid“ ( 27 ). Euroopa Kohus võttis majanduskriisi kontekstis arvesse ka väiksemat maksevõimet, millele asjaomane liikmesriik viitab ( 28 ).

B. 14. novembri 2018. aasta kohtuotsus

15. Nagu märgitud, analüüsis Euroopa Kohus 14. novembri 2018. aasta kohtuotsuses nõukogus hääletamissüsteemi muutmise mõju teguri „n“ kindlaksmääramisele vastavalt 2005. aasta teatises sätestatud eeskirjadele. Kreeka Vabariik, kelle poole komisjon selle kohtuotsuse aluseks olevas kohtuasjas Euroopa Kohtu poole pöördus, väitis eelkõige, et tulenevalt sellest muudatusest, mis – nagu juba öeldud – kehtestas kvalifitseeritud häälteenamuse arvutamiseks kahekordse häälteenamuse süsteemi endise kaalutud häälte süsteemi asemel, ( 29 ) langes liikmesriikide puhul, mille rahvaarv ja SKP on sarnased tema omadega, nende mõjuvõim nõukogus tõsiselt. Komisjon väitis omalt poolt, et häälte kaalumine nõukogus, nagu see oli ette nähtud enne reformi, on endiselt mõistlik võrdluskriteerium, kuigi nüüd on see „ajalooline“, eriti kuna see võimaldab säilitada lubatava eristamise liikmesriikide vahel.

16. Vastavalt kohtujurist Wathelet’ ettepanekule ( 30 ) leidis Euroopa Kohus, et uus kahekordse häälteenamuse süsteem ei sisaldanud piisavaid kriteeriume, et määrata sobivalt kindlaks liikmesriikide maksevõime, ning et selleks tuleb tugineda SKP-le kui „ülimuslikule tegurile“ ( 31 ). Euroopa Kohus märkis muide, et tema 1. aprillist 2017 hilisemas kohtupraktikas võeti arvesse ainult asjaomase liikmesriigi SKPd, rõhutades seega veelgi oma kavatsust võtta seda parameetrit arvesse alates kvalifitseeritud häälteenamuse süsteemi reformist nõukogus ( 32 ).

C. Tegur „n“ pärast 14. novembri 2018. aasta kohtuotsust

1. 2019. aasta teatis

17. Vastavalt kohtujurist Wathelet’ ettepanekule kohtuasjas, milles tehti 14. novembri 2018. aasta kohtuotsus, ( 33 ) ja selle otsuse järgimiseks võttis komisjon vastu 2019. aasta teatise. Selles teatises selgitab komisjon, et üksnes asjaomase liikmesriigi maksevõime ja „institutsioonilise kaalu“ koosmõju, nimelt selle „sisemine väärtus Euroopa Liidu institutsioonilises ülesehituses“, ( 34 ) võimaldab tagada tasakaalu komisjoni poolt ELTL artikli 260 lõigetes 2 ja 3 osutatud rikkumismenetlustes ette nähtud karistuste hoiatava mõju ja proportsionaalsuse vahel. Komisjoni sõnul kaoks see tasakaal juhul, kui SKPd kasutatakse ainsa arvutustegurina, kuna tegemist on parameetriga, mis kajastab üksnes liikmesriikide majanduslikku mõõdet. Üksnes SKP-le tuginemine tähendab eelkõige seda, et kõige suurema ja kõige madalama teguri „n“ erinevus tõuseb 55-lt 312-le ja et rohkem kui kolmandiku jaoks liikmesriikidest oleks väljapakutud sanktsioonide summad oluliselt suurenenud ( 35 ). Komisjoni peamine eesmärk 2019. aasta teatises on seega säilitada väljapakutud karistuste summad võimalikult lähedastes väärtustes nendele, mis saadi eelmise arvutusmeetodi alusel.

18. Nende kaalutluste põhjal esitab komisjon uue teguri „n“ arvutamise meetodi, mis võtab arvesse kahte elementi: SKP ja igale liikmesriigile parlamendis ette nähtud esindajate kohtade arv ( 36 ). See uus arvutusmeetod toob kaasa Luksemburgi tegurist „n“ loobumise võrdlusväärtusena ( 37 ) ja selle asendamise kahe kasutatud parameetri keskmisega (SKP ja Euroopa Parlamendi esindajate arv). Tegur „n“ vastab seega geomeetrilisele keskmisele, mis arvutatakse, võttes ruutjuure kahe teguri korrutisest, millest esimene on asjaomase liikmesriigi SKP ja liidu keskmise SKP vaheline suhe ( 38 ) ning teine seos selle liikmesriigi kohtade arvuga parlamendis ja kõikide liikmesriikide kohtade arvu vahel ( 39 ).

19. Komisjon selgitab siiski, et uusi parameetreid kasutades ilma ühegi kohanduseta saadakse võrdlusaluseks tegur „n“, mis on tunduvalt madalam kui seni kasutatud tegur. Selleks et tagada, et Euroopa Kohtule välja pakutud summad jäävad proportsionaalseks ja piisavalt hoiatavaks, peab ta seega vajalikuks kohaldada vastavalt igapäevaste karistusmaksete ja põhisummade arvutamiseks kasutatavatele standardsummadele kohandamiskoefitsienti 4,5 ( 40 ).

