Liidetud kohtuasjad T-383/06 ja T-71/07

Icuna.Com SCRL

versus

Euroopa Parlament

„Tühistamishagi — Kahju hüvitamise hagi — Teenuste riigihange — Ühenduse hankemenetlus — Pakkumuse tagasilükkamine — Hankemenetluse kehtetuks tunnistamise otsus — Ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu hagi — Otsuse tegemise vajaduse äralangemine”

Esimese Astme Kohtu määrus (teine koda), 14. mai 2008 II - 731

Kohtumääruse kokkuvõte

Euroopa Parlamendi otsus, millega tunnistati kehtetuks hankelepingu sõlmimiseks korraldatud hankemenetlus, mõjutab otseselt pakkujaks oleva ettevõtte õiguslikku olukorda, sest kuna tegemist on kogu nimetatud menetlust kehtetuks tunnistava otsusega, siis selle otsuse tagajärjel tühistatakse otsus, millega tema pakkumus tagasi lükatakse, ning ka otsus, millega tühistati selle ettevõttega hankelepingu sõlmimise otsus, kui ka otsus, mille kohaselt ta tunnistati edukaks pakkujaks. Seega puudutab hankemenetluse kehtetuks tunnistamise otsus nimetatud ettevõtet otseselt. Samal põhjusel kahjustab nimetatud otsus seda ettevõtet, kellel on seega huvi otsuse tühistamiseks. Samuti puudutab see otsus teda isiklikult niivõrd, kuivõrd ta oli ainus pakkuja, kes kehtetuks tunnistatud hankemenetluses edukaks pakkujaks tunnistati. See asjaolu individualiseerib teda kõikide teiste väljalangenud pakkujate suhtes. (vt punktid 47 ja 48)

Määruse nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) artikli 101 esimese lõigu eesmärk on lahendada hankija poolt hankest loobumise või hankemenetluse kehtetuks tunnistamise korral ühest küljest pakkujate ja edukaks tunnistatud isiku erahuvide ja teisest küljest üldise huvi — mida hankija peab järgima — konflikt. Selle sätte kohaldamisel tuleb nimelt eristada kahte faasi. Esiteks ei ole enne väljavalitud pakkujaga lepingu allkirjastamist hankijal lepingu sõlmimise kohustust ja ta võib seega üldisest huvist lähtuva ülesande raames vabalt hankest loobuda või hankemenetluse kehtetuks tunnistada. Sellisel juhul välistab nimetatud määruse artikkel 101 taotlejate või pakkujate õiguse nõuda mingisugust hüvitist sellise loobumise või kehtetuks tunnistamise tõttu. Teiseks on hankija pärast lepingu allkirjastamist valitud pakkujaga lepinguliselt seotud. Põhimõtteliselt ei saa ta seega enam ühepoolselt hankest loobuda või hankemenetlust kehtetuks tunnistada. Teisiti saaks see olla vaid niisuguste erandlike asjaolude korral, mille puhul lepingupooled on ühisel kokkuleppel otsustanud lepingust loobuda. Nimetatud määruse artikli 101 esimese lõigu vastupidine tõlgendamine, mille kohaselt hankijal puudub pädevus pärast lepingu allkirjastamist hankemenetlus kehtetuks tunnistada, isegi kui edukas pakkuja on oma lepingulisest positsioonist loobunud, võib juhul, kui hankija tuvastas pärast lepingu allkirjastamist hankemenetluse eeskirjade võimaliku rikkumise, panna selle menetluse pooled väljapääsmatusse olukorda. Ühest küljest riskiksid nad lepingu täitmise korral sellises olukorras lepingu täitmise peatamise määramisega või hankelepingu sõlmimise otsuse tühistamisega hagimenetluses, mille on Esimese Astme Kohtule esitanud väljalangenud pakkuja. Teisest küljest ei saaks hankija menetlust kehtetuks tunnistada või hankest loobuda isegi siis, kui edukas pakkuja on valmis hankelepingust loobuma. Nimetatud määruse artiklit 101 ei saa tõlgendada nii, et sellega on vastuolus lepingupoolte ühine tahe leping tühistada enne, kui on alustatud selle täitmist. Sellises olukorras peab hankijal olema õigus hankemenetlus kehtetuks tunnistada. (vt punktid 58–61)

Põhjendamiskohustuse ulatus sõltub asjaomase õigusakti iseloomust ja selle vastuvõtmise taustast. Põhjendused peavad selgelt ja ühemõtteliselt väljendama institutsiooni kaalutlusi nii, et ühest küljest saaksid huvitatud isikud aru võetud meetme põhjendustest, et oma õigusi kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on põhjendatud, ning teisest küljest saaks ühenduste kohus teostada kontrolli meetme seaduslikkuse üle. Mis puutub täpsemalt õigusakti õigusliku aluse lisamisse, siis viite puudumine konkreetsele sättele ei pruugi olla sisuline viga, kui õiguslik alus on võimalik kindlaks teha akti muude osade abil; selline otsene viide on siiski tingimata vajalik juhul, kui selle puudumisel jääks täpne õiguslik alus huvitatud isikute ja ühenduste kohtu jaoks ebaselgeks. (vt punktid 67 ja 68)