KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ELEANOR SHARPSTON

esitatud 4. mail 20061( )

Kohtuasi C‑138/05

Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie

versus

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit





1. Käesolevas kohtuasjas palub College van Beroep voor het bedrijfsleven (kaubanduse ja tööstuse halduskohus) (Madalmaad) Euroopa Kohtul tõlgendada direktiivi 91/414 taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (edaspidi „taimekaitsevahendite direktiiv” või „direktiiv”) artiklit 8.( )

2. Mainitud artikkel sätestab üleminekumeetmed direktiivi rakendamiseks.

3. Olukord on järgmine. Taimekaitsevahendite direktiiv kohustab liikmesriike kehtestama direktiivi kohase taimekaitsevahendite( ) loamenetluse. Samas lubab kõnealune direktiiv jätkata üleminekuperioodil siseriikliku korra kohaldamist taimekaitsevahenditele seni, kuni ei ole teostatud asjaomaste toimeainete hindamist ühenduse tasandil. Üleminekuperioodil muutsid Madalmaad taimekaitsevahendeid reguleerivat siseriiklikku õigusakti (Bestrijdingsmiddelenwet 1962 (1962. aasta pestitsiidiseadus); edaspidi „Bmw”) kolm korda: i) esimesel korral, enne ühenduse hindamisega alustamist, sätestati taimekaitsevahendite loamenetlus, mis tugines tingimustele, mida tuli kasutada ühenduse hindamise puhul; ii) seejärel sätestati „põllumajanduslikult hädavajalike taimekaitsevahendite” loamenetlus üksikasjaliku toimiku esitamise nõudega, kuna esimese muudatuse tulemusena vähenes turule lubatud taimekaitsevahendite arv ning iii) hiljuti lisati Bmw‑sse artikkel 16aa.

4. Artikkel 16aa sätestab, et kui „põllumajanduse kiireloomulised huvid seda nõuavad”, võib pädev minister anda vabastuse või teha erandi turustamise või kasutamise keelust, mida muul juhul oleks kohaldatud taimekaitsevahendile, mis sisaldab toimeainet, a) mida müüdi enne 26. juulit 1993, b) mida ei ole nimetatud taimekaitsevahendite direktiivis ning c) mille suhtes on alustatud või jätkatud direktiivi artikli 8 lõikes 2 mainitud kontrollimist.

5. Nii vabastaski pädev asutus artikli 16aa alusel tehtud otsusega mitmed toimeained. Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie (sihtasutus Lõuna‑Hollandi Keskkonnaliit; edaspidi „sihtasutus”) vaidlustab asjaomase otsuse kehtivuse, väites, et artikkel 16aa on vastuolus taimekaitsevahendite direktiiviga.

Asjaomased ühenduse õigusnormid

Taimekaitsevahendite direktiiv

6. Taimekaitsevahendite direktiiv reguleerib nii „taimekaitsevahendeid” kui ka neis sisalduvaid „toimeaineid”.

7. Määratluse kohaselt on taimekaitsevahendid „toimeained ja ühte või mitut toimeainet sisaldavad preparaadid, mis on esitatud sellisel kujul, nagu neid kasutajale tarnitakse” ning mis on põhimõtteliselt ette nähtud taimede või taimsete saaduste kaitseks kahjulike organismide eest.( ) Järelikult puudutab direktiiv taimedel kasutatavaid pestitsiide, fungitsiide ja herbitsiide.

8. Preambul sisaldab järgmisi põhjendusi:

Arvestades, et:

„[7] liikmesriigid peavad kohaldama ühtseid eeskirju taimekaitsevahendite lubamise tingimuste ja korra suhtes;

[8] sellistes eeskirjades tuleks sätestada, et taimekaitsevahendeid võib turule viia või kasutada üksnes juhul, kui selleks on antud ametlik luba, ning et neid tuleb kasutada nõuetekohaselt, võttes arvesse hea taimekaitsetava ja integreeritud kahjuritõrje põhimõtteid;

[9] loa andmist reguleerivate sätetega tuleb tagada kõrge kaitsetase, millega välditakse eelkõige selliste taimekaitsevahendite lubamist, mille puhul on võimalus, et ohte tervisele, põhjaveele ja keskkonnale ei ole piisavalt uuritud; inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse peavad olema olulisemad kui taimekasvatustoodangu parandamise eesmärk;

[10] taimekaitsevahendi lubamise ajal tuleb veenduda, et asjaomase vahendi nõuetekohasel ja eesmärgipärasel kasutamisel on see piisavalt tõhus ega mõju ebasoodsalt taimedele, taimsetele saadustele ega keskkonnale üldiselt ning eelkõige, et see ei mõju kahjulikult inimeste ja loomade tervisele ega põhjaveele;

[…]

[14] ühenduse kord ei tohiks takistada liikmesriike lubamast kasutada oma territooriumil piiratud aja jooksul taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad ühenduse loetellu veel kandmata toimeainet, juhul kui huvitatud isik on esitanud ühenduse nõuetele vastava toimiku ning liikmesriik on leidnud, et asjaomast toimeainet ja asjaomaseid taimekaitsevahendeid võib pidada vastavaks nende suhtes kehtestatud ühenduse tingimustele;

[18] siiski peab liikmesriikidel olema võimalus lubada taimekaitsevahendeid, mis ei vasta eespool nimetatud nõuetele, kui see on vajalik taimekasvatust ähvardava ettenägematu ohu tõttu, mille vastu ei ole võimalik võidelda muude vahenditega; komisjon peab sellise loa üle vaatama tihedas koostöös liikmesriikidega alalise taimetervise komitee raames; […]”

9. Artikli 3 lõige 1 kohustab liikmesriike ette nägema, et taimekaitsevahendit võib nende territooriumil turule viia ja kasutada üksnes juhul, kui nad on asjaomase vahendi kasutamiseks andnud loa vastavalt käesolevale direktiivile.

10. Artikli 4 lõige 1 kohustab liikmesriike tagama, et taimekaitsevahendi jaoks antakse luba üksnes juhul, kui esiteks on selle toimeained loetletud I lisas, ja kõnealuses lisas sätestatud tingimused on täidetud (artikli 4 lõike 1 punkt a) ning teiseks on täidetud mitmed artikli 4 lõike 1 punktides b–f sätestatud tingimused. Artikli 4 lõike 1 punktid b–e puudutavad põhiliselt taimekaitsevahendite kasutamise ohutust ja tõhusust. Artikli 4 lõike 1 punkt f kohustab liikmesriike kehtestama jääkide piirnormid ning teavitama nendest heakskiidu saamiseks komisjoni.

