ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Teise väite kohaselt rikuti ELTL artikli 106 lõiget 2 ja artikli 107 lõike 3 punkti c, arvestades, et ei ole tõendatud, et rikutud oleks tehnoloogia neutraalsuse põhimõtet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 304/22

21. augustil 2013 esitatud hagi — Bora Creations versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Beauté Prestige International (essence)

(Kohtuasi T-448/13)

2013/C 304/38

Hagiavalduse keel: inglise

Pooled

Hageja: Bora Creations, SL (Ceuta, Hispaania) (esindajad: advokaadid R. Lange, G. Hild ja C.Pape)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Beauté Prestige International SA (Pariis, Prantsusmaa)

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) viienda apellatsioonikoja 6. juuni 2013. aasta otsus (asi R 1085/2012-5);

— mõista menetluse kulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks olev registreeritud ühenduse kaubamärk: Sõnamärk „essence” kaupadele klassides 3, 4, 8, 14, 16, 21, 25 ja 26 — Ühenduse kaubamärgiregistreering nr 6 816 144.

Ühenduse kaubamärgi omanik: teine menetluspool apellatsioonikojas.

Ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamist taotlev pool: hageja.

Kehtetuks tunnistamise taotluse põhjendus: nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 52 lõike 1 kohased absoluutsed keeldumispõhjused; täpsemalt, et kaubamärgi registreerimine on vastuolus määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktidega b ja c.

Tühistamisosakonna otsus: lükata kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi.

Apellatsioonikoja otsus: rahuldada apellatsioonkaebus ja tunnistada kaubamärk osaliselt kehtetuks.

Väited: Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumine.

(1) ELT L 78, lk 1.
—

Hageja väidab, et vaidlustatud otsus sisaldab ilmselget hindamisviga ning see on võetud põhjendamiskohustust rikkudes, kuivõrd selles märgitakse, et dokumentidega tutvumise õiguse andmine kahjustaks kaebuse esitaja ärihuve, ilma et oleks selgitatud, milliseid huve täpselt kahjustatakse; sellega riivatakse kaudselt riigiabi üle järelevalve teostamise menetlust, sest eraõiguslikud huvid on aetud segi üldise huviga uurimiste nõuetekohase läbiviimise vastu ning on tõlgendatud laiendavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 nimetatud huve.
1.

Esimene väide, et rikutud on põhiõigusi, jaguneb neljaks osaks, mis põhinevad järgmistel asjaoludel: — rikutud on hageja kaitseõigusi, kuna viimasele ei antud võimalust ärakuulamisele enne tema suhtes piiravate meetmete võtmist; — vaidlustatud aktidest ei teavitatud hagejat ja seda hoolimata asjaolust, et tema aadress oli ametiasutustele teada; — põhjenduse puudumine, kuna vaidlustatud aktides toodud põhjendus hageja suhtes piiravate meetmete võtmiseks ei olnud seotud Liibüas hetkel valitseva olukorraga ega taotletavate eesmärkidega; — kohtuistungit ei toimunud.
1.

Esimene väide, et menetlust on kuritarvitatud seeläbi, et on rikutud korralduskomitee menetlusnorme, kuna komisjon ei võimaldanud komiteel analüüsida kõiki vajalikke asjaolusid, et anda vastavalt määruses nr 182/2011 (1) sätestatud menetlusele vastuvõetava õigusakti eelnõu kohta oma arvamus.
3)

Kolmas väide, et on tehtud ilmne hindamisviga, kuna Avaliku Teenistuse Kohus leidis ekslikult, et Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ei ole kunagi oma töötajatele edastanud teavet, et juhtida nende tähelepanu naturalisatsiooni tagajärgedele.
2)

Teine väide, et nõukogu ei täitnud loetellu kandmise kriteeriume ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et need kriteeriumid olid hageja osas täidetud, ja/või kandis hageja loetellu ilma sobiva õigusliku aluseta.
3)

