ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 329/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vilniaus miesto apylinkės teismas (Leedu) 12. veebruaril 2014 – ERGO Insurance SE, keda esindab tema Leedu filiaal ERGO Insurance SE versus If P&C Insurance AS, keda esindab tema filiaal If P&C Insurance AS

(Kohtuasi C-359/14)

2014/C 329/11

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Põhikohtuasja pooled

Hageja: ERGO Insurance SE, keda esindab tema Leedu filiaal ERGO Insurance SE

Kostja: If P&C Insurance AS, keda esindab tema filiaal If P&C Insurance AS

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I”) (1) artikli 4 lõiget 4, mis sätestab, et „[j]uhul kui kohaldatavat õigust ei saa kindlaks määrata lõike 1 või 2 kohaselt, on leping reguleeritud selle riigi õigusega, millega leping on kõige tihedamalt seotud”, tuleb tõlgendada nii, et asjaoludel nagu käesolevas asjas tuleb kohaldada Saksamaa õigust?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma II”) (2) artiklis 4 sätestatud põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et asjaoludel nagu käesolevas asjas tuleb veduki ja haagise kindlustusandja vahelises vaidluses kohaldatav õigus kindlaks määrata vastavalt selle riigi õigusele, kus liiklusõnnetusest tingitud kahju tekkis?

(1) EÜT L 177, lk 6.

(2) EÜT L 199, lk 40.
ET Euroopa Liidu Teataja C 315/42

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Rüsselsheim (Saksamaa) 14. juulil 2014 – Elvira Mandl, Helmut Mandl versus Condor Flugdienst GmbH

(Kohtuasi C-337/14)

2014/C 315/68

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Rüsselsheim

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Elvira Mandl, Helmut Mandl

Kostja: Condor Flugdienst GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (1) artikli 5 lõikes 3 sätestatud vastutusest vabastamise võimaluse kasutamiseks peab lennuettevõtja üksikasjalikult selgitama ja tõendama, et ta on võtnud kõik sobivad meetmed, et vältida erakorralise asjaolu eeldatavaid tagajärgi, mis seisnevad lennu tühistamises või märkimisväärses hilinemises, või et tema käsutuses ei olnud selliseid sobivaid meetmeid?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (EÜT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
ET Euroopa Liidu Teataja C 315/39

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Ühendkuningriik) 24. juunil 2014. aastal – Secretary of State for the Home Department versus CS

(Kohtuasi C-304/14)

2014/C 315/62

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Secretary of State for the Home Department

Vastustaja: CS

Eelotsuse küsimused

1. Kas Euroopa Liidu õigusega, iseäranis ELTL artikliga 20 on vastuolus see, kui liikmesriik saadab oma territooriumilt välja, liiduvälisesse riiki liidu kodakondsuseta isiku, kes on selle liikmesriigi kodakondsuses (ja seega liidu kodakondsuses) oleva lapse vanem ja tegelik hooldaja, kui selle tagajärjel jääks liidu kodakondsuses olev laps ilma tegelikust võimalusest sisuliselt kasutada oma õigusi, mis tulenevad Euroopa Liidu kodakondsusest?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: millistel asjaoludel on selline väljasaatmine Euroopa Liidu õiguse kohaselt lubatav?

3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: millises ulatuses, kui üldse sisustavad vastuse teisele küsimusele direktiivi 2004/38/EÜ (1) (ehk kodanike direktiivi) artiklid 27 ja 28?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (EÜT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 19/07, lk 96).
1.

Kas direktiivi 2000/78 (1) artikli 2 lõiget 2 võib tõlgendada nii, et selles sättes osutatud mõiste „diskrimineerimine” hõlmab ka sellise olukorra loomist, kus ebavõrdse kohtlemise aluseks on see, et töötaja või tööotsija on pensionär?
Teiseks on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet. Mentooliga sigarettide turuleviimise keeld ei ole direktiivi eesmärkide saavutamiseks sobiv. Lisaks sellele on see keeld vastuolus nõudega, et võetud meetmed peavad olema taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalikud. Selle keelu kehtestamise kulu on palju suurem, kui võimalikult saavutatavad eelised.
ET Euroopa Liidu Teataja C 315/41

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Noord-Holland (Madalmaad) 7. juulil 2014 – Helm AG versus Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Kohtuasi C-323/14)

2014/C 315/66

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Noord-Holland

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Helm AG

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu määrus (EL) nr 248/2011 (1), millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit klaasfilamentkiust toodete impordi suhtes ja nõutakse lõplikult sisse sellise impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, on Jushi Groupi puudutavas osas tühine, kuna komisjon ei teinud algmääruse (2) artikli 2 lõike 7 punkti c teise lõigu alusel kolme kuu jooksul alates uurimise algatamisest otsust selle kohta, kas väljavõttelise uuringu valimisse kaasatud Jushi Group vastab algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teise lõigu tingimustele?

