Esialgne tõlge

ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda laiendatud koosseisus)

14. september 2022( )

Konkurents – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Mobiilsed nutiseadmed – Otsus, millega tuvastatakse ELTL artikli 102 ja EMP lepingu artikli 54 rikkumine – Mõisted „platvorm“ ja „mitmetahuline turg“ („ökosüsteem“) – Operatsioonisüsteem (Google Android) – Rakendustepood (Play Store) – Otsingu- ja lehitsemisrakendused (Google Search ja Chrome) – Kokkulepped seadmete valmistajate ja mobiilsideoperaatoritega – Üks ja vältav rikkumine – Mõisted „tervikplaan“ ja „sama rikkumise raames toime pandud teod“ (toodete koondamine, ainuõiguse maksed ja killustatuse vältimise kohustused) – Väljatõrjuv mõju – Kaitseõigused – Täielik pädevus

Kohtuasjas T‑604/18,

Google LLC, asukoht Mountain View, California (Ameerika Ühendriigid),

Alphabet, Inc., asukoht Mountain View,

esindajad: advokaadid N. Levy, J. Schindler, A. Lamadrid de Pablo, J. Killick, A. Komninos ja G. Forwood, barristers P. Stuart, D. Gregory ja H. Mostyn ning M. Pickford, QC,

hagejad,

keda toetasid:

Application Developers Alliance, asukoht Washington, D.C. (Ameerika Ühendriigid), esindajad: solicitors A. Parr ja S. Vaz ning advokaat R. Baena Zapatero,

Computer & Communications Industry Association, asukoht Washington, D.C., esindajad: solicitors E. Batchelor ja T. Selwyn Sharpe ning advokaat G. de Vasconcelos Lopes,

Gigaset Communications GmbH, asukoht Bocholt (Saksamaa), esindaja: advokaat J.‑F. Bellis,

HMD global Oy, asukoht Helsingi (Soome), esindajad: advokaadid M. Glader ja M. Johansson,

Opera Norway AS, varem Opera Software AS, asukoht Oslo (Norra), esindajad: advokaadid M. Glader ja M. Johansson,

menetlusse astujad,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: N. Khan, A. Dawes, C. Urraca Caviedes ja F. Castillo de la Torre,

kostja,

keda toetasid:

BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, varem Bundesverband Deutscher Zeitungsverleger eV, asukoht Berliin (Saksamaa), esindajad: professor T. Höppner ja advokaat P. Westerhoff,

Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC), asukoht Brüssel (Belgia), esindaja: advokaat A. Fratini,

FairSearch AISBL, asukoht Brüssel, esindajad: advokaadid T. Vinje, D. Paemen ja K. Missenden,

Qwant, asukoht Pariis (Prantsusmaa), esindajad: professor T. Höppner ja advokaat P. Westerhoff,

Seznam.cz, a.s., asukoht Praha (Tšehhi Vabariik), esindajad: advokaadid M. Felgr, T. Vinje, D. Paemen, J. Dobrý ja P. Chytil,

Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV, asukoht Berliin, esindajad: professor M. Höppner ja advokaat P. Westerhoff,

menetlusse astujad,

ÜLDKOHUS (kuues koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: koja president A. Marcoulli ning kohtunikud S. Frimodt Nielsen (ettekandja), J. Schwarcz, C. Iliopoulos ja R. Norkus,

kohtusekretär: osakonnajuhataja C. Kristensen,

arvestades menetluse kirjalikku osa ja 27. septembril kuni 1. oktoobril 2021 toimunud kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

1 Google LLC (varem Google Inc.) ja Alphabet, Inc., kelle tütarettevõtja Google LLC on (edaspidi koos „Google“ või „hagejad“), paluvad esimese võimalusena tühistada komisjoni 18. juuli 2018. aasta otsuse C(2018) 4761 (final) ELTL artiklis 102 ja EMP lepingu artiklis 54 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.40099 – Google Android) (edaspidi „vaidlustatud otsus“) või teise võimalusena tühistada neile selle otsusega määratud trahv või vähendada seda.

I. Vaidluse taust

2 Google on internetiga seotud kaupadele ja teenustele spetsialiseerunud info‑ ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkonna ettevõtja, kes tegutseb Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP).

A. Kohtuasja kontekst

3 Selleks et võtta arvesse mobiilse interneti teket ja arengut ning kasutajate käitumise tõenäolist muutust, mille see veebis tehtavate üldotsingute alal kaasa toob, ostis Google 2005. aastal ettevõtja, kes arendas esialgu välja operatsioonisüsteemi Android mobiilsetele nutiseadmetele (edaspidi „operatsioonisüsteem“). Euroopa Komisjoni hinnangul töötas 2018. aasta juulis ligikaudu 80% Euroopas ja maailmas kasutatavatest mobiilsetest nutiseadmetest Androidiga.

4 Kui Google arendab välja Androidi uue versiooni, avaldab ta lähtekoodi veebis. See võimaldab kolmandatel isikutel koodi alla laadida ja seda muuta, et luua nii Androidi „hargmikke“ (hargmik on olemasoleva tarkvara lähtekoodi põhjal loodud uus tarkvara). Androidi lähtekood, mida levitatakse vaba kasutuslitsentsiga (Android Open Source Project licence, edaspidi „Androidi avatud lähtekoodi litsents“), sisaldab operatsioonisüsteemi põhielemente, kuid mitte Androidi rakendusi ja teenuseid, mille omanik on Google. Algseadmete valmistajad, kes soovivad saada Google’i rakendusi ja teenuseid, peavad seega sõlmima Google’iga lepingud. Google sõlmib niisugused lepingud ka mobiilsideoperaatoritega, kes soovivad saada õigust installida Google’i oma rakendusi ja teenuseid lõppkasutajatele müüdavatesse seadmetesse.

5 Mõningaid nendest lepingutest käsitleb käesolev kohtuasi.

B. Menetlus komisjonis

6 FairSearch AISBL, kes on info‑ ja kommunikatsioonitehnoloogia sektoris tegutsevate ettevõtjate ühing, saatis 25. märtsil 2013 komisjonile kaebuse Google’i teatavate kaubanduspraktikate kohta mobiilse interneti valdkonnas. Komisjon saatis selle kaebuse tulemusena teabepäringud Google’ile, tema klientidele, konkurentidele ja teistele selles keskkonnas tegutsevatele isikutele. Ka teised üksused kaebasid komisjonile Google’i tegevuse üle mobiilse interneti valdkonnas.

7 Komisjon algatas 15. aprillil 2015 Google’i suhtes Androidi puudutava menetluse.

8 Komisjon saatis 20. aprillil 2016 Google’ile vastuväiteteatise. Vastuväiteteatise mittekonfidentsiaalne versioon saadeti ka 17-le kaebuse esitajale ja asjast huvitatud kolmandale isikule.

9 Komisjon sai ajavahemikul 2016. aasta oktoobrist kuni 2017. aasta oktoobrini seisukohti vastuväiteteatise kohta 11-lt kaebuse esitajalt ja asjast huvitatud kolmandalt isikult. Google esitas 2016. aasta detsembris oma vastuväiteteatisele esitatava vastuse lõpliku redaktsiooni (edaspidi „vastus vastuväiteteatisele“). Selleks hetkeks ei olnud Google palunud ärakuulamise korraldamist.

10 Komisjon esitas ajavahemikul 2017. aasta augustist 2018. aasta maini Google’ile erinevaid faktilisi asjaolusid, mis võivad õigustada vastuväiteteatises tehtud järeldusi. Need asjaolud edastati konkreetselt 31. augustil 2017 esimese faktilisi asjaolusid käsitleva kirjaga ja 11. aprillil 2018 teise faktilisi asjaolusid käsitleva kirjaga. Google esitas oma seisukohad nende kirjade kohta vastavalt 23. oktoobril 2017 ja 7. mail 2018.

11 Lisaks palus Google 2017. aasta septembris kõiki asjakohaseid dokumente, mis käsitlevad koosolekuid, mis komisjonil võisid olla kolmandate isikutega. Komisjon vastas sellele taotlusele 2018. aasta veebruaris.

12 Google sai juurdepääsu toimikule 2016. aastal pärast vastuväiteteatist, 2017. aastal pärast esimest faktilisi asjaolusid käsitlevat kirja ja 2018. aastal pärast teist faktilisi asjaolusid käsitlevat kirja.

13 Google palus 7. mail 2018 ärakuulamist. Komisjon keeldus selle palve rahuldamisest 18. mail 2018.

14 Komisjon edastas Google’i palvel talle 21. juunil 2018 kaks asjast huvitatud kolmandate isikute kirja. Google esitas oma seisukohad nende dokumentide kohta 27. juunil 2018.

C. Vaidlustatud otsus

15 Komisjon tegi 18. juulil 2018 vaidlustatud otsuse. Selles määras komisjon Google LLC‑le ja osaliselt Alphabet, Inc‑le trahvi konkurentsieeskirjade rikkumise eest, kuna nad kehtestasid algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele konkurentsivastaseid lepingulisi piiranguid, et kaitsta ja tugevdada Google’i valitsevat seisundit riigisisestel üldotsinguteenuste turgudel EMPs.

16 Vaidlustatud otsuses on tuvastatud kolm rühma lepingulisi piiranguid:

– mobiilirakenduste turustamise kokkulepetesse (edaspidi „rakenduste turustamise kokkulepped“) lisatud piirangud, mille kohaselt kohustas Google algseadmete valmistajaid eelinstallima oma üldotsingurakendusi (Google Search) ja lehitsemisrakendusi (Chrome) enne, kui nad võivad saada kasutuslitsentsi tema rakendustepoele (Play Store);

– killustatuse vältimise kokkulepetesse lisatud piirangud, mille kohaselt ei saanud algseadmete valmistajad, kes soovisid eelinstallida Google’i rakendusi, müüa seadmeid, mis töötavad Androidi versioonidega, mida Google ei olnud heaks kiitnud;

– tulu jagamise kokkulepetesse lisatud piirangud, mille kohaselt maksis Google algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele teatava protsendi oma reklaamituludest, kui algseadmete valmistajad või mobiilsideoperaatorid olid nõustunud mitte eelinstallima konkureerivat üldotsinguteenust ükskõik missugusesse seadmesse, mis kuulub ühisel kokkuleppel kindlaks määratud portfelli (edaspidi „portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped“).

17 Mis puudutab lepinguliste piirangute (edaspidi koos „vaidlusalused piirangud“) kestust, siis rakenduste turustamise kokkulepetega seotud piirangud kestsid rühma Google Search ja Play Store puhul alates 1. jaanuarist 2011 kuni vaidlustatud otsuse tegemise kuupäevani ning rühma Chrome, Google Search ja Play Store puhul 1. augustist 2012 kuni vaidlustatud otsuse tegemise kuupäevani; killustatuse vältimise kokkulepetega seotud piirangud kestsid 1. jaanuarist 2011 kuni vaidlustatud otsuse tegemise kuupäevani ning tulu jagamise kokkulepetega seotud piirangud 1. jaanuarist 2011 kuni 31. märtsini 2014, mil lõppes viimane portfelli kohta tulu jagamise kokkulepe.

