ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Lõpuks ei saa Belgia Kuningriik väita, et tema hagiavalduse originaal on osaliselt esitatud tähtaja jooksul sedavõrd, kuivõrd selle lisade originaalid saabusid tegelikult Esimese Astme Kohtu kantseleisse. Kuigi hagejal on Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 6 alusel õigus kõrvaldada hagiavalduse puudusi, eelkõige puuduvate lisade saatmise teel, on selline puuduste kõrvaldamine siiski võimalik vaid juhul, kui on täidetud Esimese Astme Kohtusse pöördumise põhitingimus vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 21, mida kohaldatakse Esimese Astme Kohtu menetluse suhtes, st kui on esitatud hagiavaldus. Nimelt on hagiavaldus menetluse algatusdokument, milles pooled on kohustatud määratlema vaidluseseme (vt selle kohta Euroopa Kohtu 25. septembri 1979. aasta otsus kohtuasjas 232/78: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 1979, lk 2729, punkt 3, ja . aasta otsus kohtuasjas C-256/98: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2000, lk I-2487, punkt 31) ning mille kõrval on lisadel puhtalt tõenduslik ja abistav ülesanne (vt selle kohta Euroopa Kohtu . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P kuni C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 99). Neil asjaoludel ei saanud lisade esitamist lugeda samaväärseks hagiavalduse osalise esitamisega.
8

Mis puudutab andmekaitseinspektori taotlust astuda käesolevasse menetlusse, siis tuleb selles osas meenutada, et õigus astuda Euroopa Kohtu menetlusse on kindlaks määratud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 40, mille kohaselt on see õigus igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes tõendab oma huvi Euroopa Kohtusse esitatud kohtuasja tulemuste vastu. Samuti sätestab see artikkel, et menetlusse astumise avaldus piirdub ühe poole nõuete toetamisega. Seega kohaldatakse osundatud artiklit Euroopa Kohtu menetluste puhul, mille eesmärgiks on vaidluste lahendamine (vt Euroopa Kohtu presidendi 30. märtsi 2004. aasta määrus kohtuasjas C-453/03: ABNA jt, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 14; Euroopa Kohtu presidendi 25. mai 2004. aasta määrus kohtuasjas C-458/03: Parking Brixen, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 5, ja Euroopa Kohtu presidendi 9. juuni 2006. aasta määrus kohtuasjas C-305/05: Ordre des barreaux francophones et germanophone jt, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 7).
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Lepinguväline vastutus – Kahju – Hindamine – Kriteeriumid – Niisuguste erinevate kulude hüvitamine, mis ettevõtjal on tekkinud pärast sellise otsuse tühistamist, millega tunnistatakse koondumine ühisturuga kokkusobimatuks ning antakse ühinenud üksuste eraldamise korraldus (EÜ artikkel 288, teine lõik) (vt punktid 41–50)

2. Menetlus – Kohtukulud – Kohaldatavad eeskirjad (vt punktid 51–53)

Subject of the case

Ese

Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 11. juuli 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-351/03: Schneider Electric vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohus mõistis Euroopa Ühenduselt välja hüvitise esiteks kulude eest, mis Schneider Electricul tekkisid seetõttu, et ta osales koondumise kontrolli uuesti alustatud menetluses, mis viidi läbi pärast Esimese Astme Kohtu 22. oktoobri 2002. aasta otsuste kohtuasjades T‑310/01 ja T‑77/02: Schneider Electric vs. komisjon kuulutamist, ning teiseks kahe kolmandiku kahju eest, mis Schneider Electricule tekkis Legrand SA võõrandamise hinna vähendamise tõttu, milles Schneider Electric pidi omandajaga kokku leppima vastutasuks Legrandi müügi tegeliku toimumise tähtpäeva 10. detsembrini 2002 edasilükkamise eest – Ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused – Rikkumise, kahju ning toimepandud rikkumise ja tekkinud kahju vahelise otsese põhjusliku seose mõisted – Koondumise ühisturuga kokkusobivuse kontrolli menetluses ühenduse õiguse „piisavalt selge” rikkumine.

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Määrata Euroopa Ühenduste Kohtu 16. juuli 2009. aasta otsuse kohtuasjas C‑440/07 P: komisjon vs. Schneider Electric (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) resolutsiooni punktis 3 nimetatud hüvitatava kahjusumma suuruseks 50 000 eurot.