Kolmas väide, mille kohaselt teise võimalusena ja eeldades, et „lisateenuse” hüvitis on abi (quod non), on rikutud ELTL artikli 106 lõiget 2 ja artiklit 107, proportsionaalsuse ja alusetu rikastumise keelu põhimõtteid ning tagasinõutava abisumma hindamisel on tehtud ilmne hindamisviga, kuna tagasinõutava abi arvutus ei võta arvesse „lisateenusega” seoses SNCM-i kantud tegelikke lisakulusid ega „põhiteenusega” seotud alahüvitamist, ning igal juhul rajaneb see arvutus valel hinnangul selle kohta, milline on „põhiteenusele” makstud hüvitise osa ja milline „lisateenusele” makstud hüvitise osa.
2)

Teine väide, et väär on kostja järeldus, et kompromisskokkuleppe sõlminud pooled olid vähemalt potentsiaalsed konkurendid. Hagejad väidavad, et kostja on seeläbi rikkunud õigusnormi ja/või hinnanud vääralt faktilisi asjaolusid.
—

Esimene väide, et tehtud on ilmne hindamisviga, kuna otsuses on leitud, et kompromisskokkulepetes ette nähtud piirangud ületavad Lundbecki patentide ulatuse.
2)

Teine väide, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu tõlgendamisel õigusnormi, sest ta asus seisukohale, et pädev asutus on kohustatud välja selgitama, kas on olemas ametikoht, kuhu ajutise töötaja, kelle tööleping on lõppemas, saaks tulemuslikult tööle võtta või kus temaga saaks töösuhet jätkata.
3)

Kolmanda väite kohaselt on vaidlustatud aktides tehtud faktiviga. Hageja väidab, et vaidlustatud aktidest teine rajaneb vastuolulisel või ebapiisaval hüpoteesil ja põhistusel — see rikub süütuse presumptsiooni ja õigust mitte enese vastu süüdistusi esitada. Lisaks on see akt hageja väitel vigane, sest selles ei tunnistata, et hageja õigusrikkumine on vabandatav või siis vähemasti ei arvestata kergendavaid asjaolusid, milleks on hageja aktiivne koostöö ja kahetsus.
1)

Esimene väide, et ületati pädevust ja tehti ilmne hindamisviga, kuna: — hagejale etteheidetavatel asjaoludel ei ole mingit objektiivset alust ja nende kohta ei ole ühtegi usaldusväärset tõendit; — hageja suhtes võetud piiravate meetmete õigustuseks esitatud põhjenduste ja Côte d’Ivoire’i üldise olukorra vahel ei ole võimalik luua mingit objektivset seost; — hageja suhtes võetud piiravate meetmete õiguslik alus on vastuolus nende meetmete õigustamiseks viimastena esitatud põhjendustega; — nõukogu otsuste puhul on tegemist menetluse või võimu kuritarvitamisega.
3)

Kolmas väide, et kuna määruse 267/2012 artikli 23 lõike 2 punkt d ja/või otsuse 2010/413 artikli 20 lõike 1 punkt c lubab hagejaid loetellu kanda üksnes selle alusel, et nad on loetellu kantud üksuse tütarettevõtjad (mis on omakorda selliste üksuste tütarettevõtjad, keda ei ole rikkumistes süüdistatud), on need sätted seetõttu, et need on proportsionaalsuspõhimõttega vastuolus, õigusvastased ja tuleb tunnistada hagejate suhtes kohaldamatuteks.
4)

