ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
58

Nagu eespool punktis 34 on välja toodud, põhjendasid institutsioonid algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a ette nähtud kolmanda turumajandusliku riigi meetodi kohaldamist hageja suhtes täpsemalt ainult viitega asjaolule, et Armeeniat mainitakse selle sätte joonealuses märkuses, mida lõpuks kohaldati algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti b viimase lause alusel pärast seda, kui hageja taotlus turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse andmise kohta rahuldamata jäeti. Pealegi nähtub komisjoni 19. jaanuari 2009. aasta kirjast (vt eespool punkt 4), et see institutsioon leidis, et algmääruse artikli 2 lõike 7 kohaldamine oli käesoleval juhul kooskõlas dumpinguvastase lepinguga, kuna ühelt poolt nimetatud lepingu artiklid 2.1 ja 2.2 ning teiselt poolt GATT VI artikli lõike 1 teine lisasäte toovad välja kaks äärmust, mille vahepeale võis jääda erinevaid võimalikke olukordi nagu see, kui on tegemist WTO liikmega, kes ei vasta viimati nimetatud sätte tingimustele, kuid keda võib pidada mitteturumajanduslikuks riigiks. Argument, mille kohaselt Armeenia on üleminekumajandus, mis jääb turumajanduse ja sellise riigimonopoli vahele, mida on kirjeldatud GATT VI artikli lõike 1 teises lisasättes, tugineb aga eeldusele, et Armeenia ei täida selle sätte kohaldamise tingimusi.
38

Kohtupraktika kohaselt on Üldkohus pädev vahekohtuklausli alusel lahendama lepinguga seonduvat kohtuvaidlust nimetatud artikli ning klausli enda sätete põhjal (Euroopa Kohtu 8. aprilli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-209/90: komisjon vs. Feilhauer, EKL 1992, lk I-2613, punkt 13, ja Üldkohtu 9. veebruari 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑340/07: Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 76). See vahekohtuklauslil tuginev pädevus kujutab endast erandit üldisest õigusest ning seda tuleb seetõttu tõlgendada kitsendavalt (Euroopa Kohtu 18. detsembri 1986. aasta otsus kohtuasjas 426/85: komisjon vs. Zoubek, EKL 1986, lk 4057, punkt 11, ja Üldkohtu 16. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑259/09: komisjon vs. Arci Nuova associazione comitato di Cagliari et Gessa, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 39). Nii saab Üldkohus ühelt poolt lahendada lepinguga seonduva kohtuvaidluse üksnes siis, kui lepingupooled on väljendanud oma tahet talle selline pädevus omistada (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Arci Nuova associazione comitato di Cagliari et Gessa, punkt 39), ja teiselt poolt lahendada ainult neid nõudeid, mis tulenevad vahekohtuklauslit sisaldanud lepingust või millel on otsene seos lepingust tulenevate kohustustega (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Zoubek, punkt 11).
383

Neljandana viitas Intel oma väidete tõendamiseks NEC 8. mai 2002. aasta protokollile, mis kajastas Inteliga 6. ja 7. mail 2002 toimunud kohtumist. Nagu väidab komisjon, nähtub selle dokumendi teiselt leheküljelt, et vastutasuks kohandatud plaani heakskiitmisele soovis NEC saada mitte ainult MDFe, vaid ka ECAPsid ja uue lepingu. See on kooskõlas ka eespool punktis 365 analüüsitud dokumentidega. Selle protokolli kolmandalt leheküljelt on aga näha, et läbirääkimiste teisel päeval arutatud MSSi taseme saavutamise tingimus seisnes selles, et MDFidena eraldatakse teatav rahasumma. Samuti, kuigi Intel näib olevat arutelude teisel päeval nõustunud osade NEC taotletud „MDFide/ECAPdega“, kuna selle protokolli kolmandal leheküljel on märgitud, et „Intel responded with 50% acceptance for total 12 items of NEC’s ECAP/MDF request“ („Intel nõustus 50%-ga kokku 12 rubriigist, millega seoses NEC oma ECAPde/MDFide nõuded esitas“), ei võimalda selline märkus kindlaks teha, milline osa taotletust rahuldati – see, mis puudutas MDFe, või see, mis puudutas ECAPsid. See järeldus kehtib seda enam, et sama protokolli neljandal leheküljel on punktis „Järgmine etapp“ mainitud, et „Intel reviews with [M and P] for MDF request/ECAP request“ („Intel vaatab [Mi ja Pga] uuesti üle MDFe/ECAPsid puudutavad nõuded“), mistõttu ei ole võimalik kindlaks teha, kas see osa NEC taotletust lõpuks rahuldati, ja kui seda tehti, siis millises ulatuses. Seega tuleb asuda seisukohale, et see protokoll on koostatud kokkuvõtlikult ning sellest ei ole võimalik üheselt aru saada.
191

