KOHTUJURISTI ETTEPANEK

L. A. GEELHOED

esitatud 11. märtsil 2004( )

Kohtuasi C-340/02

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Prantsuse Vabariik

Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, artikli 15 lõige 2 – Tellija (Chauvinière’i veepuhastusjaam) abistamine – Communauté urbaine du Mans’i poolt ideekonkursi järel võitjaga lepingu sõlmimine ilma eelneva hanketeate avaldamiseta Euroopa Ühenduste Teatajas

1. Komisjon palub käesolevas kohtuasjas kohtul tuvastada, et Prantsuse Vabariik on rikkunud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivist 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord( ) (edaspidi „direktiiv”), ning eriti selle artikli 15 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.

2. Käesolev kohtuasi sai alguse sellest, et Communauté urbaine du Mans (Le Mans’i kommuunidevahelise koostöö assotsiatsioon; edaspidi „CUM”) sõlmis uurimislepingu, mille esemeks on Chauvinière’i veepuhastusjaama ehituse peatöövõtja abistamine, ilma et Euroopa Ühenduste Teatajas oleks avaldatud hanketeadet.

I. Õiguslik raamistik

3. Käesolevas kohtuasjas on asjakohased järgmised direktiivi sätted.

– Direktiivi artikli 1 punkt g, mis sätestab, et „[käesoleva direktiivi raames on] ideekonkurss – siseriiklik pakkumismenetlus, mille kaudu tellija peamiselt maa-ala- ja linnaplaneerimise, arhitektuuri ja tsiviilehituse või andmetöötluse valdkonnas omandab pärast auhinnalist või auhindadeta konkurssi kavandi või projekti, mille valib välja žürii.”

– Direktiivi artikli 7 lõige 1, mis sätestab, et „[k]äesolevat direktiivi kohaldatakse riiklike teenuslepingute suhtes, mille eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui 200 000 eküüd”.

– Artikkel 8, mis näeb ette: „Lepingud, mille objektiks on IA lisas loetletud teenused, sõlmitakse kooskõlas III–VI jaotise sätetega.”

– Direktiivi III jaotise „Pakkumismenetluse valik ja ideekonkursi kord” artikli 11 lõike 3 algus ja punkt c, mis sätestab: „Tellijad võivad riiklikke teenuslepinguid sõlmida läbirääkimistega menetluse alusel hanketeadet avaldamata:

[…]

c) kui leping sõlmitakse ideekonkursi tulemusel ning see tuleb vastavalt kehtivale korrale sõlmida konkursi võitjaga või ühega konkursi võitjatest. Viimasel juhul peetakse läbirääkimisi konkursi kõikide võitjatega;

[…].”

– Artikli 13 sätted, mida kohaldatakse ideekonkursi suhtes, mis korraldatakse osana menetlusest, mille tulemusel sõlmitakse teenusleping, mille eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui artikli 7 lõikes 1 nimetatud summa.

– Direktiivi V jaotise „Ühised teavitamiseeskirjad” artikli 15 lõige 2, mis sätestab: „Tellijad, kes soovivad sõlmida riikliku teenuslepingu, kasutades avatud, piiratud või vastavalt artiklis 11 sätestatud tingimustele läbirääkimistega menetlust, teatavad sellest asjakohase teatega”.

II. Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja kohtueelne menetlus

4. 7. oktoobri 1999. aasta kirjaga palusid komisjoni talitused Prantsuse ametiasutustel esitada oma seisukoha mõnede pakkumismenetluste tingimuste ning käigu kohta, mille CUM oli Chauvinière’i veepuhastusjaama ümberehitustööde teenuste osutajate leidmiseks korraldanud.

5. Kaks asjaomast hanketeadet avaldati 30. novembri 1996. aasta Teatajas, S‑seeria nr-s 233 ja 10. detsembri 1998. aasta Teatajas, S‑seeria nr-s 239. 30. novembril 1996 avaldatud teade puudutas piiratud pakkumismenetlust ideekonkursiks, mille esemeks oli Chauvinière’i veepuhastusjaama Euroopa keskkonnanormidega kooskõlla viimise raames veekäitlustorustiku ehitamise võimalikkuse uuring. Ideekonkursil maksti kõigile kolmele väljavalitud osalejale auhind summas 200 000 Prantsuse franki.

