Keywords

Summary



Keywords

1. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Direktiiv 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikli 6 punkt b)

2. Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Direktiiv 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta – Artikli 6 punkt b – Vahetu õigusmõju

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikli 6 punkt b)

Summary

1. Direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 6 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad avaliku sektori tööandjal viia operatiivteenistuses töötav tuletõrjujast ametnik tema tahte vastaselt teisele ametikohale üle, kuna ta nõudis, et selles operatiivteenistuses peetaks kinni nimetatud sättes ette nähtud maksimaalse iganädalase tööaja piirangust. Asjaolu, et see töötaja ei kanna niisuguse üleviimise tõttu mingisugust konkreetset kahju peale selle, mis tuleneb nimetatud artikli 6 punkti b rikkumisest, ei oma siinkohal tähtsust.

(vt punktid 53–55 ja resolutsioon)

2. Direktiivi 2003/88 tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 6 punkt b vastab vahetu õigusmõju tekkimise kriteeriumidele, kuna paneb liikmesriikidele saavutatava eesmärgi osas sõnaselge ja konkreetse kohustuse, mis ei sõltu ühestki lisatingimusest ettenähtud normi kohaldamisel ja näeb iganädalasele keskmisele tööajale ette 48-tunnise ülempiiri, mis hõlmab ületunnitööd. Asjaolu, et direktiiv lubab liikmesriikidel teha artikli 6 sätetest erandeid, ei muuda selle artikli punkti b täpset ja tingimusteta iseloomu. Liikmesriikide võimalus artiklit 6 mitte kohaldada sõltub artikli 22 lõike 1 esimeses lõigus toodud tingimuste täitmisest, mistõttu on võimalik määratleda minimaalne kaitse, mis peab igal juhul olema tagatud.

Seega on avalikus sektoris töötaval töötajal õigus tugineda vaidluses tööandja vastu vahetult direktiivi 2003/88 artikli 6 punktile b, et nõuda, et austataks selle sättega tagatud õigust keskmisele iganädalasele tööajale, mis ei ületa 48 tundi. Selles osas on liikmesriikide kohtutel ja haldusorganitel, sealhulgas detsentraliseeritud organitel, kohustus kohaldada täiel määral liidu õigust ja kaitsta õigusi, mis see üksikisikutele annab, ning jätta vajadusel kohaldamata iga sellega vastuolus olev siseriiklik õigusnorm.

Töötaja tahtevastane üleviimine selle tõttu, et ta nõudis, et peetaks kinni nimetatud sättes ette nähtud maksimaalse iganädalase tööaja piirangust, muudab selle sättega antud õiguse sisutuks. Selle meetme tõttu kaotab nimetatud säte selle töötaja suhtes oma kasuliku mõju. Seega on ilmne, et kõnealune meede ei taga direktiivi 2003/88 artikli 6 punkti b täieulatuslikku rakendamist ega nende õiguste kaitset, mille see säte asjaomases liikmesriigis töötajatele annab.

Tuleb lisada, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud põhiõigus tõhusale kohtulikule kaitsele, millel on ELL artikli 6 lõike 1 esimese lõigu kohaselt „aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud”, saaks oluliselt kahjustatud, kui tööandjal oleks õigus võtta karistusmeede vastureaktsioonina vaidele või sellele, et töötaja on esitanud kohtusse hagi nõudega, et järgitaks selle direktiivi sätteid, mille eesmärk on tema ohutuse ja tervise kaitse. Niisuguse karistusmeetme kartus, mille suhtes pole ühtegi kohtuliku kaitse vahendit, võib pärssida nende töötajate soovi, kes leiavad, et nende õigusi on tööandja meetmega rikutud, taotleda oma õiguste kaitset kohtu kaudu, ning järelikult takistab see oluliselt direktiiviga taotletava eesmärgi saavutamist.

(vt punktid 57–61, 63, 65 ja 66)