(1) Nõukogu 9. märtsi 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 248/2011, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit klaasfilamentkiust toodete impordi suhtes ja nõutakse lõplikult sisse sellise impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (EÜT L 67, lk 1).

(2) Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 343, lk 51).
1.

Kas kosmeetikatoodete määrust (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta) (1) tuleb tõlgendada nii, et toode, millele seda määrust ei kohaldata, peab kosmeetikatoodete määruse nõuetele vastama ainuüksi seetõttu, et pakendile on märgitud, et tegemist on „kosmeetiliste silmatarvikutega, mis kuuluvad kosmeetikatoodete määruse kohaldamisalasse”?
Esimene väide: Üldkohus rikkus ELTL artikli 114 lõiget 4 kolmel korral. Ta ei võtnud arvesse põhimõtet, et riskianalüüsi tegemisel on liikmesriigid sõltumatud, tuletades asjaolust, et apellandi teatatud meetmed lähtuvad ühtlustamismeetmest erinevast riskianalüüsist, et need ei ole nõuetekohased. Lisaks nõudis Üldkohus õigusvastaselt tõendamist, et direktiiviga 2009/48/EÜ tagatav kaitse on eraldi võetuna ebapiisav. Lõpuks võttis Üldkohus oma seisukohtades eksliku õigusliku seisukoha jättes läbi viimata koguselise ja piirnormidest lähtuva kaitsetaseme võrdluse.
2.

Kas tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 859 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et see säte käsitleb üksnes (mõnd) kohustust seoses kauba (re)ekspordiga, nagu on kirjeldatud tolliseadustiku artiklites 182–183? Või tuleb lauseosa „ilma, et oleks täidetud vajalikud formaalsused” mõista nii, et „vajalike formaalsuste” all mõistetakse ka formaalsusi, mis tuleb täita enne (re)eksporti, et lõpetada tolliprotseduur, millele kaup on suunatud?
Teine väide, et on rikutud määruse nr 1260/1999 (1) artikli 39 lõike 2 punkti c ja artikli 39 lõiget 3 ning samuti määruse nr 438/2001 (2) artiklit 4 ja tõendamiskoormist käsitlevaid põhimõtteid; et tuvastatud faktilised asjaolud on Üldkohtule esitatud toimikust tulenevate faktiliste asjaoludega arvestades sisuliselt ekslikud ning Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud.

Hageja väidab, et Üldkohus moonutas vaidlustamata faktilisi asjaolusid ning toimikust nähtuvaid tõendeid, eeskätt asjaolu, et Itaalia ametiasutused olid analüüsinud ükshaaval kõiki märkusi, mis komisjoni kontrollijad esitasid esimese tasandi üheksa kontrolli puhul esinenud puuduste kohta. Hageja väidab, et Üldkohus oleks pidanud tunnustama asjaolu, et vaidlustatud otsus oli neid üheksat kontrolli puudutavas ekslik, ning oleks seega pidanud nõustuma väidetega, millega Itaalia valitsus heitis komisjonile ette määruse nr 1260/1999 artikli 39 lõigete 2 ja 3 rikkumist, sest ta võttis vastu otsuse kohaldada 10 %-list kindlasummalist korrektsiooni, ehkki esimese tasandi kontrollide valim ei tõendanud eeskirjade eiramist, ja kohaldas seda (teiste eeskirjade eiramiste olemasolu kinnitamise eesmärgil) ilmselgelt ülemäärasel viisil, arvestades artiklis 39 endas ette nähtud proportsionaalsuse nõuet.

Üldkohus eiras hageja väitel toimikust tulenevat teavet kontrolli läbiviimisega seonduvate asjaolude rekonstruktsiooni puhul, sest ta ei võtnud arvesse seda, et 2009. aastal toimus esimese ja teise tasandi kontrolli tegelik kvantitatiivne (komisjoniga kokkulepitud määras) ja kvalitatiivne areng.