20. Komisjon kohaldas eespool nimetatud arvutusmeetodit alates 2019. aasta teatise avaldamise kuupäevast ( 41 ).

2. Kohtupraktika

21. Pärast 14. novembri 2018. aasta kohtuotsust tegi Euroopa Kohus üheksa kohtuotsust, milles määrati ELTL artikli 260 lõigete 2 või 3 alusel rahaline karistus. Esimeses nendest kohtuotsustest nimetab Euroopa Kohus üksnes asjaomase liikmesriigi maksevõimet kriteeriumide hulgas, mida tuleb arvesse võtta, et tagada karistusmakse sunnijõud, ilma et oleks märgitud, mil viisil seda maksevõimet hinnati ( 42 ). Teistes kohtuotsustes – nagu ka mitmes varasemas kohtuotsuses – mainib ta vajadust võtta maksevõime hindamiseks arvesse selle liikmesriigi SKP hiljutist arengut, mis leidis aset ajal, mil Euroopa Kohus hindab faktilisi asjaolusid ( 43 ).

22. Tuleb märkida, et üksnes kohtuasjades, milles tehti kaks viimast kohtuotsust, mille Euroopa Kohus tegi pärast 2019. aasta teatise avaldamise kuupäeva esitatud hagide raames, ( 44 ) arvutati komisjoni välja pakutud karistuste tegur „n“ selles teatises esitatud meetodi alusel. Kohtuasjas, milles tehti 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond), ( 45 ) mis puudutab ELTL artikli 260 lõike 3 alusel esitatud hagi, tõstatas Hispaania Kuningriik sõnaselgelt küsimuse, kas 2019. aasta teatises kasutatud arvutusmeetod on kehtiv, väites et koefitsient, mis talle selles teatises määrati, paigutati maksevõime osas liikmesriikide vahel neljandale kohale, samas kui juhul, kui võimsus arvutatakse ainult SKP alusel, on see 14. kohal ( 46 ). Nagu ma märkisin, ei käsitlenud Euroopa Kohus seda küsimust siiski sõnaselgelt.

D. Euroopa Kohtu kaalutlusruum liikmesriigi kohustuste rikkumise korral määratavate rahaliste karistuste kindlaksmääramisel

23. Siinkohal tuleb meenutada, et Euroopa Kohtul on ulatuslik kaalutlusõigus otsustada, kas rikkumise toime pannud liikmesriigile määrata rahalised karistused või mitte, ning määrata kindlaks nii selliste sanktsioonide summa kui ka vorm. ELTL artikkel 260 ei näe ette ühtegi sõnaselget piirangut selle kaalutlusõiguse teostamisele – erandina kohustusest mitte ületada summat, mille komisjon on selle artikli lõike 3 alusel rikkumismenetluste raames välja pakkunud ( 47 ) –, piirdudes määratavate karistuste liigi määratlemisega.

24. Alates oma esimestest otsustest, mis käsitlevad EÜ asutamislepingu artikli 171 lõike 2 kolmanda lõigu tõlgendamist (hiljem EÜ artikli 228 lõige 2 ja seejärel ELTL artikli 260 lõige 2), rõhutas Euroopa Kohus ühest küljest, et komisjoni ettepanekud, mis kujutavad endast üksnes „tarvilikku lähtepunkti“, ( 48 ) ei ole siduvad, väites et tal on õigus otsustada, kas määrata sanktsioone, kui puudub sõnaselge ettepanek komisjoni poolt, ( 49 ) või neid mitte määrata sellise ettepaneku olemasolul, ( 50 ) või muuta, vähendades, ent samuti suurendades ( 51 ) selles ettepanekus välja pakutud summat või kohandades sissenõudmisviisi iga juhtumi asjaoludega, eelkõige seoses karistusmakse perioodilisusega, taotletava summa pideva või kahaneva olemusega ( 52 ) ja kuupäevaga, mil see tuleb tasuda ( 53 ).

25. Teisest küljest täpsustas Euroopa Kohus, et ta ei ole seotud komisjoni teatistes sisalduvate suunistega, ( 54 ) rõhutades – nagu nägime – selle olulisust sellise institutsiooni tegevuse läbipaistvuse, ootuspärasuse ja õiguskindluse seisukohast. Mis puudutab liikmesriigile määratava karistusmakse arvutusmeetodit, siis on Euroopa Kohus korduvalt kinnitanud, et tema ülesanne on määrata karistusmakse kaalutlusõigust teostades kindlaks „selliselt, et see oleks ühelt poolt asjaoludele kohane ning teiselt poolt tuvastatud rikkumise suhtes ja asjaomase liikmesriigi maksevõime suhtes proportsionaalne ( 55 )“. Põhisumma osas on Euroopa Kohus märkinud, et selle sanktsiooniga seotud karistusmakse tuleb igal konkreetsel juhul välja mõista ja see summa kindlaks määrata „lähtuvalt kõigist asjakohastest asjaoludest, mis puudutavad nii tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumise tunnuseid kui ka selle liikmesriigi suhtumist“ rikkumismenetluses ( 56 ). Selle teabe kohaselt on asjaolud, millele Euroopa Kohus tugineb konkreetselt karistusmakse summa ja põhisumma kindlaksmääramisel, nagu eespool märgitud, rikkumise raskus, kestus ja liikmesriigi maksevõime, võttes arvesse iga juhtumi kõiki asjakohaseid asjaolusid ( 57 ). Euroopa Kohus on üldisemalt täpsustanud, et „trahvi ja/või põhisumma määramise eesmärk ei ole mitte asjaomase liikmesriigi põhjustatud mis tahes kahju hüvitamine, vaid selle liikmesriigi suhtes majandusliku sunnivahendi kasutamine, mis motiveerib teda tuvastatud rikkumist lõpetama. Seega tuleb rahalised karistused määrata lähtuvalt veenmise määrast, mis on vajalik selleks, et kõnealune liikmesriik oma käitumist muudaks“ ( 58 ).

