ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kui vastus esimese küsimuse punktile a on eitav: a) Millised nõuded peavad olema täidetud, et toidu maitse saaks olla autoriõigusega kaitstav? b) Kas autoriõigusest tuleneva kaitse kohaldamine maitsele põhineb üksnes toidu maitsel kui sellisel või (ka) toidu koostisel? c) Kui kaugele ulatub selle poole tõendamiskoormis, kes (rikkumis)menetluses väidab, et ta on loonud toidu maitse, mis on autoriõigusega kaitstav? Kas see pool võib piirduda kohtunikule menetluse käigus toidu esitamisega, et kohtunik saaks – toitu maitstes ja nuusutades – ise otsustada, kas toidu maitse vastab autoriõigusest tuleneva kaitse nõuetele? Või peab hagi esitanud pool (teatavatel tingimustel) esitama ka maitsekoosluse väljatöötamiseks tehtud loominguliste otsustuste kirjelduse ja/või koostise, mille põhjal tuleb maitset pidada autori enda intellektuaalseks loominguks? d) Kuidas peab kohtunik rikkumismenetluses tuvastama, kas kostja poolt välja töötatud toidu maitse kattub hageja toidu maitsega selliselt, et tegemist on autoriõiguse rikkumisega? Kas sellega seoses on oluline (ka) see, kas mõlema maitse tervikmulje kattub?
1.

Kas raamotsuse 2002/584/JSK artikli 4 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et isiku suhtes ei alustatud menetlust seoses süüteoga, mille kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus, või et see lõpetati, puudutab ainult süütegu, mille kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus, või tuleb seda õigusnormi mõista nii, et menetlusest loobumine või selle lõpetamine peab puudutama ka tagaotsitavat isikut kui kahtlustatavat/süüdistatavat selle menetluse raames?
ET Euroopa Liidu Teataja C 256/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Judicial da Comarca de Braga (Portugal) 1. juunil 2017 – Caixa Económica Montepio Geral versus Carlos Samuel Pimenta Marinho jt

(Kohtuasi C-333/17)

(2017/C 256/16)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Judicial da Comarca de Braga

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Caixa Económica Montepio Geral

Kostjad: Carlos Samuel Pimenta Marinho, Maria de Lurdes Coelho Pimenta Marinho, Daniel Pimenta Marinho, Vera da Conceição Pimenta Marinho

Eelotsuse küsimus

Kas liidu õigusega – kuna selles tunnustatakse liidu kodanike põhiõigust tarbijakaitsele ja põhiõigust võrdsele kohtlemisele kodanike ja ettevõtjate vahel, mis on sätestatud vastavalt [Euroopa Liidu põhiõiguste harta] artiklis 38 ja artiklis 21 – on vastuolus liikmesriigi õigusnorm (29. aprilli 1943. aasta dekreetseaduse nr 32765, millega kehtestatakse erand tsiviilseadustiku artiklis 1143 ette nähtud üldisest korrast (Decreto-Lei n.o 32765. de 29 de abril de 1943, que exceciona o regime geral constante do [artigo] 1143.o do C. Civil)) ainus artikkel, kuna sellega on pangandussektorile ette nähtud ülejäänud kodanike ja ettevõtjatega võrreldes teistsugune kohtlemine laenulepingu vorminõuete osas, nähes pankade sõlmitud laenulepingute puhul ette vähem ranged vorminõuded?
1.