11. Artikli 8 pealkiri on „Üleminekumeetmed ja erandid”. Kõnealuse sätte lõiked käsitlevad esinemise järjekorras eeskirju uute taimekaitsevahendite kohta, mis sisaldavad heakskiitmata ja loetelusse kandmata toimeaineid (artikli 8 lõige 1 – ei ole käesolevas asjas asjakohane); eeskirju mainitud toimeaineid sisaldavate olemasolevate taimekaitsevahendite kohta (artikli 8 lõiked 2 ja 3) ning eeskirju taimekaitsevahendite kohta, mis on vajalikud erandlikel asjaoludel ettenägematu ohu tõttu, mille vastu ei ole võimalik võidelda muude vahenditega (artikli 8 lõige 4).

12. Artikli 8 lõike 2 esimene lõik sätestab, et erandina artiklist 4 ja ilma et see piiraks artikli 8 lõike 3 sätete kohaldamist „võib liikmesriik lubada 12 aasta jooksul pärast […] direktiivi teatavakstegemist enda territooriumil turule viia taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad I lisas loetlemata toimeaineid, mis on juba turul kaks aastat pärast […] direktiivi teatavakstegemise kuupäeva”.( )

13. Artikli 8 lõike 2 neljas lõik sätestab:

„Esimeses lõigus osutatud 12‑aastase ajavahemiku jooksul võib pärast seda, kui artiklis 19 osutatud komitee on asjaomase toimeaine üle vaadanud, teha kõnealuses artiklis sätestatud korras otsuse kõnealuse toimeaine I lisasse lisamise kohta ja lisamise tingimuste kohta või […] et kõnealust toimeainet ei kanta I lisasse. Liikmesriigid tagavad, et asjakohaste lubade andmine, tühistamine või muutmine toimub ettenähtud aja jooksul.”

14. Artikli 8 lõige 3 sätestab:

„Kui liikmesriigid vaatavad toimeainet sisaldavad taimekaitsevahendid uuesti läbi vastavalt lõikele 2, kohaldavad nad enne läbivaatamist artikli 4 lõike 1 punkti b alapunktides i–v ja punktides c–f sätestatud nõudeid kooskõlas esitatavaid andmeid käsitlevate siseriiklike eeskirjadega.”

15. Artikli 8 lõige 4 sätestab:

„Täiendava erandina lõikest 4 võivad liikmesriigid erandlikel asjaoludel lubada kuni 120 päeva jooksul piiratud ja kontrollitud kasutuseks turule viia taimekaitsevahendeid, mis ei vasta artiklile 4, kui selline meede on vajalik ettenägematu ohu tõttu, mille vastu ei ole võimalik võidelda muude vahenditega. Sel juhul teatab asjaomane liikmesriik võetavast meetmest viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile. Artiklis 19 sätestatud korras otsustatakse viivitamata, kas ja millistel tingimustel võib asjaomane liikmesriik meetme rakendamist teatava aja jooksul jätkata või korrata või kõnealuse meetme tühistada.”

16. Artikli 8 lõikes 2 osutatud 12 aasta pikkust tähtaega pikendati kuni 31. detsembrini 2006 nende toimeainete puhul, mida hinnati komisjoni tööprogrammi esimese etapi käigus, kuni 30. septembrini 2007 nende toimeainete puhul, mida hinnati teise etapi käigus, ning kuni 31. detsembrini 2008 nende toimeainete puhul, mida hinnati kolmanda etapi käigus.( )

17. Artikli 13 lõige 1 paneb liikmesriikidele kohustuse nõuda taimekaitsevahendile loa taotlejalt koos taotlusega ka toimiku esitamist. Artikli 13 lõige 6 sätestab:

„Erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid selliste toimeainete puhul, mis on juba turul kaks aastat pärast käesoleva direktiivi teatavakstegemist, ja asutamislepingut kohaselt arvesse võttes jätkata nõutavaid andmeid käsitlevate siseriiklike eeskirjade kohaldamist kuni kõnealuste toimeainete kandmiseni I lisasse.”

18. Artikli 23 lõige 1 kohustab liikmesriike jõustama käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid kahe aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest. On selge, et direktiiv tehti teatavaks 26. juulil 1991.

Biotsiidide direktiiv

19. Eelotsuse küsimustes on lühidalt mainitud ka direktiivi 98/8, mis käsitleb biotsiidide turuleviimist (edaspidi „biotsiidide direktiiv”).( )

20. Mainitud direktiiv puudutab biotsiidide jaoks loa andmist ja nende turuleviimist liikmesriikides. Määratluse kohaselt on „biotsiidid” taimekaitsevahendid, mis on ette nähtud mis tahes organismide, mille olemasolu on soovimatu või millel on inimestele, nende tegevusele, toodetele, mida nad kasutavad või toodavad, loomadele või keskkonnale kahjustav mõju, keemiliste või bioloogiliste vahenditega hävitamiseks, tõrjeks, kahjutuks muutmiseks, nende toime ärahoidmiseks või muul viisil nende vastu võitlemiseks.( )

21. Artikli 3 lõige 1 kohustab liikmesriike „[nägema ette], et biotsiidi võib turule viia ja nende territooriumil kasutada ainult juhul, kui selle jaoks on kooskõlas käesoleva direktiiviga luba antud”.

22. Artikli 5 lõige 1 sätestab, et liikmesriigid annavad biotsiidile loa ainult tingimusel, et „selles sisalduv(ad) toimeaine(d) on loetletud I või I A lisas ja kõik nendes lisades ettenähtud nõuded on täidetud” ning kui on täidetud mitmed muud tingimused.

23. Artikli 16 lõige 1 sätestab:

„Erandina artikli 3 lõikest 1, artikli 5 lõikest 1 […] võib liikmesriik 10 aasta jooksul alates [14. maist 2000] jätkuvalt kohaldada oma senist korda või praktikat biotsiidide turuleviimiseks. Eelkõige võib ta oma siseriiklike eeskirjade kohaselt lubada oma territooriumil turule viia biotsiidi, mis sisaldab selle tooteliigi osas I või I A lisas loetlemata toimeaineid. Sellised toimeained peavad olema [14. maiks 2000] turule viidud […] biotsiidi toimeainetena”.