18 Komisjoni sõnul oli vaidlusaluste piirangute eesmärk kaitsta ja tugevdada Google’i valitsevat seisundit üldotsinguteenuste valdkonnas ning seega tulu, mida see ettevõtja sai nende otsingutega seotud reklaamidest. Vaidlusaluste piirangute ühise eesmärgi ja vastastikuse sõltuvuse tõttu kvalifitseeris komisjon need üheks ja vältavaks rikkumiseks ELTL artikli 102 ja EMP lepingu artikli 54 tähenduses.

19 Selleks et karistada niisuguse tegevuse eest, mida ta pidas kuritarvitavaks, määras komisjon Google’ile 4 342 865 000 euro suuruse trahvi. Selle summa kindlaksmääramisel võttis komisjon arvesse asjaomast müügiväärtust EMPs seoses ühe ja vältava rikkumisega, mida Google sai rikkumises osalemise viimasel aastal (2017), ning kohaldas selle suhtes raskusastme koefitsienti (11%). Seejärel korrutas komisjon saadud summat rikkumises osalemise aastate arvuga (ligikaudu 7,52) ning liitis täiendava summa (mis võrdus 11 protsendiga 2017. aasta müügiväärtusest), et hoida samalaadseid ettevõtjaid samasugusest tegevusest eemal. Komisjon leidis ka, et arvesse ei ole vaja võtta kergendavaid või raskendavaid asjaolusid ega võtta konkreetselt arvesse Google’i suurt finantssuutlikkust, et trahvisummat vähendada või suurendada.

20 Komisjon nõudis ka Google’ilt, et ta teeks niisugusele tegevusele lõpu 90 päeva jooksul pärast vaidlustatud otsuse teatavakstegemist.

II. Menetlus ja poolte nõuded

21 Google esitas 9. oktoobril 2018 Üldkohtu kantseleisse saabunud hagiavaldusega käesoleva hagi.

22 Komisjoni taotlusel pikendati kostja vastuse esitamise tähtaega kahel korral. Viimaks määrati selleks 15. märts 2019, mil see vastus ka esitati.

23 Google’i taotlusel pikendati repliigi esitamise tähtaega mitu korda. Lõpuks määrati selleks 1. juuli 2019, mil repliik ka esitati.

24 Komisjoni taotlusel pikendati vasturepliigi esitamise tähtaega mitu korda. Viimaks määrati selleks 29. november 2019, mil vasturepliik ka esitati.

A. Menetlusse astumise avaldused

25 Üldkohtu kodukorra artikli 143 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul esitati 11 menetlusse astumise avaldust.

26 Kolmanda koja presidendi 23. septembri 2019. aasta määrusega:

– anti Application Developers Alliance’ile (edaspidi „ADA“), Computer & Communications Industry Associationile (edaspidi „CCIA“), Gigaset Communications GmbH‑le (edaspidi „Gigaset“), HMD global Oy‑le (edaspidi „HMD“) ja Opera Norway ASile, varem Opera Software AS (edaspidi „Opera“), luba astuda menetlusse Google’i nõuete toetuseks;

– anti Bureau européen des unions de consommateursile (BEUC), Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV‑le (edaspidi „VDZ“), BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV‑le (edaspidi „BDZV“), Seznam.cz, a.s‑ile (edaspidi „Seznam“), FairSearchile ja Qwantile luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.

27 Selleks et menetlusse astujad saaksid võtta seisukoha kohtuasja poolte kõikide menetlusdokumentide kohta, määrati menetlusse astujate seisukohtade esitamise tähtaeg alates vasturepliigi ühise mittekonfidentsiaalse versiooni esitamisest.

28 Teatavate menetlusse astujate taotlusel pikendati menetlusse astuja seisukohtade esitamise tähtaega mitu korda. Viimaks määrati selleks 30. juuni 2020, mil kõik need seisukohad ka esitati.

29 Kohtuasja pooled esitasid 12. oktoobril 2020 oma seisukohad menetlusse astujate seisukohtade kohta.

B. Menetluse käik, peamised konfidentsiaalsena käsitamise taotlused ja kohtuasja lahendamise ettevalmistamine

30 Kohtuasja poolte taotlusel pikendati hagiavalduse, kostja vastuse, repliigi ja vasturepliigi konfidentsiaalsena käsitamise taotluste esitamise tähtaega mitu korda. Hagiavalduse ja kostja vastuse puhul määrati viimaseks tähtajaks 13. september 2019, mil kohtuasja pooled esitasid kummagi dokumendi ühise mittekonfidentsiaalse versiooni. Repliigi ja vasturepliigi puhul määrati viimasteks tähtaegadeks vastavalt 11. detsember 2019 ja 1. mai 2020, mil kohtuasja pooled esitasid kummagi dokumendi ühise mittekonfidentsiaalse versiooni.

31 Nende dokumentide puhul esitas ainsad seisukohad konfidentsiaalsena käsitlemise taotluste kohta FairSearch 20. märtsil 2020 seoses konfidentsiaalsusega, mida taotles Google vasturepliigi kolme osa puhul.

32 Üldkohus palus 7. aprillil 2020 kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldava meetme raames Google’il täpsustada selle konfidentsiaalsuse ulatust, mida ta FairSearchi nimetatud kolme lisa puhul taotleb. Google vastas 23. aprillil 2020 ja esitas nende lisade uued versioonid.

33 Üldkohus küsis 6. mail 2020 menetlust korraldava meetme raames FairSearchilt, kas lähtudes vasturepliigi kolme lisa uutest versioonidest, mille Google oli esitanud, jääb ta oma vastuväidete juurde, mis puudutab nende dokumentide konfidentsiaalsust. FairSearch vastas 1. juunil 2020, et ta ei jää oma vastuväidete juurde.

34 Kohtuasja poolte taotlusel pikendati tähtaega menetlusse astujate seisukohtade kohta esitatud seisukohtade konfidentsiaalsena käsitamise taotluste esitamiseks mitu korda. Viimaks määrati tähtpäevaks 11. detsember 2020, mil esitati nende seisukohtade ühised mittekonfidentsiaalsed versioonid.

35 Mis puudutab kohtuasja poolte seisukohti menetlusse astujate seisukohtade kohta, siis ainsad vastuväited konfidentsiaalsena käsitlemise taotluste kohta esitas BEUC 8. jaanuaril 2021 konfidentsiaalsuse küsimuses, mida Google taotles osas, mis puudutab hagiavalduse ühte lisa ja Google’i BEUC menetlusse astuja seisukohtade kohta esitatud seisukohtade teatavaid kohti.

36 Üldkohus palus 21. jaanuaril 2021 menetlust korraldava meetme raames Google’il täpsustada selle konfidentsiaalsuse ulatust, mida ta hagiavalduse selle lisa ja oma seisukohtade nende kohtade puhul taotleb. Google vastas 27. jaanuaril 2021 ning esitas BEUC nimetatud hagiavalduse lisa ja oma BEUC menetlusse astuja seisukohtade kohta esitatud seisukohtade uued versioonid.

37 Üldkohus küsis 18. veebruaril 2021 menetlust korraldava meetme raames BEUC‑lt, kas lähtudes tema näidatud lisa uuest mittekonfidentsiaalsest versioonist ja Google’i tema menetlusse astuja seisukohtade kohta esitatud seisukohtade uuest mittekonfidentsiaalsest versioonist, jääb ta oma vastuväidete juurde. BEUC vastas 5. märtsil 2021, et ta ei jää oma seisukohtade juurde.

38 Kõikide poolte ühised jõupingutused kogu menetluse jooksul võimaldasid hoolimata lahknevatest huvidest, mis sageli mängus olid, ületada raskused seoses selle teabe ning nende andmete ja dokumentide konfidentsiaalsusega, millele käesolevas kohtuasjas tugineti, ning anda loa arutada asja, lähtudes ühisest mittekonfidentsiaalsest versioonist. Mõned kohtuasja pooltele teadaolevad konfidentsiaalsed andmed on tagapool asendatud väljajätumärkidega, mida on kasutatud vaidlustatud otsuse komisjoni veebisaidil kättesaadavas avalikus versioonis.

39 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti kodukorra artikli 27 lõike 5 alusel, määrati ettekandja-kohtunik Üldkohtu kuuendasse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi lahendamiseks kuuendale kojale.

40 Menetluse kirjalik osa lõpetati 19. märtsil 2021 viimaste seisukohtade edastamisega konfidentsiaalsena käsitlemise taotluste kohta.

41 Google palus 6. aprillil 2021, et ta kohtuistungil ära kuulataks.

42 Üldkohus otsustas kuuenda koja ettepanekul kodukorra artikli 28 alusel määrata kohtuasi kuuendale kojale laiendatud koosseisus.

43 Ettekandja-kohtuniku ettepanekul otsustas Üldkohus avada menetluse suulise osa.

44 Üldkohus palus 25. juunil 2021 menetlust korraldavate meetmete raames pooltel vastata esimesele rühmale küsimustele. Pooled vastasid nendele kohtuasja sisulisi aspekte käsitlevatele küsimustele ja kohtuasja pooled esitasid oma kirjalikud seisukohad nendes küsimustes.

45 Üldkohus palus 5. juulil 2021 pooltel esitada oma seisukohad kohtuistungi eri päevade ajakava kohta. Seda ajakava kohandati, võttes arvesse vastavaid esitatud seisukohti.

46 Pooltele edastati kohtuistungi ettekanne ning Google ja komisjon esitasid vastavalt 7. septembril ja 24. septembril 2021 seisukohad selle dokumendi kohta. Üldkohus võttis need seisukohad teatavaks.

47 Kohtuasja poolte ja menetlusse astujate suulised seisukohad ja vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära kohtuistungil, mis toimus viiel päeval 27. septembrist kuni 1. oktoobrini 2021.

C. Poolte nõuded

48 Google, keda toetavad ADA, CCIA, Gigaset, HMD ja Opera, palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– kui ta seda ei tee, siis tühistada trahv või vähendada seda;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt;

– jätta BEUC, VDZi, BDZV, Seznami, FairSearchi ja Qwanti menetlusse astumisega seotud kohtukulud nende endi kanda.

49 ADA, CCIA, Gigaset, HMD ja Opera paluvad Üldkohtul ka mõista nende menetlusse astumisega seotud kohtukulud välja komisjonilt.

50 Komisjon, keda toetavad BEUC, VDZ, BDZV, Seznam, FairSearch ja Qwant, paluvad Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja Google’ilt;

– mõista nende menetlusse astumisega seotud kohtukulud välja ADA‑lt, CCIA‑lt, Gigasetilt, HMD‑lt ja Operalt.

51 BEUC, VDZ, BDZV, Seznam, FairSearch ja Qwant paluvad Üldkohtul ka mõista nende menetlusse astumisega seotud kohtukulud välja Google’ilt.

