ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kuna Prantsuse Vabariik — on esiteks kehtestanud üldised õigusnormid, mille kohaselt kalastamine, vesiviljelus, jaht ja teised jahitegevused, mida teostatakse kehtivate seaduste ja õigusnormidega lubatud tingimustel ning neis kindlaks määratud aladel, ei kujuta endast tegevusi, mis on häirivad või võivad avaldada häirivat mõju, ja — teiseks vabastab pidevalt Natura 2000 lepingutes ette nähtud tööd, ehitustööd ja planeeringud kaitsealale tekkida võivate tagajärgede hindamismenetlusest ning — vabastab tööd, ehitustööd ja planeeringud, millele kohaldatakse teavitamiskorda, hindamismenetlusest, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõigetest 2 ja 3 tulenevaid vastavaid kohustusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/11

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 11. märtsi 2010 aasta otsus (Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio eelotsusetaotlus — Itaalia) — Attanasio Group Srl versus Comune di Carbognano

(Kohtuasi C-384/08) (1)

(EÜ artiklid 43 ja 48 - Siseriiklikud õigusnormid, mis sätestavad teeäärsete kütusetanklate vahelise kohustusliku miinimumkauguse - Euroopa Kohtu pädevus ja eelotsusetaotluse vastuvõetavus - Asutamisvabadus - Piirang)

2010/C 113/14

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Attanasio Group Srl

Kostja: Comune di Carbognano

Menetluses osales: Felgas Petroli Srl

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Teeäärsetete kütuse tanklate vahelise kohustusliku miinimumkauguse sätestavate siseriiklike õigusnormide kooskõla EÜ artiklitega 43, 48, 49 ja 46 ning konkurentsivabadust ja mittediskrimineerimist käsitlevate ühenduse põhimõtetega.

Resolutsioon

EÜ artiklit 43 koosmõjus EÜ artikliga 48 tuleb tõlgendada nii, et sellised nagu põhikohtuasjas arutusel olevad siseriiklikud sätted, mis kehtestavad teeäärsete kütusetanklate vahelise miinimumkauguse nõude, kujutavad endast EÜ asutamislepinguga kehtestatud asutamisvabaduse piirangut. Sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas näib, et see piirang ei ole kohane liiklusohutuse, tervise- ja keskkonnakaitse ning osutatavate teenuste ratsionaliseerimise eesmärkide saavutamiseks, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(1) ELT C 301, 22.11.2008.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta artiklit 7 ja artikli 11 lõiget 4 koosmõjus selle direktiivi II lisaga tuleb tõlgendada nii, et pädeval asutusel on õigus muuta oluliselt keskkonnakahjustuste parandusmeetmeid, mis on otsustatud koostöös asjaomaste ettevõtjatega läbi viidud võistleva menetluse tulemusel ja mida on juba rakendatud või mille rakendamisega on alustatud. Siiski, niisuguse otsuse vastuvõtmiseks: — peab see asutus ära kuulama ettevõtjad, kellele niisugused meetmed on kehtestatud, välja arvatud juhul, kui keskkonna olukorra kiireloomulisus nõuab pädeva asutuse viivitamatut sekkumist; — peab nimetatud asutus samuti paluma eelkõige isikutel, kelle maal neid meetmeid teostatakse, esitada oma märkused ja võtab need arvesse, ning — peab see asutus võtma arvesse direktiivi 2004/35 II lisa punktis 1.3.1 nimetatud kriteeriume ja esitama oma valiku põhjused ning vajaduse korral põhjused, mis võivad õigustada seda, et nimetatud kriteeriume arvestades ei olnud vaja üksikasjalikku uurimist või ei olnud seda võimalik läbi viia, näiteks keskkonna olukorra kiireloomulisuse tõttu.
3.

