ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

diplom – tõend koolituse kohta või selliste tõendite kogum: — mille on liikmesriigis välja andnud selle riigi õigus- ja haldusnormide kohaselt määratud pädev asutus, — mis näitab, et selle omanik on edukalt läbinud: i) kas direktiivi 89/48/EMÜ artikli 1 punkti a teises taandes nimetamata vähemalt üheaastase või osalise õppeaja puhul samaväärse kestusega keskharidusjärgse koolituse, mille alustamine eeldab reeglina ülikooli või kõrgkooli pääsemiseks vajaliku keskhariduse edukat omandamist, ning kutsealase koolituse, mida võib nõuda lisaks kõnealusele keskharidusjärgsele koolitusele; ii) või ühe lisas C osutatud koolituskursuse, ja — mis näitab, et selle valdajal on asjaomases liikmesriigis reguleeritud kutsealal tegevuse alustamiseks või tegutsemiseks vajalik kutsealane kvalifikatsioon, tingimusel et koolitus, mille kohta kõnealune tõend on välja antud, on omandatud valdavalt ühenduses või väljaspool ühendust õppeasutuses, kus õpe toimub kooskõlas liikmesriigi õigus- ja haldusnormidega või kui tõendi omanikul on kolmeaastane töökogemus, mida kinnitab liikmesriik, mis on tunnustanud kolmandast riigist pärit tõendeid koolituse kohta. Esimese lõigu kohaldamisel käsitatakse diplomiga samaväärsena järgmist: tõend koolituse kohta või selliste tõendite kogum, mille on liikmesriigis välja andnud pädev asutus, kui selline dokument on välja antud pärast ühenduses toimunud koolituse edukat lõpetamist ja kõnealuse liikmesriigi pädev asutus tunnistab seda samaväärsena ja see annab samad õigused, selleks et alustada tegevust või tegutseda reguleeritud kutsealal selles liikmesriigis […]”.
48

Eeltoodud kaalutlustel tuleb vastata esitatud küsimusele, et EÜ artikli 18 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel viimane keeldub maksmast sõjaohvrite leskedele ette nähtud hüvitisi üksnes põhjusel, et nende elukoht on teatavate kindlaksmääratud liikmesriikide territooriumil.
„1.

Kas direktiivi [2001/23] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus töötaja on ettevõtte ülemineku tagajärjel oluliselt halvenenud töötingimuste tõttu töölepingu omal algatusel lõpetanud, peab liikmesriik siseriiklikus õiguses tagama töötajale õiguse saada tööandjalt rahalist hüvitist sama moodi olukorraga, kus tööandja on töölepingu ebaseaduslikult lõpetanud, kui arvestada sellega, et tööandja on direktiivi artikli 3 lõikes 3 lubatud viisil järginud võõrandajale siduvat ning töötajale paremad töötingimused taganud kollektiivlepingut ainult kuni selle kehtivusaja lõppemiseni ning see on põhjustanud töötingimuste halvenemise?
27

Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et teenuste osutamise vabaduse piirang on lubatud üksnes juhul, kui see järgib EÜ asutamislepinguga kooskõlas olevat õiguspärast eesmärki, kui seda õigustab ülekaalukas üldine huvi, kui see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ja kui see ei ole ulatuslikum sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt eelkõige 5. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C-398/95: SETTG, EKL 1997, lk I-3091, punkt 21, ja 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-341/05: Laval un Partneri, EKL 2007, lk I-11767, punkt 101).
Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 351, lk 1) põhjendused 3 ja 12 olid sõnastatud järgmiselt:

„nõukogu sätestatud üldreeglite kohaselt makstakse toetust siis, kui on tõendatud, et tooted on ühendusest eksporditud; selleks et mõistet „eksport ühendusest” saaks tõlgendada ühetaoliselt, tuleks täpsustada, et toodet loetakse ekspordituks siis, kui see lahkub ühenduse tolliterritooriumilt;

[…]

kui toetusemäär erineb sõltuvalt toote sihtkohast, tuleks sätestada kontroll selle üle, kas toode on imporditud kolmandasse riiki või kolmandatesse riikidesse, mille suhtes vastav toetus on kinnitatud; […]” [Siin ja edaspidi on nimetatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
21