26. Euroopa Kohus võib seega vabalt hinnata karistuste summa arvutamisel arvesse võetavaid erinevaid tegureid, sealhulgas asjaomase liikmesriigi maksevõimet, mis võimaldab tagada, et sanktsioonid määratakse kindlaks piisavalt hoiataval tasemel ( 59 ).

27. Neil asjaoludel ei ole Euroopa Kohus, isegi kui ta on seda juba varem teinud, ( 60 ) kohustatud kohaldama teguri „n“ alusel komisjoni pakutud koefitsiente ega järgima komisjoni teatises välja töötatud arvutusmeetodit. Samuti ei ole ta kohustatud võtma seisukohta selle meetodi õiguspärasuse või komisjonipoolse nõuetekohase rakendamise suhtes. Sellest järeldub, et käesolevas kohtuasjas, nagu juba 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond), ( 61 ) võib Euroopa Kohus otsustada mitte võtta seisukohta asjaomase liikmesriigi „institutsioonilisest kaalust“ koosneva elemendi asjakohasuse kohta teguri „n“ kindlaksmääramisel ega selle kohta, kas 2019. aasta teatises kasutatud kriteerium võib sellist elementi peegeldada, kuigi komisjonil on sõnaselgelt palutud seda teha.

28. Järgnevad kaalutlused on esitatud juhuks, kui Euroopa Kohus peaks otsuse tegema.

E. Igale liikmesriigile Euroopa Parlamendis määratud kohtade arv kui kriteerium, mis kajastab liikmesriigi „institutsioonilist kaalu“

29. Erinevalt teistest ELTL artikli 260 alusel komisjoni pakutud sanktsioonide arvutamisel arvesse võetavatest teguritest on tegur „n“ subjektiivne ega sõltu asjaomase liikmesriigi kohustuste rikkumise tunnustest. Alates 1997. aasta teatisest pidas komisjon, nagu nägime, vajalikuks arvutada see tegur nii, et võetaks arvesse asjaomase liikmesriigi nii majanduslikku kui ka poliitilist mõõdet, mida peegeldavad SKP kaks koostisosa, ning sellele liikmesriigile omistatud häälte arvu nn kaalutud hääletussüsteemi kohaselt. Kõnealuse sättega oli nõukogus kvalifitseeritud häälteenamuse arvutamiseks ette nähtud, et igale liikmesriigile antakse aluslepingutes otseselt ette nähtud häälte pakett, mis vastab peamiselt tema demograafilisele kaalule vastavalt nn ruutjuure kriteeriumile, mille kohaselt antakse igale liikmesriigile vähem kui proportsionaalne arv hääli tema rahvaarvuga, kusjuures rahvaarvule eraldatud häälte suhe on põhimõtteliselt soodsam väiksematele liikmesriikidele.

30. 1997. aasta teatise vastuvõtmisega kaasnenud pressiteates ( 62 ) täpsustas komisjon, et häälte arvu nõukogus võeti karistusmakse proportsionaalsuse tagamiseks arvesse kriteeriumina, mis võimaldab kajastada iga liikmesriigi mõju asjaomase ühenduse õigusnormi kehtestamisel, mida rikuti. Seega oli rikkumise toime pannud liikmesriigi „institutsiooniline kaal“ teguri „n“ kindlaksmääramisel teatud mõttes, ehkki ligikaudselt ja ebatäiuslikult, seotud tema mõjuga otsustusprotsessides ( 63 ).

31. Seda seost, mis ei ole iseenesest ilma puudusteta, ( 64 ) ei võeta enam arvesse komisjoni pakutud uues arvutusmeetodis. Kuigi komisjon kinnitab oma 2019. aasta teatises, et uus kriteerium, mis põhineb igale liikmesriigile Euroopa Parlamendis määratud kohtade arvul, võimaldab saavutada „kõige paremini liikmesriikide institutsioonilist kaalu ELi praeguste aluslepingute alusel“, on selline kriteerium ilmselgelt sobimatu selleks, et kajastada mõju, mida iga liikmesriik võib avaldada otsustusprotsessides liidus.

