ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 269/35

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal administratif de Montreuil (Prantsusmaa) 4. juulil 2011. aastal — International Values Series of the DFA Investment Trust Co. versus Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

(Kohtuasi C-344/11)

2011/C 269/70

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal administratif de Montreuil

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: International Values Series of the DFA Investment Trust Co.

Vastustaja: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

Eelotsuse küsimused

1. Kas lisaks eurofondide olukorrale tuleb arvesse võtta ka osaluse omanike olukorda?
1.

Kas otsuse nr 1/80 (1) artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, a) et Türgi kodanik, kellele on korrakohaselt antud (teatavatel tingimustel tähtajatu) luba töötada liikmesriigi territooriumil teatava ajavahemiku jooksul, mis on pikem kui tema elamisloa kehtivusaeg (nn pikema kehtivusajaga tööluba), võib kogu selle ajavahemiku jooksul kasutada kõnealusest loast tulenevaid õigusi, kui see ei ole vastuolus riigi õigustatud huvidega, nimelt avaliku korra, avaliku julgeoleku ja rahvatervise huvidega, b) ja et liikmesriigil on keelatud jätta see luba, viidates selle andmise ajal kehtinud siseriiklikele õigusnormidele, mis reguleerivad tööloa sõltuvust elamisloast, algusest peale ilma igasugusest mõjust isiku elamisõiguslikule seisundile (tuginedes Euroopa Kohtu 2. märtsi 1999. aasta otsusele kohtuasjas C-416/96: El-Yassini, EKL 1999, lk 1-01209, kokkuvõtte punkt 3, punktid 62–65, seoses EMÜ–Maroko koostöölepingu artikli 40 lõike 1 ulatusega ning 14. detsembri 2006. aasta otsusele kohtuasjas C-97/05: Gattoussi, EKL 2006, lk 1-11917, kokkuvõtte punkt 2, punktid 36–43, seoses Euroopa–Vahemere piirkonna lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Tuneesia Vabariigi vahel artikli 64 lõike 1 ulatusega)? Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav:
Tuginedes raamdirektiivi artikli 14 lõike 1 punktile c koostoimes sama direktiivi artikli 13 lõikega 6, leiab komisjon, et avalikkuse teavitamise ja konsulteerimise menetlus seoses vesikondade majandamiskavade projektidega (välja arvatud osas, kus see viidi läbi „Kataloonia vesikonna” valgalapiirkonna osas, mille majandamiskava on juba vastu võetud) on algatatud ülejäänud kaheteistkümnes valgalapiirkonnas: Baleaarid, Tenerife, Guadiana, Guadalquivir, Vahemere-Andaluusia, Tinto-Odiel-Piedras, Guadalete-Barbate, Galiitsia rannik, Miño-Sil, Duero, Lääne-Kantaabria ja Ida-Kantaabria.
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/3

22. juunil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Taani Kuningriik

(Kohtuasi C-323/11)

2011/C 282/05

Kohtumenetluse keel: taani

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: I. Hadjiyiannis ja U. Nielsen)

Kostja: Taani Kuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Taani Kuningriik ei avaldanud lõplikke vesikonna majandamiskavasid hiljemalt 22. detsembriks 2009 ega saatnud komisjonile koopiat sellest hiljemalt 22. märtsiks 2010, ja kuna ta ei informeerinud igal juhul komisjoni sellest, siis on Taani Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivist 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane raamistik, (1) ja;

— mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivi artikli 13 lõiked 1, 2 ja 6 näevad ette, et liikmesriigid võtavad vastu direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid vastu hiljemalt 22. detsembriks 2009 ja peavad komisjonile saatma koopia nendest hiljemalt 22. märtsiks 2010.

Kuna komisjonil ei ole muid andmeid, mille põhjal järeldada, et vajalikud meetmed on võetud, siis peab see institutsioon järeldama, et Taani ei ole veel võtnud vastu neid sätteid ja on seega rikkunud selle direktiivi järgseid kohustusi.

