ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Neil asjaoludel otsustas Bundesfinanzhof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on kohtuasjades C‑573/18 ja C‑574/18 sõnastatud identselt: „1. Kas sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus tootjaorganisatsioon [määruse nr 2200/96] artikli 11 lõike 1 ja artikli 15 tähenduses tarnib kaupa oma liikmeteks olevatele tootjatele ja saab selle eest tootjatelt tasu, mis ei kata ostuhinda: a) tuleb lähtuda sellest, et tegemist on rahalist hüvitist hõlmava vahetusega, kuna tootjad on vastusooritusena tehingu eest võtnud tootjaorganisatsiooni ees lepinguliselt kohustuse tarnida tootjaorganisatsioonile kohustusperioodi jooksul puu‑ ja köögivilja, millest tulenevalt on tehingu maksustatavaks väärtuseks tootjaorganisatsiooni poolt kapitalikaupade tarnijatele kapitalikaupade eest makstud ostuhind? b) tuleb teha järeldus, et summa, mille maksab tootjaorganisatsioonile tehingu eest tegelikult rakendusfond, on tervikuna „nimetatud tarnete hinnaga otse seotud toetus“ [kuuenda direktiivi] artikli 11 A osa lõike 1 punkti a tähenduses, millest tulenevalt hõlmab maksustatav väärtus ka rahalist abi määruse nr 2200/96 artikli 15 tähenduses, mille on pädevad asutused andnud rakendusfondile rakenduskava alusel? 2. Kui esimesele küsimusele antud vastuse kohaselt tuleb maksustatava väärtuse arvutamisel lähtuda ainult tootjate tehtud maksetest, mitte aga tarnekohustusest ja rahalisest abist: kas esimeses küsimuses kirjeldatud olukorras on [kuuenda direktiivi] artikli 11 A osa lõike 1 punktiga a vastuolus selline [kuuenda direktiivi] artikli 27 lõikele 1 tuginev liikmesriigi erimeede nagu UStG § 10 lõike 5 punkt 1, mille kohaselt on tootjatega tehtud tehingute maksustatavaks väärtuseks tootjaorganisatsiooni poolt kapitalikaupade tarnijatele kapitalikaupade eest makstud ostuhind, kuna tootjad on seotud isikud? 3. Kui vastus teisele küsimusele on eitav: kas see on nii ka juhul, kui tootjatel on õigus sisendkäibemaks täielikult maha arvata, kuna kapitalikaupade suhtes on kohaldatav mahaarvamise korrigeerimine ([kuuenda direktiivi] artikkel 20)?“
20

Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Saksa õiguskirjanduses on selles küsimuses esitatud väga erinevaid seisukohti. Osa autoreid on arvamusel, et kõnealuse määruse artikli 14 lõigetest 1 ja 2 tulenev reegel on ammendav ja see reguleerib ka nõude loovutamise kehtivust kolmandate isikute suhtes. Teiste arvates on seaduselünk taotluslik.
44

Kuigi käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses, et põhikohtuasjas kõne all oleva vaidluse rahaline väärtus on ligikaudu 100 miljonit naelsterlingit, ei too ta siiski esile, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensioniskeemi liikmete pensioniea tagasiulatuv ühtlustamine varem ebasoodsamas olukorras olnud isikute kategooria pensionieaga oli vajalik, et vältida selle pensioniskeemi finantstasakaalu tõsist kahjustamist. Kuna Euroopa Kohtu käsutuses olev toimik ei sisalda muid asjaolusid, mis võiksid tõendada, et see meede vastas tõepoolest üldisest huvist tulenevale nõudele, näib, et meetmel puudub objektiivne põhjendus, kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda siiski kontrollima.
50

Käesoleval juhul tuleb selleks, et hinnata, kas niisugune institutsionaalne üksus nagu fond on teda kontrollivast valitsusasutusest, kelleks käesolevas asjas on pealinna Brüsseli piirkond, oma tegevuse juhtimisel sõltumatu määruse nr 549/2013 A lisa punkti 2.22 tähenduses, esiteks kindlaks teha, mil viisil ja ulatuses kontrollib selline institutsionaalne üksus oma vara ja kohustuste juhtimist. Teiseks tuleb analüüsida, millised on regulatiivsed või lepingulised piirangud, mida kontrollorgan selle juhtimise üle teostab. Tegemist on kindlasti juhtumipõhise analüüsiga, mistõttu ei ole võimalik koostada alati kohaldatavat asjakohaste kriteeriumide loendit, millega tuleks sellise analüüsi läbiviimisel arvestada. Siiski on üldiselt võimalik asuda seisukohale, nagu täheldab ka Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, et kontrolliorgan teostab institutsionaalse üksuse üle laiaulatuslikku kontrolli, kui ta kehtestab üksusele tingimused, mida järgides see peab tegutsema, ilma et tal oleks võimalik neid tingimusi oluliselt omal algatusel muuta.
4

