ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 145/9

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 17. veebruari 2016. aasta otsus (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas’e eelotsusetaotlus – Leedu) – Air Baltic Corporation AS versus Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

(Kohtuasi C-429/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õhutransport - Montréali konventsioon - Artiklid 19, 22 ja 29 - Lennuettevõtja vastutus hilinemise eest rahvusvahelisel reisijateveol - Reisijate tööandjaga sõlmitud veoleping - Hilinemisest tingitud kahju - Tööandjal tekkinud kahju))

(2016/C 145/09)

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Air Baltic Corporation AS

Muu menetlusosaline: Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

Resolutsioon

Montréalis 28. mail 1999 sõlmitud rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsusega 2001/539/EÜ, ja eelkõige selle artikleid 19, 22 ja 29 tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja, kes on sõlminud rahvusvahelise reisijateveo lepingu niisuguse reisijatena veetavate isikute tööandjaga nagu põhikohtuasjas, on tööandja ees nimetatud lepingu alusel vastutav neid töötajaid vedanud lendude hilinemise tõttu tekkinud kahju eest, mis seisneb tööandja kantud täiendavates kulutustes.

(1) ELT C 421, 24.11.2014.
1.

Kuna Hispaania Kuningriik ei võtnud kõigi kõnealuste prügilate (Ortuella prügila Baskimaal ning Zurita ja Juan Grande prügilad Kanaari saartel) osas vajalikke meetmeid, et nõuda käitajalt prügila vastavusse viimise kava väljatöötamist ja tagada selle kava täielikku täideviimist vastavalt nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ (2) prügilate kohta nõuetele (välja arvatud need nõuded, mis on esitatud I lisa punktis 1) kaheksa aasta jooksul alates kuupäevast, millele viitab direktiivi artikli 18 lõige 1, siis on see liikmesriik rikkunud kohustusi, mis kõigi nende prügilate osas talle kehtivad viidatud direktiivi artikli 14 punkti c alusel.
1.

Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 (tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta) I lisas (komisjoni 27. oktoobri 2005. aasta määrusest (EÜ) nr 1719/2005 ja komisjoni 20. septembri 2007. aasta määrusest (EÜ) nr 1214/2007 tulenevas redaktsioonis) toodud kombineeritud nomenklatuuri tuleb tõlgendada nii, et selle nomenklatuuri rubriiki 2208 kuulub selline jook nagu Ferm Fruit, mis on saadud õunakontsentraadi kääritamise teel, mis on mõeldud tarbimiseks puhtal kujul või muude jookide põhilise koostisainena, millel puudub puhastamise (eelkõige ultrafiltratsiooni abil) tagajärjel värv, lõhn ja maitse ning mille alkoholisisaldus on 16 % (ilma et sellele oleks lisatud destilleeritud alkoholi).
2.

Sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus maatükk ja sellel asuv ehitusjärgus hoone omandati asjaõiguse seadmise läbi, mis annab selle omanikule nende kinnisasjade kasutamise õiguse, tuleb kuuenda direktiivi 77/388 (muudetud direktiiviga 95/7) artikli 11 A osa lõike 1 punkti b tõlgendada nii, et selle asjaõiguse väärtus, mida tuleb arvesse võtta nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 7 punktis a viidatud tarne maksustatava summa arvutamisel, vastab summade väärtusele, mis tuleb igal aastal maksta nimetatud asjaõiguse seadnud hoonestusõiguse lepingu kehtivuse jooksul allesjäänud tähtaja lõpuni ja mida on korrigeeritud või kapitaliseeritud sama meetodi järgi nagu see, mida kasutati hoonestusõiguse väärtuse välja selgitamisel.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) artikli 47 lõiget 2 ja artikli 48 lõiget 3, koostoimes selle direktiivi artikli 44 lõikega 2 tuleb tõlgendada järgmiselt: — need annavad igale ettevõtjale õiguse tugineda konkreetse lepingu puhul teiste üksuste pädevusele, olenemata tema ja nende üksuste vaheliste sidemete õiguslikust laadist, juhul kui tõendatakse hankijale, et taotlejal või pakkujal on hankelepingu täitmisel viimatinimetatute vahendid tõepoolest kättesaadavad; — ei ole välistatud, et selle õiguse kasutamist võib piirata erilistel asjaoludel, võttes arvesse kõnealust hankelepingut ning selle eesmärke. Olukord on selline eelkõige siis, kui kolmanda üksuse pädevust, mis on vajalik selle lepingu täitmiseks, ei ole võimalik taotlejale või pakkujale üle kanda, nii et taotleja või pakkuja saab tugineda sellele pädevusele üksnes siis, kui kolmas üksus osaleb vahetult ja isiklikult selle lepingu täitmisel.
1.

