ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

Nimetatud valitsus leiab, et kuna kohtuvaidlus käib kahe Saksa ettevõtja vahel, iseloomustab põhikohtuasjas käsitletavat olukorda see, et selle kõik elemendid on ainult ühe liikmesriigi sisesed, nii et direktiivi 2005/29 sätted ei kuulu põhikohtuasjas kohaldamisele (vt 21. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-97/98: Jägerskiöld, EKL 1999, lk I-7319, punkt 45). Teise võimalusena väidab Hispaania valitsus sisuliselt, et direktiiv 2005/29 ei ole põhikohtuasja suhtes kohaldatav, kuna selle aluseks olevad asjaolud on aset leidnud mitte ainult enne selle direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist, vaid juba enne selle direktiivi vastuvõtmist. Seetõttu ei saa Euroopa Kohus hinnata Saksa seaduse kooskõla direktiiviga 2005/29. Viimaseks rõhutab see valitsus, et igal juhul ei ole selle direktiivi eesmärk reguleerida auhinnamänge või loteriisid, mis on seotud tarbijatele mõeldud kaupade või teenuste müügiga, kuna vastavat korda oli otseselt käsitletud müügi edendamist puudutava määruse KOM(2001) 546 (lõplik) ettepanekus, mille Euroopa Ühenduste Komisjon seejärel 2006. aastal tagasi võttis.
1.

Nõukogu 15. märtsi 1976. aasta direktiivi 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel, muudetud nõukogu 15. juuni 2001. aasta direktiiviga 2001/44/EÜ, artikli 12 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et taotluse saanud asutuse asukohaliikmesriigi kohus ei ole põhimõtteliselt pädev kontrollima, kas nõude täitmisele pööramist lubav juriidiline dokument kuulub täitmisele. Kuid juhul, kui selle liikmesriigi kohtule esitatakse kaebus täitemeetmete, nagu täitedokumendi teatavakstegemise, kehtivuse või nõuetekohasuse peale, võib see kohus kontrollida, kas need meetmed on võetud nõuetekohaselt kooskõlas nimetatud liikmesriigi seaduste ja määrustega.
4.

Kui olukorda ei saa lahendada tolliseadustiku artikli 78 alusel ja arvestades, et seadustiku artikli 203 alusel on tekkinud tollivõlg ning arvestades, et pooled on ühel meelel, et tekkis eriolukord, mida on silmas peetud rakendusmääruse artiklis 899, siis kas siseriiklikul kohtul oli eelotsusetaotluses kirjeldatud asjaoludel õigus järeldada, et ilmset hooletust ei esinenud, mistõttu tuleks tollivõlga seadustiku artikli 239 kohaselt vähendada ja tollimaksu tasumise nõue tagasi võtta? Kas pädevatel asutustel on kaaludes, kas on esinenud asjaomase ettevõtja ilmset hooletust, õigus arvesse võtta seda, et tollivõla tinginud vigadele on kaasa aidanud maksuasutuse enda hoolsus- ja juhtimiskohustuse täitmata jätmine?”
37

Nii on Euroopa Kohus leidnud, et üks ühenduse riigihankealaste õigusnormide eesmärke on saavutada võimalikult suur konkurentsile avatus (vt selle kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Bayerischer Rundfunk jt, punkt 39), ning et ühenduse õiguse huvides on, et oleks tagatud võimalikult paljude pakkujate osavõtt hankemenetlusest (19. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas C-538/07: Assitur, EKL 2009, lk I-4219, punkt 26). Selles osas tuleb lisada, et see võimalikult suur konkurentsile avatus on ette nähtud mitte ainult arvestades ühenduse huvi kaupade ja teenuste vaba liikumise valdkonnas, vaid ka asjaomase hankija enda huvides, kellel on seeläbi laiem võimalus valida soodsaim ning asjaomase üldsuse vajadustele kõige paremini vastav pakkumus (vt selle kohta seoses ebaharikult madala maksumusega pakkumustega 15. mai 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-147/06 ja C-148/06: SECAP ja Santorso, EKL 2008, lk I-3565, punkt 29).
57

