ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Koondumised – Komisjoni otsus, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks tingimusel, et täidetakse ette nähtud kohustusi – Kohustus vara sõltumatu järelevalveisiku kontrolli all edasi võõrandada – Heakskiitmise otsus edasivõõrandatava vara omandaja kohta – Sõltumatu järelevalveisiku puudumine – Heakskiitmise otsuse õigusvastasus

(Nõukogu määrus nr 4064/89)

2. Konkurents – Koondumised – Komisjoni otsus, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks tingimusel, et täidetakse ette nähtud kohustusi – Kohustus vara sõltumatu järelevalveisiku kontrolli all edasi võõrandada – Sõltumatu järelevalveisiku puudumine

(Nõukogu määrus nr 4064/89)

Summary

1. Kui komisjon kuulutab koondumise ühisturuga kokkusobivaks tingimusel, et täidetakse kohustused, mille hulgas esineb kohustus vara edasi võõrandada ning määrata kohustuse täitmise eest vastutavatele pooltele sõltumatu järelevalveisik, kes tagab nimetatud kohustuste täitmise, siis tuleb tühistada otsus, millega komisjon kiitis heaks edasivõõrandatava vara omandaja, tuginedes selleks eelkõige aruandele, mille koostas isik, kes ei olnud sõltumatu.

(vt punktid 83, 108 ja 109, 118 ja 119)

2. Kui komisjon kuulutab koondumise ühisturuga kokkusobivaks tingimusel, et täidetakse kohustused, mille hulgas esineb kohustus vara edasi võõrandada ning määrata kohustuse täitmise eest vastutavatele pooltele sõltumatu järelevalveisik, kes tagab nimetatud kohustuste täitmise, siis ei saa sõltumatuks pidada isikut, kes on koondumise poolteks oleva äriühingu juhtorgani liige, ning kes täidab juhtorgani liikme ülesandeid samaaegselt järelevalveisiku ülesannetega enam kui üks kuu pärast järelevalveisikuks nimetamist, kellel on ühe poolega selline sõltuvussuhe, mis tekitab kahtlusi järelevalveisiku ülesannete täitmiseks vajaliku neutraalsuse suhtes. Isegi kui selline isik kuulub eespool viidatud juhtorganisse kolmanda sõltumatu isikuna, siis alates momendist, mil ta saab õiguse selle ülesandega seonduvate seaduslike volituste teostamiseks, ei saa ta enam sõltumatult teostada järelevalveisiku ülesandeid.

(vt punktid 88 ja 89, 93 ja 94, 100, 103–105)
22

Määruse nr 40/94 artikli 43 lõiked 2 ja 3 sätestavad: „2. Taotleja nõudmisel peab vastulause esitanud varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist ning et see on vastulause aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel, et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat. Selliste tõendite puudumise korral lükatakse vastulause tagasi. Kui varasemat ühenduse kaubamärki on kasutatud vaid osa kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, loetakse see vastulause menetlemisel ainult nende kaupade või teenuste jaoks registreerituks. 3. Lõiget 2 kohaldatakse ka artikli 8 lõike 2 punktis a osutatud varasemate siseriiklike kaubamärkide suhtes, asendades kasutuse ühenduses kasutusega liikmesriigis, kus varasem kaubamärk on kaitstud.”
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (neljas koda)

8. veebruar 2007

Kohtuasi T-318/04

Vladimir Boucek

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Ametnikud – Avatud konkurss – Kirjalikele katsetele mittelubamine – Taotluse hilinenud esitamine

Ese: Hagi, mille ese on nõue tühistada avatud konkursi EPSO/A/2/03 komisjoni otsus, millega ei lubatud hagejal osaleda nimetatud konkursi kirjalikel katsetel tema taotlusdokumentide hilinenud esitamise tõttu.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Pooled kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Konkurss – Korraldamine – Vastuvõtutingimused ja kord