Direktiivi 2004/83 artikli 4 lõige 4 — kuivõrd see annab aimu eelnenud tagakiusamisaktide või tagakiusamise ähvarduste tõenduslikust jõust — võib olla kohaldatav siis, kui pädevad ametiasutused kavatsevad tunnistada pagulasseisundi kehtetuks direktiivi 2004/83 artikli 11 lõike 1 punkti e alusel ja huvitatud isik tugineb põhjendatud tagakiusamishirmu jätkumise õigustamiseks muudele asjaoludele kui need, mille alusel teda tunnustati pagulasena. See on tavaliselt nii siiski vaid siis, kui tagakiusamise põhjus on erinev sellest põhjusest, mida võeti arvesse pagulasseisundi andmisel, ning kui esinevad eelnenud tagakiusamisaktid või tagakiusamise ähvardused, millel on seos asjaomases staadiumis uuritava tagakiusamise põhjusega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 100/3

Euroopa Kohtu (suurkoda) 23. veebruari 2010. aasta otsus (Court of Appeal’i (Ühendkuningriik) eelotsusetaotlus) — London Borough of Harrow versus Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department

(Kohtuasi C-310/08) (1)

(Isikute vaba liikumine - Kolmanda riigi kodaniku, kes on liikmesriigi kodaniku abikaasa, ja nende liikmesriigi kodanikest laste elamisõigus - Liikmesriigi kodaniku tasustatud töö tegemise lõppemine, millele järgneb tema lahkumine vastuvõtvast liikmesriigist - Laste kandmine õppeasutuse nimekirja - Elatusvahendite puudumine - Määrus (EMÜ) nr 1612/68 - Artikkel 12 - Direktiiv 2004/38/EÜ)

2010/C 100/03

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal

Põhikohtuasja pooled

Hageja: London Borough of Harrow

Kostja: Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Court of Appeal — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (ELT L 158, lk 77) ja nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15) artikli 12 tõlgendamine — Kolmanda riigi kodanikust abikaasa ja tema liikmesriigi kodanikest lapsed, kes on ühinenud sama liikmesriigi kodanikust abikaasaga Ühendkuningriigis, kus viimane teeb tasustatud tööd — Abikaasa ja laste elamisõigus pärast seda, kui töötanud abikaasa kaotab tasustatud tööd tegeva töötaja staatuse ning lahkub Ühendkuningriigist

Resolutsioon

Sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas võivad vastuvõtvas liikmesriigis töötava või töötanud liikmesriigi kodaniku lapsed ja neid tegelikult kasvatav vanem tuletada vastuvõtvas riigis elamise õiguse üksnes nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires, mida on muudetud nõukogu 27. juuli 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2434/92, artiklist 12, ilma et see õigus oleks seatud sõltuvaks tingimusest, et neil on piisavalt vahendeid ja üldine ravikindlustus selles riigis.

(1) ELT C 247, 27.9.2008.
2.

Määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et kaugmüügi puhul peab koha, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda, kindlaks määrama lepingutingimuste põhjal. Kui kaupade üleandmise kohta on võimatu selle alusel kindlaks määrata ilma lepingu suhtes kohaldatavale materiaalõigusele tuginemata, on kõnealuseks kohaks see, kus kaubad anti füüsiliselt ostja käsutusse, millest tulenevalt ostja sai või oleks pidanud saama müügitehingu lõppsihtkohas nende kaupade valduse.
3.