Kas nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 (1) artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle liikmesriigi, mille territooriumil algatati maksejõuetusmenetlus, kohtutel on tagasivõitmise hagi menetlemiseks kostja vastu, kelle asu- või elukoht on teises liikmesriigis, erandlik kohtualluvus või on pankrotihalduril määruse artikli 18 lõikes 2 sätestatud juhtumil õigus esitada tagasivõitmise hagi selle liikmesriigi kohtule, mille territooriumil on kostja asu- või elukoht, kui pankrotihalduri tagasivõitmise hagi toetub teises liikmesriigis vallasvara suhtes tehtud käsutusele?
1.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 64 lõiget 1, artikli 66 punkti a ja artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et telekommunikatsiooniettevõtja (televisioon, internet, mobiilsidevõrk ja püsivõrk) peab maksma käibemaksu eelnevalt kindlaks määratud summa pealt, mida ta nõuab oma klientidelt – lepingu teatava kestuse (püsikliendiperiood) kohustusega lepingu lõpetamise korral kliendist oleneval põhjusel enne selle perioodi lõppu – summas, mis võrdub kliendi lepingulise baaskuutasu ja püsikliendiperioodi lõpuni jäänud kuude arvu korrutisega, tingimustel, et arve esitamise ajal nimetatud summas – ja olenemata sellest, kas arvesumma tegelikult laekub – on ettevõtja teenuste osutamise juba lõpetanud, kui: a) arvel märgitud summa on mõeldud leppetrahvina selleks, et klient ei rikuks püsikliendiperioodi nõuet, mida ta on kohustunud täitma, ja selleks, et hüvitada ettevõtjale püsikliendiperioodi nõude täitmata jätmisega tekitatud kahju – põhiliselt saamata jäänud tulu näol, mida ettevõtja oleks saanud, kui leping oleks kestnud perioodi lõpuni, kokkulepitud soodustariifide, seadmete käsutusse andmise või muude tasuta või soodushinnaga pakkumiste eest, või reklaami- ja klientide püüdmise kulude näol; b) hangitud püsikliendiperioodiga lepingud annavad nende hankijatele suuremat tasu kui ilma püsikliendiperioodita lepingud, mille nad on sõlminud, kui mõlemal juhul (s.t püsikliendiperioodiga või ilma selleta lepingutes) arvutatakse tasu sõlmitud lepingutes kindlaksmääratud kuutasu suuruse põhjal; c) arvesummat võib liikmesriigi õiguses kvalifitseerida leppetrahviks?
1.

Kas nõukogu direktiiviga 2010/18/EL (1) on vastuolus töötajate üldseaduse artikli 37 lõike 4 (luba [töölt puududa] üks tund päevas kuni alaealise lapse 9-kuuseks saamiseni) niisugune tõlgendamine, et olenemata sellest, kummast soost lapsevanem seda puhkust taotleb, ei anta seda sellele lapsevanemale, kes töötab ja seda puhkust taotleb, kui teine lapsevanem on töötu?
1.

Kas liikmesriigi õigus ja liikmesriigi kohtupraktika, mis näevad ette, et sisulisi põhjusi, millele tuginedes koostatakse Euroopa uurimismäärus, mille ese on läbiotsimise toimetamine korteris ja äriruumides ning teatavate esemete arestimine ja loa andmine tunnistaja ülekuulamiseks, ei saa vaidlustada määruse vastu vahetult õiguskaitsevahendi kasutamisega ega eraldi kahjuhüvitise nõude esitamisega, on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/41 (1), mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades, artikliga 14?
3.

Kas samas artiklis 3 ette nähtud reegel, et „[a]si aegub lõplikult päeval, mil kahekordse aegumistähtajaga võrdne ajavahemik saab läbi, ilma et pädev asutus oleks määranud karistust“, on samuti kohaldatav mitmeaastase programmi puhul, see tähendab, kas ka see tähtaeg kestab kuni mitmeaastase programmi lõpetamiseni?
1.

