ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 326/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 22. juunil 2016 – MP versus Secretary of State for the Home Department

(Kohtuasi C-353/16)

(2016/C 326/28)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: MP

Vastustaja: Secretary of State for the Home Department

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiivi 2004/83/EÜ (1) artikli 2 punkt e koosmõjus artikli 15 punktiga b hõlmab reaalset ohtu, et edasikaebaja füüsiline või vaimne tervis kannataks tema päritoluriiki tagasi saatmisel tõsist kahju tulenevalt tema varasemast piinamisest või ebainimlikust või väärikust alandavast kohtlemisest, mille eest päritoluriik oli vastutav?

(1) Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta (EÜT L 304, 30.9.2004, lk 12; ELT eriväljaanne 09/07, lk 96).
ET Euroopa Liidu Teataja C 326/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Belgia) 22. juunil 2016 – Jean Jacob, Dominique Lennertz versus Belgia riik

(Kohtuasi C-345/16)

(2016/C 326/25)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de première instance de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Jean Jacob, Dominique Lennertz

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas [EÜ] artikliga 39 on vastuolus see, et Belgia maksusüsteem toob oma 1992. aasta tulumaksuseadustiku artikliga 155 – olenemata sellest, kas 12. märtsi 2008. aasta käskkirja nr Ci.RH.331/575.420 kohaldatakse või mitte, – kaasa selle, et kaebaja Luksemburgist saadud pensione, mis on Belgia ja Luksemburgi vahelise topeltmaksustamise vältimise lepingu artikli 18 kohaselt maksuvabad, võetakse arvesse Belgia maksu arvutamisel ja need on 1992. aasta tulumaksuseadustikus ette nähtud maksusoodustuste tegemise aluseks ning neid maksusoodustusi, näiteks maksuvähendused tulu maksuvaba osa alusel, pikaajalise säästu eest, koduse abi kulude eest, elektrienergia säästmiseks eluasemes tehtud kulutuste eest, eluaseme varga- või tulekahjukindlaks muutmiseks tehtud kulutuste eest ja kingete eest, vähendatakse või tehakse vähendatud määras kui siis, kui mõlema kaebaja tulu pärineks Belgiast ja kui pigem teine kaebaja kui esimene kaebaja oleks saanud pensione eranditult Belgiast?
4.

Kui vastus esimesele ja teisele küsimusele on jaatav, siis kas tehing, mis on käibemaksudirektiivi artikli 132 lõike 1 punkti d kohaselt liikmesriigis käibemaksust vabastatud, toob hoolimata kolmandas riigis kohaldatavast käibemaksusüsteemist kaasa keelu sisendkäibemaksu käibemaksudirektiivi artikli 168 kohaselt maha arvata, kuigi tegemist on eksporditehinguga, mis annab õiguse sisendkäibemaksu mahaarvamiseks käibemaksudirektiivi artikli 169 punkti b alusel koosmõjus käibemaksudirektiivi artikli 146 lõikega 1?
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/28

Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C 24. juunil 2016 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 27. aprilli 2016. aasta otsuse peale kohtuasjas T-316/13: Pappalardo jt versus komisjon

(Kohtuasi C-350/16 P)

(2016/C 343/41)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellandid: Salvatore Aniello Pappalardo (Cetara, Itaalia), Pescatori La Tonnara Soc. coop. (Cetara), Fedemar Srl (Cetara), Testa Giuseppe E C. Snc (Catania, Itaalia), Pescatori San Pietro Apostolo Srl (Cetara), Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC (Pescara, Itaalia) ja Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (Pescara) (esindajad: advokaadid V. Cannizzaro ja L. Caroli)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Bouquet ja D. Nardi)

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— esimese võimalusena tühistada Üldkohtu 27. aprilli 2016. aasta otsus kohtuasjas T-316/13 ja saata kohtuasi Üldkohtule uueks arutamiseks Euroopa Kohtu poolt kindlaksmääratud põhimõtete kohaselt;