Nii on direktiivi 2003/6 põhjenduses 18 sätestatud, et siseteabe kasutamine „võib hõlmata finantsinstrumentide omandamist ja loovutamist, kuigi isik teab või oleks pidanud teadma, et tema käsutuses olev teave on siseteave”. Sellele juhtumile on nimelt sõnaselgelt viidatud nimetatud direktiivi artiklis 4, mis laiendab siseringitehingute keeldu igale siseteavet valdavale isikule, kes teab või oleks pidanud teadma, et tegemist on siseteabega. Sellegipoolest ähvardab nende kriteeriumide automaatne kohaldamine finantsturu teatavatele elukutsetele, kes peavad valdama siseteavet turul kolmandate isikute teostatavate tehingute kohta, viia selleni, et neil keelatakse nende tegevuse – mis on finantsturgude nõuetekohaseks toimimiseks siiski õiguspärane ja kasulik – jätkamine. Nimetatud direktiivi põhjendus 18 täpsustab selles osas, et asjaolu, millist teavet mõistlik isik peaks või oleks pidanud valdama, hindab „konkreetsetel asjaoludel” pädev ametivõim.
19

Neist kaalutlustest lähtudes otsustas Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas […] direktiivi 2004/18[…] artikliga 4 on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu […] seadusandliku dekreedi nr 163/2006 […] artikli 36 lõige 5, mis näeb ette: — konsortsiumi liikme hankemenetluses osalemise korral konsortsiumi automaatse kõrvaldamise hankemenetlusest ainuüksi seetõttu, et ta on asutatud teatud õiguslikus vormis (püsiv konsortsium), mitte sisuliselt identses õiguslikus vormis (tootmis- ja tööühistute konsortsium või käsitööettevõtjate konsortsium); — samas ka sellise püsiva konsortsiumi hankemenetluses osalemise korral, kes on teatanud, et ta osaleb hankemenetluses teiste ettevõtjate nimel ning et ta usaldab hankelepingu temaga sõlmimise korral tööde teostamise teiste ettevõtjate hooleks, ettevõtja automaatse kõrvaldamise hankemenetlusest ainuüksi selle formaalse asjaolu tõttu, et ta on selle konsortsiumi liige? 2. Kas EÜ artiklitega 39, 43, 49 ja 81 on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu […] seadusandliku dekreedi nr 163/2006 […] artikli 36 lõige 5, mis näeb ette: — konsortsiumi liikme hankemenetluses osalemise korral konsortsiumi automaatse kõrvaldamise hankemenetlusest ainuüksi seetõttu, et ta on asutatud teatud õiguslikus vormis (püsiv konsortsium), mitte sisuliselt identses õiguslikus vormis (tootmis- ja tööühistute konsortsium või käsitööettevõtjate konsortsium); — samas ka sellise püsiva konsortsiumi hankemenetluses osalemise korral, kes on teatanud, et ta osaleb hankemenetluses teiste ettevõtjate nimel ning et ta usaldab hankelepingu temaga sõlmimise korral tööde teostamise teiste ettevõtjate hooleks, ettevõtja automaatse kõrvaldamise hankemenetlusest ainuüksi selle formaalse asjaolu tõttu, et ta on selle konsortsiumi liige?”
Asjaolu, et kutsealal tegutsema hakkamise õigus on antud üksnes kandidaatidele, kes on välja valitud menetluse käigus, mille eesmärk on välja valida eelnevalt kindlaks määratud arv isikuid kandidaatide võrdleva hindamise teel ja mitte absoluutseid kriteeriume kohaldades ning mille tulemusena antakse kvalifikatsiooni tõendav dokument, mille kehtivusaeg on rangelt piiratud, ei tähenda, et see kutseala oleks reguleeritud kutseala Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta artikli 3 lõike 1 punkti a tähenduses.
36