32. Nimelt, nagu õiguskirjanduses on õigesti rõhutatud, on vastavalt ELL artikli 14 lõikele 2 igas liikmesriigis valitud Euroopa Parlamendi liikmed lisaks sellele, et nad on liikmesriikide esindajad, eelkõige liidu kodanike esindajad poliitilise kuuluvuse alusel, mistõttu nende hääled parlamendis, kui need liita kokku eelnimetatud kuuluvuse alusel, ei kajasta tõenäoliselt täielikult seisukohta, mille on võtnud „valitud“ liikmesriik seadusandlikel läbirääkimistel liidus ( 65 ).

F. Teguri „n“ määramisel liikmesriikide „institutsioonilise kaalu“ arvesse võtmine

33. Üldisemalt tuleb küsida, kas – nagu väidab komisjon – rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõime hindamisel, mis on vajalik talle määratud sanktsioonide hoiatava mõju tagamiseks, peab tingimata arvesse võtma tema „institutsioonilist kaalu“.

34. Meetodit, mille puhul võeti teguri „n“ arvutamisel muu hulgas arvesse seda, kui palju rikkumise toime pannud liikmesriigil on nõukogus hääli kvalifitseeritud häälteenamusega hääletamisel, pidas Euroopa Kohus „piisavaks“, et tagada komisjoni pakutud sanktsioonide nii hoiatav kui ka proportsionaalne laad. See hinnang ei tähenda siiski, nagu näib väitvat komisjon, et Euroopa Kohus pidas vajalikuks määrata kindlaks rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõime ka seoses tema „institutsioonilise kaaluga“, ega seda, et ta pidas a priori ebasobivaks arvutusmeetodit, mis põhineb üksnes SKP-l. Vastupidi, ühest küljest on Euroopa Kohus järjekindlalt viidanud isegi kaalutud hääletussüsteemil põhineva teguri „n“ arvutamise meetodi alusel põhilisele vajadusele hinnata seda finantssuutlikkust ajakohastatud SKP väärtuste alusel, ning teisest küljest, väites et kvalifitseeritud häälteenamuse arvutamise uus süsteem ei ole piisav, kinnitamata küll vajadust leida asenduskriteerium, mis suudaks kajastada asjaomase liikmesriigi „institutsioonilist kaalu“, on ta piirdunud sellega, et loeb SKP kaalukaks kriteeriumiks ( 66 ).

35. Mina omalt poolt leian, et ELTL artikli 260 kohase menetluse raames piisavalt hoiatavate sanktsioonide kehtestamise eesmärk ei nõua tingimata muude parameetrite kui SKP (lihtne, elaniku kohta või võrdlev) arvesse võtmist, mis võib iseenesest anda piisava ülevaate asjaomase liikmesriigi maksevõimest. Eelkõige ei arva ma, et selle eesmärgi taotlemine nõuaks, et arvesse võetaks selle liikmesriigi „institutsioonilist kaalu“ liidus, mis vastab mõjule, mida see liikmesriik võib avaldada otsustusprotsessis, või üldisemalt ja abstraktsemalt selle „sisemisele väärtusele“ liidu institutsioonilises ülesehituses ( 67 ). Nimelt ei ole selline kriteerium igal juhul asjakohane rikkumise toime pannud liikmesriigile määratavate rahaliste karistuste summa määramisel tasemel, mis tagab piisava surve avaldamise selleks, et see riik muudaks oma käitumist (praegust ja tulevast).

36. Siiski nähtub 2019. aasta teatisest (vt käesoleva ettepaneku punkt 17) ja Euroopa Kohtule esitatud selgitustest vastusena selles esitatud kirjalikele küsimustele, et komisjon peab siiski vajalikuks kombineerida SKP kriteeriumiga, mis on võimeline peegeldama liikmesriikide „institutsioonilist kaalu“ Euroopa Liidus, eelkõige, kuid mitte ainult selleks, et säilitada lõhe nende suhtes kohaldatavate koefitsientide vahel „mõistlikus vahemikus“ ( 68 ). See probleem, mis on üldiselt seotud vajadusega tagada liikmesriikide võrdne kohtlemine, ( 69 ) tõi pealegi kaasa selle, et komisjon võttis uues arvutusmeetodis kasutusele kohandamiskoefitsiendi 4,5, mida saab seletada vaid vajadusega viia summad, mis on saadud praeguste tegurite „n“ kohaldamisel ja mida ei peetud piisavalt hoiatavaks, vastavusse varem välja pakutud summadega, hoides nende vahe konstantsena.

37. Selles osas tahaksin vaid rõhutada, et eesmärki säilitada teatud osa eri liikmesriikide suhtes kohaldatavatest koefitsientidest on võimalik saavutada muude meetoditega kui need, mida kohaldatakse siiani, näiteks viidates SKP-le elaniku kohta, mitte „võrdlevale“ SKP-le, ( 70 ) või tuginedes igal juhul demograafilisele kriteeriumile, mis võimaldab relativiseerida lihtsa või võrdleva SKP arvesse võtmisest saadud tulemusi ( 71 ).