Liidu õigust, täpsemalt vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet, nagu seda on konkretiseeritud nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivis 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et ka eraõiguslike isikute vaheliste vaidluste puhul on sellega vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas vaidlusalused õigusnormid, mille järgi ei ole töötajal õigust saada töölepingu ülesütlemise hüvitist juhul, kui tal on õigus saada tööandja rahastatavat vanaduspensioni vastavalt pensioniskeemile, millega töötaja on liitunud enne 50 aastaseks saamist, olenemata sellest, kas töötaja otsustab jääda tööturule või minna pensionile.
C 211/7

ET

Euroopa Kohtu (neljas koda) 7. aprilli 2016. aasta otsus (Finanzgericht Hamburgi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – ADM Hamburg AG versus Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Kohtuasi C-294/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Tolliliit ja ühine tollitariifistik - Ühenduse tolliseadustik - Tariifsed soodustused - Määrus (EMÜ) nr 2454/93 - Artikli 74 lõige 1 - Soodustatud riigist pärinevad tooted - Vedu - Kaubasaadetis, mis koosneb üksteisega segatud palmituuma toorõli kogustest, mis pärinevad mitmest riigist, kellele kohaldatakse sama sooduskohtlemist))

(2016/C 211/07)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: ADM Hamburg AG

Vastustaja: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Resolutsioon

Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud komisjoni 18. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1063/2010), artikli 74 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus esitati kehtivad päritolusertifikaadid, võib tunnustada palmituuma toorõli kaubasaadetiste sooduspäritolu nõukogu 22. juuli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 732/2008, millega kohaldatakse üldiste tariifsete soodustuste kava ajavahemikus 1. jaanuar 2009 kuni 31. detsember 2011 ja millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 552/97, (EÜ) nr 1933/2006 ja komisjoni määrusi (EÜ) nr 1100/2006 ja (EÜ) nr 964/2007, kehtestatud üldiste soodustuste süsteemi tähenduses ka siis, kui kaubad olid nende veol Euroopa Liitu kaubalaeva tsisternis segatud, juhul kui saab välistada, et sellesse tsisterni on lisatud muid tooteid, eelkõige neid tooteid, millele sooduskord ei laiene.

(1) ELT C 315, 15.9.2014.
Euroopa Kohtu (teine koda) 7. aprilli 2016. aasta otsus (Tribunale di Udine eelotsusetaotlus – Itaalia) – Degano Trasporti Sas di Ferruccio Degano & C. (likvideerimisel) taotluse põhjal alustatud menetlus

(Kohtuasi C-546/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Maksustamine - Käibemaks - ELL artikli 4 lõige 3 - Direktiiv 2006/112/EÜ - Maksejõuetus - Ennetava kompromissi menetlus - Käibemaksuvõla osaline tasumine))

(2016/C 211/17)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Udine

Põhikohtuasja pooled

Degano Trasporti Sas di Ferruccio Degano & C., likvideerimisel

Menetluses osales: Pubblico Ministero presso il Tribunale di Udine

Resolutsioon

ELL artikli 4 lõikega 3 ja nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikliga 2, artikli 250 lõikega 1 ja artikliga 273 ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mida on tõlgendatud nii, et maksejõuetu ettevõtja võib pöörduda kohtusse taotlusega algatada oma vara realiseerimise kaudu võlgade tasumiseks ennetava kompromissi menetlus, mille raames teeb ta ettepaneku tasuda käibemaksuvõlg vaid osaliselt, tõendades sõltumatu eksperdi läbi viidud ekspertiisi tulemustega, et ettevõtja pankroti korral ei rahuldataks nõuet paremini.

(1) ELT C 81, 9.3.2015.
Euroopa Kohtu (teine koda) 14. aprilli 2016. aasta otsus (Corte suprema di cassazione eelotsusetaotlus – Itaalia) – Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino versus Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

(Kohtuasi C-131/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Põllumajandus - Ühine turukorraldus - Määrus (EÜ) nr 565/2002 - Artikli 3 lõige 3 - Tariifikvoot - Argentinast pärit küüslauk - Impordilitsentsid - Impordilitsentsidest tulenevate õiguste üleantamatus - Kõrvalehoidmine - Õiguse kuritarvitamine - Tingimused - Määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 - Artikli 4 lõige 3))