Asjaomased siseriiklikud õigusnormid

Bmw

24. Bmw alusel loodi College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (pestitsiididele loa andmise amet, edaspidi „CTB”) ning kõnealuse seaduse kohaselt otsustab asjaomane asutus taotluse alusel pestitsiidide jaoks loa andmise ja nende registreerimise. Bmw‑d muudeti 1994. aastal eesmärgiga rakendada taimekaitsevahendite direktiivi.( )

25. Artikli 2 lõige 1 sätestab:

„Madalmaades on keelatud müüa, vallata või ladustada, Madalmaadesse tuua või seal kasutada pestitsiidi, mille puhul ei ole kindel, et selleks on käesoleva seaduse alusel luba antud […].”

26. Artikkel 3 sätestab, et taimekaitsevahendile antakse luba üksnes juhul, kui on täidetud ettenähtud tingimused. Mainitud tingimused langevad sisuliselt kokku nendega, mis on kehtestatud taimekaitsevahendite direktiivi artikli 4 lõikega 1.

27. Artikli 16a lõike 1 punkt a sätestab, et erandlikel asjaoludel võib pädev minister anda vabastuse või teha erandi artikli 2 lõikest 1 kuni 120 päevaks, „kui selline meede on vajalik ettenägematu ohu tõttu, mille vastu ei ole võimalik võidelda muude vahenditega” (taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõike 4 sõnastus).

28. Artikli 16aa lõige 1 sätestab, et kui „põllumajanduse kiireloomulised huvid seda nõuavad”, võib pädev minister anda vabastuse või teha erandi keelust, mida muul juhul kohaldatakse taimekaitsevahendile, mis sisaldab toimeainet, a) mida müüdi enne 26. juulit 1993, b) mida ei ole nimetatud taimekaitsevahendite direktiivis ning c) mille suhtes on pärast 26. juulit 2003 alustatud või jätkatud direktiivi artikli 8 lõikes 2 mainitud kontrollimist.

29. Artikli 16aa lõige 2 näeb ette, et erandeid ja vabastusi võib anda teatud tingimustel ja piiratud ulatuses ning need võidakse igal ajal tühistada. Siiski tuleb märkida, et selliste vabastuste ja erandite ajalist kehtivust muul juhul ei piirata.

Artikli 16aa taust

30. Eelotsusetaotlusest selgub, et 1995. aastal otsustasid Madalmaad jätta kasutamata taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõikes 2 sätestatud üleminekumeetmed ning kontrollida ühenduse tasandil toimeainete hindamise ootuses taimekaitsevahendite loamenetluse seaduslikkust lähtuvalt ühenduse nõuetest. Selle tulemusena ei pikendatud paljude taimekaitsevahendite lubade kehtivust. Seetõttu said Madalmaade taimekasvatajad kasutada vähem taimekaitsevahendeid kui nende konkurendid teistes liikmesriikides.

31. Sellise olukorra muutmiseks lisati Bmw‑sse artikkel 25c, millega kehtestati „põllumajanduslikult hädavajalike taimekaitsevahendite” loamenetlus. Ilmselt ei osutunud kõnealune meede edukaks, kuna asjaomasele tootmissektorile( ) avaldasid negatiivset mõju üksikasjaliku toimiku esitamise nõude täitmisega kaasnenud suured kulutused. Lisaks märgib sihtasutus, et taotlejatelt nõuti vastavate taimekaitsevahendite hädavajalikkuse tõendamist ning tegelikult ei tulnud sellega keegi toime.

32. Seetõttu asendati 2002. aastal artikkel 25c artikliga 16aa.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused

33. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (põllumajandus-, loodus- ja toidukvaliteediminister, edaspidi „minister”) andis 21. aprillil 2004 määruse 2004. aasta taimekaitsevahendite vabastuste kohta. Mainitud määrus, mis tugines Bmw artiklile 16aa, vabastas teatavatel tingimustel määruses nimetatud kasutajad määruses kirjeldatud kultuuride suhtes Bmw artikli 2 lõikes 1 sätestatud keeldudest. Määrus pidi kaotama kehtivuse 1. jaanuaril 2005.

34. Minister andis 28. aprillil 2004 määruse, millega muudeti eespool mainitud määrust nii, et selles sisaldunud vabastus hõlmas ka mitmeid taimekaitsevahendite erilisi kasutusvaldkondi.

35. Juunis 2004 esitas sihtasutus kaebuse 28. aprilli 2004. aasta määruse peale.

36. Minister tunnistas oktoobris 2004, et kaebus on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.

37. Sihtasutus kaebas [kõnealuse otsuse] edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtusse. Kõnealusel kohtul on mitu küsimust seoses taimekaitsevahendite direktiivi tõlgendamisega. Seetõttu peatas ta menetluse ja esitas Euroopa Kohtule kuus eelotsuse küsimust.( )

38. Kirjalikud märkused esitasid sihtasutus, Taani, Prantsuse, Kreeka ja Madalmaade valitsus ning komisjon. Kohtuistungit ei taotletud ja seda ei toimunud.

Otsus kohtuasjas Stichting ZHM I

39. Seoses sihtasutuse algatatud varasema kohtuasjaga C‑316/04 (edaspidi „kohtuotsus Stichting ZHM I”)( ) on Euroopa Kohus juba andnud mõningaid juhtnööre taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 tõlgendamiseks koos biotsiidide direktiivi artikliga 16.

40. Kohtuotsus Stichting ZHM I puudutas Bmw artiklit 25d, mis samuti lisati 2002. aastal. Põhiliselt sätestab kõnealune artikkel, et kohaldamata täielikku hindamismenetlust, mis muul juhul on kohustuslik vastavalt Bmw artikli 3 lõikele 1, vaadatakse seaduse alusel uuesti läbi varem heakskiidetud taimekaitsevahendid, mille toimeained on CTB kindlaks määranud. Täieliku hindamismenetluse asemel on CTB kohustatud toimeaine kindlaks määramisel „võtma arvesse” selle teatavaid mõjusid.

41. Sihtasutus vaidlustas otsuse, millega CTB määras kindlaks mitmed toimeained. Selle tagajärjel loeti need taimekaistevahendid, mis sisaldasid kindlaksmääratud toimeaineid, automaatselt uuesti läbivaadatuks vastavalt Bmw artiklile 25d.

42. Euroopa Kohus tegi otsuse kohtuasjas Stichting ZHM I pärast eelotsusetaotluse saamist ja märkuste esitamist käesolevas asjas. Nagu edaspidi ilmneb, on käesolevas asjas esitatud eelotsuse küsimustele kõnealuses kohtuotsuses kas otseselt või kaudselt vastatud.