(Personalieeskirjad, III lisa artiklid 2 ja 5)

2. Ametnikud – Konkurss – Konkursiteade

(Personalieeskirjad, III lisa artikli 1 lõike 1 punkt h ja artikkel 2)

1. See, et konkursi kandidaatidele ei ole e-posti teel edastatud nende eelvalikutestide tulemusi ja palutud neil oma taotlusi täiendada, ei kujuta endast hea halduse põhimõtet rikkuvat eeskirjade eiramist, kui asjaomased isikud said piisavat teavet nii selle kohta, et nende tulemused ja see palve esitatakse neile Euroopa Personalivaliku (EPSO) Interneti-leheküljel asuva isikliku toimiku kaudu, mida nad peavad pidevalt konsulteerima, kui ka teabe edastamise ajavahemiku kohta.

Sellises kontekstis ei saa EPSO leheküljel asjaomase teabega tutvumiseks ning oma kandideerimistaotluse täiendamiseks ning saatmiseks kandidaatidele antud kolme nädala pikkust tähtaega pidada ebapiisavaks.

(vt punktid 42 ja 46)

2. Personalieeskirjade III lisa artikli 1 lõike 1 punkt h, mille kohaselt konkursiteade peab sisaldama taotluste vastuvõtmise viimast kuupäeva, ei nõua, et selles teates oleks kindlaks määratud taotluste ja taotlusi täiendavate tõendamisdokumentide saatmise tähtajad, kui tegemist on konkurssidega, mille puhul nende dokumentide saatmise ja vastuvõtutingimuste kontrollimine määratakse kindlaks alles pärast eelvalikut. Nende dokumentide puhul on tegemist registreerimisel esitatud taotlust täiendavate dokumentidega.

(vt punktid 59–61)

Viited: 26. oktoober 2004, kohtuasi T‑207/02: Falcone vs. komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑305 ja II‑1393, punkt 41).
61

Apellatsioonikoda esitas selles osas (vaidlustatud otsuse punktid 33-39) põhjused, miks ta leiab, et selline ärakasutamine leiaks aset ning toob eelkõige välja järgmised põhjendused: „37 Apellatsioonikoja arvates tõendavad vastulause esitaja esitatud tõendid seda, et maine, mille ta on omandanud, ei ole suure osa avalikkuse silmis mitte üksnes teatavate kaupade tootja maine, vaid see kajastab ka tema sponsorlustegevusi, mis on seotud põhiliselt spordi ning suurte muusikaürituste korraldamisega. 38 Vaieldamatult toodab või tegeleb vastulause esitaja nende sponsorlustegevuste raames tema kaubamärki kandvate rõivaste tootmisega. Kuigi nende kaupade esmane eesmärk on asjaomase kaubamärgi reklaamimine, on asjaomane avalikkus tõepoolest harjunud spordi- või muusikaürituste ajal nägema asjaomast kaubamärki erinevatele kaupadele kinnitatuna. 39 Taotleja soovib asjaomast kaubamärki kasutada rõivastel, jalatsitel ning peakatetel ilma piiranguteta. See tähendab, et kasutusala hõlmab kõiki rõivaliike, sh spordirõivaid. Miski ei luba välistada, et hageja ei kasuta tähti TDK T-särkidel, lühikestel pükstel, spordidressidel või sarnastel spordikaupadel. Samad põhjendused kehtivad jalatsite ja peakatete kohta, mida kasutatakse spordiüritustel. Kuna taotletav kaubamärk on identne vastulause esitaja ühe kaubamärgiga, eeldab asjaomane avalikkus, et asjaomased rõivad, jalatsid ja peakatted on toodetud vastulause esitaja sponsorlustegevuste raames tema poolt või tema antud kaubamärgi TDK kasutuslitsentsi alusel. Teiste sõnadega meelitaks taotleja oma kaupade juurde kõik praegu vastulause esitaja kui ülemaailmsete kergejõuvõistluste ning Euroopas muusikaürituste korraldajaga seostatud kliendid, kelle jaoks vastulause esitaja on vaidlustatud otsuse kohaselt investeerinud väga palju aega, tööpanust ja raha. Tegemist on mainekate kaubamärkide parasiteerimise ja nende maine kaubandusliku ärakasutamise püüdega. Apellatsioonikoja arvamusel on see samaväärne nii varasemate kaubamärkide eristusvõime kui ka maine ärakasutamisega.”
89

