Kohtuasi C‑9/14

Staatssecretaris van Financiën

versus

D. G. Kieback

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Eelotsusetaotlus — Töötajate vaba liikumine — Maksuõigusnormid — Tulumaks — Liikmesriigi territooriumil saadud tulu — Mitteresidendist töötaja — Maksustamine töökohariigis — Tingimused”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 18. juuni 2015

Isikute vaba liikumine — Töötajad — Võrdne kohtlemine — Töötasu — Tulumaks — Mitteresident, kes sai liikmesriigis põhilise osa oma tulust aasta ühe osa kestel, kuid mitte kogu asjaomase aasta jooksul — Siseriiklikud õigusnormid, mis ei võimalda arvesse võtta tema isiklikku ja perekondlikku olukorda — Lubatavus — Maksumaksja, kes lahkus liidust, et asuda tööle kolmandas riigis — Mõju puudumine

(EÜ artikli 39 lõige 2)

EÜ artikli 39 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, et liikmesriik sellise mitteresidendist töötaja tulu maksustamisel, kes töötas selles liikmesriigis osa aastast, keeldub andmast töötajale maksusoodustust, millega võetaks arvesse tema isiklikku ja perekondlikku olukorda, põhjendusel, et kuigi ta on saanud selles liikmesriigis kogu või peaaegu kogu oma tulu sel perioodil, ei moodusta see põhiosa tema maksustatavatest sissetulekutest kogu asjaomase aasta jooksul. Asjaolu, et töötaja lahkus, asumaks tööle kolmandas riigis, mitte mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis, ei mõjuta seda tõlgendust.

Mitteresidendist maksumaksja, kes ei ole saanud töökohariigis kogu või peaaegu kogu oma perekonna sissetulekut, mille ta sai kogu asjaomase aasta kestel, ei ole nimelt selle riigi residentidega sarnases olukorras, et võtta arvesse tema maksu tasumise võimet tema tulu maksustamisel samas riigis. Liikmesriik, kus maksumaksja sai ainult osa oma maksustatavast tulust kogu asjaomasel aastal, ei ole seega kohustatud andma talle soodustusi, mida ta annab oma residentidele.

Seda järeldust ei saa seada kahtluse alla asjaolu, et isik lahkus töölt liikmesriigis, et asuda tööle mitte teises liikmesriigis vaid kolmandas riigis. Nimelt on EÜ artikli 39 lõike 2 vajalik tõlgendus seal sätestatud kohustuse kohta mitte diskrimineerida töötajat, kes töötab mõnes teises liikmesriigis peale oma elukohariigi, siduv kõigile liikmesriikidele. See on nii liikmesriigi suhtes, kus töötaja, kes elas teises liikmesriigis, töötas enne muus riigis tööleasumist, kuigi viimane ei olnud liikmesriik vaid kolmas riik.

(vt punktid 34–36 ja resolutsioon)

Kohtuasi C‑9/14

Staatssecretaris van Financiën

versus

D. G. Kieback

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Eelotsusetaotlus — Töötajate vaba liikumine — Maksuõigusnormid — Tulumaks — Liikmesriigi territooriumil saadud tulu — Mitteresidendist töötaja — Maksustamine töökohariigis — Tingimused”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 18. juuni 2015

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Võrdne kohtlemine – Töötasu – Tulumaks – Mitteresident, kes sai liikmesriigis põhilise osa oma tulust aasta ühe osa kestel, kuid mitte kogu asjaomase aasta jooksul – Siseriiklikud õigusnormid, mis ei võimalda arvesse võtta tema isiklikku ja perekondlikku olukorda – Lubatavus – Maksumaksja, kes lahkus liidust, et asuda tööle kolmandas riigis – Mõju puudumine

(EÜ artikli 39 lõige 2)

EÜ artikli 39 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, et liikmesriik sellise mitteresidendist töötaja tulu maksustamisel, kes töötas selles liikmesriigis osa aastast, keeldub andmast töötajale maksusoodustust, millega võetaks arvesse tema isiklikku ja perekondlikku olukorda, põhjendusel, et kuigi ta on saanud selles liikmesriigis kogu või peaaegu kogu oma tulu sel perioodil, ei moodusta see põhiosa tema maksustatavatest sissetulekutest kogu asjaomase aasta jooksul. Asjaolu, et töötaja lahkus, asumaks tööle kolmandas riigis, mitte mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis, ei mõjuta seda tõlgendust.

Mitteresidendist maksumaksja, kes ei ole saanud töökohariigis kogu või peaaegu kogu oma perekonna sissetulekut, mille ta sai kogu asjaomase aasta kestel, ei ole nimelt selle riigi residentidega sarnases olukorras, et võtta arvesse tema maksu tasumise võimet tema tulu maksustamisel samas riigis. Liikmesriik, kus maksumaksja sai ainult osa oma maksustatavast tulust kogu asjaomasel aastal, ei ole seega kohustatud andma talle soodustusi, mida ta annab oma residentidele.

Seda järeldust ei saa seada kahtluse alla asjaolu, et isik lahkus töölt liikmesriigis, et asuda tööle mitte teises liikmesriigis vaid kolmandas riigis. Nimelt on EÜ artikli 39 lõike 2 vajalik tõlgendus seal sätestatud kohustuse kohta mitte diskrimineerida töötajat, kes töötab mõnes teises liikmesriigis peale oma elukohariigi, siduv kõigile liikmesriikidele. See on nii liikmesriigi suhtes, kus töötaja, kes elas teises liikmesriigis, töötas enne muus riigis tööleasumist, kuigi viimane ei olnud liikmesriik vaid kolmas riik.

(vt punktid 34–36 ja resolutsioon)