Kohtuasi C‑10/05

Cynthia Mattern ja Hajrudin Cikotic

versus

Ministre du Travail et de l’Emploi

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour administrative (Luksemburg))

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Pereliikmed – Liikmesriigi kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasa õigus asuda tööle – Tingimused

Kohtujurist J. Kokott’i ettepanek, esitatud 15. detsembril 2005

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 30. märts 2006

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Pereliikmete õigus asuda tööle

(Nõukogu määrus nr 1612/68, artikkel 11)

Nõukogu määruse nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires artikkel 11 annab kolmanda riigi kodanikule õiguse asuda tööle ainult selles liikmesriigis, kus tema ühenduse kodanikust abikaasa töötajate vaba liikumise õiguse alusel töötab või töötas.

(vt punkt 28 ja resolutiivosa)

EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)

30. märts 2006( )

Isikute vaba liikumine – Töötajad – Perekonnaliikmed – Liikmesriigi kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasa õigus asuda tööle – Tingimused

Kohtuasjas C‑10/05,

mille esemeks on EÜ asutamislepingu artikli 234 alusel Cour administrative’i (Luksemburg) 11. jaanuari 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. jaanuaril 2005, menetluses

Cynthia Mattern,

Hajrudin Cikotic

versus

Ministre du Travail et de l’Emploi,

EUROOPA KOHUS (esimene koda),

koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud K. Schiemann, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (ettekandja) ja E. Juhász,

kohtujurist: J. Kokott,

kohtusekretär: R. Grass,

arvestades kirjalikku menetlust,

arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:

– Saksamaa valitsus, esindajad: M. Lumma ja C. Schulze-Bahr,

– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: S. Nwaokolo, keda abistas barrister M. Hoskins,

– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: G. Rozet,

olles 15. detsembri 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,

on teinud järgmise

otsuse

1 Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15), muudetud nõukogu 27. juuli 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2434/92 (EÜT L 245, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 69; edaspidi „määrus”) artikli 11 tõlgendamist.

2 Nimetatud taotlus esitati C. Matterni ja H. Cikotici ning Ministre du Travail et de l’Emploi vahelises vaidluses seoses otsusega, millega viimane keeldus andmast H. Cikoticile tööluba.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid

3 EÜ artikli 39 lõike 2 kohaselt nõuab töötajate liikumisvabadus igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul.

4 EÜ artikli 39 lõike 3 järgi „[a]lludes piirangutele, mis on õigustatud avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise seisukohalt, toob [töötajate liikumisvabadus] endaga kaasa õiguse:

[...]

c) viibida liikmesriigis, et seal töötada kooskõlas selle riigi kodanike töösuhteid reguleerivate õigus- ja haldusnormidega;

[...]”

5 Määruse artikli 3 lõige 1 näeb ette:

„Käesoleva määruse alusel ei kohaldata liikmesriigi õigus‑ ja haldusnorme või haldustavasid:

– kui nendega piiratakse töötaotlusi ja ‑pakkumisi või välisriigi kodanike õigust tööle asuda ja töötada või kehtestatakse selleks tingimusi, mida ei kohaldata selle riigi kodanike suhtes,

– kui nende ainus või peamine eesmärk või mõju on teiste liikmesriikide kodanikke pakutavast tööst eemale tõrjuda, hoolimata sellest, et neid kohaldatakse kodakondsusest olenemata,

[...]”

6 Määruse artikkel 11 on sõnastatud järgmiselt:

„Kui liikmesriigi kodanik on töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja teise liikmesriigi territooriumil, on tema abikaasal ja neil tema lastel, kes on alla 21‑aastased või tema ülalpeetavad, õigus asuda tööle töötajana mis tahes paigas selles riigis, isegi kui nad ei ole ühegi liikmesriigi kodanikud.”