Siiski on ühelt poolt nii, et asjaolu, et põhikohtuasjades käsitletavate toiduvalmististe koostisosadeks olevad toorained, nimelt loomsed ja taimsed õlid on osaliselt hõlmatud KN-i rubriikidega 1515 ja 1517, ei välista nende klassifitseerimist rubriiki 2106, kuna – nagu on rõhutatud käesoleva otsuse punktis 32 – nende valmististe objektiivsed tunnused ja omadused määravad ära nii see, et need on pakendatud kapslisse, kui ka nende koostis. KN-i rubriigid 1515 ja 1517 aga välistavad toodete selle omadusega arvestamise.
36

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi artikliga 4 ei ole vastuolus see, kui siseriiklik kohus tuvastab omal algatusel selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva lepingu tühisuse sel põhjusel, et tarbijat ei teavitatud tema taganemisõigusest, kuigi see tarbija ei ole pädevates siseriiklikes kohtutes kordagi lepingu tühisusele tuginenud.
1.

Kuna Kreeka Vabariik ei ole nõuetekohaselt kohaldanud ega rakendanud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. oktoobri 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1774/2002, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste sanitaareeskirjad, osas mis puudutab loomsete kõrvalsaaduste matmist ilma eelneva töötlemiseta, ametlike kontrollide puudumist, loomsete kõrvalsaaduste haldamise ja riskiteguriga materjali põletamise ettevõtete tunnustamist, siis on Kreeka Vabariik rikkunud määruse nr 1774/2002 artikli 4 lõike 2 punktidest a ja c, artikli 5 lõike 2 punktist c, artikli 6 lõike 2 punktist b, artiklitest 10–15, 17, 18 ja 26 tulenevaid kohustusi.
79

Komisjon märkis eelkõige vaidlusaluse otsuse põhjenduses 60, et vaidlusalused vabastused vähendavad ühe olulise tootmissisendi kulu ja seega annavad nende saajatele eelise, asetades nad soodsamasse olukorda kui teised ettevõtted, mis kasutavad mineraalõlisid teistes tööstusharudes või piirkondades. Sama otsuse põhjendustes 61 ja 62 nentis komisjon ühelt poolt, et abisaajate ja Prantsuse Vabariigi märkused kinnitavad, et aktsiisimaksu vähendused olid just nimelt mõeldud abisaajate konkurentsivõime tugevdamiseks võrreldes konkurentidega, vähendades nende kulusid, ja teiselt poolt, et alumiiniumoksiidiga, mida toodetakse ka Kreekas, Hispaanias, Saksamaal ja Ungaris, kaubeldakse liikmesriikide vahel, nii et võib arvata, et vaidlusalused vabastused kahjustavad ühendusesisest kaubandust ja kahjustavad või ähvardavad kahjustada konkurentsi.
65

Eespool toodut kogumis arvesse võttes tuleb kolmandale eelotsuse küsimusele vastata, et EÜ artiklit 39 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi pädevad ametivõimud vaatavad läbi mõne teise liikmesriigi kodaniku taotlust saada teatava aja jooksul sellist praktilist väljaõpet nagu ettevalmistusteenistus, et hiljem tegutseda reguleeritud juriidilisel kutsealal, ei sätesta see artikkel iseenesest, et need ametivõimud peavad kandidaadilt ühenduse õiguses nõutava võrdväärsuse hindamise raames nõudma ainult madalamat õigusalaste teadmiste taset kui see, mis vastab kvalifikatsioonile, mida selles liikmesriigis nõutakse niisuguse praktilise väljaõppe saamiseks. Siiski tuleb täpsustada, et esiteks ei takista kõnealune artikkel siiski sellise kvalifikatsiooni pehmet tõlgendamist ning et teiseks on oluline, et praktikas ei oleks võimalus omandatud teadmisi, mis vastavad kvalifikatsioonile, mida huvitatud isik on tõendanud, osaliselt tunnustada pelgalt näilik – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
63