(2016/C 211/05)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino

Vastustajad: Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

menetluses osales: Roberto Cervati

Resolutsioon

Komisjoni 2. aprilli 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 565/2002, millega kehtestatakse kolmandatest riikidest imporditava küüslaugu tariifikvootide haldamise meetod ja päritolusertifikaatide süsteem, artikli 3 lõiget 3 ja nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 4 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus selline skeem nagu põhikohtuasjas, kus ettevõtja, kes on esimese määruse tähenduses senine importija ja kes on ära kasutanud oma litsentsid, mis võimaldavad tal importida kaupa soodustariifiga, on tellinud kauba teiselt ettevõtjalt, kes on samuti senine importija ja kellel ei ole nimetatud litsentse;

— ning kaup müüakse seejärel esmalt väljaspool Euroopa Liitu teise ettevõtjaga seotud äriühingu poolt kolmandale ettevõtjale, kes on nimetatud määruse tähenduses uus importija ja kellel on sellised litsentsid;

— kolmas ettevõtja laseb selle kauba seejärel Euroopa Liidus vabasse ringlusse, kasutades tollisoodustust, ning müüb selle kauba seejärel teisele ettevõtjale, ja

— lõpuks müüb teine ettevõtja selle kauba esimesele ettevõtjale, kes omandab niisiis selles esimeses määruses ette nähtud tariifikvoodi alusel imporditud kaupa, ehkki tal ei ole selleks vajalikku litsentsi.

(1) ELT C 194, 24.6.2014.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 21. aprilli 2016. aasta otsus (Tribunal Superior de Justicia del País Vasco eelotsusetaotlus – Hispaania) – Mimoun Khachab versus Subdelegación del Gobierno en Álava

(Kohtuasi C-558/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2003/86/EÜ - Artikli 7 lõike 1 punkt c - Perekonna taasühinemine - Perekonnaga taasühinemise õiguse teostamiseks nõutud tingimused - Stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek - Siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad prognoosivalt hinnata tõenäosust, et taasühinemist taotleval isikul säilib tema sissetulek - Kooskõla))

(2016/C 211/19)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Mimoun Khachab

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Subdelegación del Gobierno en Álava

Resolutsioon

Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 7 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigi pädevatel asutustel tugineda perekonna taasühinemise taotluse rahuldamata jätmisel prognoosivale hinnangule selle kohta, kui tõenäoliselt säilib stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek, mis taasühinemist taotleval isikul peab taotluse esitamisele järgneva aasta jooksul olemas olema selleks, et iseennast ja oma pereliikmeid ilma liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi kasutamata ülal pidada, tuginedes selles hinnangus perekonna taasühinemist taotleva isiku sissetulekus toimunud muutustele taotluse esitamisele eelneva kuue kuu jooksul.

(1) ELT C 46, 9.2.2015.
Euroopa Kohtu (suurkoda) 12. aprilli 2016. aasta otsus (Østre Landsreti eelotsusetaotlus – Taani) – Caner Genc versus Integrationsministeriet

(Kohtuasi C-561/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping - Otsus nr 1/80 - Artikkel 13 - Standstill-tingimus - Perekonna taasühinemine - Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad perekonna taasühinemise valdkonnas ette uued piiravamad tingimused majanduslikult aktiivse Türgi kodaniku, kes asjaomases liikmesriigis elab ja kellel on õigus seal elada, sellistele pereliikmetele, kes ei ole majanduslikult aktiivsed - Edukalt lõimuda võimaldava piisava pidepunkti tingimus))

(2016/C 211/20)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Caner Genc

Vastustaja: Integrationsministeriet

Resolutsioon

Selline siseriiklik meede, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis seab asjaomase liikmesriigi territooriumil seaduslikult elava Türgi päritolu töötaja ja tema alaealise lapse vahelise perekonna taasühinemise tingimuseks selle, et lapsel on või võib olla selles liikmesriigis piisav pidepunkt, mis võimaldab tal edukalt lõimuda, samas kui see laps ja tema teine vanem elavad päritolu- või muus riigis, ja kui perekonna taasühinemise taotlus on esitatud pärast kaheaastase tähtaja möödumist kuupäevast, mil asjaomase liikmesriigi territooriumil elav vanem sai tähtajatu elamisloa või alalist elamist võimaldava elamisloa, kujutab endast „uut piirangut” assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta artikli 13 tähenduses; see otsus on lisatud Ankaras 12. septembril 1963 ühelt poolt Türgi Vabariigi ja teiselt poolt EMÜ liikmesriikide ja ühenduse alla kirjutatud lepingule assotsiatsiooni loomise kohta Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel, mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ.

Selline piirang ei ole põhjendatud.