Siseriiklikud õigusnormid

7 Suurhertsogi 12. mai 1972. aasta määruse Luksemburgi Suurhertsogiriigis töötavate välismaalaste suhtes kohaldatavate meetmete kohta (Mémorial A 1972, lk 945), muudetud suurhertsogi 17. juuni 1994. aasta määrusega (Mémorial A 1994, lk 1034; edaspidi „suurhertsogi 1972. aasta määrus”), artikkel 1 sätestab:

„Ilma, et see mõjutaks Luksemburgi Suurhertsogiriiki elama asumisega seotud sätteid, ei tohi ükski välismaalane teha Luksemburgis vaimset ega füüsilist tööd ilma käesoleva määruse alusel antud loata.

[…]

Käesoleva määruse sätteid ei kohaldata töötajate suhtes, kes on Euroopa Liidu liikmesriigi või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmeks oleva riigi kodanikud.”

8 Suurhertsogi 1972. aasta määruse artikli 10 kohaselt võidakse välismaalasest töötajale tööloa andmisest ja pikendamisest keelduda tööturu olukorra, arengu ja struktuuri kaalutlustel.

Põhikohtuasi ja eelotsuseküsimus

9 Euroopa Kohtule esitatud toimikust selgub, et kolmanda riigi kodanik H. Cikotic on abielus Luksemburgi kodaniku C. Matterniga ja nad elavad Belgias.

10 C. Mattern läbis Belgias kutsekeskhariduse raames pere‑ ja tervishoiuabilise koolituse. 2003. aasta märtsist juunini läbis ta selles liikmesriigis ka hooldusõe praktika.

11 14. juuli 2003. aasta otsusega jättis Ministre du Travail et de l’Emploi rahuldamata H. Cikotici poolt tööle võtmise kinnituse alusel esitatud taotluse tööloa saamiseks, mis saabus Luksemburgi tööhõiveametisse 18. märtsil 2003.

12 Nimetatud otsuse vastu Tribunal administratif’ile esitatud hagis väidavad põhikohtuasja hagejad, et H. Cikotic on vabastatud kohustusest taotleda tööluba, kuna liikmesriigi kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasana on tal töötajate vaba liikumise põhimõttest tulenevalt õigus asuda tööle Luksemburgi territooriumil.

13 29. märtsi 2004. aasta otsusega jättis Tribunal administratif hagi rahuldamata, öeldes muuhulgas, et kuna C. Mattern ei tööta Belgias palgalisel töökohal, siis ei kuulu kõnealune määrus käesoleval juhul kohaldamisele.

14 Nimetatud otsuse peale esitati apellatsioonkaebus Cour administrative’ile ning viimane otsustas kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:

„Kas töötajate vaba liikumist reguleerivaid ühenduse õigusnorme kohaldatakse kolmanda riigi kodaniku suhtes, kes on abielus liikmesriigi kodanikuga, kes omakorda on õppinud ja olnud praktikal tema päritolu liikmesriigist erinevas liikmesriigis, ning kas sellest tulenevalt on kolmandast riigist pärit osapool vabastatud kohustusest taotleda tööluba tulenevalt õigusnormidest, mis tagavad liikmesriikide elanikele ja nende kolmandatest riikidest pärit perekonnaliikmetele õiguse töötajate vabale liikumisele?”

Eelotsuse küsimus

15 Määruse artikli 11 kohaselt on liikmesriigi kodaniku, kes on töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja teise liikmesriigi territooriumil, abikaasal ja neil tema lastel, kes on alla 21‑aastased või tema ülalpeetavad, õigus asuda tööle töötajana mis tahes paigas selles riigis, isegi kui nad ei ole ühegi liikmesriigi kodanikud.

16 Võõrtöötaja abikaasale selle artikliga tagatud õigus on seotud nende õigustega, mis on sellele töötajale tagatud EÜ artikliga 39 (vt 7. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 131/85: Gül, EKL 1986, lk 1573, punkt 20).

17 Sellest tulenevalt sõltub kolmanda riigi kodaniku, kes on liikmesriigi kodaniku abikaasa, liikmesriigi tööturule juurdepääsu õigus neist õigustest, mis sellele liikmesriigi kodanikule tulenevad EÜ artiklist 39, ning eelkõige sellest, kas ta on töötaja.