III. Ettepanek

38. Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku, et kui Euroopa Kohus peab asjakohaseks teha otsus kriteeriumi kohta, mille alusel määrata kindlaks tegur „n“, mis koosneb igale liikmesriigile Euroopa Parlamendis eraldatud kohtade arvust, tunnistada see kriteerium ebapiisavaks, et võtta arvesse rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõimet eesmärgiga määrata nii hoiatavad kui ka proportsionaalsed sanktsioonid, ning kinnitada, et selles osas on asjakohane kriteerium, mis põhineb rikkumise toime pannud liikmesriigi sisemajanduse koguproduktil.

( 1 ) Algkeel: itaalia keel.

( 2 ) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on karistusmakse määramine üldjuhul õigustatud vaid siis, kui eelneva kohtuotsuse täitmata jätmises seisnev rikkumine vältab seni, kuni Euroopa Kohus uurib asjaolusid, vt muu hulgas 31. mai 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑251/17, ei avaldata, EU:C:2018:358, punkt 64). Võimaluse kohta kombineerida kahte liiki karistused, karistusmaksed ja põhisumma ühes ja samas kohtuotsuses, arvestades nende erinevaid ja täiendavaid eesmärke, vt 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C-304/02, EU:C:2005:444, punktid 80–86).

( 3 ) Komisjoni teatis – EÜ asutamislepingu artikli 228 kohaldamine, SEK(2005) 1658 (ELT 2007, C 126, lk 15). Pärast Lissaboni lepingu jõustumist laiendas Euroopa Komisjon seda teatist menetlustele, mida reguleerib ELTL artikli 260 lõige 2 (vt selle kohta 15. jaanuari 2011. aasta komisjoni teatis – ELTL artikli 260 lõike 3 kohaldamine, ELT 2011, C 12, lk 1, punkt 4).

( 4 ) C-93/17, EU:C:2018:903, punktid 136–142.

( 5 ) Komisjoni teatis – Rikkumismenetluses komisjoni poolt Euroopa Liidu Kohtule esildatava põhisumma ja karistusmakse arvutamise meetodi muutmine (ELT 2019, C 70, lk 1).

( 6 ) C‑481/16, ei avaldata, EU:C:2017:845.

( 7 ) Komisjoni 13. septembri 2019. aasta teatis – Rikkumismenetlustes komisjoni poolt Euroopa Liidu Kohtule esildatava põhisumma ja karistusmakse arvutamiseks kasutatavate andmete ajakohastamine (ELT 2019, C 309, lk 1).

( 8 ) Vastavalt komisjoni teatisele, mida on mainitud käesoleva ettepaneku 7. joonealuses märkuses.

( 9 ) Vastavalt komisjoni teatisele, mida on mainitud käesoleva ettepaneku 7. joonealuses märkuses.

( 10 ) Vastavalt komisjoni teatisele, mida on mainitud käesoleva ettepaneku 7. joonealuses märkuses.

( 11 ) Komisjoni teatis – EÜ asutamislepingu artiklis 171 ette nähtud trahvi arvutusmeetodi kohta (EÜT 1997, C 63, lk 2). See teatis oli selgituseks ja täienduseks komisjoni 5. juuni 1996. aasta teatisele – EÜ asutamislepingu artiklis 171 ette nähtud trahvi arvutusmeetodi kohta, esimene järjekorras (EÜT 1996, C 242, lk 6), mis kehtestas vaid teatavad kriteeriumid trahvi arvutamiseks.

( 12 ) Vt 2005. aasta teatis, punkt 20.

( 13 ) Vt 1997. aasta teatis, jaotis 1.

( 14 ) Need on 1997. aasta teatises jaotis 4 ja 2005. aasta teatises jaotis D.

( 15 ) Karistus peab seega olema suurem kui liikmesriigi poolt rikkumisest saadud kasu, vt 1997. aasta teatis, punkt 4, ja 2005. aasta teatis, punkt 18.

( 16 ) 2005. aasta teatis, punkt 18.

(

) Valem on järgmine:

, vt 2005. aasta teatise punkt 18 ja 18. joonealune märkus. 1997. aasta teatises pandi SKP ja iga liikmesriigi häälte arv nõukogus seosesse vastavalt madalaima SKPga ja häälte miinimumarvuga 15 liikmesriigi vahel.

( 18 ) Vt 2005. aasta teatis, punkt 18.1.

( 19 ) Vt 2005. aasta teatis, punkt 18.2.

( 20 ) Vt 20. juuli 2010. aasta teatis (SEK 52010), SEK 923/3.

( 21 ) Andmete viimane läbivaatamine enne 2019. aasta teatise vastuvõtmist toimus 2017. aastal (ELT 2017, C 431, lk 3). 2011. aasta teatises (ELT 2011, C 12, lk 1, punkt 24) märkis komisjon, et ta järgib sama arvutusmeetodit nagu 2005. aasta teatises ELTL artikli 260 lõike 3 alusel välja pakutud karistuste puhul.

( 22 ) Vt 4. juuli 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑387/97, EU:C:2000:356, punkt 87).

( 23 ) Karistusmakse kohta vt 4. juuli 2000. aasta kohtuotsus (C‑387/97, EU:C:2000:356, punkt 92) ja viimasena 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond) (C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 63); põhisumma kohta vt muu hulgas 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (rahapesu vastane võitlus) (C‑550/18, EU:C:2020:564, punkt 81) ning viimasena 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond) (C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 73).