(1) ELT C 65, 23.2.2015.
Euroopa Kohtu (esimene koda) 14. aprilli 2016. aasta otsus (Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona eelotsusetaotlused – Hispaania) – Jorge Sales Sinués versus Caixabank SA (C-381/14) ja Youssouf Drame Ba versus Catalunya Caixa SA (Catalunya Banc SA) (C-385/14)

(Liidetud kohtuasjad C-381/14 ja C-385/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Direktiiv 93/13/EMÜ - Ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud lepingud - Hüpoteeklepingud - Intressi alammäära tingimus - Tingimuse kontrollimine selle kehtetuks tunnistamiseks - Kollektiivhagi menetlus - Kasutamise lõpetamise nõue - Sama esemega individuaalmenetluse peatamine))

(2016/C 211/11)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Jorge Sales Sinués (C-381/14), Youssouf Drame Ba (C-385/14)

Kostjad: Caixabank SA (C-381/14), Catalunya Caixa SA (Catalunya Banc SA) (C-385/14)

Resolutsioon

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, millega on tegemist põhikohtuasjas ja mis kohustavad kohtul, kes menetleb tarbija individuaalhagi, milles palutakse tuvastada ettevõtjaga sõlmitud lepingus sisalduva tingimuse ebaõiglus, peatada automaatselt selle hagi menetlus, kuni tehakse lõplik otsus pooleliolevas sellise kollektiivhagi menetluses, mille on esitanud tarbijate ühendus selle artikli lõike 2 alusel nõudes, et seda liiki lepingutes lõpetataks individuaalhagides nimetatud tingimustega analoogiliste tingimuste kasutamine, ilma et arvesse saaks võtta seda, kas selline peatamine on asjakohane individuaalhagiga kohtusse pöördunud tarbija kaitsmiseks ja ilma, et see tarbija saaks otsustada distantseeruda kollektiivhagist.

(1) ELT C 388, 3.11.2014.
1.

Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et: — pärast piiriülest ühinemist on ühendatava äriühingu sõlmitud selliste laenulepingu tõlgendamise, kohustuste täitmise ja lepingu lõppemise viiside suhtes, nagu on põhikohtuasjas käsitletavad laenulepingud, kohaldatav sama õigus, mis kehtis selle lepingu suhtes enne ühinemist; — niisugusel juhul, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, on ühendatava äriühingu võlausaldajate kaitset reguleerivad õigusnormid need siseriiklikud õigusnormid, mis kehtivad selle äriühingu suhtes.
2.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv) artikli 5 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 (koostoimes direktiivi 2002/22 artikliga 28) tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad riigi reguleerival asutusel kehtestada kahe operaatori vaheliste vaidlusküsimuste lahendamisel esiteks neist ühele kohustuse tagada lõppkasutajatele juurdepääs teise operaatori võrgus mittegeograafiliste numbrite abil pakutavatele teenustele ning teiseks direktiivi 2002/19 artikli 13 alusel sellise nende operaatorite vahelise kõnealuse juurdepääsu hinnakirja, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tingimusel et need kohustused on objektiivsed, läbipaistvad, proportsionaalsed ja mittediskrimineerivad, lähtuvad täheldatud probleemi olemusest ning on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) artiklis 8 sätestatud eesmärke silmas pidades põhjendatud; samuti peab vajaduse korral olema järgitud viimati nimetatud direktiivi artiklites 6 ja 7 sätestatud korda; neid asjaolusid peab kontrollima liikmesriigi kohus.
Euroopa Kohtu (neljas koda) 7. aprilli 2016. aasta otsus (Bundesgerichtshof’i eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Marchon Germany GmbH versus Yvonne Karaszkiewicz

(Kohtuasi C-315/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevad kaubandusagendid - Direktiiv 86/653/EMÜ - Artikli 17 lõige 2 - Klientuurihüvitis - Maksmise tingimused - Uute klientide hankimine - Mõiste „uued kliendid” - Esindatava kliendid, kes on ostnud esimest korda kaupu, mille müük on tehtud ülesandeks kaubandusagendile))

(2016/C 211/08)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Marchon Germany GmbH

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Yvonne Karaszkiewicz

Resolutsioon

Nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653/EMÜ füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 17 lõike 2 punkti a esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et kliendid, kelle kaubandusagent on hankinud kaupade jaoks, mille müümise on esindatav temale ülesandeks teinud, tuleb selle sätte tähenduses lugeda uuteks klientideks, isegi kui neil on juba selle esindatavaga ärisuhted muude kaupade osas, juhul kui esimesena nimetatud kaupade müük nõuab eraldi ärisuhte loomist, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

(1) ELT C 329, 22.9.2014.
1.