Lõpetuseks väidab hageja, et Üldkohus moonutas vaidlustamata asjaolusid ning toimikust nähtuvaid tõendeid ning rikkus viidatud artikleid, sest ta pidas õigustatuks vaidlustatud otsust põhjendusel, et Itaalia ametiasutused ei tõendanud makseasutuse edusamme.
ET Euroopa Liidu Teataja C 315/41

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Beroep te Brussel (Belgia) 7. juulil 2014 – SBS Belgium NV versus Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

(Kohtuasi C-325/14)

2014/C 315/67

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Beroep te Brussel

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: SBS Belgium NV

Vastustaja: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

Eelotsuse küsimus

Kas ringhäälinguorganisatsioon, kes edastab oma programme ainult otseedastuse vahenditega – see tähendab kasutab selleks kaheetapilist protsessi, mille käigus edastab ta programme sisaldavad signaalid kodeeritult satelliidi, klaaskiudkaabli või muu edastamisvahendi kaudu edasimüüjatele (satelliit-, kaabel- või xDSL-ühenduse pakkujad) selliselt, et need signaalid ei ole edastamise ajal või selle tõttu üldsusele kättesaadavad, ja seejärel edastavad edasimüüjad need signaalid abonentidele selliselt, et abonendid saavad programme vaadata –, teostab üldsusele edastamist Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ (1) autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 tähenduses?

(1) ELT L 167, lk 10.
ET Euroopa Liidu Teataja C 315/37

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) 11. juunil 2014 – Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) versus Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Kohtuasi C-284/14)

2014/C 315/59

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

Vastustaja: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 18. veebruari 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 158/2013, millega taaskehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärinevate tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes (1), on kehtiv, olgugi et enne selle vastuvõtmist ei viidud ajakohaselt läbi iseseisvat dumpinguvastast uurimist, vaid üksnes jätkati juba ajavahemikku 1. oktoober 2006 kuni 30. september 2007 hõlmanud dumpinguvastast uurimist, kusjuures vastavalt Euroopa Kohtu sedastustele 22. mai 2012. aasta otsuses kohtuasjas C-338/10 (2) rikuti viidatud uurimise läbiviimisel nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrusest (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (3), mida on muudetud nõukogu 21. detsembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 2117/2005, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (4), tulenevaid nõudeid, mille tagajärjel tunnistas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses kehtetuks uurimise tulemuste põhjal vastu võetud nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1355/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatavatest tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (5)?

(1) ELT L 49, lk 29.

(2) ECLI:EU:C:2012:158.

(3) EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45.

(4) ELT L 340, lk 17.

(5) ELT L 350, lk 35.
3.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, on esmasest õigusest tuleneva võrdse kohtlemise põhimõttega, eeskätt ELTL artikli 45 lõikega 2 koosmõjus ELTL artikliga 18 vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei anta liidu kodanikele riigis viibimise esimese kolme kuu vältel üldse sotsiaaltoetust, mille eesmärk on toimetuleku tagamine ning mis ühtlasi hõlbustab ka juurdepääsu tööturule, kui asjaomased liidu kodanikud ei ole Saksamaa Liitvabariigis töötajad ega füüsilisest isikust ettevõtjad ning kui neil tulenevalt Freizügigkeitsgesetz/EU § 2 lõikest 3 puudub õigus vabalt liikuda, kuid neil on tegelik seos vastuvõtva liikmesriigi ja eriti selle riigi tööturuga?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (1) (edaspidi „direktiiv 2004/18/EÜ”) artikli 48 lõiget 3 koosmõjus artikliga 2 tuleb tõlgendada nii, et kui selles on sätestatud, et ettevõtja võib „vajadusel” kasutada teiste üksuste võimalusi, on sellega mõeldud iga juhtumit, mil asjaomasel ettevõtjal puudub hankija nõutud kvalifikatsioon ja ta tahaks kasutada teiste üksuste võimalusi? Või kas viidet, et ettevõtja võib ainult „vajadusel” kasutada teiste üksuste võimalusi, tuleb lugeda piiranguks, nii et selline viide on seoses ettevõtjate kvalifikatsiooni tõendamisega riigihankelepingu sõlmimise menetluses lubatud üksnes erandjuhul ja mitte reeglina?
ET Euroopa Liidu Teataja C 339/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 21. juulil 2014 – Ministre délégué, chargé du budget versus Marlène Pazdziej

(Kohtuasi C-349/14)

2014/C 339/12

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Ministre délégué, chargé du budget