2. Jätta rahuldamata Schneider Electric SA kuludega seotud taotlus.
3.

Direktiivi 89/105 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui meetmed, mille eesmärk on kontrollida kõigi ravimite või teatavate ravimikategooriate ravimite hindu, võetakse hinnangulistest kulutustest lähtudes; seda tingimusel, et selles sättes ette nähtud nõuded on täidetud ja asjaomased hinnangud tuginevad objektiivsetele ja kontrollitavatele kriteeriumidele.
3.

Määruse nr 2790/1999 artikli 5 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandi kohaldamise eesmärgil on sellega vastuolus, et ainuõigusliku kokkuleppe kohaldamise kestus ületab selles määruses sätestatud ajalised piirid, kui maatüki omanik seadis tarnija kasuks 25 aastaks hoonestusõiguse ning tarnija kohustus ehitama teenindusjaama, mille ta andis maatüki omanikule rendile, et see käitaks teenindusjaama viidatud õiguse kestuse ajal.
70

Tuleb tõdeda, nagu seda tegi õigustatult ka Esimese Astme Kohus, et võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui on selge, nagu käesoleva juhtumi puhul, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (vt eelkõige eespool viidatud otsus kohtuasjas Antillean Rice Mills vs. nõukogu, punkt 52; samuti 24. mai 1993. aasta määrus kohtuasjas C-131/92: Arnaud jt vs. nõukogu, EKL 1993, lk I-2573, punkt 13, ja 21. juuni 1993. aasta määrus kohtuasjas C-276/93: Chiquita Banana jt vs. nõukogu, EKL 1993, lk I-3345, punkt 8).
1.

Lähtuvalt 21. juuli 2005. aasta otsusest kohtuasjas C‑207/04: Vergani, milles tuvastati siseriiklike õigusnormide vastuolu ühenduse õigusega, peavad asjaomase liikmesriigi ametiasutused võtma üld- või erimeetmed, mis on sobivad, et tagada selle riigi territooriumil ühenduse õiguse järgimine, kusjuures neile ametiasutustele jääb õigus valida meetmed, mis võetakse siseriikliku õiguse kooskõla tagamiseks ühenduse õigusega ning selleks, et anda täielik õiguslik mõju õigussubjektide ühenduse õigusest tulenevatele õigustele. Kui on tuvastatud ühenduse õiguse vastane diskrimineerimine, tuleb siseriiklikul kohtul niikaua, kui ei ole võetud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid, jätta kohaldamata kõik diskrimineerivad siseriiklikud sätted, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ootama ära selle sätte tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldada ebasoodsamas olukorras olevate isikute suhtes samu norme, mida kohaldatakse soodsamas olukorras olevate isikute suhtes.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikliga 23 ei ole vastuolus see, kui liikmesriik ei võimalda kolmanda riigi kodanikul, kes on ühenduse sellise kodaniku abikaasa, kes ei ole kasutanud oma õigust vabalt liikuda, tugineda ühenduse eeskirjadele diplomite vastastikuse tunnustamise ja asutamisvabaduse kohta, ja sellest artiklist tulenevalt ei ole liikmesriigi pädevad asutused, kelle pädevusse kuulub reguleeritud kutsealal tegutsemise loa väljastamine, ka kohustatud võtma arvesse väljaspool Euroopa Liitu saadud diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, kui neid on tunnustanud teine liikmesriik, ega arvestama huvitatud isiku asjakohast töökogemust, võrreldes ühelt poolt kõnealuste dokumentide ja kogemusega tõendatud pädevusi ja teiselt poolt siseriiklike õigusnormidega nõutud teadmisi ja kvalifikatsioone.
24

Väljakujunenud kohtupraktikast kohaselt ei hõlma EÜ artikli 28 kohaldamisala piiranguid, mida on mainitud muudes erisätetes, ning et maksualased või tollimaksudega samaväärsete maksudena käsitletavad piirangud, mida on mainitud EÜ artiklites 23, 25 ja 90, ei jää EÜ artiklis 28 sätestatud keelu alla. Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast seoses vastavalt EÜ artikli 25 ja artikli 90 kohaldamisalaga, et samaväärse toimega maksudega seotud sätted ja diskrimineerivate riigimaksudega seotud sätted ei ole kumulatiivselt kohaldatavad, nii et sama maksusäte ei saa ühel ajal kuuluda mõlemasse nimetatud kategooriasse (vt eelkõige 17. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-383/01: De Danske Bilimportører, EKL 2003, lk I-6065, punktid 32 ja 33 ning viidatud kohtupraktika).
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (viies koda)