Artiklit 11 tuleb siiski esiteks tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui siseriiklik kohus leiab, et nimetatud artiklis sätestatud tähtaja jooksul direktiivi 85/374 artikli 3 lõikes 1 sätestatud määratlusele vastava „tootja” 100-protsendilise osalusega tütarettevõtja vastu algatatud menetluses võib nimetatud tütarettevõtja asendada tootjaga, kui nimetatud kohus leiab, et otsuse asjaomase toote käibelelaskmise kohta tegi tegelikult tootja.
5

Direktiivi 2004/18 artikkel 29 „Konkurentidega peetav dialoog” näeb ette: „1. Eriti keeruliste lepingute puhul võivad liikmesriigid sätestada võimaluse, mille kohaselt ostjad võivad lepingu sõlmimisel kasutada konkurentidega peetavat dialoogi käesoleva artikliga ettenähtud korras, kui avatud või piiratud menetlus ei võimalda ostjate arvates lepingut sõlmida. Hankeleping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumise alusel, mis on lepingu sõlmimise ainus kriteerium. 2. Ostjad avaldavad hanketeate ning määratlevad oma vajadused ja nõuded selles teates ja/või kirjeldavas dokumendis. 3. Ostjad alustavad artiklite 44–52 asjakohaste sätete kohaselt valitud kandidaatidega dialoogi, mille eesmärk on tuvastada ja määratleda ostjate vajadusi kõige paremini rahuldavad vahendid. Dialoogi ajal võivad ostjad väljavalitud kandidaatidega arutada kõiki lepingu tahke. Ostjad tagavad kõigi pakkujate võrdse kohtlemise dialoogi ajal. Nad ei avalda teavet diskrimineerival viisil, mis võib anda mõnele pakkujale teiste ees eelise. Ostjad ei tohi avaldada dialoogis osaleva kandidaadi pakutud lahendusi või muud tema poolt edastatud konfidentsiaalset teavet teistele osalejatele ilma kõnesoleva kandidaadi nõusolekuta. 4. Ostjad võivad hanketeates või kirjeldavas dokumendis esitatud lepingute sõlmimise kriteeriumide kohaselt ette näha, et menetlus toimub järjestikuste etappidena, ning vähendada sel viisil lahenduste arvu, mida dialoogide pidamise etapis arutatakse. Hanketeates või kirjeldavas dokumendis on viide, et seda võimalust võidakse kasutada. 5. Ostja jätkab dialoogi, kuni on kindlaks määranud oma vajadustele vastava(d) lahenduse(d), vajaduse korral neid võrreldes. 6. Kui ostja on teatanud dialoogi lõpetamisest ja osalejaid sellest teavitanud, palub ta neil esitada lõplikud pakkumised dialoogi käigus esitatud ja täpsustatud lahenduse või lahenduste põhjal. Pakkumised sisaldavad kõiki ettenähtud ja projekti elluviimiseks vajalikke elemente. Ostja taotluse korral võib neid pakkumisi selgitada, piiritleda ja täpsustada. Selgitamine, piiritlemine, täpsustamine või täiendav teave ei tohi muuta pakkumise või pakkumismenetluse põhielemente, mille muutumine tõenäoliselt moonutaks konkurentsi või avaldaks diskrimineerivat mõju. 7. Ostjad hindavad saadud pakkumisi hanketeates või kirjeldavas dokumendis sätestatud lepingute sõlmimise kriteeriumide põhjal ja valivad majanduslikult soodsaima pakkumise artikliga 53 ettenähtud korras. Ostja taotluse korral võib paluda, et majanduslikult soodsaimaks tunnistatud pakkumise esitanud pakkuja selgitaks pakkumise tahke või kinnitaks pakkumises sisalduvaid kohustusi, tingimusel, et see ei muuda lepingu olulisi aspekte ega tekita konkurentsi moonutamise ega diskrimineerimise ohtu. 8. Ostjad võivad täpsustada hindasid või makseid dialoogis osalejatele.”
44

