Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Nõue täita seaduse jõuga tagaselja tehtud lõplik vahekohtuotsus

(Nõukogu direktiiv 93/13, artikli 6 lõige 1)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Ebaõiglane tingimus – Üldised hindamiskriteeriumid

(Nõukogu direktiiv 93/13, artiklid 3 ja 4)

3. Õigusaktide ühtlustamine – Tarbijakaitse tarbijakrediidi valdkonnas – Direktiiv 87/102 – Tarbijakrediidileping – Krediidi kulukuse aastamäära puudumine lepingus

(Nõukogu direktiiv 87/102, muudetud direktiivi 98/7, artikliga 4 ja direktiivi 93/13, artiklitega 3 ja 4)

Summary

1. Direktiiv 93/13 (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) paneb siseriiklikule kohtule, kes vaatab läbi niisuguse lõpliku vahekohtuotsuse sundtäitmisele pööramise taotlust, mis tehti tagaselja nii, et tarbijat ei olnud kohal, kohustuse, et juhul kui nimetatud kohtul on otsuse tegemiseks vajalik teave õiguslike ja faktiliste asjaolude kohta, peab ta omal algatusel hindama krediidiandja ja tarbija vahel sõlmitud krediidilepingus ette nähtud viivise ebaproportsionaalsust, kui siseriiklike menetlusnormide kohaselt on niisugune hindamine võimalik samalaadsetes menetlustes, mis põhinevad siseriiklikul õigusel.

Võttes arvesse direktiiviga 93/13 tarbijatele tagatud kaitse aluseks oleva avaliku huvi olemust ja olulisust, peab tõdema, et direktiivi artiklit 6 tuleb pidada võrdväärseks siseriiklike normidega, mis on siseriiklikus õiguskorras avaliku korra normide tasemel.

(vt punktid 50, 54, resolutsiooni punkt 1)

2. Seoses küsimusega, kas mõni lepingutingimus on või ei ole ebaõiglane, näeb direktiivi 93/13 (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) artikkel 4 ette, et selle hindamisel võetakse arvesse lepingu sõlmimise objektiks oleva kauba või teenuse laadi ning viidatakse lepingu sõlmimisel kõigile sellega kaasnevatele asjaoludele, millest selle lepingu sõlmimine sõltub. Selles kontekstis tuleb ka tagajärgi, mis sellel tingimusel võivad lepingu suhtes kohaldatava õiguse raames olla – see nõuab siseriikliku õiguskorra analüüsimist.

Sellest tuleneb, et Euroopa Kohus saab talle ELTL artikliga 267 antud tõlgendamispädevuse teostamisel tõlgendada üldisi kriteeriume, mida liidu seadusandja kasutab ebaõiglase tingimuse mõiste määratlemisel. Seevastu ei saa ta teha otsust nende üldiste kriteeriumide kohaldamise kohta konkreetse tingimuse suhtes, sest selleks on vaja analüüsida konkreetsele asjale omaseid asjaolusid.

Järelikult on asjaomase siseriikliku kohtu ülesanne määrata kindlaks, kas krediidilepingu tingimus, mis näeb tarbija suhtes ette ebaproportsionaalselt suures summas sanktsiooni, tuleb kõigist lepingu sõlmimisest tulenevatest tagajärgedest lähtudes pidada ebaõiglaseks direktiivi 93/13 artiklite 3 ja 4 tähenduses. Jaatava vastuse korral tuleb nimetatud kohtul seega selgitada välja kõik tagajärjed, mis siseriikliku õiguse kohaselt sellest tulenevad, veendumaks, et kõnesolev tingimus ei ole tarbijale siduv. See kohus peab selle sama sätte alusel lisaks hindama, kas leping saab ilma võimaliku ebaõiglase tingimuseta kehtima jääda.

(vt punktid 59–61, 63, resolutsiooni punkt 2)

3. Krediidi kulukuse aastamäära (KKAM) puudumine tarbijakrediidilepingus, mille mainimine lepingus on direktiivi 87/102 (tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus‑ ja haldusnormide ühtlustamise kohta), mida on muudetud direktiiviga 98/7, kontekstis oluline, võib kujutada endast otsustavat asjaolu siseriikliku kohtu poolt läbiviidava analüüsi raames, saamaks teada, kas tarbijakrediidilepingus selle krediidi kulude kohta käiv tingimus on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles direktiivi 93/13 (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) artikli 4 tähenduses. Juhul kui see nii ei ole, on selle kohtu pädevuses omal algatusel hinnata lähtuvalt kõigist lepingu sõlmimisest tulenevatest tagajärgedest, kas KKAM‑i mainimata jätmine selle lepingu kulusid käsitlevas punktis võib muuta selle tingimuse ebaõiglaseks direktiivi 93/13 artiklite 3 ja 4 tähenduses.

Hoolimata võimalusest hinnata nimetatud lepingut, lähtudes direktiivist 93/13, tuleb direktiivi 87/102 sellegipoolest tõlgendada selliselt, et see võimaldab siseriiklikul kohtul kohaldada omal algatusel norme, millega võeti siseriiklikku õigusesse üle selle viimase direktiivi artikkel 4, mis sätestab, et KKAM‑i puudumine tarbijakrediidilepingus toob kaasa selle, et leping loetakse sõlmituks ilma intresside ja kuludeta.

(vt punkt 77, resolutsiooni punkt 3)