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (muudetud nõukogu 22. oktoobri 1999. aasta direktiiviga 1999/85/EÜ) artikli 2 punkti 2 ning artiklit 7 ja artikli 10 lõiget 3 tuleb tõlgendada selliselt, et kaup, mille kohalik maksuhaldur on ühendusse toomisel kinni pidanud ja mille see maksuhaldur on samaaegselt või hiljem hävitanud ning mis viimati mainitud juhul ei ole tema valdusest kordagi välja läinud, ei ole ühendusse imporditud, nii et selle osas ei teki käibemaksu tasumise kohustuse tekkimiseks vajalikku teokoosseisu ning seega ei muutu see maks sissenõutavaks. Siiski tuleb selle direktiivi artikli 10 lõike 3 teist lõiku ja artikli 16 lõike 1 B osa punkti c koosmõjus määruse nr 2454/93 (muudetud määrusega nr 1662/1999) artikliga 867a tõlgendada nii, et kauba osas, mille see maksuhaldur on kinni pidanud pärast kauba sellele territooriumile ebaseaduslikku toomist, st pärast seda, kui kaup on väljunud tsoonist, kus asub esimene tollibüroo mainitud territooriumil, ja mille see maksuhaldur on samaaegselt või hiljem hävitanud ning mis viimati mainitud juhul ei ole tema valdusest kordagi välja läinud, tekib käibemaksu tasumise kohustuse tekkimiseks vajalik teokoosseis ja see maks muutub sissenõutavaks isegi siis, kui kaup suunatakse hiljem mõnele tolliprotseduurile.
1.

Kuna Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ei ole taganud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta direktiivi 2001/80/EÜ teatavate suurtest põletusseadmetest õhku eralduvate saasteainete piiramise kohta kohaldamist elektrijaama suhtes, mida käitab Inglismaa idarannikul Lynemouthis Rio Tinto Alcan Smelting and Power (UK) Ltd, on Suurbritannia ja Põhja Iiri Ühendkuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
C 161/10

ET

Euroopa Kohtu (teine koda) 22. aprilli 2010. aasta otsus (Finanzgericht Düsseldorfi (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Vera Mattner versus Finanzamt Velbert

(Kohtuasi C-510/08) (1)

(Kapitali vaba liikumine - EÜ artiklid 56 ja 58 - Kinkemaks - Hoonestatud maatükk - Õigus teha maksustatavast summast mahaarvamisi - Residentide ja mitteresidentide erinev kohtlemine)

(2010/C 161/12)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Vera Mattner

Kostja: Finanzamt Velbert

Ese

Eelotsusetaotlus — Finanzgericht Düsseldorf — EÜ artiklite 39 ja 43 ning EÜ artikli 56 koostoimes EÜ artikliga 58 tõlgendamine — Siseriiklik kinkemaksu reguleeriv õigusnorm, mis näeb välisriigis resideeruva kinkija või kingisaaja korral kinnisasja kinkimisel ette ainult 1 100 euro suuruse maksuvaba summa, samas kui maksuvaba summa tõuseb 205 000 euroni juhul, kui kinkija või kingisaaja elukoht on kõnealuses liikmesriigis

Resolutsioon

EÜ artikli 56 sätteid koostoimes EÜ artikli 58 sätetega tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi eeskiri nagu põhikohtuasjas, mis näeb kinkemaksu arvutamisel ette, et selle riigi territooriumil asuva kinnisasja kinkimisel arvatakse maksustatavast summast maha väiksem summa, kui kinkija ja kingisaaja elasid kinke tegemise päeval teises liikmesriigis, võrreldes mahaarvamisega, mis oleks tehtud siis, kui vähemalt üks tehingu pooltest oleks elanud samal päeval esimeses liikmesriigis.

(1) ELT C 44, 21.2.2009.
3.

Kuuenda direktiivi 77/388 artikli 17 lõiget 6 tuleb tõlgendada nii, et see ei keela liikmesriigil pärast nimetatud direktiivi jõustumist muuta mahaarvamisõiguse suhtes kehtivat erandit juhul, kui muudatuse tegemise eesmärk on põhimõtteliselt piirata erandi ulatust, kuid mille puhul ei ole siiski välistatud, et kuna muudetud kord näeb ette kindla summa, siis laiendab see üksikjuhul ja ühel konkreetsel majandusaastal selle erandi ulatust.
ET Euroopa Liidu Teataja C 148/6

Euroopa Kohtu (neljas koda) 15. aprilli 2010. aasta otsus (Bundesgerichtshof’i (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV versus Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

(Kohtuasi C-511/08) (1)