Belgia Kuningriigi väite osas, et puudub kohustus üle võtta direktiivi nõue, mille kohaselt peab seoses ühendustorudega asjassepuutuvate liikmesriikidega eelnevalt nõu pidama ja komisjoni vabastusotsustest teavitama, tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb EÜ artikli 249 kolmandast lõigust, et liikmesriigid tagavad direktiivide kohaldamise sobivate meetmete vastuvõtmisega. Asjaolu, et nõuetekohaste kohaldamismeetmete puudumisel või direktiiviga vastuolus olevate meetmete korral on isikutel õigus kohtus vaidluses ülevõtmiskohustust rikkunud liikmesriigiga tugineda direktiivile, ei õigusta seda, et liikmesriik ei võta õigeaegselt vastu iga direktiivi esemega sobivaid meetmeid (vt selle kohta 6. mai 1980. aasta otsus kohtuasjas 102/79: komisjon vs. Belgia, EKL 1980, lk 1473, punkt 12; 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C-433/93: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1995, lk I-2303, punkt 24, ja 2. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas C-253/95: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1996, lk I-2423, punkt 13). Seda enam ei vabasta liikmesriike ülevõtmiskohustusest asjaolu, et kõnealuse direktiivi teatud sätted on siseriiklikus õiguses vahetult kohaldatavad.
1.

Nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003) artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis kohustavad prügila käitajat tasuma maksu, mille peavad talle hüvitama jäätmeid ladestanud omavalitsusüksused, ja mis näevad ette käitajale rahatrahvi määramise maksu hilinenud tasumise korral, kuid siiski tingimusel, et koos nimetatud õigusnormidega võetakse meetmed, millega tagatakse maksu tõhus ja kiire hüvitamine, ja tingimusel, et kohaliku omavalitsusüksuse poolt käitajale makstav hind sisaldab kõiki hüvitamise käigus tekkinud kulusid ja eelkõige kulusid, mis tekivad kohaliku omavalitsusüksuse poolt nimetatud alusel käitajale võlgnetavate summade hilinenud tasumise tõttu, kaasa arvatud selle hilinemise tõttu käitajale määratud võimalik rahatrahv. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas nimetatud tingimused on täidetud.
66

Nende kahe menetluse objektiivne erinevus on tingitud sellest, et impordile, mille suhtes on algatatud läbivaatamismenetlus, on eelnevalt juba kehtestatud lõplikud dumpinguvastased meetmed ning selle kohta on juba põhimõtteliselt kogutud piisavalt tõendeid, et teha kindlaks, kas nende meetmete kehtivuse lõppemisega võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu ja kahju jätkumine või kordumine. Seevastu kui impordi suhtes on algatatud esialgne uurimine, on selle eesmärk just nimelt mis tahes dumpingu olemasolu, määra ja mõju tuvastamine ning seda isegi siis, kui sellise menetluse algatamise põhjendamiseks on vajalik piisavate tõendite olemasolu (eespool viidatud kohtuotsus Europe Chemi-Con (Deutschland) vs. nõukogu, punkt 50).
45

Erinevus varasema ja praegu kehtiva normistiku vahel seisneb selles, et asutus, kes on pädev kinnitama seaduses sätestatud loa nõutamise kohustusest vabastamist, oli varem kinnistuskohtunik, kuid nüüd on see pädevus kohalikul omavalitsusorganil, mille territooriumil asjaomane kinnisvara asub. Viimane peab omandaja taotlusel kontrollima, kas tingimused, mille alusel selline vabastus antakse, on täidetud, ja kui need on täidetud, peab ta väljastama WrAuslGEG § 5 lõikes 4 ette nähtud „kinnituse, et luba ei ole nõutav”.
33