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis esiteks maksejõuetusmenetluses ei võimalda asja menetleval kohtul omal algatusel hinnata nimetatud menetluses esitatud nõuete aluseks olevate lepingutingimuste ebaõiglast laadi, isegi kui asjaomase kohtu käsutuses on selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, ning teiseks annavad sellele kohtule õiguse kontrollida üksnes tagamata nõudeid, ja seda ainult nõuete aegumise või lõppemisega seotud väidete osas.
3.

Määruse nr 2100/94 artikli 94 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes viidatud kahju summa tuleb kindlaks määrata konkreetsete tõendite alusel, mille on tõendamiseks esitanud rikkumise esemeks oleva sordi omanik, ning vajaduse korral üldsummalise hüvitise meetodi abil, kui need tõendid ei luba täpset summat kindlaks teha. Nimetatud sättega ei ole vastuolus see, et kahju kindlaksmääramisel ei võeta arvesse hagi tagamise menetlusega seotud kohtukulusid, mis jäeti hageja kanda, ega ka põhimenetlusega seoses kantud kohtuväliseid kulusid. Nende kulude arvesse võtmata jätmine on lubatud aga tingimusel, et kohtukulude summa, mis võidakse välja mõista rikkumise ohvrile, ei ole niisugune, et see paneb ta loobuma oma õiguste kaitseks kohtumenetluse algatamisest, arvestades summat, mis jääb tema kanda kohtuväliste kuludena, ning milline on nende kulude tarvilikkus põhimenetluses kahju hüvitamise nõude seisukohast.
ET Euroopa Liidu Teataja C 287/8

Euroopa Kohtu (teine koda) 2. juuni 2016. aasta otsus (Amtsgericht Karlsruhe – Saksamaa eelotsusetaotlus) – Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff versus Standesamt der Stadt Karlsruhe, Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe

(Kohtuasi C-438/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Liidu kodakondsus - ELTL artikkel 21 - Õigus liikmesriikides vabalt liikuda ja elada - Liikmesriigi seadus, mis käsitleb privileegide kaotamist ja uute aadlitiitlite andmise keeldu - Sellele liikmesriigi täisealise kodaniku perekonnanimi, mis on omandatud sellises teises liikmesriigis alaliselt elamise jooksul, mille kodanik see isik samuti on - Aadliseisuse tunnuseid sisaldav nimi - Elukoht esimeses liikmesriigis - Esimese liikmesriigi ametiasutuste keeldumine kanda teises liikmesriigis omandatud nimi perekonnaseisuregistrisse - Põhjendatus - Avalik kord - Vastuolu Saksa õiguse oluliste põhimõtetega))

(2016/C 287/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Karlsruhe

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff

Kostjad: Standesamt der Stadt Karlsruhe, Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe

Resolutsioon

ELTL artikli 21 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi ametiasutused ei pea tunnustama selle liikmesriigi kodaniku nime, kui see kodanik on samal ajal teise liikmesriigi kodanik ja ta on omandanud selles teises liikmesriigis nime, mille ta vabalt valis ja mis sisaldab mitut aadlitiitlit, mis ei ole esimesena nimetatud liikmesriigi õiguse kohaselt lubatud, juhul kui on leidnud tõendamist – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et niisugune tunnustamisest keeldumine on selles kontekstis põhjendatud avalikust korrast lähtuvate kaalutlustega, kuivõrd see on sobiv ja vajalik, tagamaks kõigi selle liikmesriigi kodanike seaduse ees võrdsuse põhimõtte järgimine.

(1) ELT C 462, 22.12.2014.
1.

Kuna Portugali Vabariik ei ole taganud koordinaatori sõltumatust teenindusaegade jaotamisel, eraldades ta funktsionaalselt kõigist huvitatud osapooltest, ja ta on jätnud tagamata, et koordinaatori tegevuse rahastamissüsteem on tema sõltumatuse kindlustamiseks sobiv, siis on Portugali Vabariik rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad nõukogu 18. jaanuari 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 95/93 ühenduse lennujaamades teenindusaegade jaotamise ühiste eeskirjade kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 545/2009, artikli 4 lõikest 2.
—

on aga vastuolus see, et niisugust dividendi saavad mitteresidendist pensionifondid ei saa arvesse võtta võimalikke ettevõtluskulusid, mis on otseselt seotud selle dividendi saamisega, kui samas residendist pensionifondide maksustatava summa arvutusmeetod näeb nende kulude arvessevõtmist ette, mida eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb aga kontrollida.
—

nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt kohaldatakse sellise koonddeklaratsiooni tähtajaks esitamata jätmisel müüdud kütteainele mootorikütuse aktsiisimäära isegi juhul, kui on tuvastatud, et nende toodete kasutamine kütteks on väljaspool kahtlust.