(1) EÜT L 327, 22.12.2000, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275.
2.

Tuginedes punktis 5.8 toodud vastavatele kaalutlustele palub Rechtbank Euroopa Kohtult selgitust, kas liidetud kohtuasjades C-362/07 ja C-363/07 antud viiteid paberisalvede arvu ja paberisöötja olemasolu kohta tuleb tõlgendada selliselt, et mitme paberisalve ja paberisöötja olemasolu on objektiivsed tunnused, mis toetavad järeldust, et tegemist on pigem kopeerimisseadmega, mitte printeriga?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (1) artiklitega 3, 12 ja 13, nagu need käesoleval ajal kehtivad, on kooskõlas see, kui liikmesriigid kehtestavad operaatoritele — kellel on mobiilsidesageduste individuaalsed kasutusõigused viieteistkümneks aastaks loa alusel, mis anti varasema õigusliku raamistiku alusel mobiilsidevõrgu loomiseks ja käitamiseks — sageduste individuaalsete kasutusõiguste uuendamise eest ühekordse tasu, mille summa sageduste arvu ja kasutusõigusega seotud kuude osas arvutatakse varem tegevusloa eest makstava ühekordne tasu alusel, mis puudutas eespool nimetatud lubade andmist, ning see ühekordne tasu täiendab esiteks sageduste kasutusse andmise iga-aastast tasu — mille eesmärk on katta sageduste kasutusse andmise kulusid, samal ajal võttes osaliselt arvesse ka nende väärtust, kusjuures ühekordse tasu ja iga-aastase tasu eesmärk on sageduste optimaalse kasutamise tagamine — ning teiseks loa haldamise kulusid katvat tasu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itaalia) 11. juulil 2011 — Kriminaalmenetlus Raffaele Arrichiello süüdistuses

(Kohtuasi C-368/11)

2011/C 282/20

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Raffaele Arrichiello

Eelotsuse küsimus

Kuidas tõlgendada Euroopa Liidu asutamislepingu artikleid 43 ja 49 seoses asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabadusega spordivõistluste panuste sektoris, et teha otsus, kas asutamislepingu viidatud sätted võimaldavad või mitte kehtestada siseriiklikke õigusnorme, millega kehtestatakse riigi kasuks monopolikord ning kontsessioonide ja lubade süsteem, millega nähakse teatava arvu kontsessioonide raames ette: a) üldine suund, mille kohaselt kaitstakse nende kontsessioonide omanikke, mis anti varasemal ajavahemikul välja menetluse kohaselt, millega üks osa ettevõtjaid jäeti õigusvastaselt kõrvale; b) õigusnormid, mis tagavad faktiliselt, et säilivad majanduslikud positsioonid, mis omandati menetluse tulemusena, millega üks osa ettevõtjaid jäeti õigusvastaselt kõrvale (näiteks uutele kontsessionääridele kehtestatud keeld paigutada oma kontorid juba olemasolevatele müügikohtadele lähemale, kui ette nähtud); c) nende juhtumite kindlaksmääramine, mil kontsessioon tühistatakse ning küllaltki suur tagatis jäetakse kontsessionäärile tagastamata, sealhulgas juhtum, mil kontsessionäär haldab otseselt või kaudselt piiriülest mängutegevust, mis on samastatav kontsessiooni esemeks oleva tegevusega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van eerste Aanleg te Brussel (Belgia) 19. juulil 2011 — Tate & Lyle Investments Ltd. versus Belgische Staat, teine menetluspool: Syral Belgium NV

(Kohtuasi C-384/11)