Väide, mis tuleneb väidetavast subsidiaarsuse põhimõtte rikkumisest, tuleb käesolevas asjas igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata sisuliselt samade põhjendustega, mis on esitatud kohtuotsuse Ayadi punktides 106–110, 112 ja 113 vastuseks sisuliselt samale Ayadi väitele. Esimese Astme Kohus leiab, et sellele põhimõttele ei saa EÜ artiklite 60 ja 301 kohaldamisalas tugineda, isegi kui eeldada, et see ei kuulu ühenduse ainupädevuse valdkonda. Igal juhul, isegi kui eeldada, et see põhimõte on kohaldatav sellistes tingimustes nagu käesolevas asjas, on ilmselge, et Julgeolekunõukogu resolutsioonide, mis seovad vahet tegemata kõiki ÜRO liikmeid, ühetaoline rakendamine liikmesriikides on paremini saavutatav ühenduse kui siseriiklikul tasandil.
115

Finantsmääruse artikkel 71 näeb kohaldamisele kuuluva korra osas ette, et vastutav eelarvevahendite käsutaja kõigepealt tuvastab nõude, nimelt kontrollib võla olemasolu, määrab kindlaks võla olemasolu ja suuruse või kontrollib seda ning kontrollib võla maksmisele kuulumise tingimusi (vt eespool punkt 1). Määruse nr 2342/2002 artikkel 79 nõuab eelarvevahendite käsutajalt selle tagamist, et saadaolev summa on „kindel” ja selle suhtes ei kohaldata mingeid tingimusi. Ühtlasi peab ta tagama, et saadaolev summa on „kindlasummaline” ja väljendatud täpselt sularahas ning et see on „võlgu”, st selle suhtes ei kohaldata maksetähtaega (vt eespool punkt 5). Lisaks sätestab määruse nr 2342/2002 artikkel 80, et saadaoleva summa kindlaksmääramine põhineb tõendavatel dokumentidel, mis kinnitavad ühenduste õigust saadaolevale summale.
68

Hageja heidab komisjonile ette seda, et ta rikkus kohustust tegutseda lepingueelsetes läbirääkimistes heas usus ja kuritarvitas oma õigust jätta leping sõlmimata, kui ta katkestas lepingueelsed läbirääkimised nii kaugele arenenud staadiumis. Kõigepealt ei teatanud komisjon talle 16. juunil 2003 tehtud pakkumist saades, et ta ei saa nõustuda sellega sisemise otsustusmenetluse imperatiivsete nõuete tõttu, vaid hoopis allkirjastas pakkumise teadmisega, et hageja alustab selle alusel renoveerimistöödega. Seejärel lasi ta läbirääkimistel jätkuda kuni 14. septembrini 2003, kuigi ta teadis juba alates 2003. aasta juuli algusest, et need kindlalt ebaõnnestuvad. Viimaseks ei teatanud ta läbirääkimiste katkestamise tegelikku põhjust ja alustas neid kergemeelselt ega võtnud arvesse ametnike vastasseisu kinnisvara asukoha suhtes. Hageja vaidleb vastu, et finantsmäärus annab komisjonile absoluutse õiguse jätta lepingu sõlmimise menetlus lõpule viimata ilma hüvitamiskohustuseta. Ta väidab, et finantsmääruse esimese osa V jaotise sätted on õigusvastased juba seetõttu, et need on vastu võetud ebaõigel õiguslikul alusel, sest need rikuvad ühendusele antud pädevuse põhimõtet, või seetõttu, et need on vastuolus EÜ artikliga 288, sest komisjon vabastatakse õigusvastaselt osaliselt oma vastutusest. Teise võimalusena väidab hageja, et komisjon ei või käesolevas asjas hageja vastu viidata finantsmääruse artikli 101 esimesele lõigule, sest ta ise ei ole järginud selle artikli teist lõiku, mille kohaselt asjaomasele pakkujale tuleb teatada lepingust loobumise põhjused.
94