( 24 ) Vt muu hulgas 4. juuli 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑387/97, EU:C:2000:356, punkt 88); 25. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punkt 59); 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 109); 17. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punkt 65). 10. jaanuari 2008. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Portugal (C‑70/06, EU:C:2008:3, punkt 48) täpsustas Euroopa Kohus oma hinnangus teguri „n“ kindlaksmääramise meetodi sobivuse kohta oma hinnangut, täpsustades, et see meetod kujutab endast „põhimõtteliselt“ sobivat viisi võtta arvesse asjaomase liikmesriigi maksevõimet.

( 25 ) Vt 25. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punktid 59 ja 60); 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 110); 14. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑177/04, EU:C:2006:173, punkt 76); 4. juuni 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑109/08, EU:C:2009:346, punkt 43).

( 26 ) Vt näiteks 10. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑70/06, EU:C:2008:3, punkt 49), milles Euroopa Kohus suurendas Portugali Vabariigile määratud tegurile „n“ vastavat kordajat.

( 27 ) Vt muu hulgas 11. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punkt 131); 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑279/11, ei avaldata, EU:C:2012:834, punktid 78 ja 79); 2. detsembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punkt 104); 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑557/14, EU:C:2016:471, punkt 78); 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑584/14, EU:C:2016:636, punkt 81); 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑328/16, EU:C:2018:98, punkt 101); 12. märtsi 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (Sardiinia majutussektoris õigusvastaselt antud abi) (C‑576/18, ei avaldata, EU:C:2020:202, punktid 158 ja 159) ning viimasena 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond) (C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 83).

( 28 ) Vt muu hulgas 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑374/11, ei avaldata, EU:C:2012:827, punkt 44).

( 29 ) ELL artikli 16 lõikes 4 on sätestatud, et alates 1. novembrist 2014„määratletakse kvalifitseeritud häälteenamust nõukogu liikmete vähemalt 55protsendilise häälteenamusena, mille moodustavad vähemalt 15 liiget tingimusel, et nad esindavad liikmesriike, mille elanikkond moodustab kokku vähemalt 65% liidu elanikest“. Vastavalt protokolli nr 36 üleminekusätete kohta artikli 3 lõikele 2 jõustus reform lõplikult 1. aprillil 2017.

( 30 ) Kohtujurist Wathelet’ ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Kreeka (C-93/17, EU:C:2018:315, punktid 137–140).

( 31 ) Vt 14. novembri 2018. aasta kohtuotsus, punktid 139 ja 142.

( 32 ) Euroopa Kohus viitab 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Kreeka (C‑328/16, EU:C:2018:98) ja 31. mai 2018. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Itaalia (C‑251/17, ei avaldata, EU:C:2018:358), samas kui mõlemal juhul ei tõstatanud pooled vähemalt sõnaselgelt küsimust kvalifitseeritud häälteenamuse arvutamise süsteemi reformi mõjust nõukogus hääletamisel. Täpsemalt piirdus Euroopa Kohus kahest kohtuotsusest esimeses, nagu varem teistel juhtudel, kinnitusega, et on vaja arvesse võtta kõnealuse liikmesriigi koostatud ajakohastatud andmeid asjaomase liikmesriigi SKP arengu kohta (vt 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑328/16, EU:C:2018:98, punkt 101)). Teises kohtuotsuses ja enne 14. novembri 2017. aasta kohtuotsust kuulutatud teistes kohtuotsustes on kinnitus, et asjaomase liikmesriigi maksevõime peab arvesse võtma selle riigi SKP hiljutist arengut, üldisemat laadi, ilma et oleks selgelt märgitud, et see kriteerium on erandlik; vt lisaks 31. mai 2018. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Itaalia (C‑251/17, ei avaldata, EU:C:2018:358, punkt 81) 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑205/17, ei avaldata, EU:C:2018:606, punkt 63).

( 33 ) C‑93/17, EU:C:2018:315, 65. joonealune märkus.

( 34 ) Vt 2019. aasta teatis, punkt 2, lk 2.

( 35 ) Vt 2019. aasta teatis, lk 2.

( 36 ) Komisjon viitab praeguste õigusnormide osas Euroopa Ülemkogu 28. juuni 2018. aasta otsuse (EL) 2018/937 artiklile 3; vt 2019. aasta teatis, 11. joonealune märkus.

( 37 ) See valik tehti ajavahemikul, mil Luksemburg oli liikmesriikide hulgast kõige madalama SKPga riik.

(

) Kasutatud valem on järgmine:

.

( 39 ) Komisjon võttis 2019. aasta teatises arvesse 28 liikmesriigiga liitu.

( 40 ) Seega on päevapõhiste karistusmaksete standardsummaks 690 eurot × 4,5 = 3105 eurot, põhisumma standardsumma 230 eurot × 4,5 = 1035 eurot ja minimaalne põhisumma 571000 eurot × 4,5 = 2569500 eurot.