III. Õiguslik käsitlus

52 Hagejad põhjendavad oma hagi kuue väitega:

– esimese väite kohaselt on antud väär hinnang turu määratluse ja turgu valitseva seisundi olemasolu küsimuses;

– teise väite kohaselt on antud väär hinnang küsimuses, kas rakenduste turustamise kokkulepetes ette nähtud eelinstallimise tingimused on kuritarvitavad;

– kolmanda väite kohaselt on antud väär hinnang küsimuses, kas portfelli kohta tulu jagamise kokkulepetesse lisatud ühtse eelinstallimise tingimus on kuritarvitav;

– neljanda väite kohaselt on antud väär hinnang küsimuses, kas see, et Play Store’i ja Google Searchi litsentside andmine sõltub killustatuse vältimise kokkulepetes ette nähtud killustatuse vältimise kohustuste järgimisest, on kuritarvitav;

– viienda väite kohaselt on rikutud kaitseõigusi;

– kuuenda väite kohaselt on antud väär hinnang mitmesugustele asjaoludele, mida trahvi arvutamisel arvesse võeti.

A. Sissejuhatavad märkused

53 Enne poolte esitatud argumentide analüüsimist tuleb esitada mõned märkused selle tegevuse ärilise konteksti kohta, mille eest karistused määrati, vaidlustatud otsuse kohtuliku kontrolli viisi ja tõendite kogumise ning Üldkohtule esitatud tõendite vastuvõetavuse kohta.

1. Nende tegevuste äriline kontekst, mille eest karistused määrati

54 Veebisõnaraamatus „Merriam-Webster“ on tegusõna „guugeldama“ määratletud nii, et see on „otsingumootori Google kasutamine selleks, et saada ülemaailmsest internetivõrgust teavet kellegi või millegi kohta“. Vähe on ettevõtjaid, kes on nii tuntud, et nende nimest on tekkinud tegusõna, ning ainuüksi see asjaolu annab tunnistust tähtsusest, mille Google on igapäevaelus omandanud.

a) Ärimudel, mis on keskendatud otsingule Google Searchi abil

55 Google saab peamise osa oma tulust oma tootest, mis on teenäitajaks teistele, st oma otsingumootorist Google Search. Mobiilsetes nutiseadmetes saavad kasutajad minna otsingumootorisse Google Search rakendusega Google Search või muudest ligipääsukohtadest, nagu otsinguvidin (search widget) või aadressilahter veebilehitsejas. See otsingumootor pakub üldotsinguteenuseid (general search services) ning võimaldab kasutajatel otsida oma päringutele vastust kogu internetist (vaidlustatud otsuse põhjendused 94–101 ja 106).

56 Google’i ärimudel põhineb ühelt poolt kasutajatele enamasti tasuta pakutavate internetiga seotud toodete ja teenuste ning teiselt poolt talle suurema osa tema tulust andvate veebireklaamiteenuste omavahelisel toimel. Näiteks operatsioonisüsteemi Android, rakendustepoodi Play Store, rakendust Google Search, veebilehitsejat Chrome, sõnumiteenust Gmail, sisu ladustamise teenust ja jagamise platvormi Google Drive, asukohatuvastusteenust Google Maps ning sisujagamisteenust YouTube pakutakse tasuta. Teised teenused on tasulised, näiteks Google Play Music and Movie, ning mõned pakuvad tasulist kõrgema kvaliteediga vormi, näiteks YouTube ja Google Drive (vaidlustatud otsuse põhjendus 107 ja 65. joonealune märkus). Näiteks 2016. aastal moodustas veebireklaam 88,7% Google’i kogutulust, millest 80% saadi Google’i saitide, eelkõige Google Searchi avalehe kaudu (vaidlustatud otsuse põhjendused 105–107 ja 62. joonealune märkus).

57 Erinevalt ärimudelist, mille on valinud näiteks äriühing Apple ning mis rajaneb vertikaalsel lõimumisel ja kallimate mobiilsete nutiseadmete müügil, põhineb Google’i ärimudel eelkõige tema veebiotsinguteenuste kasutajate arvu suurenemisel, et ta saaks müüa oma veebireklaamiteenuseid (vaidlustatud otsuse põhjendus 153).

58 Kui kasutajad on interaktsioonis tema toodete ja teenustega, kogub Google andmeid nende äritegevuse ja nendepoolse oma seadmete kasutamise kohta. Saadud andmed hõlmavad eelkõige kontaktandmeid (nimi, aadress, e-posti aadress, telefoninumber); konto identifitseerimisandmeid (kasutajanimi ja parool); demograafilist teavet (sugu ja sünnikuupäev); kasutatava pangakaardi või ‑konto andmeid; teavet kasutajale pakutava sisu kohta (reklaam, külastatud lehed jm); tegevusandmeid, näiteks klikke; asukohta; seadme ja kasutatava operaatoriga seotud andmeid. Need andmed võimaldavad Google’il tugevdada oma asjakohaste otsinguvastuste ja reklaamide esitamise suutlikkust (vaidlustatud otsuse põhjendused 109–111).

b) Tegevus üleminekul mobiilsele internetile

59 Google’i ärimudelit arendati esialgu personaalarvutite keskkonnas ning nende puhul oli veebilehitseja peamine koht, kust internetti pääses. Google leidis 2000. aastate keskel, et mobiilse interneti areng toob kaasa radikaalse muutuse kasutajate harjumustes, võttes arvesse eelkõige võimalusi, mida pakub asukoha tuvastamine.

60 See prognoositav laienemine õhutas Google’it välja töötama strateegiat niisuguse muutuse mõju ennetamiseks ja selle tagamiseks, et kasutajad teevad oma otsingud mobiiliseadmetes Google Searchi abil (vaidlustatud otsuse põhjendused 112–117). Sellel strateegial oli mitu aspekti.

61 Esiteks ostis Google 2005. aastal ära operatsioonisüsteemi Android algse väljaarendaja, et võtta selle arendamine ja hooldus üle (vaidlustatud otsuse põhjendused 120–123). Operatsioonisüsteemi Android pakutakse algseadmete valmistajatele, mobiilsideoperaatoritele ja rakenduste väljaarendajatele tasuta vaba kasutuslitsentsi, nimelt Androidi avatud lähtekoodi litsentsi kaudu (vaidlustatud otsuse põhjendus 124). Operatsioonisüsteem Android on lisatud ka „ökosüsteemi“, mis sisaldab muudki, näiteks teenuste kogumit Google Mobile (GMS bundle ehk Google Mobile Services, edaspidi „Google’i mobiiliteenuste pakett“) (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 133), mis sisaldab eelkõige rakendustepoodi Play Store, rakendust Google Search ja lehitsejat Chrome. Androidiga seadmete esimesi äriversioone turustati aastatel 2008 ja 2009.

62 Teiseks sõlmis Google alates 2007. aastast Apple’iga kokkuleppe, et Google Searchi võiks määrata vaikimisi üldotsinguteenuseks kõikidel mobiilsetel nutiseadmetel, mille Apple alates iPhone’ist turule toob. Tänu sellele kokkuleppele moodustas Google Search 2010. aastal iPhone’is üle poole internetiliiklusest ja ligi kolmandiku kogu mobiilsest internetiliiklusest (vaidlustatud otsuse põhjendused 118 ja 119).

63 Lisaks toodab Google ka seadmeid Google Android omaenese valikutega Nexus ja Pixel (vaidlustatud otsuse põhjendused 152 ja 153).

c) Mitmeaspektiline üks rikkumine

64 Käesolevas asjas leidis komisjon, et strateegial, mida Google kasutas oma ärimudeli kohandamiseks üleminekuga mobiilsele internetile, on teatavaid aspekte, mis kujutavad endast turgu valitseva seisundi kuritarvitamist.

65 Nii on see tema sõnul vaidlusaluste piirangutega, mille Google algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele kehtestas selleks, et liiklus seadmetes Google Android suunataks otsingumootorisse Google Search. Komisjoni meelest viis niisugune tegevus selleni, et Google’i konkurendid – näiteks Qwant või Seznam – kaotasid võimaluse temaga konkureerida toodete omaduste põhjal ning Euroopa Liidu tarbijad kaotasid tõhusast konkurentsist tulenevad eelised, näiteks võimaluse kasutada otsingumootorit, mis seab esikohale eraelu kaitse ja on kohandatud keelelistele eripäradele või mis seab esikohale lisandväärtusega sisud, eelkõige teabe valdkonnas.

66 Nagu eespool märgitud, oli vaidlusaluseid piiranguid vaidlustatud otsuse punktide 11–13 järgi kolme liiki:

– rakenduste turustamise kokkulepetesse lisatud piirangud, mille kohaselt kohustas Google algseadmete valmistajaid eelinstallima oma üldotsingurakendusi (Google Search) ja lehitsemisrakendusi (Chrome) enne, kui nad võivad saada kasutuslitsentsi tema rakendustepoele veebis (Play Store);

– killustatuse vältimise kokkulepetesse lisatud piirangud, mille kohaselt ei saanud algseadmete valmistajad, kes soovisid eelinstallida Google’i rakendusi, müüa seadmeid, mis töötavad Androidi versioonidega, mida Google ei olnud heaks kiitnud;

– portfelli kohta tulu jagamise kokkulepetesse lisatud piirangud, mille kohaselt maksis Google algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele teatava protsendi oma reklaamitulust, kui algseadmete valmistajad või mobiilsideoperaatorid olid nõustunud mitte eelinstallima konkureerivat üldotsinguteenust ükskõik missugusesse seadmesse, mis kuulub ühisel kokkuleppel kindlaks määratud portfelli.

67 Komisjoni arvates olid vaidlusalused piirangud osa Google’i tervikstrateegiast, mille eesmärk oli tugevdada tema valitsevat seisundit internetis tehtava üldotsingu turul hetkel, mil mobiilse interneti osatähtsus suurenes märgatavalt (vt vaidlustatud otsuse punkt 14).

68 Selle strateegia eesmärk oli tema sõnul säilitada Google’i võimalused, et tarbijad kasutavad tema otsingumootorit, kui nad teevad internetis oma üldotsinguid – mis oleks taganud talle mitte üksnes vastava reklaamitulu, vaid ka oma teenuste parendamiseks vajaliku teabe. Kuigi kasutatavaid vahendeid oli mitu ja need avaldasid toimet vastastikku, jäi eesmärk üldjoontes samaks:

– rakenduste turustamise kokkulepete eesmärk oli võimaldada Google’il tagada, et turustatavates seadmetes Google Android on olemas rakendus Google Search ja veebilehitseja Chrome, kaks peamist sisenemiskohta, kui soovitakse teha üldotsing; nende rakenduste eelinstallimine tõi komisjoni sõnul seega kaasa selle, et Google sai sellega seotud kalduvusest eelistada, et asjad jääksid nii, nagu nad on, teatava eelise, millel olid märkimisväärsed tagajärjed konkurentsile, sest see vähendas konkreetselt tarbijale pakutavaid valikuvõimalusi;

– killustatuse vältimise kokkulepete eesmärk oli see, et Google saaks vältida niisuguste lahenduste tekkimist, milles operatsioonisüsteemi Android võidakse kasutada tema kahjuks; näiteks äriühing Amazon ei suutnud kasutada Androidi selleks, et arendada välja omaenese lahendusi, mis puudutavad rakendusi ja vastavaid teenuseid;

– portfelli koha tulu jagamise kokkulepped, mis küll ei hõlmanud kõiki seadmeid Google Android ning mida rakendati ainult lühikese aja jooksul, olid mõeldud selleks, et Google saavutaks selle, mida teised kokkulepped otseselt ette ei näinud, nimelt ainuõiguse; suured algseadmete valmistajad ja mobiilsideoperaatorid kohustusid nende tulu jagamise kokkulepete järgi tõepoolest eelinstallima üksnes otsingumootori Google Search.

