ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Oma ainsas väites väidab hageja, et taotletava kaubamärgi ja varasema Rootsi sõnamärgi VOGUE segiajamise tõenäosus ei laiene muudele kaupadele kui trikotaažkaubad. Ta leiab, et apellatsioonikoda eksis, kui võrdles ühelt poolt taotletavast kaubamärgist ja teiselt poolt varasemast Rootsi sõnamärgist VOGUE jäävat tervikmuljet ega pööranud piisavat tähelepanu osale „teen”, olgugi et tegemist on sõnalise osaga, mis asub taotletavas kaubamärgis esikohal ja kaubamärgi esimene osa on kaubamärgist jäävas tervikmuljes eriti tähtis. Hageja sõnul kujutab see osa endast olulist visuaalset erinevust võrreldes varasema Rootsi sõnamärgiga VOGUE ja foneetiliselt eristub see viimasest ühe lisasilbi poolest. Ei saa väita, et osa „vogue” üksi domineerib taotletavat kaubamärki, seda enam, et kuna ühelgi vastandatud kaubamärgil ei ole rootsi keeles tähendust, siis ei saa neid pidada kontseptuaalselt sarnasteks. Kuna varasemal Rootsi sõnamärgil VOGUE on apellatsioonikoja enda sõnul tavaline eristusvõime, siis ei tooks ükski täiendav segiajamise tõenäosus endaga kaasa osa „vogue” tavalisest suuremat eristusvõimet. Mis puutub asjaomaste kaupade võrdlusesse, siis ei võtnud apellatsioonikoda arvesse nendevahelisi seoseid iseloomustavaid kõiki asjakohaseid tegureid. Hageja väidab, et trikotaažkaubad erinevad peakatetest erineva otstarbe ning nende koostisse kuuluvate eri tekstiilide ja materjalide poolest. Samuti turustatakse neid eri müügikohtades või kaubamajades eri osakondades. Nimetatud kaubad ei täienda üksteist, kuivõrd üks ei ole teise kasutamiseks möödapääsmatult oluline või vajalik, ega konkureeri üksteisega, kuivõrd üks ei saa teist asendada. Trikotaažkaupade ning tekstiilkingade võrdluse osas möönab hageja, et need kaubad on osaliselt identsed niivõrd, kui trikotaažkaubad hõlmavad sokke ja muid alusrõivaid, mida kantakse jalas, kuid märgib, et nahkkingade, saabaste ja sandaalide osas see nii ei ole. Lisaks erinevad nende kaupade valmistamiseks kasutatud materjalid, esimesel juhul trikotaažkangas ja teisel juhul nahk või kunstnahk, ning selles osas samuti ei konkureeri nimetatud kaubad omavahel. Isegi kui neid müüakse samas kaupluses, turustatakse neid seal eri osakondades. Need kaubad ei konkureeri omavahel, nagu trikotaažkaubad ei konkureeri ka kõigi muude klassi 25 kuuluvate rõivaliikidega.
21

Eespool punktis 20 viidatud kohtupraktika kohaldatavuse osas ei ole määrav asjaolu asjaomase tähise määratlemine kujutismärgina, ruumilise või muu kaubamärgina, vaid asjaolu, et tähis on segiaetav sellega tähistatava kauba välimusega. Seda kriteeriumi on peale ruumiliste kaubamärkide (eespool punktis 17 viidatud kohtuotsus Procter & Gamble vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, ja eespool punktis 20 viidatud kohtuotsus Deutsche SiSi‑Werke vs. Siseturu Ühtlustamise Amet) kohaldatud ka kujutismärkidele, mis koosnevad tähistatava kauba kahemõõtmelisest kujutisest (eespool punktis 18 viidatud kohtuotsus Storck vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, ja eespool punktis 20 viidatud kohtuotsus Henkel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet) või kauba pinnale kantud motiivist koosnevast tähisest (Euroopa Kohtu 28. juuni 2004. aasta määrus kohtuasjas C-445/02 P: Glaverbel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-6267). Samuti on sedastatud kohtupraktikas, et värvidel ja nende abstraktsel kombinatsioonil saab olla olemuslik eristusvõime üksnes erilistel asjaoludel, kui need värvid ja asjaomased kombinatsioonid on segiaetavad tähistatava kauba enda välimusega ning kui värve ja asjaomaseid kombinatsioone ei kasutata põhimõtteliselt kaubandusliku päritolu identifitseerimiseks (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 6. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑104/0: Libertel, EKL 2003, lk I‑3793, punktid 65 ja 66, ning Euroopa Kohtu 24. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-49/02: Heidelberger Bauchemie, EKL 2004, lk I-6129, punkt 39).
66