43. Siiski võib osutuda vajalikuks tuua siinkohal ära mõned kohtuotsusest Stichting ZHM I tulenevad seisukohad taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõigete 2 ja 3 kohta. Mõlemat sätet kohaldatakse üleminekuperioodil.

44. Artikli 8 lõige 2 võimaldab liikmesriikidel anda luba taimekaitsevahenditele, mis olid juba turul 26. juulil 1993, isegi siis, kui need sisaldavad toimeaineid, mida ei ole veel ühenduse tasandil hinnatud. Euroopa Kohus sedastas, et niisuguse loa andmise puhul ei pea liikmesriik järgima direktiivi artiklit 4.( )

45. Artikli 8 lõike 2 alusel antud luba ei pruugi ilmtingimata jääda kehtima kuni asjaomasele toimeainele ühenduse tasandil hinnangu andmiseni. Seda põhjusel, et artikli 8 lõige 3 lubab liikmesriikidel vaadata omal algatusel uuesti läbi artikli 8 lõike 2 alusel heakskiidetud taimekaitsevahendid juhul, kui ilmneb, et mis tahes loa andmise tingimus ei ole täidetud. Kõnealune uuesti läbivaatamine peab aset leidma siis, kui artikli 8 lõike 2 alusel antud luba veel kehtib. Uuesti läbivaatamise vajaduse üle otsustamiseks kohaldavad liikmesriigid direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud nõudeid;( ) seoses sellega määratakse siseriiklike sätetega kindlaks esitatavad andmed.( )

46. Kasulikuks võib osutuda ka esialgne üldmärkus artikli 8 asetuse kohta direktiivis. On selge, et seadusandja eesmärk oli käsitleda artiklis 8 ammendavalt selliseid erinevaid tingimusi, mis põhjendaksid piiratud ja/või ajutise erandi tegemist direktiiviga kehtestatud ammendavatest ja ühtsetest eeskirjadest. Samuti selgub nende sätete üldisest mõttest, et direktiivi eemärke ja taotlusi tuleb järgida nii palju kui võimalik, kuigi kõnealused sätted võimaldavad kõrvale kalduda tavaliselt kohaldatavatest eeskirjadest.

Vastuvõetavus

47. Alustuseks tõstatab Prantsusmaa kahe esimese küsimuse vastuvõetavuse küsimuse. Kuna vaatamata sarnastele Prantsusmaa (ebaedukatele) vastuvõetavuse vastuväidetele kohtuasjas Stichting ZHM I Euroopa Kohus ikkagi vastas nendele küsimustele,( ) siis ei leia ma, et Euroopa Kohus peaks käesolevas asjas sellel küsimusel peatuma.

Esimene küsimus

48. Esimese küsimusega soovib eelotsuse taotluse esitanud kohus teada, kas siseriiklikul kohtul on õigus kohaldada taimekaitsevahendite direktiivi artiklit 8 pärast seda, kui direktiivi artiklis 23 sätestatud tähtaeg on möödunud. Eelotsusetaotlusest selgub, et küsimus on sisuliselt selles, kas artiklil 8 on vahetu mõju. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et jaatava vastuse korral on ta pädev hindama üksnes seda, kas Bmw artikli 16aa vastab kõnealusele sättele.

49. Esimene küsimus on sama, mis esimese küsimuse esimene osa kohtuasjas Stichting ZHM I.

50. Kõnealuses kohtuasjas tehtud otsuses sedastas Euroopa Kohus, et „[siseriiklik kohus peab] siseriikliku õiguse ning eelkõige selliste õigusaktide rakendamisel, mis on vastu võetud direktiiviga kehtestatud nõuete täitmiseks, tõlgendama siseriiklikku õigust niivõrd kui võimalik asjakohase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga sätestatud eesmärk ning seeläbi täita EÜ artikli 249 kolmanda lõigu nõudeid”.( )

51. Olles maininud seda sama, märkis kohtujurist Jacobs oma ettepanekus asjaomases kohtuasjas, et eelotsusetaotluse esitanud kohus vajab taimekaitsevahendite ja biotsiidide direktiivide vastavate sätete tõlgendust olenemata nende sätete vahetu mõju olemasolust. Seetõttu ei pidanud ta vajalikuks vastata esimesele küsimusele sellisena, nagu see oli esitatud, kuna siseriiklik kohus pidi saama piisavad juhised vastustest ülejäänud küsimustele.( )

52. Tõenäoliselt samal põhjendusel jättis ka Euroopa Kohus esimesele küsimusele otse vastamata.

53. Ma leian, et nii tuleb vastata ka esimesele küsimusele käesolevas asjas.

Teine küsimus

54. Teise küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas taimekaistevahendite direktiivi artikli 8 lõike 2 mõte on sama mis biotsiidide direktiivi artiklil 16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et biotsiidide direktiivi artikli 16 lõige 1 sätestab, et üleminekuperioodil võivad liikmesriigid „jätkuvalt kohaldada oma senist korda või praktikat biotsiidide turuleviimiseks”. Põhiliselt küsib ta, kas taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii nagu mainitud sätet, mis (tema arvates) võimaldab liikmesriigil kohaldada üleminekuperioodil jätkuvalt oma „senist korda või praktikat” sõltumata nende toimimise viisist.

55. See küsimus on sama, mis teine küsimus kohtuasjas Stichting ZHM I.( )

56. Mainitud kohtuasjas tehtud otsuses sedastas Euroopa Kohus, et biotsiidide direktiivi artikli 16 lõikel 1 on sama tähendus, mis taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõikel 2.( )

Kolmas ja neljas küsimus

57. Kolmanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see kehtestab standstill‑kohustuse, st et liikmesriigil on õigus muuta olemasolevat süsteemi või praktikat ainult niivõrd, kuivõrd muudatusega kehtestatakse direktiiviga kooskõlas olev hindamine enne taimekaitsevahendile loa andmist. Neljanda küsimusega küsib kõnealune kohus, et kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, siis kas artikli 8 lõige 2 kehtestab piirangud biotsiidide turuleviimist käsitlevate siseriiklike õigusaktide muutmisele ning millised need piirangud sellisel juhul on. Seetõttu on mõistlik käsitleda neid küsimusi koos.

58. Kohtuasjas Stichting ZHM I küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas biotsiidide direktiivi artikli 16 lõige 1 kehtestab standstill‑kohustuse ning kas eitava vastuse korral piirab kõnealune säte muul viisil liikmesriigi õigust muuta üleminekuperioodil senist loa andmise korda.