69 Rõhutada tuleb ka ühte olulist nüanssi arutluskäigus, mille komisjon esitas vaidlustatud otsuses, eelkõige selle põhjendustes 738 ja 739 ning punktis 14.2.

70 Komisjon tuvastas rakenduste turustamise kokkulepetes, killustatuse vältimise kokkulepetes ja portfelli kohta tulu jagamise kokkulepetes nimelt kolme liiki vaidlusalused piirangud ning leidis, et need viisid ELTL artikli 102 „nelja erineva rikkumiseni“.

71 Sellegipoolest asus komisjon seisukohale, et nendel piirangutel ja nendest tulenevatel rikkumistel oli sama eesmärk ning need täiendasid üksteist ja sõltusid üksteisest. See kogum moodustab tema sõnul seega „ühe ja vältava rikkumise“, mille eest määrati ainult üks trahv.

72 Sellisel rikkumisel on niisiis mitu aspekti, millest igaüks arenes ajas omaenese kriteeriumide kohaselt, kuid need olid kõik seotud ühise eesmärgiga tagada Google’ile parim võimalik juurdepääs üldotsingutele, mida tarbijad teevad mobiilsetes nutiseadmetes. Esineb ka mitte just väike „kumulatiivne mõju“, mis on seotud selle rikkumise erinevate aspektide kombinatsiooniga. Eelkõige ei ole vaidlusaluste piirangute mõju sama alates hetkest, mil turul olemasolu, mille tegid võimalikuks rakenduste turustamise kokkulepped – ehkki see ei välistanud küll teisi ettevõtjaid –, tugevdas ainuõigus, mille andsid tulu jagamise kokkulepped.

2. Kohtuliku kontrolli viis

73 Tuleb meenutada, et ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamise menetlusi käsitlevate komisjoni otsuste kohtuliku kontrolli süsteem seisneb institutsioonide õigusaktide seaduslikkuse kontrollis, mis on ette nähtud ELTL artiklis 263 ja mida ELTL artikli 261 alusel on hagejate taotlusel võimalik täiendada täieliku pädevusega, mida Üldkohus teostab kõnealuses valdkonnas komisjoni määratud karistuste suhtes (vt 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).

a) Kõikide asjakohaste asjaolude süvendatud kontroll

74 ELTL artiklis 263 ette nähtud seaduslikkuse kontrolli kohta tuleb märkida, et selle ulatus hõlmab ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamise menetlusi käsitlevate komisjoni otsuste kõiki elemente, mille põhjaliku kontrollimise Üldkohus tagab nii õiguslikust kui ka faktilisest aspektist, lähtudes hageja esitatud väidetest ja võttes arvesse kõiki viimase esitatud asjakohaseid tõendeid (vt 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).

75 Kui vaidlustatud otsuses on konkurentsiõiguse rikkumise eest karistatud trahvi või karistusmaksega, ei pea liidu kohus nimelt kontrollima ainult komisjoni esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka kontrollima, kas kogutud tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida rikkumise esinemise hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid võivad kinnitada seda, kuidas komisjon neid on vaidlustatud otsuses tõlgendanud (vt selle kohta 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Chalkor vs. komisjon, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).

76 Erinevalt prognoosanalüüsist, mis on vajalik koondumiste kontrollimisel, mille puhul seisneb asi tulevikus suurema või väiksema tõenäosusega aset leidvate sündmuste prognoosimises, siis kui ei võeta vastu otsust kavandatava koondumise keelamise või selle tingimuste täpsustamise kohta, peab komisjon turgu valitseva seisundi kuritarvitamise eest karistamisel kõige sagedamini uurima minevikusündmusi, mille kohta on sageli käepärased tõendid, mis võimaldavad mõista sündmuste põhjusi ning hinnata nende mõju tõhusale konkurentsile (vt selle kohta 15. veebruari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, punkt 42).

77 Niisuguses olukorras ei ole komisjon kohustatud tõendama mitte ainult kuritarvitamise olemasolu, vaid ka selle kestust. Täpsemalt peab komisjon tõendama tema kindlaks tehtud rikkumist ja esitama tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada rikkumise koosseisu kuuluvate asjaolude asetleidmist (vt selle kohta 5. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Romana Tabacchi vs. komisjon, T‑11/06, EU:T:2011:560, punkt 129 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus Trafilerie Meridionali vs. komisjon, T‑422/10, EU:T:2015:512, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).

78 Kohtu kahtlust tuleb tõlgendada rikkumise tuvastamise otsuse adressaadiks oleva ettevõtja kasuks. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud rikkumise toimepanemist õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti kui ta menetleb hagi, milles palutakse trahvi määramise otsuse tühistamist või muutmist (vt selle kohta 5. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Romana Tabacchi vs. komisjon, T‑11/06, EU:T:2011:560, punkt 129 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus Trafilerie Meridionali vs. komisjon, T‑422/10, EU:T:2015:512, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).

79 Eelkõige juhul, kui komisjon tuvastab konkurentsieeskirjade rikkumise eelduse põhjal, et tuvastatud asjaolusid ei saa selgitada muul moel kui konkurentsivastase tegevuse olemasolu kaudu, tuleb liidu kohtul kõnealune otsus tühistada, kui puudutatud ettevõtja esitab argumendid, mis näitavad komisjoni tuvastatud asjaolusid teistsugusena ja võimaldavad seega asendada hinnangu faktilistele asjaoludele, mille põhjal komisjon järeldas, et tegemist on rikkumisega, teistsuguse usutava selgitusega. Niisugusel juhul ei saa asuda seisukohale, et komisjon on tõendanud konkurentsiõiguse rikkumist (vt selle kohta 28. märtsi 1984. aasta kohtuotsus Compagnie royale asturienne des mines ja Rheinzink vs. komisjon, 29/83 ja 30/83, EU:C:1984:130, punkt 16, ning 31. märtsi 1993. aasta kohtuotsus Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120, punktid 126 ja 127).

80 Nimelt tuleb kahtluse korral, kas on olemas faktiline asjaolu, mis kujutab endast rikkumist, arvesse võtta süütuse presumptsiooni põhimõtet, mis on üks liidu õiguskorras kaitstavatest põhiõigustest ja on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 48 lõikes 1. Arvestades asjasse puutuvate rikkumiste laadi ning nende eest määratavate karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet muu hulgas ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse. Komisjon on seega kohustatud esitama väidetava rikkumise toimepanemise kindlaks tuvastamiseks täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid (vt selle kohta 5. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Romana Tabacchi vs. komisjon, T‑11/06, EU:T:2011:560, punkt 129 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus Trafilerie Meridionali vs. komisjon, T‑422/10, EU:T:2015:512, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).

81 Kuigi on vaja, et komisjon esitab täpsed ja üksteist toetavad tõendid, mille põhjal saab kindlalt veenduda, et rikkumine on toime pandud, tuleb siiski rõhutada, et iga komisjoni esitatud tõend ei pea kindlasti vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui nimetatud institutsiooni esitatud tõendite kogum, mida hinnatakse tervikuna, vastab sellele nõudele (vt selle kohta 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Keramag Keramische Werke jt, C‑613/13 P, EU:C:2017:49, punkt 52 ning seal viidatud kohtupraktika).

b) Täielik pädevus trahvi osas

82 Täielik pädevus, mis on ELTL artikli 261 kohaselt nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL artiklites 101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikliga 31 liidu kohtule antud, annab kohtule õiguse lisaks pelgale karistuse seaduslikkuse kontrollile asendada komisjoni hinnang enda omaga ja seega määratud trahv või karistusmakse tühistada, seda vähendada või suurendada (vt 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 193 ja seal viidatud kohtupraktika).

83 Konkreetselt peab liidu kohus põhiõiguste harta artikli 47 tähenduses mõistetud täieulatusliku kohtuliku kontrolli nõuete täitmiseks seoses trahviga ELTL artiklites 261 ja 263 ette nähtud pädevuse teostamisel analüüsima iga õiguslikku või faktilist argumenti, millega soovitakse tõendada, et trahvisumma ei vasta rikkumise raskusele ja kestusele (vt 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 195 ja seal viidatud kohtupraktika).

84 Selles kontekstis on otsustatud, et rikkumise raskust tuleb hinnata individuaalselt ning et trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta rikkumiste kestust ja kõiki tegureid, mis võivad mõjutada rikkumise raskusele antavat hinnangut, nagu asjaomase ettevõtja käitumine; tema roll kooskõlastatud tegevuse juurutamisel; kasu, mida ta võis tegevusest saada, või konkurentsivastase tegevuse intensiivsus (vt selle kohta 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punktid 196 ja 197 ning seal viidatud kohtupraktika).

85 See ülesanne ei nõua Üldkohtult, et ta kohaldaks trahvide arvutamisel komisjoni suuniseid (vt selle kohta 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus Trafilerie Meridionali vs. komisjon, C‑519/15 P, EU:C:2016:682, punktid 52–55).

86 Kokkuvõttes võib liidu kohus vaidlustatud otsust muuta ka seda tühistamata, et määratud trahv tühistada, seda vähendada või suurendada. Sellise pädevuse kasutamisel võetakse arvesse kõiki faktilisi asjaolusid. Sellest järeldub, et liidu kohtul on õigus kasutada oma täielikku pädevust, kui ta peab andma hinnangu trahvisumma küsimusele, ning selle pädevuse kasutamine toob kaasa karistuste määramise pädevuse lõpliku ülemineku liidu kohtule (vt 7. juuli 2016. aasta kohtumäärus Westfälische Drahtindustrie ja Pampus Industriebeteiligungen vs. komisjon, C‑523/15 P, EU:C:2016:541, punktid 32–34 ning seal viidatud kohtupraktika).

3. Tõendite kogumine ja mitmesugused vastuväited selles küsimuses

87 Nii komisjon kui ka Google vaidlevad hagi raames vastu sellele, et teatavad argumendid ja tõendid, mille nemad või menetlusse astujad on esitanud, on asjakohased või isegi vastuvõetavad.

88 Nii on see näiteks Google’i ühe juhi, ühe töötaja või ühe asjast huvitatud isiku teatavate ütlustega, teatavate ütluste ja aruannetega, mille esitas ühe poole palvel üks kolmas isik, kes väidab end olevat ekspert, ning dokumentidega, mis esitati, et tõendada faktilist asjaolu, mille võib kvalifitseerida üldtuntuks, mida on vaidlustatud otsuses mainitud ja millele on Üldkohtus vastu vaieldud, st kontseptsiooniga „kalduvus eelistada, et asjad jääksid nii, nagu nad on“, mis on psühholoogias välja töötatud, et kirjeldada irratsionaalset käitumist, mis selgitab vastumeelsust muutuste suhtes. Nii on see ka dokumentidega, mis on koostatud ühe ettevõtja siseandmete põhjal ja mis on esitatud, et tõendada või lükata ümber üks väide vaidlustatud otsuses või selle hagi raames.