(Direktiiv 97/7/EÜ - Tarbijakaitse - Sidevahendi abil sõlmitud lepingud - Taganemisõigus - Kauba kättetoimetamiskulude nõudmine tarbijalt)

2010/C 148/09

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

Vastustaja: Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV

Ese

Eelotsusetaotlus — Bundesgerichtshof — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiivi 97/7/EÜ tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral (EÜT L 144, lk 19; ELT eriväljaanne 15/03, lk 319) artikli 6 lõike 1 teise lause ja lõike 2 tõlgendamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad jätta lepingust taganemise korral kauba kättetoimetamiskulud tarbija kanda

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiivi 97/7/EÜ tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral artikli 6 lõike 1 esimese lõigu teist lauset ja lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt võib tarnija sidevahendi abil sõlmitud lepingu puhul nõuda kauba kättetoimetamiskulusid tarbijalt, kui tarbija on kasutanud taganemisõigust.

(1) ELT C 32, 7.2.2009.
3.

Võrdse kohtlemise ja kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtetest, mis on sätestatud EÜ artiklites 43 ja 49, ega ka nendest tulenevast läbipaistvuskohustusest ei järeldu, et riigi ametiasutused oleksid kohustatud lepingu lõpetama või et siseriiklikud kohtud oleksid kohustatud tegema ettekirjutuse iga kord, kui teenuste kontsessiooni andmisel on väidetavalt rikutud läbipaistvuskohustust. Sellest kohustusest õigussubjektidele tulenevate õiguste kaitse tagamiseks tuleb siseriiklikus õiguskorras näha ette õiguskaitsevahendid sellisena, et need ei oleks vähem soodsad samalaadsetest siseriiklikest õiguskaitsevahenditest ega muudaks mainitud õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära keeruliseks. Läbipaistvuskohustus tuleneb otseselt EÜ artiklitest 43 ja 49, mis on liikmesriikide siseriiklikes õiguskordades vahetu õigusmõjuga ja kõigi nendega vastuolus olevate siseriiklike õigusnormide suhtes ülimuslikud.
1.

ELTL artiklitega 18 ja 21 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis piiravad üliõpilaste arvu, keda ei loeta Belgia residendiks ja kes võivad esmakordselt astuda kõrgharidusasutuste meditsiini- ja parameditsiini erialadele, välja arvatud juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus kõiki pädevate ametiasutuste esitatud asjassepuutuvaid tõendeid hinnates leiab, et need õigusnormid on õigustatud rahvatervise kaitse eesmärgiga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 148/5

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 15. aprilli 2010. aasta otsus (Pest Megyei Bírósági (Ungari Vabariik) eelotsusetaotlus) — CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft. versus Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály

(Kohtuasi C-96/08) (1)

(Asutamisvabadus - Otsene maksustamine - Kutseõppemaks - Riigi territooriumil asuva ettevõtja tasutava maksu arvutamise alus - Teises liikmesriigis asutatud filiaalis palgatud töötajate palgakulude arvessevõtmine - Topeltmaksustamine - Maksu brutosumma vähendamise võimalus)

2010/C 148/06

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Pest Megyei Bíróság

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft.

Vastustaja: Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály

Ese

Eelotsusetaotlus — Pest Megyei Bíróság — EÜ artiklite 43 ja 48 tõlgendamine — Liikmesriigi õigusnorm, mille alusel võetakse riigi territooriumil asuva ettevõtja kutseõppemaksu määramisel arvesse teises liikmesriigis asuva filiaali töötajate palgakulud, isegi kui ettevõtja on kohustatud tasuma samaväärset maksu teises liikmesriigis, kuna tal on seal palgatud töötajad

Resolutsioon

EÜ artiklitega 43 ja 48 on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mille alusel on ettevõtja, mille registrijärgne asukoht on selles riigis, kohustatud tasuma sellist makset nagu kutseõppemaks, mille summa arvutatakse palgakulude alusel, kaasa arvatud ettevõtja teises liikmesriigis asuva filiaali palgakulud, kui sellel ettevõtjal on nimetatud makse vähendamiseks selle õigusnormiga ette nähtud võimaluste kasutamine praktikas takistatud või kui ta ei saa neid võimalusi kasutada.

