Kohtuasi T-271/03

Deutsche Telekom AG

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Konkurents — EÜ artikkel 82 — Telekommunikatsiooni tavavõrgule juurdepääsu hind Saksamaal — Hinnakruvi efekt — Siseriikliku telekommunikatsiooni reguleeriva asutuse poolt heaks kiidetud hinnad — Turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tegutsemisruum”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda laiendatud koosseisus), 10. aprill 2008 II - 485

Kohtuotsuse kokkuvõte

Konkurents – Turgu valitsev seisund – Kuritarvitamine – Mõiste – Asjaolu, et turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja on teadlik oma tegevuse kuritarvitavast laadist – Mõju puudumine

Asjaolu, et siseriiklik telekommunikatsiooni reguleeriv asutus pidi turgu valitsevat seisundit omava telekommunikatsiooniettevõtja tariifid heaks kiitma, ei kõrvalda selle ettevõtja vastutust EÜ artikli 82 alusel, kuna konkurentsi piiravad tagajärjed, mida need tariifid tekitavad, ei tulene üksnes kohaldatavast siseriiklikust õiguslikust raamistikust, sest turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal, kes võis tariifide suurust mõjutada kõnealusele asutusele esitatavate loataotluste kaudu, oli piisav tegutsemisruum, et kehtestada oma tariifid sellisel tasemel, mis oleks võimaldanud piirava mõju kõrvaldada või seda vähendada. Turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal lasuva spetsiifilise vastutuse raames on selline ettevõtja kohustatud esitama tariifide muutmise taotlusi, kui tariifid kahjustavad tõhusat konkurentsi ja moonutavad konkurentsi ühisturul. Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et siseriiklik telekommunikatsiooni reguleeriv asutus kontrollib eelnevalt, kas tariifid on kooskõlas EÜ artikliga 82. Isegi kui see asutus on sarnaselt iga teise riigiorganiga kohustatud järgima asutamislepingu sätteid, on tema ülesandeks valdkondliku regulatsiooni kohaldamine telekommunikatsiooni valdkonnas ning ta ei ole asjaomase liikmesriigi konkurentsiamet. Liikmesriikide reguleerivad asutused tegutsevad aga vastavalt siseriiklikule õigusele, millel võib olla eesmärke, mis kuuluvad telekommunikatsioonipoliitika valdkonda ja mis seetõttu erinevad ühenduse konkurentsipoliitika eesmärkidest. Isegi kui eeldada, et kõnealune asutus on kohustatud analüüsima, kas turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja välja pakutud tariifid on kooskõlas EÜ artikliga 82, ei välista see mingil juhul, et komisjon võib tuvastada sellele ettevõtjale süüks pandava rikkumise, kusjuures komisjon ei saa olla seotud otsusega, mille on EÜ artikli 82 alusel teinud siseriiklik asutus. (vt punktid 107, 108, 113, 120–122)

Turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja hinnapraktika kuritarvitav laad, mis väljendub hinnakruvi efekti kujul, on seotud ebaõiglase vahega tema jaehindade, mida kohaldatakse tuletatud toote suhtes turustusahelas järgneval turul, ja selle tooraine hindade vahel, mida ta tarnib oma konkurentidele turustusahelas eelneval turul, kui nende hindade vahe on negatiivne või ebapiisav selleks, et katta tema enda tuletatud tootega seotud tootepõhised kulud. Sellest lähtuvalt ei ole komisjon sellise kuritarvituse tuvastamiseks kohustatud tõendama, et jaehinnad kujutavad endast iseenesest kuritarvitust. Komisjonil on õigus võtta turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja hindade kuritarvitava iseloomu analüüsimisel aluseks üksnes selle ettevõtja spetsiifilist olukorda ja sellest tulenevalt selle ettevõtja enda tariife ja kulusid, mitte aga tegelike või potentsiaalsete konkurentide olukorda. Mis tahes teistsuguse lähenemise puhul oleks olemas õiguskindluse üldpõhimõtte rikkumise oht, kuna kui turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja hinnapraktika õiguspärasus sõltuks konkureerivate ettevõtjate spetsiifilisest olukorrast, eelkõige nende kulustruktuurist, mille kohta turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal üldjuhul andmed puuduvad, ei oleks kõnealune ettevõtja võimeline hindama omaenda tegevuse õiguspärasust. Hinnakruvi efekti olemasolu hindamiseks tuleb uurida, kas turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja ise või temaga sama tõhus ettevõtja oleks olnud võimeline pakkuma tuletatud toodet muul viisil kui kahjumiga, kui ta oleks eelnevalt olnud kohustatud maksma tooraine eest sellist hinda. (vt punktid 166, 167, 188, 191–194)

