Kohtuasi T-29/05

Deltafina SpA

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hinna kindlaksmääramine ja turu jagamine – Vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse kooskõla – Kaitseõigused – Asjaomase turu mõiste – Trahvid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll – Koostöö

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjale süüks panemine – Komisjoni otsus, milles tuvastatakse sellise ettevõtja vastutus, kes tegutseb turul, mis on vaidlusalusele turule vahetult järgnev turg, ning kes aitas aktiivselt ja tahtlikult keelatud kokkuleppele kaasa

(EÜ artikli 3 lõike 1 punkt g ja EÜ artikli 81 lõige 1)

2. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Kohustuslikud andmed – Kaitseõiguste tagamine – Ulatus

(Nõukogu määrused nr 17 ja nr 1/2003)

3. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Institutsioonide aktid – Suunised konkurentsiõiguse rikkumise korral määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta

(Nõukogu määruse nr 17 artikkel 15; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus –Hindamine – Juhtumipõhine hindamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus –Hindamine – Komisjoni vastu võetud suunistes sõnaselgelt kehtestatud kolme kriteeriumi üksteisest sõltumine – Rikkumise kvalifitseerimine väga raskeks rikkumiseks – Rikkumise laadi kui kriteeriumi eriti oluline roll

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Tegelik mõju turule

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, A osa punkt 1 esimene lõik)

8. Konkurents – Trahvid – Õiguslik raamistik – Kindlaksmääramine – Komisjoni varasema otsustuspraktika mõju – Puudumine

(Nõukogu määrused nr 17 ja nr 1/2003)

9. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253)

10. Konkurents – Haldusmenetlus – Vastuväiteteatis – Kohustuslikud andmed – Kaitseõiguste tagamine

(Nõukogu määrused nr 17 ja nr 1/2003; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkt 2)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll – Mõiste

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkt 2)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Hindamine – Vajadus iga asjaolu eraldi arvesse võtta – Puudumine – Igakülgne hindamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkt 3)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Kartellikokkuleppes kokkulepitust erinev käitumine – Hindamine

(Nõukogu määruse nr 17, artikkel 15 ja nõukogu määruse nr 1/2003 artikkel 23; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkti 3 teine taane)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Rikkumise lõppemine enne komisjoni sekkumist – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkti 3 kolmas taane)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused

(Nõukogu määrused nr 17 ja nr 1/2003; komisjoni teadaanne 96/C 207/04)

16. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Trahvid – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvide üldise taseme tõstmine – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja EÜ artikkel 82; nõukogu määrused nr 17 ja nr 1/2003)

1. Tuvastades ettevõtja vastutuse EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise eest, ei ületa komisjon selles sättes kehtestatud keelu piire, kui see ettevõtja – olenemata sellest, et ta tegutseb turul, mis on konkurentsivastase tegevuse objektiks olevale turule vahetult järgnev turg – osaleb aktiivselt ja tahtlikult selliste tootjate vahelises keelatud kokkuleppes, kes tegutsevad temast erineval turul.

Nimelt rikub ettevõtja EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu siis, kui tema käitumise – mis toimub koordineeritult teiste ettevõtjate käitumisega – eesmärk on konkurentsi piiramine konkreetsel turul ühisturu piires, ilma et ta ise sellel turul tegutseks.

Nii ei ole välistatud, et ettevõtja võib konkurentsi piiramise toimepanemisest osa võtta isegi siis, kui ta ei piira enda tegutsemisvabadust turul, kus ta peamiselt tegutseb. Mis tahes muu tõlgendus võiks vähendada EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu ulatust, mis oleks vastuolus selle sätte kasuliku mõju ja EÜ artikli 3 lõike 1 punktis g sätestatud peamise eesmärgiga tagada, et konkurentsi ühisturul ei kahjustataks, arvestades seda, et see ei võimaldaks karistada konkurentsi piiramisse aktiivselt panustanud ettevõtjat vaid seetõttu, et see panus ei tulene majandustegevusest turul, kus piiramine toimub või mille piiramisele see on suunatud.

Kui mõistet „ettevõtjatevaheline kokkulepe” tõlgendada EÜ artikli 81 lõike 1 ja EÜ artikli 3 lõike 1 punkti g eesmärke silmas pidades, siis toetab see keelatud kokkuleppe ja rikkumise täideviija sellist kontseptsiooni, milles ei tehta vahet majandusharu või turu alusel, millel asjassepuutuvad ettevõtjad tegutsevad.

Keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtjale kogu rikkumise süüksarvamine on kooskõlas isikliku vastutuse põhimõtte nõuetega, kui täidetud on kaks tingimust, millest esimene on objektiivset ja teine subjektiivset laadi.

Esimene tingimus on täidetud – mis puutub samal asjassepuutuval turul tegutsevate konkurentide suhetesse ning konkurentide ja nende klientide suhetesse –, kui osalev ettevõtja panustab kokkuleppe täitmisesse, olenemata sellest, kas ta teeb seda väga piiratult, täisejärguliselt või passiivselt, näiteks vaikiva heakskiitmise või keelatud kokkuleppest haldusasutustele teatamata jätmise teel.

Mis puudutab teist tingimust, siis oleneb rikkumise kui terviku selle toimepannud ettevõtjale süükspanemine ka tema enda tahte väljendusest, mis tõendab, et ta nõustub kas või vaikides keelatud kokkuleppe eesmärkidega.

(vt punktid 48, 49, 51, 57, 58, 62)

2. Igas menetluses, mis võib kaasa tuua karistuse määramise, eriti trahvi või karistusmakse määramise, nõuab kaitseõiguste tagamise põhimõte muu hulgas, et vastuväiteteatis, mille komisjon saadab ettevõtjale, kellele ta kavatseb määrata karistuse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, sisaldaks tema vastu kasutatavaid peamisi asjaolusid, nagu etteheidetavad faktid, nendele antav kvalifikatsioon ja tõendid, millele komisjon tugineb, selleks et ettevõtjal oleks võimalik tulemuslikult esitada argumente tema suhtes algatatud haldusmenetluses.

Kaitseõiguste rikkumist haldusmenetluses hinnatakse nende vastuväidete seisukohast, mille komisjon on esitanud vastuväiteteatises ja haldusmenetlust lõpetavas otsuses. Seetõttu eeldab kaitseõiguste rikkumise tuvastamine, et komisjon on esitanud lõplikus otsuses vastuväite, mida ettevõtja väitel ei ole vastuväiteteatises esitatud. Lihtsat faktide erinevat esitlemist selleks, et neid vaidlustatud otsuses täpsemalt arvesse võtta, ei saa käsitleda vastuväiteteatise vastuväidete olulise muutmisena.

(vt punktid 113–115, 120)

3. Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab otsusest, kokkuleppest või tegevusest kõigi objektiivsete faktiliste või õiguslike asjaolude põhjal olema piisavalt suure tõenäosusega võimalik järeldada, et see otsus, kokkulepe või tegevus mõjutab otseselt või kaudselt, tegelikult või võimalikult liikmesriikidevahelist kaubandust ja seda viisil, mis annab alust arvata, et see võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist. Lisaks ei tohi see mõju olla väike. Nii mõjutatakse ühendusesisest kaubandust üldjuhul mitme sellise asjaolu koosmõjul, mis eraldi võetuna ei pruugi iseenesest määravad olla.

EÜ artikli 81 lõige 1 ei nõua, et selles sättes viidatud kokkulepped mõjutaksid ühendusesisest kaubandust tuntavalt, vaid nõuab, et oleks tõendatud, et need kokkulepped on oma laadilt niisuguse mõjuga.

(vt punktid 167–169)

4. Kuigi suuniseid määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei saa lugeda õigusnormideks, mida ametiasutus igal juhul peab järgima, sätestavad need siiski praktikat väljendava käitumisnormi, mida ametiasutus konkreetsel juhtumil ei või eirata, kui ta ei esita võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi.

(vt punkt 230)

5. Kuigi komisjon on suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta täpsustanud rikkumise raskuse hindamise lähtekohti, ei takista see selle teguri hindamist tervikuna kõigi asjassepuutuvate asjaolude põhjal, sealhulgas asjaolude põhjal, mida suunistes sõnaselgelt ei ole märgitud.

(vt punkt 230)

6. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise raskusastme hindamise kolm aspekti vastavalt suunistele määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta on rikkumise laad, tegelik mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurus. Need rikkumise raskuse hindamise kolm kriteeriumi ei ole igakülgsel hindamisel sama kaaluga. Rikkumise laad on kõige olulisem kriteerium, eriti „väga raskeks” kvalifitseeritavate rikkumiste puhul.

Suunistes sisalduvast väga raskete rikkumiste kirjeldusest nähtub, et kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine või turu jagamine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa kvalifitseerimise väga raskeks rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et kõnealusel käitumisel oleks teatav mõju või geograafiline ulatus. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi raskete rikkumiste näidiskirjelduses on otseselt mainitud mõju turule ja suurele osale ühisturust, ei mainita väga raskete rikkumiste kirjelduses ei tegelikku mõju turule ega teatava geograafilise ala mõjutamist.

Rikkumise raskuse hindamise kolm aspekti on üksteisest sõltuvad selles tähenduses, et rikkumise suur raskusaste ühest aspektist võrreldes teise või kolmanda aspektiga võib kompenseerida rikkumise väiksemat raskusastet nendest kahest ülejäänud aspektist hinnatuna.

Turu geograafiline ulatus on suuniste kohaselt vaid üks kolmest asjassepuutuvast kriteeriumist rikkumise raskuse terviklikul hindamisel ning see ei ole iseseisev kriteerium selles tähenduses, et üksnes suuremat osa liikmesriike puudutavaid rikkumisi saaks kvalifitseerida „väga raskeks”. EÜ leping, määrus nr 17, määrus nr 1/2003, suunised ega kohtupraktika ei võimalda järeldada, et nii saab kvalifitseerida üksnes geograafiliselt väga ulatuslikke piiranguid. Järelikult ei takista asjaomase geograafilise turu väiksus käesolevas asjas tuvastatud rikkumise kvalifitseerimist „väga raskeks”. Sama järeldus tuleb veelgi enam teha kaubaturu piiratuse kohta, sest kaubaturu suurus ei ole üldreeglina asjaolu, mida tuleb kindlasti arvesse võtta, vaid ainult asjassepuutuv asjaolu muude asjaolude seas, millega arvestatakse rikkumise raskuse ja trahvisumma kindlaksmääramisel.

On selge, et tubakatöötlejatele ja ühele ettevõtjale, kelle üks tegevus oli töödeldud tubaka turustamine, süüks pandud rikkumine, mis seisneb ühes liikmesriigis erinevate toortubakasortide hindade kindlaksmääramises ja tootjatelt ostetava toortubaka koguste jagamises, on oma laadilt väga raske rikkumine. Seda laadi rikkumisi loetakse eriti rasketeks rikkumisteks, kuna nende puhul sekkutakse otse asjaomase turu konkurentsi peamistesse parameetritesse, või ühenduse konkurentsinormide ilmseks rikkumiseks.

(vt punktid 231, 233, 234, 238, 240–242)

7. Trahvi kindlaksmääramiseks ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise raskusastme hindamisel ei oma rikkumise „väga raskeks” kvalifitseerimisel tähtsust asjaolu, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et keelatud kokkuleppel oli tegelik mõju turule.

Turule tegeliku mõju avaldamise puudulik tõendamine ei sea kahtluse alla trahvi lähtesummat, mille komisjon määras rikkumise raskuse alusel.

(vt punktid 250 ja 251)

8. Komisjoni varasem otsustuspraktika ei ole konkurentsi valdkonnas iseenesest trahvi määramisel õiguslik alus.

(vt punktid 292, 426)

9. Üksikakti põhjendusest peab selgelt ja ühemõtteliselt ilmnema õigusakti autoriks oleva institutsiooni arutluskäik selliselt, et huvitatud isikutel oleks võimalik teada saada võetud meetme põhjendused ja et pädeval kohtul oleks võimalik teostada kohtulikku kontrolli. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata üksikjuhtumi asjaolusid arvestades. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleksid välja toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuivõrd küsimust, kas õigusakti põhjendus vastab EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata mitte üksnes lähtuvalt selle sõnastusest, vaid samuti selle vastuvõtmise kontekstist ja asjaomase valdkonna õiguslikust regulatsioonist.

(vt punkt 319)

10. Komisjon tagab ettevõtja õiguse olla ära kuulatud, kui ta märgib vastuväiteteatises expressis verbis, et ta kaalub asjassepuutuvale ettevõtjale trahvi määramist ja märgib trahvi määramise aluseks olevad peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus, ning selle, kas asjaomane rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest”. Sellega annab komisjon ettevõtjatele vajaliku teabe selleks, et end kaitsta mitte ainult rikkumise tuvastamise, vaid ka trahvi määramise suhtes. Kui kohustada komisjoni andma vastuväiteteatise esitamise staadiumis asjassepuutuvatele ettevõtjatele teavet konkreetsete trahvimäärade kohta, pandaks talle sobimatu kohustus oma lõppotsus ette kindlaks määrata.

Rikkumise eestvedajaks kvalifitseerimisel on olulised tagajärjed asjassepuutuvale ettevõtjale määratava trahvi summa seisukohast. Vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktile 2 on tegemist raskendava asjaoluga, mis toob kaasa trahvi põhisumma märgatava suurendamise. Arvestades koostööteatise B‑jao alapunkti e sõnastust, välistab see kvalifikatsioon ka kohe trahvi väga olulise vähendamise, isegi kui eestvedajaks kvalifitseeritud ettevõtja täidab kõik ülejäänud koostööteatises sätestatud tingimused, mis talle sellist vähendamist võimaldaksid. Seega tuleb komisjonil vastuväiteteatises esitada asjaolud, mis tema arvates on asjassepuutuvad selleks, et süüdistatav ettevõtja, kes võidakse kartelli eestvedajaks kvalifitseerida, saaks sellele vastuväitele vastata. Arvestades aga, et selle teatise esitamine on vaid lõppotsuse vastuvõtmiseks läbitav etapp ja et seega ei sisalda see komisjoni lõplikku seisukohta, ei saa nõuda, et komisjon annaks juba selles etapis õigusliku kvalifikatsiooni asjaoludele, millele ta tugineb lõppotsuses ettevõtja kartelli eestvedajaks kvalifitseerimisel.