( 41 ) Vt 2019. aasta teatis, punkt 3, lk 3, milles komisjon jätab endale õiguse vaadata uus arvutusmeetod uuesti läbi pärast viie aasta möödumist selle vastuvõtmisest. Teguri „n“ arvutamiseks kasutatud makromajanduslike andmete viimane ajakohastamine toimus 13. aprilli 2021. aasta teatises (ELT 2021, C 129, lk 1), mis võeti vastu pärast Ühendkuningriigi väljaastumist.

( 42 ) Vt 8. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (ELTL artikli 260 lõige 3 – kiired võrgud) (C‑543/17, EU:C:2019:573, punktid 83 ja 84).

( 43 ) Vt 12. novembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (Derrybrieni tuuleelektrijaam) (C‑261/18, EU:C:2019:955, punkt 124); 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Rumeenia (rahapesu vastane võitlus) (C‑549/18, EU:C:2020:563, punkt 85; kohtuasjas, milles see kohtuotsus tehti enne 2019. aasta teatise avaldamise kuupäeva, viitas Rumeenia sellele kohtuotsusele, kuid ainult selleks, et vaidlustada komisjoni poolt 2005. aasta teatises kehtestatud arvutusmeetodi alusel välja pakutud põhisumma suurust, vt punkt 62); 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (rahapesu vastane võitlus) (C‑550/18, EU:C:2020:564, punkt 97); 13. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Sloveenia (MiFID II) (C‑628/18, EU:C:2021:1, punkt 85; kohtuasjas, milles tehti see kohtuotsus, mis samuti algatati enne 2019. aasta teatise avaldamist, viitas Sloveenia 14. novembri 2018. aasta kohtuotsusele 2005. aasta teatises arvutatud teguri „n“ vaidlustamiseks, paludes Euroopa Kohtul kohaldada 2019. aasta teatises märgitud koefitsienti, punkt 62); 27. veebruari 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (nitraadireostus) (C-298/19, ei avaldata, EU:C:2020:133, punkt 53); 12. märtsi 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (Sardiinia majutussektoris õigusvastaselt antud abi) (C‑576/18, ei avaldata, EU:C:2020:202, punkt 158); 12. novembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (välisriigis asuvalt kinnisvaralt saadav tulu) (C‑842/19, ei avaldata, EU:C:2020:915, punkt 58) ja 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond) (C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 83).

( 44 ) Tegemist on 12. novembri 2020. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Belgia (välisriigis asuvalt kinnisvaralt saadav tulu) (C‑842/19, ei avaldata, EU:C:2020:915, milles komisjoni hagi esitati 19. novembril 2019) ja 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond) (C-658/19, EU:C:2021:138, milles komisjoni hagi esitati 4. septembril 2019).

( 45 ) C-658/19, EU:C:2021:138.

( 46 ) Vt 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete direktiiv – kriminaalõiguse valdkond) (C-658/19, EU:C:2021:138, punkt 49).

( 47 ) Vt ELTL artikli 260 lõike 3 teine lõik.

( 48 ) Vt muu hulgas 4. juuli 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑387/97, EU:C:2000:356, punkt 41); 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 103); 10. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑70/06, EU:C:2008:3, punkt 34); 9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑121/07, EU:C:2008:695, punkt 61) ja kõige hilisem, 12. novembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (välisriigis asuvalt kinnisvaralt saadav tulu) (C‑842/19, ei avaldata, EU:C:2020:915, punkt 64).

( 49 ) Vt muu hulgas 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 90) ja 18. juuli 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑503/04, EU:C:2007:432, punkt 22).

( 50 ) 9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑121/07, EU:C:2008:695).

( 51 ) Hiljutise näitena vt 12. novembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (Derrybrieni tuuleelektrijaam) (C‑261/18, EU:C:2019:955, punktid 99 ja 134).

( 52 ) Vt muu hulgas 25. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punktid 44 ja 45) ja 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 111).

( 53 ) Vt 7. juuli 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑369/07, EU:C:2009:428, punkt 125).

( 54 ) Vt muu hulgas 13. mai 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑184/11, EU:C:2014:316, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika) ja kõige hilisem, 12. novembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (välisriigis asuvalt kinnisvaralt saadav tulu) (C‑842/19, ei avaldata, EU:C:2020:915, punkt 64).

( 55 ) Eelkõige 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 103); 14. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑177/04, EU:C:2006:173, punkt 61) ja 10. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑70/06, EU:C:2008:3, punkt 38).

( 56 ) Vt muu hulgas 13. mai 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C-184/11, EU:C:2014:316, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 57 ) Vt käesoleva ettepaneku 23. joonealune märkus.

( 58 ) Vt eespool viidatud 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C-304/02, EU:C:2005:444, punkt 91); 14. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑177/04, EU:C:2006:173, punkt 60) ja 10. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑70/06, EU:C:2008:3, punkt 35).

( 59 ) Vt muu hulgas kestuskoefitsiendi kohta 14. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑177/04, EU:C:2006:173, punkt 71).

( 60 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 14.

( 61 ) C-658/19, EU:C:2021:138.

( 62 ) 8. jaanuari 1997. aasta pressiteade IP/97/5.