(1) ELT C 142, 7.6.2008.
1)

Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõike 1 punkti a ja nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 9 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiomanikul on õigus keelata reklaamijal kaubamärgiga identse märksõna abil, mille reklaamija on interneti viitamisteenuse raames valinud ilma kaubamärgiomaniku loata, reklaamida kaupu või teenuseid, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui reklaam ei võimalda keskmisel internetikasutajal aru saada, kas reklaamitavad kaubad või teenused pärinevad kaubamärgiomanikult või temaga majanduslikult seotud ettevõtjalt või hoopis kolmandalt isikult, või võimaldab tal sellest aru saada üksnes raskustega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 134/3

Euroopa Kohtu (esimene koda) 25. märtsi 2010. aasta otsus (Oberster Gerichtshof eelotsusetaotlus — Austria) — Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH versus Günter Guni, trekking.at Reisen GmbH

(Kohtuasi C-278/008) (1)

(Kaubamärgid - Internet - Reklaam vastusena märksõnadele (keyword advertising) - Vastusena kaubamärkidega identsetele märksõnadele linkide kuvamine kõnealuste kaubamärkide omanike konkurentide veebilehtedele - Direktiiv 89/104/EMÜ - Artikli 5 lõige 1)

2010/C 134/03

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH

Kostja: Günter Guni, trekking.at Reisen GmbH

Ese

Eelotsusetaotlus — Oberster Gerichtshof — 21. detsembri 1988. aasta esimese nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 5 lõike 1 tõlgendamine — Kaubamärgiga sarnase või identse tähise reserveerimine teenuseosutajalt, kes on interneti otsingumootori haldaja, nii et selle tähise otsingusõnana sisestamisel ilmub ekraanile automaatselt reklaamteade sellise identse või sarnase kauba või teenuse kohta, mille jaoks kõnealune kaubamärk registreeriti (keyword advertising) — Kaubamärgi taolise kasutamise lugemine selliseks, mida kaubamärgi omanikul on õigus takistada

Resolutsioon

Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiomanikul on õigus keelata reklaamijal kaubamärgiga identse või sarnase märksõna abil, mille reklaamija on interneti viitamisteenuse raames valinud ilma kaubamärgiomaniku loata, reklaamida kaupu või teenuseid, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui reklaam ei võimalda keskmisel internetikasutajal aru saada, kas reklaamitavad kaubad või teenused pärinevad kaubamärgiomanikult või temaga majanduslikult seotud ettevõtjalt või hoopis kolmandalt isikult, või võimaldab tal sellest aru saada üksnes raskustega.

(1) ELT C 223, 30.8.2008.
—

Ka võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega ning tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad niisuguste vaidluste puhul eelneva kohtuvälise lepitusmenetluse läbiviimist, kui selle menetluse tulemus ei ole pooltele siduv otsus, sellega ei kaasne olulist viivitust kohtusse hagi esitamisel, see peatab asjassepuutuvate nõuete aegumise ning ei tekita pooltele kulusid või tekitab väikseid kulusid, tingimusel et nimetatud lepitusmenetlust saab kasutada ka muul viisil kui elektroonilisel teel ja et erandjuhtudel või juhul, kui olukorra kiireloomulisus nõuab, on võimalik tagada esialgne õiguskaitse.
2.