2011/C 282/26

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste Aanleg te Brussel

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Tate & Lyle Investments Ltd

Vastustaja: Belgische Staat

Teine menetluspool: Syral Belgium NV

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikliga 63 (varem EÜ artikkel 56) on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt maksustatakse 10 % suuruse tulumaksuga residendist investeerimisühingut, kellele kuulub teise residendist äriühingu kapitalist vähem kui 10 %, mille soetusmaksumus ulatub siiski vähemalt 1,2 miljoni euroni, kusjuures see tulumaks arvatakse maha Belgias tasumisele kuuluvast kapitalimaksust ja võimalik jääk tagastatakse ning vajaduse korral on samal ajal võimalik taotleda maksuõigusnormide („lõplikult maksustatav tulu”) kohaldamist, mis võimaldab vähendada maksustatavat summat lisaks osalusega seotud kulude võrra, samas kui teises Euroopa Liidu liikmesriigis asuva äriühingu jaoks, kes saab samuti dividende või dividendidena käsitatavaid makseid seoses osalusega residendist äriühingus, on 10 % suurune sissenõutav tulumaks (dividendidelt kinnipeetav maks) lõplik ning seda ei saa tagasi taotleda ega vähendada eespool mainitud maksuõigusnormi („lõplikult maksustatav tulu”) alusel?
3.

Kas Euroopa vahistamismäärust täitva riigi sekkumine õigustesse ja tagatistesse, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 5 lõikes 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 6 koosmõjus artiklitega 48 ja 52, võttes arvesse ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 5 lõikeid 3 ja 4 ning artikli 6 lõikeid 2 ja 3, peab täitma tingimust, et see oleks demokraatlikus ühiskonnas vajalik ning konkreetselt taotletava eesmärgiga proportsionaalne?
2.

Kas tolliseadustiku artikli 217 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui siseriiklikud õigusnormid sätestavad vaid seda, et — „arvestuskande tegemine” on nende siseriiklike õigusnormide kohaselt „tollivõlast tuleneva maksusumma märkimine arvestusdokumentidesse või mõnele muule samaväärsele teabekandjale” — käsiteletaval juhul tollimaksude ja aktsiiside üldseaduse artikli 1 punkt 6 mida on ühtlustatud 18. juuli 1977. aasta kuningliku dekreediga ja kinnitatud 6. juuli 1978. aasta tollimaksude ja aktsiiside seadusega ning 1. jaanuarist 1994 asendatud 22. detsembri 1989. aasta tollimaksude ja aktsiiside üldseaduse muutmise seaduse artikli 1 punktiga 4, ja — eeskirjad tollivõlast tulenevate maksusummade suhtes arvestuskande tegemise kohta ja nende summade tasumise tingimused tulenevad Euroopa Ühenduse määrustest — käsiteletaval juhul tollimaksude ja aktsiiside üldseaduse artikkel 3, mida on ühtlustatud 18. juuli 1977. aasta kuningliku dekreediga ja kinnitatud 6. juuli 1978. aasta tollimaksude ja aktsiiside seadusega ning 1. jaanuarist 1994 asendatud 22. detsembri 1989. aasta seaduse maksude kehtestamise kohta (Wet houdende fiscale bepalingen, Belgisch Staatsblad, 29.12.1993, lk 21141) artikliga 72, siis võib tolliasutus väita, et tema poolt tollimaksusumma kandmine vormile 1552 B või PLDA andmebaasi (1) ja kõik kanded tollimaksusummade kohta, olenemata sellest, millisel andmekandjal need on kajastatud, kujutavad endast arvestuskannet tolliseadustiku artikli 217 lõike 1 tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/4

30. juunil 2011 esitatud hagi — komisjon versus Slovakkia

(Kohtuasi C-331/11)

2011/C 282/07

Kohtumenetluse keel: slovaki

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Marghelis ja A. Tokár)