— teise võimalusena, kui Euroopa Kohus leiab, et kohtuasja asjaolud seda võimaldavad, teha Euroopa Kohtu kodukorra artikli 61 alusel sisuline otsus nõude kohta, mille käesoleva menetluse apellandid esimeses kohtuastmes esitasid, ning täpsemalt: 1) tuvastada Euroopa Komisjoni lepinguväline vastutus kahju eest, mis tekitati 12. juuni 2008. aasta määruse nr 530/2008, millega kehtestatakse erakorralised meetmed Atlandi ookeanis ida pool 45o läänepikkust ja Vahemeres harilikku tuuni püüdvate seinerite suhtes (see määrus tunnistati kehtetuks Euroopa Kohtu 17. märtsi 2011. aasta otsusega kohtuasjas C-221/09), vastuvõtmisega; 2) kohustada sellest tulenevalt Euroopa Komisjoni tekitatud kahju hüvitama;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

I. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta välistas selle, et Üldkohtu 14. veebruari 2012. aasta määrus kohtuasjas T-305/08 omab tähtsust selle kindlakstegemisel, mis tähendus on määruse nr 530/2008 kehtetukstunnistamisel kohtuotsusega AJD Tuna. Kinnitades, et kohtuasjas T-305/08 ei ole vaja otsust teha, tõlgendas Üldkohus oma 14.veebruari 2012. aasta määruses kohtuotsust AJD Tuna selliselt, et selles kohtuotsuses rahuldati täies ulatuses hageja nõuded, milles paluti tunnistada määruse nr 530/2008 artikkel 1 kehtetuks. Kohtuotsusega AJD Tuna kehtetukstunnistamise ulatuse kindlaksmääramine oli seega 14.veebruari 2012. aasta kohtumääruse resolutsiooni esemeks. Sellest järeldub, et käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevas otsuses oleks Üldkohus pidanud kohaldama kohtuotsuses AJD Tuna tehtud otsust määruse nr 530/2008 kehtetuse kohta ulatuses, mille Üldkohus määras kindlaks oma 14. veebruari 2012. aasta määrus kohtuasjas T-305/08.
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/34

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Saksamaa) 11. juulil 2016 – Hornbach-Baumarkt-AG versus Finanzamt Landau

(Kohtuasi C-382/16)

(2016/C 343/46)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Hornbach-Baumarkt-AG

Vastustaja: Finanzamt Landau

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 49 koosmõjus artikliga 54 (varem Euroopa Ühenduse (EÜ) asutamislepingu artikkel 43 koosmõjus artikliga 48) on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt tuleb residendist maksukohustuslase tulu, mis on saadud ärisuhetest teise liikmesriigi residendist äriühinguga, milles äriühingul on otseselt või kaudselt vähemalt 25 % osalus ja millega ta on kokku leppinud tingimused, mis erinevad tingimustest, mille oleksid samasuguses või sarnases olukorras kokku leppinud üksteisest sõltumatud kolmandad isikud, kindlaks määrata nii, nagu see tulu oleks saadud sõltumatute kolmandate isikute vahel kokku lepitud tingimustel, samal ajal kui selliselt ei korrigeerita tulu, mis on saadud ärisuhetest residendist äriühinguga, ja asjaomased õigusnormid ei anna residendist maksukohustuslasele võimalust tõendada, et tingimused lepiti kokku ärilistel kaalutlustel, mis põhinevad tema staatusel teise liikmesriigi residendist äriühingu osanikuna?
2.

Esimese küsimuse järel teise võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus peaks vastama artikli 267 kolmanda lõigu tõlgendamise küsimusele nii, et eelotsuse taotlemine on kohustuslik: kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 26 („Siseturg”), artiklis 49 („Asutamisõigus”), artiklis 56 („Teenuste osutamise vabadus”), artiklis 63 („Kapitali liikumise vabadus”) ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 16 („Ettevõtlusvabadus”) sätestatud õigusnormide ja põhimõtetega ning üldise õiguspärase ootuse põhimõttega (mis on „üks liidu aluspõhimõtteid”, nagu leidis Euroopa Kohus 14. märtsi 2013. aasta otsuses kohtuasjas C-545/11) on vastuolus selliste liikmesriigi õigusnormide kehtestamine ja kohaldamine (seaduse nr 220/2010 artikli 1 lõike 78 punkti b alapunktid 4, 8, 9, 17, 23 ja 25), mis näevad varasemat lepingut täiendava aktiga ette uusi nõudeid ja kohustusi ka sellistele isikutele, kellel juba on seaduslike hasartmängude telemaatilise korraldamise valdkonnas kontsessioon (jätmata neile isikutele oma tegevuse nõuetega vastavusse viimiseks mingit tähtaega)?
2.

Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: Kas määruse (EL) nr 1259/2010 kohaldamisel sama määruse artikli 10 [kontrollimise raames] eraviisiliste abielulahutuste korral (1) tuleb lähtuda abstraktselt võrdlusest, mille kohaselt tagab artikli 8 alusel kohaldatav õigus küll ka teisele abikaasale võimaluse abielulahutust taotleda, kuid seab sellele tema soo tõttu muud menetlusõiguslikud ja sisulised tingimused kui need tingimused, mis on seatud esimese abikaasa võimalusele abielulahutust taotleda, või (2) oleneb normi kehtivus sellest, et välisriigi abstraktselt diskrimineeriva õiguse kohaldamine on ka kõnealusel juhul – konkreetselt – diskrimineeriv?
1.

a) Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, (1) artikli 220 lõiget 1 ja lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et tasumisele kuuluvate kinnitatud tollimaksude summa arvestuskande tegemist ameti poolt tuleb lugeda tehtuks hetkest, millal amet võtab vastu otsuse arvestuskande kohta, või siis, kui ta määrab kindlaks tollimaksu tasumise kohustuse, olenemata sellest, et see otsus halduskorras vaidlustatakse ja kaevatakse edasi kohtusse? b) Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikleid 236 ja 239 tuleb tõlgendada nii, et samal ajal, kui amet on vastu võtnud otsuse teha tollimaksude summa kohta arvetuskande ja on kindlaks määranud võlgniku kohustuse tollimaksu maksta (käesolevas kohtuasjas riigiasutuse poolt vastu võetud otsus), kuid nimetatud võlgnik on selle otsuse halduskorras vaidlustanud ja esitanud selle peale kaebuse kohtusse, tuleb nõuda nende tollimaksude vähendamist või tagasimaksmist vastavalt määruse artiklile 236 või 239 (või võib vastupidi arvestada, et sel juhul on nimetatud asutuse otsuse vaidlustamise avaldus ka maksuvõla vähendamise või tagasimaksmise taotlus)? Kui vastus on jaatav, milline on sel juhul sisuline erinevus ühelt poolt arvestuskande tegemise ja tollimaksude maksmise kohustuse haldusotsuse seaduslikkuse kontrolli ja teiselt küsimuse vahel, mis tuleb lahendada vastavalt artiklile 236? c) Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 236 lõike 2 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et ameti otsus, millega määratakse kindlaks tollimaksu maksmise kohustus, on vaidlustatud, ja kohtuliku menetluse kestus pikendavad tollimaksude vähendamise või tagasimaksmise taotluse esitamise tähtaega (või õigustavad sellest tähtajast mitte kinni pidamist)? d) Kui arvestuskande tegemise või maksude vähendamise asjakohasuse küsimus tuleb käesolevas kohtuasjas lahendada olenemata Euroopa Komisjoni otsusest, mis on vastu võetud teise liikmesriigi (käesolevas asjas Soome) kohta, kas tolliasutusel või kohtul tuleb, võttes arvesse komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, (2) millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 869 punkti b, nagu ka kõnealuses asjas võimalikke tollimaksude summat, esitada küsimus arvestuskande tegemata jätmise või tollimaksude vähendamise kohta Euroopa Komisjonile?
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/28

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Milano (Itaalia) 22. juunil 2016 – Sacko Moussa versus Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione internazionale di Milano

(Kohtuasi C-348/16)

(2016/C 343/40)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Milano

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Sacko Moussa

Vastustaja: Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione internazionale di Milano

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2013/32/EL (1) (eelkõige artikleid 12, 14, 31 ja 46) tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab kehtestada niisuguse menetluse nagu Itaalia menetlus (2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 150 artikli 19 lõige 9), mille raames on kohtul, kelle poole pöördub varjupaigataotleja, kelle taotluse jättis varjupaigataotlusi läbivaatav haldusasutus täieliku, ärakuulamisega läbivaatamise tulemusena rahuldamata, lubatud jätta kaebus otsekohe rahuldamata, ilma et ta peaks taotleja uuesti ära kuulama, kui kaebus on ilmselgelt põhjendamatu ja haldusasutuse keeldumine on seega möödapääsmatu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT L 180, lk 60).
2.