(vt punktid 324, 325, 327)

11. Trahvi kindlaksmääramisel ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest peab ettevõtja selleks, et teda saaks kvalifitseerida eestvedajaks, olema tegutsenud keelatud kokkuleppe märkimisväärse käivitusjõuna ning tal peab olema olnud eriline ja konkreetne ülesanne keelatud kokkuleppe toimimises.

Kuigi asjaolud, millele komisjon viitab, tõendavad, et ettevõtjal oli keelatud kokkuleppes aktiivne ja otsene roll, ei ole need piisavad tuvastamaks, et ta oli selle kokkuleppe märkimisväärne käivitusjõud, eriti kui ükski toimikumaterjal ei tõenda seda, et see ettevõtja näitas üles initsiatiivi nimetatud kokkuleppe sõlmimiseks või veenis teisi ettevõtjaid sellega liituma, või kui ükski toimikumaterjal ei võimalda tuvastada ka seda, et ettevõtja täitis ülesandeid, mis tavaliselt on seotud keelatud kokkuleppe eestvedaja rolliga, nagu koosolekute eesistujaks olemine või teatud andmete kokkukogumine ja edastamine.

(vt punktid 332–335)

12. Komisjon on põhimõtteliselt kohustatud ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumiste eest trahvisummade määramisel järgima oma suuniste tingimusi. Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei ole siiski märgitud, et komisjonil tuleb alati eraldi arvesse võtta nende suuniste punktis 3 loetletud igat kergendavat asjaolu, ja ta ei ole kohustatud tegema lisavähendamist automaatselt, kuna seda, kas trahvi võimalik vähendamine kergendavate asjaolude alusel on asjakohane, tuleb hinnata igakülgselt ja võtta arvesse kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid tervikuna.

Suuniste vastuvõtmine ei muuda nimelt asjakohatuks varasemat kohtupraktikat, mille kohaselt on komisjonil kaalutlusõigus, mis võimaldab tal arvesse võtta või jätta arvesse võtmata teatud asjaolud selliste trahvisummade määramisel, mida ta kavatseb ettevõtjale määrata eelkõige juhtumi asjaolude alusel.

Kuna suunistes puudub kohustuslik märge kergendavate asjaolude kohta, mida võidakse arvestada, tuleb asuda seisukohale, et komisjon on säilitanud endal teatud kaalutlusõiguse, hindamaks üldiselt seda, millisel määral tuleks kergendavate asjaolude esinemisel trahvisummasid vähendada.

(vt punktid 347 ja 348)

13. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi kindlaksmääramisel on komisjon kohustatud keelatud kokkuleppe täitmata jätmise tunnistama kergendavaks asjaoluks vaid siis, kui ettevõtja, kes sellele asjaolule tugineb, on võimeline tõendama, et ta on selgelt ja märgatavalt olnud keelatud kokkuleppe täitmise vastu nii, et ta häiris selle toimimist ennast, ja et ettevõtja ei jätnud lepinguga liitumise muljet ega õhutanud seega teisi ettevõtjaid keelatud kokkulepet täitma. Ettevõtjatel oleks liiga kerge minimeerida suure trahvi maksmise riski, kui nad võiksid saada kasu ebaseaduslikust kokkuleppest ja seejärel nõuda trahvi vähendamist selle eest, et nende roll rikkumise täideviimises oli üksnes piiratud, kuigi nende suhtumine on õhutanud teisi ettevõtjaid tegutsema konkurentsi rohkem kahjustaval viisil.

(vt punkt 350)

14. Ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi kindlaksmääramisel saab suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kolmandas taandes viidatud „rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub (eriti kui ta teostab kontrolli)” loogiliselt olla kergendav asjaolu vaid siis, kui on põhjust eeldada, et selle sekkumise tõttu on asjassepuutuvad ettevõtjad lõpetanud oma konkurentsivastase tegevuse, kuna see suuniste säte ei reguleeri olukorda, kus rikkumine on juba lõppenud enne komisjoni esimest sekkumist.

(vt punktid 354 ja 355)

15. Komisjonil on ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvide arvutamise meetodi küsimuses lai kaalutlusõigus ning ta võib võtta arvesse mitut asjaolu, mille hulgas on puudutatud ettevõtjate koostöö selle institutsiooni talituste poolt läbi viidava uurimise käigus. Komisjonil on lai kaalutlusõigus ettevõtja koostöö kvaliteedi ja kasu hindamisel, eriti selle kootöö võrdlemisel teiste ettevõtjate panusega. Koostöö tõttu trahvi vähendamise õigustamiseks peab ettevõtja käitumine lihtsustama komisjoni ülesannet, mis seisneb nende rikkumiste tuvastamises ja nende eest karistamises. Komisjon ei saa keelatud kokkuleppe poolte koostöö hindamisel tähelepanuta jätta võrdse kohtlemise põhimõtet, mida rikutakse siis, kui sarnaseid olukordi käsitletakse erinevalt või erinevaid olukordi käsitletakse ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud.

(vt punktid 389, 390, 399)

16. Asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 1/2003 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks.

Ettevõtjatel ei saa olla õiguspärast ootust, et säilib olukord, mida komisjon võib oma kaalutlusõigust teostades muuta.

Trahvi määramisega lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa järelikult tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide taset.

Nimelt trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtja peab arvestama võimalusega, et komisjon võib igal ajal otsustada tõsta trahvisumma taset võrreldes minevikus kohaldatuga.

(vt punktid 426, 435)

ÜLDKOHTU OTSUS (neljas koda)

8. september 2010( )

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hinna kindlaksmääramine ja turu jagamine – Vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse kooskõla – Kaitseõigused – Asjaomase turu mõiste – Trahvid – Rikkumise raskus – Raskendavad asjaolud – Rikkumise eestvedaja roll – Koostöö

Kohtuasjas T‑29/05,

Deltafina SpA, asukoht Orvieto (Itaalia), esindajad: advokaadid R. Jacchia, A. Terranova, I. Picciano, F. Ferraro, J.-F. Bellis ja F. Di Gianni,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: É. Gippini Fournier ja F. Amato, hiljem É. Gippini Fournier ja V. Di Bucci,

kostja,

mille ese on nõue tühistada komisjoni 20. oktoobri 2004. aasta otsus K(2004) 4030 (lõplik), mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega (Juhtum COMP/C.38.238/B.2 – Toortubakas – Hispaania), ja teise võimalusena nõue vähendada selle otsusega hagejale määratud trahvi,

ÜLDKOHUS (neljas koda),

koosseisus: esimees O. Czúcz ning kohtunikud I. Labucka ja K. O’Higgins (ettekandja),

kohtusekretär: vanemametnik J. Palacio González,

arvestades kirjalikus menetluses ja 9. juuni 2009. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Hageja Deltafina SpA on Itaalia äriühing, mille peamine tegevusala on toortubaka esmane töötlemine ja töödeldud tubaka turustamine. 100% osalus hagejas kuulub Ameerika äriühingule Universal Corp., kuid seda viimase 100% osalusega tütarettevõtja Universal Leaf Tobacco Company Inc. (edaspidi „Universal Leaf”) kaudu.

2 Universal Leaf esindab ka kogu kapitali Tabacos Españoles, SL‑is (edaspidi „Taes”), mis on üks neljast toortubaka esmase töötlemisega tegelevast äriühingust Hispaanias (edaspidi „töötlejad” või „Hispaania töötlejad”).

3 Kontserni, millesse punktides 1 ja 2 viidatud erinevad äriühingud kuuluvad, nimetatakse edaspidi „kontserniks”.

4 Euroopa Ühenduste Komisjon, kelle valduses oleva teabe kohaselt olid Hispaania toortubaka töötlejad ja tootjad toime pannud EÜ artikli 81 rikkumisi, viis 3. ja 4. oktoobril 2001 kolme töötleja, st Compañia española de tabaco en rama, SA (edaspidi „Cetarsa”), Agroexpansión, SA ja World Wide Tobacco España, SA (edaspidi „WWTE”) ning Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (edaspidi „Anetab”) ruumides läbi uurimisi vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artiklile 14.

5 Komisjon viis 3. oktoobril 2001 läbi uurimise ka Tubaka Kutseühingus ja Euroopa Tubakatöötlejate Liidu ruumides ning 5. oktoobril 2001 Federación nacional de cultivadores de tabaco (edaspidi „FNCT”) ruumides.

6 16. jaanuari 2002. aasta kirjas teatasid töötlejad ja Anetab oma soovist koostööd teha, viidates komisjoni teatisele trahvide määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide puhul (EÜT 1996, C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”).

7 21. jaanuari 2002. aasta kirjas edastasid nad komisjonile teatud informatsiooni.

8 15. veebruaril 2002 teatas Universal Leaf komisjonile, et ta toetab täielikult Taesi initsiatiivi koostööteatise alusel koostööd teha. Samuti teatas ta komisjonile, et Deltafina ja Taes koostavad memorandumi, milles kirjeldatakse viimase rolli ja tegevust Hispaania tubakaturul, ning ta loodab, et koostööteatisest tulenevat soodsamat kohtlemist kohaldatakse ka Deltafinale.

9 Taes saatis eespool punktis 8 viidatud memorandumi komisjonile 18. veebruaril 2002.

10 Edasi saatis komisjon määruse nr 17 artikli 11 alusel Hispaania töötlejatele, Anetabile ja FNCT‑le mitu informatsiooninõuet. Samuti palus ta teavet põllumajandustooteid puudutavate õigusnormide kohta Hispaania põllumajandus-, kalandus- ja toiduministeeriumilt (edaspidi „põllumajandusministeerium”).

11 11. detsembril 2003 algatas komisjon käesoleva kohtuasja aluseks oleva menetluse ja võttis vastu vastuväiteteatise, mille ta saatis 20 ettevõtjale või ettevõtjate liidule, mille hulgas olid ka Hispaania töötlejad, Deltafina, Universal, Universal Leaf, Anetab ja FNCT.

12 Asjassepuutuvatel ettevõtjatel ja ettevõtjate liitudel võimaldati tutvuda komisjoni uurimistoimikuga, mis tehti neile kättesaadavaks neile saadetud CD‑ROM‑il, ning nad esitasid komisjoni vastuväidetele vastates oma kirjalikud seisukohad. Deltafina esitas oma kirjalikud seisukohad 1. märtsil 2004.

13 29. märtsil 2004 toimus ärakuulamine, milles osales ka Deltafina.

14 Pärast konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega konsulteerimist ning võttes arvesse ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuannet võttis komisjon 20. oktoobril 2004 vastu otsuse K(2004) 4030 (lõplik), mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega (Juhtum COMP/C.38.238/B.2 – Toortubakas – Hispaania), (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille kokkuvõte on avaldatud 19. aprilli 2007. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 102, lk 14).

15 Vaidlustatud otsus puudutab Hispaania toortubakaturul sõlmitud ja toimepandud kahte horisontaalrikkumist.

16 Esimene keelatud kokkulepe, mille sõlmisid töötlejad ja Deltafina, seadis eesmärgiks fikseerida igal aastal ajavahemikus 1996–2001 iga toortubakasordi – eri kvaliteedid koos – (kõrgeim) keskmine tarnehind ja jagada ära toortubakasortide ostukogused, mida iga töötleja võis tootjatelt osta (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 74–76 ja 276). Aastateks 1999–2001 olid töötlejad ja Deltafina kokku leppinud ka iga toortubakasordi kvaliteediklassi hinnavahemikus, mis määratleti „külvieelsetele lepingutele” lisatud hinnakirjades ning teistes „täiendavates tingimustes”, nimelt keskmises miinimumhinnas tootja ja tootjate rühma kohta (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 77–83 ja 276).

17 Edaspidi nimetatakse eespool punktis 16 kirjeldatud keelatud kokkulepet „töötlejate kokkulepe”.

18 Vaidlustatud otsuses identifitseeritud teine keelatud kokkulepe puudutas kolme Hispaania põllumajandustootjate liitu, Asociación agraria de jóvenes agricultores (edaspidi „ASAJA”), Unión de pequeños agricultores (edaspidi „UPA”) ja Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (edaspidi „COAG”), ning Hispaania põllumajandusühistute liitu (edaspidi „CCAE”). Selle kokkuleppe eesmärk oli fikseerida igal aastal ajavahemikus 1996–2001 iga toortubakasordi kvaliteediklassi hinnavahemikud, mis määratleti „külvieelsetele lepingutele” lisatud hinnakirjades, ning teistes „täiendavates tingimustes” (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 77–83 ja 277).

19 Edaspidi nimetatakse eespool punktis 18 kirjeldatud keelatud kokkulepet „tootjate esindajate kokkulepe”.

20 Vaidlustatud otsuses asus komisjon seisukohale, et mõlemad rikkumised on vaadeldavad eraldiseisvate vältavate EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumistena (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 275–277).

21 Selle otsuse artiklis 1 on märgitud, et töötlejate kokkuleppe eest vastutavad üheksa ettevõtjat, mille hulgas on Hispaania töötlejad ja Deltafina, ning tootjate esindajate kokkuleppe eest vastutavad ASAJA, UPA, COAG ja CCAE (edaspidi koos „tootjate esindajad”).