Sarnaselt algmääruse artikli 11 lõike 8 esimese lõiguga näevad tõlgendava teatise punkt 1, punkti 2.1 alapunkt b ja punkti 2.2 alapunkt a, millele hageja tugineb, ette üksnes tagasimaksmise sisulised tingimused. Nimelt on normaalne, et selleks, et summa saaks tagasi maksta, tuleb see enne tasuda. Seevastu järgitava menetlusega seotud normid on omakorda ette nähtud tõlgendava teatise punkti 2.6 alapunktis a ja punkti 3.1.3 alapunkti a teises lõigus, mille pealkirjad on vastavalt „Millised on tähtajad?” ja „Kuuekuuline tähtaeg”. Kuna nendes nähakse ette, et „[a]lgmääruse artikli 11 lõike 8 kohased taotlused tuleb esitada […] kuue kuu jooksul kuupäevast, mil määrati kindlaks nendele kaupadele kehtivad dumpinguvastased tollimaksud” ning et „kuuekuulisest tähtajast peab kinni pidama isegi juhul, kui määrus, millega kehtestatakse kõnealune tollimaks, vaidlustatakse [Üld]kohtus või määruse kohaldamine vaidlustakse siseriiklikes haldus‑ või kohtuorganites”, siis need kinnitavad kuuekuulise tähtaja õiguslikku siduvust alates hetkest, mil lõplike dumpinguvastaste tollimaksude summa on nõuetekohaselt kindlaks määratud.
72

Hageja väidab, et nõukogu, otsustades teda kanda ja jätta nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid, on rikkunud põhjendamiskohustust. Kuigi hageja ei vaidlusta seda, et nõukogu on piisavalt selgitanud põhjusi, miks pidas ta vajalikuks võtta piiravad meetmed seoses olukorraga Süürias, leiab ta, et teda puudutav konkreetne põhjendus on esitatud kahemõttelisena ja piirdub üksnes fakti tuvastamisega, et ta on CBS‑i tütarettevõtja, täpsustamata, miks see asjaolu võimaldab teda käsitada Süüria režiimi rahastajana. Tegemist on lubamatu eeldusega, võttes arvesse kõnealuste meetmete sisuliselt karistuslikku laadi ja Euroopa Kohtu 13. märtsi 2012. aasta otsust kohtuasjas C‑376/10 P: Tay Za vs. nõukogu. Lisaks ei arvestatud selle eelduse kohaldamisega, et hagejal puudus väidetavalt igasugune sõltuvussuhe CBS‑ist.
36

