Keywords

Summary



Keywords

1. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette internetis hasartmängude korraldamise monopoli – Kriminaalkaristused sellise monopoli rikkujate suhtes – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikkel 49)

2. Teenuste osutamise vabadus – Asutamislepingu sätted – Kohaldamisala – Internetis turustatavad hasartmänguteenused – Vahendajate kasutamine, kes asuvad samas liikmesriigis, kus välismaise teenuseosutaja teenuste saajad – Mõju puudumine

(EÜ artikkel 49)

3. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette internetis hasartmängude korraldamise monopoli – Õigustatus

(EÜ artiklid 49 ja 55)

4. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette internetis hasartmängude korraldamise monopoli – Nimetatud monopoli omaniku võimalus kasutada ekspansioonipoliitikat – Õigustatus

(EÜ artikkel 49)

5. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Ettevõtja, kellel on asukohaliikmesriigi poolt väljastatud luba hasartmängude pakkumiseks – Valdkonnas kehtiva monopoli tõttu sellel ettevõtjal võimaluse puudumine pakkuda selliseid teenuseid interneti teel teises liikmesriigis

(EÜ artikkel 49)

Summary

1. Liidu õigus ja eelkõige EÜ artikkel 49 keelab kriminaalkorras karistada selliste hasartmängude käitamise monopoli rikkumise eest, nagu on internetis turustatavate hasartmängude monopol, mis on sätestatud siseriiklike õigusnormidega, kui sellised õigusnormid ei ole vastavuses liidu õiguse sätetega.

Liidu õigus seab liikmesriikide karistusõigusalasele pädevusele piirid – sellised õigusnormid ei tohi nimelt piirata liidu õigusega tagatud põhivabadusi. Kui monopol ei ole vastavuses EÜ artikliga 49, siis ei saa ettevõtjat selle rikkumise eest kriminaalkorras karistada.

(vt punktid 31, 32, 43 ja resolutsiooni punkt 1)

2. EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et see on kohaldatav vastuvõtva liikmesriigi territooriumil teises liikmesriigis asutatud ettevõtja poolt internetis turustatavate hasartmängu teenuste suhtes hoolimata asjaolust, et see ettevõtja:

a) on vastuvõtvas liikmesriigis seadnud sisse sellise teatava IT‑tugiinfrastruktuuri, nagu server, ning

b) osutab vastuvõtvas liikmesriigis asutatud teenuseosutajale tugiteenust nende teenuste osutamiseks tarbijatele, kes samuti asuvad selles liikmesriigis.

EÜ artikkel 49 on kohaldatav ühes liikmesriigis asutatud hasartmänguettevõtja suhtes, kes pakub teenuseid teises liikmesriigis, isegi kui ta kasutab selleks vahendajaid, kes asuvad samas liikmesriigis, kus nimetatud teenuste saajadki. A fortiori kuulub see sama artikkel kohaldamisele, kui hasartmänguettevõtja kasutab mitte vahendajaid, vaid lihtsalt IT‑tugiteenuse osutajat vastuvõtvas liikmesriigis.

(vt punktid 37, 38 ja resolutsiooni punkt 2)

3. EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriik, kes soovib saavutada iseäranis kõrge tarbijate kaitsetaseme hasartmängude valdkonnas, võib põhjendatult olla seisukohal, et üksnes monopoli kehtestamine üheainsa organisatsiooni kasuks, mis on avaliku võimu otsese järelevalve all, võimaldab tal selle sektoriga seotud kuritegevust kontrolli all hoida ja piisavalt tõhusalt saavutada hasartmängudega seotud liigsele kulutamisele õhutamise ennetamise ning mängusõltuvuse vastu võitlemise eesmärk.

(vt punkt 48, 100 ja resolutsiooni punkt 3)

4. EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et selleks et olla vastavuses eesmärgiga võidelda kuritegevuse vastu ning vähendada mängimisvõimalusi, peavad siseriiklikud õigusnormid, millega kehtestatakse hasartmängu valdkonnas monopol, mis võimaldab monopoli omanikul teostada ekspansioonipoliitikat,

– rajanema tõdemusel, et mängudega seotud kriminaalsed ja pettuslikud tegevused ning mängusõltuvus kujutavad endast asjaomase liikmesriigi territooriumil probleemi, mille lahenduseks oleks lubatud ja reguleeritud mängutegevuse laienemine, ning

– lubama teha üksnes mõõdukat reklaami, mis on rangelt piiratud sellega, mis on vajalik, et suunata tarbijad selle kaudu lubatud hasartmängude võrgustikesse.

Selleks et saavutada eesmärk suunata mängijad kontrollitud tegevuste juurde, peavad loaomanikest ettevõtjad pakkuma usaldusväärset ja samal ajal atraktiivset alternatiivi keelatud tegevusele, mis võib omakorda tekitada vajaduse erinevate mängude suurema pakkumise, ulatuslikuma reklaami ja uute levitusvõtete järele.

Avalik‑õigusliku monopoli omaniku võimalik reklaam peab olema mõõdukas ja rangelt piiratud sellega, mis on vajalik, et suunata tarbijad selle kaudu kontrollitud mänguvõrgustikesse. Seevastu kindlasti ei tohi see reklaam julgustada tarbijate loomulikku kalduvust mängida, innustades neid mängudes aktiivselt osalema, muutes mängimise igapäevaseks või tekitades sellele positiivse maine seoses asjaoluga, et kogutud tulu kasutatakse üldistes huvides, või muutes mängud atraktiivsemaks haarava reklaami kaudu, milles heiastuvad märkimisväärsed võidud.

(vt punktid 64, 68, 100 ja resolutsiooni punkt 3)

5. EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et asjaomases valdkonnas vastu võetud õigusnormide vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamist ei saa mõjutada pelk asjaolu, et ühe liikmesriigi valitud kaitsesüsteem erineb teises liikmesriigis rakendatud süsteemist, vaid nende normide hindamisel tuleb silmas pidada huvitatud liikmesriigi pädevate asutuste seatud eesmärke ning tagada soovitav kaitsetase.

Kuna internetis pakutavate hasartmängude sektorit ei ole liidu tasandil ühtlustatud ning esinevad olulised erinevused erinevate liikmesriikide õigusnormidega taotletavate eesmärkide ja kaitsetasemete vahel, siis üksnes asjaolu, et ettevõtja pakub teenuseid seaduslikult liikmesriigis, kus on tema asukoht ja kus ta peab põhimõtteliselt juba täitma seadusest tulenevaid nõudeid ja alluma selle riigi pädevate ametivõimude kontrollile, ei ole piisav tagatis, et kaitsta liikmesriigi tarbijaid pettuste ja kuritegevuse ohtude eest asukohaliikmesriigis.

(vt punktid 96, 97, 100 ja resolutsiooni punkt 3)