Esiteks niivõrd, kui hageja väidab, et komisjon on nende asjaolude allikas, mida rõhutati ajalehe Sunday Times artiklis, siis tuleb esiteks märkida, et uurimine, mis on algatatud teatud Armeeniast pärit alumiiniumfooliumi impordi suhtes, on avalikult teada, kuna see artikkel avaldati pärast Euroopa Liidu Teatajas 12. juulil 2008 avaldatud teadet dumpinguvastase menetluse algatamise kohta. Teiseks, mis puudutab asjaolu, et D on uurimisaluse äriühingu omanik, siis piisab kui rõhutada, et seda teavet oleks lihtsalt saanud tuletada üldtuntud faktidest. Mõistlikult võib nimelt asuda seisukohale, et nii asjaolu, et hageja on ainus alumiiniumi tootja Armeenias kui ka asjaolu, et D on selle omanik, on avalikult teada.
136

Tuleb tõdeda, et need kaks olukorda ei ole faktiliselt sarnased. Samas tuleb märkida, et eespool punktis 88 viidatud kohtupraktika kohaselt on nende kahe olukorra samasugune kohtlemine objektiivselt põhjendatud, võttes arvesse asjaolu, et kuigi ITR juhtis koordineerimistegevust vaid kahe aasta jooksul, aitas see väga palju kaasa kartelli edukale taastamisele. Nimelt, arvestades rikkumise raskust ja vastutust selle eest, ilmneb, et on põhjendatud, et Parker ITRile määratud trahvi summa suurendamine 30% ITRi koordineerimistegevuse eest kartelli jaoks kriitilisel ajal oli sama suur kui see, mida kohaldati Bridgestone’ile määratud trahvi summa suhtes tema koordineerimistegevuse eest, mis kestis ajaliselt kauem.
215

Selles osas tuleb meenutada, et nagu väidab hageja, kuigi EÜ artiklites 87 ja 88 ette nähtud menetlus jätab komisjonile kaalutlusruumi otsustamaks, kas riigiabi kava on ühisturu nõuetega kooskõlas, tuleneb EÜ asutamislepingu üldisest ülesehitusest, et komisjoni menetlus ei tohi viia tulemuseni, mis on vastuolus EÜ asutamislepingu konkreetsete sätetega (vt selle kohta kohtuotsused, 21.5.1980, komisjon vs. Itaalia, 73/79, EKL, EU:C:1980:129, punkt 11; 19.9.2000, Saksamaa vs. komisjon, C‑156/98, EKL, EU:C:2000:467, punkt 78, ja 31.1.2001, Weyl Beef Products jt vs. komisjon, T‑197/97 ja T‑198/97, EKL, EU:T:2001:28, punkt 75). Komisjoni kohustus järgida EÜ artiklite 87 ja 88 ning teiste EÜ asutamislepingu sätete kooskõla on eriti oluline juhul, kui nende teiste sätete eesmärk on samuti konkurentsi kahjustamise ärahoidmine ühisturul, nagu käesolevas asjas EÜ artikkel 43, mille eesmärk on säilitada asutamisvabadus ja vaba konkurents liikmesriigi ettevõtjate, kes asuvad muus liikmesriigis, ja viimati nimetatud liikmesriigi ettevõtjate vahel. Otsuse vastuvõtmisel riigiabi kava ühisturuga kokkusobivuse kohta ei saa komisjon jätta tähelepanuta ohtu, et teatud ettevõtjad võivad kahjustada konkurentsi ühisturul (vt selle kohta kohtuotsus, 9.9.2010, British Aggregates jt vs. komisjon, T‑359/04, EKL, EU:T:2010:366, punktid 91 ja 92).
52