Komisjon väidab, et hagejatel puudub põhjendatud huvi, kuna arutusel olev väide põhineb üksnes teoreetiliselt huvil määruse nr 1924/2006 vastu. See tuleneb ühelt poolt asjaolust, et hagejad algatasid asjaomase väitega seoses haldusmenetluse, kus nad tuginesid oma võimalikule tegevusele toidukäitlejana või selliste toidukäitlejate võimaliku esindajana, ja teiselt poolt sellest, et hagejad väitsid nimetatud haldusmenetluse käsitlemisel erialaajakirjas, et määruse nr 1924/2006 alusel on võimalik luba taotleda, kui see on kogu inimkonna huvides. Komisjon leiab, et kuigi igaüks võib algatada väite lubamise menetluse määruse 1924/2006 artikli 14 lõike 1 punkti a tähenduses, ei tähenda see, et igaühel on ka huvi saavutada see, et tühistatakse määrus, millega on jäetud rahuldamata taotlus lisada väide selle sätte kohaselt lubatud väidete nimekirja. Põhjendatud huvi ei tulene muu hulgas asjaolust, et hagejad on taotlenud luba asjaomaseid väiteid kasutada ja et haldusmenetlus lõppes vaidlustatud määruse vastuvõtmisega.
27

Kuid finantsteenuseid, auditeerimis‑ ja uuringuteenuseid, suhtekorraldusteenuseid ning ettevõtlus nõustamisteenuseid ei ole sellistena loetletud nende teenuste hulgas, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud. Nagu nähtub eespool punktidest 20 ja 21, peab apellatsioonikoda siis, kui ta kontrollib varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist määruse nr 207/2009 artikli 42 lõike 2 tähenduses, täpselt välja tooma, millised on need kaubad või teenused, mille jaoks on varasem kaubamärk registreeritud ja millel põhineb vastulause ning mille osas on tegelik kasutamine tõendatud. Kui see on tegemata jäetud, on otsus, mis ühelt poolt sedastab, et varasemat kaubamärki on määruse nr 207/2009 artikli 42 lõike 2 tähenduses tegelikult kasutatud, ja teiselt poolt viitab muudele kaupadele või teenustele kui need, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud, põhjendamata. Nimelt nõuab viimati nimetatud säte, mis sisaldab asjaomast valdkonda reguleerivaid norme, et kaubad või teenused, mille puhul apellatsioonikoja hinnangul on tegelik kasutamine tõendatud, oleksid vastavuses kõigi või osa kaupade või teenustega, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud, et järgnevalt saaks anda hinnangu segiajamise tõenäosusele, nagu on välja toodud eespool punktis 20.
34

Niisiis otsustati, et halduskaebus ja selle sõnaselge või vaikimisi tagasilükkamine moodustavad lahutamatu osa keerulisest menetlusest ning on vaid hagi esitamise eeltingimuseks. Neil tingimustel on hagi, isegi kui see on ametlikult esitatud kaebust tagasilükkava otsuse peale, tagajärg kohtusse pöördumine huve kahjustava akti peale, mille peale kaebus on esitatud, välja arvatud juhul, kui kaebuse rahuldamatajätmise otsuse ulatus erineb selle akti ulatusest, mille peale see kaebus on esitatud. Kaebust sõnaselgelt tagasilükkav otsus võib oma sisust tulenevalt mitte olla apellandi poolt vaidlustatud meedet pelgalt kinnitav. Nii on juhul, kui kaebust tagasilükkava otsusega on apellandi olukord uute õiguslike ja faktiliste asjaolude põhjal uuesti läbi vaadatud või kui see muudab või täiendab esialgset otsust. Niisugustel juhtudel on kaebuse tagasilükkamise otsus selline akt, mille üle teostab kohus kontrolli, võttes seda arvesse vaidlustatud akti õiguspärasuse hindamisel, ehk loeb seda huve kahjustavaks aktiks, mida see asendab (vaata Üldkohtu 21. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-325/09 P: Adjemian jt vs. komisjon, EKL 2011, lk II-6515, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
105

Kuna hagejad väidavad, et esimese hageja kaitseõigusi on rikutud vaidlusaluste meetmete korrapärase läbivaatamise kontekstis, siis tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kaitseõiguste austamine kõikides isiku vastu alustatud menetlustes, mille tagajärjel võidakse võtta seda isikut kahjustav meede või otsus, on liidu õiguse aluspõhimõte ja see tuleb tagada ka siis, kui puuduvad seda menetlust reguleerivad õigusnormid (vaata Euroopa Kohtu 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 234/84: Belgia vs. komisjon, EKL 1986, lk 2263, punkt 27, ja 9. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-344/05 P: komisjon vs. De Bry, EKL 2006, lk I-10915, punkt 37). See põhimõte nõuab, et puudutatud isikule on antud võimalus teha tõhusalt teatavaks oma seisukoht asjaolude suhtes mida võidakse vastuvõetavas aktis tema vastu kasutada (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. De Bry, punkt 38).
1.