Kas Euroopa Liidu õigusega, eriti direktiivi 97/67/EÜ (täiendatud ja muudetud direktiiviga 2008/6/EÜ) artikli 9 lõike 1 ja artikli [2] punktiga 19 ning proportsionaalsuse ja mõistlikkuse põhimõttega on vastuolus niisuguste siseriiklike õigusnormide kohaldamine nagu eelkõige seadusandliku dekreedi nr [261]/1999 artikli 6 lõige 1, ameti 23. märtsi 2015. aasta otsuse AGCOM 129/15/CONS lisas A toodud „Üldsusele postiteenuste osutamise lubade määruse” artikkel 8 ning majandusarengu ministeeriumi 29. juuli 2015. aasta vastav dekreet, millega reguleeritakse üldsusele postiteenuste osutamise lubade väljaandmise menetlusi, kuna nendega on autoveo-, kuller- ja ekspressteenuste osutajatele pandud kohustus nõutada üldine luba suuremas ulatuses, kui on vajalik oluliste nõuete täitmise tagamiseks postiteenuste osutamise valdkonnas?
1.

Kas määruse (EÜ) nr 1008/2008 (1) artikli 23 lõike 1 kolmandas lauses sisalduvat sätet tuleb tõlgendada nii, et oma lennuteenuste piletihindu avaldades peavad lennuettevõtjad punktides b, c ja d nimetatud maksud, lennujaamatasud ja muud tasud, lisatasud ja lõivud ära näitama sellises ulatuses, nagu need on tegelikult tekkinud, ja seega ei või need sisalduda osaliselt sama sätte punkti a kohases piletihinnas?
ET Euroopa Liidu Teataja C 343/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 13. mail 2016 – Agenzia delle Entrate versus Federal Express Europe Inc.

(Kohtuasi C-273/16)

(2016/C 343/32)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Agenzia delle Entrate

Vastustaja: Federal Express Europe Inc.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklit 144 koostoimes artikli 86 lõikega 1 (mis vastavad nõukogu 17. mai 1977. aasta direktiivi 77/388/EÜ (2) artikli 14 lõigetele 1 ja 2 ja artikli 11 B-osa lõikele 3) võib tõlgendada nii, et ainus tingimus, mille korral ei maksustata käibemaksuga seotud teenuseid, milleks on siseveoteenused ehk nn inbound-teenused lennujaama aladelt sihtkohta liikmesriigi territooriumil tarneklausliga „vabastatud sihtkohas”, on tingimus, et nende väärtus on arvatud kauba importimisel maksustatava väärtuse hulka – olenemata sellest, kas nendelt tollis tegelikult maks tasuti –, ning seega on nende ühenduse õigusnormidega vastuolus vabariigi presidendi 26. oktoobri 1972. aasta dekreedi nr 633 tollal ratione temporis kehtinud redaktsiooni artikli 9 esimese lõigu punkt 2 koostoimes artikli 69 esimese lõiguga, tõlgendatuna nii, et kõikidel juhtudel ja seega ka käibemaksuga mittemaksustatava impordi korral – nagu käsitletaval juhul, mil tegemist on dokumentide ja väikese väärtusega kaubaga, – peab olema täidetud veel üks nõue, st nõue, et neid maksustatakse selle kauba importimisel tõesti käibemaksuga (ja neilt tuleb konkreetselt tollis maksu tasuda), ning seda isegi arvestades asjaolu, et veoteenused on põhiteenuste (import) suhtes kõrvalteenused, ja et mõlemal juhul on aluseks toimingute lihtsustamine?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).