89 Selles küsimuses tuleb esiteks meenutada, et komisjoni otsuse seaduslikkuse kontrolli ulatus hõlmab ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamise menetlusi käsitlevate komisjoni otsuste kõiki elemente, mille hageja on esitanud, olgu need tehtud otsusest varasemad või hilisemad, olgu need esitatud eelnevalt haldusmenetluses või esimest korda Üldkohtu menetluses, niivõrd kuivõrd need tõendid on asjakohased (vt selle kohta 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Galp Energía España jt vs. komisjon, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).

90 Üldkohtul lasub oma täieliku pädevuse kasutamisel kohustus oma otsuse tegemise kuupäeval hinnata, kas hagejale on määratud sobiv trahv (vt selle kohta 11. juuli 2014. aasta kohtuotsus Esso jt vs. komisjon, T‑540/08, EU:T:2014:630, punkt 133 ja seal viidatud kohtupraktika). Seejuures on liidu kohtul aga õigus võtta arvesse kõiki faktilisi asjaolusid, mida ta peab asjakohaseks, olenemata sellest, kas need on tehtud otsusest varasemad või hilisemad (vt 7. juuli 2016. aasta kohtumäärus Westfälische Drahtindustrie ja Pampus Industriebeteiligungen vs. komisjon, C‑523/15 P, EU:C:2016:541, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).

91 Käsitletaval juhul ilmneb nendest põhimõtetest, et vastavad argumendid ja tõendid, mille hagejad on esitanud esimest korda Üldkohtus, ei saa juhul, kui need on Üldkohtu hindamises asjakohased, jääda kõrvale ettekäändel, et neid ei esitatud varem komisjonis haldusmenetluse käigus.

92 Teiseks tuleb ka märkida, et liidu õiguses on ülekaalus tõendite vaba hindamise põhimõte, millest tuleneb ühelt poolt, et kui tõend on saadud seaduslikult, ei saa selle lubatavust Üldkohtus vaidlustada, ja teiselt poolt, et ainus asjakohane kriteerium seaduslikult saadud tõendite tõendusliku jõu hindamisel on nende usaldusväärsus (vt 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).

93 Kui kohaldada seda põhimõtet, ilmneb käesolevas kohtuasjas, et Üldkohtul ei ole alust arvata, et poolte esitatud mitmesuguseid tõendeid ei ole saadud õiguspäraselt või et need ei ole piisavalt usutavad, et tema võiks neid oma hindamisel arvesse võtta.

94 Nende mitmesuguste tõendite tõendusliku jõu kohta, mis on kahtluse alla seatud, võib märkida järgmist.

95 Kõigepealt tuleb Google’i ühe juhi või ühe töötaja või ühe asjast huvitatud isiku ütluste kohta märkida, et kuigi ei saa asuda seisukohale, et neil ei ole mingit tõenduslikku jõudu, on niisuguste ütluste eesmärk sellegipoolest kas leevendada või tõendada selle ettevõtja vastutust, keda menetlus puudutab, et teda kaitsta või süüdistada olenevalt ütluse andnud poole oma huvist. Seepärast on nii, et kuigi nendel ütlustel on tõenduslik jõud, on need küsitavad võrreldes mitmesuguste dokumentide, näiteks e‑kirjade või muude sisedokumentide tõendusliku jõuga, sest need puudutavad otseselt kõnesolevat ajavahemikku ja kõnealuseid faktilisi asjaolusid (vt selle kohta 8. juuli 2008. aasta kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, T‑54/03, ei avaldata, EU:T:2008:255, punkt 379).

96 Ka ütluste ja aruannete kohta, mille esitas ühe poole palvel tema väidete tõendamiseks üks kolmas isik, kes väidab end olevat ekspert, tuleb märkida, et niisuguste dokumentide tõenduslikku jõudu hinnatakse mitmest aspektist. Ühest küljest peab nende autor hoolitsema selle eest, et kinnitab oma kvalifikatsiooni ja kogemust, ning selgitama, kuidas on need käsitletavas küsimuses arvamuse avaldamisel asjakohased. Teisest küljest tuleb selle arvamuse sisus märkida põhjused, miks väärib see arvamus arvesse võtmist, olgu siis tegemist kasutatava meetodi usaldusväärsuse või käsitletavale küsimusele antud vastuse asjakohasusega käesolevas kohtuasjas. Üldkohus analüüsis neid dokumente käesolevas kohtuasjas, lähtudes nimetatud põhimõtetest ja seisukohtadest, mille pooled selles osas on esitanud.

97 Mis puudutab lõpuks dokumente, mis on esitatud, et tõendada ühte faktilist asjaolu, mille võib kvalifitseerida üldtuntuks ja mida on vaidlustatud otsuses mainitud, siis kohtupraktikast ilmneb, et need tuleb kvalifitseerida vastuvõetavaks (vt selle kohta 5. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Hickies vs. EUIPO (Kingapaela kuju), T‑573/18, EU:T:2020:32, punkt 18). Niisugustes dokumentides on piirdutud sisuliselt selle tõendamisega, et üldlevinud tähenduse osas, mis antakse kontseptsioonile „kalduvus eelistada, et asjad jääksid nii, nagu nad on“, millele mõned ettevõtjad on viidanud ja mille komisjon vaidlustatud otsusesse üle võttis, valitseb konsensus.

98 Kolmandaks tuleb tuvastada, et kuigi kodukorra artikli 85 kohaselt esitatakse tõendeid ja täiendavate tõendite pakkumised põhimõtteliselt menetlusdokumentide esimese vahetamise käigus, võivad kohtuasja pooled neid veel esitada ka repliigis ja vasturepliigis, et põhjendada oma argumente, või erandkorras isegi enne menetluse suulise osa lõppu, tingimusel et nende hiline esitamine on õigustatud. Kohtupraktikast ilmneb siiski, et selles sättes ette nähtud õigusnorm ei hõlma vastutõendit ja pärast vastutõendi esitamist varem esitatud tõendite täiendamist teise poole poolt kostja vastuses. See säte puudutab üksnes uute tõendite esitamist ja seda tuleb mõista koosmõjus kodukorra artikli 92 lõikega 7, mis sätestab sõnaselgelt, et vastutõendi esitamine ja varem esitatud tõendite täiendamine on lubatud (vt selle kohta 17. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Baustahlgewebe vs. komisjon, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, punktid 71 ja 72, ning 5. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Westfalen Gassen Nederland vs. komisjon, T‑303/02, EU:T:2006:374, punkt 189).

99 Käsitletaval juhul ilmneb mitmesugustest vastuväidetest, mille pooled on esitanud kohtuasja poolte või menetlusse astujate teatavate vastavate argumentide ja tõendite asjakohasuse ja isegi vastuvõetavuse kohta, et need vastuväited võib kõik tagasi lükata põhjusel, et need argumendid ja tõendid on seotud võistlevuse põhimõtte kasutamisega, sest pooled on need esitanud, et vastata vastupidisele argumendile või tõendile, mis Üldkohtule esitati.

100 Sellest lähtudes leiab Üldkohus, et nii tõendeid, mis esitati esimest korda hagi raames, kui ka faktiliste asjaolude mainimist ja tõendite esitamist eesmärgiga lükata ümber argumendid, mille mõni teine pool on menetluse käigus esitanud, vajaduse korral siseandmeid arvesse võttes, või kinnitada üldtuntud faktilist asjaolu, ei saa tunnistada vastuvõetamatuks ning nende asjakohasust saab hinnata hiljem, kui analüüsitakse eri väiteid, millega vaidlustatud otsust kritiseeritakse.

101 Nendest kaalutlustest lähtudes tulebki analüüsida mitmesuguseid väiteid, millega Google oma hagi põhjendab, ning kõiki tõendeid, mille pooled on esitanud.

B. Esimene väide, mille kohaselt on asjaomase turu määratlusele ja turgu valitseva seisundi olemasolule antud väär hinnang

102 Hagi esimese väitega, mis jaguneb kolmeks osaks, heidab Google komisjonile ette, et viimane on teinud mitu hindamisviga asjaomaste turgude määratlemisel ja hilisemal hindamisel, milline on tema valitsev seisund mõnel nendest turgudest.

1. Kontekst

103 Kõigepealt tuleb märkida, et mõiste „konkurents“ asetamiseks „ökosüsteemide“ vahele, millest kõneleb Google selle väite raames, tuleb esiteks meenutada, missugune on asjaomase turu kindlaksmääramise peamine tähtsus turgu valitseva seisundi kuritarvitamise valdkonnas, ning teiseks analüüsida käesoleva kohtuasja eripärasid.

a) Mõisted „asjaomane turg“, „turgu valitsev seisund“ ja „konkurentsipiirangud“, eelkõige „ökosüsteemi“ olemasolu korral

104 Tuleb meenutada, et asjaomase turu määratlemise eesmärk ELTL artikli 102 kohaldamisel on määratleda perimeeter, mille piires tuleb hinnata küsimust, kas asjaomane ettevõtja on võimeline märkimisväärses ulatuses tegutsema oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest sõltumatult (vt 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 127 ning seal viidatud kohtupraktika).

105 Asjaomase turu määratlemine kujutab endast üldjuhul toimingut, mis eelneb asjaomase ettevõtja turgu valitseva seisundi võimaliku olemasolu hindamisele. See määratlemine eeldab, et esiteks tehakse kindlaks asjaomasele turule kuuluvad kaubad ja teenused (edaspidi „kaubaturg“) ning teiseks selle kauba geograafiline turg (vt 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punktid 127 ja 128 ning seal viidatud kohtupraktika).

106 Mis puudutab kaubaturgu, siis mõiste „asjaomase turg“ tähendab, et turule kuuluvate kaupade või teenuste vahel saab valitseda tõhus konkurents, mis eeldab, et need on omavahel piisavalt vahetatavad või asendatavad. Vahetatavust või asendatavust ei hinnata üksnes asjaomaste kaupade ja teenuste objektiivsete tunnuste põhjal. Arvesse tuleb võtta ka konkurentsitingimusi ning nõudluse ja pakkumise struktuuri turul (vt 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 129 ja seal viidatud kohtupraktika).

107 Geograafilise mõõtme poolest vastab asjaomane turg territooriumile, mille piires on konkurentsitingimused sarnased ja moodustavad piisavalt ühtlase terviku, et neid võiks vaadelda kõikehõlmavalt ja need võimaldaksid hinnata asjaomase ettevõtja majandusliku võimsuse mõju (vt selle kohta 14. veebruari 1978. aasta kohtuotsus United Brands ja United Brands Continentaal vs. komisjon, 27/76, EU:C:1978:22, punktid 11, 44, 52 ning 53).

