Keywords

Summary



Keywords

1. Euroopa Liidu kodakondsus – Asutamislepingu sätted – Isikuline kohaldamisala

(EÜ artikkel 17 ja artikli 299 lõige 3)

2. Parlament – Valimised – Hääletamis- ja kandideerimisõigus – Õigust omav isik

(EÜ artikkel 19, artikkel 189, artikkel 190; akt, mis käsitleb Euroopa Parlamendi liikmete otsest ja üldist valimist)

3. Ülemeremaade ja -territooriumide assotsieerimine – Asutamislepingu üldsätete kohaldamatus, kui see ei ole sõnaselgelt ette nähtud

(EÜ artikli 19 lõige 2, artikkel 182, artikkel 189 ja artikkel 190)

4. Parlament – Valimised – Isik, kelle osalemine oli välistatud ühenduse õigusega vastuolus oleva siseriikliku õigusnormi tõttu

5. Ühenduse õigus – Üksikisikutele antud õigused – Liikmesriigipoolne rikkumine – Kohustus hüvitada üksikisikutele tekitatud kahju

Summary

1. Isikud, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ja kes elavad või kelle alaline elukoht on EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil, võivad tugineda õigustele, mis on liidu kodanikele antud asutamislepingu teises osas.

(vt punkt 29 ja resolutiivosa punkt 1)

2. Kehtiva ühenduse õiguse kohaselt on nende isikute määratlemine, kellele kuulub hääletamis- ja kandideerimisõigus Euroopa Parlamendi valimistel, iga liikmesriigi pädevuses, kes peab seda tehes arvestama ühenduse õigusega.

Ei EÜ artiklitest 189 ja 190 ega ka aktist, mis käsitleb Euroopa Parlamendi liikmete otsest ja üldist valimist, ei nähtu sõnaselgelt ja täpselt, kellel on Euroopa Parlamendi valimisel hääletamis- ja kandideerimisõigus. Seega ei ole võimalik selle kohta teha ühtki selget järeldust Euroopa Parlamenti käsitlevate EÜ artiklite 189 ja 190 põhjal, mis märgivad, et see koosneb liikmesriikide rahvaste esindajatest, kuivõrd määratlemata mõistel „rahvad” võib erinevates liikmesriikides ja liidu erinevates keeltes olla erinev tähendus. Lisaks ei tunnusta ka asutamislepingu liidu kodakondsust käsitlev teine osa liidu kodanike tingimusteta hääletamis- ja kandideerimisõigust Euroopa Parlamendi valimistel. EÜ artikli 19 lõige 2 üksnes kehtestab sellele hääletamis- ja kandideerimisõigusele kodakondsuse alusel mittediskrimineerimise põhimõtte.

Järelikult ei keela kehtiva ühenduse õiguse kohaselt miski liikmesriikidel ühenduse õigust arvestades määratleda Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõiguse omamise tingimused sellel territooriumil elamise kriteeriumi kaudu, kus need valimised korraldatakse.

Siiski välistab võrdse kohtlemise põhimõte selle, et valitud kriteeriumide tulemusena koheldakse võrreldavates olukordades olevaid kodanikke erinevalt, ilma et niisugune erinev kohtlemine oleks objektiivselt põhjendatud.

(vt punktid 44, 45, 52, 53 ja 61 ning resolutiivosa punkt 2)

3. Ülemeremaade ja -territooriumide suhtes kehtib assotsieerimise erikord, mis on määratletud asutamislepingu neljandas osas (EÜ artiklid 182–188), millest tulenevalt ei ole asutamislepingu üldised sätted neile kohaldatavad, kui see ei ole sõnaselgelt ette nähtud.

Sellest järeldub, et EÜ artiklid 189 ja 190, mis käsitlevad Euroopa Parlamenti, ei ole nendel maadel ja territooriumidel kohaldatavad ning et liikmesriigid ei pea seal korraldama Euroopa Parlamendi valimisi.

Pealegi ei ole EÜ artikli 19 lõige 2, mis kehtestab hääletamis- ja kandideerimisõigusele Euroopa Parlamendi valimistel kodakondsuse alusel mittediskrimineerimise põhimõtte, kohaldatav liidu kodaniku suhtes, kes elab ülemeremaal või -territooriumil ja soovib kasutada oma hääletamisõigust liikmesriigis, mille kodanik ta on.

(vt punktid 44, 46, 47 ja 53)

4. Kuna ei ole olemas ühenduse õigusakte, mis käsitleksid Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigusega seotud vaidlusi, peab iga liikmesriik oma siseriiklikus õiguskorras määratlema meetmed, mis võimaldavad taastada selle isiku õigused, keda ühenduse õigusega vastuolus oleva sätte alusel ei kantud 10. juuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse ja kes seega ei saanud neil valimistel osaleda. Need meetmed, mille hulka võib kuuluda riigile süüks arvatava ühenduse õiguse rikkumisega põhjustatud kahju hüvitamine, ei tohi olla ebasoodsamad kui siseriiklikul õiguskorral põhinevate õiguste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktikas võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte).

(vt punktid 67 ja 71 ning resolutiivosa punkt 3)

5. Asutamislepingu süsteemis kehtib põhimõte, et riik peab vastutama talle süüks arvatavate ühenduse õiguse rikkumistega üksikisikutele põhjustatud kahju eest ja et liikmesriik on kohustatud hüvitama tekitatud kahju, kui rikutud õigusnormi eesmärk oli anda õigusi üksikisikutele, kui rikkumine oli piisavalt selge ning liikmesriigi kohustuse täitmata jätmise ja kannatanud isikute kantud kahju vahel on põhjuslik seos, välistamata siiski, et riigi vastutust võidakse siseriikliku õiguse alusel kohaldada leebematel tingimustel.

Juhul kui õigus kahju hüvitamisele põhineb otseselt ühenduse õigusel ja eelmises punktis nimetatud tingimused on täidetud, peab riik põhjustatud kahju tagajärjed kõrvaldama siseriikliku vastutusõiguse raames, tingimusel et siseriiklikes õigusaktides sätestatud kahju hüvitamise tingimused ei ole ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike nõuetega seotud tingimused ning need ei tohi olla sellised, et hüvitise saamine oleks praktikas võimatu või äärmiselt raske.

(vt punktid 69 ja 70)