Direktiivi 2003/109 põhjendustes 1, 2, 4, 6, 7 ja 10 on märgitud: „(1) Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala järkjärguliseks rajamiseks näeb [EÜ] asutamisleping ette, et võtta tuleb nii meetmeid isikute vaba liikumise tagamiseks koos nendega otseselt seotud kõrvalmeetmetega välispiirikontrolli, varjupaiga ja sisserände kohta kui ka meetmeid varjupaiga, sisserände ja kolmandate riikide kodanike õiguste kaitse valdkonnas. (2) Oma erakorralisel istungil Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 teatas Euroopa Ülemkogu, et kolmandate riikide kodanike õiguslikku seisundit tuleks lähendada liikmesriikide kodanike omale ning et isikule, kes on teatud kindlaksmääratud aja jooksul liikmesriigis seaduslikult elanud ja kellel on pikaajaline elamisluba, tuleks selles liikmesriigis anda kogum ühtseid õigusi, mis on võimalikult lähedased EL kodanike õigustele. […] (4) Liikmesriigis pikaajaliselt elavate kolmandate riikide kodanike integratsioon edendab oluliselt majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust, mis on asutamislepingus sätestatud põhieesmärk. […] (6) Pikaajalise elaniku staatuse saamise põhikriteeriumiks peaks olema liikmesriigi territooriumil elamise kestus. Elamine peaks olema seaduslik ja pidev, et isik võiks näidata, et ta on riigiga püsivad sidemed loonud. Tuleks ette näha teatud paindlikkus, et saaks arvesse võtta olukordi, kus isik peab ajutiselt riigist lahkuma. (7) Selleks et saada pikaajalise elaniku staatus, peavad kolmanda riigi kodanikud tõendama, et neil on piisav sissetulek ja ravikindlustus, et vältida liikmesriigi koormamist. Hinnates stabiilse ja korrapärase sissetuleku omamist, võivad liikmesriigid arvesse võtta selliseid tegureid nagu sissemaksed pensionisüsteemi ja maksukohustuste täitmine. […] (10) Tuleks ette näha eeskirjade kogum, mis reguleerib pikaajalise elaniku staatuse taotluse läbivaatamise korda. See kord peaks olema tõhus ja juhitav, võttes arvesse liikmesriikide haldusasutuste tavalist töökoormust, ning samuti läbipaistev ja õiglane, et asjaomastel isikutel oleks vajalik õiguskindlus. See kord ei tohiks kujuneda vahendiks, millega takistada elamise õiguse kasutamist.“
24

See kohus märgib, et ilma kõnealuste tingimusteta on võimatu vahetuskurssi kindlaks määrata ja niisiis kõnealust laenulepingut täita. Sellega seoses küsib ta esmalt – viidates 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsusele Kásler ja Káslerné Rábai (C‑26/13, EU:C:2014:282) –, kas juhul, kui selle lepingu tühistamine on tarbijale ebasoodne, on lubatud nimetatud lepingus olevat lünka ületada riigisiseste sätetega, mis ei ole dispositiivsed, vaid üldist laadi, ja mis viitavad headele kommetele ja tavale, nagu need, mis on sätestatud tsiviilseadustiku artiklites 56 ja 354. On võimalik, et need head kombed ja tavad võimaldavad järeldada, et kohaldatav vahetuskurss on see, mida kohaldab Raiffeisen, nagu tuleneb vaidlustatud tingimustest, just nagu eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib samuti olla võimalik, et see on turul kehtiv vahetuskurss või keskpanga kehtestatud vahetuskurss.
57