Kui telekommunikatsiooniettevõtjale kuulub ainus kättesaadav infrastruktuur, mistõttu juurdepääsuteenused, mida ta osutab oma konkurentidele (võrguteenused), on hädavajalikud selleks, et viimastel oleks võimalik selle ettevõtjaga konkureerida abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turul, mis on turustusahelas järgnev turg, takistab selle ettevõtja jaehindade ja võrguteenuste hindade vaheline hinnakruvi efekt põhimõtteliselt konkurentsi arengut turustusahelas järgnevatel turgudel. Kui turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja jaehinnad on madalamad kui võrguteenuste hinnad või kui turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja jaehindade ja võrguteenuste hindade vahe on ebapiisav selleks, et temaga sama tõhusal ettevõtjal oleks võimalik katta abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste tootepõhised kulud, saab turgu valitsevat seisundit omava ettevõtjaga sama tõhus potentsiaalne konkurent abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turule tulla üksnes kahjumit kandes. Turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja konkurendid kasutavad küll tavaliselt ristsubsideerimist, st nad kompenseerivad abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turul tekkinud kahjumit kasumiga, mida nad saavad muudelt turgudelt, näiteks kõneteenuste turult. Võttes arvesse asjaolu, et turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal kui võrgu omanikul ei ole vaja kasutada võrguteenuseid, selleks et abonentidele juurdepääsuteenuseid pakkuda, ning et vastupidi tema konkurentidele ei pea ta turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja hinnapraktika tõttu püüdma abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turul tekkinud kahjumit kompenseerida, kahjustab hinnakruvi efekt siiski konkurentsi mitte ainult abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turul, vaid ka kõneteenuste turul. Komisjonil on õigus hinnakruvi efekti arvutamisel arvesse võtta üksnes kõikidelt juurdepääsuteenustelt saadavat tulu, jättes välja muudelt teenustelt, muu hulgas kõneteenustelt saadava tulu. Seega esiteks, isegi kui on tõsi, et abonendi jaoks moodustavad juurdepääsu- ja kõneteenused terviku, on komisjonil õigus arvesse võtta üksnes turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja juurdepääsuteenustelt saadavat tulu, jättes välja muudelt teenustelt saadava tulu, näiteks tulu, mida saadakse kõneteenustelt, mida võidakse osutada võrgule juurdepääsu abil. Turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja konkurentide jaoks eeldab abonendile selle ettevõtja võrgu kaudu kõneteenuste osutamine juurdepääsu kõnealusele võrgule. Võrdsete võimaluste olemasolu ühelt poolt turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja ja teiselt poolt tema konkurentide vahel tähendab järelikult seda, et juurdepääsuteenuste hinnad peavad olema kehtestatud tasemel, mis asetab konkurendid kõneteenuste osutamise osas turgu valitsevat seisundit omava ettevõtjaga võrdsesse olukorda. Sellised võrdsed võimalused on tagatud üksnes siis, kui turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja kehtestab oma jaehinnad tasemel, mis võimaldab konkurentidel – keda eeldatakse olevat sama tõhusad kui turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja – kajastada kõiki võrguteenusega seotud kulusid oma jaehindades. Kui turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja siiski ei järgi kõnealust põhimõtet, ei saa uued turule tulijad abonentidele juurdepääsuteenuseid pakkuda muul viisil kui kahjumiga. Sel juhul on nad sunnitud võrgule juurdepääsu tasandil tekkinud kahjumit kõrgete kõnetariifidega subsideerima ning see kahjustab konkurentsitingimusi ka kõneteenuste turul. Teiseks võib komisjon võrrelda turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja poolt oma konkurentidele osutatavate juurdepääsuteenuste hindu kõikide erinevate abonentidele pakutavate juurdepääsuteenuste jaehindade kaalutud keskmisega, isegi kui konkureerivad ettevõtjad ei paku kõiki neid teenuseid. Kuna turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja hinnapraktika kuritarvitavat iseloomu tuleb hinnata tema spetsiifilise olukorra alusel ning järelikult tema tariifide ja kulude alusel, ei saa seda seega mõjutada tema konkurentide võimalikud eelistused ühe või teise juurdepääsuteenuste turu suhtes. Lõpuks võib komisjon võrguteenuste koguhinna arvutamisel arvesse võtta tasu ülesütlemise eest, mida maksab turgu valitsevat seisundit omavale ettevõtjale võrguteenuste saajaks olev konkurent, kui viimase abonent juurdepääsuteenuste lepingu üles ütleb, kuna turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja konkurentide jaoks on tasu ülesütlemise eest üks osa võrguteenusega seotud kogukulust, mis peaks kajastuma nende jaehindades. (vt punktid 199, 200, 203, 204, 206, 210, 211, 236–238)

