Sellega seoses tuleb täpsustada, et eelmainitud kindlaksmääramine kujutab endast üksnes meetodit, mis võimaldab liikmesriigil, kellel on pädevus maksustada osasid või aktsiaid enne asendustehingut, kuid kellel on ühinemisdirektiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt selle pädevuse teostamine takistatud, säilitada oma maksustamispädevus ja teostada seda vastavalt direktiivi artikli 8 lõike 2 teisele lõigule hiljem, st kuupäeval, mil võõrandatakse saadud osad või aktsiad.

Nõukogu 23. juuli 1990. aasta direktiivi 90/434/EMÜ eri liikmesriikide äriühingute ühinemise, jaotumise, eraldumise ja osade või aktsiate asendamise puhul rakendatava ühise maksustamissüsteemi kohta, mida on muudetud aktiga Norra Kuningriigi, Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta, mida on kohandatud Euroopa Liidu Nõukogu 1. jaanuari 1995. aasta otsusega 95/1/EÜ, Euratom, ESTÜ, artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt direktiivi kohaldamisalasse kuuluva aktsiate asendustehinguga teenitud kapitalikasumi suurus määratakse kindlaks selle tehingu tegemise ajal, kuid sellise kasumi maksustamine lükatakse edasi kuni aastani, mille jooksul toimub sündmus – antud juhul saadud aktsiate võõrandamine –, mis lõpetab maksustamise edasilükkamise.

See järeldus on kooskõlas ka Euroopa Kohtu poolt tunnustatud territoriaalse maksustamise põhimõttega, mille kohaselt on liikmesriigil õigus maksustada tema maksustamispädevuse raames tekkinud kapitalikasum, eesmärgiga kaitsta liikmesriikidevahelise maksustamispädevuse jaotust (vt selle kohta 29. novembri 2011. aasta kohtuotsus National Grid Indus, C‑371/10 , EU:C:2011:785 , punktid 45 ja 46 ning seal viidatud kohtupraktika).

Nagu nähtub kohtujuristi ettepaneku punktidest 69–71, ei saa pelk asjaolu, et saadud aktsiate võõrandamine kuulub muu liikmesriigi maksustamispädevusse kui see liikmesriik, kellel on aktsiate asendustehinguga teenitud kapitalikasumi maksustamise pädevus, võtta teisena nimetatud liikmesriigilt õigust teostada oma maksustamispädevust kapitalikasumi suhtes, mis on tekkinud tema maksustamispädevuse raames.

Neil asjaoludel ja nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 56, kuna ühinemisdirektiiviga ei ole vastuolus see, kui aktsiate asendustehinguga teenitud kapitalikasumi maksustamine lükatakse edasi kuni saadud aktsiate hilisema võõrandamiseni, ei takista see direktiiv asjaomasel liikmesriigil nimetatud võõrandamise korral kapitalikasumit maksustada.

Direktiivi 90/434, mida on muudetud aktiga Norra Kuningriigi, Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta, mida on kohandatud otsusega 95/1, artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette osade või aktsiate asendustehinguga seotud kapitalikasumi – mille maksustamine on edasi lükatud – maksustamise saadud osade või aktsiate hilisema võõrandamise ajal, olgugi et selline võõrandamine ei kuulu antud liikmesriigi maksustamispädevusse.

ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mis olukorras, kus saadud aktsiate hilisem võõrandamine ei kuulu asjaomase liikmesriigi maksustamispädevusse, näevad kapitalikasumi, mille maksustamine on edasi lükatud, maksustamise ette asjaomase võõrandamise korral, arvestamata võõrandamisest tekkida võivat kapitalikahjumit, samas kui nimetatud kapitalikahjumit arvestatakse siis, kui aktsiate omanikust maksumaksja on võõrandamise kuupäeval nimetatud liikmesriigi maksuresident. Liikmesriikide ülesanne on liidu õigust ja antud juhul just asutamisvabadust järgides näha ette sellise kapitalikahjumi mahaarvamise ja väljaarvutamise üksikasjalikud eeskirjad.

Siinkohal tuleb täpsustada, et põhikohtuasjas kõnealused asjaolud erinevad asjaoludest nendes kohtuasjades, mis on aluseks Euroopa Kohtu praktikale, mis käsitleb kapitalikasumi riigist väljaviimise maksustamist, nagu 29. novembri 2011. aasta kohtuotsus National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785). Nimelt puudutas selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasi maksu sissenõudmise edasilükkamist, st maksuvõlga, mis määrati lõplikult kindlaks hetkel, mil asjaomane maksumaksja oma juhtimise tegeliku keskuse üleviimise tõttu lakkas olemast maksukohustuslane oma päritoluriigis, ja mitte maksustamise edasilükkamist nagu käesolev põhikohtuasi. Neil asjaoludel leidis Euroopa Kohus 29. novembri 2011. aasta kohtuotsuse National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785) punktis 61, et see, kui vastuvõttev liikmesriik ei võta kapitalikahjumit arvesse, ei pane päritoluliikmesriigile mingit kohustust ümber hinnata uute osade lõpliku võõrandamise hetkel olevat maksunõuet, mis määrati lõplikult kindlaks kuupäeval, mil asjaomane maksumaksja oma juhtimise tegeliku keskuse üleviimise tõttu lakkas olemast maksukohustuslane oma päritoluliikmesriigis.

Ent põhikohtuasjas kõnealuse kapitalikasumi maksustamise edasilükkamine kuni saadud aktsiate hilisema võõrandamiseni tähendab, et see kapitalikasum, olenemata asjaolust, kas selle suurus määrati kindlaks asendustehingu ajal, maksustatakse alles selle hilisema võõrandamise ajal. See tähendab, et asjaomane liikmesriik teostab oma maksustamispädevust nimetatud kapitalikasumi suhtes kõnealuse kapitalikahjumi realiseerimise hetkel. Seega on sellise kapitalikahjumi arvessevõtmine, nagu märkis ka Euroopa Komisjon, vastavalt selle liikmesriigi kohustus, kes kavatseb teostada oma maksustamispädevust sama kapitalikasumi suhtes, mis on nüüd muutunud nimetatud võõrandamise ajal tegelikult maksustatavaks.

(vt punktid 82, 83 ja 86 ning resolutsiooni punkt 3)