22 Vaidlustatud otsuse artiklis 2 kohustab komisjon neid ettevõtjaid ja tootjate esindajaid artiklis 1 märgitud rikkumised viivitamatult lõpetama, kui seda juba tehtud ei ole, ja hoiduma edaspidi mis tahes piiravast tegevusest, millel on sama või samaväärne eesmärk või tagajärg.

23 Vaidlustatud otsuse artiklis 3 määratakse järgmised trahvid:

– Deltafina: 11 880 000 eurot;

– Cetarsa: 3 631 500 eurot;

– Agroexpansión: 2 592 000 eurot;

– WWTE: 1 822 500 eurot;

– Taes: 108 000 eurot;

– ASAJA: 1000 eurot;

– UPA: 1000 eurot;

– COAG: 1000 euros;

– CCAE: 1000 euros.

24 Deltafina trahvisumma kindlaksmääramisel on võetud arvesse eelkõige tema eestvedaja rolli töötlejate kokkuleppes (vaidlustatud otsuse põhjendused 435 ja 436). Seda rolli raskendava asjaoluna arvestades suurendas komisjon trahvi põhisummat 50%. Deltafina trahvi põhisummat vähendati aga 40% kergendavate asjaolude esinemise tõttu (vaidlustatud otsuse põhjendused 437 ja 438) ning trahvi summat 10% koostöö eest haldusmenetluses (vaidlustatud otsuse põhjendused 448–456).

25 Vaidlustatud otsuse artiklist 3 nähtub ka, et WWTE‑le määratud trahvi maksmise eest on solidaarselt vastutavad WWTE emaettevõtjad ning Agroexpansiónile määratud trahvi maksmise eest on solidaarselt vastutav Agroexpansióni emaettevõtja.

Menetlus ja poolte nõuded

26 Hageja esitas Üldkohtu kantseleisse 20. jaanuaril 2005 kohtuasja algatamiseks hagiavalduse.

27 Üldkohus (neljas koda) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada suulise menetluse, palus pooltel kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames esitada teatavaid dokumente ning esitas neile küsimusi. Pooled vastasid nendele küsimustele ettenähtud tähtaja jooksul.

28 Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 9. juuni 2009. aasta kohtuistungil.

29 Hageja palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– teise võimalusena vähendada trahvisummat;

– mõistja kohtukulud välja komisjonilt.

30 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata osalise vastuvõetamatuse ja igal juhul põhjendamatuse tõttu;

– mõistja kohtukulud välja hagejalt;

– vastasel juhul jätta iga poole kohtukulud nende endi kanda, kui hageja nõue jäetakse rahuldamata samas ulatuses kui komisjoni nõue, või jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja ka osa komisjoni kohtukulusid, kui hageja nõue jäetakse suuremas osas rahuldamata.

Õiguslik käsitlus

31 Oma hagiavalduse põhjendamisel tugineb Deltafina 11 väitele:

– esiteks: rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõike 2 punkti a ning seaduslikkuse ja isikliku vastutuse põhimõtteid; selles osas on põhjendus puudulik ning võimu kuritarvitatud;

– teiseks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikeid 1 ja 2, kaitseõigusi ja õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, olulisi vorminõudeid ning seaduslikkuse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtet; selles osas on põhjendus puudulik ning võimu kuritarvitatud;

– kolmandaks: rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse nr 1/2003 artiklit 2 ja suuniste [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud kaubandusmõju kontseptsiooni kohta (ELT 2004, C 101, lk 81) punkti 43; selles osas on põhjendus puudulik;

– neljandaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artiklit 2 ja artikli 23 lõiget 2, suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998 C 9, lk 3; edaspidi „suunised”) punkti 1 A ja punkti 5 alapunkti d, proportsionaalsuse ning „võrdse kohtlemise ja karistamise” põhimõtet; selles osas on põhjendus puudulik ning võimu kuritarvitatud;

– viiendaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 3 ja suuniste punkti 1B ning võrdse kohtlemise põhimõtet; selles osas on võimu kuritarvitatud;

– kuuendaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 3 ja suuniste punkti 2; selles osas on põhjendus puudulik ning võimu kuritarvitatud;

– seitsmendaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 3 ja suuniste punkti 3; selles osas on võimu kuritarvitatud;

– kaheksandaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2 ja suuniste punkti 5 alapunkti a;

– üheksandaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 3, suuniste preambulit ja punkti 4, koostööteatise punkti B alapunkti e ja punkti D ning võrdse kohtlemise põhimõtet; selles osas on põhjendus puudulik ning võimu kuritarvitatud;

– kümnendaks: rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 3, suuniste punkti 5 alapunkti b ja proportsionaalsuse põhimõtet; selles osas on võimu kuritarvitatud;

– ja üheteistkümnendaks: rikutud on võrdse kohtlemise ja karistuste tagasiulatuva jõu puudumise ning õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet; selles osas on võimu kuritarvitatud.

32 Põhiliselt tuginetakse kolmele esimesele väitele ja need kuuluvad vaidlustatud otsuse tühistamise nõude juurde. Seitse järgmist väidet esitatakse teise võimalusena ja need kuuluvad trahvisumma vähendamise nõude juurde. Viimasele väitele tuginetakse kolmanda võimalusena juhuks, kui seitse eespool nimetatud väidet tagasi lükatakse; ka see väide kuulub trahvisumma vähendamise nõude juurde.

1. Võimu kuritarvitamise argumendi vastuvõetavus

33 Erinevates väidetes, mis Deltafina oma hagiavalduse toetuseks esitab – v.a kolmandas ja kaheksandas väites –, heidab ta komisjonile ette võimu kuritarvitamist.

34 Selle kohta tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt viitab võimu kuritarvitamise mõiste asjaolule, et haldusasutus on kasutanud oma pädevust muul eesmärgil kui sellel, milleks see on talle antud. Otsus on tehtud võimu kuritarvitades vaid siis, kui objektiivsetest, asjakohastest ja ühtelangevatest tõenditest nähtub, et otsus on vastu võetud eranditult või peamiselt teiste eesmärkide saavutamiseks kui need, millele toetuti, või EÜ asutamislepingus spetsiaalselt juhtumi asjaoludel kohaldamisele kuuluva menetluse vältimiseks (Euroopa Kohtu 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑331/88: Fedesa jt, EKL 1990, lk I‑4023, punkt 24, ja 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑407/04 P: Dalmine vs. komisjon, EKL 2007, lk I‑829, punkt 99).

35 Käesolevas asjas tuleb märkida, et Deltafina piirdub sellega, et ta tugineb abstraktselt mitmele argumendile võimu kuritarvitamise kohta, esitamata nende argumentide toetuseks ühtegi tõendit või põhjendust, ega täpsusta, milline oli vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel komisjoni tegelik eesmärk. Need argumendid – sellisel kujul nagu nad esitati – ei vasta kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c esitatud nõuetele, sest nad ei ole piisavalt selged ja täpsed, et kostja saaks kaitset ette valmistada ja Üldkohus lahendada hagi vajaduse korral ilma täiendava teabeta. Seetõttu tuleb need argumendid vastuvõetamatuks tunnistada (vt selle kohta Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑352/94: Mo och Domsjö vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1989, punktid 333 ja 334).

2. Vaidlustatud otsuse tühistamise nõue

Esimene väide, et rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a ning seaduslikkuse ja isikliku vastutuse põhimõtteid ning et selles osas on põhjendus puudulik

36 Deltafina esitatud esimese väite võib jagada neljaks osaks. Väite esimeses osas kritiseerib ta asjaolu, et komisjon paneb talle süüks rikkumise turul, kus ta ei ole esindatud. Väite teises osas leiab ta, et tegevust, mida talle süüks pannakse, et ole ette nähtud EÜ artikli 81 lõikes 1 ega määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punktis a. Väite kolmandas osas märgib ta, et komisjon kvalifitseeris ta vääralt töötlejate kokkuleppe eestvedajaks. Lõpuks väidab ta väite neljandas osas, et komisjon on vaidlustatud otsuses jätnud asjaomase turu määratlemata.

37 Üldkohus uurib koos esiteks esimest kaht väiteosa ja seejärel eraldi kolmandat ja neljandat väiteosa.

38 Põhjendamiskohustuse rikkumise argumendi suhtes, millele Deltafina käesoleva väite raames tugineb, sidumata seda konkreetselt ühegagi neljast väiteosast, tuleb märkida, et ta ei esita selle argumendi põhjendamiseks mingit selgitust. Seega tuleb nimetatud argument kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c arvestades vastuvõetamatuks tunnistada (vt eespool punkt 35).

Väite esimene ja teine osa, mis käsitlevad vastavalt seda, et komisjon paneb Deltafinale süüks rikkumise turul, kus ta ei ole esindatud, ja seda, et tegevust, mida talle süüks pannakse, et ole ette nähtud EÜ artikli 81 lõikes 1 ega määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punktis a

– Poolte argumendid

39 Esiteks väidab Deltafina, et ta ei tegutse Hispaania toortubaka ostu ja töötlemise turul, mistõttu – eeldusel, et see on asjaomane turg – ei saa ta olla vastutav seal toime pandud tegude eest.

40 Teiseks väidab Deltafina, et ta ei osalenud töötlejate vahel sõlmitud kokkulepete väljatöötamisel ega täitnud neid, kuna tal ei olnud õigust Hispaanias töötlejana tegutseda, mistõttu ei olnud tal õigust Hispaania toortubaka tootjatega lepinguid läbi rääkida ja sõlmida või osaleda ostetava toortubaka mahtude jagamises. Ta leiab, et talle ei saa süüks panna „rikkumise täideviija või kaastäideviija” rolli või ka töötlejate kokkuleppe eestvedaja rolli, kuid veelgi enam isiku rolli, kes „on objektiivselt ja subjektiivselt väljaspool kartelli, kuid kes kaudselt hõlbustab täideviijate tegevust koosolekutel osalemise, teabe ja teadete edastamise, osalejate vahemeheks olemise ning dokumentide ja andmete hoidmisega”. Sellist käitumist ei ole EÜ artikli 81 lõikes 1 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punktis a ette nähtud ning seega ei saa selle eest karistada.

41 Oma argumentide toetuseks viitab Deltafina komisjoni 10. detsembri 2003. aasta otsusele 2005/349/EÜ [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 alusel algatatud menetluses (Juhtum COMP/E-2/37.857 – Orgaanilised peroksiidid) (ELT 2005 L 110, lk 44; edaspidi „orgaaniliste peroksiidide otsus”). Deltafina märgib, et selles otsuses pani komisjon EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise süüks asjassepuutuvasse kartelli mittekuulunud nõustavale äriühingule AC‑Treuhand AG tegevuse tõttu, mis sarnanes sellega, mida heidetakse ette ka talle. Ta toonitab, et sellele nõustajale – hoolimata asjaolust, et tal oli kartelli töö korraldamisel ja kokkuleppe täitmisel määrava tähtsusega roll ja et teda peeti kokkuleppe täitmise järelevalvajaks – määrati vaid sümboolne trahv 1000 eurot „suhteliselt ebatavalise situatsiooni” tõttu.

42 Esiteks väidab komisjon vastu, et EÜ artikli 81 lõike 1 sõnastus ei toeta Deltafina argumenti, et EÜ artikli 81 lõiget 1 ei kohaldata ettevõtjatele, kes otseselt asjaomasel turul ei tegutse. Selle sätte kohaldamise seisukohast omab tähtsust see, kas asjassepuutuv ettevõtja osales konkurentsi piiravas tegevuses, mis oluliselt mõjutas piiriülest kaubandust või vähemalt võis seda nii mõjutada.

43 Teiseks leiab komisjon, et Deltafina väited, et EÜ artikli 81 lõige 1 ei keela talle süükspandud tegevust, on täiesti alusetud ja vastuolus mitme hagis esitatud seisukohaga.

44 Lisaks märgib komisjon, et ka Deltafina enda arvates sarnaneb tema roll AC‑Treuhandi rollile asjas, milles tehti orgaaniliste peroksiidide otsus, ja et see roll on karistatav EÜ artikli 81 lõike 1 alusel.

– Üldkohtu hinnang

45 Käesoleva väite esimese osa kohta tuleb märkida, et poolte vahel puudub vaidlus selles, et Hispaania, mis on käesolevas asjas asjassepuutuv geograafiline turg, ei osta Deltafina toortubakat tootjatelt ega tegele ka selle esmase töötlemisega.

46 Seega tuleb asuda seisukohale, et Deltafina ei ole esindatud asjaomasel turul, milleks – nagu selgitatud tagapool punktis 82 – on toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias.

47 Kuid selle asjaolu tuvastamisest ei saa järeldada, et komisjonil ei olnud õigust Deltafinat EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise eest karistada.

48 Nagu Üldkohus on 8. juuli 2008. aasta otsuse kohtuasjas T‑99/04: AC‑Treuhand vs. komisjon (EKL 2008, lk II‑1501) punktis 122 juba otsustanud, võib ettevõtja EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu rikkuda, kui tema käitumise – mis toimub koordineeritult teiste ettevõtjate käitumisega – eesmärk on konkurentsi piiramine konkreetsel turul ühisturu piires, ilma et ta ise sellel turul tegutseks.