108 Nende põhimõtete kohaselt puudutab ELTL artiklis 102 silmas peetud ettevõtja turgu valitsev seisund ka majandusliku võimsuse seisundit, mis ettevõtjal on ja mis annab talle võimu takistada tõhusa konkurentsi säilimist asjaomasel turul, sest ta saab seeläbi võimaluse tegutseda märkimisväärsel määral sõltumatult oma konkurentidest, oma klientidest ja lõpuks tarbijatest (vt selle kohta 14. veebruari 1978. aasta kohtuotsus United Brands ja United Brands Continentaal vs. komisjon, 27/76, EU:C:1978:22, punkt 65).

109 Selles küsimuses tuleb rõhutada, et asjaomane turg ja valitsev seisund, mis on sellel turul asjaomasel ettevõtjal, määratakse kindlaks nii selleks, et selgitada välja, kas sellele turule omased sisemised konkurentsipiirangud on tõesti olemas ja kui ulatuslikud need on, kui ka selleks, et kontrollida, ega ei esine väliseid konkurentsipiiranguid, mis tulenevad muudest toodetest, teenustest või territooriumidelt kui need, mis on osa käsitletavast asjaomasest turust.

110 Üldiselt tuleb komisjonil kindlaks teha ja määratleda perimeeter, mille piires konkurents ettevõtjate vahel toimib, et selgitada välja, kas asjaomane ettevõtja võib tegutseda märkimisväärsel määral sõltumatult piirangutest, mida tõhus konkurents avaldab.

111 Nagu aga Euroopa Kohus on juba märkinud, on kaupade või teenuste vahetatavus ja asendatavus loomulikult dünaamilised, kuna uus pakkumine võib muuta nende kaupade või teenuste kontseptsiooni, mida peetakse turul juba oleva kauba või teenusega teineteist vahetavaks või neid asendavaks, ning seega anda alust asjaomase turu parameetrite uueks määratlemiseks (30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 130).

112 Selline hinnang eeldab siiski, et kaubad või teenused, mis kuuluvad asjaomasele turule, ja need, millest leitakse, et need võivad seda nõudlust rahuldada, on omavahel piisaval määral vahetatavad. Nii on see juhul, kui alternatiivsel pakkujal on võimalik lähiajal asjaomasele turule tulla piisava jõuga, et kujutada endast arvestatavat vastukaalu jõule, mis on asjaomasel tootjal asjaomasel turul (vt selle kohta 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punktid 132 ning 133).

113 Kuigi teatavatel asjaoludel võib seega olla asjakohane analüüsida välist survet, mida alternatiivne pakkumine võib endast kujutada, tuleb arvesse võtta ka teatavatele olukordadele omaseid iseärasusi, eelkõige juhul, kui mitu turgu on üksteisega läbipõimunud.

114 Kuigi eespool esitatud põhimõtted jäävad kehtima, kui on tarvis määrata kindlaks mõistete „asjaomane turg“ ja „turgu valitsev seisund“ selge ja läbipaistev analüüsiraamistik, on nende kohaldamiseks vaja mõnikord läbi viia üksikasjalikum analüüs, mis ületab lihtsalt turgudeks jaotamise, et paremini hinnata nendel turgudel valitsevaid konkurentsisurveid ja asjaomase ettevõtja majandusliku võimsuse seisundit.

115 Nii on see eelkõige turgude puhul, mis kuuluvad digimajanduse valdkonda nagu käsitletaval juhul ja kus niisugustel traditsioonilistel parameetritel nagu toodete või teenuste hind või asjaomase ettevõtja turuosa võib olla vähem tähtsust kui klassikaliste turgude puhul, mida võrreldakse muude muutujatega, nagu uuendused, juurdepääs andmetele, mitmetahulised aspektid, kasutajate käitumine või võrgumõjud.

116 Seega, kui tegemist on digitaalse „ökosüsteemiga“, mis ühendab ja asetab platvormil interaktsiooni mitmesse kategooriasse kuuluvaid tarnijaid, kliente või tarbijaid, võivad tooted või teenused asjaomastel turgudel, mis selle ökosüsteemi moodustavad, põimuda või olla omavahel seotud, arvestades nende horisontaalset või vertikaalset üksteise täiendavust. Tervikuna võib nendel asjaomastel turgudel olla ka globaalne mõõde, arvestades süsteemi, mis kätkeb endas nende turgude koostisosi ja võimalikke konkurentsisurveid, mis avalduvad selles süsteemis või mida avaldavad teised süsteemid.

117 Asjaomase ettevõtja majandusliku võimsuse seisundi hindamisel asjakohaste konkurentsitingimuste kindlaksmääramine võib seega nõuda mitmetasandilist või mitmesuunalist hindamist, et teha kindlaks, kas need mitmesugused konkurentsisurved, mida võidakse sellele ettevõtjale avaldada, on tõesti olemas ja missugune on nende ulatus.

118 Kokkuvõtteks on selle väitega seoses vaja kontrollida poolte argumente ja vaidlustatud otsuses esitatud arutluskäiku arvestades, kas see, et Google kasutas võimu, mille komisjon talle asjaomastel turgudel omistas, võimaldas tal tõesti tegutseda märkimisväärsel määral sõltumatult mitmesugustest teguritest, mis tema tegevust võivad suunata.

119 Google’i sõnul – nagu ta haldusmenetluse jooksul sisuliselt väitis ja väidab uuesti selle väite raames – oleks komisjon pidanud võtma arvesse tema väiteid, mille kohaselt ei olnud tal konkurentsisurvete tõttu, mida avaldas Apple’i ökosüsteem, võimu takistada tõhusa konkurentsi säilimist asjaomastel turgudel, mis olid seotud ökosüsteemiga Android.

b) Eraldiseisvad, kuid omavahel seotud turud

120 Käsitletaval juhul tuleb kõigepealt märkida, et komisjon on teinud kindlaks nelja liiki asjaomased turud (vaidlustatud otsuse põhjendused 217 ja 402): esiteks litsentsitavate operatsioonisüsteemide ülemaailmne turg (v.a Hiina) mobiilsetele nutiseadmetele mõeldud operatsioonisüsteemide litsentside tähenduses (vt punkt 3 eespool, edaspidi „litsentsitavate operatsioonisüsteemide turg“); teiseks Androidi rakendustepoodide ülemaailmne turg (v.a Hiina); kolmandaks eri riigisisesed üldotsinguteenuste osutamise turud EMPs ning neljandaks mobiilseks kasutamiseks välja töötatud veebilehitsejate (edaspidi „mobiilse interneti lehitsejad“) ülemaailmne turg, mis ei ole seotud konkreetselt ühe operatsioonisüsteemiga.

121 Seejärel leidis komisjon, et Google’il on valitsev seisund esimesel kolmel turul (vaidlustatud otsuse põhjendus 439), st et ta on suuteline tegutsema nendel turgudel märkimisväärsel määral oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest sõltumatult.

122 Selles analüüsis võttis komisjon eelkõige arvesse konkurentsisurvet, mida avaldas Google’ile Apple, kusjuures see kvalifitseeriti „kaudseks surveks“, sest see avaldus rakenduste kasutajate ja arendajate tasemel (vaidlustatud otsuse põhjendus 242), ning seda peeti „ebapiisavaks“, et seada kahtluse alla Google’i valitsevad seisundid asjaomastel turgudel (vaidlustatud otsuse põhjendused 243, 322, 479–559 ja 652–672). Vaidlustatud otsuse järgi ei suutnud Apple ja ökosüsteem iOS avaldada Google’ile ja ökosüsteemile Android piisavat konkurentsisurvet.

123 Esiteks tuleb märkida, et otstarbekuse kaalutlustel ja ilma et see piiraks tal võtmast selles küsimuses seisukohta, märgib Google hagiavalduses, et otsustas jätta vastu vaidlemata sellele, et vaidlustatud otsuses on tuvastatud, et tal oli valitsev seisund eri üldotsinguteenuste turgudel.

124 Kuna selle kohta ei ole esitatud ühtegi argumenti peale Google’i hilisema vastuväite komisjoni analüüsitud konkurentsitingimuste kohta, mis puudutab üldotsinguteenuste turgu Tšehhi Vabariigis, mille puhul ei ole vaieldud vastu sellele, et Google’i turuosa on väiksem kui teistes EMP riikides, ei ole Üldkohtul tarvis seada kahtluse alla seda, mida komisjon nende riigisiseste turgude kohta vaidlustatud otsuse põhjendustes 674–727 tuvastas.

125 Käesoleva kohtuasja puhul tuleb seega asuda seisukohale, et komisjon on vaidlustatud otsuses nõuetekohaselt tõendanud, et Google’il, kes oli suuteline tegutsema märkimisväärsel määral oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest sõltumatult, oli valitsev seisund eri riigisisestel üldotsinguteenuste turgudel EMPs (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 674 ja 675 ning arutluskäik, mis seda järeldust põhjendab).

126 Teiseks tuleb rõhutada, et kuigi asjaomaseid turge on vaidlustatud otsuses kirjeldatud eraldi, ei saa neid siiski kunstlikult üksteisest lahutada, sest neil on kõigil täiendavaid aspekte, mida komisjon on nõuetekohaselt ka maininud.

127 Nii oli see litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu ja Androidi rakendustepoodide turuga. Rakendused, mida võis saada Androidi rakendustepoest, pakkusid huvi ainult seepärast, et need töötasid litsentsitavas operatsioonisüsteemis Android. Ja vastupidi, üks litsentsitav operatsioonisüsteem sõltus selle atraktiivsuse suurendamise eesmärgil nende rakenduste arvust, mitmekesisusest ja kvaliteedist, mis võisid selles operatsioonisüsteemis töötada (vaidlustatud otsuse põhjendused 84–88 ja 271).

128 Ka ei saa riigisiseseid üldotsinguteenuste turge lahutada litsentsitavate operatsioonisüsteemide turgudest, Androidi rakendustepoodide turgudest ega mobiilse interneti lehitsejate turgudest, mis ei ole seotud konkreetselt ühe operatsioonisüsteemiga. Koos moodustasid neid kolme liiki asjaomase turu tooted ja teenused koha, kus siseneda üldotsinguteenustesse (vt näiteks vaidlustatud otsuse põhjendus 1341).

129 Esimest väidet käsitlevaid argumente tulebki analüüsida niisuguses faktilises kontekstis, kus tegemist on eraldi asjaomaste turgudega, mis on aga omavahel seotud, ja kus viiakse ellu tervikstrateegiat, mille eesmärk on komisjoni arvates peamiselt tagada Google’i valitsev seisund riigisisestel üldotsinguteenuste turgudel.

2. Esimene väiteosa, mis puudutab litsentsitavate operatsioonisüsteemide domineerimist mobiilsete nutiseadmete puhul

130 Litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu määratlemiseks asus komisjon seisukohale, et sellest turust tuleb välja jätta operatsioonisüsteemid arvutitele, piiratud funktsioonidega operatsioonisüsteemid mobiiliseadmetele ja litsentsimata operatsioonisüsteemid mobiilsetele nutiseadmetele mõeldud operatsioonisüsteemide tähenduses, mida ei pakutud litsentsitavana, sh Apple’i iOS. Küll aga märkis komisjon, et see turg hõlmab kõiki litsentsitavaid operatsioonisüsteeme ning vahet ei tehta selle põhjal, kas need litsentsitavad operatsioonisüsteemid töötavad nutitelefonides või tahvelarvutites (vaidlustatud otsuse punktid 218–267).