6. 30. novembri 1996. aasta hanketeate kohaselt oli ideekonkursi esemeks nimetatud veepuhastusjaama kolmeetapilise ümberehituse esimene etapp. Teine etapp koosnes esiteks uurimislepingust, mille sisuks oli ehituse peatöövõtja abistamine konkursil väljavalitud lahenduse põhjal tehnilise programmi koostamisel; teiseks keskkonnamõjude uuringu läbiviimine ning lõpuks ehituse peatöövõtja abistamine pakkumiste analüüsimisel, mis on esitatud pakkumismenetluses, millega pidi algama kolmas etapp. Viimati nimetatud etapis pidi lisaks tegeletama ehituse kontseptsiooni ja selle rakendusega.

7. Teise, 10. detsembri 1998. aasta hanketeate avaldamise eesmärk oli leida ehituse peatöövõtjale abistaja. See tähistas eespool kirjeldatud teise etapi lõppu.

8. Kuna Prantsuse ametiasutused ametlikult komisjoni 7. oktoobri 1999. aasta kirjale ei vastanud, saatis komisjon neile 3. augustil 2000 märgukirja. Kõnealuses kirjas esitati kolm väidet. Väited tuginesid vastavalt direktiivi artikli 15 lõikele 2, artikli 27 lõikele 2 ning artikli 36 lõikele 1. Samas kirjas palus komisjon Prantsuse ametiasutustel esitada oma seisukoht ning võtta kahe kuu jooksul rakendusele vastavad meetmed, viimaks olukord vastavusse direktiiviga.

9. 21. novembri 2000. aasta kirjaga vaidlesid Prantsuse ametiasutused kõigile komisjoni poolt eespool viidatud märgukirjas esitatud väidetele vastu. Leides selle vastuse olevat ebapiisava, saatis komisjon neile 26. juuli 2001. aasta kirjaga põhjendatud arvamuse.

10. Põhjendatud arvamuses kordas komisjon märgukirjas esitatud kolme väidet. Esimese väitega heidab komisjon Prantsuse ametiasutustele ette, et lepingu sõlmimise esimese menetluse käigus ei täidetud kohustust tagada reaalne konkurents. Teise väitega heidab ta neile ette ehituse peatöövõtja abistamiseks lepingu sõlmimist projekti esimese etapi ideekonkursi võitjatega. Tegemist oli lepinguga väärtuses 5 miljonit Prantsuse franki, mis sõlmiti ilma igasuguse eelneva avalikustamise ning konkurentsita. Lõpuks rõhutas komisjon oma kolmandas väites, et 10. detsembri 1998. aasta teatesse märkisid Prantsuse ametiasutused lepingu sõlmimise tingimustena üksnes pakkujate kvalifikatsiooni ja oskustesse puutuva. Tema seisukohast oleks neid omadusi võinud kasutada valikukriteeriumitena, hindamaks pakkumiste vastuvõetavust, mitte aga valima nende alusel lepingupooli.

11. Prantsuse ametiasutused vastasid komisjoni põhjendatud arvamusele 4. veebruari 2002. aasta kirjaga. Nad tunnistasid komisjoni esimese ja kolmanda väite põhjendatust.

12. Neil tingimustel otsustas komisjon esitada käesoleva hagi, piirates hagi eseme märgukirja ja põhjendatud arvamuse teise väitega.

III. Menetlus

13. Kohtusekretäri poolt 24. septembril 2002 registreeritud hagis palub komisjon Euroopa Kohtul:

– tuvastada, et kuna CUM sõlmis uurimislepingu, mille esemeks on Chauvinière’i veepuhastusjaama ehituse peatöövõtja abistamine, ilma et Euroopa Ühenduste Teatajas oleks eelnevalt avaldatud hanketeadet, on Prantsuse Vabariik rikkunud direktiivist 92/50/EMÜ ning eriti selle artikli 15 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;

– mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

14. Prantsuse valitsus palub Euroopa Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

IV. Õiguslik hinnang

15. Komisjoni seisukoht, mille kohaselt rikkus Prantsuse valitsus direktiivi artikli 15 lõikest 2 tulenevaid kohustusi, tugineb sisuliselt kahele omavahel seotud argumendile.