Ühinemisakti rikkumine määruse nr 73/2009 artikli 10 lõike 1 lõpuosa, määruse nr 73/2009 artikli 132 lõike 2 viimase lõigu ning viimati nimetatud lõigu alusel vastu võetud komisjoni 2. juuli 2012. aasta rakendusotsusega C(2012) 4391 final Ühinemisaktis ei nähtud ette sätteid kehtestatud otsetoetuste ümbersuunamise ja/või Leedus täiendavate riiklike otsetoetuste vähendamise kohta. Määruse nr 73/2009 2. peatüki artikli 7 lõige 1, milles sätestatakse, et „võttes arvesse artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatavaid vähendusi”, on vastuolus ühinemisaktiga, kuna see säte kiirendab vanade ja uute liikmesriikide otsetoetuste taseme eeldatavat ühtlustamist. Määruse nr 73/2009 artikli 132 lõike 2 see osa „võttes arvesse artikli 7 kohaldamist koostoimes artikliga 10”, milles sätestatakse vanade ja uute liikmesriikide otsetoetuste taseme eeldatav ühtlustamine, on vastuolus ühinemisaktiga, kuna näeb saadud toetuste eeldatavaks ühtlustamiseks ette konkreetse aasta (2012). Määruse nr 73/2009 artikli 132 lõikes 2 muudeti ühinemisakti rikkudes mõiste „summa” mõisteks „tase”, mis hõlmab mitte ainult tegelikult saadud toetust, vaid ka eeldatavat protsendimäära. Vanades ja uutes liikmesriikides otsetoetuste võrdlemine nii, et võrreldakse vanades liikmesriikides saadud toetust (100 % miinus ümbersuunamine) uutes liikmesriikides ühinemisaktiga kehtestatud abi protsendimäära kohaselt saadud toetusega, on õigusvastane.
5)

Viies, täiendavalt esitatud väide, et komisjon leidis vääralt, et Ühendkuningriigi ja Taani kokkulepped kujutavad endast ELTL artikli 101 ühte ja vältavalt rikkumist, ning et komisjon rikkus määruse nr 1/2003 (1) artiklit 25, määrates Arrowle trahvi Taani kokkuleppe tõttu pärast trahvi määramise tähtaja möödumist.
4)

Neljas väide, millega heidetakse ette seda, et ilmselgelt on rikutud õigusnormi, enne rikkumise olemasolu hindamist ELTL artikli 102 alusel ei ole hinnatud Kreeka õigusnormide kooskõla liidu õigusega, rikutud on põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1 sätestatud õigust heale ja hoolikale haldusele ning komisjoni kohustust kaebust lähtuvalt ELTL artiklist 106 hoolikalt uurida.
—

Hageja leiab, et komisjon ei kuulanud hagejat ära ning see ei ole ühegi vastupidise asjaoluga põhjendatud. Peale selle ei ole nõukogu esitanud piisavalt põhjendusi. Hageja taotlusele minna põhjendustes süvitsi ning võimaldada dokumentidega tutvuda, ei ole veel vastatud, välja arvatud lühike kiri, milles teavitati taotluse kättesaamisest. Nende vajakajäämiste tõttu on nõukogu rikkunud hageja kaitseõigusi, kellele ei ole võimaldatud nõukogu järeldustele tegelikult vastu vaielda, kuna hagejat ei ole neist järeldustest teavitatud. Lisaks sellele ei ole nõukogu andnud selgitusi selle kohta, et NIOC-i kaudne kontroll hageja üle tooks Iraani riigile kaasa majandusliku kasu, mis oleks vastuolus vaidlustatud otsuse ja määruse eesmärgiga. Hageja loetellu kandmise kohta antud põhjendustega seoses leiab hageja, et need ei ole piisavad või nende puhul on tehtud ilmselge hindamisviga. Pealegi tõendab üldine võrdlus loetellu kandmise otsuse eesmärkide ja selle vahel, milline on kõnealuse otsuse tegelik mõju hagejale, et see otsus on ebaproportsionaalne. Lõpuks on nõukogu rikkunud omandiõigust, kui ta võttis meetmed, mille proportsionaalsust ei ole võimalik kindlaks määrata.
2)