(2) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (77/388/EMÜ) (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 9/1, lk 23).
2.

Kas sel juhul, võttes arvesse kokkuleppe artikli 16 sätteid, tuleks juhul, kus liikmesriigi kodanik, kes on viinud oma elukoha üle Šveitsi ja kellel ainult säilivad osalused, mis tal olid selle liikmesriigi õiguse alusel asutatud äriühingutes, mis annavad talle teatava mõjuvõimu nende äriühingute otsuste üle ja võimaldavad tal määrata nende tegevust, väitmata, et ta kavandab Šveitsis füüsilisest isikust ettevõtjana läbi viia tegevust, mis erineb sellest, millega ta tegeles liikmesriigis, mille kodanik ta oli, ja mis seisnes nende osaluste haldamises, kohaldada 7. septembri 2006. aasta kohtuotsusest C-470/04, mis on sellest kokkuleppest hilisem, tulenevat kohtupraktikat?
3.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv) artikli 13 lõiget 3 selle esialgses redaktsioonis koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 16 tuleb tõlgendada nii, et riigi reguleeriv asutus võib ettevõtjalt, kes on kohustatud järgima kuludele orienteeritud hinnakujundust, nõuda hinna korrigeerimist ainult juhul, kui ettevõtja on hinna esmalt iseseisvalt kindlaks määranud ja on alustanud selle rakendamist, või nii, et tal on selleks õigus ka siis, kui ettevõtja küll rakendab hinda, mille riigi reguleeriv asutus on eelnevalt kindlaks määranud, kuid järgmise aruandlusperioodi kohta esitatud kulude põhjendusest nähtub, et riigi reguleeriva asutuse poolt eelnevalt kindlaks määratud hind ületab ettevõtja kulusid?
c)

Üldkohus on teinud vea, kui leidis, et kõnesolev abi „vastas abikavale“ nagu see on määratletud nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (2) artikli 1 punktis d; lisaks tegi Üldkohus vea, kui leidis, et määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklis 15 ette nähtud aegumistähtaeg hakkas kulgema alates iga Aughinish Alumina Ltd teostatud mineraalõli impordi kuupäevast.
3.

Kas määruse nr 817/2010 artikleid 5 ja 7 koosmõjus sama määruse artikliga 4 tuleb tõlgendada nii, et eksporditoetused nõutakse tagasi, kui eksportija ei suuda tõendada, et määruse nr 1/2005 sätteid on olukorras, kus veterinaararstil ei ole määruse nr 817/2010 artikli 3 lõikes 1 ettenähtud kontrollikohustust täites võimalik kontrollida, kas veokava (teekonnaleht) on rahuldav või mitte, see tähendab, kas määruse nr 1/2005 nõuetest on kinni peetud (ja järelikult ei saa ta ka kinnitada, et selle kontrolli tulemus on rahuldav), kuna vedaja andis teekonnalehe [Euroopa Liidu territooriumilt] väljumise punkti riiklikule veterinaararstile?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on selline, et niisugune teave võib tervikuna või osaliselt kujutada endast direktiivi tähenduses isikuandmeid, siis millised tegurid on olulised selle tuvastamisel, kas niisugune eksamitöö kujutab endast ühel või teisel juhul isikuandmeid, ja milline kaal tuleb nendele teguritele omistada?
2.

Õigusnormi rikkumine, kuna vaidlustatud kohtuotsus on põhjendamata, sest see kinnitab esiteks, et algsel hagiavaldusel puudus advokaadi käsitsi kirjutatud allkiri, vaid see oli selle allkirja koopia (punkt 30), ja teiseks, et see eitab advokaadi poolt digitaalselt allkirjastatud algse hagiavalduse õiguslikku mõju (punkt 35).
2.