Siit järeldub, et teisele ja kolmandale küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis kehtestab selles osutatud tähtajalistele töötajatele osalise tööajaga töötajate puhul pikema töösuhete maksimaalse kestuse kui võrreldavate täistööajaga töötajate puhul, juhul kui tuvastatakse, et sellisel õigusnormil on protsentuaalselt oluliselt suurem ebasoodne mõju naissoost töötajatele kui meessoost töötajatele, ning kui nendel õigusnormidel ei ole objektiivselt põhjendatav õiguspärane eesmärk või kui selle eesmärgi saavutamise vahendid ei ole asjakohased ega vajalikud. Kõnealuse direktiivi artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt ei pea pool, kes leiab, et talle on niisuguse diskrimineerimise tõttu kahju tekitatud, esitama selle tõendamiseks, et esmapilgul on tegemist diskrimineerimisega, täpseid statistilisi või faktilisi andmeid nende töötajate kohta, keda kõnealused riigisisesed õigusnormid puudutavad, kui need andmed ei ole poolele kättesaadavad või on raskesti kättesaadavad.
62

Seega tuleb esiteks täheldada, et isegi kui mõiste „tarbija“ on määratletud Rooma I määruse artikli 6 lõikes 1 peaaegu samas sõnastuses kui määruse nr 1215/2012 artikli 17 lõikes 1 selles mõttes, et esimesena nimetatud sättega on ette nähtud, et seda kohaldatakse „leping[ule], mille füüsiline isik on sõlminud oma tegevus‑ või kutsealast välja jääval eesmärgil“, on Rooma I määruse artikli 6 lõike 4 punktiga d, koostoimes selle määruse põhjendustega 28 ja 30, välistatud selle määruse artikli 6 lõigetes 1 ja 2 kindlaks määratud tarbijalepingu normide kohaldamisalast „finantsinstrumendi kujul esinevad õigused ja kohustused“. Nagu selgub nimetatud määruse põhjendusest 30, tähendavad Rooma I määruses finantsinstrumendid direktiivi 2004/39 artiklis 4 osutatud instrumente, mille hulka kuuluvad hinnavahelepingud, nagu on ette nähtud selle direktiivi I lisa C jao punktis 9.
53

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/31 ja eelkõige selle artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi kohtul on võimalik: – kohustada veebimajutusteenuse osutajat kustutama teabe, mille ta on talletanud ja mis on sisu poolest identne varem ebaseaduslikuks tunnistatud teabega, või tõkestama sellele juurdepääsu, olenemata sellest, kelle taotlusel see teave on talletatud; – kohustada veebimajutusteenuse osutajat kustutama teabe, mille ta on talletanud ja mille sisu on samatähenduslik varem ebaseaduslikuks tunnistatud teabega, või tõkestama sellele juurdepääsu, tingimusel et selle ettekirjutusega nõutav teabe jälgimine ja otsimine on piiratud teabega, millega edastatakse sõnum, mille sisu jääb põhimõtteliselt muutumatuks võrreldes ebaseaduslikuks tunnistatud teabe sisuga, ja mis sisaldab ettekirjutuses kindlaks määratud asjaolusid, ning tingimusel et erinevused selle samatähendusliku sisu sõnastuses võrreldes varem ebaseaduslikuks tunnistatud teabe sõnastusega ei ole sellised, et asjaomane veebimajutusteenuse osutaja oleks sunnitud seda sisu eraldi hindama, ja – kohustada veebimajutusteenuse osutajat kõrvaldama ettekirjutuses nimetatud teabe või tõkestama sellele juurdepääsu üle maailma, arvestades asjakohast rahvusvahelist õigust.
29

Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud kolmandate riikide kodanike biomeetriliste andmete kogumine, salvestamine ja säilitamine keskses andmebaasis, kujutavad endast „uut piirangut“ otsuse nr 2/76 artikli 7 ja otsuse nr 1/80 artikli 13 tähenduses. Ta meenutab, et Euroopa Kohtu praktika järgi on selline piirang keelatud, välja arvatud juhul, kui see on ülekaalukates üldistes huvides põhjendatud, kui see on taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale selle saavutamiseks vajalikust. Sellega seoses, ja võttes aluseks, et nende õigusnormidega järgitakse õiguspärast eesmärki ning need on eesmärgi saavutamiseks sobivad, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas nendes õigusnormides ette nähtud kolmandate riikide kodanike biomeetriliste andmete kogumine, salvestamine ja säilitamine keskses andmebaasis läheb kaugemale sellest, mis on vajalik identiteedi- ja dokumendipettuste toimepanemise vältimise ja takistamise eesmärgi täitmiseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb arvestada, et kuna biomeetriliste andmete võtmine ja töötlemine kujutavad endast isikuandmete töötlemist direktiivi 95/46 artikli 2 punkti b tähenduses ja need andmed kuuluvad andmete eriliigi alla selle direktiivi artikli 8 lõike 1 tähenduses, peavad nende andmete kaitse erandid ja piirangud piirduma rangelt vajalikuga, kooskõlas Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsuses Tele2 Sverige ja Watson jt väljendatud kohtupraktikaga (C‑203/15 ja C‑698/15, EU:C:2016:970, punkt 96).
36