Euroopa Kohus on otsustanud, et vastavalt ühenduse rahalise abi andmise ühele peamisele põhimõttele saab ühendus hüvitada ainult tegelikult kantud kulusid. Et komisjon saaks teostada kontrolli, peavad sellise abi saajad seega suutma tõendada, et toetatavate projektide kulud on tegelikud; kõnealuse abi saajate poolt usaldusväärse teabe andmine on tingimata vajalik kontrolli- ja tõendamissüsteemi heaks toimimiseks, mis on sisse seatud kontrollimaks, kas abi andmise tingimused on täidetud. Seega ei piisa konkreetse abi saamise õigustamiseks sellest, et tõendatakse projekti täideviimine. Abi saaja on kohustatud ka tõendama, et ta kandis kulud, mis ta vastavalt abi andmise tingimustele deklareeris; hüvitatavateks saab pidada ainult nõuetekohaselt tõendatud kulusid. Kohustus järgida kindlaksmääratud rahastamise tingimusi on abi saaja üks peamisi kohustusi ning seetõttu määravaks asjaoluks ühenduse finantsabi andmisel (vt selle kohta 19. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-240/03 P: Valnerina vs. komisjon, EKL 2006, lk I-731, punktid 69, 76, 78, 86 ja 97).
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (kolmas koda)

10. mai 2007

Kohtuasi T‑255/04

Monique Negenman

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ametnikud – Rasedus- ja sünnituspuhkus – Haiguspuhkus – Eeldatav sünnituskuupäev – Rasedus- ja sünnituspuhkuse algus

Ese: Hagi, mille ese on esiteks nõue tühistada komisjoni otsus, milles fikseeritakse rasedus- ja sünnituspuhkuse alguse ja lõpu aeg Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade artikli 58 järgi, ja teiseks kahju hüvitamise nõue.

Otsus: Tühistada komisjoni 23. oktoobri 2003. aasta otsus, millega fikseeritakse hageja rasedus- ja sünnituspuhkuse alguse ja lõpu aeg. Ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata. Jätta kohtukulud komisjoni kanda.

Kokkuvõte

Ametnikud – Rasedus- ja sünnituspuhkus – Kestus – Tähtaja algus

(Personalieeskirjad, artiklid 58 ja 59)

Personalieeskirjadega on kehtestatud rasedus- ja sünnituspuhkuse arvutamise selge ja üheselt mõistetav süsteem, mille alusel saab vastavalt õiguskindluse põhimõttele eelnevalt kindlalt määratleda selle puhkuse alguse selleks, et rasedal naisel oleks enne rasedus- ja sünnituspuhkusele minekut võimalus olla oma haldusseisundist teadlik. Selle süsteemi raames ei ole ametisse nimetaval asutusel rasedus- ja sünnituspuhkuse alguse ja lõpu kuupäeva fikseerimisel mingit kaalutlusruumi. Kuigi ta peab ametniku tööle tagasituleku kuupäeva kindlaksmääramiseks kindlasti võtma arvesse sünnituse tegelikku kuupäeva, ei või ta ainult arstlikust tõendist tulenevat eeldatavat sünnituskuupäeva võtta arvesse rasedus- ja sünnituspuhkuse alguse kindlaksmääramiseks ning mingil juhul ei või ta seda kindaks määrata tagasiulatuvalt vastavalt tegelikule sünnituskuupäevale. Kui tegelik sünnituskuupäev on varasem kui selle eeldatav kuupäev, tuleb asuda seisukohale, et rasedus- ja sünnituspuhkuse alguse aeg ei muutu ning et asjaomane ametnik peab peale sünnitust saama täiendavat puhkust, et tagada talle personalieeskirjades ette nähtud minimaalne ehk kuueteistkümne nädala pikkune rasedus- ja sünnituspuhkus.