Komisjoni otsus, milles tuvastatakse turgu valitseva seisundi kuritarvitamine, mille on telekommunikatsiooniettevõtja toime pannud sellise hinnakruvi efekti tekitamise näol, mis tuleneb abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste ja konkurentidele osutatavate juurdepääsuteenuste (võrguteenuste) tariifide negatiivsest või ebapiisavast vahest, ei ole vastuolus proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõttega seetõttu, et see tooks kaasa kõnealuste tariifide kahekordse reguleerimise. Ühenduse õiguslik raamistik telekommunikatsiooni valdkonnas ei mõjuta mingil viisil komisjoni pädevust tuvastada EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumisi, mis tuleneb otse määruse nr 17 artikli 3 lõikest 1 ning alates 1. maist 2004 määruse nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 7 lõikest 1. Selline otsus ei ole vastuolus ka õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, isegi kui siseriiklik telekommunikatsiooni reguleeriv asutus pärast hinnakruvi efekti olemasolu küsimuse analüüsimist ning jaehindade ja võrguteenuste hindade negatiivse vahe tuvastamist leidis, et juurdepääsuteenuste tariifide ja kõnetariifide ristsubsideerimine peaks teistel ettevõtjatel võimaldama pakkuda oma abonentidele konkurentsivõimelisi hindu. Selline järeldus, millest nähtub kaudselt, kuid vältimatult, et sellisel hinnapraktikal on konkurentsivastane toime, kuna konkurendid peavad selleks, et jääda juurdepääsuteenuste turul konkurentsivõimeliseks, kasutama ristsubsideerimist, ei saa tekitada turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal õiguspärast ootust, et tema tariifid on kooskõlas EÜ artikliga 82. Lõpuks, isegi kui siseriiklik telekommunikatsiooni reguleeriv asutus oleks rikkunud mõnda ühenduse õigusnormi ja isegi kui komisjon oleks võinud selle alusel selle liikmesriigi suhtes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust alustada, ei saa sellised võimalikud olukorrad mingil viisil mõjutada komisjoni sellise otsuse õiguspärasust, mille vastuvõtmisel ei ole võimu kuritarvitatud. Kuna komisjon piirdus tuvastamisega, et on rikutud EÜ artiklit 82, mis on säte, mis ei puuduta liikmesriike, vaid üksnes ettevõtjaid, puudutas see otsus üksnes turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja hinnapraktikat, mitte liikmesriigi ametiasutuste otsuseid. (vt punktid 263, 267–269 ja 271)

Konkurentsieeskirjade rikkumised, mille eest võib määrata trahvi vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 esimesele lõigule, on rikkumised, mis on toime pandud tahtlikult või hooletusest. See tingimus on täidetud, kui asjaomasele ettevõtjale ei saa olla teadmata tema tegevuse konkurentsivastasus, olenemata sellest, kas ta on teadlik sellest, et ta rikub asutamislepingu konkurentsieeskirju. Sellise olukorraga on tegemist telekommunikatsiooniettevõtja puhul, kellel on monopoolne seisund konkurentidele osutatavate juurdepääsuteenuste (võrguteenused) turul ja peaaegu monopoolne seisund abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turul ning kelle tariifid tekitavad nende teenuste puhul hinnakruvi efekti. Kõnealusele ettevõtjale ei saa olla teadmata, et tema erinevate teenuste tariifide negatiivsest või ebapiisavast vahest tulenev hinnakruvi efekt toob kaasa tõsiseid konkurentsipiiranguid. Seda järeldust ei sea kahtluse alla liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse alustamine liikmesriigi suhtes sel alusel, et kõnealused tariifid oli heaks kiitnud siseriiklik telekommunikatsiooni reguleeriv asutus, kui turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal oli siiski tegutsemisruum oma jaehindade tõstmiseks ning sellest tulenevalt hinnakruvi efekti vähendamiseks, kuna liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse alustamine ei mõjuta mingil viisil määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 esimeses lõigus ette nähtud tingimusi konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistuse määramiseks. (vt punktid 295, 296 ja 298)

Komisjon võib raskeks kvalifitseerida rikkumise, mis seisneb selles, et turgu valitsevat seisundit omav telekommunikatsiooniettevõtja kohaldab tariife, mis tekitavad hinnakruvi efekti. Selline hinnapraktika tugevdab ju hiljuti liberaliseeritud turgudele sisenemise tõkkeid ja seab nii ohtu ühisturu tõrgeteta toimimise. Komisjoni vastu võetud suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (punkti 1 A osa teine lõik) kvalifitseerivad turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tegevuse, mis põhjustab teiste ettevõtjate turult väljaarvamise, raskeks rikkumiseks või isegi väga raskeks rikkumiseks, kui sellise teo paneb toime sisuliselt monopoolses seisundis olev ettevõtja. Pidades silmas otsustusruumi, mis komisjonil on trahvisumma kindlaksmääramisel, toimib ta nõuetekohaselt, kui ta võtab kergendava asjaoluna arvesse seda, et siseriiklik telekommunikatsiooni reguleeriv asutus sekkus ettevõtja hindade kehtestamisse ning et kõnealune asutus analüüsis korduvalt ettevõtja hinnapraktikast tuleneva hinnakruvi efekti olemasolu küsimust, ning vähendab trahvi 10% võrra. (vt punktid 310–313)