18 Nagu Euroopa Kohus on sedastanud, on EÜ artiklis 39 sätestatud mõistel „töötaja” ühenduse õiguses oma tähendus ja seda ei tohi tõlgendada kitsendavalt. „Töötajana” tuleb käsitleda igaüht, kes teeb tegelikku ja tulemuslikku tööd, välja arvatud niivõrd väikesemahulist tööd, mida tuleb pidada üksnes kõrval‑ või lisategevusteks. Vastava kohtupraktika kohaselt on töösuhtele omane see, et isik teeb teatud ajavahemiku jooksul teisele isikule tema juhendamisel teatud töid, mille eest ta saab tasu (vt eelkõige 3. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 66/85: Lawrie-Blum, EKL 1986, lk 2121, punktid 16 ja 17 ning 7. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑456/02: Trojani, EKL 2004, lk I‑7573, punkt 15).

19 Käesoleval juhul, nagu selgub eelotsusetaotluse esitamise otsusest, sooritas C. Mattern Belgias pärast kutsekeskhariduse raames pere- ja tervishoiuabilise koolituse läbimist selles liikmesriigis ka hooldusõe praktika.

20 Viimatinimetatud asjaolu võib anda C. Matternile töötaja staatuse ühenduse õiguse tähenduses.

21 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei takista asjaolu, et praktikat võib käsitleda ettevalmistava praktikana, mis on seotud ametiülesannete täitmisega, EÜ artikli 39 kohaldamist, kui selle praktika raames tehakse tegelikku ja tulemuslikku tööd (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Lawrie-Blum, punkt 19 ning 17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑109/04: Kranemann, EKL 2005, lk I‑2421, punkt 13).

22 Kuigi on kindel, et töötasu maksmine on töösuhte üheks määravaks tunnuseks, ei või makstava tasu piirmäär ega selleks kulutatavate vahendite päritolu siiski mingil viisil mõjutada töötaja staatuse kindlaksmääramist ühenduse õiguse mõttes (vt 23. märtsi 1982. aasta otsus kohtuasjas 53/81: Levin, EKL 1982, lk 1035, punkt 16, ka eespool viidatud kohtuotsus Kranemann, punkt 17).

23 Siseriikliku kohtu ülesandeks on asjaolude hindamise käigus, milleks ainult tema on pädev, välja selgitada, kas C. Mattern tegi oma praktika raames tegelikku ja tulemuslikku tööd, mis võimaldaks käsitleda teda töötajana EÜ artikli 39 tähenduses.

24 Siiski ilmneb määruse artikli 11 sõnastusest, et kolmanda riigi kodaniku, kes on ühenduse kodaniku abikaasa, õigus asuda tööle kehtib ainult selles liikmesriigis, kus kõnealune ühenduse kodanik töötab või tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjana.

25 Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 õigesti märgib, ei anna määruse artikkel 11 võõrtöötaja perekonnaliikmetele endile õigust vabale liikumisele, vaid pigem kaitseb see säte võõrtöötaja õigusi, kelle perekonnaliige − kas abikaasa või ülalpeetav laps − on kolmanda riigi kodanik.

26 On kindel, et põhikohtuasja asjaolude ilmnemise ajal oli C. Mattern töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja ainult Belgias.

27 Sellest tulenevalt oli H. Cikoticil ainult Belgias õigus tugineda määruse artiklile 11 seoses õigusega asuda tööle samadel tingimustel, mis on ettenähtud selle liikmesriigi kodanikele.

28 Eelnevast lähtuvalt tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse artikkel 11 annab kolmanda riigi kodanikule õiguse asuda tööle ainult selles liikmesriigis, kus tema ühenduse kodanikust abikaasa töötajate vaba liikumise õiguse alusel töötab või töötas.

Kohtukulud

29 Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Sellistel asjaoludel, nagu põhikohtuasjas esitatud, annab nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires, muudetud nõukogu 27. juuli 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2434/92, artikkel 11 kolmanda riigi kodanikule õiguse asuda tööle ainult selles liikmesriigis, kus tema ühenduse kodanikust abikaasa töötajate vaba liikumise õiguse alusel töötab või töötas.

Allkirjad