Kuna käesoleval juhul oli ametlikult tuvastatud lepingu nr 1 lõpetamine, oli ühendus nr 2 läbipaistvuse ja lojaalsuse nõuete alusel kohustatud hankijat oma olukorrast teavitama. Seega pidi ta kõigepealt esitama kogu teabe, mis võis tõendada, et alltöövõtja kasutamise tuvastamine oli ekslik, mistõttu ta ei olnud rikkunud talle lepingust nr 1 tulenevaid kohustusi, või tõendama, et asjaolu, et varasema hankelepingu täitmisel oli hankija nõusoleku küsimata jätmine väike rikkumine. Selliseid täpsustusi oleks saanud eelkõige teha Euroopa ühtse hankedokumendi standardvormil, mis on lisatud rakendusmäärusele 2016/7. Nimelt on selle vormi III osas „Kõrvalejätmise alused“ punkt C „Kõrvalejätmise alused seoses maksejõuetusega, huvide konfliktiga või ametialaste käitumisreeglite rikkumisega“. Kõnealuses punktis C peavad taotlejad nimelt vastama küsimusele, kas nad on süüdi ametialaste käitumisreeglite olulises rikkumises, ja juhul kui see on nii, siis saavad nad esitada üksikasjad.
5

Direktiivi 91/676 põhjendustes 1, 3, 5, 6 ja 10–13 on märgitud: „vee nitraadisisaldus liikmesriikide mõnedes piirkondades suureneb ja on juba kõrge võrreldes normidega, mis on sätestatud nõukogu 16. juuni 1975. aasta direktiivis 75/440/EMÜ liikmesriikides joogivee võtmiseks mõeldud pinnavee nõutava kvaliteedi kohta [(EÜT 1975, L 194, lk 26; ELT eriväljaanne 15/01, lk 17)], muudetud 9. oktoobri 1979. aasta direktiiviga 79/869/EMÜ [(EÜT 1979, L 271, lk 44; ELT eriväljaanne 15/01, lk 118)], ja nõukogu 15. juuli 1980. aasta direktiivis 80/778/EMÜ joogivee kvaliteedi kohta [(EÜT 1980, L 229, lk 11)], muudetud 1985. aasta ühinemisaktiga; […] komisjoni rohelises raamatus „Ühise põllumajanduspoliitika perspektiivid“ on ühise põllumajanduspoliitika reformi puhul viidatud sellele, et kuigi ühenduse põllumajanduses on vaja kasutada lämmastikku sisaldavaid väetisi ja sõnnikut, kujutab väetiste ülemäärane kasutamine endast keskkonnale ohtu, […] […] hajureostusallikatest lähtuv reostus, mis mõjutab ühenduse veekogusid, on eelkõige tingitud põllumajandusest lähtuvatest nitraatidest; seepärast on inimeste tervise ja elusressursside ning veeökosüsteemide kaitsmiseks ja selleks, et tagada vee kasutamine muudel õiguspärastel viisidel, vaja vähendada põllumajandusest lähtuvatest nitraatidest põhjustatud või tingitud veereostust ning hoida ära selle reostuse suurenemist; selleks on tähtis võtta meetmeid, mis käsitlevad kõikide lämmastikuühendite hoiustamist ja põllumajandusmaal kasutamist ning teatavaid maaharimisviise; […] liikmesriikidel on vaja kindlaks teha tundlikud alad ning luua ja viia ellu tegevusprogramme lämmastikuühenditest tingitud veereostuse vähendamiseks nendel aladel; need tegevusprogrammid peaksid hõlmama meetmeid kõikide lämmastikväetiste kasutamise piiramiseks põllumajandusmaal ning eelkõige määrama konkreetselt kindlaks loomasõnniku kasutamise piirmäärad; meetmete tõhususe tagamiseks on vaja veekogusid jälgida ja kasutada lämmastikuühendite mõõtmiseks võrdlusmeetodeid; teatavate liikmesriikide hüdrogeoloogiline olukord on tunnistatud selliseks, et vee kvaliteedi paranemine tänu kaitsemeetmetele võib võtta aastaid“.
63

