Kohtuasi T-48/00

Corus UK Ltd

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Konkurents — Kartellikokkulepped — Õmbluseta terastorude turg — Rikkumise kestus — Trahvid”

Esimese Asime Kohtu otsus (teine koda), 8. juuli 2004 II-2331

Kohtuotsuse kokkuvõte

Vastuväiteteatise ja lõpliku otsuse vastuolu tähendab kaitseõiguse rikkumist üksnes juhul, kui lõplikus otsuses sedastatud vastuväidet ei ole esitatud vastuväiteteatises piisavalt, et võimaldada adressaatidel end kaitsta. Lisaks sellele on vastuväiteteatises esinev hinnang sageli palju kokkuvõtlikuni kui kohaldatavas lõplikus otsuses, kuna selle puhul on tegemist üksnes komisjoni esialgse seisukohavõtuga. Vastuväiteteatise ja lõpliku otsuse vahel esinevad sõnastuslikud erinevused, mis tulenevad nende kahe dokumendi vastavate eesmärkide erinevusest, ei ole põhimõtteliselt kaitseõigust rikkuva iseloomuga. (vt punktid 100 ja 101)

Kui ettevõtja osaleb ettevõtjate konkurentsivastase eesmärgiga koosolekutel ja kui ta avalikult ei tagane seal toimuvast, andes teistele pooltele mõista, et ta osaleb nende koosolekute tagajärjeks olevas kartellikokkuleppes ja tegutseb sellega kooskõlas, võib järeldada, et ettevõtja osaleb asjaomases kartellikokkuleppes. (vt punkt 116)

Kuigi üldjuhul ei või hageja kanda lõendamiskoormust üle kostjale, kui ta toetub asjaoludele, mida ta ei saa kindlaks teha, ei või tõendamiskoormuse mõistet, kui komisjon otsustas mitte sedastada konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu perioodil, mil kehtisid kolmanda riigi ja ühenduse vahel, keda esindas komisjon, sõlmitud vabatahtlikud piiravad lepped, kohaldada komisjoni kasuks mainitud lepingute lõppemise kuupäeva osas. Komisjoni seletamatu suutmatus esitada tõendeid olukorrast, mis teda otseselt puudutab, võtab Esimese Astme Kohtult võimaluse teada asja lahendamisel faktilisi asjaolusid seoses nimetatud lõppemiskuupäevaga ja hea halduse põhimõttega oleks vastuolus panna vaidlustatud otsuse adressaatideks olevad äriühingud, kes ei saanud esitada puuduvaid tõendeid erinevalt kostjaks olevast institutsioonist, välja kannatama komisjoni säärase suutmatuse tagajärgi. (vt punktid 124-126)

Esimese Astme Kohus võib liidetud kohtuasjades, milles kõikidel pooltel oli võimalus tutvuda kõikide toimikutega, võtta omaalgatuslikult arvesse paralleelsete kohtuasjade toimikutes sisalduvaid tõendeid. (vt punkt 129)

Vastuväiteteatis peab selgel viisil väljendama peamist tõendite kogumit, millele komisjon tugineb, selleks et anda selle adressaatidele teavet, mis on vajalik enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid vajaduse korral ka trahvide määramise vastu. Komisjonil on adressaatide kaitseõiguse tagamiseks tema käsutuses olevate tõendite alusel vastuväiteteatise vastuvõtmise staadiumis kohustus anda piisavat teavet osutatud rikkumise kestuse, raskusastme ja selle kohta, kas rikkumine pandi toime tahtlikult või hooletusest. Selles suhtes oleks kohustus anda teavet rikkumise raskusastme ja tahtliku või hooletusliku laadi kohta sisutu, kui määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 lihtsast ümbersõnastamisest piisaks selle täitmiseks. Komisjoni lihtne kohustus teavitada vastuväiteteatise adressaate määruse nr 17 sätetest, millest nad on igal juhul teadlikud ning mille täitmata jätmine tooks kaasa rikkumise osas vastu võetud otsuse tühistamise, oleks mõttetu. Järelikult on komisjon kohustatud vastuväiteteatises välja tooma esialgse lühihinnangu selle kohta, mis puudutab osutatud rikkumise kestust, selle raskusastet ja asjaolu, kas rikkumine pandi vastavas olukorras toime tahtlikult või hooletusest. Sellest hoolimata tuleb esiteks esialgse hinnangu, mis on suunatud vastuväiteteatise adressaatidele andmaks neile võimalust end kaitsta, vastavat olemust vaadelda mitte üksnes lähtuvalt kõnealuse õigusakti sõnastusest, vaid samuti selle kontekstist ning vastavat valdkonda reguleerivatest ühenduse õigusnormidest, ja teiseks on kohustus koostada esialgne hinnang lahutamatu kaitseõiguse põhimõttest ning sellest tingitud, mistõttu ei saa ühenduse kohtunik tühistada komisjoni lõplikku otsust, kui asjaolul, et seda ei järgitud, ei olnud mõju kõnealuste ettevõtjate kaitsevõimele. (vt punktid 144-146 ja 155)

Ettevõtjat võib ülemaailmse kartellikokkuleppe eest vastutusele võtta isegi siis, kui on tuvastatud, et ta osales otseselt üksnes ühes või mõnes rikkumist moodustavas osas ja ta teadis või pidi teadma, et salajane kokkulepe, milles ta osaleb, eriti mitme aasta jooksul korraldatud regulaarsete kohtumiste näol, on osa suuremast plaanist konkurentsitingimuste rikkumiseks, ning et see plaan varjas kartellikokkulepet moodustavaid osi. (vt punkt 176)

Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise suuniste punkti 1 alapunkti A kuuenda lõigu sõnastusest lähtuvalt tuleb järeldada, et komisjonil säilis kaalutlusõigus seoses võimalusega kaaluda trahve ettevõtjate suuruse alusel. (vt punkt 180)

Et konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi vähendamine koostööteatise alusel oleks õigustatud, peab kõnealuse ettevõtja tegevus kergendama komisjoni ülesannet tuvastada ning karistada ühenduse konkurentsireeglite rikkumisi. Seega ei piisa ettevõtja üldsõnalisest kinnitusest, et ta ei vaidlusta osutatud fakte vastavalt sellele teatisele, kui sellest kinnitusest komisjonile mingit kasu ei ole. (vt punktid 193 ja 208)

Kui ettevõtjad esitavad komisjonile haldusmenetluse samas staadiumis ja ana loogilises olukorras sarnast teavet faktiliste asjaolude kohta, milles neid süüdistatakse, tuleb nendepoolse koostöö taset pidada võrreldavaks ning seetõttu tuleb neid ettevõtjaid neile määratud trahvi summa kindlaksmääramisel kohelda võrdselt. (vt punktid 207 ja 213)