Vastustaja: Marlène Pazdziej

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu privileegide ja immuniteetide protokolli artikli 12 teise lõigu sätetega on vastuolus see, et leibkonna teoreetilise tulu arvutamiseks võetakse mis tahes viisil arvesse selle leibkonna liikmeks oleva Euroopa Liidu ametniku või muu teenistuja saadud töötasu, kuna selline arvesse võtmine võib mõjutada selle leibkonna poolt tasumisele kuuluvat maksusummat; või tuleb endiselt teha järeldused Euroopa Kohtu 14. oktoobri 1999. aasta otsusest kohtuasjas C-229/98 (1), juhul kui sellise sotsiaalse meetme võimalikul rakendamisel, millega antakse maksuvabastus, vähendatakse maksubaasi või tehakse üldisemalt maksuvähendus, on niisuguse töötasu arvesse võtmise eesmärk üksnes kontrollida, kas leibkonna teoreetiline tulu on madalam kui künnis, mis on liikmesriigi maksuõigusega määratletud kõnealusest sotsiaalsest meetmest kasu saamiseks – mida võidakse kohandada teoreetilist tulu arvestades?

(1) EU:C:1999:501
2.

„Kas seoses õigustusega, mida püütakse esitada ELTL artikli 36 alusel, kui: 1) liikmesriik on järeldanud, et inimese tervise kaitse huvides on otstarbekas suurendada teatava kauba – käesoleval juhul alkohoolsete jookide – tarbimise maksumust tarbijate või tarbijaskonna osa jaoks; ja 2) see kaup on niisugune, mida liikmesriik võib maksustada aktsiisi või muude maksudega (sealhulgas maksudega, mis põhinevad alkoholisisaldusel või mahul või väärtusel, või selliste fiskaalmeetmete kombinatsiooniga), on – ja kui on, siis millistel tingimustel – liidu õiguses lubatav see, et liikmesriik jätab niisugused fiskaalsed tarbijahinna suurendamise viisid kõrvale ja kasutab nende asemel seadusandlikke meetmeid, millega määratakse kindlaks minimaalsed jaehinnad, mis moonutavad liidusisest kaubandust ja konkurentsi?”
ET Euroopa Liidu Teataja C 339/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 30. juunil 2014 – Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL), Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA) versus Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia e delle Finanze

(Kohtuasi C-309/14)

2014/C 339/02

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL), Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA)

Vastustajad: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia e delle Finanze

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiivis 2003/109/EÜ (1) ja selle hilisemates muudatustes ja täiendustes sätestatud põhimõtted keelavad kehtestada selliseid liikmesriigi õigusnorme nagu 25. juuli 1998. aasta seadusandliku dekreedi nr 286 artikli 5 lõikes 2-ter, osas, milles see sätestab, et „[e]lamisloa väljaandmise ja pikendamise taotlemisel tuleb tasuda lõiv, mille suuruseks on majandus- ja rahandusministri dekreediga, mis on antud koos siseministriga ning milles on sätestatud ka maksmise kord […], määratud 80 kuni 200 eurot”, määrates seega lõivu alampiiriks ligikaudu 8 korda suurema summa kui see, mida nõutakse riigi enda isikutunnistuse väljaandmisel?

(1) Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (ELT L 16, lk 44; ELT eriväljaanne 19/06, lk 272).
3.

Kas eespool nimetatud liidu õigusnormide ja Euroopa Komisjoni otsusega menetluses „State aid SA.35253 (2012/N) Spain. Restructuring and Recapitalisation of the BFA Group” on vastuolus kõnealuste sätete selline tõlgendus, mis lubab siseriiklikul kohtul juhul, kui töölepingu lõpetamine tunnistatakse alusetuks, hüvitisi muuta vastavalt konsultatsioonide käigus kokku lepitud summadele, tingimusel, et need on suuremad kui seadusest tulenev alammäär, kuid väiksemad kui seadusest tulenev ülemmäär?
1.

Kas Hispaania seaduse nr 27/99 ühistute kohta artiklis 80 ja seaduse nr 8/2003 Valencia autonoomse piirkonna ühistute kohta artiklis 89 reguleeritud tööühistu töötaja-liikme suhe, mida – olgugi et seda siseriiklikus õiguses ja kohtupraktikas käsitatakse „liikmesusena” – võiks ühenduse õiguse kohaselt pidada „töölepinguks”, kuulub „vanemapuhkuse muudetud raamkokkulepet” käsitleva direktiivi 2010/18 (1) kohaldamisalasse, nagu see on määratletud kõnealuse kokkuleppe klausli 1 lõikes 2? Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, tõusetub teine, teise võimalusena esitatav küsimus.
1.

