ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Lisaks nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et selline liitkaristust mõistev kohtuotsus, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis tehakse nii, et uueks ühtseks karistuseks liidetakse üks või mitu karistust, mis on asjaomasele isikule varem mõistetud, viib tingimata tema jaoks soodsama tulemuseni. Pärast mitut süüdimõistmist võidakse asjaomasele isikule mõista liitkaristus, mis on kergem kui see, mis põhineks erinevate varasemate karistuste liitmise summal. Sellisel juhul on kohtul karistuse määra kindlaksmääramisel kaalutlusruum, et võtta arvesse asjaomase isiku isiklikku olukorda või kergendavaid või raskendavaid asjaolusid.
59

Mis puudutab määruse artikli 75 lõike 2 punktis a ette nähtud erandit, siis ilmneb aga esimesele küsimusele antud vastusest, et see erand on kohaldatav üksnes sellistes riikides tehtud kohtuotsuste suhtes, mis nende otsuste kuulutamise ajal olid juba liidu liikmed. Nii ei ole see aga põhikohtuasjas käsitletavate ülalpidamiskohustusi puudutavate kohtuotsuste puhul, mis on tehtud 14. veebruaril 2003 Poolas, st riigis, mis ühines liiduga alles 1. mail 2004. Seega ei saa see säte olla selliste kohtuotsuste teises liikmesriigis tunnustamise ja täitmise aluseks.
57

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et otsuse nr 626/2008 artikli 2 lõike 2 punkte a ja b tuleb koostoimes selle otsuse artikli 8 lõigetega 1 ja 3 tõlgendada nii, et liikuva kosmoseside süsteemi andmeedastusvõimsus ei pea põhinema peamiselt selle süsteemi satelliitkomponendil, ja liikuva kosmoseside süsteemi komplementaarsed maakomponendid võivad olla paigutatud nii, et need katavad kogu liidu territooriumi, põhjendusel et see satelliitkomponent ei võimalda kõnealuse territooriumi üheski paigas tagada nõuetekohase kvaliteediga sidet selle otsuse artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses, mida tuleb mõista kui selle süsteemi operaatori pakutava teenuse osutamiseks vajalikku kvaliteeditaset, tingimusel et nii ei moonutata konkurentsi ja nimetatud satelliitkomponendist on tegelikult ja konkreetselt kasu selles mõttes, et see komponent on liikuva kosmoseside süsteemi toimimiseks vajalik, välja arvatud juhul, kui komplementaarset maakomponenti kasutatakse sõltumatult süsteemi satelliitkomponendi rikke korral, mis ei tohi kesta kauem kui 18 kuud.
50

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 59a esimese lõigu punkti b tuleb tõlgendada nii, et kolmandas riigis asuva mobiilsideoperaatori poolt oma klientidele, kes asuvad või kelle alaline elu- või asukoht või peamine elukoht on samuti kolmandas riigis, osutatud rändlusteenuseid, mis võimaldavad klientidel kasutada selle liikmesriigi mobiilsidevõrku, kus nad ajutiselt viibivad, tuleb käsitada nii, et neid „tegelikult kasutatakse või neist saadakse kasu“ selle liikmesriigi territooriumil nimetatud sätte tähenduses, mistõttu saab see liikmesriik käsitada nende rändlusteenuste osutamise kohana oma territooriumi, kui sellise valikuõiguse kasutamise eesmärk – olenemata sellest, kuidas neid teenuseid maksustatakse kolmanda riigi maksuõiguse alusel – on vältida nimetatud teenuste maksustamata jätmist liidus.
27. oktoobri 2011. aasta seaduse nr 4024/2011 pensionisüsteemide, töötasude ja palgaastmete ühtse tabeli, tööjõureservi ning muude aastate 2012–2015 keskpika eelarvestrateegia raamistiku rakendamise sätete kohta (Nómos 4024/2011: Syntaxiodotikés rythmíseis, eniaío misthológio – vathmológio, ergasiakí efedreía kai álles diatáxeis efarmogís tou mesopróthesmou plaisíou dimosionomikís stratigikís 2012–2015; FEK A’ 226), mida on muudetud 16. detsembri 2011. aasta dekreetseadusega, mis kinnitati seadusena 23. veebruari 2012. aasta seaduse nr 4047/2012 (Nómos 4047/2012; FEK A’ 31) artikliga 1, (edaspidi „seadus nr 4024/2011) artikli 34 „Eraõiguslike lepingutega vabade töökohtade kaotamine ja tööjõureserv“ lõigetes 1–4 ja 8 on ette nähtud:

„1. Seaduse nr 3986/2011 (FEK A’ 152) artikli 37 lõige 7 asendatakse järgmise tekstiga:

[…]

c) Tööjõureservi arvatud töötaja saab reservi arvamisele järgneva 12 kuu või erisätetes ette nähtud juhul 24 kuu jooksul 60% põhitöötasust, mida ta sai reservi arvamise hetkel.

[…]

e) Tööjõureservi arvamist käsitatakse õiguslikult töölepingu ülesütlemisest etteteatamisena ning reservi arvatud töötajale punkti c kohaselt makstav tasu arvatakse maha võimalikust tasumisele kuuluvast töölepingu ülesütlemise hüvitisest reservis oleku perioodi lõpus.

[…]

2. Eraõiguslikus tähtajatus töösuhtes olevate töötajate töökohad täidesaatva riigivõimu asutustes, avalik‑õiguslikes juriidilistes isikutes, esimese ja teise tasandi kohaliku omavalitsuse üksustes ja nende asutustes, eraõiguslikes juriidilistes isikutes, mis kuuluvad riigile, avalik‑õiguslikele juriidilistele isikutele või kohaliku omavalitsuse üksustele selles tähenduses, et nad täidavad riigi, täidesaatva riigivõimu asutuse või kohaliku omavalitsuse antud ülesannet või et nad alluvad riigi, täidesaatva riigivõimu asutuse või kohaliku omavalitsuse järelevalvele või et nende juhatuse nimetab ja seda kontrollib enamjaolt riik, täidesaatva riigivõimu asutus või kohalik omavalitsus või et vähemalt 50% nende aastaeelarvest moodustavad eelnimetatute vahenditest asjasse puutuvate sätete kohaselt alaliselt makstavad subsiidiumid, samuti seaduse nr 3429/2005 (FEK A’ 314) I peatüki sätete (mida on muudetud seaduse nr 3899/2010 (FEK A’ 212) [artikli 1] lõike 1 punktiga a) kohaldamisalasse kuuluvates ettevõtjates, asutustes ja avalik‑õiguslikes aktsiaseltsides kaotatakse, kui need on käesoleva seaduse jõustumise ajal täitmata. […]

3. Eelnimetatud asutuste struktuuris oleval töökohal töötava töötaja eraõiguslik tähtajatu tööleping […] lõpeb automaatselt seaduse alusel, kui nimetatud töötaja vastab täispensionile jäämise õigust andvatele tingimustele, mille kohaselt peab ta olema sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud 35 aastat, kuid tingimusel, et see õigus on tal asjasse puutuvate sätete kohaselt tekkinud hiljemalt 31. detsembril 2013 […]

4. Eelmises lõikes nimetatud töötajad arvatakse automaatselt tööjõureservi 1. jaanuarist 2012 kuni nende töösuhte ülesütlemiseni eelmises lõikes sätestatud korras. […]

[…]