See järeldus ei muutu siis, kui rase naine on juba enne rasedus- ja sünnituspuhkuse algust haiguspuhkusel rasedusega seotud haiguste tõttu, kuna selles osas ei tee personalieeskirjade artikkel 85 neil mingit vahet. Nimetatud sätte kohaldamine nii, et sellisel juhul fikseeritaks tagasiulatuvalt rasedus- ja sünnituspuhkuse algus vastavalt tegelikule sünnituskuupäevale, muutes sellele päevale eelneva kuuenädalase tähtaja hulka kuuluvad haiguspuhkuse päevad rasedus- ja sünnituspuhkuse päevadeks, oleks vastuolus personalieeskirjade artiklitega 58 ja 59. Rasedust ei saa pidada haiguseks ning ühtki personalieeskirjade sätet ei saa tõlgendada nii, et see võimaldaks ümber arvestada neid kahte tüüpi puhkusi, mis on erineva olemuse ning eesmärgiga. Selline meetod diskrimineeriks lisaks rasedaid naisi, kelle rasedus on kulgenud probleemideta ning kellel ei ole seega olnud vajadust võtta haiguspuhkust, võrreldes nendega, kes peavad enne oma rasedus- ja sünnituspuhkust võtma haiguspuhkuse, kuna nad on töövõimetud.

(vt punktid 50–56 ja 58–61)
88

Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 lõike 1 punkt c näeb ette, et kõigis hagiavaldustes tuleb märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest. See säte on esitatud samas sõnastuses Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c ning need kaks sätet üksnes kordavad Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 21 sisalduvat nõuet, mis on kohaldatav nii Euroopa Kohtule kui ka Esimese Astme Kohtule esitatud hagidele (Euroopa Kohtu 18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-214/05 P: Rossi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-7057, punkt 36).
76

Teiseks tuleneb kohtupraktikast, et tuleb teha vahet dokumendi ja teabe mõistete vahel. Üldsuse õigus tutvuda institutsioonide dokumentidega hõlmab vaid dokumente ja mitte teavet üldisemas mõttes ning see ei tekita institutsioonide kohustust vastata üksikisiku igale teabetaotlusele (vt analoogiline Esimese Astme Kohtu 27. oktoobri 1999. aasta määrus kohtuasjas T-106/99: Meyer vs. komisjon, EKL 1999, lk II-3273, punktid 35 ja 36). Eespool punktis 50 viidatud kohtuotsusest nõukogu vs. Hautala tuleneb kindlalt, et nõukogu 20. detsembri 1993. aasta otsus 93/731/EÜ üldsuse juurdepääsu kohta nõukogu dokumentidele (EÜT L 340, lk 43), mis eelnes määrusele nr 1049/2001, hõlmas mitte ainult institutsioonide valduses olevaid dokumente kui selliseid, vaid ka nendes dokumentides sisalduvat teavet (kohtuotsuse punkt 23). Juurdepääsu teabele selle kohtuotsuse mõttes saab siiski kindlustada vaid juhul, kui teave esineb neis dokumentides, st eeldusel, et need on olemas.
Esimese Astme Kohtu (neljas koda) 18. aprilli 2007. aasta otsus – House of Donuts vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Panrico (House of donuts)

(liidetud kohtuasjad T-333/04 ja T-334/04)

Ühenduse kaubamärk – Vastulausemenetlus – Ühenduse kujutismärkide „House of donuts” registreerimise taotlus – Varasemad siseriiklikud sõnamärgid „DONUT” ja kujutismärgid „donuts” – Suhteline keeldumispõhjus – Segiajamise tõenäosus

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause (Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 57–59)

Ese

Kaks ühtlustamisameti neljanda apellatsioonikoja 12. mai 2004. aasta otsuste (asjad R 1034/2001‑4 ja R 1036/2001‑4) peale esitatud hagi, mis puudutavad vastulausemenetlust Panrico, SA ja House of Donuts International vahel.