Kui vastus on jaatav, siis kas [liisinguandjal] on käibemaksudirektiivi artikli 90 lõike 1 alusel õigus maksustatavat väärtust vähendada, kaasa arvatud juhul, kui liikmesriigi seadusandja on käibemaksudirektiivi artikli 90 lõikes 2 ette nähtud võimalust kasutades ette näinud, et maksustatavat väärtust ei ole täieliku või osalise mittetasumise tõttu lubatud vähendada?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 5. augustil 2016 – kriminaalasi Emil Milevi süüdistuses

(Kohtuasi C-439/16)

(2016/C 364/07)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Emil Milev

Eelotsuse küsimus

Kas siseriiklik kohtupraktika – eelkõige Varhoven Sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) siduv arvamus (mis esitati pärast 9. märtsi 2016. aasta direktiivi 2016/343 (1) vastuvõtmist, kuid enne selle ülevõtmise tähtaja möödumist), mille kohaselt tuvastas Varhoven Sad (kõrgeim kassatsioonikohus) kõigepealt, et Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 5 lõikega 4, tõlgendatuna koostoimes sama artikli lõike 1 punktiga c on vastuolus siseriiklik õigusnorm (NPK § 270 lõige 2), mis käsitleb küsimust, kas põhjendatud kahtlust, et isik on tõesti toime pannud õigusrikkumise, tuleks (menetluses, milles kontrollitakse, kas „eelvangistust“ kui sunnimeedet tuleks kriminaalmenetluse kohtuliku eeluurimise etapis pikendada või mitte) arvesse võtta või mitte, ning andis siis kohtutele õiguse otsustada, kas nad järgivad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni või mitte — on kooskõlas 3. märtsi 2016. aasta direktiivi 2016/343 artiklitega 3 ja 6 (mis käsitlevad süütuse presumptsiooni ja tõendamiskoormist kriminaalmenetlustes)?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT L 65, 11.3.2016, lk 1).
1.

Õiguse kohaldamisel on tehtud viga, mis seisneb liidu õiguse rikkumises: kuna otsust, mille peale esitatud hagi jäeti rahuldamata, ei toimetatud apellandile isiklikult kätte, kuigi nõukogul oli tema aadress teada, siis tuleb aktsepteerida seda, et nende õigusaktidega seotud nõuete kohandamine on lubatav ja see toimus tähtaja jooksul.
ET Euroopa Liidu Teataja C 350/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 1. augustil 2016 – Secretary of State for the Home Department versus Franco Vomero

(Kohtuasi C-424/16)

(2016/C 350/24)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Edasikaebaja: Secretary of State for the Home Department

Vastustaja: Franco Vomero

Eelotsuse küsimused

1. Kas artikli 28 lõike 3 punktis a (1) ette nähtud kõrgendatud kaitse sõltub alalise elamisõiguse omamisest artikli 16 ja artikli 28 lõike 2 tähenduses? Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, esitatakse ka järgmised küsimused:

2. Kas kümneaastane eelnev elamisperiood, millele artikli 28 lõike 3 punkt a viitab, on a) lihtsad kalendriaastad, mida arvestatakse tagasivaateliselt asjaomasest kuupäevast (käesolevas asjas väljasaatmise otsuse kuupäevast) ning mis hõlmab kõiki eemalviibimise või vangistuse perioode; b) potentsiaalselt katkendlik ajavahemik, mida arvestatakse tagasivaateliselt asjaomasest kuupäevast, liites kokku ajavahemikud, mil isik ei viibinud eemal ega vanglas ning saades võimalusel kokku kümneaastase eelneva elamisperioodi?

3. Mis on artikli 28 lõike 3 punktis a viidatud kümneaastase elamisperioodi tingimuse ning integratsioonisideme üldise hindamise õige suhe?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (ELT L 158, lk 77).
1.

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi ELTL) artiklite 67 ja 82 sätteid tuleb tõlgendada nii, et need välistavad sellise seadusest tuleneva siseriikliku kriminaalmenetluse välisriigi kohtuotsuse tunnustamiseks või ülevõtmiseks või muu menetluse läbiviimise, milles välisriigi kohtuotsust tuleb lugeda selliseks kohtuotsuseks, nagu selle oleks teinud riigi enda kohus sellise süüdistatavaga seoses, kelle kriminaalasjas on välisriigi kohtuotsuse või Euroopa Liidu mõne muu liikmesriigi kohtu otsusega tehtud lõplik otsus [?]