49 Samal teemal on Üldkohus eespool viidatud kohtuotsuse AC‑Treuhand vs. komisjon punktis 127 täpsustanud, et ei ole välistatud, et ettevõtja võib konkurentsi piiramise toimepanemisest osa võtta isegi siis, kui ta ei piira enda tegutsemisvabadust turul, kus ta peamiselt tegutseb. Mis tahes muu tõlgendus võiks vähendada EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu ulatust, mis oleks vastuolus selle sätte kasuliku mõju ja EÜ artikli 3 lõike 1 punktis g sätestatud peamise eesmärgiga tagada, et konkurentsi ühisturul ei kahjustataks, arvestades seda, et see ei võimaldaks karistada konkurentsi piiramisse aktiivselt panustanud ettevõtjat vaid seetõttu, et see panus ei tulene majandustegevusest turul, kus piiramine toimub või mille piiramisele see on suunatud. Sama kohtuotsuse punktis 128 järeldas Üldkohus, et arvestades EÜ artikli 81 lõike 1 ja EÜ artikli 3 lõike 1 punkti g eesmärke, kinnitab mõiste „ettevõtjatevaheline kokkulepe” keelatud kokkuleppe ja rikkumise täideviija sellist kontseptsiooni, milles ei tehta vahet majandusharu või turu alusel, millel asjassepuutuvad ettevõtjad tegutsevad.

50 Käesolevas asjas, nagu täpsemalt selgitatud ka tagapool punktides 122–133, võib järeldada, et Deltafina osales koos töötlejatega aktiivselt ja otse keelatud kokkuleppes, mille eesmärki – kõrvaldada või piirata konkurentsi toortubaka sektoris Hispaanias – ta teadis või pidi teadma.

51 Eespool punktis 48 esitatud Üldkohtu hinnang on seda enam asjakohane, et kui AC-Treuhand nõustava ettevõtjana kaubaturul, st orgaaniliste peroksiidide turul konkurendina või pakkumise või nõudluse poolel mingil kujul ei tegutsenud, siis Deltafina Hispaania töötlejate peamise kliendina tegutses ta Hispaanias turul, mis on vaidlusaluse konkurentsivastase tegevuse objektiks olevale turule vahetult järgnev turg. Lisaks oli Deltafina Itaalias esindatud käesolevas asjas vaidluse all olevate toodetega samal kaubaturul.

52 Eeltoodust järeldub, et esimese väite esimene osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

53 Käesoleva väite teine osa põhineb väitel, et Deltafina ei osalenud aktiivselt ja otse töötlejate kokkuleppes nii, nagu seda tegid töötlejad, vaid ainult lihtsustas „kaudselt” selle kokkuleppe täitmist.

54 Nagu juba märgitud eespool punktis 50 ja nagu tuvastatakse tagapool punktides 122–133, on see eeldus väär.

55 Igal juhul on väär Deltafina argument, et ettevõtja, kes täidab keelatud kokkulepet väga piiratult, teisejärguliselt või passiivselt, ei riku EÜ artikli 81 lõiget 1 ja talle ei saa selle eest määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel trahvi määrata.

56 Eespool punktis 48 viidatud kohtuotsuses AC‑Treuhand vs. komisjon lükkas Üldkohus tagasi sarnase väite, olles eelnevalt meenutanud kohtupraktikat tingimuste kohta, millele ettevõtja kartellist osavõtt peab vastama, et ettevõtjat saaks rikkumise kaastäideviijana rikkumise eest vastutavaks pidada (punktid 129–136).

57 Täpsemalt meenutas Üldkohus selles kohtuotsuses, et keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtjale kogu rikkumise süüksarvamine on kooskõlas isikliku vastutuse põhimõtte nõuetega, kui täidetud on kaks tingimust, millest esimene on objektiivset ja teine subjektiivset laadi.

58 Esimese tingimuse osas märkis Üldkohus, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on see tingimus täidetud – mis puutub samal asjassepuutuval turul tegutsevate konkurentide suhetesse ning konkurentide ja nende klientide suhetesse –, kui osalev ettevõtja panustab kokkuleppe täitmisesse, olenemata sellest, kas ta teeb seda väga piiratult, täisejärguliselt või passiivselt, näiteks vaikiva heakskiitmise või keelatud kokkuleppest haldusasutustele teatamata jätmise teel (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus AC-Treuhand vs. komisjon, punkt 133).

59 Sellele järeldusele jõudmisel tõi Üldkohus esiteks esile, et tõendamaks, et ettevõtja võttis keelatud kokkuleppest osa, piisab, kui komisjon tõendab, et ettevõtja osales koosolekutel, millel sõlmiti konkurentsivastase eesmärgiga kokkuleppeid, ilma et ta oleks seal avalikult oma vastuseisu väljendanud (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus AC-Treuhand vs. komisjon, punkt 130). Üldkohus lisas, et selleks, et tuvastada ettevõtja osavõtt ühest kokkuleppest, mis koosneb eri aegadel toimepandud rikkumisena käsitatavate tegude kogumist, peab komisjon tõendama, et ettevõtja nõustus oma käitumisega panustama kõigi osavõtjate ühistesse eesmärkidesse ja et ta oli teadlik kavandatava tegevuse sisust või teiste ettevõtjate poolt sellise tegevuse elluviimisest samadel eesmärkidel, või ta võis seda mõistlikult ette näha ja aktsepteeris selle riski võtmise. Üldkohus meenutas selle kohta, et ebaseadusliku algatuse vaikiv heakskiitmine, kui ettevõtja ei väljenda avalikult tahet mitte olla selle algatusega seotud või ei teata sellest haldusasutustele, julgustab rikkumise jätkamisele ja muudab raskeks selle avastamise. Üldkohus toonitas, et selline kaasaaitamine kujutab endast passiivset rikkumises osalemist, mis toob kaasa ettevõtja vastutuse ühes terviklikus kokkuleppes osalemise eest. Üldkohus täpsustas, et see põhimõte kohaldub mutatis mutandis koosolekutele, millel ei osalenud ainult tootjatest konkurendid, vaid ka nende kliendid.

60 Edasi märkis Üldkohus eespool punktis 48 viidatud kohtuotsuse AC‑Treuhand vs. komisjon punktis 131, et mis puutub sellise ettevõtja isikliku vastutuse kindlaksmääramisse, kelle osalus keelatud kokkuleppes ei ole sama ulatuse ja intensiivsusega kui teiste ettevõtjate osalus, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus eeldab vaieldamatult mitut ettevõtjat, kes on kõik rikkumise kaastäideviijad, kuid viis, kuidas nad on rikkumise toime pannud, võib olla erinev olenevalt asjassepuutuva turu iseärasustest ja iga ettevõtja positsioonist sellel turul, seatud eesmärkidest ja rikkumise toimepanemiseks valitud või kavandatud meetmetest, siis lihtsalt asjaolust, et iga ettevõtja osaleb rikkumises talle omasel viisil, ei piisa tema vastutuse välistamiseks rikkumise kui terviku eest, sh tegude eest, mis sisuliselt pandi toime teiste rikkumises osalenud ettevõtjate poolt, kuid mille ese või konkurentsivastane mõju on sama.

61 Lõpuks järeldas Üldkohus eespool punktis 48 viidatud kohtuotsuse AC‑Treuhand vs. komisjon punktis 132, et asjaolu, et ettevõtja ei võtnud osa kõigist keelatud kokkulepet moodustavatest tegudest või et tal oli väike roll nendes tegudes, milles ta osales, ei oma tähtsust selle tuvastamisel, kas ta on rikkumise toime pannud. Üldkohus lisas aga, et kuigi ettevõtja osaluse olulisus ei saa küsimuse alla seada tema isikliku vastutuse teket rikkumise kui terviku suhtes, võetakse seda siiski arvesse tema vastutuse ulatuse ja raskusastme hindamisel ning seega ka talle karistuse määramisel.

62 Teise tingimuse osas meenutas Üldkohus eespool punktis 48 viidatud kohtuotsuse AC‑Treuhand vs. komisjon punktis 134, et rikkumise kui terviku selle toimepannud ettevõtjale süükspanemine oleneb ka tema enda tahte väljendusest, mis tõendab, et ta nõustub kas või vaikides keelatud kokkuleppe eesmärkidega. Üldkohus täpsustas, et see subjektiivne tingimus on lahutamatult seotud keelatud kokkuleppele vaikiva heakskiidu andmise kriteeriumiga ja sellega mittenõustumise avaliku väljendamise kriteeriumiga, kuivõrd need kriteeriumid lähtuvad eeldusest, et ettevõtja jätkab keelatud kokkuleppe eesmärkide järgimist ja kokkuleppe täitmist ning see eeldus lubab ettevõtjat käsitada kaastäideviijana, kuna ta tahab oma tegudega rikkumise kõigi osalejate ühisesse eesmärki panustada ja ta on teadlik teiste rikkumises osalejate õigusvastasest tegevusest või ta võis seda mõistlikult ette näha ja ta aktsepteeris selle riski võtmise.

63 Eespool punktis 48 viidatud kohtuotsuse AC‑Treuhand vs. komisjon punktis 136 märkis Üldkohus, et punktides 57–62 esitatud põhimõtted kohalduvad mutatis mutandis sellise ettevõtja rikkumisest osavõtule, kelle majandustegevust ja professionaalseid eriteadmisi arvestades ei saanud ta asjassepuutuva tegevuse konkurentsivastast laadi tähelepanuta jätta ja toetas nii arvestatavalt rikkumise toimepanemist.

64 Eeltoodust tuleneb, et esimese väite teise osa tuleb samuti põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Väite kolmas osa, mille kohaselt kvalifitseeris komisjon Deltafina vääralt töötlejate kokkuleppe eestvedajaks

– Poolte argumendid

65 Deltafina leiab, et komisjon on ta vääralt töötlejate kokkuleppe eestvedajaks kvalifitseerinud.

66 Oma seisukoha põhjendamiseks tugineb ta järgmistele elementidele, mis eristavad tema olukorda nende ettevõtjate omast, keda on peetud keelatud kokkuleppe eestvedajaks teistes asjades:

– ta ei õhutanud tegevusele, mida töötlejatele süüks pannakse;

– ta ei kutsunud ühtegi ettevõtjat töötlejate kokkuleppega ühinema ega takistanud kedagi seda tegemast;

– ta ei avaldanud kellelegi survet ja igal juhul ei olnud tal võimalik seda teha;

– tal ei olnud mingit rolli töötlejate kokkuleppe juhtimisel või kontrollimisel ning kokkuleppel puudusid üldse „struktureeritud juhtimisorganid”;

– tema president M. osales ainult neljal töötlejate kokkuleppe koosolekul ega saanud tegeleda selle „strateegia väljatöötamisega”;

– ta ei saanud tegutseda „hinnaliidrina” (price leader) nõudluse poolel, sest kuna ta ei tegutsenud Hispaania töötlejatega tootmisahela samas staadiumis, ei ostnud ta toortubakat tootjatelt;

– tal ei ole kunagi olnud de iure või de facto õigust karistada või võtta sunnimeetmeid töötlejate kokkuleppe poolte suhtes, kes ühise plaani kohaselt ei tegutsenud.

67 Samuti vaidleb Deltafina vastu komisjoni väitele, et talle süüks pandud eestvedaja rolli on vaidlustatud otsuses arvesse võetud ainult raskendava asjaoluna. Ta on seisukohal, et see roll on tegelikult ainus element, mida talle süüks pandi.

68 Komisjon vaidleb esiteks vastu, et isegi eeldades, et ta tegi Deltafina töötlejate kokkuleppe eestvedajaks kvalifitseerimisel vea, ei vabasta see Deltafinat kogu vastutusest talle süüks pandud rikkumiste eest, vaid parimal juhul vähendab vaid tema trahvi. Asjaolu, et Deltafina oli töötlejate kokkuleppe eestvedaja, võeti vaidlustatud otsuses arvesse ainult raskendava asjaoluna trahvi väljaarvutamisel.

69 Edasi märgib komisjon, et igal juhul tuleb käesolev väite osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Ta meenutab esiteks, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei ole tema varasem otsustuspraktika konkurentsi valdkonnas iseenesest trahvi määramisel õiguslikuks aluseks. Teiseks viitab ta vaidlustatud otsuse põhjendusele 435, milles tema arvates tuuakse piisavalt selgelt ja täpselt välja põhjused, miks Deltafinat töötlejate kokkuleppe eestvedajaks peeti.

– Üldkohtu hinnang

70 Tuleb märkida, et käesoleva väite osa on Deltafina esitanud vaidlustatud otsuse tühistamise nõude toetuseks ja nagu ka esimese kahe väite osaga tahab Deltafina sellega tõendada, et komisjon ei saanud teda töötlejate kokkuleppe eest vastutavaks pidada.

71 Nagu märgib õigesti ka komisjon, võeti Deltafina kui töötlejate kokkuleppe eestvedaja rolli vaidlustatud otsuses arvesse trahvisumma väljaarvutamisel ja seda ainult raskendava asjaoluna (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 435 ja 436). Vastupidi sellele, mida väidab Deltafina, ei olnud asjaolu, mille tõttu komisjon teda rikkumise eest vastutavaks pidas, mitte see, et tal oli töötlejate kokkuleppe eestvedaja roll, vaid see, et ta selles kokkuleppes otseselt ja aktiivselt osales, mida tõendavad vaidlustatud otsuse põhjendustes 359–369 kokku võetud erinevad argumendid. Teisisõnu, Deltafinale omistatud töötlejate kokkuleppe eestvedaja rollil ei olnud mingit tähtsust talle rikkumise toimepanemise süüks panemisel.

72 Deltafina tegevus, mille tõttu komisjon ta töötlejate kokkuleppe eestvedajaks kvalifitseeris, on tõesti sisuliselt sama, mille alusel komisjon järeldas tema osalemist keelatud kokkuleppes. Kuid nagu märgib õigesti ka komisjon oma dokumentides, on küsimus, kas ettevõtja osales keelatud kokkuleppes ning küsimus, milline oli osaluse ulatus ja intensiivsus, kaks erinevat hinnangut, millest esimese raames tuvastatakse, kas EÜ artikli 81 lõiget 1 on rikutud, ja teise raames määratakse kindlaks trahv.