Kohtuasja asjaolud

Ühenduse kaubamärgi taotleja: House of Donuts International Asjaomane ühenduse kaubamärk: kujutismärk „House of donuts” kaupadele ja teenustele klassides 30, 32 ja 42 – taotlus nr 474486 Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik: Panrico, SA Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: Hispaania sõna- ja kujutismärgid „DONUT” ja „donuts” kaupadele ja teenustele klassides 30, 32 ja 42 Vastulausete osakonna otsus: lükata kaubamärgi registreerimistaotlus tagasi Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata





Resolutiivosa

1. Jätta hagi rahuldamata.

2. Mõista Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja menetlusse astuja kohtukulud välja hagejalt.
52

Need arvud näitavad, et peamine ühenduse tööstuse hindade langus leidis aset 1999. aastal ja mitte 2000. aasta ja uurimisperioodi vahel. Nõukogu aga leidis vaidlustatud määruse põhjenduses 44, et ühenduse tööstuse positiivne areng toimus peamiselt aastatel 1998–2000. See tõdemus selgitab asjaolu, et ühenduse tööstuse hinnad on vaid üks nendest teguritest, mis tuleb kahju hindamisel arvesse võtta, ja et see ei ole selles osas ainsana määrav, kuna teised tegurid võivad halvenenud olukorda mitte ainult kompenseerida vaid ka võimaldada nõukogul jõuda järeldusele, et ühenduse tööstuse olukord oli paranenud. Seega ei oleks vaidlustatud määruses näitaja puudumisest selle kohta, et peamine ühenduse tööstuse hinnalangus toimus 1999. aastal, saanud järeldada seda, et nimetatud määrus on ebaseaduslik, võttes arvesse ka asjaolu, et ajutisest määrusest tuleneb, et 2000. aasta ja uurimisperioodi vahel see hind samuti langes.
157

Kui eespool viidatud kohtuasjas Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon, milles tehti määrus, esitatud dokumentides oleks komisjon märkinud, et tal on tekkinud erakordseid raskusi, siis erinevalt hagejate poolt väidetust ei oleks see viide puudutanud mitte käesolevas menetluses vaidlustatud meedet, vaid kõiki kaebuse esemeks olnud 11 meedet. Komisjon leidis, et osade meetmete hindamisel tekib tõsiseid raskusi ja ta avas nende kohta 31. jaanuaril 2003 EÜ artikli 87 lõikes 2 sätestatud menetluse; see menetlus lõppes 2. augustil 2004 tehtud kahe otsusega, mis puudutasid vastavalt France Télécomile kohaldatava ettevõtlusest saadava tulu maksustamise korda (C(2004) 3061) ja riigi poolt aktsionärina France Télécomile tehtud makset (C(2004) 3060), mis on hetkel Esimese Astme Kohtule esitatud hagide esemeks (kohtuasi T-425/04: Prantsusmaa vs. komisjon, kohtuasi T-427/04: Prantsusmaa vs. komisjon, kohtuasi T-444/04: France Télécom vs. komisjon, kohtuasi T-450/04: Bouygues ja Bouygues Télécom, kohtuasi T-456/04: AFORS Télécom vs. komisjon ja kohtuasi T-17/05: France Télécom vs. komisjon).
259