16. Lisaks nähtub 30. novembri 1996. aasta hanketeatest ideekonkursi kohta, mille raames tuli esitada veepuhastusjaama Euroopa normidega kooskõlla viimise lahendus tööde võimalikkuse analüüsi vormis, ning teistest dokumentidest, millele on viidatud kõnealuses hanketeates, et kogu projekt on jagatud kolme etappi: mõistliku lahenduse otsimine, abi tehnilise lahenduse väljatöötamisel ning viimaks lõpliku projekti koostamine ja teostus.

17. 600 000 Prantsuse frangi suurune auhind oli mõeldud ideekonkursi esimese etapi võitjatele. 4,5 miljonit Prantsuse franki oli ette nähtud ehituse peatöövõtja abistamise eest teises etapis.

18. Hanketeatest ja selle lisadokumentidest nähtub ka, et esimese ja teise etapi tööd erinevad üksteisest sisu poolest märkimisväärselt. Esimeses etapis otsiti võimalikke lahendusi veepuhastusjaama ümberehitamiseks. Teine etapp puudutas ehituse peatöövõtjaga koostööd projekti teostamiseks uurimislepingu alusel.

19. Konkursiteate kohaselt võis projekti teostamisel tehtav koostöö koosneda kolmest erinevast tegevusest:

– ehituse peatöövõtja abistamine projekti tehnilise teostuse väljatöötamisel;

– plaanitavate tööde keskkonnamõjude analüüsi koostamine;

– ehituse peatöövõtja abistamine kolmanda etapi käigus esitatud pakkumiste hindamisel.

20. Selline teise etapi täpsem kirjeldus läheb komisjoni arvamuse kohaselt kaugemale konkursi korraldamise põhjusest direktiivi artikli 1 punkti g tähenduses.

21. Komisjon järeldas sellest, et 10. novembri 1996. aasta konkursiteade võis puudutada vaid projekti esimest etappi.

22. Komisjoni arvates toetab tema seisukohta hanketeate sõnastus, mille kohaselt võis uurimislepingu alusel kaasata konkursi võitja tema pakutud lahenduse teostamisse.

23. Nimetatud hanketeate punkt ei saa mängida olulist rolli, sest see eeldas, et lepingu (alles sõlmitava) ese on selgelt määratletud ning et lepingu sõlmimise konkreetsemad tingimused on loetletud hanketeates.

24. Kuivõrd kumbagi nimetatust märgitud polnud, ei saanud konkursi võitjal olla mingisugust kindlust, veel vähem õigusi sõlmida leping projekti teise etapi tööde teostamiseks.

25. Komisjon on seisukohal, et projekti teise etapi kohta oleks pidanud korraldama esimese etapi ideekonkursist eraldi pakkumismenetluse.

26. Prantsuse valitsus lisab omalt poolt, et ei olnud kahtlustki, et tellija soovis jätta endale õiguse sõlmida ideekonkursi võitjaga uurimislepingu, mille esemeks oleks ehituse peatöövõtja abistamine. Nii 30. novembri 1996. aasta konkursiteate kui ka pakkumismenetluse reeglite sisu on selles osas üheselt mõistetav.

27. Sellest tulenevalt oleks tellija võinud õigustatult sõlmida teises etapis uurimislepingu konkursi võitjaga ilma, et eelnevalt oleks avaldatud Euroopa Ühenduste Teatajas teine hanketeade.

28. Seda seisukohta kinnitab muu hulgas asjaolu, et ideekonkursi auhinna suurus oli kokku 600 000 Prantsuse franki. See oli poole väiksem summast, mille puhul on teate avaldamine Teatajas kohustuslik. Seega ei olnud tellija kohustatud teadet avaldama, kui hanketeade käsitles vaid projekti esimese etapi ideekonkurssi.