59. Mainitud kahe küsimusega soovis siseriiklik kohus sisuliselt teada,( ) kas liikmesriik tohib muuta oma senist korda või praktikat, mida ta kasutas biotsiidide direktiivi jõustumise ajal, i) ainult niivõrd, kuivõrd on hindamine enne biotsiididele loa andmist kooskõlas direktiiviga; ii) ainult niivõrd, kuivõrd muudatused ei mõjuta senist korda ja praktikat; või iii) ilma igasuguste piiranguteta, v.a need, mida kohaldati EÜ artikli 10 alusel direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ajal vastavalt kohtuotsusele Inter‑Environnement Wallonie.( )

60. Euroopa Kohus sedastas kohtuotsuses Inter‑Environnement Wallonie, et direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ajal peavad liikmesriigid hoiduma selliste meetmete võtmisest, mis võivad tõsiselt ohustada direktiivi eesmärgi saavutamist, ning et siseriiklikul kohtul tuleb hinnata, kas asjaomased siseriikliku õiguse sätted võivad olla niisuguse mõjuga.( )

61. Euroopa Kohus sedastas kohtuotsuses Stichting ZHM I, et biotsiidide direktiivi artikli 16 lõige 1 ei kehtesta standstill‑kohustust. Siiski ei saa liikmesriikide õigust muuta oma biotsiidide lubamise korda pidada piiramatuks. Euroopa Kohtu otsuses Inter‑Environnement Wallonie selgelt väljendatud põhimõte ülevõtmise tähtaja kohta kehtib mutatis mutandis ka biotsiidide direktiivi artikli 16 lõikes 1 sätestatud ülevõtmisperioodi kohta, mille jooksul on liikmesriikidel lubatud jätkata seniste siseriiklike kordade kohaldamist isegi juhul, kui need korrad ei ole kooskõlas direktiiviga. Järelikult tuleb siseriiklikul kohtul hinnata, kas sama kehtib siseriiklike sätete kohta, mille seaduslikkust ta peab uurima.( )

62. Samuti järeldas Euroopa Kohus otsuses Stichting ZHM I, et taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõikes 2 ja biotsiidide direktiivi artikli 16 lõikes 1 sätestatud üleminekukordadel on sama tähendus, kuna mõlema sätte eesmärk on võimaldada liikmesriikidel neis direktiivides määratletud üleminekuperioodi jooksul jätkuvalt kohaldada nende direktiividega hõlmatud ja ühenduse tasandil veel hindamata toimeaineid sisaldate taimekaitsevahendite turuleviimiseks ettenähtud olemasolevaid siseriiklikke menetlusi.( )

63. Eeltoodud analüüsi põhjal teen ma järgmised järeldused. Esiteks, ka taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see ei kehtesta standstill‑kohustust. Teiseks, vastavalt EÜ artikli 10 teisele lõigule ja EÜ artikli 249 kolmandale lõigule peavad liikmesriigid hoiduma artikli 8 lõikes 2 sätestatud üleminekuperioodil selliste meetmete võtmisest, mis võiksid tõsiselt ohustada taimekaitsevahendite direktiivi eesmärkide saavutamist. Kolmandaks, siseriiklikul kohtul tuleb hinnata, kas sellist mõju võivad avaldada siseriiklikud õigusnormid, mille seaduslikkust ta peab hindama Euroopa Kohtu kehtestatud vastavuse hindamiskriteeriumide alusel.

Viies küsimus

64. Viienda eelotsuse küsimusega, mis on esitatud tingimusel, et vastus neljandale küsimusele on eitav, küsitakse, milliste kriteeriumide põhjal tuleb siseriiklikul kohtul hinnata, kas tegemist on meetmetega, mis ohustavad tõsiselt taimekaitsevahendite direktiivi eesmärgi saavutamist.

65. Eelotsusetaotlusest selgub, et siseriiklik kohus soovib täpsemalt teada, kas EÜ artikli 10 või taimekaitsevahendite direktiivi sätete alusel on liikmesriigil keelatud muuta oma esialgset direktiivi rakendamise otsust ja kehtestada uus vabastus loa andmise tingimusest, selle asemel et kasutada kõnealusest sättest tulenevat pädevust säilitada oma senine kord ja praktika.

66. Alustuseks väidab sihtasutus, et taimekaitsevahendite direktiivi põhjendus 9 kehtestab kõrge kaitsetaseme ning selgitab, et keskkond ning inimese ja looma tervis peavad olema olulisemad kui taimekasvatustoodangu parandamise eesmärk. Loamenetlus on kesksel kohal ning see tähendab, et loa andmine ise peab vastama piisavale kvaliteedinõudele. Seega peab loa andmise hulka kuuluma piisav riskihindamine. Tegelikult on see ainus selgitus loanõudele.( ) Ebapiisav hindamine ohustab mitmeid eesmärke, mida direktiiviga on niivõrd kui võimalik püütud saavutada alates 1993. aastast ning mis seisnevad eeskätt tervise ja keskkonna kõrge kaitsetaseme saavutamises ja selliste taimekaitsevahendite turuleviimise takistamises, mida ei ole piisavalt kontrollitud.

67. Sihtasutus kahtleb selles, et Bmw artikli 16aa kohaldamine tagab piisava hindamise. Tundub, et „põllumajanduse kiireloomulised huvid” on kõige tähtsamad. Tegelikult jätab artikkel 16aa pädevale ministrile vabaduse otsustada, kas arvestada ökoloogiliste tingimuste ja muude huvidega või mitte. Miski ei kohusta teda tegema riskihindamist. Praktikas on loa andmise tingimusest vabastatud isegi sellised taimekaitsevahendid, mis ei vasta ühele või mitmele ökoloogilisele tingimusele. Seega on artikkel 16aa otseselt vastuolus direktiivi eesmärkidega ja ohustab nende saavutamist.

68. Ei üllata, et Madalmaade valitsus asub vastupidisele seisukohale. Alustuseks (sarnaselt kohtujurist Jacobsi biotsiidide direktiivi analüüsiga kohtuasjas Stichting ZHM I)( ) märgib ta, et taimekaitsevahendite direktiiv kehtestab i) taimekaitsevahendite kasutuseks turuleviimise eeskirjade raamistiku, mille keskmes on loamenetlus; ii) lubade vastastikuse tunnustamise ning iii) taimekaitsevahendites kasutada lubatud toimeainete ühenduse tasandil heakskiidetud loetelu. Seda arvestades rõhutab ta järgmisi asjaolusid.

69. Esiteks, Madalmaades ei saa anda taimekaitsevahenditele luba ilma heakskiitva haldusotsuseta. Sama kehtib ka taimekaitsevahendite kohta, mis sisaldavad olemasolevaid toimeaineid, mida ei ole veel ühenduse tasandil hinnatud.