131 Seejärel leidis komisjon, et Google’il oli oma seadmetega Google Android valitsev seisund litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul. Komisjon järeldas seda Google’i turuosa ja selle ajas muutumise, sisenemis‑ ja laienemistõkete analüüsi, korvava ostujõu puudumise ning litsentsimata operatsioonisüsteemide, eelkõige Apple’i iOS ebapiisava konkurentsisurve põhjal (vaidlustatud otsuse punktid 440–589).

132 Esimese väite esimeses osas märgib Google, et komisjon andis tema seisundile sellel turul väära hinnangu, sest ei võtnud nõuetekohaselt arvesse esiteks litsentsimata operatsioonisüsteemide, eelkõige Apple’i iOSi konkurentsi ning teiseks Androidi avatud lähtekoodi litsentsist tulenevat konkurentsi.

a) Esimese väite vastuvõetavus

133 Komisjon väidab, et esimene väiteosa tuleb osas, millega vaieldakse vastu litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu määratlusele, tunnistada vastuvõetamatuks. Google vaidleb nimelt vastu ainult tema turgu valitseva seisundi tuvastamisele.

134 Kuigi Google keskendab oma argumendid oma väidetavale turgu valitsevale seisundile litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul ja sõnastab nii oma esimese väiteosa pealkirja, heidab ta oma argumentidega sellegipoolest komisjonile ette seda, et viimane määratles selle turu, võttes arvesse algseadmete valmistajaid, mitte rakenduste kasutajaid ja arendajaid, mis tähendaks Apple’i avaldatava konkurentsisurve arvesse võtmist.

135 Seda argumenti tuleb mõista, lähtudes arutluskäigust, mille tulemusena jättis komisjon litsentsimata operatsioonisüsteemid asjaomasest turust välja ning mille puhul on võetud arvesse muu hulgas asjaolu, et Apple’i konkurents oli kaudne ja ebapiisav, ning asjaolu, et lahendused, mis valiti 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsuses Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254), millele Google viitab, ei olnud kohaldatavad (vt vaidlustatud otsuse punkt 7.3.5, mis käsitleb turu määratlust, ning põhjendused 241–245). Lisaks viitas komisjon litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu määratlemise etapis ka ise arutluskäigule, mille käigus hinnati Google’i valitsevat seisundit sellel turul ning milles võeti arvesse ka konkurentsisurvet, mida võis avaldada Apple, eelkõige lähtudes rakenduste kasutajatest või arendajatest (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 243 ja 267, milles on viidatud punktile 9.3.4, mis käsitleb turgu valitsevat seisundit).

136 Kuna Google vaidleb vastu nii arutluskäigule, mille käigus määratleti litsentsitavate operatsioonisüsteemide turg, kui ka arutluskäigule, mille raames hinnati tema valitsevat seisundit sellel turul, ei ole põhjust piirata esimese väiteosa vastuvõetavust selle arutluskäigu teise osaga, millele vastu vaieldakse.

137 Seega tuleb Google’i argument, millega ta vaidleb esimese väite esimese osa raames vastu litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu määratlusele, tunnistada vastuvõetavaks.

b) Esimese väiteosa põhjendatus

138 Oma esimese väite esimest osa põhjendab Google kahe etteheitega, millest esimese kohaselt hinnati valesti konkurentsisurvet, mida avaldasid litsentsimata operatsioonisüsteemid, eelkõige Apple’i iOS, ning teise kohaselt konkurentsisurvet, mida avaldas asjaolu, et Androidi avatud lähtekoodi litsents oli avatud litsents.

1) Litsentsimata operatsioonisüsteemide konkurentsisurve

139 Komisjon leidis vaidlustatud otsuses esiteks, et litsentsimata operatsioonisüsteemid ei kuulu samale turule kui litsentsitavad operatsioonisüsteemid (vaidlustatud otsuse põhjendused 238–267), ning teiseks, et Google’i valitsevat seisundit litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul ei mõjutanud konkurentsisurve, mida avaldasid sellel turul Apple’i ja BlackBerry litsentsimata operatsioonisüsteemid (vaidlustatud otsuse põhjendused 479–589). Seega, kuigi vaidlustatud otsuse nendes kahes etapis tõstatatud küsimustes on asjaomase turu määratlust ja Google’i seisundit sellel turul käsitatud erinevalt, on need küsimused märkimisväärsel määral omavahel seotud.

140 Tuleb märkida, et litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu piiritlemisel võttis komisjon arvesse asjaolu – mida Google ei vaidlustanudki –, et algseadmete valmistajatel ei olnud juurdepääsu litsentsimata operatsioonisüsteemidele, eelkõige Apple’i iOSile (vaidlustatud otsuse põhjendus 239). Seega tuli rolli, mida võisid etendada litsentsimata operatsioonisüsteemid, analüüsida – nagu väidab Google – ainult rakenduste kasutajate ja arendajate tasemel (vaidlustatud otsuse põhjenduse 241 punkt 2 ja põhjendus 243). Komisjon leidis siiski, et niisugusest kaudsest konkurentsist ei piisa, et tasakaalustada Google’i turujõudu (vaidlustatud otsuse põhjendus 243 viitega punktile 9.3.4).

141 Niisugusele järeldusele jõudis komisjon, kujutledes konkreetselt juhtumit, mil Androidi kvaliteet langeb veidi, kuid märkimisväärse aja jooksul, mitte ajutiselt (Small but Significant and Non Transitory Decrease in Quality, edaspidi „kvaliteedi alanemine“ ehk „katse SSNDQ“). Selle katsega analüüsis ta rakenduste kasutajate ja arendajate reaktsioone Androidi kvaliteedi halvenemisele. Teiste sõnadega kontrollis komisjon, kas Google võib hoiduda Androidi arendamisest ja rahastamisest ilma, et selle kasutajad ja rakenduste arendajad reageeriksid nii, et hakkavad reaktsioonina eelistama alternatiivset pakkumist.

142 Esimeses väiteosas heidab Google komisjonile ette, et viimane eiras konkurentsi, mida avaldab talle Apple rakenduste kasutajate ja arendajate osas nii litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu määratlusest lähtudes kui ka etapis, milles ta hindas tema jõudu sellel turul. Esiteks jättis komisjon ekslikult kõrvale tõendid Apple’i konkurentsisurve kohta. Teiseks ei võtnud ta arvesse põhimõtteid, mis tulenevad 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsusest Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254) ning puudutasid vertikaalselt integreeritud ettevõtjate konkurentsi. Kolmandaks alahindas komisjon katsega SSNDQ, mis jäi ebatäpseks vahendiks, Androidi kvaliteedi halvenemise mõju, andes väära hinnangu kasutajate tundlikkusele operatsioonisüsteemi kvaliteedi suhtes, Apple’i hinnapoliitika tähtsusele, teisele operatsioonisüsteemile ülemineku kuludele, küsimuses, kui ustavad on kasutajad oma operatsioonisüsteemidele, ning rakenduste arendajate käitumisele.

i) Tõendid Apple’i konkurentsisurve kohta

– Poolte argumendid

143 Google väidab nagu ka tema nõuete toetuseks menetlusse astujad, et komisjon jättis ekslikult kõrvale mitu tõendit Apple’i konkurentsisurve kohta. Näiteks jättis ta esiteks kõrvale olulised investeeringud, mida Google tegi operatsioonisüsteemi Android arendamiseks; teiseks korrapärased uuendused, mis puudutab seda operatsioonisüsteemi ja Apple’i operatsioonisüsteemi iOS, ning kolmandaks dokumendid, mida on peetud silmas vaidlustatud otsuse põhjendustes 250–252 ja mis illustreerivad Apple’i konkurentsi.

144 Komisjon rõhutab kohe, et asus nõuetekohaselt seisukohale, et konkurentsisurved, mida avaldasid Apple’i ja BlackBerry litsentsimata operatsioonisüsteemid, ei olnud piisavad. Esiteks tingis investeeringud, mida Google tegi Androidi arendamiseks, tema finantshuvi; teiseks ei ole uuendustealane võidujooks, millele Google viitab, tõendatud ja seda eelkõige seepärast, et kasutajad ei vali mitte operatsioonisüsteemi, vaid pigem seadme, ning kolmandaks on Google’i viidatud dokumente vähe ja nendest ei piisa, et tõendada küllaldast konkurentsisurvet Apple’i poolt.

– Üldkohtu hinnang

145 Väitmaks, et konkurentsisurvet, mida Apple avaldab litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul ja Google’i valitsevale seisundile sellel turul, hinnati valesti, tugineb Google mitmele asjaolule, mille võib kokku võtta järgmiselt:

– ühe tema juhtivtöötaja ütlused, et Google investeeris Androidi reaktsioonina Apple’i konkurentsisurvele;

– mõned vastused komisjoni teabepäringutele, mis on esitatud hagiavalduse lisana ning annavad tunnistust konkurentsisuhtest Apple’i ja Google’i vahel;

– kaks Google’i sisedokumenti, st 16. mai 2012. aasta e‑kiri ja 2011. aasta oktoobri siseettekanne, mida on nimetatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 252, millest ilmneb, et Google’ile saavad osaks tema konkurentide rünnakud, kelle hulgas on Apple, ning et Google’i eesmärk on avaldada konkurentsi sellele vertikaalselt integreeritud ettevõtjale.

146 Kõigepealt tuleb meenutada, et Google ei vaidle vastu sellele, et Apple’i konkurentsisurvet ei eksisteerinud algseadmete valmistajaid puudutavas osas, nagu märkis komisjon (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 239, 249 ja 252). Google viitab üksnes Apple’i konkurentsile rakenduste kasutajate ja arendajate osas, mida komisjon uuris ja mille kohta ta leidis, et see konkurentsisurve ei ole mitte üksnes kaudne, vaid ka ebapiisav (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 242 ja 243 ning viide punktis 9.3.4 ja põhjendused 249 ning 267).

147 Seejärel tuleb tõdeda, et tõenditest, millele Google tugineb, ei ilmne, et Apple avaldaks konkurentsisurvet, mis võib takistada temal tegutsemast oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest märkimisväärsel määral sõltumatult. Ei Google’i ühe juhtivtöötaja ütlused ega ka eri ettevõtjate vastused komisjoni teabepäringutele ei võimalda tuvastada, et Apple’i kaudne konkurents rakenduste kasutajate ja arendajate osas oli piisavalt tugev, et pärssida jõudu, mis Google’il oli litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul. Need dokumendid näitavad ainult, et Google ja teised ettevõtjad tajuvad Apple’it konkurendina. Need ei ole eriti veenvad küsimuses, kas Google’ile avaldab märkimisväärset survet Apple’i konkurents vaadeldaval turul. Sama tuleb tuvastada Google’i kahe sisedokumendi põhjal, millele komisjon on vaidlustatud otsuse põhjenduses 252 viidanud ning mis kinnitavad, et Google’i ja Apple’i vahel eksisteeris konkurentsisuhe, kuid ei võimalda siiski hinnata selle tugevust ega näita, et see oli märkimisväärne, võttes arvesse Google’i jõudu litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul.