( 63 ) Teatud liiki võrrandi kohaselt, mille kohaselt suurem suutlikkus neid protsesse mõjutada toob kaasa suurema vastutuse rikkumise korral (tingimusel, et komisjoni kohaldatav valem tooks kõige suurema häältearvuga liikmesriikide puhul kaasa suurema koefitsiendi kehtestamise, kui oleks olnud juhul, kui arvesse võetaks ainult SKPd).

( 64 ) Vt kriitiliselt kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Kreeka (C‑387/97, EU:C:1999:455, 40. joonealune märkus) ja kohtujurist Fennelly ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Kreeka (C‑197/98, EU:C:1999:597, punktid 38–41). Viimati nimetatu rõhutas esmalt, et kriteerium, mis põhineb häälte kaalumisel, olles suures osas poliitilise kokkuleppe tulemus, ei ole sobiv, et võtta arvesse rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõimet, ja teisalt, et see kriteerium ei ole piisav juhul, kui rikutud õigusnorme ei ole vastu võetud kvalifitseeritud häälteenamusega. Samamoodi on õiguskirjanduses toonitatud, et kõik rikkumised ei puuduta tingimata ja ainult teisese õiguse norme (vt selle kohta Adam, R., „„Peso istituzionale“ degli Stati membri e calcolo delle sanzioni per inadempimenti ad obblighi europei“, Il diritto dell’Unione europea, Osservatorio europeo, juuni 2019, lk 9); vt selle kohta ka Kornezov, A., „Imposing the Right Amount of Sanctions under Article 260(2) TFEU: Fairness v. Predictability, or How to „Bridge the Gaps““, Columbia Journal of European Law, Vol. 20, nr 3, 2014, lk 329; Condinanzi, M., ja Amalfitano, C.,,,La procedura d’infrazione dieci anni dopo Lisbona“, Federalismi.it, 19/2020, lk 238 ja 239. Samuti on õiguskirjanduses kritiseeritud komisjoni esitatud arvutuse tarbetut komplitseeritust seoses teguriga „n“ ja tulemuste sobimatust, et kajastada liikmesriikide tegelikku maksevõimet, riskides üle hinnata vaesemate riikide finantssuutlikkust ja alahinnata rikkamate riikide finantssuutlikkust; vt eelkõige Kilbey, I., „The Interpretation of Article 260(2) TFEU“, EL Rev. 2010, lk 370, ja Borzsak, L., „Punishing Member States or Influencing their Behaviour or Iudex (Non) Calculate?“, Journal of Economic Literature, 2001, 13, lk 235. Lõpuks märgin, et Euroopa Kohus on otsustanud, et kõik poliitilised kaalutlused ei ole asjakohased kohtumenetluses, mille eesmärk on tuvastada liikmesriigi kohustuste rikkumise kohtuotsuse täitmata jätmine (vt 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 90)). Selline kinnitus, mis kehtib ka otsuse kohta määrata pärast seda kontrolli rahaline karistus, on halvasti ühitatav – nagu õigusteoorias õigesti rõhutatud – selliste kriteeriumide kasutamisega, mis võivad vähemalt osaliselt seada karistuse määra sõltuvusse sedalaadi kaalutlustest, vt Jack, B., „Enforcing Member State Compliance with EU Environmental Law: A Critical Evaluation of the Use of Financial Penalties“, Journal of Environmental Law, 2011, lk 90 jj.

( 65 ) Adam, R., op. cit., lk 8.

( 66 ) Märgin, et 14. novembri 2018. aasta kohtuotsuse punkti 142 itaaliakeelne tõlge („occorre basarsi definitivamente sul PIL di tale Stato membro“) kaldub kõrvale nii autentsest kreekakeelsest tekstist (menetluskeel: „ως κυριότερο στοιχείο, πρέπει να ληφθεί ως βάση το ΑΕΠ του εν λόγω κράτους μέλους“) kui ka prantsuskeelsest versioonist (algdokumendi koostamise keel: „il convient de s’appuyer sur le PIB dudit État membre en tant que facteur prédominant“), mis mõlemad on vähem piiravad.

( 67 ) Vt selle kohta 2019. aasta teatis, lk 2.

( 68 ) See mure näib olevat ka peamine põhjus, miks komisjon võttis alates 1997. aasta teatisest kuni 14. novembri 2018. aasta kohtuotsuseni teguri „n“ arvutamisel arvesse häälte arvu nõukogus, ning ka põhjus, miks Euroopa Kohus selle arvutusmeetodi heaks kiitis.

( 69 ) Kuivõrd võib küsida, kas asjaolu, et identse või sarnase rikkumise eest määratakse oluliselt erinev rahaline karistus, kui see karistus on tegelikult muu hulgas proportsionaalne rikkumise toime pannud liikmesriigi maksevõimega, kujutab endast erinevat kohtlemist.

( 70 ) Enne põhines see kõige vaesema riigi SKP-l, praegu on see liidu keskmine.

( 71 ) Alternatiivsete arvutusmeetodite näidete kohta vt Kilbey, I., op. cit., lk 378 ja 379, ning Borzsak, L., op. cit., lk 258 ja 259, Kornezov, A., op. cit., lk 327.