Tühistada komisjoni 22. veebruari 2012. aasta otsus C(2012) 1012 (final) riigiabi nr SA.27585 ja SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 ja CP 162/2010) – Saksamaa kohta osas, milles see otsus puudutab Lübecki lennujaama 2006. aasta tasumäärasid.
87

Igal juhul tuleneb Luksemburgi ametiasutuse 25. jaanuari 2012. aasta kirjast, et hagejate väide, et aruanded „pré-AOC” ja „AOC Continuous Oversight Audit” sisaldavad vaid lennuohutuse‑alast teavet, tuleb tagasi lükata. Nimelt viitab see kiri sõnaselgelt lennu „turvalisusele”, märkides, et üldauditid „pré-AOC ja AOC pikendamise auditid, mille [tsiviillennundusamet] läbi viis, hõlmavad valdkondi Quality system, flight safety, management and security (turvalisus)”. Kuna viidatakse nii mõistele „safety” kui ka mõistele „security”, ei saa mõistest „turvalisus”, mis asub mõiste „ohutus” järel sulgudes, järeldada, et kontrolliti vaid „turvalisuse” valdkonda. Seda tõlgendust kinnitab 25. jaanuari 2012. aasta kirjale lisatud teade, mis selgitab AOC pikendamiseks läbi viidud kontrolli, viidates sõnaselgelt ja eraldiseisvalt turvalisuse kontrollile ja ohutuse kontrollile. Seda tõlgendust ei sea kahtluse alla ka 25. jaanuari 2012. aasta kirjas tehtud avaldus, et 2012. aastast alates hakatakse läbi viima spetsiifilisi ohutusauditeid, millest saab vaid järeldada, et enne 2012. aastat ohutuse valdkonnas spetsiifilisi aruandeid ei olnud, mitte aga seda, et üldised AOC aruanded ei sisaldanud spetsiifilist valdkonda ohutuse kohta.
32

Kemikaaliamet toob esile, et hageja hinnangul on otsuse MB/D/29/2010 artiklis 2 ja tabelis 1 sätestatud haldustasu vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega, ning väidab, et haldustasu on olemuselt selline, et eesmärk on katta väikese ja keskmise suurusega ettevõtjate avalduste kontrollimisest tingitud kulud neid mitte ületades. Kohtuistungil märkis kemikaaliamet ühtlasi, et tasu suurus on keskmiselt 20000 eurot. Erinevus võrreldes haldustasu summaga ei ole seega eriti suur. Kemikaaliamet täpsustas veel, et haldustasu pidi tagama, et aine registreerimist taotlevad ettevõtjad esitaksid täpsed andmed. Ettevõtjatel ei tohiks olla ajendit esitada valeandmeid vastavalt haldustasu suurusele.
117