9. november 2007

Kohtuasi C‑74/07 P

Luciano Lavagnoli

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellatsioonkaebus – Edutamine – 2003. aasta edutamine – Edutatud ametnike loetelu tühistamine – Eelispunktide andmine

Ese: Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (kolmas koda) 23. novembri 2006. aasta otsuse peale kohtuasjas T‑422/04: Lavagnoli vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hageja nõude, et tühistataks esiteks 2003. aasta edutamise raames edutatud ametnike loetelu osas, milles see loetelu ei sisalda tema nime, ja seda otsust ettevalmistavad materjalid, ning et teiseks, teise võimalusena, tühistataks hagejat puudutavas osas ka otsus kõnealuse edutamise käigus edutamispunktide andmise kohta.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista kohtukulud välja Luciano Lavagnolilt.

Kokkuvõte

Apellatsioonkaebus – Alused – Õigusnormi väidetava rikkumise määratlemata jätmine – Vastuvõetamatus

(EÜ artikkel 225; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 112 lõike 1 punkt c)
29

Teise väite osas toovad apellatsioonkaebuse esitajad esile, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse õigust sellega, et ta võtnud arvesse asjaolu, et vaidlustatud otsus sisaldas ebapiisavat või ekslikku teavet õiguskaitsevahendite kasutamise kohta. Nimelt ei täpsustanud see otsus, kuidas ning kes võib esitada hagi, ja kuna see piirdus vaid selle adressaatide teavitamisega õiguskaitsevahendite olemasolust ning nende kasutamise tähtajast, siis arvasid apellatsioonkaebuse esitajad, et hagi võib olla esitatud türgi keeles ja nende endi poolt. Kui õiguskaitsevahendite kasutamise tingimusi puudutav teave puudub, on ekslik või ebapiisav, siis ei ole tühistamishagi esitamise tähtajaks mitte kaks kuud, vaid üks aasta.
Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003) artikli 1 lõiget 2 ja artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik keeldub tunnustamast mõne teise liikmesriigi poolt väljastatud juhiloa kehtivust, kui juhiloa omaniku suhtes kehtis väljastamise kuupäeval esimesena nimetatud liikmesriigis uue juhiloa taotlemise ajutine keeluaeg. Seejuures ei oma tähtsust asjaolu, et juhiloa kehtivuse küsimus tekkis pärast nimetatud keeluaja lõppemise kuupäeva.
18

Consiglio di Statol on siiski tõusetunud küsimus, kas vaidlustatud projekti suhtes ei peaks niisugust hindamist läbi viidama direktiivi 85/337 artikli 4 ning II ja III lisa kohaselt nende koostoimes põhjusel, et kõnealune projekt kuulub kõnealuste linnaosade teedevõrgu ümberkujundamise ulatuslikuma plaani alla, mistõttu oleks pädevad ametiasutused pidanud arvestama erinevate projektide „koosmõju”, mis on kõnealuses III lisas kriteeriumina sõnaselgelt ette nähtud. Neil asjaoludel otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [85/337] artiklit 2 tuleb osas, milles see sätestab, et enne loa andmist hinnatakse keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte ning et sellised projektid on määratletud [sama direktiivi] artiklis 4, tõlgendada nii, et keskkonnamõju hindamine tuleb läbi viia mis tahes keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide puhul ja seda isegi siis, kui neid ei ole loetletud [selle] direktiivi I ja II lisas, või — vastupidi — tuleb selline hindamismenetlus läbi viia üksnes selle direktiivi I ja II lisas mainitud projektide osas? 2. Kas direktiivi [85/337] artikkel 4, milles see jätab liikmesriikidele võimaluse näha [selle direktiivi] II lisas loetletud projektide jaoks ette juhtumipõhine või eelnevalt kindlaksmääratud tingimustest lähtuv keskkonnamõju hindamine, võttes sealjuures arvesse [selle direktiivi] III lisas ette nähtud valikutingimusi, paneb liikmesriikidele kohustuse või annab neile üksnes võimaluse võtta arvesse kõiki III lisas sätestatud kriteeriume? 3. Kas [Vabariigi Presidendi] 12. aprilli 1996. aasta dekreedi artikkel 1 kujutab endast nõuetekohast direktiivi [85/337] artikli 4 ja selle III lisa siseriiklikku õigusesse ülevõtmist Itaalia seadusandja poolt, arvestades seda, et selles ei ole direktiivi II lisas loetletud projektide keskkonnamõju hindamise läbiviimise kriteeriumina nähtud ette projekti koosmõju muude töödega, nagu on ette nähtud [kõnealuses] III lisas?”
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 21. mai 2008. aasta määrus – Mihal vs. Daňový úrad Košice V