Leides, et põhikohtuasja lahendamiseks on vajalik direktiivi 2002/14 tõlgendamine, otsustas Vestre Landsret menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Põhikohtuasja pooled ei ole suutnud kokkulepet saavutada küsimuses, kas direktiiv 2002/14 […] on [Samarbejdsaftaleniga] nõuetekohaselt üle võetud. Sellega seoses palutakse täpsustada, kas ühenduse õigusnormidega on vastuolus nimetatud direktiivi rakendamine selliselt, et teatud töötajate grupi suhtes laieneb kollektiivleping, mis on sõlmitud tööturu nende osapoolte vahel, kes ei esinda kõnealuse töötaja kutseala, ja mida ei kohaldata nimetatud töötaja kutseala suhtes. 2. Juhul kui direktiiv 2002/14 on põhikohtuasjas kaebuse esitaja suhtes Samarbejdsaftaleniga nõuetekohaselt rakendatud, siis palutakse märkida, kas direktiivi 2002/14 artikkel 7 on õigesti üle võetud, kui on tõendatud, et Samarbejdsaftalen ei taga kõrgendatud vallandamiskaitset teatud kutsealal. 3. Juhul kui põhikohtuasjas kaebuse esitaja kuulub [2005. aasta seaduse] kohaldamisalasse, siis soovitakse teada, kas direktiivi [2002/14] artiklis 7 kehtestatud tingimusega, et „töötajate usaldusisikutel oleks nende ülesannete täitmisel piisav kaitse ja tagatised, mis võimaldavad nõuetekohaselt täita neile pandud kohustusi”, on vastuolus direktiivi artikli 7 ülevõtmine [2005. aasta seaduse] §-ga 8, mis sätestab, et „usaldusisikutele, keda tuleb töötajate nimel teavitada ja nõustada, tuleb tagada samasugune kaitse vallandamise või töösuhte muul viisil muutmise eest nagu sama või sarnase kutseala ametiühingute esindajatele”, kui nimetatud rakendusmeede ei sätesta kollektiivlepingu kohaldamisalast välja jäävate kutsealade esindajate kõrgendatud vallandamiskaitset.”
68

Kodukorra artikli 122 esimene lõik sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt sama kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
48

Kõigest eeltoodust järeldub, et esitatud küsimusele tuleb vastata, et liidu õigusega on vastuolus liikmesriigi niisuguse õigusnormi kohaldamine, mille alusel hagi riigilt kahju hüvitamise nõudes, mis tuleneb siseriikliku seadusega liidu õiguse rikkumisest, mis on tuvastatud Euroopa Kohtu poolt EÜ artikli 226 alusel langetatud otsusega, võib saada positiivse lahenduse üksnes juhul, kui taotluse esitaja on eelnevalt ammendanud kõik kahju tekitava haldusakti suhtes rakendatavad riigisisesed edasikaebamise võimalused, et vaidlustada selle seaduse alusel kehtestatud kahju tekitava haldusakti kehtivust, samas kui niisugune õigusnorm ei kehti hagile riigilt kahju hüvitamise nõudes, mis tuleneb sama seadusega põhiseaduse rikkumisest, mille on tuvastanud pädev kohus.
2.

Direktiivi 89/665 (muudetud direktiiviga 92/50) artikli 1 lõikega 1 on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis võimaldab siseriiklikul kohtul jätta õiguse lõppemise tõttu läbi vaatamata riigihankealaste eeskirjade rikkumise tuvastamise kaebuse või nende eeskirjade rikkumisest tuleneva kahju hüvitamise nõude, juhul kui ta kohaldab tingimust – mille hindamisel on tal kaalutlusõigus –, et kaebus peab olema esitatud viivitamata.
15