Kostja: Slovaki Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Slovaki Vabariik lubas käitada Žilina — Považský Chlmeci prügilat ilma vastavusse viimise kavata ja ilma et oleks vastu võetud lõplikku otsust selle kohta, kas prügilat võib heakskiidetud vastavusse viimise kava alusel edasi käitada, on Slovaki Vabariik rikkunud nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta (1) artikli 14 punktidest a–c tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Slovaki Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Žilina — Považský Chlmeci prügilat käitatakse, ilma et selle kohta oleks esitatud vastavusse viimise kava ja ilma et vastavusse viimise kava alusel tehtavad võimalikud muudatused oleksid heaks kiidetud. Seetõttu palub komisjoni Euroopa Kohtul tuvastada, et lubades käitada Žilina — Považský Chlmeci prügilat ilma vastavusse viimise kavata ja ilma et oleks vastu võetud lõplikku otsust selle kohta, kas prügilat võib heakskiidetud vastavusse viimise kava alusel edasi käitada, on Slovaki Vabariik rikkunud nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta artikli 14 punktidest a–c tulenevaid kohustusi.

(1) EÜT L 182, lk 1; ELT eriväljaanne 15/04, lk 228.
3.

Kas arve saajale saab ette heita, et ta ei kontrollinud tööde teostamise kohas töötavaid töötajaid sellest seisukohast, kas nende ja arve väljastaja vahel esineb õigussuhe ning kas arve väljastaja on nende töötajatega seoses täitnud oma registreerimiskohustust ja muid maksukohustusi? Kas sellist käitumist võib lugeda selliseks objektiivseks asjaoluks, mille tõttu arve saaja teadis või pidi teadma, et ta osaleb käibemaksupettusele suunatud tehingus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Mercantil A Coruña (Hispaania) 28. juunil 2011 — Germán Rodríguez Cachafeiro ja María Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamayor versus Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

(Kohtuasi C-321/11)

2011/C 282/04

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Mercantil A Coruña

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Germán Rodríguez Cachafeiro ja María Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamayor

Kostja: Iberia Líneas Aéreas de España SA

Eelotsuse küsimus

Kas väidetavat olukorda, kus lennuettevõtja keeldub lennureisile lubamisest seetõttu, et pileti esimene reis hilineb temast tulenevatel põhjustel ja et ta eeldab ekslikult, et reisijad ei jõua õigeaegselt teisele lennule, mis võimaldab tal anda nende kohad teistele reisijatele, võib käsitleda määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 2 punktis j määratletud lennureisist mahajätmisena koostoimes artikli 3 lõikega 2 ja artikli 4 lõikega 3?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/7

Maurice Emrami 6. juulil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 10. mai 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-187/10: Emram versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-354/11 P)

2011/C 282/13

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Maurice Emram (esindaja: advokaat M. Benavï)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Guccio Gucci Spa

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu otsus täies ulatuses, kuna see jättis rahuldamata hagi, millega taotleti Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 11. veebruari 2010. aasta otsuse tühistamist,

— tühistada apellatsioonikoja otsus vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 61,

— mõista Üldkohtu ja Euroopa Kohtu menetlusega seotud kulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt, ning mõista Siseturu Ühtlustamise Ametis ja Üldkohtus toimunud menetluse kulud välja äriühingult Gucci.

Väited ja peamised argumendid

Apellandi väitel on rikutud nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 8 lõike 1 punkti b ja nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (2) artiklit 17.

Sellega seoses märgib apellant esmalt, et Üldkohus tuvastas segiajamise tõenäosuse, võtmata arvesse kõiki kõnesoleva juhtumi puhul asjasse puutuvaid tõendeid, eriti asjaolu, et varasemaid kaubamärke ei ole turul kasutatud, et varasemate kaubamärkide eristusvõimet on arvestatud, et turul on teisi sama liiki tooteid, mis kannavad teistsugust G tähe kujutist, ning selle kaubamärgina äratundmiseks asjaomase üldsuse poolt seda liiki tähisele omistatud tähtsust. Lisaks väidab apellant, et Üldkohus pidas hinnangut võistlevate kaubamärkide vahelisele sarnasusele ebaõigeks, mis tulenes asjaolude moonutamisest, varasemate kaubamärkide eristusvõime ja domineeriva iseloomu ebaõigest hindamisest ning kõnesolevate toodete laadi väärast hindamisest.