8. Lõikes 4 nimetatud töötajad […] arvatakse tööjõureservi mitte rohkem kui 24 kuuks.“
85

Teiseks, mis puutub apellandi töötajate lähetamisse ST juurde kui kaudsesse tõendisse selle kohta, et apellant avaldas ST‑le tegelikku otsustavat mõju, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 285, et mõistlikult oli alust asuda seisukohale, et need töötajad, isegi kui nad ei allunud ST juurde lähetamise ajal enam otseselt apellandile, olid väga hästi teadlikud apellandi äripoliitikast ja ‑eesmärkidest ning neil olid seega iseäranis head eeldused jälgida seda, et ST tegutseks kooskõlas tema huvidega. Sellised järeldused on asjakohased, et kvalifitseerida see lähetamine kaudseks tõendiks selle kohta, et apellant avaldas ST‑le tegelikku otsustavat mõju, kuna neid järeldusi tuleb mõista koostoimes Üldkohtu kaalutlustega, mida apellant ei ole vaidlustanud ja mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 281 ja 287 ning mille kohaselt ST juurde lähetusse saadetud juhtkonda kuuluvad isikud töötasid ametikohal, millel oli suur vastutus ST‑s, mis võimaldas mõjutada ST äripoliitikat ja ‑eesmärke, ning et nad olid lähetuse ajal jätkuvalt apellandi töötajad ning sõltusid seega apellandist, et seejärel jätkata karjääri Deutsche Telekomi kontsernis. Lisaks tõi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 374 ja 417 esile asjaolud, mis tõendavad, et isikud, kelle apellant ST juurde lähetusse saatis, võimaldasid apellandil olla informeeritud ja seotud ST äriliste valikutega.
92

Mis puudutab teiseks apellantide argumenti, mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 81 ja mille kohaselt ei ole määrus nr 1023/2013 sobiv selleks, et tagada õigus iga-aastaste sõidukulude hüvitamisele neile ametnikele ja teenistujatele, „kellel on seda kõige rohkem vaja“, ehk neile, kes on kodumaalt lahkunud või elavad välismaal, siis tuleb rõhutada, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 67, et eesmärk ajakohastada ja ratsionaliseerida iga-aastaste sõidukulude hüvitamise eeskirju, sidudes need kodumaalt lahkumise või välismaal elamisega, on osa üldisemast eesmärgist tagada kulutõhusus Euroopa sotsiaal‑majanduslikus kontekstis, mis nõuab riikide rahanduse konsolideerimist ja erilisi pingutusi kõikidelt avaliku halduse asutustelt ja nende töötajatelt, et parandada tõhusust ja tulemuslikkust, minetamata seejuures eesmärki tagada kõrgelt kvalifitseeritud töötajate töölevõtmine võimalikult laialt geograafiliselt alalt.
107

Ta leiab, et kuna puudus komisjoni poolt täiendkulude alusel koostatud kulumudel ning kuna tema täiendkulud ajavahemiku 2005–2010 kohta põhinesid suhtarvudel, mis tulenesid tema täiendkulude analüüsist 2011. aasta kohta, siis ei õigusta tema optimeerimise kohanduste tagasilükkamist ükski mõistlik põhjendus. Seega ei saanud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 233 õigusnormi rikkumata otsustada, et optimeerimise kohandused oleksid viinud nende kulude „arvesse võtmata jätmiseni“, mida apellant kandis rikkumise perioodil, ega ka märkida, et need tähendaksid kaasaegse võrgu arvesse võtmist. Samuti ei ole asjakohane vaidlustatud kohtuotsuse punktis 226 esitatud kaalutlus, et ühelt poolt varade ümberhindamise ja amortisatsiooni ning teiselt poolt optimeerimise kohanduste küsimustel oli „erinev eesmärk“, kui puudus komisjoni koostatud mudel, ning see kaalutlus on ebaõige, kuna need kaks küsimust puudutasid täiendkulude arvutamist. Lisaks väidab apellant, et mis puutub kohandustesse, mis tehti selleks, et varade ja amortisatsiooni maksumus põhineks jooksevhindades kuluarvestuse (edaspidi „JHK kohandused“) põhimõtetel, siis nõustus komisjon põhimõttega, mille kohaselt tuleb arvesse võtta võrgu väljaehitamisega seotud seadmete ja tegevuskulude ajakohastamist ajal, mil tehakse arvutused nende kulude alusel, samas kui ta lükkas tagasi optimeerimise kohandused, mis põhinevad siiski samal põhimõttel. Apellant vaidlustab ka vaidlustatud kohtuotsuse punktis 234 esitatud väite, et optimeerimise kohandused põhinesid „täiesti tõhusal operaatoril“, sest need põhinesid sama tõhusal operaatoril, kes ehitanuks võrku 2011. aastal, ja tema 2011. aasta täiendkuludel, mis olid ainsad kättesaadavad. Selliselt saadud kulud vastavad nendele kuludele, mida apellant väldiks, kui ta ei pakuks asjaomaseid lairibateenuseid.
20