73 Eeltoodud põhjendustest tuleneb, et esimese väite kolmas osa ei saa tuua kaasa vaidlustatud otsuse tühistamist, isegi kui see on põhjendatud. Seega tuleb see väite osa esimese väite uurimisel tulemusetuse tõttu tagasi lükata. Kuid seda väite kolmandat osa võetakse arvesse kuuenda väite uurimisel, sest selles tuginetakse osaliselt samadele argumentidele.

Väite neljas osa, mille kohaselt jättis komisjon vaidlustatud otsuses asjaomase turu määratlemata

– Poolte argumendid

74 Deltafina leiab, et komisjon jättis vaidlustatud otsuses määratlemata asjaomase kaubaturu ja geograafilise turu.

75 Selles suhtes tugineb Deltafina Üldkohtu 11. detsembri 2003. aasta otsuse kohtuasjas T‑61/99: Adriatica di Navigazione vs. komisjon (EKL 2003, lk II‑5349) punktile 27 ja järgnevatele punktidele. Ta on seisukohal, et vastavalt selle kohtuotsuse punktile 30 võivad komisjoni vastuväited turu määratluse suhtes puudutada muid EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise küsimusi kui ettevõtjatevahelise „kokkuleppe” olemasolu, „liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine” ja „konkurentsi kahjustamine”, nimelt küsimusi, milline oli keelatud kokkuleppe ulatus, kas kokkulepe oli üks ja terviklik või ülemaailmne, milline oli iga kokkuleppes pooleks olnud ettevõtja osaluse ulatus. Ühiselt toimepandud rikkumiste puhul on need küsimused vahetult seotud isikliku vastutuse põhimõttega ja ka selliste õiguse üldpõhimõtetega nagu õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõte. Deltafina märgib ka, et sama kohtuotsuse punktis 32 on märgitud, et „kui komisjon võtab vastu otsuse, milles ta tuvastab ettevõtja osalemise keerukas, ühiselt toimepandud ja vältavas rikkumises – milleks on tihti keelatud kokkulepe –, peab ta lisaks [EÜ artikli 81 lõike 1] kohaldatavuse spetsiifiliste tingimuste järgimise kontrollimisele võtma arvesse asjaolu, et kui otsus toob igale adressaadile kaasa isikliku vastutuse, siis peab see lähtuma tõendatud osalusest ühiselt toimepandud karistatavas ja piiritletud rikkumises”. Ta lisab, et samas punktis märgitakse ka, et „kuna nimetatud otsus võib kaasa tuua olulisi tagajärgi ettevõtja suhetele mitte ainult haldusasutustega, vaid ka kolmandate isikutega, peab komisjon otsuses piisavalt täpselt uurima asjaomast turgu või turge ning selle või need määratlema [EÜ artikli 81 lõike 1] rikkumist tuvastava otsuse põhjendustes, et oleks arusaadav, millised olid selle turu toimimise tingimused, millel konkurentsi kahjustati, rahuldades nii ka olulise õiguskindluse vajaduse”.

76 Edasi märgib Deltafina, et kuna ta ei tegutsenud turul, millel konkurentsi piiravat tegevust läbi viidi, ei saa komisjon isikuliku vastutuse põhimõtet rikkumata tunnistada teda selle tegevuse eest vastutavaks ega talle karistust määrata.

77 Lõpuks väidab Deltafina samal põhjusel, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses tuvastanud „seost [selle] tegevuse ja turule avaldatud mõju vahel, mis isegi kui see oma esemelt tähendab rikkumist, peab tooma kaasa kahjulikke tagajärgi konkurentsile”. Ta leiab, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 368 tehtud komisjoni viide Üldkohtu 15. septembri 1998. aasta otsuses liidetud kohtuasjades T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 et T‑388/94: European Night Services jt vs. komisjon (EKL 1998, lk II‑3141) punktile 136 on asjakohatu.

78 Vastuseks Deltafina argumentidele märgib komisjon esiteks, et vaidlustatud otsuses määratleb ta piisavalt selgelt ja üksikasjalikult selle turu majandusliku ja õigusliku tausta, millel asjassepuutuva konkurentsi piirava tegevusega tegeleti.

79 Edasi lükkab komisjon tagasi Deltafina argumendi, et pannes Deltafinale süüks asjassepuutuva konkurentsi piirava tegevuse, kuigi see äriühing ei tegutsenud turul, kus sellise tegevusega tegeleti, on komisjon rikkunud isikliku vastutuse põhimõtet.

80 Lõpuks leiab komisjon, et „täiesti alusetu” on Deltafina argument, et kuna ta asjaomasel turul esindatud ei olnud, puudub seos õigusvastase tegevuse ja sellega turule avaldatud mõju vahel. Ta on seisukohal, et asjaolu, et Deltafina ei olnud otseselt tegev turul, millel tuvastati konkurentsi piirava tegevuse esinemine, ei vabasta teda vastutusest nende tegude toimepanemise eest; samuti ei pea see asjaolu viima järelduseni, et asjassepuutuv tegevus turgu ei mõjutanud. Tuginedes eriti eespool punktis 77 viidatud kohtuotsuse European Night Services jt vs. komisjon punktile 136, kinnitab ta, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei tule anda hinnangut selliste kokkulepete tegelikele mõjudele, mis nagu käesolevas asjas ilmselgelt piiravad konkurentsi.

– Üldkohtu hinnang

81 Tuleb asuda seisukohale, et vastupidi Deltafina väidetule ei ole komisjon jätnud vaidlustatud otsuses asjaomast kaubaturgu ja geograafilist turgu määratlemata.

82 Nimelt nähtub vaidlustatud otsusest piisavalt selgelt ja täpselt, et asjaomane turg on toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias. Täpsemalt kirjeldab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 19–65 üksikasjalikult Hispaanias toortubaka esmase töötlemisega tegelevaid ettevõtjaid – esitades just täpsustusi toortubaka ostu ja esmase töötlemisega seotud tegevuse ning nende ettevõtjate omavaheliste ärisuhete kohta –, toortubaka tootjaid, tootjate esindajaid, Hispaania toortubaka sektori erinevaid aspekte, sealhulgas tootmisega tegelevaid regioone, tootmismahte ja väärtust, müügiväärtust, toortubakasorte ja nende (kõrgeimat) keskmist tarnehinda ning Hispaania ja ühenduse õigusnorme, mida toortubakale kohaldatakse.

83 Lisaks, vastupidi sellele, mida väitis Deltafina, kes tõi esile eespool punktis 75 viidatud kohtuotsuse Adriatica di Navigazione vs. komisjon punkti 32, on komisjoni poolt vaidlustatud otsuses esitatud analüüs selline, mis võimaldab täielikult aru saada, millised olid selle turu toimimise tingimused, millel konkurentsi kahjustati.

84 Deltafina saab veelgi vähem väita, et komisjon on jätnud vaidlustatud otsuses asjaomase turu määratlemata, sest Deltafina esitatud dokumentidest nähtub mitmes kohas, et ta on täielikult aru saanud, et asjaomane turg on toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias. Ühe näitena võib välja tuua, et ta tugineb käesoleva väite esimese osa põhjendamisel just sellele määratlusele.

85 Seega on esimese väite neljas osa faktiliste asjaolude osas põhjendamata.

86 Nõustuda ei saa Deltafina argumendiga, et komisjon on rikkunud isikliku vastutuse põhimõtet, pannes talle süüks keelatud kokkuleppes osalemise turul, millel ta ei tegutse. Nimelt, nagu juba märgitud eespool punktides 48 ja 49, võib ettevõtja EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu rikkuda, kui tema käitumise – mis toimub koordineeritult teiste ettevõtjate käitumisega – eesmärk on konkurentsi piiramine konkreetsel turul ühisturu piires, ilma et ta ise asjaomasel turul tegutseks. Tegelikult on selleks, et keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtjale kogu rikkumise süüksarvamine oleks kooskõlas isikuliku vastutuse põhimõttega, oluline, et see ettevõtja täidaks kaks tingimust – objektiivse ja subjektiivse tingimuse –, mida meenutati eespool punktides 57–63; Deltafina puhul on need tingimused täidetud, nagu tuvastatakse tagapool punktides 122–133.

87 Lõpuks, vastupidi sellele, mida tundub väitvat Deltafina (vt eespool punkt 77), ei saa järeldada ainult asjaolust, et ta asjaomasel turul ei tegutsenud, et töötlejate kokkuleppel ei saanud olla kahjulikku mõju konkurentsile sellel turul.

88 Arvestades eespool toodud põhjendusi, tuleb esimese väite neljas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

89 Eespool esitatud kõigist põhjendustest tuleneb, et nõustuda ei saa esimese väite ühegi osaga.

Teine väide, et rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikeid 1 ja 2, kaitseõigusi ja õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, olulisi vorminõudeid ning seaduslikkuse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtet, ning et selles osas on põhjendus puudulik

90 Deltafina esitatud teine väide jaguneb neljaks osaks. Väite esimeses osas kritiseerib ta asjaolu, et vaidlustatud otsuses omistas komisjon talle erineva rolli võrreldes vastuväiteteatisega. Väite teises osas leiab ta, et talle süüks pandud teod tuleb tegelikult süüks panna tema presidendile. Väite kolmandas osas märgib ta, et komisjon keeldus talle avaldamast teatud süüstavaid dokumente. Lõpuks väidab ta väite neljandas osas, et komisjon ei ole vastuväiteteatises piisavalt selgelt määratlenud kaubaturgu ja geograafilist turgu.

91 Põhjendamiskohustuse rikkumise argumendi kohta, millele Deltafina teise väite raames tugineb, sidumata seda konkreetselt ühegagi neljast väiteosast, tuleb märkida, et ta ei esita selle argumendi põhjendamiseks mingit selgitust. Seega tuleb nimetatud argument kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c arvestades vastuvõetamatuks tunnistada (vt eespool punkt 35).

Väite esimene osa, mille kohaselt omistas komisjon vaidlustatud otsuses Deltafinale erineva rolli võrreldes vastuväiteteatises omistatuga

– Poolte argumendid

92 Deltafina on seisukohal, et kuna komisjon pani talle vaidlustatud otsuses süüks rikkumise „täideviija või kaastäideviija” rolli täitmist ning kvalifitseeris ta selles otsuses töötlejate kokkuleppe eestvedajaks, omistas ta Deltafinale erineva ja olulisema rolli võrreldes vastuväiteteatises omistatuga.

93 Oma argumendi toetuseks toob Deltafina välja rea erinevusi vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse tekstides. Ta mainib, et kui esimeses ei ole üheski kohas märgitud, et ta osales vaidlusalustes kokkulepetes ja tegevustes – seda pandi süüks ainult Hispaania töötlejatele –, siis teises on teda kirjeldatud kui nendest kokkulepetest ja tegevustest otseselt ja aktiivselt osavõtnut. Samuti ei ole vastuväiteteatises kusagil märgitud, et Deltafinat võidakse pidada töötlejate kokkuleppe eestvedajaks. Ta kritiseerib sellega seoses ka mitut vaidlustatud otsuse põhjendust.

94 Deltafina kinnitab, et nii toimides ei esitanud komisjon mitte ainult argumenti, mille põhjendamiseks puudusid toimikus tõendid, vaid ta rikkus ka Deltafina kaitseõigusi. Viimase osas heidab ta komisjonile eriti ette seda, et talle ei antud võimalust esitada oma seisukoht vaidlustatud otsuses esitatud rikkumise täideviija või kaastäideviija ja töötlejate kokkuleppe eestvedaja kvalifikatsiooni suhtes.

95 Komisjon väidab, et ta ei ole Deltafinat konkurentsi piirava tegevuse „täideviijaks või kaastäideviijaks” kvalifitseerinud, märkides, et sellistel kvalifikatsioonidel puudub konkurentsiõiguses „õiguslik tähendus”. Viidates faktilistele asjaoludele, mis on välja toodud vaidlustatud otsuse põhjendustes 362–366, täpsustab ta, et järeldus, millele ta vaidlustatud otsuses jõudis, on see, et Deltafina „osales” igati selles tegevuses ning seetõttu on ta rikkumise eest „täies ulatuses” vastutav.

96 Komisjon kinnitab, et vastuväiteteatises, kus ta järeldas, et Deltafina osales töötlejate kokkuleppes ja seetõttu oli ta EÜ artikli 81 rikkumise eest kaasvastutav, tugines ta samadele faktilistele asjaoludele. Ta märgib, et vastuses vastuväiteteatisele esitas Deltafina talle töötlejate kokkuleppes omistatud rolli kohta pika end kaitsva seisukoha. Tema hinnangul ei ole ükski Deltafina esitatud „redaktsiooniline erinevus” vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse tekstides selline, et sellest nähtuks Deltafina kaitseõiguste rikkumine.

97 Samuti lükkab komisjon tagasi vaidlustatud otsuse teatud põhjenduste kohta Deltafina esitatud kriitika.

98 Lõpuks viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 363–365 kirjeldatud käitumisele ja leiab, et kuidagi ei ole „ebamõistlik” asuda seisukohale, nagu ta seda vaidlustatud otsuse põhjenduses 316 tegi, et Deltafinal oli töötlejate kokkuleppes „eriti aktiivne” roll.

99 Komisjoni arvates tuleneb eespool toodud asjaoludest, et ta ei ole teinud hindamisviga ega rikkunud Deltafina kaitseõigusi, järeldades, et ta võttis vaidlustatud otsuse artiklis 1 määratletud konkurentsi piiravast tegevusest osa ning et ta oli selle eest kaasvastutav.

100 Deltafina kriitika suhtes vaidlustatud otsuses tema töötlejate kokkuleppe eestvedajaks kvalifitseerimise kohta märgib komisjon kõigepealt, et isegi kui see kriitika on põhjendatud, võib see parimal juhul tähendada ainult trahvisumma vähendamist.

101 Edasi meenutab komisjon, et vastavalt väljakujunenud praktikale, on ta ettevõtjale kaitseõiguse taganud, kui ta märgib vastuväiteteatises expressis verbis, et ta kaalub asjassepuutuvale ettevõtjale trahvi määramist ja märgib trahvi määramise aluseks olevad peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus, ning selle, kas asjaomane rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest” (vt Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑23/99: LR AF 1998 vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1705, punkt 199). Need kohtupraktikas nõutud asjaolud olid vastuväiteteatises esitatud.

102 Lõpuks märgib komisjon, et igal juhul ei ole Deltafina kaitse seisukohast mingeid tagajärgi asjaolul, et komisjon ei väljendanud vastuväiteteatises selgelt kavatsust võtta raskendava asjaoluna arvesse Deltafina eripärast rolli töötlejate kokkuleppes. Nimelt esitas Deltafina vastuväiteteatise vastuse lehekülgedel 31–37 selgelt argumente, mille eesmärk oli tema rolli vähendamine.

– Üldkohtu hinnang

103 Käesolev väite osa koosneb kahest peamisest argumendist. Esiteks väidab Deltafina, et tema rolli osas töötlejate kokkuleppes on vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse tekstid erinevad. Teiseks leiab ta, et antud hinnang – nagu see on esitatud vaidlustatud otsuses – ei ole põhjendatud.

104 Nende kahe argumendi raames kritiseerib Deltafina eriti seda, et teda peeti töötlejate kokkuleppe eestvedajaks. Nii leiab ta esimeses argumendis, et komisjon ei ole vastuväiteteatises märkinud asjaolu, et teda võidakse pidada töötlejate kokkuleppe eestvedajaks, rikkudes nii tema kaitseõigusi. Teises argumendis väidab ta, et vaidlustatud otsuses esitatud komisjoni järeldus, et tal selline roll töötlejate kokkuleppes oli, ei ole piisavalt tõendatud.

105 Nagu tuvastatud eespool punktis 71 ja nagu märgib ka õigesti komisjon, on Deltafina rolli töötlejate kokkuleppe eestvedajana vaidlustatud otsuses arvesse võetud vaid raskendava asjaoluna trahvisumma väljaarvutamisel. Seega, isegi kui selle kvalifikatsiooni osas oleks kaitseõiguste rikkumine tõendatud või kui selguks, et see kvalifikatsioon ei ole tõendatud õiguslikult piisavalt, ei saaks selle tagajärjeks olla vaidlustatud otsuse tühistamine, mida Deltafina oma argumendis nõuab, vaid parimal juhul talle määratud trahvi vähendamine. Järelikult tuleb selles argumendis esitatud kriitika tulemusetuna tagasi lükata. Seda võetakse aga arvesse tagapool, Deltafina esitatud kuuenda väite uurimise raames, mis puudutab talle määratud trahvi vähendamise nõuet, milles tuginetakse sisuliselt samadele põhjendustele.

106 Deltafina muu kriitika, mis ta väite käesoleva osa põhjenduseks esitab, võib jagada kolmeks eraldiseisvaks küsimuseks: esiteks, mis alusel komisjon vaidlustatud otsuses järeldas, et see äriühing rikkus EÜ artiklit 81, teiseks, kas vaidlustatud otsuse ja vastuväiteteatise vahel on selles suhtes erisusi, ja kolmandaks, kas komisjoni eespool viidatud järeldus on õiguslikult piisavalt põhjendatud.

107 Esimese küsimuse kohta tuleb meenutada, et nagu märgitud ka eespool punktides 15–21, puudutab vaidlustatud otsus kaht horisontaalset kartelli, mis sõlmiti ja toimis Hispaania toortubaka turul – esimeses kartellis osalesid Hispaania töötlejad ja Deltafina ning teises tootjate esindajad. Vaidlustatud otsuse kohaselt koosnesid mõlemad kartellid mitmest kokkuleppest ja/või kooskõlastatud tegevusest ning olid mõlemad vaadeldavad ühe vältava EÜ artikli 81 rikkumisena (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 275–277 ja 296–298).

108 Hispaania töötlejad ja Deltafina vastutavad kogu esimese rikkumise eest ja tootjate esindajad kogu teise rikkumise eest (vt eriti vaidlustatud otsuse artikkel 1 ja põhjendused 358, 359 ja 366).

109 Täpsemalt, vaidlustatud otsuse mitmest põhjendusest nähtub, et täpselt nagu Hispaania töötlejad sõlmis ka Deltafina kokkuleppeid ja/või osales kooskõlastatud tegevustes, mille eesmärk oli fikseerida igal aastal ajavahemikus 1996–2001 iga toortubakasordi – eri kvaliteedid koos – (kõrgeim) keskmine tarnehind ja jagada ära toortubakasortide ostukogused, mida iga töötleja võis tootjatelt osta (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 85, 88, 112, 144, 274, 276, 278, 279, 281–283, 285–287, 301, 303, 305 ja 357). Lisaks leiti, et täpselt nagu Hispaania töötlejad, sõlmis Deltafina aastateks 1999–2001 kokkuleppeid ja/või osales kooskõlastatud tegevustes, mille eesmärk olid fikseerida iga toortubakasordi kvaliteediklassi hinnavahemik, mis määratleti külvieelsetele lepingutele lisatud hinnakirjades, ning teistes täiendavates tingimustes (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 85, 274, 276, 290 ja 357).

110 Teisisõnu, vaidlustatud otsuses heidetakse Deltafinale ette otsest ja aktiivset osalemist töötlejate kokkuleppes (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 357, 361, 366 ja 369). Tuleb märkida, et komisjon täpsustab vaidlustatud otsuse põhjenduses 369, et „Deltafina rolli käesolevas asjas tuleb käsitleda kui otsest ja esmajärgulist, mis ei piirdunud välise koordinaatori ja/või kaasaaitaja rolliga”.

111 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 359–366 esitab komisjon – viidates selle otsuse muudele põhjendustele – argumentatsiooni ja spetsiifilised faktilised asjaolud, millele ta eespool punktides 109 ja 110 välja toodud järeldustele jõudmiseks tugines.

112 See argumentatsioon ja faktilised asjaolud on järgmised:

– Deltafina osales oma presidendi ja vahetevahel muude esindajate kaudu töötlejate kokkuleppe teatud koosolekutel (vaidlustatud otsuse põhjendused 67, 112 ja 363), antud juhul 13. märtsi 1996. aasta koosolekul Madridis (Hispaania) (vaidlustatud otsuse põhjendused 88 ja 92), 17. detsembril 1996 (vaidlustatud otsuse põhjendus 117) ja 30. jaanuaril 1997 Roomas (Itaalia) (vaidlustatud otsuse põhjendus 118) ja 1999. aasta märtsis (vaidlustatud otsuse põhjendus 186);

– kui Deltafina mõnel töötlejate kokkuleppe koosolekul ei osalenud, informeerisid töötlejad teda regulaarselt olukorrast Hispaania toortubaka turul ja tegevusest, milles nad kokku olid leppinud (vaidlustatud otsuse põhjendused 112, 133–136, 140–143, 145, 149 ja 364);

– 1997. aastal oli Deltafina president isegi Hispaania töötlejate koosolekul nende koostatud ja allakirjutatud märgukirja hoidja; selles kirjeldati detailselt erinevaid kokkuleppeid, millele nad olid jõudnud (vaidlustatud otsuse põhjendused 122 ja 364);

– Deltafina võttis osa töötlejate kokkuleppe töö korraldamisest, saates muu hulgas töötlejatele kirju, et õigusvastaseid kokkuleppeid nõuetekohaselt täidetaks, tegutsedes nii töötlejate erimeelsusi lahendava vahemehena (vaidlustatud otsuse põhjendused 140 ja 365);

– Deltafinal oli keskne roll Hispaania töötlejate ja tootjate esindajate vahelistes läbirääkimistes tubaka 1999. aasta lisasaagi hinnavahemiku kindlaksmääramiseks (vaidlustatud otsuse põhjendused 207, 221 ja 365).

113 Mis puudutab teist küsimust, siis tuleb kõigepealt meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on igas menetluses, mis võib kaasa tuua karistuse määramise, eriti trahvi või karistusmakse määramise, kaitseõiguste tagamine ühenduse õiguse aluspõhimõte, mida tuleb järgida ka haldusmenetluses (Euroopa Kohtu 13. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 85/76: Hoffmann-La Roche vs. komisjon, EKL 1979, lk 461, punkt 9, ja 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑176/99 P: ARBED vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑10687, punkt 19).

114 See põhimõte nõuab muu hulgas, et vastuväiteteatis, mille komisjon saadab ettevõtjale, kellele ta kavatseb määrata karistuse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, sisaldaks tema vastu kasutatavaid peamisi asjaolusid, nagu etteheidetavad faktid, nendele antav kvalifikatsioon ja tõendid, millele komisjon tugineb, selleks et ettevõtjal oleks võimalik tulemuslikult esitada argumente tema suhtes algatatud haldusmenetluses (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus ARBED vs. komisjon, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).

115 Lisaks hinnatakse kaitseõiguste rikkumist haldusmenetluses nende vastuväidete seisukohast, mis komisjon on esitanud vastuväiteteatises ja haldusmenetlust lõpetavas otsuses (Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑30/91: Solvay vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1775, punkt 60, ja 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑36/91: ICI vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1847, punkt 70). Seetõttu eeldab kaitseõiguste rikkumise tuvastamine, et komisjon on esitanud lõplikus otsuses vastuväite, mida ettevõtja väitel ei ole vastuväiteteatises esitatud.

116 Käesolevas asjas eristas komisjon vastuväiteteatises, nagu ka vaidlustatud otsuses, kaht eraldiseisvat horisontaalset kartelli, mis koosnesid mitmest kokkuleppest ja/või kooskõlastatud tegevusest Hispaania toortubaka turul, millest esimene puudutas esmase töötlemise sektorit ja teine tootmist, ning kvalifitseeris mõlemad kartellid üheks vältavaks EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumiseks (vt eriti vastuväiteteatise punktid 1, 316–318 ja 338–340). Nagu vaidlustatud otsuses pandi ka vastuväiteteatises Hispaania töötlejatele ja Deltafinale süüks kogu esimene rikkumine ja tootjate esindajatele kogu teine rikkumine (vt eriti vastuväiteteatise punktid 411, 412 ja 420).

117 Täpsemalt, vastuväiteteatisest nähtub selgelt Deltafina kohta see, et nagu vaidlustatud otsuses kirjeldatud, on ta rikkumise eest vastutav otsese ja aktiivse osavõtu tõttu töötlejate kokkuleppes. Nii märgib komisjon vastuväiteteatise punkti 415 esimeses lauses – mis on identne vaidlustatud otsuse põhjenduse 361 esimese lausega –, et „Deltafinal oli Hispaania toortubaka töötlejate kokkuleppes eriti aktiivne roll”. Lisaks järeldab komisjon vastuväiteteatise punktis 420, mille sõnastus on peaaegu sama vaidlustatud otsuse põhjendusega 366, et „järelikult osales Deltafina aktiivselt töötlejate vahel alates 1996. aastast sõlmitud keskmise hinna ja tarnekoguste kokkulepete väljatöötamisel ja täitmisel ning 2000. aastal tubaka lisasaagi hinnakirjade läbirääkimistel”.

118 Lisaks vastavad see argumentatsioon ja need faktilised asjaolud, millele komisjon Deltafina otsese ja aktiivse rikkumisest osavõtu vastuväite esitamisel tugines, sisuliselt sellele argumentatsioonile ja nendele faktilistele asjaoludele, mis on esitatud vaidlustatud otsuses ja mis on välja toodud eespool punktis 112 (vt eriti vastuväiteteatise punktid 412–420 ja sama teatise erinevad punktid, millele nendes punktides viidatakse).

119 Seega tuleb asuda seisukohale, et vastupidi Deltafina väidetule ei erine vastuväiteteatis vaidlustatud otsusest osas, mis puudutab rikkumisest Deltafinale tekkinud vastutuse põhjuseid. Vastuväiteteatise lugemisel pidi Deltafina kindlasti aru saama, et komisjon kavatseb tugineda Deltafina otsesele ja aktiivsele osavõtule töötlejate kokkuleppe tegevusest ning vaidlustatud otsuses komisjon seda ka tegi. Kuna vastuväiteteatisest võis Deltafina välja lugeda mitte ainult seda, et talle esitatakse vastuväide otsese ja aktiivse osavõtu eest rikkumises, vaid ka näha faktilisi asjaolusid, mida komisjon vaidlustatud otsuses selle vastuväite toetuseks esitas, sai hageja haldusmenetluses end igati kaitsta.

120 On tõsi, et vaidlustatud otsuse mitmes lõigus on Deltafina Hispaania töötlejate kõrval selgelt ära märgitud kui isik, kes võttis vaidlusalustest keelatud kokkulepetest ja/või kooskõlastatud tegevustest osa (vt eespool punkt 109), kuigi teda vastavates vastuväiteteatise lõikudes mainitud ei ole. Kuid tegemist on lihtsalt faktide erineva esitamisega selleks, et neid vaidlustatud otsuses täpsemalt arvesse võtta ning seda ei saa käsitleda vastuväiteteatise vastuväidete olulise muutmisena. Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei pea komisjoni lõplik otsus olema vastuväiteteatise koopia (Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: ACF Chemiefarma vs. komisjon, EKL 1970, lk 661, punkt 91, ja 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon, EKL 1970, lk 1825, punkt 14; Üldkohtu 8. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑24/93– T‑26/93 ja T‑28/93: Compagnie maritime belge de transports jt vs. komisjon, EKL 1996, lk II‑1201, punkt 113).

121 Samuti kinnitab komisjon vastuväiteteatise punktis 413, tsiteerides oma 17. detsembri 1980. aasta otsust 80/1334/EMÜ [EÜ artikli 81] kohaldamise menetluses (IV/29.869 – Itaalia musterklaas) (EÜT L 383, lk 9; edaspidi „Itaalia musterklaasi otsus”), et tema otsustuspraktikast tuleneb, et „kui ettevõtja aitab „tahtlikult” kaasa asjassepuutuva kokkuleppe esemeks oleva konkurentsipiirangu täideviimisele ja võimaldab seda, võib teda pidada „kaasvastutavaks” sellest piirangust tekkivate tagajärgede eest”. Seda tähelepanekut – mille sarnast vaidlustatud otsuses ei ole ja mis on esitatud vastuväiteteatise osas, mis puudutab vastuväiteteatise adressaate ja eraldi Deltafinat – võib esmapilgul tõlgendada nii, et komisjon paneb Deltafinale süüks mitte seda, et viimane osales otse ja aktiivselt töötlejate kokkuleppes, vaid seda, et ta hõlbustas rikkumise täideviimist. Sellise tõlgendusega ei saa siiski nõustuda, sest selles ei arvestata vastuväiteteatise neid punkte, mis järgnevad sellele tähelepanekule, täpsemalt punkte 415 ja 420, milles Deltafinale pannakse selgelt süüks aktiivset osalemist töötlejate kokkuleppes (vt eespool punkt 117). Esitades selle tähelepaneku vastuväiteteatise punktis 413, tahtis komisjon, kes kahjuks ei ole end selles osas täpsemalt väljendanud, märkida, et ettevõtja võib EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu rikkuda, kui tema käitumise – mis toimub koordineeritult teiste ettevõtjate käitumisega – eesmärk on konkurentsi piiramine konkreetsel turul ühisturu piires, ilma et ta tingimata ise asjaomasel turul tegutseks. See tähendus tuleb selgelt välja, kui seda seisukohta lugeda Itaalia musterklaasi otsuse selle lõigu kontekstis, kust see tuleneb.

122 Kolmanda küsimuse kohta tuleb märkida, et Deltafina ei vaidlusta seda, et toimikus on tõendid, mis toetavad eespool punktis 112 meenutatud asjaolusid, mille alusel komisjon talle vaidlustatud otsuse põhjendustes 359–366 EÜ artikli 81 rikkumist süüks paneb. Deltafina vaidleb käesolevas väite osas vastu komisjoni järeldusele, et nendest asjaoludest piisab, et talle süüks panna kogu esimene rikkumine.

123 Siinkohal tuleb meenutada, et selleks, et keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtjale saaks süüks panna kogu rikkumise, peavad olema täidetud kaks tingimust, nii objektiivne kui subjektiivne tingimus (vt eespool punktid 57–63). Esimese tingimuse täitmiseks peab ettevõtja olema keelatud kokkuleppe täitmisele kas või väga piiratult, teisejärguliselt või passiivselt kaasa aidanud. Teise tingimuse täitmiseks peab ettevõtja olema väljendanud oma tahet, näidates, et ta soovib, kas või kaudselt, keelatud kokkuleppe eesmärkide saavutamist.

124 Käesolevas asjas on esiteks selge, et rikkumise asetleidmise perioodil aitas Deltafina aktiivselt ja otse töötlejate kokkuleppe täitmisele kaasa.

125 Toimiku materjalidest nähtub, et Deltafina kaks esindajat, president M. ja kauba sisseostu direktor C. osalesid 13. märtsil 1996. aastal Madridis toimunud töötlejate kokkuleppe esimesel koosolekul, kus arutati toortubaka ostuhinda ja mahte hooajaks 1996/1997 ning sõlmiti hinnakokkulepe. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 95 mainitud faksist, mille WWTE saatis Deltafinale 10. aprillil 1996, nähtub, et viimane aitas aktiivselt kaasa nimetatud kokkuleppe sõlmimisele ja koostas selle kokkuleppe protokolli. Sellest faksist ja Agroexpansióni 22. aprillil 1996 Deltafinale saadetud faksist nähtub ka, et WWTE ja Agroexpansión kaebasid Deltafinale, et Cetarsa ei täitnud kokkulepet.

126 Veel üks töötlejate kokkuleppe koosolek M.‑i kohalolekul oli ette nähtud 17. detsembriks 1996. Nii M. kui C. osalesid töötlejate kokkuleppe 30. jaanuari 1997. aasta koosolekul Roomas, kus sõlmiti toortubaka ostuhinna ja koguste kokkulepped hooajaks 1997/1998. Toimikust nähtub, et M.‑i valduses oli sel koosolekul Hispaania töötlejate koostatud ja allakirjutatud dokument, milles kajastusid nende erinevate kokkulepete detailid, ning et hiljem hävitas M. selle dokumendi nende samade töötlejate palvel.

127 Edaspidi teavitasid WWTE ja Agroexpansión Deltafinat mitmel korral Hispaania toortubakaturu olukorrast ja kaebasid talle eespool punktis 126 viidatud kokkulepete ning 1997. aasta esimeste kuude jooksul sõlmitud kokkulepete täitmata jätmise üle. 29. aprillil 1997 saatis WWTE M.‑ile faksi, milles ta andis teada, et minimaalne (keskmine) hind, mida Cetarsa nõustus tootjatele maksma, rikub töötlejate vahel ja M.‑i juuresolekul sõlmitud kokkulepet, mistõttu on võimatu täita kohustust maksta keskmist hinda 50/60 Hispaania peseetat (ESP) kilo kohta. Nimetatud faksile saadetud vastuses, mille M. edastas Deltafina kirjaplangil samal päeval, palus ta WWTE‑d „säilitada rahu”, märkides, et „alati rohkem maksmine ei aita kedagi”. 30. aprillil 1997 saatis Agroexpansión M.‑ile faksi, milles ta tõi eriti välja, et „kokkulepped ja koosolekud teiste töötlejaga [olid] jällegi viljatud ja naeruväärsed” ning et ta „täit[is] lepet ja ostis 5 miljonit kilo, kuid maks[is] 30 Hispaania peseetat rohkem kui eelmisel aastal”. 9. juuli 1997. aasta faksis kaebas WWTE uuesti Deltafinale Cetarsa käitumise peale, toonitades eriti vajadust „saavutada sektoris rahu” ja „täita kokkulepet ilma kokkuleppeta”. Oma faksis märkis WWTE ka järgmist: „Nagu sa mitmel korral ütlesid, ei ole hinnakokkulepe võimalik ilma koguste kokkuleppeta. Koguste kokkulepe ei saa kehtida vaid aasta […] Kokkuleppe [tähtaeg] peab vajaduse korral olema viis aastat [või] vähemalt kolm aastat.”

128 1. oktoobril 1997 saatis Agroexpansión Deltafinale faksi, et teda informeerida asjaolust, et WWTE oli nõustunud maksma kõrgemat hinda kui see, milles oli kokku lepitud. Vastuseks nimetatud faksile kirjutas M. WWTE‑le samal päeval Deltafina kirjaplangil hoiatuse, et kui see informatsioon osutub õigeks, tekib tõsiseid probleeme ja et tema käitumist võib tõlgendada „jõulise rünnakuna” Agroexpansióni vastu. WWTE esitas Deltafinale oma seisukoha selles küsimuses 2. oktoobri 1997. aasta faksis.

129 6. novembril 1997 saatis WWTE Deltafinale faksi, milles ta teatas muu hulgas, et ta üritab saavutada koguste kokkuleppe „kõigi vahenditega” ja et koosolekul, mille teised töötlejad korraldavad 20. novembril, pakub ta välja „kokkulepete täitmise tagamise suurte tagatisrahade hoiustamise teel, mis kindlustaks kokkulepete täitmise”. Sellele faksile oli lisatud tabel informatsiooniga teatud hindade kohta, mida iga Hispaania töötleja maksis.

130 Järgmisel päeval pärast 20. jaanuari 1998. aasta Madridi koosolekut teavitas Taes Deltafinat raamkokkuleppest ostutingimuste kohta hooajaks 1998/1999, milles töötlejad kokku olid leppinud.

131 Agroexpansióni 6. aprilli 1999. aasta tegevusaruandest nähtub, et M. osales 1999. aasta märtsis Hispaania töötlejate ja Anetabiga koosolekul, kus arutati toortubaka hinda ja toortubaka ostukoguste jaotust hooajaks 1999/2000.

132 Lõpuks osales Deltafina 2000. aastal ka töötlejate ja tootjate esindajate läbirääkimistes 1999. aasta toortubaka lisasaagi hinnavahemiku üle. Täpsemalt, seoses Anetabi ühe koosolekuga, mis pidi toimuma 2000. aasta veebruari lõpus, saatis M. Deltafina kirjaplangil 15. veebruaril 2000 faksi Cetarsale, Agroexpansiónile ja WWTE‑le, et jagada nendega oma seisukohti, nõuandeid ja ettepanekuid.

133 Arvestades Deltafina osalust iseloomustavaid kõiki objektiivseid asjaolusid, tuleb asuda sisukohale, et ta osales töötlejate kokkuleppes teadlikult ja tahtlikult. Nimelt, Deltafina teadis või pidi kindlasti teadma, et sel kokkuleppel on konkurentsivastane ja õigusvastase eesmärk, mis väljendus muu hulgas konkurentsivastase eesmärgiga koosolekute pidamises, tundliku teabe vahetamises, milles ta kogu rikkumise perioodi vältel aktiivselt osales, ja märkmetes, milles kajastusid tema juures hoiul olevate toortubaka hindade ja koguste teatud kokkulepete üksikasjad. Sellega seoses tuleb lisada, et arvestades Deltafina olulist positsiooni töödeldud tubaka ostu turul Hispaanias ja kontserni Universal turustustegevuse järelevalve ja koordineerimise eest vastutava isiku rolli Euroopas (vt tagapool punktid 142 ja 268–272), oli ta huvitatud sellise konkurentsi piirava tegevuse elluviimisest.

134 Arvestades kõike eeltoodut, tuleb asuda seisukohale, et komisjon on õigesti ja Deltafina kaitseõigusi rikkumata tuvastanud vaidlustatud otsuses, et hageja vastutab töötlejate kokkuleppeks oleva rikkumise eest.

135 Sellest tuleneb, et väite esimene osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Väite teine osa, mille kohaselt tegevus, mis pandi süüks Deltafinale, oleks tegelikult tulnud süüks panna tema presidendile

– Poolte argumendid

136 Deltafina väidab, et tegevuse, mis talle süüks pandi, saab süüks panna ainult tema presidendile M.-ile, sest ta tegutses alati töötlejate kokkuleppes oma nimel, mitte äriühingu esindaja või organina.

137 Ta täpsustab, et Hispaania töötlejad valisid M.‑i „oma kokkulepete hoidjaks”, sest ta tagas erapooletuse ja oli nii Hispaanias, Itaalias kui ka ülejäänud maailmas tubakatööstuses lugupeetud isik.

138 Komisjon palub Deltafina argumendid tagasi lükata.

– Üldkohtu hinnang

139 Tuleb märkida, et toimikus olevast mitmest dokumendist nähtub, et M. osales töötlejate kokkuleppes mitte oma nimel, vaid Deltafina esindajana.

140 Selle kohta on kõigepealt oluline meenutada, et M. on selle äriühingu president.

141 Edasi tuleb märkida, et keelatud kokkuleppe teatud koosolekutel saatis M.‑i veel üks Deltafina esindaja, kellel oli selles äriühingus oluline positsioon (vt eespool punktid 125 ja 126). Tuleb ka märkida, et Roomas 30. jaanuaril 1997 (vt eespool punkt 126) peetud koosolek toimus Deltafina büroos ja et erinevad kirjad, mis M. Hispaania töötlejatele töötlejate kokkuleppe raames saatis, olid esitatud äriühingu kirjaplangil. Samuti figureerib selle äriühingu nimi WWTE‑le saadetud 29. aprilli 1997. aasta faksis kõrvuti M.‑i nimega (vt eespool punkt 127).

142 Lõpuks, on selge, et töötlejate kokkuleppe tegevuses M.‑i osalemise eesmärk oli kaitsta Deltafina ärihuve Hispaania turul. Esiteks tuleb mainida, et Deltafina on kontserni Universal turustustegevuse järelevalve ja koordineerimise eest vastutav isik Euroopas ja järelikult on ta otseselt huvitatud oma Hispaania „sõsarühingu” Taes tubakaostu tegevusest. Teiseks, lisaks asjaolule, et Deltafina ostis peaaegu kogu Taese poolt töödeldud tubaka (vaidlustatud otsuse põhjendus 27), sõlmis ta ka töödeldud tubaka ostuks olulisi kokkuleppeid Cetarsa (vaidlustatud otsuse põhjendused 20 ja 29) ja Agroexpansióniga (vaidlustatud otsuse põhjendused 21 ja 29). Nagu nähtub ka toimiku teatud dokumentidest ja nagu kinnitavad kohtuasja pooled, mõjutas Hispaania töötlejate poolt toortubaka sisseostmisel makstav hind otseselt hinda, mida Deltafina maksis töödeldud tubaka ostmisel (vt ka vaidlustatud otsuse põhjendus 32).

143 Samuti tuleb märkida, et Taes mainib oma 18. veebruari 2002. aasta memorandumis (vt eespool punkt 9), et Deltafina oli huvitatud kokkuleppe sõlmimisest 1999. aasta toortubaka lisasaagi hinnavahemiku suhtes, kuna ta soovis osta täiendavaid koguseid töödeldud tubakat. Tuleb lisada, et mitmes kirjas, mis töötlejate kokkuleppe raames Deltafina ja Hispaania töötlejate vahel saadeti, viidati sõnaselgelt hageja olukorrale.