Apellant viitab teiseks Üldkohtu praktika väärale kohaldamisele, kuna arvesse ei ole võetud varasemaid siseriiklikke otsuseid, eirates eespool nimetatud määruse 207/2009 artiklit 17.

Lõpuks viitab apellant sellele, et Üldkohus on rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, hinnates tähiste sarnasust vaid osaliselt ja jättes tähelepanuta taotletava kaubamärgi sõnalise sisu, ning võrdles tähiseid ülemäära laiade kriteeriumide alusel.

(1) EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146.

(2) EÜT L 78, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Saksamaa) 20. juunil 2011 — Chemische Fabrik Kreussler & Co. GmbH versus John O. Butler GmbH

(Kohtuasi C-308/11)

2011/C 282/02

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Frankfurt am Main

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Chemische Fabrik Kreussler & Co. GmbH

Kostja: John O. Butler GmbH

Eelotsuse küsimused

1. Kas direktiivi 2001/83/EÜ (1) (muudetud direktiiviga 2004/27/EÜ (2)) artikli 1 punkti 2 alapunktis b sisalduva mõiste „farmakoloogiline toime” määratlemiseks võib tugineda Euroopa Komisjoni egiidi all koostatud suunisele ravimite ja tervishoiutoodete piiritlemise kohta „Medical Devices: Guidance document”, mille kohaselt on nõutav asjaomase aine molekulide ja üldjuhul retseptoriks nimetatava rakulise koostisosa vastastikune toime, mis seisneb vahetus reaktsioonis või teatava muu mõjuri toime takistamises?

2. Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas mõiste „farmakoloogiline toime” eeldab asjaomase aine molekulide ja selle aine kasutaja rakuliste koostisosade vastastikust toimet või piisab, kui esineb vastastikune toime asjaomase aine ja sellise rakulise koostisosa vahel, mis ei ole inimorganismi element?

3. Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt või kui kumbki teises küsimuses esitatud määratlustest ei ole asjakohane, siis millisele määratlusele tuleb nende asemel tugineda?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/27/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ ühenduse eeskirjade kohta seoses inimtervishoius kasutatavate ravimitega (ELT L 136, lk 34; ELT eriväljaanne 13/34, lk 262).
3.

Kui esimesele küsimusele antava vastuse kohaselt on oluline selline võimalus, et kolmandad isikud osutavad teenuseid üürnikule otse, siis kas see on kõigest kaasaaitav või määrav tegur tuvastamisel, kas teenused on üks lahutamatu majandustehing, mille osadeks jaotamine oleks kunstlik, või põhiteenuse kõrvalteenus? Kui see on kõigest kaasaaitav tegur või ei ole üldse oluline, siis millised muud tegurid on olulised tuvastamisel, kas teenused kujutavad endast kõrvalteenust? Täpsemalt, kui oluline on see, kas teenuseid osutatakse üürilepinguga üürile antud ruumides või nendega seoses või hoone teistes osades või nendega seoses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/11

12. juulil 2011 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Itaalia Vabariik

(Kohtuasi C-369/11)

2011/C 282/21

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: E. Montaguti ja H. Støvlbæk)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme direktiivi 91/440/EÜ (1) (muudetud kujul) artikli 6 lõike 3 ja II lisa ega direktiivi 2001/14/EÜ (2) artikli 4 lõike 2 ja artikli 14 lõike 2, direktiivi 2001/14/EÜ artikli 4 lõike 1 ja artikli 30 lõike 3 ega direktiivi 2001/14/EÜ artikli 30 lõike 1 täitmiseks, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Etteheited, mille komisjon esitab Itaalia Vabariigile, puudutavad infrastruktuurile juurdepääsuga seoses põhifunktsioone täitva organi sõltumatust, raudtee-infrastruktuuri juurdepääsu eest maksu (tasu) nõudmist ning reguleeriva organi pädevust ja autonoomsust.