Esiteks, kui analüüsimisel on põhikohtuasjas kõne all oleva meetme valikulisus, mis võib tuleneda asjaolust, et elektrienergia tootmiseks siseveekogude kasutamise tasu ei pea maksma elektrienergia tootjad, kelle elektrienergia tootmisallikas on vesi, siis tuleb märkida, et kuigi selle tasuga maksustamise kriteerium, mis on seotud elektrienergia tootmise allikaga, ei ole vormiliselt erand konkreetsest õiguslikust võrdlusalusest, ei too see siiski kaasa seda, et need elektrienergia tootjad jäävad nimetatud maksu kohaldamisalast välja.
72

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et: – direktiivi 2000/78 artikli 2 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas, milles sätestatakse liikmesriigi julgeoleku kaitse tegevuseks kasutatavaid õhusõidukeid käitavas äriühingus töötavate pilootide töölepingu automaatne lõppemine 60aastaseks saamisel, tingimusel et see õigusnorm on vajalik avaliku julgeoleku huvides selle sätte tähenduses, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima; – direktiivi 2000/78 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas, milles sätestatakse liikmesriigi julgeoleku kaitse tegevuseks kasutatavaid õhusõidukeid käitavas äriühingus töötavate pilootide töölepingu automaatne lõppemine 60aastaseks saamisel, tingimusel et see õigusnorm on proportsionaalne selle sätte tähenduses, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima.
24

Neil asjaoludel otsustas Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [keskkonnamõju hindamise direktiivi] artikleid 6 ja 11 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas sellised riigisisesed õigusnormid, nagu need, mida on nimetatud eelotsusetaotluse punktides 8, 9 ja 10 ning mille kohaselt menetlused, mis eelnevad sellise otsuse vastuvõtmisele, millega kiidetakse heaks olulise keskkonnamõjuga tööde ja tegevuste keskkonnanõuded, (see tähendab keskkonnamõju hinnangute avalikustamine, üldsuse teavitamine ja üldsuse osalemine konsulteerimisel) viib üldjuhul läbi kõige kõrgem haldusüksus, see tähendab piirkond, mitte asjaomane kohalik omavalitsusüksus, kusjuures esimesena nimetatu teostab nende üle ka järelevalvet? 2. Kas [keskkonnamõju hindamise direktiivi] artikleid 6 ja 11 koostoimes [põhiõiguste harta] artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas eelnimetatud punktides osutatud riigisisesed õigusnormid, milles on lõppkokkuvõttes ette nähtud, et nende otsuste avalikustamine, millega kiidetakse heaks olulise keskkonnamõjuga tööde ja tegevuste keskkonnanõuded, seeläbi, et need avalikustatakse spetsiaalsel veebisaidil, loob eelduse, et kõik huvitatud isikuid olid asjast täies ulatuses teadlikud, kasutamaks kehtivas õiguses ette nähtud õiguskaitsevahendit[, milleks on kaebuse esitamine Symvoulio tis Epikrateiasele (Kreeka kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu)] 60 päeva jooksul, kui võtta arvesse õigusnorme, mis reguleerivad keskkonnamõju hinnangute avalikustamist, üldsuse teavitamist ja üldsuse osalemist selliste tööde ja tegevuste keskkonnanõuete heakskiitmise menetluses ning mille kohaselt on nende menetluste läbiviimise kohaks kõige kõrgem haldusüksus, see tähendab piirkond, mitte asjaomane kohalik omavalitsusüksus?“
51

Seetõttu on direktiivi 2003/96 artikli 2 lõikes 3 sätestatud, et kui muud energiatooted peale nende, mille maksustamistase on sätestatud selles direktiivis, on mõeldud kasutamiseks või neid müüakse või kasutatakse kütteaine või mootorikütusena, maksustatakse need vastavalt kasutusele samaväärsele kütteainele või mootorikütusele kehtestatud määraga. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et „samaväärne kütteaine või mootorikütus“ selle sätte tähenduses tuleb kindlaks teha kõigepealt selle järgi, kas asjaomast toodet kasutatakse kütteaine või mootorikütusena, ning seejärel tuvastada selle direktiivi I lisa asjasse puutuvas tabelis leiduv mootorikütus või kütteaine, mis kasutatavat toodet tulemuslikult asendab, või kui ei asenda, siis on oma omaduste ja otstarbe poolest sellega kõige sarnasem. (3. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, C‑43/13 ja C‑44/13, EU:C:2014:216, punkt 37).
3