Kuigi iga tehingut tuleb käibemaksu seisukohalt üldjuhul pidada eraldiseisvaks ja sõltumatuks, nagu tuleneb direktiivi 2006/112 artikli 1 lõike 2 teisest lõigust, ei tohi majanduslikus mõttes ühest teenusest koosnevat tehingut kunstlikult osadeks jagada, et mitte kahjustada käibemaksusüsteemi toimimist. Seepärast on tegemist ühe teenusega, kui kaks või mitu maksukohustuslase poolt kliendile osutatud teenuse osa või toimingut on nii tihedalt seotud, et need moodustavad objektiivselt ühe lahutamatu majandustehingu, mille osadeks jagamine oleks kunstlik (2. juuli 2020. aasta kohtuotsus Blackrock Investment Management (UK), C‑231/19, EU:C:2020:513, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
6

Direktiivi IV peatüki „Kutse-eetika, sõltumatus, objektiivsus, konfidentsiaalsus ja kutsesaladus“ artiklis 22 „Sõltumatus ja objektiivsus“ on sätestatud: „1. Liikmesriigid tagavad, et vannutatud audiitor või audiitorühing ning mis tahes füüsiline isik, kel on võimalik kohustusliku auditi tulemusi otseselt või kaudselt mõjutada, on kohustusliku auditi tegemisel auditeeritavast üksusest sõltumatu ega osale auditeeritava üksuse otsuste vastuvõtmises. Sõltumatus on nõutav vähemalt ajavahemikul, mis hõlmab auditeeritavaid raamatupidamise aruandeid ja kohustusliku auditi tegemist. Liikmesriigid tagavad, et vannutatud audiitor või audiitorühing teeb kõik vajaliku tagamaks, et kohustusliku auditi läbiviimisel ei mõjutaks tema sõltumatust ükski olemasolev või võimalik huvide konflikt ega äri- või muu otsene või kaudne suhe, mille üheks osapooleks on kohustuslikku auditit tegev vannutatud audiitor või audiitorühing või, lähtuvalt olukorrast, selle võrgustik, juhid, audiitorid, töötajad, mis tahes muud füüsilised isikud, kelle teenuseid sellel vannutatud audiitoril või audiitorühingul on võimalik kasutada või kontrollida, ega mis tahes selle vannutatud audiitori või audiitorühinguga kontrollsuhte kaudu otseselt või kaudselt seotud isik. Vannutatud audiitor või audiitorühing ei tee kohustuslikku auditit, kui alljärgnevate isikute vahel on finants-, isiklik, äri-, tööalane või muu suhe, millest tingituna võib tekkida oht, et esineb eneseülevaatust, omahuvi, eestkostet, familiaarsust või hirmutamist: – vannutatud audiitor, audiitorühing, selle võrgustik ning mis tahes füüsiline isik, kel on võimalik kohustusliku auditi tulemusi mõjutada, ning – auditeeritav üksus, mille tulemusel objektiivne, mõistlik ja informeeritud kolmas isik järeldaks, võttes arvesse kohaldatud kaitsemeetmeid, et vannutatud audiitori või audiitorühingu sõltumatus on ohustatud. […] 4. Liikmesriigid tagavad, et lõikes 2 osutatud isikud ega ettevõtjad ei osale üheski konkreetse auditeeritava üksuse kohustuslikus auditis ega mõjuta muul viisil selle tulemust, kui nad: […] c) on lõikes 1 osutatud ajavahemiku jooksul olnud auditeeritava üksusega töö-, äri või muudes suhetes, mis võivad põhjustada või võivad üldise arusaama kohaselt põhjustada huvide konflikti. 5. Lõikes 2 osutatud isikud ega ühingud ei tohi paluda ega võtta vastu rahalisi ega mitterahalisi kingitusi ega teeneid auditeeritavalt üksuselt või auditeeritava üksusega seotud mis tahes üksuselt, v.a juhul, kui objektiivne, mõistlik ja informeeritud kolmas isik peaks nende väärtust vähe- või ebatähtsaks. […]“.
51