70. Teiseks, Bmw artikkel 16aa puudutab üksnes taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad olemasolevaid toimeaineid, mida ei ole veel ühenduse tasandil hinnatud. Mainitud sätte alusel antakse luba tegelikult ainult mõneks kuuks ja mitte mingil juhul kauemaks kui üheks aastaks. Liiatigi võib niisuguse loa anda üksnes siis, kui taimekaitsevahend ei ole ohtlik ei rahvatervisele ega selle kasutaja tervisele ning kui see ei kujuta lubamatut ohtu keskkonnale. Asjaolu, et artikkel 16aa ei kohusta taotlejat esitama direktiivi artikli 13 lõikes 1 viidatud andmeid, on kooskõlas direktiiviga, kuna artikli 13 lõige 6 lubab liikmesriikidel jätkata seniste nõutavaid andmeid käsitlevate siseriiklike eeskirjade kohaldamist.

71. Kolmandaks, kui komisjon otsustab jätta teatava toimeaine I lisa loetelusse kandmata või muudab asjaomase kande tingimuslikuks, siis ajutine luba muudetakse või tühistatakse komisjoni otsuses selleks ettenähtud tähtaja jooksul. Madalmaade õigusaktide kohaselt on ministril õigus igal ajal luba tühistada (artikli 16aa lõige 2). Liiatigi võib ta artikli 16aa lõike 1 punkti c alusel selleks isegi kohustatud olla, kuna vastavalt artiklile 16aa võib loa anda üksnes sellisele taimekaitsevahendile, mis sisaldab toimeainet, mida komisjon ei ole veel hinnanud.

72. Lõpuks, EÜ artikkel 10 ei keela liikmesriigil muuta oma algset otsust mitte kasutada üleminekukorda ennekõike siis, kui selle otsuse tingisid viivitused ühenduse tasandil.

73. Komisjon leiab, et Bmw artikliga 16aa kehtestatud kord puudutab tegelikult loa andmist ja see ei ole „uuesti läbivaatamine” direktiivi artikli 8 lõike 3 tähenduses. Järelikult tuleb artikliga 16aa kehtestatud korda hinnata lähtuvalt artikli 8 lõikest 2. (Direktiivi artikli 8 lõige 4 ei puutu asjasse, kuna artikli 16aa eesmärk ei ole lubada taimekaitsevahendeid „ettenägematu ohu” korral.) Direktiiv ei kehtesta üleminekuperioodil kohaldatavaid eritingimusi seoses selliste taimekaitsevahendite lubamisega. Komisjon märgib, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul jääb oht inimestele ja keskkonnale lubatud tasemele. Seega tundub, et direktiivi eesmärgi saavutamine ei ole tõsiselt ohustatud.

74. Taani valitsus leiab, et kuna direktiivi ülevõtmise tähtaeg möödus mõni aasta tagasi, tuleb liikmesriikide tegutsemisruumi üleminekuperioodil hinnata üksnes lähtuvalt direktiivi sätetest, eeskätt artiklist 8 koostoimes artikli 4 asjaomaste sätetega, arvestades artiklis 23 sisalduva ajakavaga. EÜ artikkel 10 ei puutu asjasse.

75. Seoses viienda küsimusega ei esita Prantsuse ja Kreeka valitsus eraldi märkusi.

76. Ma nõustun sihtasutusega, et direktiivi põhjendustest( ) nähtub, et kogu loa andmise kord, mille direktiiv kehtestab, lähtub tervise, põhjavee ja keskkonna kõrgest kaitsetasemest. Tõenäoliselt ei olnud ühenduse seadusandja eesmärk kõnealuse eesmärgi ohustamine, kui ta võimaldas liikmesriikidele tegutsemisruumi artikli 8 erinevate üleminekusätete alusel.

77. Põhjendus 14 kirjeldab liikmesriikide pädevuse ulatust anda luba „kasutada oma territooriumil piiratud aja jooksul” – mis minu arvates viitab artiklis 8 sätestatud üleminekuperioodile – „taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad ühenduse loetellu veel kandmata toimeainet”. Vastavalt mainitud põhjenduses toodud kirjeldusele kohaldatakse asjaomase pädevuse suhtes kaht tingimust. Huvitatud isik peab „[esitama] ühenduse nõuetele vastava toimiku” ning liikmesriik peab olema „leidnud, et asjaomast toimeainet ja asjaomaseid taimekaitsevahendeid võib pidada vastavaks nende suhtes kehtestatud ühenduse tingimustele”.( )

78. Seega nähtub kõnealusest põhjendusest, et liikmesriikidele ei olnud üleminekukorra kohaselt ette nähtud täielikku tegutsemisvabadust. Kuigi liikmesriikidel oli lubatud jätkata senise siseriikliku korra kohaldamist, i) pidi siseriiklik kord võimaldama taimekaitsevahendi ja selle toimeaine piisavat kontrollimist ning ii) liikmesriigil tuli (tegelikult) läbi viia ühenduse tasandil kavandatud hindamisega sarnane hindamine ning ta võis lubada taimekaitsevahendi ja toimeaine, olles üksnes piisavalt veendunud, et need oleksid lubatud ühenduse sätete alusel.

79. Arvestades eespool toodut, asun ma käsitlema sisulisi sätteid, mis kajastavad põhjendust 14. Euroopa Kohus on varem sedastanud, et artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik lubab mainitud sätte alusel oma territooriumil turule viia taimekaitsevahendi, siis ei ole ta kohustatud järgima taimekaitsevahendite direktiivi artikli 4 või artikli 8 lõike 3 spetsiifilisi sätteid.( ) Artikli 8 lõikes 3 sätestatud uuesti läbivaatamise menetlus erineb artikli 8 lõikes 2 sätestatud loamenetlusest.( ) Uuesti läbivaatamise menetlust võib kohaldada (tundub, et igal ajal) artikli 8 lõike 2 alusel lubatud taimekaitsevahendite suhtes,( ) kuid seda tehes peavad liikmesriigid siiski järgima direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti b alapunktides i–v ja punktides c–f sätestatud nõudeid.( )

80. Minu arvates on ekslik tõlgendada artikli 8 lõiget 2 nii, et selle alusel võib liikmesriik kasutada loamenetlust ilma taimekaitsevahendit ja selle toimeainet kirjeldava üksikasjaliku toimiku esitamise nõudeta. Raske on ette kujutada, kuidas saab teostada põhjenduses 14 ette nähtud kontrolli ilma niisuguse toimikuta. Juhul kui liikmesriik ei teosta artikli 8 lõike 3 alusel uuesti läbivaatamist ja seni, kuni ta seda teinud ei ole, tugineks hindamine ja loa andmine (tõenäoliselt) vähesel tõsiselt võetaval teabel.