29. Sellest saaks järeldada, et hanketeate avaldamine Teatajas tõendas tellija soovi näidata, et antud juhul pole tegemist üksnes projekti ideekonkursiga, vaid ka sellele järgneva uurimislepinguga, mille maksumus ületab ühenduse õiguses kehtestatud miinimumsumma.

30. Prantsuse valitsus väidab teiseks, et käesoleva asja menetlemine vastas ühenduse õigusele, eelkõige direktiivi artikli 11 lõike 3 punktile c. Kõnealuse sätte kohaselt võinuks ideekonkursi tulemusel sõlmitava uurimislepingu sõlmida selle konkursi võitja või võitjatega vastavalt hanketeates sätestatule. Asjaolu, et hanketeate kohaselt oli võitjatega lepingu sõlmimine vabatahtlik, ei saanud käesolevas asjas takistada eespool viidatud sätte kohaldamist.

31. Repliigis ja vasturepliigis keskendusid komisjoni ja Prantsuse valitsuse argumendid direktiivi artikli 11 lõike 3 punkti c tõlgendamisele.

32. Komisjoni seisukoha järgi, mis toetub selles küsimuses Euroopa Kohtu praktikale,( ) tuleb ühenduse õiguse efektiivsust tagavatest normidest kõrvalekaldeid lubavaid sätteid tõlgendada kitsalt.

33. Käesoleval juhul seisis ideekonkursi teates kirjas üksnes see, et ideekonkursi võitjaga võidakse sõlmida uurimisleping, samas kui direktiivi artikli 11 lõike 3 punkt c lubab lepingu sõlmida läbirääkimistega menetluse alusel hanketeadet avaldamata vaid juhul, kui leping sõlmitakse konkursi tulemusena ning see tuleb sõlmida ühega selle konkursi võitjatest vastavalt asjakohastele sätetele.

34. Komisjon järeldas sellest, et käesoleval juhul ületati riiklike teenuslepingute üldpõhimõtete kitsalt tõlgendatavate erandite piire.

35. Prantsuse valitsus vaidlustab komisjoni sellise seisukoha. Valitsuse arvates tuleb direktiivi artikli 11 lõike 3 punkti c tõlgendada nii, et tellija võib jätta endale õiguse kutsuda ideekonkursi tulemusel sõlmitava lepingu läbirääkimistele konkureerivaid kandidaate, kui see sisaldub sõnaselgelt hanketeates, mida tuleb vajadusel lugeda koostoimes pakkumise reeglitega.

36. Selline tõlgendus peaks kinnitama, et direktiivi artikli 11 lõike 3 punktis c sätestatud erandile võib tugineda vaid juhul, kui leping sõlmitakse eelnevalt toimunud konkursi võitjaga. Kõigil teistel juhtudel peab kooskõlas direktiivi sätetega korraldama uue pakkumise.

37. Mulle tundub, et komisjoni väited, et Chauvinière’i veepuhastusjaama ümberehitamise tööde teise etapi puhul jäeti pakkumismenetlus kohaldamata, on õigustatud isegi siis, kui väidete aluseks olev mõttekäik pole päris täpne.

38. Direktiivi artikli 1 punkt g loetleb olukorrad, mil tellija võib kohaldada veidi ebatavalist konkursimenetlust.

39. 30. novembri 1996. aasta hanketeatest tuleneb, et tööde esimene etapp – veepuhastusjaama ümberehituse võimaluste uuring – vastab täpselt direktiivi artikli 1 punkti g definitsioonile. Käesoleval juhul on tegu kavandite ja projektidega hüdraulilise ehituse valdkonnas.

40. Igal juhul vastavad töö teises etapis ettenähtud tegevused vaid osaliselt direktiivi artikli 1 punktis g sisalduvale kirjeldusele. Võib-olla on see nii esimese etapi tööde puhul, st ehituse peatöövõtja abistamine detailse tehnilise programmi väljatöötamisel, mitte aga teise ja kolmanda etapi osas. Direktiivi artikli 1 punktis g määratletud mõiste alla ei käi keskkonnamõjude hinnang ega ehituse peatöövõtja abistamine kolmanda etapi töid puudutavate pakkumiste analüüsimisel. Nimetatud tööd ei ole vältimatult seotud ka konkursiga.