Käesolevas asjas tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses märkis komisjon järgmist: „3. UURIMISE EESMÄRGI KAITSE Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmas taane näeb ette, et „[i]nstitutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks: […] kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki”. Dokumendid, millega tutvumise võimalust taotletakse, on kaks kirja, mille komisjon saatis Saksamaa ametiasutustele, et saada nende seisukoht seoses [EU Pilot] menetlusega 2070/11/SNCO, ning samuti vastus, mille Saksamaa ametiasutused sellise nõude alusel andsid. EU Pilot menetlus kujutab endast ELTL artikli 258 alusel läbiviidava liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse võimalikule ametlikule algatamisele eelnevat etappi. Dokumentides, mille kohta te oma taotlused esitasite, nähtuvad komisjoni selgitustest ning esitatud küsimustest ja samuti Saksamaa Liitvabariigi valitsuse vastustest [EU Pilot] menetluse 2070/11/SNCO peamised probleemid. Neil asjaoludel kahjustaks taotletud dokumentide enneaegne avalikustamine Saksamaa ametiasutuste ja komisjoni vahelist dialoogi, mis on veel pooleli. Selleks et komisjon saaks täita oma ülesande ja leida lahenduse võimalikule rikkumisele, on vaja säilitada vastastikuse usalduse õhkkond komisjoni ja asjaomase liikmesriigi vahel kõigi menetluse etappide vältel kuni menetluse lõplikult lõpetamiseni. […] 4. DOKUMENTIDEGA OSALINE TUTVUMINE Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 6 järgides kaalu[s komisjon] ka võimalust lubada tutvuda osaga taotletud dokumendist. Dokumentidega osaline tutvumine ei ole siiski võimalik, sest asjaomased dokumendid kuuluvad [EU Pilot] menetluse käesolevas arengujärgus tervikuna määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande kohase erandi alla. Eeskätt ei ole võimalik avalikustada teie taotluses nimetatud kolme dokumendi ühtegi osa, ilma et seejuures ei tuleks ilmsiks vähemalt osa küsimustest, mis selle [EU Pilot] menetluse raames tõstatati, ning kahjustamata seega Saksamaa ametiasutustega esinevat vastastikuse usalduse õhkkonda. 5. AVALIKUSTAMIST ÕIGUSTAV ÜLEKAALUKAS ÜLDINE HUVI […] [S]ellise liidu õiguse rikkumise lõpetamine, nagu on kõne all käesolevas [EU Pilot] menetluses, on üldise huvi küsimus, eeskätt siis, kui juhtumi asjaolud on eriliselt tõsised, nagu te väidate. Just nimelt sel põhjusel alustas komisjon uurimist. Kuid komisjoni kogemus, mida toetab kohtupraktika, näitab, et üldine huvi juhtumi lahendamise vastu ning vajadusel ka selle vastu, et liikmesriik järgiks liidu õigust, on paremini tagatud siis, kui komisjoni ja asjaomase liikmesriigi vahel jääb püsima vastastikuse usalduse õhkkond. See kehtib ka siis, kui väidetav rikkumine võib kaasa tuua väga tõsised tagajärjed, sealhulgas kodanike tervisele. Eriti tõsistel juhtudel on otsustava tähtsusega probleemile kiirelt tõhusa lahenduse leidmine, kui komisjoni uurimise alusel ilmneb, et õigusnorme rikuti. [Komisjon on] seisukohal, et kõige parem kiirelt lahenduse leidmiseks on komisjoni ja asjaomase liikmesriigi vahel vastastikuse usalduse õhkkonna säilitamine. […]”
18

Esiteks sätestab direktiivi 2003/87 artikli 19 lõige 1, et liikmesriigid loovad registri, et pidada täpset arvestust kvootide eraldamise, tagastamise ja kehtetuks tunnistamise kohta”. Sama artikli lõige 2 märgib, et need registrid sisaldavad „eraldi arvestust”, mida peetakse „iga sellise isiku omanduses olevate kvootide kohta, kellele kvoodid on välja antud või kellele või kellelt need on üle antud”. Määruse nr 2216/2004 artikli 3 lõige 1 täpsustab, et kõigis liikmesriikides on registrid „standarditud” (inglise keeles standardised) elektroonilise andmebaasi kujul. Sama artikli lõige 2 lisab, et need registrid hõlmavad „riist- ja tarkvara” (inglise keeles hardware and software) ja on juurdepääsetavad interneti teel. Lõpuks märgib selle artikli lõige 3, et registrid peavad olema võimelised teostama nõuetekohaselt kõiki protsesse, mis on seotud esiteks tõendatud heitkogustega ja teiseks kvoote omavate füüsilistele või juriidilistele isikutele kontodega.
48