Kas „vesiniku tootmisega“ otsuse 2011/278/EL (1) I lisa punkti 2 tähenduses on tegemist ainult siis, kui kahest vesinikuaatomist H toodetakse keemilise sünteesi teel vesinikumolekul H2, või hõlmab tootmise mõiste ka seda, et vesinikku sisaldava gaaside segu puhul suurendatakse vesiniku H2 suhtelist osakaalu segus ilma sünteesita nii, et muud gaasilised komponendid eemaldatakse füüsikalisel või keemilisel teel selleks, et saada otsuse 2011/278/EL I lisa punkti 2 sõnastuse kohaselt „toode, mis on väljendatud netomüügiühikutes ja koosneb 100 % vaadeldavast ainest“?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ (1) ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga (2), millega muudetakse direktiivi 97/67/EÜ seoses ühenduse postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimisega) (edaspidi „direktiiv 97/67/EÜ“) artikli 14 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigus- ja haldusnormid peavad ette nägema, et universaalteenuse osutajad peavad sisemistes raamatupidamissüsteemides eraldi arvestust iga teenuse ja toote kohta, mis on hõlmatud universaalteenusega, et oleks võimalik teha selget vahet teenuste ja toodete vahel, mis kuuluvad universaalteenuse alla, ning teenuste ja toodete vahel, mis ei kuulu universaalteenuse alla, või on viidatud sätte kohaselt vaja raamatupidamislikult vahet teha üksnes universaalteenuse alla kuuluvate ja mittekuuluvate teenuste ja toodete vahel?
1.

Üldkohus on rikkunud liidu õigust, kui leidis, et kohtuotsuseid Pimix (1), Tšehhi Vabariik vs. komisjon (2) ja Leedu Vabariik vs. komisjon (3) ei ole võimalik käsitleda uute ja oluliste asjaoludena kohtupraktika mõttes ning tunnistas seetõttu Eesti Vabariigi 4. märtsi 2015 hagi Euroopa Komisjoni 22. detsembri 2014 kirjas sisalduva otsuse (Ares(2014)4324235) tühistamiseks vastuvõetamatuks.
2.

Kas määruse artikli 11 lõikes 2 sisalduvat viidet „rahalistele hüvitistele“ tuleb tõlgendada nii, et sellega viidatakse ainult ajavahemikule, mil taotleja tegelikult saab rahalisi hüvitisi, või tähendab see mis tahes ajavahemikku, mille jooksul on taotleja kindlustatud tulevase rahalise hüvitise suhtes, olenemata sellest, kas seda hüvitist on perehüvitise taotlemise ajal taotletud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 277/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itaalia) 5. aprillil 2017 – Graziano Garavaldi versus Ministero della Giustizia

(Kohtuasi C-178/17)

(2017/C 277/31)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Graziano Garavaldi

Vastustaja: Ministero della Giustizia

Eelotsuse küsimus

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid nagu Itaalia omad, mis on sätestatud seaduse nr 89/2001 artiklis 5-sexies, mille kohaselt peavad isikud, kelle õigust saada Itaalia riigilt kohtumenetluse ebamõistliku pikkuse eest „õiglast hüvitist“ on juba tunnustatud, täitma selle summa saamiseks hulgaliselt kohustusi ning ootama eelviidatud seaduse nr 89/2001 artikli 5-sexies lõikes 5 nimetatud tähtaja möödumist, ilma et nad saaksid vahepeal ühtegi kohtulikku täitemenetlust algatada lasta ja ilma et nad saaksid seejärel nõuda maksmise hilinemisega põhjustatud kahju hüvitamist, sh juhtudel, mil „õiglane hüvitis“ on ette nähtud riigiülese mõjuga tsiviilkohtuasjas või igatahes valdkonnas, mis kuulub Euroopa Liidu pädevusse, ja/või valdkonnas, milles Euroopa Liit näeb ette kohtulike täitedokumentide vastastikuse tunnustamise, on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 lõikes 2 ning Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikes 1 sätestatud põhimõttega, et igaühel on õigus asja arutamisele mõistliku aja jooksul erapooletus kohtus, mis tunnistati ELL artikli 6 lõikega 3 ka Euroopa Liidu põhimõtteks, koostoimes ELTL artiklist 67 tuleneva põhimõttega, mille kohaselt liit moodustab ühise õigusel rajaneva ala, kus austatakse põhiõigusi, ning ELTL artiklitest 81 ja 82 tuleneva põhimõttega, mille kohaselt liit arendab piiriülese toimega tsiviil- ja kriminaalasjades õigusalast koostööd, lähtudes kohtuotsuste ja kohtuväliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 277/25

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 18. mail 2017 – K. M. Zyla versus Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-272/17)

(2017/C 277/36)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: K. M. Zyla

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Staatssecretaris van Financiën

