5

Vaidluse aluseks olevad faktilised asjaolud on Esimese Astme Kohus esitanud vaidlustatud määruse punktides 1–9 järgmiselt: „1. Komisjon algatas 17. oktoobril 2003 Soome Vabariigi vastu rikkumismenetluse, misjärel ta esitas EÜ artikli 226 alusel põhjendatud arvamuse, milles leidis, et kuna Soome Vabariik jättis välja arvutamata ja komisjonile kättesaadavaks tegemata aastatel 1998–2002 toimunud sõjavarustuse impordiga seotud omavahendid ning keeldus maksmast vastavat viivitusintressi, on see liikmesriik rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi. 2. Soome Vabariik vaidlustas komisjoni õigusliku hinnangu, leides, et EÜ artikkel 296 annab liikmesriigile õiguse jätta oluliste julgeolekuhuvide tagamiseks edastamata konfidentsiaalse informatsiooni sõjavarustuse impordi kohta ja lisaks sellele jätta rikkumismenetluses käsitletava ajavahemiku eest sisse nõudmata tollimaksu kõnealuselt impordilt. 3. Selleks et katkestada määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 […] artiklis 11 ette nähtud tingimustel kohaldatava viivitusintressi lisandumine, palus Soome Vabariik 25. jaanuaril 2005 komisjonil alustada temaga läbirääkimisi tagasiulatuvalt nõutava tollimaksu ja sellele kuni tasumise kuupäevani lisandunud viivitusintressi tingimusliku tasumise üle. Liikmesriik tugines Euroopa Kohtu praktikale sellise tingimusliku makse tegemise võimaluse kohta. Liikmesriik avaldas soovi sõlmida komisjoniga kokkulepe kõnealuse tingimusliku makse tegemise kohta. 4. Komisjon teatas Euroopa eelarveküsimustega tegeleva komisjoni liikme 8. veebruari 2005. aasta kirjaga Soome Vabariigile, et see liikmesriik võib vastavalt Euroopa Kohtu praktikale teha tingimusliku makse, mis tagab liikmesriigi õigused kuni Euroopa Kohtu otsuse tegemiseni. Komisjon palus Soome ametiasutustel makse tegemise praktiliste üksikasjadega seoses võtta ühendust komisjoni eelarve peadirektoraadiga. 5. Pärast telefoni teel toimunud kontakti teatas komisjon eelarve peadirektoraadi peadirektori 28. veebruari 2005. aasta kirjaga (esimene vaidlustatud kiri), et arvestades liikmesriikide kohustusi seoses ühenduste omavahenditega, puudub komisjonil juriidiliselt õigus Soome ametiasutuste poolt soovitud laadi kokkuleppe sõlmimiseks ja et komisjonil ei ole võimalik pidada läbirääkimisi ühe või teise makse tegemise konkreetsete tingimuste üle, välja arvatud tõsiste arvutusraskuste korral, millele käesolevas asjas tuginetud ei ole. 6. Eelarve peadirektoraadi peadirektor […] kinnitas Soome ametiasutustele, et liikmesriik võib teha Euroopa Kohtu praktika tähenduses tingimusliku makse. Ta täpsustas praktilisi korralduslikke üksikasju, mida tuleb sellise makse tegemisel järgida ja kõnealuse makse tegemise tagajärgi seoses kohtumenetlusega. 7. Soome Vabariik tuletas 18. märtsi 2005. aasta kirjas komisjonile meelde, et vaidlusküsimus rikkumismenetluses käsitleb seda, kas EÜ artikkel 296 võimaldab liikmesriigil jätta edastamata konfidentsiaalse teabe sõjalise varustuse impordi kohta ja peatada sellelt tollimaksu tasumine, ning et tingimusliku makse eesmärk on just nimelt katkestada määruses nr 1150/2000 ette nähtud viivitusintressi lisandumine. 8. Peale selle rõhutasid Soome ametiasutused, et teevad tingimusliku makse kahel tingimusel: esiteks kohustub komisjon esitama asja Euroopa Kohtule ja teiseks antakse Soome ametiasutustele tagatis selle kohta, et nad võivad makse teha tavamenetlusest kõrvale kaldudes, st ilma kohustuseta edastada teavet, mis seab ohtu liikmesriigi olulised julgeolekuhuvid. 9. Eelarve peadirektoraadi peadirektori 25. aprilli 2005. aasta kirjas (teine vaidlustatud kiri) märkis komisjon Soome ametiasutustele uuesti, et komisjonil on võimatu pidada läbirääkimisi taotletava kokkuleppe üle ja kinnitas lisaks 28. veebruari 2005. aasta kirjas esitatud tingimusi.”