Tuleb märkida, et M. S. kirjalik ütlus on dateeritud ja allkirjastatud. M. S. täpsustab selles ütluses, et ta on teadlik asjaolust, et see ütlus esitatakse ühtlustamisametile ning sellest, et valeütluse andmise eest on ette nähtud karistus. M. S. märkis selles dokumendis, et hageja müüb varasema kaubamärgi all laialdaselt jalgratta‑ ja autotarvikuid. Ta lisas sellele ütlusele tabelid, mis samuti on dateeritud ja allkirjastatud, teabega mitme jalgratta‑ ja autotarviku müügikäibe kohta aastatel 2001–2006. See teave on esitatud aastate ja kaupade lõikes. M. S. märkis, et ligikaudu 90% käibest tuleneb Saksamaal toimunud müügist. Ta täpsustas ka seda, et tema kirjalik ütlus laieneb ka sellele lisatud tabelites esitatud käibeandmetele. Lõpuks märkis ta, et varasema kaubamärgi all turustatud kaupade kataloogid, sealhulgas ühtlustamisametile haldusmenetluse käigus esitatud kataloogid on saadetud kõigile müügivaldkonna eest vastutavatele isikutele, turundusjuhtidele ning jaekaupluste osakonnajuhatajatele.
108

Vastupidi hagejate väidetule on see hoiatav mõju veelgi olulisem elektrooniliste failide puhul, mida on nende olemuse tõttu võimalik moonutada kergemini ja kiiremini kui paberdokumente. Kuigi, nagu hagejad ka väidavad, elektrooniliste failide hävitamine meilikontol ei ole alati tagasipööramatu, kuna neid on võimalik taastada muude elektrooniliste andmekandjate kaudu – mis on samuti võimalik teatud füüsiliste katkirebitud dokumentide puhul –, on siiski vaieldamatu, et nende moonutamise lihtsus tekitab märkimisväärseid probleeme seoses kontrollimise tõhususega. Paberdokumendid, mille kontrollijad ära on võtnud, jäävad füüsiliselt nende kontrolli alla kogu kontrollimise jooksul. Küll aga saab elektroonilisi faile lihtsalt varjata isegi kontrollijate juuresolekul. Seega ei tea kontrollijad, kas nende käsutuses olevad elektroonilised andmed on täielikud ja muutmata. Käesoleval juhul ei teadnud kontrollijad väidetavalt blokeeritud J.‑i meilikontot kontrollides, et saabuvad e‑kirjad olid suunatud serverisse, kuni kontrollimise viimase päevani. Seega komisjon ei eksinud, kui leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 87, et kui ettevõtja ei järgi kontrollijate juhiseid, mille kohaselt peavad meilikontod olema kontrollimise ajal nende omanikele ligipääsmatud ja kontrollijatele täielikult avatud, tuleb järeldada, et see mittejärgimine kujutab endast oma laadilt nende menetluslike kohustuste rasket rikkumist, mida ettevõtjad peavad kontrollimise ajal täitma.
128

Mis puudutab sellise otsuse õiguspärasuse kontrollimist, millega isiku või üksuse nimi kantakse loeteludesse, mis on lisatud piiravate meetmete võtmiseks vastu võetud aktidele, siis liidu kohus peab veenduma, et see otsus, millel on selle isiku jaoks üksikotsuse tunnused, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See hõlmab selle otsuse aluseks olevates põhjendustes väidetud asjaolude kontrollimist, nii et kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjuste abstraktse tõepärasuse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjused või vähemalt üks neist, mida on peetud iseenesest selle otsuse argumenteerimiseks piisavaks, on tõendatud. Vaidlustamise korral on nõukogu kohustatud tõendama, et puudutatud isiku vastu kasutatud põhjendused on õigustatud, mitte puudutatud isik ei pea esitama tõendit, mis lükkaks ümber nimetatud põhjenduste õigustatuse (vaata selle kohta eespool punktis 85 viidatud Üldkohtu 14. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas Bank Melli Iran vs. nõukogu, punkt 37, ja Üldkohtu 5. detsembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑421/11: Qualitest vs. nõukogu, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 55; vaata selle kohta ka analoogia alusel Euroopa Kohtu 18. juuli 2013. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P: komisjon jt vs. Kadi, punktid 119 ja 121).
52