KN-i grupis 81 nimetatud märkus sätestab, et grupi 74 märkust 1, milles määratletakse terminid „vardad ja latid, profiilid ning plaadid, lehed, ribad ja foolium”, kohaldatakse vajalike muudatustega ka grupi 81 suhtes. Selle märkuse punkti d kohaselt tähendab mõiste „kangid”: „valtsitud, pressitud, tõmmatud või sepistatud tooted, mis ei ole rullis ja on kogu pikkuses ühesuguse täisristlõikega, millel on ringi, ovaali, ristküliku, ruudu, võrdkülgse kolmnurga või korrapärase kumera hulknurga kuju […]. Toodetel, millel on ristküliku-, ruudu-, kolmnurga- või hulknurgakujuline ristlõige, võivad olla nurgad ümardatud kogu toote pikkuses. Toodetel, mille ristlõige on ristkülikukujuline […], ületab paksus 1/10 laiust. See termin hõlmab ka sama kujuga ja samade mõõtmetega tooteid, mis on saadud valamise või paagutamisega ja pärast tootmist täiendavalt töödeldud (muul viisil kui lihtne kraatide või tagi eemaldamine), tingimusel et nad ei ole omandanud teistesse rubriikidesse kuuluvate toodete põhiomadusi. Traaditoorikud ja valtstoorikud, mille otsad on töödeldud koonuseks või mingil muul moel, et hõlbustada nende viimist agregaatidesse edasiseks töötluseks, näiteks traaditõmbamiseks või torude tootmiseks, tuleb siiski klassifitseerida rubriiki 7403 kui survetöötlemata vask; [„profiilid” ja „traat”, samuti „plaadid, lehed, ribad ja foolium”]”.
Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003, artikli 1 lõiget 2 ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast teises liikmesriigis väljastatud juhiloast tulenevat juhtimisõigust, kui selle juhiloa omanikult on esimesena nimetatud liikmesriigis juhtimisõigus ära võetud, kuigi otsus äravõtmise kohta on tehtud pärast teise juhiloa väljastamist, kuna luba omandati esimesena nimetatud liikmesriigi väljastatud loa kehtivuse peatumise ajal ning nii kehtivuse peatamise kui ka juhiloa äravõtmise aluseks olnud põhjused esinesid ka teise juhiloa väljastamise kuupäeval.
54

Seega tuleb vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et juhul, kui avaliku võimu organ liitub sellise kohalike omavalitsusüksuste koostööühinguga, mille liikmeteks on vaid avaliku võimu organid, selleks, et delegeerida sellele ühingule ühe avaliku teenuse osutamine, võivad selle ühinguga liitunud avaliku võimu organid selle ühingu üle teostatavat kontrolli, selleks, et seda võiks pidada analoogseks kontrolliga, mida nad teostavad omaenda struktuuriüksuste üle, teostada ühiselt, otsustades vastaval juhul oma liikmete häälteenamusega.
59

Komisjon väidab, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud ettevõtja hoolsust puudutava tingimuse kohaldamisel õigusnormi. Ta tuletab meelde, et kohtupraktikast tuleneb, et kui ettevõtjal on kahtlusi, kas on õigesti kohaldatud sätteid, mille täitmata jätmine võib tekitada tollivõla, on viimase ülesanne hankida teavet ja püüda saada kõiki võimalikke selgitusi, et mitte minna nende sätetega vastuollu. Antud juhul on selge, et ei H & S ega tema tolliagent ei tutvunud Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud klassifitseerimismäärusega, mis on juba iseenesest hooletus. A fortiori ei saanud nad tollilt küsida, millist tariifirubriiki tuleb KN-i nõuetekohasel kohaldamisel kasutada.
66

Seega juhul, kui niisugusele siseriiklikule kohtule nagu käesolevas asjas Gerechtshof te Amsterdam, kelle poole on pöördutud kaebusega imporditollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise otsuse peale, on menetluse ajal teada, et tolliseadustiku artikli 220 või 239 alusel on pöördutud komisjoni poole, siis peab see kohus vältima niisuguste otsuste tegemist, mis on vastuolus otsusega, mille komisjon kavatseb nimetatud artikleid kohaldades vastu võtta (vt analoogia alusel 28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-234/89: Delimitis, EKL 1991, lk I-935, punkt 47, ja . aasta otsus kohtuasjas C-344/98: Masterfoods ja HB, EKL 2000, lk I-11369, punkt 51). Sellest tulenevalt peab siseriiklikul kohtul, kes ei või asendada komisjoni hinnangut enda omaga, olema võimalik peatada menetlus kuni ajani, mil komisjon on otsuse teinud (vt selle kohta . aasta otsus kohtuasjas C-61/98: De Haan, EKL 1999, lk I-5003, punkt 48).
24

