Kohtuasi C-55/06

Arcor AG & Co. KG

versus

Bundesrepublik Deutschland

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Köln)

„Telekommunikatsioon — Määrus (EÜ) nr 2887/2000 — Juurdepääs kliendiliinile — Tariifide kulupõhisuse põhimõte — Kulud — Investeeritud kapitaliga seotud intress — Põhivara kulum — Kohaliku telekommunikatsiooni infrastruktuuri hindamine — Maksumus jooksvates hindades ja soetusmaksumus — Arvutamise alus — Tegelikud kulud — Juba tehtud kulutused ja eeldatavad kulud — Kulude tõendamine — Alt-üles ja ülalt-alla analüütiline mudel — Üksikasjalikud siseriiklikud õigusnormid — Riigi reguleerivate asutuste hindamisruum — Kohtulik kontroll — Liikmesriikide menetlusautonoomia — Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõte — Teavitatud operaatori tariifidele loa andmise otsuste kohtus vaidlustamine kasutusõiguse saanute poolt — Tõendamiskoormis — Järelevalvemenetlus ja kohtumenetlus”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 18. juulil 2007 I - 2938

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 24. aprill 2008 I - 2976

Kohtuotsuse kokkuvõte

Määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 3 lõikes 3 sätestatud põhimõte, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised, ei järgi avatud ja konkurentsile rajatud turu eeskirju, mis juhinduvad pakkumise ja nõudluse reeglitest ning mille puhul kehtestatakse eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid vaba konkurentsi tingimustes vabalt. Seevastu telekommunikatsioonituru järkjärgulise konkurentsile avamise raames paneb see põhimõte teavitatud operaatoritele kohustuse kehtestada kliendiliinijuurdepääsu tariifid kulude põhjal, mis neil on tekkinud seoses kliendiliini rajamisega, saades samas kõnealuste tariifide kehtestamise tulemusel mõistlikku kasumit, et võimaldada olemasolevat infrastruktuuri pikaajalises plaanis arendada ja ajakohastada. (vt punktid 60, 61, 64 ja 69)

Investeeritud kapitaliga seotud intressid ja kliendiliini rajamisel kasutatud põhivara kulum kuuluvad kulude hulka, mida tuleb arvesse võtta vastavalt määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 3 lõikes 3 ette nähtud põhimõttele, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised. Eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifide kehtestamisel tuleb arvesse võtta kulusid, mida teavitatud operaator on pidanud kandma kohaliku infrastruktuuri rajamiseks tehtud investeeringute raames. Investeeritud kapitaliga seotud intress kujutab endast selles suhtes tulu, mida teenitaks sellelt kapitalilt, kui seda ei oleks investeeritud kliendiliini, samal ajal kui laenuintressid kujutavad endast laenukulu, mis on tekkinud seoses kliendiliini rajamiseks tehtud investeeringutega. Kohtvõrgu rajamiseks kasutatud põhivara kulum, mille arvessevõtmine võimaldab mõista kõnealuse vara tegeliku väärtuse vähenemist, on seotud investeeringutega, mis teavitatud operaator on teinud kliendiliini rajamiseks, ning seetõttu kuulub see kulum tegevuskulude hulka, mida tuleb vastavalt määruse nr 2887/2000 artikli 3 lõikes 3 ette nähtud hinnakujunduse põhimõttele arvesse võtta. (vt punktid 72, 77–80, 84 ja resolutiivosa punkt 1)

Määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 3 lõikes 3 ette nähtud põhimõtte kohaldamisel, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised, peavad riigi reguleerivad asutused teavitatud operaatori kulude arvutamise aluse kindlaksmääramisel arvesse võtma tegelikke kulusid, st teavitatud operaatori poolt juba tehtud kulutusi, ja eeldatavaid kulusid, mis põhinevad vajaduse korral võrgu või selle teatavate osade asendamise kulude hinnangul. Kulude arvutamise alus ei saa põhineda pelgalt kuludel, mis tekivad juhul, kui muu ettevõtja kui teavitatud operaator rajab täiesti uue kohaliku juurdepääsuinfrastruktuuri võrdväärsete sideteenuste osutamiseks (maksumus jooksvates hindades), ega ka kuludel, mida teavitatud operaator tegelikult kannab, võttes arvesse juba kogunenud kulumi (soetusmaksumus). Arvutamisel ainult ühe või teise aluse arvessevõtmine võib kahjustada määruse eesmärki, mis seisneb konkurentsi tõhustamises, sätestades eraldatud kliendiliinijuurdepääsu suhtes ühtlustatud tingimused, et edendada elektroonilise side teenuste laia valiku konkurentsivõimelist pakkumist. Ühelt poolt lubaks teavitatud operaatori võimalus rajada kulude arvutamise alus üksnes oma investeeringute maksumusele jooksvates hindades tal tegelikult valida need kulud, mis annavad talle võimaluse kehtestada kõrgemad tariifid ja jätta arvesse võtmata hinnakujunduse elemendid, mis oleksid kasutusõiguse saanutele soodsamad, hiilides niimoodi mööda eeskirjadest, mille kohaselt tuleb eraldatud kliendiliinijuurdepääsule kehtestada kulupõhised tariifid. Teiselt poolt — kui kulude arvutamise alus põhineks üksnes soetusmaksumusel, mis olenevalt võrgu vanusest võiks viia peaaegu amortiseerunud võrgu arvessevõtmiseni ja tuua seega kaasa väga madala tariifi, satuks teavitatud operaator õigustamatult ebasoodsasse olukorda, mida määrusega nr 2887/2000 just soovitakse vältida. (vt punktid 86, 98, 104, 108, 109, 119 ja resolutiivosa punkt 2)

Määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 4 lõike 2 punkti b kohaselt võib riigi reguleeriv asutus nõuda teavitatud operaatorilt asjakohast teavet neid kulusid tõendavate dokumentide kohta, mida võetakse arvesse põhimõtte kohaldamisel, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised. Kuna ühenduse õiguses ei ole sätet, mis käsitleks kontrollimisele kuuluvaid raamatupidamisdokumente, on üksnes riigi reguleeriva asutuse pädevuses vastavalt kohaldatavale õigusele uurida, kas esitatud dokumendid on kuluarvestuse seisukohast kõige sobivamad. Kui puuduvad juhised, mis õiguslikult piisavalt kinnitaksid, et ühenduse seadusandja on otsustanud kas alt-üles või ülalt-alla raamatupidamismudeli kasuks, on riigi reguleerivate asutuste pädevuses kohaldatava õiguse alusel kasutada kuluarvestusmeetodeid, mis tunduvad neile konkreetsel juhul kõige sobivamad. Seega ei välista ühenduse õigus võimalust, et juhul, kui selle põhimõtte kohaldamisel, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised, puuduvad täielikud ja arusaadavad raamatupidamisdokumendid, teevad riigi reguleerivad asutused kulud kindlaks alt-üles või ülalt-alla analüütilist mudelit kasutades. (vt punktid 127, 131, 132, 134, resolutiivosa punktid 3 ja 4)

Määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 1 lõikega 4 liikmesriikidele antud võimalus võtta vastu üksikasjalikke siseriiklikke meetmeid ei tohi muuta kohaldamatuks põhimõtet, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised, nagu on sätestatud kõnealuse määruse artikli 3 lõikes 3. See õigus säilitada või kasutusele võtta meetmeid, mis sisaldavad üksikasjalikumaid sätteid, lubab liikmesriikidel selles valdkonnas oleva kaalutlusruumi raames oma siseriiklikes õigusaktides ette näha sätteid, mis täpsustavad põhimõtet, mille kohaselt peavad eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifid olema kulupõhised, kuid see kaalutlusruum ei tohi mingil juhul eirata kõnealuse määruse artikli 1 lõikes 4 kehtestatud põhimõtteid ja piire. (vt punktid 143, 146, 150 ja resolutiivosa punkt 5)

Määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 4 lõigetest 1 ja 2 tuleneb, et kui riigi reguleerivad asutused kontrollivad teavitatud operaatorite eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariife nimetatud määruse artikli 3 lõikes 3 sätestatud hinnakujunduse põhimõtte alusel, siis on neil ulatuslik pädevus, mis hõlmab nende tariifide erinevate aspektide hindamist ning seda kuni hindade, st väljapakutud tariifide muutmiseni. See ulatuslik pädevus hõlmab ka teavitatud operaatorite kantud kulusid, nagu investeeritud kapitaliga seotud intressid ja põhivara kulum, kulude arvutamise alust ning nende raamatupidamisliku tõendamise mudeleid. (vt punkt 159 ja resolutiivosa punkt 6)

Üksnes liikmesriikide pädevuses on oma menetlusautonoomia raames ja kohtuliku kaitse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet järgides kindlaks määrata pädev kohus, kohtuvaidluse laad ning sellest tulenevalt kohtuliku kontrolli teostamise kord riigi reguleeriva asutuse otsuste puhul, mis käsitlevad loa andmist teavitatud operaatorite eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifidele. Sellises olukorras peab liikmesriigi kohus tagama, et määrusest nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, tulenevaid kohustusi seoses eraldatud juurdepääsuga kliendiliinile täidetakse nimetatud määruse artikli 3 lõikes 3 sätestatud hinnakujunduse põhimõttega kooskõlas oleva korra kohaselt ning see toimub läbipaistvatel, õiglastel ja mittediskrimineerivatel tingimustel. (vt punkt 170 ja resolutiivosa punkt 7)

Määruse nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile, artikli 4 lõige 1 koostoimes direktiivi 90/387 telekommunikatsiooniteenuste siseturu loomise kohta avatud võrgu pakkumise kaudu (muudetud direktiiviga 97/51) artikli 5a lõikega 3 nõuab, et liikmesriikide kohtud tõlgendaksid ja kohaldaksid kaebuste esitamist reguleerivaid siseriiklikke menetlusnorme nii, et riigi reguleeriva asutuse otsust, mis käsitleb eraldatud kliendiliinijuurdepääsu tariifidele loa andmist, oleks võimalik kohtus vaidlustada mitte ainult sellise otsuse adressaadiks oleval ettevõtjal, vaid ka kõnealuse määruse tähenduses kasutusõiguse saanutel, kelle õigusi otsus võib mõjutada. (vt punkt 178 ja resolutiivosa punkt 8)