Kohtuistungil tuginesid hagejad eespool punktis 22 viidatud kohtuotsusele Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon (punktid 43–45), et põhjendada oma argumenti, mille kohaselt selleks, et teha kindlaks, kas vaidlustatud otsuse peale saab tühistamishagi esitada, on määravaks vorm, milles see otsus vastu võeti. On tõsi, et kõnealuses kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et nähes ette, et määruse nr 659/1999 artikli 10 lõikes 3 sätestatud teabe esitamise korraldus koostatakse otsuse vormis, soovis liidu seadusandja omistada sellisele aktile siduva jõu ning et seega on sellise korralduse eesmärk tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, mistõttu on tegemist vaidlustatava aktiga ELTL artikli 263 tähenduses. Ometi tuleb tõdeda, et Euroopa Kohus ei piirdunud vaid selle analüüsiga, otsustamaks et vaidlustatud akti peale võis antud juhul tühistamishagi esitada. Eespool punktis 22 viidatud kohtuotsuse Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon järgnevas osas analüüsis Euroopa Kohus seda, kas – nagu Üldkohus oli leidnud määruses, mille peale esitati apellatsioonkaebus – vaidlustatud akt kujutas endast ettevalmistava laadiga vahemeedet ja kas see tekitas iseseisvaid õiguslikke tagajärgi, mille vastu esitatud hagi, mis esitati eeldatavat riigiabi käsitleva menetluse lõpetamise otsuse peale, võimaldas tagada hagejate piisava kohtuliku kaitse selles kohtuasjas (punktid 48–63). Euroopa Kohus tõdes aga, et see ei olnud nii, sest kuigi vaidlustatud akt kujutas endast tegelikult vaheakti, ei saanud selle võimaliku õigusvastasuse tagajärgi väärata eeldatavat riigiabi käsitleva menetluse lõpetamise otsuse peale esitatud hagiga (eespool punktis 22 viidatud kohtuotsus Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon, punktid 56–60). Seega, kuigi Euroopa Kohus võttis arvesse vormi, milles vaidlustatud akt vastu võeti, st otsusena ELTL artikli 288 tähenduses, järeldamaks et tegemist on aktiga, mille peale võib esitada tühistamishagi, oli see hinnang vaid üks element tema arutluskäigus sellise järelduseni jõudmisel.
119

Igal juhul ei puuduta otsused, millele komisjon tugineb ja mis on ka ära toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 57 olevas joonealuses märkuses, makse, mida tasuvad lennuettevõtjad, nagu väidab komisjon, vaid energiamaksu, mille osas on teatavasse kategooriasse kuuluvatele ettevõtjatele kehtestatud vähendatud maksumäär või maksuvabastus. Ühelgi neist juhtumitest ei olnud ette nähtud, et abisaajatest ettevõtjad kannavad selle maksu üle oma klientidele. Asjaomased aktsiisid puudutasid nimelt sisendeid (asjaomasel juhul energia), mida nad ise tarbisid, mitte klientidele müümiseks mõeldud kaupu või teenuseid, nagu käesolevas asjas. Viimaseks tuleb märkida, et üheski neist asjadest ei nõudnud komisjon, et abisaajatelt tuleb abi tagasi nõuda, vaid et ta, vastupidi, tunnistas need abid ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobivaks.