Arvestades põhimõtet, et direktiivi neid sätteid, mis näevad ette erandi selle direktiiviga kehtestatud üldpõhimõttest, tuleb tõlgendada kitsalt, tuleb direktiivi 2001/29 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 5 lõikes 2 ette nähtud erandeid ja piiranguid tõlgendada kitsalt. Selline tõlgendamine eeldab seda, et nimetatud sätet reprodutseerimisõiguse suhtes kehtestatud erandite ja piirangute kohaldamise tingimuste kohta tuleb mõista nii, et isiklikuks tarbeks tehtud koopia erand ei anna autoriõiguse omajatele alust tugineda oma ainuõigusele lubada või keelata reprodutseerimist isikutel, kes teevad nende teostest koopiaid isikliku kasutamise eesmärgil, kuid sellise tõlgendamisega on vastuolus nimetatud sätte mõtestamine nii, et see säte kohustab autoriõiguse omajaid peale asjaomase sõnaselgelt väljendatud piirangu leppima oma õiguste rikkumistega, mis võivad isiklikuks tarbeks koopiate tegemisega kaasneda.

Mis puutub isiklikuks otstarbeks kopeerimise erandisse, mis on ette nähtud direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 5 lõike 2 punktis b, siis liidu õigust, eelkõige nimetatud sätet koostoimes asjaomase artikli lõikega 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis ei erista olukorda, kus isiklikuks tarbeks reprodutseerimine toimub seaduslikust allikast, sellest, kui see toimub ebaseaduslikust allikast. Asjaolu, et ei ole ühtki kohaldatavat selle direktiivi artikli 6 tähenduses tehnilist meedet sellise ebaseadusliku isiklikuks tarbeks kopeerimise vastu võitlemiseks, ei sea seda järeldust kahtluse alla.

Liikmesriikidel on õigus vastavalt oma õigustavadele kehtestada kõnealuses artiklis 5 ette nähtud erandid või jätta need kehtestamata, kuid kui sellise erandi kehtestamise valik on tehtud, peab seda kohaldama ühetaoliselt, nii et sellega ei ohustataks direktiivi 2001/29 eesmärgi, milleks on siseturu toimimine, saavutamist. Kui liikmesriikidel oleks õigus võtta vastu või jätta vastu võtmata õigusnorm, mis võimaldab isiklikuks tarbeks reprodutseerimist ka ebaseaduslikust allikast, siis kujutaks see ilmselgelt endast siseturu toimimisele ohtu.

Sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine võib olla vastuolus teatavate direktiivi 2001/29 artikli 5 lõikes 5 seatud tingimustega. Esiteks julgustaks nõustumine sellega, et niisuguseid reproduktsioone võib teha ebaseaduslikust allikast, teoste võlts- või piraatkoopiate levitamist, vähendades sellega paratamatult ka kaitstud teoste müügi või nendega seotud muude seaduslike tehingute arvu, kahjustades nii teoste tavapärast kasutamist. Teiseks võib sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine käesoleva kohtuasja punktis 31 tehtud järeldust arvestades mõjutada põhjendamatult autoriõiguse omajate huve.

Mis puutub autoriõiguste omajatele makstavasse õiglasesse hüvitisse, siis ei taga selline isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu süsteem, mis ei erista tasu saajate õiglase hüvitise arvutamisel olukorda, kus isiklikuks tarbeks reprodutseerimine toimub seaduslikust allikast, sellest, kui see toimub ebaseaduslikust allikast, õiglast tasakaalu ühelt poolt autorite kui õiglase hüvitise saajate ja teiselt poolt kaitstud objektide kasutajate õiguste ja huvide vahel. Sellises süsteemis arvutatakse põhjustatud kahju ja seega tasu saajatele makstava õiglase hüvitise summa nii seaduslikust allikast kui ka ebaseaduslikust allikast isiklikuks tarbeks kopeerimisega autoritele põhjustatud kahju kriteeriumi alusel. Nii arvutatav summa kajastub seejärel lõppastmes hindades, mida kaitstud objektide kasutajad maksavad asjaomaste isiklikuks tarbeks reprodutseerimist võimaldavate seadmete, aparaatide ja andmekandjate omandamisel.

(vt punktid 34, 35, 38–40, 45, 46, 53–55, 58 ja resolutsiooni punkt 1)