Neil asjaoludel otsustas Centrale Raad van Beroep menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse (EMÜ) nr 1251/70 artikkel 7 kehtib ka üliõpilase puhul, kes on asunud Madalmaadesse elama õpingute eesmärgil ning on osaajaga töötanud õpingute kõrvalt, kuid on nüüdseks töötamise lõpetanud? 2. Kas direktiiv 93/96 takistab eelmises küsimuses nimetatud üliõpilasel täissummas õppetoetuse nõudmisel tuginemast EÜ artiklile 12? 3. a) Kas õigusnorm, mille kohaselt majanduslikult mitteaktiivsetel Euroopa Liidu kodanikel on ainult siis õigus tugineda EÜ artiklile 12, kui nad on vastuvõtvas liikmesriigis teatud aja seaduslikult elanud või kui neil on elamisluba, kehtib ka toimetulekutoetuse puhul? b) Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas ainult vastuvõtva liikmesriigi kodakondust mitteomavatelt isikutelt on lubatud nõuda seda, et nad oleks riigis elanud teatud aja? c) Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas EÜ artikliga 12 on kooskõlas viieaastase elamise nõue? d) Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kui pikka riigis elamise aega võib nõuda? 4. Kas üksikjuhul piisab ka sellest, kui isik on riigis elanud seaduslikult lühemat aega, kui peale elamise aja annavad muud tegurid tunnistust sellest, et isik on vastuvõtva liikmesriigi ühiskonda olulisel määral integreerunud? 5. Kui asjaomased isikud saavad Euroopa Kohtu otsusele tuginedes tuletada EÜ artiklist 12 tagasiulatuvalt seniarvatust ulatuslikumaid õigusi, siis kas asjaomaste põhjendatud nõuete täitmist saab nõuda ka varasema ajavahemiku suhtes, kui kõnealused nõuded avaldati vahetult pärast otsuse avaldamist?”
67

Neljandaks on oluline meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluse raames komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud. Just komisjon peab Euroopa Kohtule esitama vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud (10. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-387/06: komisjon vs. Soome, punkt 25 ja viidatud kohtupraktika)
13

Competition Authority esitas selle otsuse peale kaebuse Supreme Courtile, kes otsustas kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kui kohus on lugenud tõendatuks, et: a) veise- ja vasikaliha töötlemise sektoris esineb ülevõimsus, mis suurima läbilaskevõime puhul on ligikaudu 32%; b) sellel ülevõimsusel on keskmises perspektiivis väga tõsised tagajärjed sektori kasumlikkusele, c) kuigi […] ülejäägi mõju ei ole veel olulisel määral tunda andnud, on sõltumatud konsultandid leidnud, et tavalised turumeetmed ülevõimsust lühiajaliselt tõenäoliselt ei kõrvalda, kuid aja jooksul põhjustab ülevõimsus märkimisväärseid kahjusid ning lõpuks töötlejate ja ettevõtete tegevuse lõpetamise selles sektoris; d) töötlejad, kes esindavad ligikaudu 93% sektori veise- ja vasikaliha pakkumise turust, on leppinud kokku astuda samme ülevõimsuse kõrvaldamiseks ning on valmis maksma tasu, et rahastada makseid töötlejatele, kes on valmis tootmist lõpetama ja need töötlejad, kelle hulka kuulub 10 äriühingut, on moodustanud juriidilise isiku („ühing”), mille eesmärk on rakendada järgmiste tunnustega kokkulepet: — [lahkujad], kes tapavad ja töötlevad aastas 420000 looma, mis vastab ligikaudu 25%-le olemasolevast tootmismahust, sõlmivad [jätkajatega] kokkuleppe lõpetada oma tegevus selles tootmisharus ja täita järgmisi tingimusi; — lahkujad allkirjastavad kaheks aastaks konkurentsikeelu seoses kariloomade töötlemisega kogu Iirimaa saarel; — lahkujate ettevõtete tegevus lõpetatakse; — tegevuse lõpetanud ettevõtetega seotud maad ei kasutata viie aasta jooksul veiseliha töötlemiseks; — lahkujatele makstakse mitmes osas hüvitist laenudest, mida jätkajad annavad ühingule; — kõik jätkajad maksavad ühingule vabatahtlikku tasu summas 2 eurot iga tavapärase protsendi sisse mahtuva tapetud looma kohta ja 11 eurot iga seda numbrit ületava tapetud karilooma kohta; — maksu kasutatakse jätkajate laenude tagasimaksmiseks [ja] maksu tasumine lõpeb, kui laenud on tagastatud; — lahkujate seadmed veiseliha esmaseks töötlemiseks müüakse ainult jätkajatele tagavaraseadmeteks või varuosadeks või müüakse väljapoole Iirimaad; — jätkajate vabadust otsustada tootmise, hindade, müügitingimuste, impordi ja ekspordi, tootmisvõimsuse suurendamise ja muude küsimuste üle ei piirata ning ollakse nõus sellega, et niisugune kokkulepe võib märkimisväärselt mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, siis kas sellise kokkuleppe eesmärk, vaadelduna eraldi tema mõjust, tuleb pidada konkurentsi takistamist, piiramist või kahjustamist ühisturu piires, mistõttu see on vastuolus Euroopa ühenduste asutamislepingu artikli 81 lõikega 1?”
69

Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Prantsuse Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
96

Nõukogu lisab, et kõnealuse artikli 12 lõikega 3 võib teha erandi personalieeskirjade artiklist 31, sest need sätted sisalduvad samas õigusaktis, on sama taseme normid ja lisaks reguleerib esimene neist eriolukorda, samas kui teine näeb ette üldreegli. Sellest, et personalieeskirjade XIII lisa artikli 12 lõige 3 on personalieeskirjade artikli 31 suhtes erinorm, piisab nõukogu arvates, et välistada mis tahes vastuolu nende kahe sätte vahel.
57

Käesoleval juhul on selge esiteks see, et kavandatavat abikavast teatati komisjonile enne määruse nr 70/2001 jõustumist, teiseks see, et selle määruse jõustumise kuupäeval ei olnud komisjon veel otsust teinud, ja kolmandaks see, et nimetatud määrus kehtis vaidlusaluse otsuse tegemise kuupäeval.
2

Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikkel 14 „Abi tagastamine” on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (edaspidi „tagastamisotsus”). Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega. 2. Vastavalt tagastamisotsusele kuuluvad tagastatava abi hulka intressid, mille kohase määra kinnitab komisjon. Intressi makstakse ajavahemiku eest, mil ebaseaduslik abi oli abisaaja käsutuses, kuni selle tagastamise kuupäevani. 3. Ilma et see piiraks Euroopa […] Kohtu poolt vastavalt asutamislepingu artiklile [242] tehtud korralduste kohaldamist, toimub tagastamine viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale, tingimusel et see võimaldab komisjoni otsuse kohest ja tõhusat täitmist. Sel eesmärgil ja juhuks, kui toimub siseriikliku kohtu menetlus, peavad kõnealused liikmesriigid võtma kõik vajalikud ja nende vastavas õigussüsteemis kättesaadavad meetmed, sealhulgas ajutised meetmed, ilma et see piiraks ühenduse õiguse kohaldamist.”
2.

EÜ artiklit 82 tuleb tõlgendada nii, et kui autorite ühing arvutab autoriõigusega kaitstud muusikateoste televisioonis edastamise eest maksmisele kuuluva autoritasu alusel tasusid erinevalt vastavalt sellele, kas tegemist on eraõiguslike telekanalite või avalik-õiguslike telekanalitega, siis võib olla tegemist nimetatud artikli mõttes turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega autorite ühingu poolt, kui ta rakendab nendele ettevõtjatele erinevaid tingimusi võrdväärsete tehingute puhul, pannes nad sellega ebasoodsasse konkurentsiolukorda, välja arvatud juhul, kui selline tegevus on objektiivselt õigustatud.
23