Teine väide, et rikuti ELTL artikli 106 lõiget 2 ning 2. oktoobril 1997 allkirjastatud Amsterdami lepingu protokolli liikmesriikide avalik-õigusliku ringhäälingu kohta. Hageja väidab selle kohta, et: — üldist majandushuvi pakkuvad teenused, mille ettenägemiseks, korraldamiseks ja rahastamiseks on liikmesriikidel lai tegutsemisruum, on seaduslikud; — hagejast ettevõtjat ei asetatud soodsamasse konkurentsiolukorda; ning — Käesoleval juhtumil järgiti kohtuotsuse Altmark kriteeriume, kuna avalikud ülesanded on selgelt defineeritud ja nende täitmiseks on sõnaselge volitus ning koostatud on üksikasjalik ja objektiivne majanduslik hinnang, mis ei ületa avalike ülesannete täitmise tõttu tekkinud kulutusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/34

14. augustil 2013 esitatud hagi — Brouillard versus Euroopa Kohus

(Kohtuasi T-420/13)

2013/C 325/57

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Alain Laurent Brouillard (Brüssel, Belgia) (esindaja: advokaat J. M. Gouazé)

Kostja: Euroopa Liidu Kohus

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Kohtu kirjaliku tõlke peadirektoraadi 5. juuni 2013. aasta otsus, mis puudutab riigihanget 2013/S 047-075037 ning millega A. L. Brouillard jäeti hankemenetlusest kõrvale osas, mis puudutab tõlget prantsuse keelde;

— mõista kostjalt välja kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas hagiavalduses palub hageja tühistada otsuse kutsuda läbirääkimistega menetluses, mille eesmärk on sõlmida raamlepingud juriidiliste tekstide tõlkimiseks Euroopa Liidu teatud ametlikest keeltest prantsuse keelde (ELT 2013/S 47-075037), välja valitud taotlejat esitama pakkumus, milles on kinnitatud, et hageja ei osale asjaomaste teenuste osutamises, kuna hageja ei ole tõendanud nõutava juriidilise kõrghariduse omandamist.

Hagi põhjendamiseks esitab hageja kolm väidet.

1) Esimese väite kohaselt puudus vaidlustatud akti vastuvõtnud ametiasutusel pädevus.

2) Teise väite kohaselt on rikutud direktiive 2000/78/EÜ (1) ja 2005/36/EÜ (2), samuti Euroopa Liidu Kohtu praktikat.

3) Kolmas väide puudutab ilmset hindamisviga, mis on tehtud hageja kõrgkoolidiplomite ja kutsetunnistuste hindamisel.

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 6, ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, lk 22).
3)

Kolmas väide, et on rikutud õigusnormi, tehtud ilmne hindamisviga, moonutatud faktilisi asjaolusid, puuduvad põhjendused ja väitele ei ole vastatud, kuna Avaliku Teenistuse Kohus ei vastanud apellandi esitatud väidetele, mis puudutasid seda, et parlament takistas tema töölevõtmist liidu institutsioonidesse ja asutustesse, seda, et puudus teave sobivate kandidaatide loetelu olemasolu kohta, ning asjaolu, et EPSO-le anti luba kanda apellant oma andmebaasi ja edastada seda informatsiooni.
6)

Kuues väide, et kostja ei võtnud arvesse kokkulepetega seotud kõiki asjaolusid ja järeldas vääralt, et nende ulatus on suurem kui Lundbecki patendiõiguste ulatus.
1)

Esimese väite kohaselt ületas komisjon vaidlustatud meedet kehtestades oma pädevust, mis tuleneb määrusest (EÜ) nr 1107/2009 (1) (edaspidi „volitusmäärus”), mistõttu vaidlustatud meetmel puudu nõuetekohane õiguslik alus, kuna — komisjon rikkus volitusmääruse artiklit 21 sellega, et a) jättis arvestamata seireandmetega, mille kohaselt ei tulenenud kõnealustest toimeainetest mesilaste seisukohalt lubamatut riski, ja b) tegi vale järelduse, et uue asjakohase teaduslik teabe alusel oli tal tegutsemispädevus, ja — komisjon rikkus volitusmääruse artiklit 49 sellega, et keelas kõnealuste toimeainetega töödeldud seemnete turulelaskmise, määratlemata, miks on „alust arvata”, et töödeldud seemned „võivad tõenäoliselt kujutada tõsist ohtu inimeste või loomade tervisele või keskkonnale”, mida „ei ole võimalik rahuldaval määral ohjata” muude meetmete abil.
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/32