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 3821/85 artikli 15 lõiget 7 ja määruse nr 561/2006 artiklit 19 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui kontrollitava maanteeveosõiduki juht ei esita sõidumeeriku salvestuslehti mitme töötatud päeva kohta ajavahemikul, mis hõlmab kontrolli päeva ja sellele eelnenud 28 päeva, siis tuleb kontrolli toimumise koha liikmesriigi pädevatel ametiasutustel tuvastada, et see juht on toime pannud ühe rikkumise, ning määrata talle selle rikkumise eest üks sanktsioon.
3

Direktiivi 2001/24 põhjendused 3, 4, 6, 7, 11, 16, 23 ja 30 on sõnastatud järgmiselt: „(3) Käesolev direktiiv on osa ühenduse õiguslikust raamistikust, mis on loodud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiiviga 2000/12/EÜ krediidiasutuste asutamise ja tegevuse kohta [(EÜT 2000, L 126, lk 1; ELT eriväljaanne 06/03, lk 272)]. Sellest tulenevalt moodustavad krediidiasutus ja selle filiaalid tegutsemise ajal ühe terviku, kelle üle teostavad järelevalvet pädevad asutused selles riigis, kus on välja antud kogu ühenduses kehtiv tegevusluba. (4) Asutuse ja selle filiaalide ühtsusest loobumine oleks eriti ebasoovitav juhtudel, kui on vaja võtta saneerimismeetmeid või alustada likvideerimismenetlust. […] (6) Õigusaktidega ettenähtud saneerimismeetmete ja asjaomases liikmesriigis kehtivate menetluste üle otsustamise ja nende rakendamise ainupädevus peab kuuluma päritoluliikmesriigi haldus- ja kohtuasutustele. Liikmesriikide õigusnormide ja tavade ühtlustamine on keerukas ja seepärast on vaja sisse seada kord, mille kohaselt liikmesriigid tunnustavad vastastikku meetmeid, mida igaüks neist on võtnud tegevusloa saanud krediidiasutuste elujõulisuse taastamiseks. (7) Äärmiselt oluline on tagada, et päritoluliikmesriigi haldus- või kohtuasustuse võetud saneerimismeetmed ja nimetatud asutuste poolt kõnealuste meetmete haldamiseks ametisse nimetatud isikute või organite võetavad meetmed, sealhulgas meetmed, millega võib kaasneda maksete peatamine, täitemeetmete peatamine või nõuete vähendamine ja kõik muud kolmandate isikute õigusi mõjutada võivad meetmed, kehtiksid kõigis liikmesriikides. […] (11) Kolmandatele isikutele tuleb teatada saneerimismeetmete rakendamisest liikmesriikides, kus asuvad filiaalid, kui sellised meetmed võivad takistada nende isikute mõningate õiguste kasutamist. […] (16) Võlausaldajate võrdne kohtlemine eeldab, et krediidiasutus likvideeritakse vastavalt ühtsuse ja üldisuse põhimõtetele, mille kohaselt kuulub ainupädevus päritoluliikmesriigi haldus- ja kohtuasutustele ning nende otsuseid tuleb tunnustada ja nende otsustel peab ilma igasuguste formaalsusteta olema kõigis teistes liikmesriikides samasugune mõju nagu päritoluliikmesriigis, kui käesolevas direktiivis ei ole sätestatud teisiti. […] (23) Kuigi on oluline järgida põhimõtet, et saneerimismeetmete või likvideerimismenetluse kogu mõju, nii korralduslik kui ka sisuline, tuleneb päritoluliikmesriigi õigusest, tuleb meeles pidada, et selline mõju võib olla vastuolus eeskirjadega, mida teistes liikmesriikides tavaliselt vaatlusaluse krediidiasutuse ja tema filiaalide majandus- ja finantstegevuse suhtes kohaldataks. Mõningatel juhtudel on teise liikmesriigi õigusnormidele viitamine päritoluliikmesriigi õiguse kohaldamise põhimõtte vältimatu lisatingimus. […] (30) Erandina lex concursus põhimõttest reguleerib saneerimismeetmete või likvideerimismenetluse mõju pooleli olevale kohtuasjale selle liikmesriigi õigus, kus kohtuasi pooleli on. Kõnealuste meetmete ja menetluste mõju sellistest kohtuasjadest tulenevatele konkreetsetele täitemeetmetele reguleerivad päritoluliikmesriigi õigusnormid vastavalt käesoleva direktiiviga ettenähtud üldisele reeglile.“
51

Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on aga kahtlusi seoses sellega, kuidas kanda käesolevale olukorrale üle kohtupraktikat, mis tuleneb 2. juuli 2015. aasta kohtuotsusest Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438) ja 2. juuli 2015. aasta kohtuotsusest Demmer (C‑684/13, EU:C:2015:439), milles Euroopa Kohus leidis, et põhikohtuasjas kõne all olev maa-ala peab selleks, et see oleks toetuskõlblik, olema põllumajanduslik maa ja põllumajandusliku majapidamise osa ning seda tuleb kasutada põllumajanduslikul otstarbel või, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, siis peamiselt põllumajanduslikul otstarbel.
13

Tulumaksuseaduse §-s 33a „Börsil noteerimata äriühingu makstavad dividendid“ on sätestatud: „Börsil noteerimata äriühingu makstavatest dividendidest on 25% maksustatav kapitalitulu ja 75% maksuvaba tulu kuni summani, mis vastab 8% aastatulule, mis on arvutatud aktsia sellise matemaatilise väärtuse alusel maksustamisaastal, mis on kindlaks määratud seaduses (1142/2005) varade hindamise kohta maksustamiseks [varojen arvostamisesta verotuksessa annettu laki (1142/2005)]. Maksumaksja saadavate dividendide 150000 eurot ületava osa puhul on 85% ulatuses tegemist kapitalituluga ja 15% osas maksuvaba tuluga. Eespool esimeses lõigus viidatud aastatulu ületavast osast moodustab 75% kutsetegevusest saadud tulu ja 25% maksuvaba tulu. Ilma et see piiraks ühtegi teist sätet, mis on seotud käesolevas seaduses ette nähtud dividendide maksustamisega, on dividendide puhul tegemist kutsetegevusest saadud tuluga, kui põhikirja sätte, üldkoosoleku otsuse, aktsionäride kokkuleppe või muu kokkuleppe kohaselt on selle maksmise puhul tegemist tasuga dividendisaaja või tema mõjusfääri kuuluva isiku töise panuse eest. Dividendi puhul on tegemist selle isiku kutsetegevusest saadud tuluga, kes on asjasse puutuva töise panuse teinud. […] Noteerimata aktsiaseltside poolt seaduse (624/2006) 13. peatüki § 1 lõike 1 tähenduses vara jaotamist, mis on saadud vabade omavahendite reservist, käsitatakse dividendina ja selle suhtes kohaldatakse käesoleva artikli sätteid […].“
58

Neljandaks tuleb siiski tõdeda, et ehkki sõiduki registreerimine tõendab üldjuhul, et sõiduk on sõidukorras ja seda saab transpordivahendina kasutada, ei saa välistada, et registreeritud sõiduk on oma halva tehnilise seisukorra tõttu objektiivselt täielikult sõidukõlbmatu. Selleks, et niisuguses olukorras oleks aga tagatud käesoleva kohtuotsuse punktides 48–52 esitatud kaalutluste arvesse võtmine, peab asjaolu, et sõiduk on täielikult sõidukõlbmatu ja lakanud seega olemast „sõiduk“ direktiivi 2009/103 artikli 1 punkti 1 tähenduses, olema objektiivsel viisil tuvastatud. Käesoleva kohtuotsuse punktis 46 viidatud kohtupraktikast lähtudes on sellise sõiduki suhtes direktiivi 2009/103 artikli 3 esimeses lõigus ette nähtud kindlustuskohustuse välistamiseks niisiis vajalik, et sõiduk oleks kohaldatavate riigisiseste õigusnormide kohaselt ametlikult kasutuselt kõrvaldatud.
31

Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2003/87] artikli 3 punkti e tuleb tõlgendada nii, et mõiste „käitis“ hõlmab ka sellist juhtu nagu käsitletavas kohtuasjas, kus koostootmisjaam, mille kaebaja oli oma tööstusalale rajanud oma tootmisüksuse energiavarustuse tagamiseks, anti seejärel tegevusüksuse ülemineku korras üle teisele, energeetikale spetsialiseerunud äriühingule lepingu alusel, milles on ühest küljest ette nähtud, et elektri- ja soojusenergia koostootmisjaam ning jaama käitamiseks ja selles valdkonnas tegutsemiseks nõutavad sertifikaadid, dokumendid, vastavustunnistused, litsentsid, kontsessioonid, volitused ja load lähevad üle omandajale, sellel maa-alal seatakse tema kasuks hoonestusõigus, et rajada jaama käitamiseks ja hooldamiseks piisavad ja funktsionaalsed rajatised, ning seatakse servituudid koostootmisjaama kasuks, mille juurde kuulub ainuvalduses olev ümbritsev maa-ala, ning teisest küljest ette nähtud, et omandaja tarnib üleandjale 12 aasta jooksul selle jaama toodetud energiat lepingus sätestatud hindadega? 2. Täpsemalt, kas samas [direktiivi 2003/87] artikli 3 punktis e kasutatud mõiste „tehniliselt seotud“ võib hõlmata ka sellist seost koostootmisjaama ja tootmisüksuse vahel, mille raames see tootmisüksus, mis kuulub teisele isikule, kellel on küll eesõigus koostootmisjaama energiatarnetele (ühendus energia jaotusvõrgu kaudu, spetsiaalne tarneleping jaama omandanud energeetikaettevõtjaga, selle ettevõtja kohustus varustada tootmisüksust teatava minimaalse energiakogusega või vastasel korral hüvitada vahe turult saadud energiatarnete maksumuse ja lepingus ette nähtud hinna vahel, allahindlus energia müügihinnast, kui lepingu jõustumisest on möödunud kümme ja pool aastat, üleandvale äriühingule õiguse andmine osta koostootmisjaam mis tahes hetkel tagasi, üleandjalt loa saamise vajadus koostootmisjaama kallal tööde tegemiseks), saab jätkata oma tegevust ka koostootmisjaamast tuleva energiavarustuse katkemise või jaama rikke või selle töö katkemise korral? 3. Viimaks, kui jõujaama rajanud isik, kellele kuulub samal maa-alal tööstusüksus, annab selle jaama tõhususe suurendamise huvides tegelikult üle teisele äriühingule, kes on energeetikale spetsialiseerunud, siis kas võimalus arvata sellega seotud heide tööstusüksuse omaniku heiteloaga seotud arvestusest pärast üleandmist välja ning võimalik tagajärg, et see heide võib HKSi süsteemist välja jääda, kuna eraldi võetuna ei ületa jõujaam „väikeheitetekitajaks“ kvalifitseerimise ülempiiri, kujutab endast direktiivi [2003/87] I lisas ette nähtud allikate summeerimise reegli rikkumist, või on hoopis tegemist lihtsalt ettevõtjate organiseerimisotsuste seadusliku tagajärjega, mida [HKS] ei keela?“
25

Mis puudutab Wiener Wohneni muid sekkumisi, siis väidab komisjon, et 16. mai 2012. aasta dokumendis „Hoone ja selle seadmete kirjeldus“ ning 22. mai 2012. aasta dokumendis „Hoone ja selle seadmete kirjelduse täiendus“, mis on mõlemad vaidlusalusele rendilepingule lisatud, on mitu näidet, mis tõendavad, et lepingu poolte vahel kokku lepitud tehnilised kirjeldused läksid palju kaugemale sellest, milles rentnikuga tavaliselt kokku lepitakse, ning et tehnilised lahendused, mis hoone Gate 2 lõplikus projektis kindlaks määrati, valis suures ulatuses Wiener Wohnen. Kuigi mõned neist tehnilistest kirjeldustest lähtuvad ÖNORMi standarditest, on need üksnes soovitused, mis on siduvad vaid siis, kui leping seda ette näeb. Rentnik oleks tavaliselt huvitatud sellest, et kanalisatsioon on töökorras, kuid mitte sellest, et oleks valitud teatud tüüpi seadmestik, ega ka sellest, kas „sisseehitatud seadmestikus on äravoolutorud polüetüleenist (PE) või akrülonitriilbutadieenstüreenist (ABS)“.