(kohtuasi C‑456/07)

Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik – Kuues käibemaksudirektiiv – Maksukohustuslased – Artikli 4 lõike 5 esimene lõik – Avalik‑õiguslikud organisatsioonid – Kohtutäiturid – Juriidilised ja füüsilised isikud

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksukohustuslased (nõukogu direktiiv 77/388, artikli 4 lõike 5 esimene lõik) (vt punkt 23)

Ese





Eelotsusetaotlus – Najvyšší súd Slovenskej republiky – Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 4 lõike 5 esimese lõigu tõlgendamine – Maksukohustuse kohaldamata jätmine tegevuse või toimingute puhul, mida avalik‑õiguslik asutus teostab ametivõimuna – Avalikku võimu teostavate kohtutäiturite kaasamine – Vahetu mõju.

Resolutiivosa

Niisuguse eraõigusliku isiku nagu kohtutäitur tegevuse suhtes ei jäeta käibemaksukohustust kohaldamata üksnes selle tõttu, et see tegevus hõlmab avaliku võimu teostaja õigustega seotud toimingute tegemist. Isegi kui eeldada, et oma ülesannetes teostab kohtutäitur toiminguid nende õigusnormide tähenduses, mida käsitletakse põhikohtuasjas, ei tegutse ta avalik‑õigusliku asutusena, kuna ta ei kuulu avaliku teenistuse organisatsiooni, vaid vaba elukutse esindajana tegutseb ta majanduslikult sõltumatult ja seega ei ole tal õigust maksuvabastusele, mis on ette nähtud nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 4 lõike 5 esimeses lõigus.
41

Leides neil kaalutlustel, et mõlema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks on vaja vastata teatavatele ühenduse õigust puudutavatele küsimustele, otsustas Tribunale amministrativo regionale del Lazio kohtumenetlused peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgnevad eelotsuse küsimused, mis on mõlemas kohtasjas sarnaselt sõnastatud: „1. Kas [ühinemisakti] tuleb tõlgendada nii, et Ungaris ja […] [ü]henduses toodetud veinide nimetuse osas kohaldatakse alates 1. maist 2004 üksnes ühenduse õiguses sisalduvaid õigusnorme, mis on sätestatud määruses nr 1493/99 ja määruses nr 753/2002, muudetud määrusega nr 1429/2004? 2. Kas määruse nr 1493/99 artikkel 52 kujutab endast piisavat õiguslikku alust selleks, et komisjon võiks välja jätta veini nimetuse (käesolevas kohtuasjas „Tocai friulano”), mis on valmistatud Itaalia riigi vastavas registris õiguspäraselt registreeritud viinamarjasordist ja mida nimetatakse vastavates ühenduse määrustes? 3. Kas EÜ artikli 34 lõike 2 teine lõik, mis keelab igasuguse põllumajandustoodete tootjate või tarbijate diskrimineerimise ühenduses, keelab määruse nr 753/2002, muudetud määrusega nr 1429/2004, [II] lisas loetletud 122 veini nimetusest üksnes ühe, nimelt „Tocai friulano” nimetusega veini tootjate ja kasutajate diskrimineerimise nii, et see takistab selle nimetuse kasutamise jätkamist pärast 31. märtsi 2007? 4. Kas määruse nr 753/2002 artikli 19 lõiget 2, millega loetakse õiguspäraseks selle määruse, muudetud määrusega nr 1429/2004, [II] lisas loetletud viinamarjasordi nimetuste kasutamine, tuleb tõlgendada nii, et viinamarjasordi nime ja ühenduses toodetud veinide geograafilise tähise homonüümia on võimalik ja õiguspärane? 5. Juhul kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas EÜ artikli 34 lõike 2 teine lõige, mis keelab igasuguse põllumajandustoodete tootjate või tarbijate diskrimineerimise […] [ü]henduses, keelab komisjonil määruses nr 753/2002 kohaldada homonüümia kriteeriumit selle määruse [II] lisast tuleneval viisil nii, et sellega loetakse õiguspäraseks mitme sellise viinamarjasordi nime kasutamine, mis sisaldavad sama arvu geograafiliste tähiste osaliselt või täielikult homonüümseid nimetusi, kuid välistatakse üksnes ühe, Euroopa turul sajandeid õiguspäraselt kasutatud viinamarjasordi nimetuse („Tocai friulano”) kasutamise õiguspärasus? 6. Kas määruse nr 1493/99 artiklit 50 tuleb tõlgendada nii, et TRIPS-lepingu artiklite 23 ja 24 sätete ning eelkõige selle lepingu artikli 24 lõike 6 kohaldamisel homonüümsete veininimetuste valdkonnas ei saa ministrite nõukogu ega liikmesriigid ja veelgi vähem komisjon võtta vastu või lubada võtta selliseid meetmeid nagu komisjoni määrus nr 753/2002, mis põhjustavad homonüümsete nimetuste valdkonnas erineva kohtlemise selliste veininimetuste suhtes, mis on homonüümia seisukohast sarnaste tunnustega? 7. Kas määruse nr 1493/99 põhjenduses 56 ja artiklis 50 sisalduvast sõnaselgest viitest TRIPS-lepingu artiklitele 23 ja 24 tulenevalt on Euroopa Kohtu praktikat arvestades [selle lepingu] artikli 24 lõige 6, mille kohaselt nimetatud lepingu osalisriigil on õigus kaitsta homonüümseid nimetusi, ühenduse õiguskorras vahetult kohaldatav?”
18