Geoffroy Alsteensi 17. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Avaliku Teenistuse Kohtu 8. mai 2013. aasta määruse peale kohtuasjas F-87/12: Alsteens versus komisjon

(Kohtuasi T-373/13 P)

2013/C 325/54

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Belgia) (esindajad: advokaadid S. Orlandi, D. Abreu Caldas ja J.-N. Louis)

Teine menetluspool: Euroopa Komisjon

Nõuded

Apellant palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 8. mai 2013. aasta määrus kohtuasjas F-87/12: Alsteens vs. Euroopa Komisjon;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant ühe väite, mis käsitleb õigusnormi rikkumist, kuna Avaliku Teenistuse Kohus asus seisukohale, et tühistades apellandi ajutise teenistuja lepingu pikendamise kestuse piiramise, oli apellant tagasiulatuvalt hõlmatud tähtajalise lepinguga. Apellant leiab, et see ei ole nii ning väidab, et Avaliku Teenistuse Kohus rikkus õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, kuna viimati nimetatud kohus oli arvamusel, et apellandil ei ole õigust paluda lepingu pikendamise otsuse osalist tühistamist, st otsuse selle osa tühistamist, mis piirab pikendamise kestust ajaliselt.
—

Esimese väite kohaselt on Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikkel 14 tautoloogia ja ebamõistlikkuse tõttu õigusvastane ning igal juhul on nimetatud artiklit 14 tõlgendatud ekslikult, vigaselt, moonutatult ja ebamõistlikult, millest tulenevalt on jämedalt ja ilmselgelt rikutud — muu hulgas EL põhiõiguste hartas sätestatud -põhimõtet, mille kohaselt igaühel on õigus oma asja arutamisele seadusega kindlaks määratud kohtus.
2)

Teise väite kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga ja rikutud on dumpinguvastase algmääruse artikli 6 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 1, kuna vaidlustatud otsus kaldub meelevaldselt kõrvale komisjoni uurimistulemustest ja kehtestab minimaalsed impordihinnad tasemel, mis on ilmselgelt ebasobivad kõrvaldamaks EL tootjatele tekitatud kahju.
1)

Esimene väide, et on rikutud töötajate esindajatega konsulteerimise põhimõtet, seetõttu töötajaid teavitati Eulex Kosovo missiooni ümberstruktureerimise otsuse tagajärgedest üksnes pärast otsuse vastuvõtmist ning seetõttu, et juhtivtöötajad seisid vastu ametiühingu esindajaga konsulteerimisele.
10)

Kümnes väide, et komisjon ei võtnud nõuetekohaselt arvesse Mercki esitatud tõendid, mis lükkasid ümber otsustava mõju avaldamise eelduse, ning on seeläbi rikkunud õigusnormi ja hinnanud valesti faktilisi asjaolusid, leides, et see eeldus ei ole ümber lükatud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 325/39

20. augustil 2013 esitatud hagi — Makhlouf versus nõukogu

(Kohtuasi T-443/13)

2013/C 325/66

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Mohammad Makhlouf (Damaskus, Süüria) (esindajad: advokaadid C. Rygaert ja G. Karouni)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada 31. mai 2013. aasta otsus 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid;

— mõista vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklitele 87 ja 91 kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja seitse väidet, mis on sisuliselt identsed või sarnased nendega, millele on viidatud kohtuasjas T-383/11: Makhlouf vs. nõukogu (1).