Otsuse 2008/969 artiklites 10–14 on defineeritud hoiatuse mõiste. Nii tähendab hoiatus W1a, et OLAF‑il on oma juurdlustegevuse varajases järgus piisavalt põhjust uskuda, et varajase hoiatamise süsteemis registreeritakse tõenäoliselt leiud raskete haldusrikkumiste või pettuse kohta. Samuti tähendab hoiatus W1b, et OLAF-i ja siseauditi talituse juurdlustegevus annab piisavalt põhjust uskuda, et varajase hoiatamise süsteemis registreeritakse tõenäoliselt leiud raskete haldusrikkumiste või pettuse kohta. Hoiatus W2 tähendab, et leitud on haldusrikkumisi või pettusi. Hoiatus W3 tähendab, et peaarvepidajale teatatakse teatavatel tingimustel arestimise otsusest või kui raskete haldusrikkumiste või pettusega seoses on algatatud kohtumenetlus. Hoiatus W4 tähendab, et komisjon on esitanud sissenõudekorralduse, mis ületab teatavat summat ja mille maksetähtaeg on märkimisväärselt ületatud. Viimaseks registreeritakse hoiatus W5 selliste isikute suhtes, kes on hankemenetlusest väljajätmist põhjustavas olukorras kas määruse nr 1302/2008 artikli 10 lõigetes 1–3 nimetatud menetlusest väljajätmist käsitleva hoiatuse tõttu (hoiatus W5a) või seepärast, et nende isikute suhtes kehtivad ühise välis- ja julgeolekupoliitikaga (ÜVJP) seotud finantspiirangud (hoiatus W5b) (otsuse 2008/969 artikli 14 lõiked 1 ja 2).
178

Ka 10. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Kronoply ja Kronotex vs. komisjon (T‑388/02, EU:T:2008:556), millele komisjon Üldkohtus tugines, ei sea eespool toodud kaalutlusi kahtluse alla. Nimelt piirdus Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 45 eespool punktides 171 ja 172 toodud tuvastusega, st et esiteks kasutasid Saksa ametivõimud komisjoni heaks kiidetud abikava N 297/91 raames (mida on muudetud olemasoleva abi E 24/95 uurimismenetluses) 0,5% määra ja et teiseks kohaldasid Saksa ametivõimud sellest hetkest nimetatud määra kõikidele antavatele garantiidele. Üldkohus ei ole kordagi lahendanud küsimust nimetatud määra kasutamise õiguspärasuse üle sellises kontekstis, nagu on kõne all käesoleval juhul, kus vaidlusalused garantiid ei kuulu heakskiidetud abikavade hulka, mistõttu neid tuleb hinnata lähtudes EÜ artikli 87 lõikest 1 ja 2000. aasta teatisest garantiide kohta. […]
52

Eeltoodud asjaoludel, ja täpsemalt seetõttu, et asjaomasele avalikkusele jääb kõnealustest kaubamärkidest vaid ebatäiuslik mälupilt, kuna nende ühine osa „f 1” loob nende vahel teatud sarnasuse, ja seetõttu, et erinevad arvessevõetavad tegurid sõltuvad üksteisest ning asjaomased kaubad on identsed või väga sarnased, tuleb asuda seisukohale, et ei ole välistatud, et asjaomane avalikkus võib need segi ajada. Teiste sõnadega, on võimalik, et tarbijate meelest on need kaubamärgid omavahel seotud ja nad peavad taotletud kaubamärki varasema kaubamärgi F1 variatsiooniks, kuna see jäljendab seda ja seega selle kaubanduslikku päritolu üks ühele.
191

Seoses asjaomaste kokkulepetega meenutas komisjon esimese otsuse põhjenduses 481 muu hulgas Üldkohtu praktikat, mille kohaselt asjaolu, et ettevõtja ei vii oma tegevust kooskõlla sellise koosoleku tulemustega, millel on ilmselgelt konkurentsivastane eesmärk, ei võta temalt kogu vastutust selle eest, et ta osales keelatud kokkuleppes, kui ta ei ole avaldanud, et ta ei pea ennast koosolekutel arutatuga seotuks. Ta lisas, et asjaolu, et komisjon ei tõendanud, et kõik asjassepuutuvad ettevõtjad rakendasid kokkulepet või et kõik rakendasid seda samamoodi, ei oma tähtsust. Esimese otsuse põhjenduses 486 toonitas komisjon samuti, et kokkuleppe puhul ei oma tähtsust erinev käitumine, mis ei ole identne või samaaegne võrreldes väljendatud ühise tahtega käituda turul teatud viisil, kuid et seda võidakse analüüsida kooskõlastatud tegevuse olemasolu hindamisel. Lisaks märkis komisjon esimese otsuse põhjenduses 487, et asjaolu, et kõikide tootjate puhul toimusid tootmisseisakud riiklikel pühadel ja et see on tavapärane või et maksetähtajad olid tavaliselt kasutatavad tähtajad, omab tähtsust ainult eelneva kooskõlastamise puudumisel.
99

Mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjendust 191, siis parimal juhul kujutab see endast vastust hageja argumendile, mis on kokkuvõtlikult esitatud eespool punktis 89, ning osale argumentidest, mis on kokkuvõtlikult esitatud eespool punktis 92, kuid see ei vasta hageja teistele argumentidele. Nimelt, kuigi on tõsi, et kapitalil põhinevat eeldust ei lükka ümber pelk asjaolu, et emaettevõtja ei olnud teadlik oma tütarettevõtja osalemisest konkurentsieeskirjade rikkumises, eeldab see samas, et kõnealune tütarettevõtja ei määra oma käitumist turul kindlaks iseseisvalt, vaid täidab suures osas emaettevõtja antud juhiseid. Just seda viimast tingimust hageja aga vaidlustaski teiste argumentidega, millele komisjon pidi seega andma omapoolse vastuse.
57

Järgmiseks tuleb tõdeda, et Hitachi ruumidest võetud dokumendid võimaldasid komisjonil tuvastada vähemalt mõned ettevõtjad ja mõned nende esindajad, kes asjaomastel kohtumistel osalesid. Esiteks on mõnede neil kohtumistel osalenud isikute nimed märgitud dokumendis „FP 4” ja teiste selliste dokumentide abiga nagu „FPB 200” sai komisjon teiste seas kindlaks teha ettevõtjad, kuhu nad kuulusid, ja keda nad neil kohtumistel esindasid, st ABB, Alstomi ja VA‑TECH‑i kontsernid. Mis puudutab dokumendis „FP 4” mainitud kahe isiku nimesid, keda ei saanud kõnealuste ettevõtjatega seostada, siis tuleb märkida, et võttes arvesse esiteks asjaolu, et dokumendid „NB 6”, „NB 8” ja „KC 10” viitasid kohtumisele, mis toimus Nürnbergis (Saksamaa) osalenud ettevõtjate tehase koosolekuruumis, ja teiseks, et Siemensi oluline asukoht asus just selles linnas, olid komisjonil otsesed ja kaudsed tõendid, mis lubasid tal kahtlustada, et ka Siemensi esindajad osalesid neil kohtumistel. Teiseks, komisjon väidab õigesti, et asjaolu, et ta leidis need dokumendid Hitachi ruumidest, võimaldas tal kahtlustada, et see ettevõtja oli samuti osalenud elektritransformaatoreid puudutanud kohtumistel. Kolmandaks on dokumendis „FP 5” viidatud kahe ühisettevõtte loomisele ettevõtjate vahel, keda määratletakse ühelt poolt „T 2” ja „T 3” ning teiselt poolt „T 4” ja „T 5”. Nagu komisjon seda aga õigesti märgib, võis ta teabe põhjal, mis oli Hitachi juures kontrollimiste teostamise ajal juba avalikult kättesaadav, järeldada, et ühisettevõtte lõid esiteks Fuji ja Hitachi ning teiseks Toshiba ja üks teine Jaapani ettevõtja. Järelikult võis ta just selle dokumendi alusel omada kahtlusi seoses Hitachi, Fuji ja Toshiba kontsernide osalemisega kohtumistel.
27

Hageja teise väite kohaselt, mille ta on jaganud kaheksasse osasse, on rikutud määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii. Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikoda jättis ekslikult arvestamata asjaoluga, et mustad jooned tulenevad tehnilisest funktsioonist. Teiseks leiab hageja, et asjakohane oleks olnud uurida, kas kaubamärgi olulised omadused on tingitud üksnes tehnilisest tulemusest, mitte kas neil omadustel on tehniline funktsioon. Kolmandaks heidab ta apellatsioonikojale ette, et viimane jättis tähelepanuta eelviidatud sätte aluseks oleva üldise huvi. Hageja väidab, et kui vaidlusalune kaubamärk jääb kehtima, siis võimaldab see tegelikult selle omanikul tugineda sellele kolmandate isikute vastu, kes soovivad turustada ruumilisi puslesid, mille osi on võimalik pöörata. Neljandaks heidab ta apellatsioonikojale ette seda, et viimane nõustus 14. oktoobri 2008. aasta otsuses sisalduva tühistamisosakonna seisukohaga, mille kohaselt ei ole asjaomase kuju olulistel omadustel tehnilist funktsiooni, nii et selle kuju kaubamärgina registreerimine ei loo ainuõigust tehnilisele lahendusele. Viiendaks kinnitab hageja, et apellatsioonikoda eiras asjaolu, et ka kohtuasjades, milles tehti 18. juuni 2002. aasta kohtuotsus Philips (C‑299/99, EKL, EU:C:2002:377), ja 12. novembri 2008. aasta kohtuotsus Lego Juris vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Mega Brands (punane legoklots) (T‑270/06, EKL, EU:T:2008:483), ei nähtunud asjaomane tehniline funktsioon samuti otseselt asjaomaste kaubamärkide kujutistest. Kuuendaks heidab hageja apellatsioonikojale ette, et see jättis tähelepanuta asjaolu, et sama tehnilist funktsiooni täita võivaid alternatiivseid kujusid ei ole olemas. Seitsmendaks väidab hageja, et apellatsioonikoda järeldas ekslikult, et vaidlusaluse kaubamärgi kujutised ei viita ühelegi konkreetsele funktsioonile. Mustade joonte otstes olevatest süvenditest järeldub tegelikult, et asjaomase kuubiku üksikosi on võimalik pöörates liigutada. Kaheksandaks heidab hageja apellatsioonikojale ette seda, et viimane ei arvestanud tõigaga, et „sellist üldist tüüpi” ruumilised pusled ja võimalus nende osi pöörata olid tuntud enne vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamist.
88