Kõigepealt süsteem, millega on korraldatud infrastruktuurile juurdepääsuga seoses põhifunktsioonide täitmine raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja poolt, ei taga piisavalt, et see ettevõtja tegutseb sõltumatult oma kontserni valdusühingust, arvestades, et samasse kontserni kuulub ka turu peamine raudtee-ettevõtja.

Peale selle, kui arvestada, et võrgule juurdepääsu maksu määrab transpordiministeerium ja et raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja võib selle kohta vaid ettepaneku teha ning tal on sellega seoses üksnes operatiivne kohustus välja arvutada maks, mida konkreetne raudtee-ettevõtja peab tegelikkuses tasuma, on temalt vastuolus halduse sõltumatuse nõudega ära võetud oluline haldusvahend.

Lõpuks ei ole veel kindlustatud reguleeriva organi nõutav täielik sõltumatus kõigist raudtee-ettevõtjatest, kuna reguleeriva organi personali moodustavad transpordiministeeriumi ametnikud ja sellel ministeeriumil on jätkuvalt otsustav mõju selle kontserni valdusühingule, kuhu kuulub Itaalia peamine raudtee-ettevõtja, ning sellest tulenevalt ka kõnealusele ettevõtjale.

(1) EÜT L 237, lk 25; ELT eriväljaanne 07/01, lk 341.

(2) EÜT L 75, lk 29; ELT eriväljaanne 07/05, lk 404.
ET Euroopa Liidu Teataja C 282/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 20. juunil 2011 — Grattan plc versus The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-310/11)

2011/C 282/03

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Grattan plc

Vastustaja: The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

Eelotsuse küsimus

Kas maksukohustuslasel on seoses 1. jaanuarile 1978 eelneva perioodiga tulenevalt nõukogu 11. aprilli 1967. aasta teise direktiivi 67/228/EMÜ (1) artikli 8 punktist a ja/või neutraalse maksustamise ja võrdse kohtlemise põhimõtetest vahetu õigusmõjuga õigus käsitleda kaubatarnete maksubaasi tagasiulatuvalt vähendatuna, kui tarnete saaja sai pärast tarneid tarnijalt krediiti, mida ta otsustas välja võtta rahas või kasutada seda tarnijalt juba saadud tarnete eest võlgnetavate summade tagasimaksmiseks?

(1) Nõukogu 11. aprilli 1967. aasta teise direktiivi 67/228/EMÜ käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühise käibemaksusüsteemi struktuur ja kohaldamiskord (EÜT 71, lk 1303).
3.

Kas patendid, mis kuuluvad 1973. aasta Müncheni konventsiooni artikli 167 lõikes 2 nimetatud reservatsioonide kohaldamisalasse ning on antud enne 7. veebruari 1992, st enne TRIPS-lepingu jõustumist, ning mis puudutavad farmaatsiatoodetes seisnevat leiutist, kaitstes nimetatud reservatsioonide tõttu ainult nende valmistamise meetodit, saavad TRIPS-lepingu artiklite 27 ja 70 kohaselt kaitse, mis on TRIPS-lepingus ette nähtud kõigile patentidele, ning kui vastus on jaatav, siis milline ulatus on sellel kaitsel ja mis on selle ese, st kas pärast nimetatud lepingu jõustumist kaitstakse ka farmaatsiatooteid endid või kehtib kaitse endiselt ainult nende valmistamise meetodile või tuleb patente kohelda erinevalt, olenevalt patenditaotluse sisust, st olenevalt sellest, kas leiutise ja sellega seotud ootuste kirjeldusest selgub, et taotluse eesmärk oli ab initio saada kaitse tootele, valmistamismeetodile või mõlemale?
6.

Kas on lubatav, et tolliasutus muudab teatava kauba tariifset klassifikatsiooni, ilma et oleks imporditud kaupa füüsiliselt uurinud, ja et eksperdihinnang koostatakse üksnes kirjalike tõendite põhjal, nimelt tuginedes kasutusjuhendile ja tehnilistele andmetele, ning uurides sama tootja sama numbriga seadet, mis pärineb muu imporditud kauba hulgast?