Kuigi on tõenäoline, et parakvaadi surmavate annustega kokkupuutunud loomad taluvad ränka piina ja raskeid kannatusi, ei tähenda see tingimata seda, et need piinad ja kannatused tõendavad, et on rikutud artiklit 4, millele Rootsi Kuningriik käesoleva väite raames sõnaselgelt tugineb. Erinevalt direktiivi 91/414 artikli 4 lõike 1 punkti b alapunktist iv, mis ei luba toimeainet sisaldava toote mingisugust otsest ega kaudset kahjulikku mõju loomade tervisele, piirduvad direktiivi 91/414 artikli 4 lõike 1 punkti b alapunktid iii ja v tarbetute kannatuste ja piinade keelamisega. Sellest tulenevalt on neid sätteid eiratud vaid juhul, kui on kindlaks tehtud, et vastuvõetav lävi on ületatud, mida Rootsi Kuningriik käesolevas asjas ei ole tõendanud. Rootsi Kuningriik ei ole näidanud, milline on kannatuste ja piinade lävi, mille ületamisel need on tarbetud, ega seda, et käesolevas asjas on see lävi ületatud.
1

Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) artikli 8 lõiked 1, 2 ja 5 sätestavad: „1. Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui: […] b) kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga. 2. Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk” järgmist: a) järgmisi kaubamärke, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete: […] ii) kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriikides […]; […] c) kaubamärke, mis on ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeval […] liikmesriigis üldtuntud selle sõna Pariisi konventsiooni artiklis 6 bis sätestatud tähenduses. […] 5. Lõike 2 tähenduses varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui see on identne või sarnane varasema kaubamärgiga ning seda tahetakse registreerida kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, kui […] varasema siseriikliku kaubamärgi olemasolul on see omandanud maine asjaomases liikmesriigis ning kui taotletava kaubamärgi kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.”
38

Käesoleval juhul väidab hageja üksnes seda, et avalikkus on harjunud, et litsentseerimisest tulenevatel praktilisel kaalutlustel turustatakse moekaupu parfüümi kaubamärkide all. Üksnes see asjaolu — eeldades, et see on tõendatud — ei ole piisav selleks, et saaks jätta kõrvale asjaomaste kaupade sarnasuse puudumise. Eelkõige ei võimalda see asjaolu kinnitada, et ühelt poolt parfümeeriatooted ning teiselt poolt eespool punktis 3 nimetatud loomanahast valmistatud tooted ning rõivad on omavahel seotud, kuna nad täiendava üksteist esteetiliselt, sest ühed on teiste kasutamiseks möödapääsmatult vajalikud või olulised ning tarbijad leiavad olevat harjumuspärase ja tavalise kõnealuseid kaupu koos kasutada.
67

Toodud järeldust ei sea hageja sõnul kahtluse alla komisjoni argument, et 20. jaanuari 2003. aasta kaebus ei toonud talle kaasa tegutsemise kohustust, kuna see ei sisaldanud piisaval hulgal faktilist teavet. Vastupidi, määruse nr 659/1999 artikli 20 lõikest 2 ja artikli 10 lõikest 1 nähtub, et komisjon peab viivitamata kontrollima tema käsutuses olevat teavet. Lisaks, erinevalt komisjonist, kellel on hulgaliselt võimalusi fakte kontrollida, on kaebuse esitaja võimalused esitada asjakohast teavet märgatavalt piiratud. Neil asjaoludel on kaebus eespool viidatud artikli 20 lõike 2 mõttes vaid informatiivne ning saab olla ainult üleskutse komisjonile uurimise algatamiseks. Hageja leiab, et 20. jaanuari 2003. aasta kaebuses ning eelkõige sellele lisatud ekspertiisis sisalduv teave on piisav selleks, et komisjon saaks viivitamata uurimist alustada. Kaebuse esitajalt võib vaid nõuda, et esitatud teabe sisu põhjustaks ebaseadusliku abi „kahtluse alge”. 24. jaanuari 2004. aasta kirjas esitatud teave täiendab või ajakohastab 20. jaanuari 2003. aasta kaebuses sisalduvat teavet.