41. Eeltoodust järeldub, et sisu osas piiratud konkurss hõlmas kokkuvõttes palju suuremat hulka tegevusi, mille turuväärtus ulatus umbes 4,5 miljoni Prantsuse frangini. Tellija poolt järgitud menetluses ei kohaldatud nendele tegevustele direktiivi üldnorme riiklike teenuslepingute pakkumismenetluse kohta.

42. Seeläbi seati ohtu selle direktiivi kasulik toime, mille eesmärgiks on just riikliku teenuslepingu kandidaatidele nii pakkumiste ettevalmistamise kui ka tellija poolt pakkumiste hindamise ajal võrdsete võimaluste andmine.( )

43. Selle pakkumise puhul järgitud menetluse analüüs direktiivi artikli 11 lõike 3 punkti c arvestades ainult kinnitab seda seisukohta.

44. Tegelikult osutub see säte ideekonkursi üldreeglite erandiks vaid juhul, kui täidetud on kaks tingimust:

a) asjaomane leping peab tulenema eelnevast konkursist;

b) lepingu peab sõlmima selle konkursi võitjate või ühe võitjaga vastavalt asjakohastele reeglitele.

45. Käesolevas asjas ei olnud esimest tingimust täidetud eespool punktides 40 ja 41 mainitud põhjustel. Kui lepingu sisu on sellele eelnenud konkursi eesmärgiga võrreldes oluliselt laiem, ei saaks tegelikult väita, et konkursi ja sellele järgnenud lepingu sõlmimise vahel eksisteerib funktsionaalne seos, nii et viimane „tuleneks” justkui esimesest.

46. Direktiivi artikli 11 lõike 3 punkti c kohaselt polnud täidetud ka teine tingimus. Hanketeates oli sõnaselgelt kirjas, et konkursi võitjat võidakse kaasata tema pakutud lahenduse teostamisse.

47. Vastupidiselt Prantsuse valitsusele leian, et seda teist tingimust tuleb tõlgendada kitsalt. See tuleneb ka artikli 11 lõike 3 punkti c kahe tingimuse kumuleeruvast olemusest – konkursi ja sellele järgneva lepingu vahel peab eksisteerima selline funktsionaalne seos, et tellija saaks eelnevalt hanketeates märkida, et ühega võitjatest sõlmitakse plaanitav leping. Kui selline funktsionaalne seos puudub, ei saa plaanitava lepingu sõlmimist piirata vaid võitjatega ning selle lepingu sõlmimise menetlus tuleb läbi viia eraldi, võttes arvesse direktiivi üldreegleid.

48. Kuivõrd kõnealuse uurimislepingu sõlmimist ei saa põhjendada direktiivi artikli 11 lõike 3 punktis c sätestatud erandiga, pidanuks tellija avaldama oma kavatsused Euroopa Ühenduste Teatajas ilmuvas hanketeates vastavalt direktiivi artikli 15 lõikele 2.

49. Sellest järeldan ma, et komisjoni esitatud väited Prantsuse valitsuse vastu, mis puudutavad Chauvinière’i veepuhastusjaama ehituse peatöövõtja abistamiseks sõlmitava uurimislepingu pakkumismenetlust, on põhjendatud.

50. Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist Prantsuse Vabariigilt, teen ettepaneku, et viimaselt mõistetaks kohtukulud välja kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel.

V. Ettepanek

51. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:

– tuvastada, et kuna Communauté urbaine du Mans sõlmis uurimislepingu, mille esemeks on Chauvinière’i veepuhastusjaama ehituse peatöövõtja abistamine, ilma et Euroopa Ühenduste Teatajas oleks eelnevalt avaldatud hanketeadet, on Prantsuse Vabariik rikkunud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivist 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, ning eriti selle artikli 15 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.

– Mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.