(1) ELT 2011, C 282, lk 30.
3)

Kolmas väide, et hageja näol on tegelikult tegemist väikese ettevõtjaga vastavalt nõukogu soovitusele 2003/361/EÜ (4), mistõttu vaidlustatud otsus on sisuliselt ekslik.
2)

Teise väite kohaselt on nõukogu teinud ilmse hindamisvea, kuna leidis, et Giant China ja Jinshani kontserni äriühingutel on tihedad majandus- ja struktuurilised sidemed.
2)

Teine väide, mille kohaselt on nõukogu teinud asjaolude hindamisel ilmselge vea ja rikkunud dumpinguvastaste meetmete algmääruse artikli 11 lõiget 2 ja artikli 21 lõiget 1, võttes vaidlustatud otsuse vastu; neid sätteid rikuti eelkõige sellega, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 17 ja 23 asuti seisukohale, et olulise kahju kordumine ei ole meetmete aegumise korral tõenäoline, ja et ilmselgelt ei ole ELi huvides dumpinguvastaste meetmete edasikehtimine.
3)

Kolmas väide, et komisjon on rikkunud õigusnormi ning hinnanud vääralt tõendeid, leides, et kompromisskokkulepete alusel tehtud maksetel oli „otsustav” tähtsus järeldamaks, et toime on pandud eesmärgil põhinev rikkumine: — komisjoni järeldus, et hageja ees oleva maksekohustuse mainimine kompromisskokkulepetes on piisav eesmärgil põhineva rikkumise tuvastamiseks, ei põhine õiguslikul alusel. Komisjon on rikkunud tõendamiskoormise reegleid.
1.

Esimese väite kohaselt on rikutud süütuse presumptsiooni kaitseõigusi, isikuandmete kaitset ja juurdluste konfidentsiaalsust, mida tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklite 8 ja 48, EIÕK artiklite 6 ja 8 ning ELTL artikli 16 kohaselt kaitsta. Hagejad väidavad, et kostja saatis Madalmaade valitsusele dokumente, mis puudutasid Euroopa Pettusevastases Ametis (OLAF) pooleliolevat menetlust ja mis ei sisaldanud küll (lõplikku) raportit, kuid hagejaid oli sõnaselgelt nimetatud ja milles komisjon märgib või jätab selgelt mulje, et hagejad on seotud rikkumistega 9. Euroopa Arengufondi projekti haldamise raames ning milles komisjon selle väite põhjal otsustab, et 10. Euroopa Arengufondi haldamist seoses projektidega endistel Hollandi Antillidel ei saa hagejatele ülesandeks teha. OLAF ei ole aga hagejaid iial „menetlusaluste isikutena” nimetanud, mistõttu hagejad üldse ei teadnudki, et nad oleksid end „menetlusaluste isikutena” kaitsma pidanud. Seega puudus neil igasugune võimalus end kaitsta, kuna nad ei tea tänaseni, milliste väidetavalt nende vastu esitatud konkreetsete süüdistuste vastu nad oleksid pidanud ennast kaitsma.
1.

Esimene väide, et on rikutud ELTL artiklit 107 selles osas, milles vaadeldavas otsuses kontrollitud meetmed ei vasta ühelegi tingimusele, mille alusel neid võiks lugeda riigiabiks; nimelt ei ole kõikide majandussektorite potentsiaalsetele investoritele igasuguse eelneva tingimuseta antav eelis valikuline; samuti ei ole tegemist konkurentsi kahjustamise või võimaliku kahjustamisega, kuna kõikidele (muu hulgas kodakondsuse või riikkondsuse alusel) diskrimineerimata antavat eelist ei saa lugeda selliseks, mis annab või võib anda teatavates sektorites või teatavatele ettevõtjatele konkurentsieelise võrreldes nende konkurentidega, arvestades, et kõik investorid võisid osaleda nn SEAF-i süsteemis ja saada nimetatud süsteemi pakutavaid eeliseid. Sellest tulenevalt ei ole tegemist liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamisega, kuna ühingu liikmetel (või aktsionäridel) puudub igasugune turutegevus.
—

tühistada teated avalike konkursside EPSO/AD/260/13, 261/13, 262/13, 263/13, 264/13, 265/13 ja 266/13 korraldamise kohta, et koostada reservnimekirjad taani, inglise, prantsuse, itaalia, malta, hollandi ja sloveeni keele tõlkijate töölevõtmiseks; teated on avaldatud 11. juuli 2013. aasta Euroopa Liidu Teatajas nr C 199 A;
2.