Direktiivi 94/22 põhjendused 4 ja 6–8 on sõnastatud järgmiselt: „liikmesriigid on suveräänsed ja neil on suveräänsed õigused oma territooriumil asuvate süsivesinikevarude suhtes; […] tuleb võtta meetmeid, et kedagi diskrimineerimata tagada juurdepääs süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmisega seotud toimingutele ja sellekohaste taotluste esitamisele tingimustel, mis soodustavad suuremat konkurentsi kõnealuses sektoris ning võimaldavad seega parimal viisil läbi viia liikmesriikide ressursside geoloogilist luuret, uurimist ja tootmist ning tugevdada energia siseturu integreerumist; selleks tuleb kehtestada ühiseeskirjad, millega tagatakse, et süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmise korda kohaldatakse kõigi vajaliku suutlikkusega üksuste suhtes; lube tuleb anda objektiivsete avaldatud kriteeriumide alusel; samamoodi peavad lubade andmise tingimused olema ette teada kõigile loa taotlemises osalevatele üksustele; liikmesriikidele peab jääma võimalus piirata juurdepääsu kõnealustele toimingutele ja nende läbiviimist üldiste huvidega seotud põhjustel ning kehtestada tasu rahas või süsivesinikes, kusjuures kõnesoleva tasu maksmise üksikasjalik kord tuleb kindlaks määrata nii, et sellega ei sekkutaks üksuste juhtimisse; nimetatud võimalusi tuleb kasutada kedagi diskrimineerimata; v.a kõnealuse võimaluse kasutamisega seotud kohustused, tuleb võtta meetmeid, et vältida üksuste suhtes selliste tingimuste ja kohustuste kehtestamist, mida ei õigusta vajadus, et nad oma tegevust nõuetekohaselt täidaksid; üksuste tegevust tuleb kontrollida ainult niipalju, kui see on vajalik, et tagada kõnealuste kohustuste ja tingimuste täitmine“.
Määruse artikli 14 lõikes 1 on ette nähtud:

„Kui võlausaldaja on liikmesriigis saanud täidetava kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude rahuldamist, ning võlausaldajal on põhjust arvata, et võlgnikul on konkreetse liikmesriigi pangas üks või mitu kontot, kuid ta ei tea panga nime ja/või aadressi ega IBANi, BICi ega muud panganumbrit, mille abil saaks panka tuvastada, võib võlausaldaja taotleda kohtult, kellele arestimismääruse taotlus esitatakse, et see nõuaks täitmise liikmesriigi teabeasutuselt sellise teabe hankimist, mida on vaja panga või pankade ja võlgniku konto või kontode tuvastamiseks.

Olenemata esimesest lõigust võib võlausaldaja esitada selles lõigus viidatud taotluse juhul, kui võlausaldaja saadud kohtuotsus, kohtulik kokkulepe või ametlik dokument ei ole veel täitmisele pööratav ja arestitav summa on vastavaid asjaolusid arvesse võttes suur ning võlausaldaja on esitanud piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et sellist kontot käsitlevat teavet on vaja kiiresti saada, kuna on olemas oht, et ilma sellise teabeta on võlausaldaja poolt võlgniku suhtes algatatud nõude hilisem täitmine tõenäoliselt takistatud ja selle tulemusena võib võlausaldaja finantsseisund märkimisväärselt halveneda.“
119

Mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktides 109–111 meenutatud vajadust tagada, et kohtuorgan saaks täita oma ülesandeid täiesti sõltumatult, olles objektiivne ja mitte omades kohtuasja lahendi suhtes mingit huvi, ning et kohtuorgan oleks seega kaitstud väljastpoolt tuleva sekkumise või surve eest, mis võib kahjustada selle organi liikmete otsustusvabadust ja mõjutada nende otsuseid, siis tuleb märkida, et asjaolu, et niisugusel organil nagu justiitsminister on õigus otsustada, kas lubada pikendada või mitte lubada pikendada kohtuniku ametisoleku aega üle tavapärase pensioniea, ei ole iseenesest tõepoolest piisav, et järeldada, et kohtunike sõltumatuse põhimõtet on kahjustatud. Sellegipoolest tuleb veenduda, et niisuguste otsuste vastuvõtmise sisulised tingimused ja kord oleksid sellised, et need ei tekita õigussubjektidel põhjendatud kahtlusi selles suhtes, kas asjaomased kohtunikud on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas nad on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalsed (vt analoogia alusel 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kõrgeima kohtu sõltumatus), C‑619/18, EU:C:2019:531, punkt 111).