81. Samuti on ekslik arvata, et artikli 8 lõige 2 võimaldab loamenetlust ilma pädeva asutuse siduva nõudeta arvestada taimekaitsevahendi mõjuga tervisele, põhjaveele ja keskkonnale. Sellise nõude puudumisel on jällegi keeruline aru saada, kuidas on tagatud direktiivi eesmärkide täitmine juhul, kui ei ole teostatud uuesti läbivaatamist artikli 8 lõike 3 alusel või seni, kuni seda tehtud ei ole.

82. Ma nõustun sellega, et teostades oma pädevust Bmw artikli 16aa alusel, arvestab asjaomane minister kindlasti hoolsalt ja nõuetekohaselt keskkonnakaalutlustega enne taimekaitsevahendi lubamist.( ) Kuid on tõsiasi, et Bmw artikliga 16aa kehtestatud kord ei ole selline, mis tulenevalt oma ülesehitusest kohustaks teda seda tegema.

83. Seetõttu järeldan ma, et siseriiklik kohus peab tähelepanu pöörama muu hulgas siseriikliku õiguse alusel kehtestatud korra ülesehitusele, kui ta kontrollib, kas võetud meetmed ohustavad tõsiselt taimekaitsevahendite direktiivi eemärki. Meetmeid, mis ei kehtesta toimiku esitamise kohustust ega pädeva asutuse siduvat nõuet arvestada taimekaitsevahendi mõjuga tervisele, põhjaveele ja keskkonnale, tuleb pidada tõenäoliselt direktiivi eesmärki oluliselt ohustavateks.

84. Samuti soovib siseriiklik kohus juhtnööre teist teemat puudutavas, kuid siiski käesoleva asjaga seotud küsimuses, kas EÜ artikli 10 või taimekaitsevahendite direktiivi sätete alusel on liikmesriigil keelatud muuta oma esialgset direktiivi rakendamise otsust ja kehtestada uus vabastus loa andmise tingimusest. Seda küsimust võib käsitleda lühidalt.

85. Vastavalt EÜ artikli 249 kolmandale lõigule on direktiiv liikmesriigi suhtes siduv alates jõustumise kuupäevast.( ) Pärast seda, kui liikmesriik on üleminekuperioodil kasutanud oma pädevust ja valinud meetmed direktiivi rakendamiseks, ei ole hiljem lubatud asendada neid meetmeid uutega, millega rakendataks direktiivi väiksemas ulatuses.

86. See tuleneb lojaalse koostöö kohustusest, mis on sätestatud EÜ artiklis 10. Üleminekuperioodi kehtestamisega tunnistab ühenduse seadusandja, et direktiivi eesmärke ja taotlusi ei ole võimalik kohe saavutada. Loomulikult on üleminekuperioodil liikmesriigid vabad kohandama järk‑järgult siseriiklikku õigust nii, et üleminekuperioodi lõpuks on direktiivi sisulised nõuded täielikult täidetud. Mulle tundub, et see, mida nad teha ei tohi, on muuta hiljem oma õigusnorme „regressiivselt”, st võtta vastu uusi õigusnorme, millega rakendatakse direktiivi nõutust vähemal määral.( )

87. Minu arvates puudub põhjus, mis peaks seoses taimekaitsevahendite direktiiviga kohaldama teistsugust põhimõtet.

88. Eelotsusetaotlusest selgub, et Madalmaades on olemasolevatele taimekaitsevahenditele kohaldatavat korda muudetud kolm korda.( ) Praegune redaktsioon (Bmw artikkel 16aa) jõustus seadusena alles pärast kahe aasta pikkuse üleminekuperioodi lõppemist.( ) Ma leian, et kui üleminekuperioodil peavad liikmesriigid „hoiduma selliste meetmete võtmisest, mis võivad tõsiselt ohustada direktiivi eesmärgi saavutamist”( ) – EÜ artiklist 10 ja EÜ artikli 249 kolmandast lõigust tulenev kohustus –, siis muutub see kohustus veelgi olulisemaks pärast üleminekuperioodi lõppu.

89. Lisaks sätestab direktiivi artikli 13 lõige 6 (mis kaldub kõrvale artikli 13 lõikest 1 tulenevast „tavalisest” eeskirjast, et taimekaitsevahendi loa taotleja peab koos taotlusega esitama ka toimiku), et „[liikmesriigid võivad] selliste toimeainete puhul, mis on juba turul kaks aastat pärast käesoleva direktiivi teatavakstegemist […], jätkata nõutavaid andmeid käsitlevate siseriiklike eeskirjade kohaldamist kuni kõnealuste toimeainete kandmiseni I lisasse”. Kuigi jääb lahtiseks küsimus, kas liikmesriik võib kohaldada uut siseriiklikku eeskirja, mis vastab veelgi enam direktiivi nõuetele, saan ma kõnealusest sättest aru nii, et see välistab edaspidised asjaomaste siseriiklike eeskirjade regressiivsed muudatused. Ennekõike puudutab see olukorda, kus niisuguse muudatusega kõrvaldatakse toimiku esitamise kohustus ning jäetakse välja pädeva asutuse siduv nõue arvestada taimekaitsevahendi ja selle toimeaine mõjuga tervisele, põhjaveele ja keskkonnale.

90. Vastavalt eeltoodule järeldan ma, et üleminekuperioodil pärast ülevõtmise tähtaja möödumist on liikmesriigil keelatud muuta oma esialgset taimekaitsevahendite direktiivi rakendamise otsust ja kehtestada selline uus vabastus loa andmise tingimusest, mis on vähem kooskõlas direktiivi eesmärkidega kui sellele eelnenud korrad. Selline meede ohustab tõsiselt direktiivi eesmärgi saavutamist.

Kuues küsimus

91. Kuuenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik lubab oma territooriumil turule viia selliseid taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad direktiivi I lisas loetlemata toimeaineid ja mis on juba olnud turul kaks aastat pärast direktiivi teatavakstegemist, siis tuleb tal järgida selle direktiivi artikli 4 ja/või artikli 8 lõike 3 sätteid.