Neil asjaoludel otsustas Hof van Cassatie (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas arvestuskanne [tolliseadustiku] artikli 221 tähenduses on arvestuskanne [selle seadustiku] artikli 217 tähenduses, mis näeb ette, et toll märgib iga tollimaksu summa arvestusdokumentidesse või mõnele muule samaväärsele teabekandjale? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kuidas tuleb sisustada [tolliseadustiku] artikli 217 säte, mille kohaselt toll „märgib [tollimaksu summa] arvestusdokumentidesse või mõnele muule samaväärsele teabekandjale”? Kas sellega on seotud tehnilised või vormilised miinimumnõuded või jätab [nimetatud artikkel] tollimaksu summa kohta arvestuskande tegemist puudutavate üksikasjalikumate sätete kehtestamise täielikult liikmesriikide pädevusse, kehtestamata ühtegi miinimumnõuet? Kas arvestuskannet tuleb eristada tollimaksu summa kandmisest omavahendite raamatupidamisarvestusesse [määruse nr 1150/2000] artikli 6 tähenduses? 3. Kas [tolliseadustiku] artikli 221 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tollimaksu summa teatamist vastava korra kohaselt saab pidada tollimaksu summa võlgnikule teatamiseks [selle artikli] tähenduses üksnes juhul, kui arvestuskanne tollimaksu summa kohta on tehtud enne selle summa võlgnikule teatamist? Kuidas tuleb aru saada [nimetatud artiklis] sisalduvatest sõnadest „vastava korra kohaselt”? 4. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas saab riigi kasuks kehtida eeldus, et tollimaksu summa kohta on arvestuskanne tehtud enne selle summa võlgnikule teatamist? Kas liikmesriigi kohus saab eeldada tolli selliste avalduste õigsust, mille kohaselt tehti arvestuskanne tollimaksu summa kohta enne selle summa võlgnikule teatamist, või peab toll liikmesriigi kohtule süstemaatiliselt esitama kirjalikud tõendid tollimaksu summa kohta arvestuskande tegemise kohta? 5. Kas juhul, kui tollimaksu summa kohta arvestuskande tegemist enne selle summa võlgnikule teatamist, nii nagu seda nõuab [tolliseadustiku] artikli 221 lõige 1, ei toimu, toob see kaasa tollivõla sissenõudmise või tollivormistusjärgse sissenõudmise õiguse kehtetuse või aegumise? Kas teisisõnu tuleb [seda artiklit] tõlgendada nii, et kui toll on tollimaksu summa võlgnikule vastava korra kohaselt teatanud, kuid ei ole selle summa kohta enne selle summa võlgnikule teatamist arvestuskannet teinud, ei saa seda summat enam sisse nõuda, mistõttu peab [nimetatud ametiasutus] selleks, et kõnealust summat siiski sisse nõuda, selle võlgnikule vastava korra kohaselt uuesti teatama pärast seda, kui tollimaksu summa kohta on tehtud arvestuskanne, ning seda eeldusel, et arvestuskanne tehakse [nimetatud artiklis] ette nähtud aegumistähtaja jooksul? 6. Kui vastus viiendale küsimusele on jaatav, siis milline on tagajärg juhul, kui võlgnik tasub tollimaksu summa, mis talle on teatatud, ilma et selle kohta oleks eelnevalt arvestuskanne tehtud? Kas sellist makset tuleb pidada alusetuks makseks, mille võlgnik saab riigilt tagasi nõuda?”
68

Komisjon meenutab, et RSC artikli 84A lõige 4 sätestab, et kaebused tuleb esitada „viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul”. Komisjon väidab, et see sõnastus jätab ebakindlasse olukorda pakkujad, kes soovivad mõne hankija otsuse vastu kasutada neile ühenduse õigusega antud kaebeõigust. Tegelikult saavad pakkujad selle, mis moodi tõlgendatakse mõistet „viivitamata”, teada alles siis, kui nad on esitanud kaebuse ja pädev kohus on kohaldanud selle sätte tõlgendamiseks oma kaalutlusõigust. Sedalaadi olukord ei ole kooskõlas õiguskindluse põhimõttega.