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et töötaja, kes vastavalt määrusele nr 1408/71 (1) või määrusele nr 883/2004 (2) on selle liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemis vaid ühe osa vältel kalendriaastast kindlustatud, saab sotsiaalkindlustusmaksete sissenõudmisel kasutada maksuvähenduse sotsiaalkindlustusmaksetest tulenevat osa vaid ajaliselt proportsionaalselt kindlustusperioodiga, kui kõnealune töötaja ei ole ülejäänud kalendriaasta kestel selle liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud, elab sel perioodil teises liikmesriigis ja on (peaaegu) kogu aastasissetuleku saanud esimesena nimetatud liikmesriigis?

(1) Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2, ELT eriväljaanne 05/01, lk 35).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas võrdväärsuse, tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtteid arvesse võttes tuleb liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtet ELTL artiklite 151 ja 153 ning direktiivi 2008/94 ühiskondliku eesmärgi raames tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selline liikmesriigi meede nagu ZGVRS artikkel 25, mille kohaselt lõpeb tagatud nõuete esitamise ja rahuldamise õigus, kui pankrotimenetluse algatamise otsuse kandmisest äriregistrisse on möödunud kaks kuud, juhul kui liikmesriigi õigus sisaldab sellist sätet nagu tööseadustiku (Kodeks na truda, edaspidi „tööseadustik“) artikli 358 lõike 1 punkt 3, mille kohaselt on tähtaeg tööga seotud rahuldamata nõuete esitamiseks kolm aastat alates kuupäevast, mil nõue oleks pidanud olema rahuldatud, ning pärast selle tähtaja möödumist tehtud makseid ei peeta õigusliku aluseta tehtud makseteks?
1.

Kas nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ (1) lisatud kokkuleppe artikli 4 lõige 1 oleks kohaldatav horisontaalse ametialase karjääri lisatasule, mida nõuab kaebaja, kuna tegu on töötingimusega, või kas tegu on vastupidi töötasu mõistega, millel on käesolevas kohtumääruses esitatud tunnused ja mis lähtub tasusaaja subjektiivsest staatusest, mis saavutatakse teenistusaastate jooksul vastavalt töö keerukuse ja vastutuse, stabiilsuse, spetsialiseerumise ja erialasuse suurenemise kriteeriumidele?
2.

Kas […] direktiivi 2003/86/EÜ […] artikli 15 lõiget 1 ja lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus põhikohtuasjas kõne all olevad liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et perekonna taasühinemise raames rohkem kui viis aastat seaduslikult liikmesriigi territooriumil elanud välismaalase eraldi elamisloa taotluse võib jätta rahuldamata, kuna välismaalane ei ole täitnud liikmesriigi õiguses ette nähtud integratsioonimeetmeid?
2.Kas, isegi kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav , ja kui Euroopa Kohus käsitab kokkuleppe artikli 4 lõikes 1 
nimetatud tingimusi töötingimusena, on tegu töötasuer inevusega , mis on objektiivselt õigustatud?
(1) Nõuk ogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa 
Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettev õtet e Keskuse (CEEP) sõlmitud raamk okkulepet tähtajalise töö 
kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368).
Eelotsuset aotlus, mille on esitanud Conseil d’Ét at (Prantsusmaa) 29. mail 2017 – Marle Participations 
SARL versus Minist re de l’Économie et des Finances
(Kohtuasi C-320/17)
(2017/C 269/14)
Kohtumenetluse keel: prantsuse
Eelotsuset aotluse esita nud kohus
Conseil d’État
Põhik ohtuasja pooled
Kaebaja: Marle Participations SARL
Vastustaja: Ministre de l’Économie et des Finances
Eelotsuse küsimus
Palud a Euroopa Kohtult seisuk ohta küsimuses, kas ja vajadusel millistel tingimust el kujutab asjaolu, et valdusühing annab 
tütarettev õtjale üürile kinnisasja, endast otsest või kaudset seotust selle tütarettev õtja juhtimisega , mis teeb selle 
tütarettev õtja osade omandamisest ja omamisest maja ndusteg evuse 28. novembr i 2006. aasta direktiivi, mis käsitleb ühist 
käibemaksu süst eemi (1), tähenduses. 
(1) Nõuk ogu 28. novembr i 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusü steemi (ELT L 347, lk 1).
Eelotsuset aotlus, mille on esitanud Varho ven kasatsionen sad (Bulgaar ia) 6. juunil 2017 – Neli 
Valcheva versus Georgios Babanarakis
(Kohtuasi C-335/17)
(2017/C 269/15)
Kohtumenetluse keel: bulg aaria
Eelotsuset aotluse esita nud kohus
Varho ven kasatsionen sad
Põhik ohtuasja pooled
Kaebuse esitaja: Neli Valcheva
Vastustaja: Georgios Babanarakis
Eelotsuse küsimused
Kas nõuk ogu 27. novembr i 2003. aasta määr use (EÜ) nr 2201/2003 (1), mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste 
tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning milleg a tunnistatakse 
keht etuks määr us (EÜ) nr 1347/2000, artikli 1 lõike 2 punktis a ja artikli 2 punktis 10 kasutatud mõistet „suhtlusõigus“ 
tuleb tõlgend ada nii, et lisak s vanemate ja lapse vahelisele suhtlusele hõlmab see ka suhtlust muude sugulasteg a kui 
vanemad, nimelt suhtlust vana vanemateg a? 
(1) EÜT 2003, L 338, lk 1.C 269/10 ET Euroopa Liidu Teata ja 14.8.2017
2.

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, milles kahju hüvitamise tingimus on, et riigihangete otsustuskomisjon (Közbeszerzési Döntőbizottság) ise või tema otsuse kohtuliku läbivaatamise käigus kohus võiks õiguslikult siduvana tuvastada, et on toime pandud õigusrikkumine, on asendatavad liidu õigust silmas pidades, s.t kas on võimalik, et kahju kannatanud isik võiks õigusrikkumist tõendada muul moel?
1.

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 90 lõiget 1 ja artikli 185 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tarnega seoses maha arvatud sisendkäibemaksu summat on vaja korrigeerida ka sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus tehing, millega seoses sisendkäibemaks maha arvati, on jõustunud kohtuotsusega tühiseks tunnistatud, või tuleb sellisel juhul seoses direktiivi 2006/112 artikli 14 lõikes 1 sisalduva määratlusega eeldada, et tarnet ei ole toimunud ja käibemaks ei ole algusest peale muutunud sissenõutavaks?
1.

Kas ELTL artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm nagu Slovaki Vabariigi valitsuse määruse nr 317/2007, millega kehtestatakse energeetikaturu toimimise eeskirjad, artikli 12 lõige 9, millega on nähtud ette erimaks elektrienergia eksportimise eest Slovaki Vabariigi territooriumilt kas Euroopa Liidu liikmesriikidesse või kolmandatesse riikidesse, kui elektrienergia eksportija ei tõenda, et eksporditav elektrienergia imporditi Slovaki Vabariigi territooriumile, see tähendab on kehtestatud maks, mida kohaldatakse ainult Slovaki Vabariigi territooriumil toodetud ja sealt eksporditava elektrienergia suhtes?
1.

Kas ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitleva 2007. aasta Haagi protokolli artikli 4 lõiget 3 koostoimes artikliga 3 tuleb tõlgendada nii, et kohustatud isiku taotlusele, millega palutakse muutunud sissetuleku tõttu vähendada jõustunud kohtuotsusega kindlaks määratud elatisraha, on õigustatud isiku harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õigus kohaldatav ka siis, kui siiani makstava elatisraha oli kohus õigustatud isiku taotluse alusel vastavalt ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitleva 2007. aasta Haagi protokolli artikli 4 lõikele 3 kindlaks määranud kohustatud isiku harilikuks viibimiskohaks oleva riigi õiguse alusel? Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 263 lõikeid 1, 2 ja 5 koostoimes artikli 256 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et kaebus menetluse algatamise otsuse, uurimisdokumentide ja mittesiduva ettepaneku peale, mille on vastu võtnud riiklik pädev asutus (ning mida on täpsustatud käesoleva kohtumääruse punktis 1) menetluse raames, mida reguleerivad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL (1) artiklid 22 ja 23, nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 1024/2013 (2) artikli 1 lõige 5, artikli 4 lõike 1 punkt c ja artikkel 15, Euroopa Keskpanga 16. aprilli 2014. aasta määruse (EL) nr 468/2014 (3) artiklid 85, 86 ja 87 ning Itaalia pangandusseadustiku (Testo unico bancario italiano) artiklid 19, 22 ja 25, kuulub liidu kohtu või siseriikliku kohtu pädevusse?
—

tunnistada, et Horvaatia Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4.veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/17/EL elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 60, lk 34) artikli 42 lõikest 1, kuna see liikmesriik ei ole 21.märtsiks 2016 vastu võtnud vajalikke õigus ja haldusnorme nimetatud direktiivis sätestatu rakendamiseks või vähemalt ei ole komisjon neist teavitanud;
—

takistati advokaadist esindaja ja kohtunike teavitamist asjaolust, et esimene hageja ilmus õigeaegselt 27. septembri 2016. aasta kohtuistungile sellega, et kohtuametnik keelas esimese hageja alaealisel tütrel kohtusaali tulla ja kuna lapsehoidja hilines, keelati ka esimesel hagejal kohtusaali siseneda; vastupidi kohtuametniku väidetele, ei edastanud ametnik kohtunikele või esindajale ka teavet selle kohta, et esimene hageja on kohal;
1.

Kas määruse (EL) nr 1007/2011 (1) artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selgitus selle kohta, et tegemist on üksnes ühte liiki kiust koosneva tekstiiltootega, tuleb tingimata esitada?
1.

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (1) (edaspidi „direktiiv 2000/78/EÜ“), artikliga 2 on vastuolus olukord, kus ametnike distsiplinaarvastutust käsitlevate õigusnormide alusel tehtud haldusotsus (distsiplinaarotsus), mis on liikmesriigi õiguse alusel muutunud lõplikuks ja millega ametnik saadeti pensionile koos pensioni vähendamisega, säilitab oma õigust kujundava toime, kui viidatud haldusotsuse tegemise ajal ei olnud liidu õiguse asjaomased sätted, eelkõige direktiiv 2000/78/EÜ veel selle otsuse suhtes kohaldatavad, kuid samalaadne (oletuslik) otsus oleks direktiiviga 2000/78/EÜ vastuolus juhul, kui see tehtaks viidatud direktiivi ajalises kohaldamisalas?
1.

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid nagu ministri 23. jaanuari 2012. aasta dekreet, eriti selle artiklid 8 ja 12, kus on kehtestatud mitu konkreetset kohustust, mis on erinevad ja ulatuslikumad neist kohustustest, mis on täidetud sellise vabatahtliku kavaga liitumise raames, mille kohta Euroopa Komisjon on teinud direktiivi 2009/28/EÜ (1) artikli 18 lõike 4 kohase otsuse, on vastuolus Euroopa Liidu õigusega, täpsemalt eelviidatud direktiivi artikli 18 lõikega 7 koostoimes Euroopa Komisjoni 19. juuli 2011. aasta otsusega nr 2011/438/EL (2)?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, siis kas direktiivi 2004/18/EÜ artikli [1] lõiget 5 ja artiklit 32 ning direktiivi 2014/24/EL artiklit 33 saab tõlgendada nii, et need lubavad sõlmida raamlepinguid, milles: üks hankija esindab iseennast ja teisi hankijaid, kes on eraldi ära märgitud, kuid kes ei osale selle raamlepingu sõlmimises otse; teenuste maht, mida hankijad, kes ei ole ise raamlepingut sõlminud, võivad selles raamlepingus ette nähtud edasisi hankelepinguid sõlmides nõuda, on kindlaks määratud sel teel, et viidatakse nende tavalistele vajadustele?