Kas nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ (1) (füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et see lubab siseriiklikul seadusandjal sätestada, et pärast lepingu lõpetamist on kaubandusagendil õigus saada klientuurihüvitist, mille summa ei saa ületada ühe aasta töötasu summat, ning kui selle hüvitise summa ei kata tegelikult tekkinud kahju täies ulatuses, kahjuhüvitist, mis vastab tegelikult tekkinud kahjusumma ja esimesena nimetatud hüvitise summa vahele?
Esiteks tõlgendas ja kohaldas Üldkohus valesti Euroopa Liidu toimimise lepingu („ELTL” või „EL toimimise leping”) artiklit 266 ja ELTL artiklit 263, tõhususe põhimõtet, pädevuse andmise põhimõtet, õiguskindluse põhimõtet, õiguskorra järjepidevuse põhimõtet, õigusnormide ajalist kohaldamist, õiguspäraste ootuste põhimõtet ja õigusnormide ajalist kehtivust reguleerivaid põhimõtteid, kuna Üldkohus tühistas komisjoni teatavad otsused, mille eesmärk oli täita komisjoni kohustusi, mis tulenevad liidetud kohtuasjast T-218/03-T-241/03: Boyle jt vs. komisjon ning liidetud kohtuasjast C-373/06 P, C-379/06 P ja C-382/06 P: Flaherty jt vs. komisjon. Vaidlustatud kohtuotsuse kohaselt on komisjonil kohustus võtta vajalikud meetmed nimetatud kohtuotsuste täitmiseks, kuid et tal ei ole pädevust seda teha.
1.

Kas sellised hooldusasutused, nagu need on määratletud Vallooni piirkonna 5. juuni 1997. aasta dekreedis vanematele kui 60-aastastele isikutele mõeldud vanadekodude, hooldusasutuste ja vanurite päevakodude kohta, mis annavad tasu eest isikute käsutusse ühele või kahele inimesele mõeldud eluruumi, mis koosneb sisustatud köögist, elutoast, magamistoast ja sisustatud vannitoast ja mis võimaldab neil isikutel igapäevaeluga iseseisvalt toime tulla, ning tulu saamise eesmärgil täiendavad valikulised teenused, mille eest tuleb tasuda eraldi ja mis ei ole mõeldud vaid hooldeasutuste elanikele (restoran-baar, juuksur ja ilusalong, füsioterapeudi kabinet, tegevusteraapia, pesumaja, dispanser ja vereloovutamise kabinet ning arstikabinet), on heategevuslikud organisatsioonid, mis osutavad otseselt hoolekande ja sotsiaalkindlustusega seotud teenuseid nõukogu 17. mai 1977. aasta direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (1) artikli 13 A osa lõike 1 punkti g mõttes (nüüd nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (2), artikli 132 lõike 1 punkt g).
ET Euroopa Liidu Teataja C 339/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria) 7. juulil 2014 – Verein für Konsumenteninformation versus A1 Telekom Austria AG

(Kohtuasi C-326/14)

2014/C 339/04

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Verein für Konsumenteninformation

Kostja: A1 Telekom Austria AG

Eelotsuse küsimus

Kas universaalteenuse direktiivi (1) artikli 20 lõikes 2 sätestatud õigus, mille kohaselt võivad abonendid lõpetada lepingu ilma sanktsioonideta pärast seda, kui neile on „teatatud lepingutingimuste kavandatavast muutmisest”, on ette nähtud ka juhul, kui tasude korrigeerimine tuleneb lepingutingimustest, mis näevad juba lepingu sõlmimisel ette, et edaspidi korrigeeritakse (suurendatakse või vähendatakse) tasusid vastavalt objektiivse tarbijahinnaindeksi muutumisele, mis kajastab raha väärtuse muutumist?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiv 2009/136/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul, direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris, ning määrust (EÜ) nr 2006/2004 tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta (ELT L 337, lk 11).
1.

Kas põhikohtuasjas kõne all olev Amsterdami siseveeteedel lahtise paadiga toimuv reisijatevedu, mille eesmärk on pakkuda tasu eest ekskursioone ja peoteenust, on teenus, mille suhtes on kohaldatavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT L 376, lk 36) sätted, võttes arvesse sama direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis d transpordivaldkonna suhtes ettenähtud erandit?