Teine väide, et on rikutud eespool viidatud määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõiget 2, nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 1 punkti c ja komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (ELT L 140, lk 1; ELT eriväljaanne 08/04, lk 3), artikli 4 lõiget 1 ning põhjendus ei ole piisav. — Hageja väidab, et vaidlustatud otsuses on kohaldatud viidatud artikli 3 lõiget 2 — mis käsitleb nende abide kumuleerumist, millest igaüks iseenesest jääb vähese tähtsusega abi piiridesse — juhtumile, kus vähese tähtsusega abi kumuleerus olemasoleva abiga. Peale selle on vaidlustatud otsuses tehtud viga, liigitades vaidlustatud meetme, millega muudetakse olemasolevat abi, uueks abiks määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti c tähenduses. Aastamaksetest ühe puhul maksetähtaja pikendamine kvartali võrra oli eraldiseisev meede ning mingil juhul ei muutnud see olemasolevat abi sisuliselt. Vaidlustatud otsus ei hõlmanud olemasoleva abikava kuni 20 %-list suurendamist ega mõjutanud selle abikava kokkusobivuse hindamist. Igal jättis komisjon selles küsimuses piisava põhjenduse esitamata.
1.

Esimene väide: rikutud on hagejate õigust teabega tutvuda Hagejad leiavad esiteks, et vaidlustatud komisjoni otsusega rikutakse nende õigust teabega tutvuda, mis tuleneb ELTL artikli 15 lõikest 3, põhiõiguste harta artiklist 42, Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 10 lõikest 1 ning määruse (EÜ) nr 1049/2001 (1) artikli 2 lõikest 1. Hagejad märgivad, et nimetatud õigusnormide eesmärk on tagada võimalikult suur läbipaistvus, mistõttu tuleb erandeid tõlgendada kitsalt. Lisaks tuleb vastavalt kohtupraktikale seada kõrged nõuded uurimise olulise mõjutamise tõendamisele. Vaidlustatud otsus ei vasta neile nõuetele.
3.

Kolmas väide, et Cedefopi tegevdirektori käitumine on vähemalt küsitav, kui ta väidab, et on küsitav, kas KMS-Steering Groupi koosoleku protokoll kõigi muude dokumentide hulgas üldse eksisteeris, kuna ta oleks pidanud olema selle olemasolust teadlik, sest ta oli Cedefopi asedirektor pika aja (ühe aasta) jooksul, mil neid dokumente koostati. Niisugune käitumine muudab vajalikuks viia pädevate ametiasutuste poolt läbi uurimine Cedefopi asukohas.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud meetme võtmisega tegi komisjon ilmse hindamisvea ja rikkus määruse (EÜ) nr 1049/2001 (1) artikli 4 lõiget 3, kinnitades ja järeldades, et nii määruse artikli 4 lõike 3 esimene kui ka teine lõik (mis on teineteist välistavad) võiksid olla samal ajal samade vaidlusaluste faktide suhtes kohaldatavad.
—

tuvastada, et rida OLAF–i tegevusi ja meetmeid on ilma õigusliku aluseta ning on tõenditena vastuvõetamatud.
—

artikli 10 lõike 1 kohaselt on nõutud, et komisjoni delegeeritud õigusakt teavitaks EL tarbijaid täpselt energiatarbimisest toote kasutamisel. Vaidlustatud määrus eksitab tarbijaid tolmuimeja energiatõhususte küsimuses, kuna puhastustõhusust on testitud on üksnes tühja tolmukogumisanumaga tolmuimeja puhul, seega mitte „toote kasutamisel”;