Oma kirjalike märkuste sissejuhatuses kahtleb ta selles, et põhikohtuasjas asjassepuutuvate teenuste osutamine ei too kaasa konkurentsi moonutamist, eriti kui on tegu teenusega, mis eeldab personali vahendamist. Peale selle esineb konkurentsi moonutamise oht juhul, kui asjaomaste teenuste eest nõutav tasu peegeldab ainult nende osutamise otseseid kulusid. Madalmaade valitsus leiab, et kulud, millele viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, on tegelikud kulud ehk otseste ja kaudsete kulude summa, ning et neid tegelikke kulusid on raske kindlaks teha. Seega on raske eristada tegelikke kulusid tegevuste lõikes, kui Stichting osutab teenuseid oma ühele või mitmele liikmele.
31

Selles osas tuleb märkida, et otsus 2000/532, mis kehtestab vaid jäätmete nomenklatuuri, ei määratle otsusele lisatud jäätmete nimistu eri koodidele vastavaid mõisteid. Seevastu on otsuses 2005/270 esitatud teatav hulk mõisteid, sealhulgas mõiste „komposiitpakend”, mis on asjassepuutuv, kuivõrd otsus 2000/532 mainib koodi 15 01 05, mis vastab seda liiki pakendile. Seega on komposiitpakend otsuse 2005/270 artikli 2 lõike 1 punktis a määratletud kui „pakend, mis on valmistatud eri materjalidest, mida ei saa käsitsi üksteisest eraldada ja millest ühegi puhul ei ületata kehtestatud massiprotsenti”.
52

Neil asjaoludel tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklis 54 sätestatud ne bis in idem põhimõte on kohaldatav kriminaalmenetluse suhtes, mis on konventsiooniosalises riigis algatatud sama teo eest, millega seoses on süüdistatava kohta teises konventsiooniosalises riigis juba tehtud lõplik kohtuotsus, ja seda isegi siis, kui süüdimõistva otsuse langetanud riigi õiguse alusel ei olnud süüdistatavale määratud karistust selliste menetluslike eripärade tõttu, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võimalik otse täitmisele pöörata.
21

Nimetatud ettevõtjad palusid tollil need STI-d tühistada. Ettevõtjad väidavad peamiselt, et kõnealused seadmed tuleb klassifitseerida KN-i alamrubriiki 847160, kuna üldreeglite punkti 3 alapunkti b kohaselt määrab printimismoodul või vähemalt see moodul koos skannimismooduliga nende seadmete põhiomadused. Teise võimalusena kinnitavad need ettevõtjad, et kuna kopeerimisfunktsioon on kasutatav vaid automaatse andmetöötlusseadme sisend- ja väljundseadmena, kuulub see seade iseenesest alamrubriiki 847160, ning et põhikasutuse kriteeriumi põhjal võib jõuda järeldusele, et printimine on seadme peamine funktsioon ning automaatse andmetöötlusseadme sisend- või väljundseadme – mis iseenesest kuulub alamrubriiki 847160, mis on tollimaksust vabastatud – funktsioon on teisejärguline. Veel leiavad nimetatud ettevõtjad, et määrus nr 400/2006 on õigusvastane, kuna selles põhjendatakse määruse lisa punktis 4 ette nähtud klassifikatsiooni sellega, et ühtki funktsiooni ei peeta seadme põhifunktsiooniks.
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98) artikli 4 lõigete 1 ja 2 nende koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõikega 4, mida on muudetud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102) artikli 6 lõigetega 2–4, rikkumine – Erikaitsealade määramata jätmine – Tegevused, mis võivad kahjustada erikaitsealade terviklikkust ja millega võivad kaasneda negatiivsed tagajärjed eesmärkidele säilitada erikaitsealasid ja liike, mille kaitseks need alad on määratud.
4

Direktiivi põhjenduses 12 on sätestatud, et „tööstusomandi kaitse […] konventsioon[, mis allkirjastati 20. märtsil 1883 Pariisis, vaadati viimati läbi 14. juulil 1967 Stockholmis ja muudeti 28. septembril 1979 (Recueil des traités des Nations unies, 828. kd, nr 11851, lk 305; edaspidi „Pariisi konventsioon”),] on siduv kõigi ühenduse liikmesriikide jaoks; on oluline, et käesoleva direktiivi sätted oleksid Pariisi konventsiooni sätetega täielikus kooskõlas […]”.
23

Neil asjaoludel otsustas Vestre Landsret menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi artikli 17 lõike 6 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusele keelata maha arvamast käibemaksu, mis on tasutud ettevõtja sööklas äripartneritele ja koosolekute ajal töötajatele pakutud eine jaoks varutud kaupadelt, laieneb tingimus, et enne direktiivi jõustumist sisaldus siseriiklikus õigusaktis õiguslik alus, mis lubas keelata kõnealuse mahaarvamise ja et maksuhaldur kasutas seda õiguslikku alust praktikas nendelt kaupadelt tasutud käibemaksu mahaarvamise keelamiseks? 2. Kas vastust esimese küsimusele võib mõjutada asjaolu, et a) enne kuuenda direktiivi rakendamist 1978. aastal ei kohaldatud tulenevalt vaadeldava liikmesriigi siseriiklikust käibemaksuõigusest ettevõtjate hallatavatele sööklatele käibemaksu, et b) mahaarvamisõigusest kehtestatud erandiga seonduvaid liikmesriigi õigusnorme ei muudetud kuuenda direktiivi rakendamisel, ja et c) üksnes tänu asjaolule, et kuuenda direktiivi rakendamisel hakati ettevõtjate hallatavatele sööklatele kohaldama käibemaksu, muutus küsimus mahaarvamisõigusest kehtestatud erandist seda tüüpi ettevõtjate jaoks aktuaalseks? 3. Kas mahaarvamisõigusest kehtestatud erand „säilib” kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 6 teise lõigu tähenduses, kui mahaarvamisõigus kõnealuste kulutuste osas oli olemas kuuenda direktiivi rakendamisest 1978. aastal kuni 1999. aastani tänu sellisele halduspraktikale nagu põhikohtuasjas? 4. Kas kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et see säte näeb ette ettevõttes toimuvate koosolekute ajal äripartneritele ettevõtja tasuta eine jagamise ettevõtja sööklas? 5. Kas kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et see säte näeb ette ettevõttes toimuvate koosolekute ajal oma töötajatele ettevõtja tasuta eine jagamise ettevõtja sööklas?”
30

Seoses mainitud valitsuse sooviga väita, et põhikohtuasjas kõne all olevad Saksa õigusnormid on vajalikud takistamaks ka osade või aktsiate asendamise järgsel ajal maksustamisest kõrvalehoidmist, tuleb märkida, et Euroopa Kohus on varem asunud seisukohale, et liikmesriigid peavad võimaldama direktiivis 90/434 ette nähtud maksusoodustusi direktiivi artikli 2 punktis d mainitud osade või aktsiate asendamistehingute puhul, välja arvatud siis, kui nende tehingute peamine eesmärk on maksupettus või maksustamise vältimine direktiivi artikli 11 lõike 1 punkti a tähenduses (17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-28/95: Leur-Bloem, EKL 1997, lk I-4161, punkt 40).
72

Mis puudutab Euroopa Kohtule esitatud toimiku materjalidega tegelikult tõendatud asjaolu, et GMO-de põllukultuuride tõttu avamaal tekkisid ja tekivad Prantsusmaal siiani vägivaldsed meeleavaldused, nimelt GMO-de põllukultuuride avamaal väljajuurimise näol, ning mis puudutab väidet, et eespool viidatud 15. juuli 2004. aasta täitmisega hilinemine on põhjendatav eelkõige parlamendi töö selgitamise ning direktiiviga 2001/18 nõutavast laiaulatuslikuma reformi läbiviimise vajadusega, siis tuleb meenutada, et liikmesriik ei saa toetuda oma õiguskorras eksisteerivatele sätetele, valitsevale praktikale või olukorrale, et õigustada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmata jätmist (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia). Täpsemalt, isegi kui eeldada, et Prantsuse Vabariigi kirjeldatud probleemide allikas on ühendusest pärinevate õigusnormide rakendamine, ei saa liikmesriik enda kaitseks tugineda ühenduse õigusakti täitmisel ilmnenud kohaldamisraskustele, sh üksikisikute vastuseisuga seotud raskustele, et õigustada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmata jätmist ja tähtaegade järgimata jätmist (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Kreeka, punktid 69 ja 70).