Tõsi, hageja ühe töötaja poolt 2001. aasta novembris ja detsembris tehtud märkmete mitu lõiku tõendavad kaudselt, et hageja teadis, et kolme autoklaasitootja vahel eksisteeris kokkuleppeid, mis ületasid Itaalia turu piire. Nii võib 19. novembri 2001. aasta märkmetest välja lugeda, et „[M.] suhtub Splintex-Soliver kokkuleppesse soosivalt, kuna neil on kokkuleppeid Saint-Gobain’i ja Pilkingtoniga […]” ning 30. novembri 2001. aasta märkmetest, et „[M. soovib] sel koosolekul tõstatada küsimuse autoklaasi kohta kõigis maades, mitte ainult Itaalias”. Samuti nähtub 30. novembri 2001. aasta märkmetest, et hageja oli teadlik asjaolust, et M. soovis tõenäoliselt laiendada arutelu Euroopale, kuigi nendest märkmetest on näha, et hageja andis D‑le juhise „rääkida ainult Itaalia turust” temaga planeeritud kohtumisel 4. detsembril 2001. Lisaks nähtub 12. detsembri 2001. aasta märkmetest, et kuigi see kohtumine leidis tõesti aset, oli D. siiski sellel teemal „väga ebatäpne” ja et seetõttu „ei tekkinud enam küsimust, et [hageja direktor S. B. peaks kohtuma Splintexi direktori M‑iga]”. Samades märkmetes viitab H. veel oma „muljele, [et] D. arutas [M‑iga] probleeme, mis ei olnud [hagejaga] üldse seotud”.
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Ühenduse kaubamärk

–

Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine

–

Suhtelised keeldumispõhjused

–

Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause

–

Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 24

–

27, 41)

Subject of the case

Ese

Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 18. veebruari 2010. aasta otsuse peale (asi R 230/2009‑1), mis käsitleb Teco Electric & Machinery Co. Ltd ja Graf‑Syteco GmbH & Co. KG vahelist vastulausemenetlust.

Kohtuasja andmed

>lt>15

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Graf‑Syteco GmbH & Co. KG‑lt.
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Menetlusnormid – Ühtlustamisameti otsused – Parandamine – Ilmne viga – Mõiste – Kaitseõiguste rikkumine – Välistamine

(Komisjoni määrus nr 2245/2002, artikkel 39)

2. Institutsioonide aktid – Tühistamine – Ebaseaduslikud aktid – Tingimused – Mõistliku tähtaja ja õiguspärase ootuse põhimõtte järgimine

3. Institutsioonide aktid – Õigusliku aluse valik – Viga – Õigusakti tühistamine – Tingimused

Summary

1. Määruse nr 2245/2002, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta, artikli 39 kohaselt tohib Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) otsustes parandada ainult keele‑ ja kirjavigu ning ilmselgeid eksimusi. Vea parandab otsuse teinud talitus omal algatusel või huvitatud isiku nõudmisel.

Arvestades pädeva ametiasutuse lõpliku otsuse resolutsiooni siduva iseloomu tähtsust ja õiguskindluse põhimõtte järgimiseks tuleb kitsalt tõlgendada eeskirju, mis võimaldavad erandjuhul sellise otsuse hilisemat parandamist. Seega piirdub mõiste „ilmselged eksimused” vormivigadega, mille ekslikkus ilmneb selgelt otsuse enda tekstist ning mis ei mõjuta selle ulatust ja sisu, mis on kirjeldatud selle resolutsioonis ja põhjendustes. Seevastu ei saa mõiste „ilmselged eksimused” hõlmata vigu, mis võivad moonutada vaidlustatud otsuse sisu.

Kaitseõiguste rikkumine, mis seisneb asjaolus, et otsus langetati enne hagejale selgituste esitamiseks antud tähtaja möödumist, ei kujuta endast määruse nr 2245/2002 artikli 39 tähenduses ilmselget eksimust. Tegelikult on sellise rikkumise puhul tegemist eksimusega, mis pandi toime menetluses, mille käigus võeti vastu otsus, ja seega on võimalik, et see moonutab selle sisu.