92. Kõnealune küsimus on sama, mis neljas küsimus kohtuasjas Stichting ZHM I. Nagu ma eespool märkisin, sedastas Euroopa Kohus mainitud kohtuotsuses, et taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik lubab oma territooriumil turule viia selliseid taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad direktiivi I lisas loetlemata toimeaineid ja mis on juba olnud turul kaks aastat pärast direktiivi teatavakstegemist, siis ei ole ta kohustatud järgima selle direktiivi artikli 4 ja artikli 8 lõike 3 sätteid.

Seitsmes küsimus

93. Seitsmenda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas Bmw artikli 16aa alusel vastuvõetud otsus erandi tegemise või vabastuse andmise kohta on „uuesti läbivaatamine” taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõike 3 tähenduses vähemalt siis, kui asi puudutab juba turul oleva taimekaitsevahendi uut kasutusvaldkonda ning kui vabastus antakse sellise kontrolli tulemusena, mille käigus, kaldudes kõrvale olemasolevast korrast, kaalutakse üksnes lubamatu ohu olemasolu kasutajale/töötajale, inimese tervisele ja keskkonnale.

94. Kõnealune küsimus on sarnane, kuid mitte samane kohtuasjas Stichting ZHM I esitatud viienda küsimusega „uuesti läbivaatamise” ulatuse kohta taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõike 3 tähenduses. Mainitud kohtuotsuses sedastas Euroopa Kohus, et „uuesti läbivaatamine” artikli 8 lõike 3 tähenduses eeldab, et taimekaitsevahendil on juba turuleviimise luba ja see on uuesti läbivaatamise ajal veel kehtiv. Kõnealuse uuesti läbivaatamise eesmärk ei ole eraldiseisva toimeaine uuesti hindamine. Pigem on tegu lõplikule taimekaitsevahendile uuesti hinnangu andmisega. Uuesti läbivaatamine tehakse liikmesriigi ametiasutuse, mitte aga konkreetsete huvitatud isikute algatusel. Järelikult on siseriikliku kohtu ülesanne hinnata, kas siseriiklik hindamismenetlus (antud juhul Bmw artiklis 25d sätestatud hindamismenetlus) vastab kõikidele „uuesti läbivaatamise” tunnustele artikli 8 lõike 3 tähenduses.( )

95. Käesolevas asjas tuleb siseriiklikul kohtul samamoodi hinnata, kas Bmw artiklis 16aa sätestatud kontroll vastab kõikidele „uuesti läbivaatamise” tunnustele artikli 8 lõike 3 tähenduses, nagu sedastas Euroopa Kohus kohtuotsuses Stichting ZHM I.

96. Eeltoodust lähtudes leian, et eelotsusetaotluses esitatud teave ja seda täiendavad Madalmaade valitsuse märkused viitavad asjaolule, et Bmw artiklis 16aa sätestatud kontroll ei ole „uuesti läbivaatamine” artikli 8 lõike 3 tähenduses. Seda seetõttu, et i) artikli 16aa alusel tehakse erand või antakse vabastus pigem huvitatud isiku taotlusel kui pädeva asutuse algatusel ning ii) et menetlus oli mõeldud taimekaitsevahendite jaoks, millel ei olnud kehtivat luba taotluse esitamise ajal.

Kaheksas küsimus

97. Kaheksanda küsimusega soovib siseriiklik kohus sisuliselt teada, kas taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõike 3 eeskirju kohaldatakse üksnes teabe esitamisele enne uuesti läbivaatamist või neid kohaldatakse ka sellele, kuidas uuesti läbivaatamist tuleb korraldada ja läbi viia.

98. Kõnealune küsimus on sama, mis kuues küsimus kohtuasjas Stichting ZHM I, millega seoses Euroopa Kohus sedastas, et taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõige 3 sisaldab sätteid üksnes andmete esitamise kohta enne uuesti läbivaatamist.

Ettepanek

99. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van Beroep voor het bedrijfsleveni (Madalmaad) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

Esimene küsimus

Siseriiklik kohus peab siseriikliku õiguse ning eelkõige selliste õigusaktide kohaldamisel, mis on vastu võetud direktiiviga kehtestatud nõuete täitmiseks, tõlgendama siseriiklikku õigust niivõrd kui võimalik asjakohase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga sätestatud eesmärk ning seeläbi täita EÜ artikli 249 kolmanda lõigu nõudeid.

Teine küsimus

Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (edaspidi „taimekaitsevahendite direktiiv”) artikli 8 lõikel 2 on sama tähendus kui Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/8/EÜ, mis käsitleb biotsiidide turuleviimist, artikli 16 lõikel 1.

Kolmas ja neljas küsimus

Taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see ei kehtesta standstill‑kohustust. Vastavalt EÜ artikli 10 teisele lõigule ja EÜ artikli 249 kolmandale lõigule peavad liikmesriigid hoiduma artikli 8 lõikes 2 sätestatud üleminekuperioodil selliste meetmete võtmisest, mis võiksid tõsiselt ohustada taimekaitsevahendite direktiivi eesmärkide saavutamist. Siseriiklikul kohtul tuleb hinnata, kas sellist mõju võivad avaldada siseriiklikud õigusnormid, mille seaduslikkust ta peab hindama Euroopa Kohtu kehtestatud vastavuse hindamiskriteeriumide alusel.

Viies küsimus

Kui üleminekuperioodil pärast ülevõtmise tähtaja möödumist muudab liikmesriik oma esialgset taimekaitsevahendite direktiivi rakendamise otsust ja kehtestab sellise uue vabastuse loa andmise tingimusest, mis on vähem kooskõlas direktiivi eesmärkidega kui sellele eelnenud korrad, siis ohustab selline meede tõsiselt direktiivi eesmärgi saavutamist.

Kuues küsimus

Taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik lubab oma territooriumil turule viia selliseid taimekaitsevahendeid, mis sisaldavad direktiivi I lisas loetlemata toimeaineid ja mis on juba olnud turul kaks aastat pärast direktiivi teatavakstegemist, siis ei ole ta kohustatud järgima selle direktiivi artikli 4 ja artikli 8 lõike 3 sätteid.

Seitsmes küsimus

Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas Bestrijdingsmiddelenwet’i 1962 (pestitsiidiseadus) artiklis 16aa sätestatud kontroll vastab kõikidele „uuesti läbivaatamise” tunnustele taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõike 3 tähenduses, nagu sedastas Euroopa Kohus otsuses kohtuasjas C‑316/04: Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie I.

Kaheksas küsimus

Taimekaitsevahendite direktiivi artikli 8 lõige 3 sisaldab üksnes sätteid andmete esitamise kohta enne uuesti läbivaatamist.