Neil asjaoludel otsustas Prud’homie de pêche de Martigues menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [määruse nr 894/97] artiklit 11a tuleb tõlgendada nii, et see keelab ka sellised võrgud, mis ei triivi või triivivad väga vähe, kuna need on kinnitatud triivankru külge? 2. Kas [määruse nr 894/97] artikli 11a lõiked 1 ja 2 on kehtivad niivõrd kui: a) kõnealuse artikli eesmärk näib olevat üksnes keskkonnaalane, kuigi selle õiguslik alus on [EÜ asutamislepingu artikkel 43 (muudetuna EÜ artikkel 37)][;] b) selles ei esitata triivvõrgu määratlust, mistõttu ei määrata selgesti kindlaks kõnealuse artikli kohaldamisala[;] c) säte ei ole selgesti põhjendatud[;] d) selles ei võeta arvesse kättesaadavaid teaduslikke ja tehnilisi andmeid, ühenduse erinevate piirkondade keskkonnatingimusi ning kasu [ja] kahju, mis selles ettenähtud keelust tuleneb[;] e) see ei ole saavutatava eesmärgiga proportsionaalne[;] f) see on diskrimineeriv, kuna selle alusel koheldakse geograafiliselt, majanduslikult ning sotsiaalselt erinevaid olukordi ühtemoodi[;] g) selles ei nähta ette ühtki erandit kalurite jaoks, kes püüavad väikeseid koguseid, nagu thonaille-võrgu abil kalastavad kalurid, missugune kalastamisviis on peale selle, et see on Vahemere ääres tavapärane, seda harrastavale inimestele eluliselt tähtis ning peale selle väga valikuline[?]”
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 5. mai 2008. aasta määrus – Hospital Consulting jt. vs. Esaote jt.

(kohtuasi C‑386/07)

Kodukord – Artikli 92 lõige 1 ja artikli 104 lõige 3 – Ühenduse konkurentsieeskirjad – Advokaaditeenuse tasumäärasid reguleerivad siseriiklikud eeskirjad – Miinimumtasu kinnitamine – Osaline vastuvõetamatus – Küsimused, millele vastuse võib tuletada Euroopa Kohtu praktikast

1. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Liikmesriikide kohustused – Olemasolevate kokkulepete mõju tugevdavad õigusnormid – Mõiste (EÜ artiklid 10, 81 ja 82) (vt punktid 18–27, resolutiivosa punkt 1)

2. Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Küsimused, mis esitati faktilist ja õiguslikku konteksti piisavalt täpsustamata – Küsimused, mis esitati kasulikku vastust välistavas kontekstis – Ilmselge vastuvõetamatus (EÜ atikkel 234) (vt punktid 29–35, resolutiivosa punkt 2)

Ese





Eelotsusetaotlus – Consiglio di Stato – EÜ artiklite 10 ja 81 lõike 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/5/EÜ, millega hõlbustatakse alalist tegutsemist advokaadi kutsealal muus liikmesriigis kui see, kus omandati kutsekvalifikatsioon (EÜT L 77, lk 36) tõlgendamine – Siseriikliku kutseühenduse poolt kohustuslike advokaaditeenuse tasumäärade kehtestamine ministeeriumi heakskiidul – Siseriiklik õigus, mis keelab kohtunikel kohtukulusid puudutavates lahendites kehtestatud miinimumtasudest kõrvalekaldumise.

Resolutiivosa

1. EÜ artiklitega 10 ja 81 ei ole vastuolus see, kui siseriiklik õigus põhimõtteliselt keelab miinimumtasudest kõrvalekaldumise, mis on kehtestatud ministri dekreediga, mille aluseks on niisuguse advokaatide kutseühenduse nagu Consiglio nazionale forense välja töötatud projekt, ja mis samuti keelab kohtul nende kohtukulude osas, mida vaidluse kaotanud pool peab teisele poolele hüvitama, otsust langetades nimetatud miinimumtasudest kõrvale kalduda.

2. Kolmas küsimus, mille Consiglio di Stato oma 13. jaanuari 2006. aasta otsusega esitas, on ilmselgelt vastuvõetamatu.
1.

Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 13 B‑osa punkti d alapunktis 3 kasutatud mõisteid „hoiuste ja […] maksete[ga] seotud tehingud, sh nende vahendamine” tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole mõeldud teenuste osutamist volitatud esindaja poolt volitaja nimel, kes tegeleb kihlvedude korraldamisega hobuste võidusõitudel ja muudel spordiüritustel, mis seisneb selles, et volitatud esindaja võtab volitaja nimel vastu panused, registreerib panused, kinnitab kliendile pileti väljastamisega, et panus on vastu võetud, kogub raha, maksab välja võidud, võtab üksinda vastutuse volitaja ees kogutud rahaliste vahendite haldamise eest ning varguste ja/või raha kaotamise eest ning saab selle tegevuse eest volitajalt komisjonitasu.
Euroopa Kohtu (viies koda) 16. mai 2008. aasta määrus – Raulin vs. Prantsusmaa

(kohtuasi C‑454/07)

Füüsilise isiku poolt liikmesriigi vastu esitatud hagi, mille eesmärk on tuvastada, et see liikmesriik on rikkunud ühenduse õigust – Ilmne Euroopa Kohtu pädevuse puudumine

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Komisjoni ja liikmesriikide hagi esitamise ainuõigus – Füüsilise või juriidilise isiku hagi – Vastuvõetamatus (EÜ artikkel 226 ja 227) (vt punktid 6 ja 7)

Ese

Nõukogu 22. juuni 1987. aasta direktiivi 87/344/EMÜ kohtukulude kindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 185, lk 77; ELT eriväljaanne 06/01, lk 187) rikkumine konkreetsel juhul.

Resolutiivosa

1. Euroopa Ühenduste Kohtul puudub ilmselgelt pädevus käesoleva hagi osas otsuse langetamiseks.

2. H. Raulin kannab ise oma kohtukulud.
Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/50/EMÜ (millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord) ja 14. juuni 1993. aasta direktiiv 93/36/EMÜ (millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord) ei ole kohaldatavad hankelepingule, mis on sõlmitud kohaliku omavalitsusüksuse ja viimasest õiguslikult eraldiseisva isiku vahel, eeldusel et see kohalik omavalitsusüksus omab kõnealuse isiku üle samasugust kontrolli kui omaenda asutuste üle ja põhiosa selle isiku tegevusest toimub selle omavalitsusüksuse või nende omavalitsusüksuste heaks, kellele kuulub osalus selles isikus.
3

Põhikohtuasja pooled teatasid 6. ja 17. märtsi 2008. aasta kirjades, mis saabusid Euroopa Kohtusse vastavalt 10. ja 25. märtsil, et nad sõlmisid asjas kompromissi ning et seetõttu on eelotsusetaotluses esitatud küsimused ära langenud.