Selleks et hinnata, kas on tegemist pahauskse käitumisega määruse nr 874/2004 artikli 21 lõike 1 punkti b tähenduses koostoimes sama artikli lõikega 3, peab liikmesriigi kohus võtma arvesse kõiki käsitletaval juhul asjakohaseid tegureid ning eelkõige seda, millistel tingimustel kaubamärgi registreerimine toimus ning millistel tingimustel tippdomeeni.eu domeeninimi registreeriti. Mis puudutab seda, millistel tingimustel kaubamärgi registreerimine toimus, peab liikmesriigi kohus võtma eelkõige arvesse järgmist: — kavatsus mitte kasutada kaubamärki turul, mille jaoks kaitset taotleti; — kaubamärgi esitusviis; — asjaolu, et registreeriti suur hulk teisi kaubamärke, mis kattuvad liiginimetustega, ja — asjaolu, et kaubamärk registreeriti veidi aega enne tippdomeeni.eu etapiviisilise registreerimise algust. Mis puudutab seda, millistel tingimustel tippdomeeni.eu domeeninime registreeriti, peab liikmesriigi kohus võtma eelkõige arvesse järgmist: — määruse nr 874/2004 artikli 11 tähenduses erimärkide või kirjavahemärkide kuritarvituslik kasutamine selleks, et kohaldada nimetatud artiklis kehtestatud transkribeerimiseeskirju; — selles määruses ettenähtud etapiviisilise registreerimise esimese osa jooksul registreerimine sellise kaubamärgi alusel, mis on omandatud niisugustel tingimustel nagu põhikohtuasjas, ja — asjaolu, et esitati suur hulk selliste domeeninimede registreerimise taotlusi, mis kattuvad liiginimetustega.
1.

Selliseid siseriiklike õigusnorme, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille eesmärk on piirata mängusõltuvust ja võidelda pettuste vastu ning mis tõepoolest aitavad kaasa nende eesmärkide saavutamisele, saab käsitada kihlvedudega seotud tegevusi järjepideval ja süstemaatilisel viisil piiravana, seda ka juhul, kui ainuõigusliku loa omanikul või omanikel on õigus oma pakkumist turul atraktiivseks muuta uusi hasartmänge kasutusele võttes ja reklaami kasutades. Siseriikliku kohtu ülesanne on välja selgitada, kas ebaseaduslikud mängudega seotud tegevused võivad põhjustada asjaomases liikmesriigis probleeme, mida lubatud ja reguleeritud tegevuse laienemine võiks lahendada, ning kas sellise laienemise ulatus võib muuta selle mängusõltuvuse piiramise eesmärgiga kokkusobimatuks.
ET Euroopa Liidu Teataja C 209/4

Euroopa Kohtu (suurkoda) 8. juuni 2010. aasta otsus (High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) eelotsusetaotlus — Ühendkuningriik) — The Queen, taotluse alusel, mille esitasid: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd versus Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(Kohtuasi C-58/08) (1)

(Määrus (EÜ) nr 717/2007 - Rändlus üldkasutatavates mobiiltelefonivõrkudes ühenduse piires - Kehtivus - Õiguslik alus - EÜ artikkel 95 - Proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõtted)

2010/C 209/04

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: The Queen, taotluse alusel, mille esitasid: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd

Kostja: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

Menetluses osalesid: Office of Communications, Hutchison 3G UK Ltd, GSM Association

Ese

Eelotsusetaotlus — High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 717/2007, milles käsitletakse rändlust üldkasutatavates mobiiltelefonivõrkudes ühenduse piires ja millega muudetakse direktiivi 2002/21/EÜ (ELT L 171, lk 32) kehtivus — Õigusliku aluse valik — Määruse artikli 4 lõike 2 punkti a ja artikli 6 lõike 3, millega kehtestatakse rändluse piirhinnad, kehtivus proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõtete seisukohast

Resolutsioon

Esitatud küsimuste uurimisel ei ilmnenud midagi, mis võiks mõjutada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 717/2007, milles käsitletakse rändlust üldkasutatavates mobiiltelefonivõrkudes ühenduse piires ja millega muudetakse direktiivi 2002/21/EÜ, kehtivust.

(1) ELT C 107, 26.4.2008.