144 Arvestades eespool tuvastatut, tuleb väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Väite kolmas osa, mille kohaselt komisjon ei võimaldanud Deltafinal tutvuda teatud teda süüstavate dokumentidega

– Poolte argumendid

145 Deltafina leiab, et kuna komisjon ei võimaldanud tal tutvuda nende dokumentidega, mis tõendasid, et tal oli töötlejate kokkuleppes eestvedaja roll, rikkus ta tema kaitseõigusi ja õigust õiglasele kohtulikule arutamisele.

146 Selle kohta märgib ta, et komisjon ei rahuldanud 23. märtsi 2004. aasta faksiga ja veel kord 24. novembri 2004. aasta faksiga tema saadetud taotlust tutvuda dokumentidega, mille esitasid vastuseks teised vastuväiteteatise adressaatideks olevad ettevõtjad. Peamised asjaolud, millele komisjon vaidlustatud otsuses Deltafinale eestvedaja rolli omistamisel tugineb, on teatud tekstiosad Agroexpansióni ja WWTE vastustest vastuväiteteatisele.

147 Komisjon ei leia, et ta oleks töötlejate kokkuleppes Deltafina eestvedaja rolli tõendamisel tuginenud vastuväiteteatisele Agroexpansióni ja WWTE poolt saadetud vastuste teatud tekstiosadele. Nagu nähtub ka vaidlustatud otsuse põhjendusest 436, kinnitasid Agroexpansión ja WWTE oma vastustes lihtsalt seda rolli või täpsemalt „faktilisi asjaolusid, millest see roll tulenes”. Nad ei esitanud ühtki faktilist asjaolu, mida Deltafina vastu ei oleks juba vastuväiteteatises esitatud ja mille suhtes viimane ei oleks seega saanud end kaitsta.

– Üldkohtu hinnang

148 Samadel põhjustel, mida kirjeldatakse eespool punktides 70–73 ja 105, tuleb käesoleva väite osa toetuseks Deltafina esitatud argumendid tulemusetuse tõttu tagasi lükata. Neid uuritakse tagapool kuuenda väite raames, mille Deltafina esitab talle määratud trahvi vähendamise nõude põhjendamiseks.

Väite neljas osa, mille kohaselt komisjon ei ole vastuväiteteatises piisavalt selgelt määratlenud asjaomast kaubaturgu ja geograafilist turgu

– Poolte argumendid

149 Deltafina leiab, et komisjon ei ole vastuväiteteatises piisavalt selgelt määratlenud asjaomast kaubaturgu ja geograafilist turgu ning et selles osas on tema kaitseõigust oluliselt rikutud.

150 Deltafina märgib, et kui see turg oleks vastuväiteteatise määratletud „soovitud selgusega”, oleks ta saanud komisjonile esitada faktilisi ja õiguslikke argumente, mis oleksid ta viinud vaidlustatud otsuses esitatust erinevale järeldusele. Täpsemalt oleks see võimaldanud tal esitada argumente asjaomasel turul esindatuse või mitteesindatuse kohta ning tema rolli kohta sellel turul.

151 Komisjon Deltafina argumentidega ei nõustu.

– Üldkohtu hinnang

152 Esiteks tuleb tuvastada, et vastuväiteteatisest nähtub piisavalt selgelt ja täpselt, et asjaomane turg on toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias. Nii vastuväiteteatises kui vaidlustatud otsuses (vt eespool punktid 82 ja 83) kirjeldab komisjon detailselt Hispaanias toortubaka esmase töötlemisega tegelevaid ettevõtjaid – esitades muu hulgas täpsustusi nende toortubaka ostu ja esmase töötlemise tegevuse kohta ning nende omavaheliste kaubandussuhete kohta –, toortubaka tootjaid ja nende esindajaid, Hispaania toortubakasektori erinevaid aspekte, sealhulgas tootmisregioone, tootmismahte ja väärtust, müügiväärtust, toortubakasorte ja nende (kõrgeimat) keskmist tarnehinda ning Hispaania ja ühenduse õigusnorme, mida toortubakale kohaldatakse (vt vastuväiteteatise punktid 15–81). Vastuväiteteatises esitatud komisjoni analüüs võimaldab täielikult aru saada, millised olid selle turu toimimise tingimused, millel konkurentsi kahjustati.

153 Edasi tuleb märkida, et Deltafina poolt vastuväiteteatisele esitatud vastusest nähtub, et ta mitte ainult ei saanud täielikult aru, milline on asjas komisjoni asjaomase turu käsitlus, vaid ta väljendas ka oma seisukohta oma rolli osas sellel turul.

154 Neid asjaolusid arvestades tuleb teise väite neljas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

155 Arvestades kõiki eespool tuvastatud asjaolusid, tuleb teine väide tagasi lükata.

Kolmas väide, et rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse nr 1/2003 artiklit 2 ja suuniste [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud kaubandusmõju kontseptsiooni kohta punkti 43 ning et selles osas on põhjendus puudulik

Poolte argumendid

156 Deltafina väidab, et komisjon ei ole piisavalt tõendanud, et asjassepuutuv konkurentsi piirav tegevus mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust.

157 Selle argumendi toetuseks märgib ta kõigepealt, et komisjoni seisukohad on vastuolulised, sest ta kinnitab ühelt poolt vaidlustatud otsuse põhjenduses 316, et „ [k]eelatud kokkulepe töötlejate ja Deltafina vahel […] võib mõjutada [otseselt või kaudselt, tegelikult või võimalikult] Hispaania ja teiste liikmesriikide vahelist kaubandust, kuna [selle] eesmärk oli tagada Hispaania töödeldud tubaka eksport”, ja teiselt poolt märgib vaidlustatud otsuse põhjenduses 412, et „[tal] puuduvad vaieldamatud tõendid tootjate ja töötlejate rikkumiste tegelike turumõjude kohta”.

158 Edasi kritiseerib Deltafina asjaolu, et komisjon eeldas käesolevas asjas liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamist „vaid ühel objektiivsel põhjusel, et toodet, mis erineb tõenäolise asjaomase turu tootest, võib mõnikord eksportida ka teistele turgudele”. Nii võtab komisjon arvesse asjassepuutuvale turule järgnevat turgu, milleks on töödeldud tubaka turg. Lisaks ei kirjelda komisjon sellel järgneval turul „esindatud jõude” ega selgita, kuidas seda saab „konkurentsi seisukohast ja tuntavalt” mõjutada tegevusega, mis viidi läbi asjaomasel turul. Deltafina leiab ka, et komisjon ei võtnud arvesse, et toortubaka turg on „ainult riigisisene”, mistõttu Hispaania ettevõtjatest erinevaid ettevõtjaid seal töötlejatena ei tunnustata ning nad ei saa toortubakat osta Hispaania tootjatelt. Ta lisab, et Hispaaniast toortubakat ei impordita ja Hispaaniasse ei toimu ka toortubaka eksporti.

159 Deltafina heidab komisjonile ette ka suuniste [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud kaubandusmõju kontseptsiooni kohta punkti 43 tähelepanuta jätmist; selles punktis on ette nähtud, et „konkurentsiasutus, kes väidab, et mõni kokkulepe võib liikmesriikidevahelisele kaubandusele avaldada kaudset või võimalikku mõju, peab selgitama, mil moel antud kokkulepe võib nimetatud mõju avaldada”, ja et „ühenduse õiguse kohaldatavuse tuvastamiseks ei piisa ainult oletuslikust või spekulatiivsest mõjust” [siin ja edaspidi mitteametlik tõlge].

160 Lõpuks väidab Deltafina, et asjassepuutuv kokkulepe on „ühe liikmesriigi territooriumi hõlmav kokkulepe” suuniste [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud kaubandusmõju kontseptsiooni kohta punktide 78–82 tähenduses. Ta lisab, et nimetatud suuniste kohaselt „seisneb nende kokkulepete võime konkurentsi kahjustada peamiselt nende võimes tõrjuda välja teiste liikmesriikide konkurendid”. Kuid vaidlustatud otsuses ei esitatud mingeid asjaolusid, millest oleks käesolevas asjas saanud tuvastada sellise väljatõrjumise mõju esinemist. Tegelikult on Deltafina sõnul õigusnormidest tulenevad piirangud, mis takistavad Hispaanias välismaiste ümbertöötlemisettevõtjate asutamist, ja toortubakale omased tunnused, mille tõttu tuleb see toode kohe pärast lõikust lõikuskoha läheduses ümber töödelda, asjaolud, mis „muudavad vähetõenäoliseks isegi kaudse mõju esinemise, mille korral võib ainult oletuslik kaubanduse mõjutamine muutuda võimalikuks mõjutamiseks”.

161 Komisjon leiab, et kolmas väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

162 Kõigepealt toonitab ta, et liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise tingimus on täidetud, kui faktiliste ja õiguslike asjaolude kogumist nähtub, et asjassepuutuva kokkuleppega saab piisava tõenäosusega otseselt või kaudselt, tegelikult või võimalikult mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust. Järelikult ei ole EÜ artikli 81 kohaldamise seisukohast vaja tõendada, et kaubandust tegelikult mõjutatakse.

163 Edasi märgib komisjon, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 316 ja 317 on välja toonud ta põhjused, miks mõjutas asjassepuutuv konkurentsi piirav tegevus „võimalikult” liikmesriikidevahelist kaubandust. Tema hinnangul ei ole vaidlustatud otsuse põhjenduste 316 ja 412 vahel mingit vastuolu.

164 Lisaks ei vaidlusta komisjoni arvates Deltafina seda, et toortubaka ostuhinna kokkulepe võib mõjutada töödeldud tubaka hinda, ega seda, et Hispaania töödeldud tubakas läheb peamiselt ekspordiks. Ta leiab, et neid asjaolusid arvestades ei olnud ta kohustatud kirjeldama töödeldud tubaka turgu, järeldamaks, et keelatud kokkulepe võis mõjutada selle toote eksporti.

165 Lõpuks vaidleb komisjon vastu ka Deltafina etteheidetele, et kuna asjassepuutuv kokkulepe on ühe liikmesriigi territooriumit hõlmav kokkulepe, on ta kohustatud tõendama, et sellel oli teiste liikmesriikide konkurente väljatõrjuv mõju. Selles osas viitab ta eriti vaidlustatud otsuse põhjendusele 317.

Üldkohtu hinnang

166 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et EÜ artiklites 81 ja 82 sätestatud liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise tingimuse tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb lähtuda selle tingimuse eesmärgist – määrata konkurentsinormide seisukohast kindlaks ühenduse õiguse kohaldumisala võrreldes liikmesriikide asjakohaste normidega. Seetõttu kohaldatakse ühenduse õigust igale keelatud kokkuleppele ja tegevusele, mis võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust viisil, mis võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist, eriti isoleerides siseriiklikke turge või muutes ühisturul konkurentsi struktuuri (31. mai 1979. aasta otsus kohtuasjas 22/78: Hugin Kassaregister ja Hugin Cash Registers vs. komisjon, EKL 1979, lk 1869, punkt 17, ning 25. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑475/99: Ambulanz Glöckner, EKL 2001, lk I‑8089, punkt 47).

167 Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab otsusest, kokkuleppest või tegevusest kõigi objektiivsete faktiliste või õiguslike asjaolude põhjal olema piisavalt suure tõenäosusega võimalik järeldada, et see otsus, kokkulepe või tegevus mõjutab otseselt või kaudselt, tegelikult või võimalikult liikmesriikidevahelist kaubandust ja seda viisil, mis annab alust arvata, et see võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist. Lisaks ei tohi see mõju olla väike (Euroopa Kohtu 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑306/96: Javico, EKL 1998, EKL 1998, lk I‑1983, punkt 16, ja eespool punktis 166 viidatud kohtuotsus Ambulanz Glöckner, punkt 48).

168 Nii mõjutatakse ühendusesisest kaubandust üldjuhul mitme sellise asjaolu koosmõjul, mis eraldi võetuna ei pruugi iseenesest määravad olla (Euroopa Kohtu 21. jaanuari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑215/96 ja C‑216/96: Bagnasco jt, EKL 1999, lk I‑135, punkt 47, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑359/01 P: British Sugar vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑4933, punkt 27).

169 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei nõua EÜ artikli 81 lõige 1, et selles sättes viidatud kokkulepped mõjutaksid ühendusesisest kaubandust tuntavalt, vaid nõuab, et oleks tõendatud, et need kokkulepped on oma laadilt niisuguse mõjuga (eespool Euroopa Kohtu 23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑238/05: Asnef-Equifax ja Administración del Estado, EKL 2006, lk I‑11125, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).

170 Käesolevas asjas tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud otsuses on komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud, et töötlejate kokkulepe võis mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

171 Täpsemalt, komisjon on vaidlustatud otsuse põhjenduses 316 õigesti järeldanud, et EÜ artikli 81 kohaldamise see tingimus on täidetud niisuguse asjaolu seisukohast, et töötlejate kokkulepe võis mõjutada töödeldud tubaka eksporti Hispaaniast teistesse liikmesriikidesse.

172 Nagu nähtub ka vaidlustatud otsuse erinevatest lõikudest (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 20, 23, 27, 32 ja 84), tuleb selle kohta märkida, et esiteks mõjutab toortubaka ostuhind otseselt töödeldud tubaka hinda ja teiseks läheb Hispaania töödeldud tubakas peamiselt ekspordiks. Need asjaolud, mida Deltafina ei vaidlusta, tõendavad piisavalt, et töötlejate kokkulepe mõjutas Hispaania töödeldud tubaka eksporti, mistõttu Deltafina ei saa väita, et komisjon ei ole kirjeldanud selle toote turul „esindatud jõude”.

173 On tõsi, et hinnates, kas liikmesriikidevahelise kaubanduse tingimus on täidetud, võttis komisjon arvesse toodet –