ET Euroopa Liidu Teataja C 80/10

Bank Melli Irani 23. detsembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (teine koda) 14. oktoobri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-390/08: Bank Melli Iran versus nõukogu

(Kohtuasi C-548/09 P)

2010/C 80/17

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Bank Melli Iran (esindaja: advokaat L. Defalque)

Teised menetluspooled: Euroopa Liidu Nõukogu, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik, Prantsuse Vabariik, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Esimese Astme Kohtu (teine koda) 14. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas T-390/08: Bank Melli Iran vs. nõukogu, mis tehti apellandile teatavaks 15. oktoobril 2009;

— lubada apellandil tugineda nõuetele, mis ta esitas Üldkohtus;

— mõista mõlema astme kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esimese võimalusena kolm väidet ja täiendava võimalusena samuti kolm väidet.

Esimeses väites kinnitab ta, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta ei käsitanud määruse nr 423/2007 (1) artikli 15 lõikes 3 sätestatud isikliku teatavakstegemise kohustust kui olulist vorminõuet, mille järgimata jätmine toob kaasa akti tühistamise. See, et rahaliste vahendite külmutamise otsusest teatas apellandi Pariisi filiaalile Prantsuse pangakomisjon, mitte nõukogu, ei saa vastata määruses ettenähtud teatavakstegemise nõuetele ja kujutab endast ühenduse avaliku korra normide rikkumist.

Teises väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus määruse nr 423/2007 õiguslike aluste tõlgendamisel õigusnorme. Mööndes, et kõnealune määrus ja vaidlustatud otsus on vastu võetud kvalifitseeritud häälteenamusega ainuüksi EÜ artiklite 60 ja 301 alusel, rikkus Üldkohus asutamislepingu olulisi menetlusnorme. Kuna nimetatud määrus ja otsus puudutavad ju üksusi, kes on tuumarelvade levikusse kaasatud või sellega seotud või toetavad seda, väljuvad need õigusaktid EÜ artiklite 60 ja 301 kohaldamisalast ja peavad seega põhinema EÜ artiklil 309, mis nõuab ühehäälsust.

Kolmandas väites on Bank Melli Iran seisukohal, et Üldkohus rikkus kaitseõiguste käsitluse ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte tõlgendamisel õigusnorme, kuna ta leidis, et tal on kontrolli teostamiseks piisavalt teavet, ilma et ta enne aga pärast hagi esitamist oleks nõukogult saanud ühtegi tõendit vaidlustatud otsuse põhjenduste toetuseks.

Täiendava võimalusena heidab apellant Üldkohtule esiteks ette, et viimane rikkus õigusnorme ja tegi faktide hindamisel vea, kui ta leidis, et nõukogul on määruse nr 423/2007 artikli 7 lõike 2 alusel autonoomne hindamispädevus, kuigi tema pädevus on seotud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni julgeolekunõukogu poolt piiravate meetmete vastuvõtmisega.

Apellant märgib teiseks, et Üldkohus tegi apellandi omandiõiguse osas õigusliku hindamisvea, kui ta leidis, et vaidlusaluste õigusnormidega taotletavate eesmärkide — milleks on rahu ja rahvusvahelise julgeoleku säilitamine — olulisus õigustab põhiõiguste, sealhulgas omandiõiguse ja õiguse tegeleda majandustegevusega, piiramist.

Lõpuks väidab ta, et Üldkohus tegi faktide hindamisel ilmse vea, kui ta arvas apellandi nende üksuste loetellu, kelle vara tuleb külmutada, kuigi apellant ei ole Iraani tuumaprogrammi panustanud ega ole seotud üksustega, kes on sellesse panustanud.

(1) Nõukogu 19. aprilli 2007. aasta määrus (EÜ) nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT L 103, lk 1).