(vt punktid 35, 37)

2. Subjektiivseid õigusi tekitanud õigusvastase haldusakti tagasiulatuv tühistamine on lubatud eeldusel, et nimetatud akti andnud institutsioon järgib tingimusi, mis puudutavad mõistlikku tähtaega ja õiguspäraseid ootusi, mis tekkisid soodustatud isikul, kes võis tugineda selle akti õiguspärasusele.

(vt punkt 40)

3. Vaatamata teise õigusliku aluse olemasolule toob eksimus õigusliku aluse valikul kaasa asjaomase õigusakti tühistamise juhul, kui nimetatud eksimus võib mõjutada vaidlustatud otsuse sisu, eelkõige siis, kui sellega kaasnes selle akti vastuvõtmise menetluskorra rikkumine.

(vt punkt 41)
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Ühenduse kaubamärk

–

Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine

–

Suhtelised keeldumispõhjused

–

Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause

–

Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 50, 55)

Subject of the case

Ese

Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti teise apellatsioonikoja 28. jaanuari 2010. aasta (otsuse R 1514/2008‑2) peale, mis puudutab Seven SpA ja Seven for all mankind LLC vahelist vastulausemenetlust.

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 28. jaanuari 2010. aasta otsus (asi R 1514/2008‑2).

2. Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3. Mõista Seven SpA poolt Üldkohtu menetluses kantud kohtukulud, samuti apellatsioonikoja menetluses kantud kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

4. Jätta Seven for all mankind LLC kohtukulud tema enese kanda.
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Ühenduse kaubamärk

–

Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine

–

Suhtelised keeldumispõhjused

–

Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause

–

Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 17 ja 54)

Subject of the case

Ese

Hagi, mis on esitatud ühtlustamisameti neljanda apellatsioonikoja 29. juuli 2010. aasta otsuse (asi R 1175/2008‑4) peale, mis käsitleb Jesús Miguel Azpiroz Arruti ja The Pukka Luggage Company Ltd vahelist vastulausemenetlust.

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja The Pukka Luggage Company Ltd‑lt.
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Euroopa Liidu omavahendid – Tollikäitlusviisid – Vabasse ringlusse lubamine – Tariifikvootide haldamine – Tariifikvoot, mis avati pühapäeval, mil liikmesriigi tollibürood on suletud, ja mis ammendus samal päeval – Selles liikmesriigis asuvale ettevõtjale sel viisil ammendunud tariifikvoodi eraldamata jätmine – Lubatavus (nõukogu määrus nr 2913/92, mida on muudetud määrusega nr 2700/2000, artikkel 239; komisjoni määrus nr 2454/93, mida on muudetud määrusega nr 214/2007, artiklid 308a–308c) (vt punktid 27 ja 28)

2. Euroopa Liidu omavahendid – Tollikäitlusviisid – Vabasse ringlusse lubamine – Tariifikvootide haldamine – Importijale pühapäeval avatud tariifikvoodi eraldamata jätmine, kuna selle importija asukohaliikmesriigi tollibürood on pühapäeviti suletud. – Komisjoni kohustus kehtestada õigusnormid tariifikvoodi ühetaolise ja diskrimineerimisvaba saadavuse tagamiseks – Puudumine (Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 20 ja 21; nõukogu määrus nr 2913/92, mida on muudetud määrusega nr 2700/2000, artiklid 247 ja 247a; nõukogu määrus nr 975/2003, artikkel 7; komisjoni määrus nr 2454/93, mida on muudetud määrusega nr 214/2007, artiklid 308a–308c) (vt punktid 30–32, 35–38, 43–45)

Subject of the case

Ese

Nõue tühistada komisjoni 16. detsembri 2009. aasta otsus K (2009) 10005 (lõplik), milles tuvastatakse, et Tai päritolu tuunikonservide impordil tasutud tollimaksu tagasimaksmine hagejale ei ole õigustatud.

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Saupiquet’lt.