148 Mis puudutab konkreetsemalt Google’i väiteid, et tema Androidi tehtud investeeringute summa ning Androidi ja iOSi tehtud investeeringute samaaegsus annavad tunnistust sellest, kui elav oli tema konkurents Apple’iga, siis nendest ei piisa, et seada kahtluse alla arutluskäiku, mille komisjon vaidlustatud otsuses esitas.

149 Esiteks ei saa Google’i investeeringuid Androidi arendamiseks iseenesest seletada suure konkurentsiga, mida Apple Google’ile avaldas, mis puudutab mobiilsete nutiseadmete kasutajaid ja nende seadmete jaoks rakenduste väljaarendajaid. Nagu komisjon õigesti märgib, on need investeeringud seletatavad peamiselt asjaoluga, et Android kujutas endast Google’i selle strateegia peamist elementi, mille eesmärk on tulla toime üleminekuga mobiilsele internetile, sest see operatsioonisüsteem võimaldab kasutada Google’i üldotsinguteenuseid mobiilsetes nutiseadmetes.

150 Teiseks on komisjon vaidlustatud otsuses juba vastanud uuenduste samaaegsust puudutavale argumendile, märkides eelkõige – ilma et talle selle hagi raames siin oleks vastu vaieldud –, et see samaaegsus ei olnud nii korrapärane, nagu väidab Google, sest Apple’i iOSi mõned uuendused enne 2011. aastat olid ainult vaheuuendused, mille eesmärk oli operatsioonisüsteemi hooldada, mitte tõelised värskendused, ning Androidi värskenduste aeglustumine alates 2011. aastast ja seega selle kohandamine iOSi uuendustega on tõenäoliselt seletatav asjaoluga, et siis omandas Google märkimisväärse turujõu, mis võimaldas tal Androidi versioonidest kauem kasu saada, ilma et ta oleks pidanud investeerima nende ajakohastamisse nii palju kui varem (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 258–262).

151 Seega ei saa komisjonile ette heita, et ta pidas väidetavat uuendustealast võidujooksu Androidi ja iOSi vahel ajavahemikul 2008–2011 küsitavaks, sest sel ajavahemikul arendati välja üksnes kolm järjestikust iOSi versiooni, aga seitse Androidi versiooni. Komisjonil oli õigus ka selles, et Androidi värskenduste vähenemine alates 2011. aastast kujutab endast pigem asjaolu, mis kinnitab Google’i turujõudu, kui asjaolu, milles väljendub Apple’i konkurentsisurve, millest nii või teisiti ikkagi ei piisa.

152 Seega, kuigi iOS värskenduste ja Androidi värskenduste vahel võib täheldada teataval määral põhjuse-tagajärje suhet, ei võimalda selle kohta esitatud asjaolud tuvastada, et see suhe oli nii tugev, et Apple sai avaldada Google’ile nii suurt survet, et viimane ettevõtja ei saanud tegutseda oma konkurentidest, klientidest ja tarbijatest märkimisväärsel määral sõltumatult.

153 Lõpuks, mis puudutab kriitikat, et komisjon jättis vaidlustatud otsuse põhjenduses 251 kõrvale 2011. aastast varasemad dokumendid põhjendusel, et Google’il ei olnud veel valitsevat seisundit litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul, tuleb tõdeda, et konkurentsiolukord enne ja pärast 2011. aastat on muutunud, kuna muutus Google’i seisund sellel turul. Apple’i konkurentsisurve suurust ei saa seega analüüsida andmete põhjal, mis puudutavad ajavahemikku, mil Google ei olnud valitsevas seisundis, ja komisjon leidis seega õigesti, et kõnesolevad dokumendid ei ole selle hindamisel asjakohased. Pealegi ei oleks seda hinnangut muudetud, kui neid oleks arvesse võetud, sest kuigi need näitavad Apple’i konkurentsisurvet, ei võimalda need siiski hinnata selle suurust ega tõenda, et see oli märkimisväärne, võttes arvesse jõudu, mis oli Google’il litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul.

154 Järelikult tuleb lükata tagasi kõik Google’i argumendid, mis käsitlevad teatavate selliste tõendite hindamist, mis puudutavad Apple’i iOSi konkurentsisurvet litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul.

ii) 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsuse Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254) arvesse võtmine ja vastavus varasemale otsustamispraktikale

– Poolte argumendid

155 Google väidab, et jättes arvesse võtmata Apple’i konkurentsisurve, tegi komisjon samasuguse vea, millele Üldkohus reageeris 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsuses Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254). Selles viimases kohtuasjas otsustas Üldkohus, et järelturule integreerumata ettevõtja seisundi hindamisel tuleb arvesse võtta konkurentsi, mida avaldavad selsamal turul integreerunud ettevõtjad. Google väidab ka, et komisjon kahjustas oma otsustamispraktika ühtlust.

156 Komisjon märgib, et käesoleva kohtuasja faktiline kontekst erineb selle kohtuasja kontekstist, milles tehti 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254), sest puudus konkreetselt konkurents Apple’i ja Google’i vahel, mis puudutab algseadmete valmistajaid. Lisaks ei ilmne otsustes, millele Google tugineb, mingit ebaühtlust komisjoni praktikaga.

– Üldkohtu hinnang

157 Esiteks tuleb 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsuse Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254) arvesse võtmise kohta meenutada, et selle kohtuotsusega lahendati tühistamishagi, mis oli esitatud otsuse peale, millega tunnistati ühisturuga kokkusobimatuks koondumine kahe ettevõtja, Schneider Electric SA ja Legrand SA vahel. Selles kohtuotsuses tühistas Üldkohus komisjoni otsuse eelkõige põhjendusel, et komisjon ei olnud võtnud nõuetekohaselt arvesse integreerunud ettevõtjate turujõudu ja hindas seejuures üle integreerumata ettevõtjate, eelkõige Schneideri ja Legrandi ühinemisel tekkinud üksuse turujõudu.

158 Täpsemalt ilmneb 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsuse Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254) punktist 282, et niisugustele integreerumata elektritabloode osade tootjatele nagu Schneider ja Legrand sai kahel tasandil osaks integreerunud tootjate konkurents. See konkurents avaldus praktikas otseselt selles, et integreerunud tootjad ja nende võrkude ühendajad osalesid hangetes, milles osalesid ka mitteintegreerunud tootjad, kes tegid konkreetsete tööde puhul koostööd teiste võrkude ühendajatega. Niisugune konkurents avaldus kaudselt ka selles, et integreerunud tootjad müüsid oma koostisosi võrkude ühendajatele, kes olid osutunud hankes edukaks pakkujaks, kuid ei kuulunud nende võrkudesse. Nendel kahel juhul sai integreerumata tootjatele osaks integreerunud tootjate konkurents.

159 Käesoleva kohtuasja faktiline kontekst erineb aga selle kohtuasja omast, milles tehti 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254). Esiteks ei iseloomustanud järelturgu hankemenetlused, milles Apple ja Google oleksid otseselt osalenud. Konkurentsis kasutajate järelturul olid vastamisi Apple ja teised algseadmete valmistajad, kes ei pannud oma mobiiliseadmeid kokku ainult koostisosadest, mida müüs Google. Operatsioonisüsteem oli ainult üks koostisosa teiste hulgas. Eeldusel, et Androidi lisades olid algseadmete valmistajad seotud Google’iga ja vastandusid Apple’ile kui integreerunud ettevõtjale, ei taandu konkurents kasutajate puhul siiski ainult operatsioonisüsteemile.

160 Teiseks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 245 õigesti märkis, ei pakkunud Apple integreerunud ettevõtjana algseadmete valmistajatele iOSi. Sel tasandil ei saa siin seega olla tegemist konkurentsiga Apple’i ja Google’i vahel. Teisiti oleks siis, kui lisaks iOSiga töötavate seadmete müügile pakkunuks Apple oma litsentsitavat operatsioonisüsteemi. Kui 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsuses Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254) konkureerisid integreerunud ja mitteintegreerunud ettevõtjad omavahel, et pakkuda võrkude ühendajatele oma osi, siis käesolevas kohtuasjas ei ole see nii.

161 Algseadmete valmistajate poolest ei olnud iOS ja Android seega teineteist asendavad, mis õigustab seda, et määratletakse turg, mis ei hõlma kõiki operatsioonisüsteeme. Kuigi Google’ile sai tõepoolest osaks Apple’i konkurents rakenduste kasutajate või arendajate osas, sest operatsioonisüsteem võis olla üks kriteeriume, mida viimased võtsid enne mobiiliseadme ostmist või sellele operatsioonisüsteemile rakenduse väljaarendamist arvesse, oli see siiski ainult üks kriteerium teiste hulgas. Vastastikku asendatavus oli seega piiratud selle tasandiga, mis võis – nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 243 rõhutas – õigustada seda, et iOSi ja Androidi ei loeta samale turule kuuluvaks.

162 Igal juhul ei saa komisjonile ette heita, et ta jättis vaidlustatud otsuses kõrvale Apple’i konkurentsi, mis puudutas rakenduste kasutajaid ja arendajaid, sest komisjon võttis seda arvesse, asudes seisukohale, et see oli ühteaegu nii kaudne kui ka ebapiisav.

163 Seega, kui komisjon ei kohaldanud käsitletaval juhul lahendusi, mis tulenevad 22. oktoobri 2002. aasta kohtuotsusest Schneider Electric vs. komisjon (T‑310/01, EU:T:2002:254), siis põhjendatult.

164 Teiseks tuleb vaidlusaluse otsuse vastavuse kohta komisjoni varasemale otsustamispraktikale meenutada, et teisi juhtumeid käsitlevad otsused on diskrimineerimise olemasolu küsimuses üksnes soovituslikud, kuna juhtumite asjaolud ei ole ühesugused (vt selle kohta 16. septembri 2013. aasta kohtuotsus Roca Sanitario vs. komisjon, T‑408/10, EU:T:2013:440, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).

165 Igal juhul peab komisjon analüüsima iga juhtumi asjaolusid eraldi ning ta ei ole seotud varasemate otsustega, mis puudutavad teisi ettevõtjaid, teisi toodete ja teenuste turgusid või teisi geograafilisi turgusid erinevatel ajahetkedel (vt 9. septembri 2009. aasta kohtuotsus Clearstream vs. komisjon, T‑301/04, EU:T:2009:317, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa komisjonile ette heita, et ta kahjustas oma otsustamispraktika ühtlust sellega, et võttis arvesse käesoleva juhtumi konkreetseid asjaolusid.

166 Igal juhul esimesena ilmneb komisjoni 4. aprilli 2012. aasta otsusest C(2012) 2405 (final), millega kuulutatakse teatavate ettevõtjate koondumine kokkusobivaks ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu toimimisega (juhtum COMP/M.6439 – AGRANA/RWA/JV), et sel juhtumil peeti integreerunud ettevõtjaid ettevõtjateks, kes avaldavad konkurentsisurvet, sest nad olid võimelised ümber orienteeruma ja müüma ühe osa oma kontsentreeritud mahla toodangust kolmandatele isikutele. Käsitletaval juhul ei pakkunud Apple sugugi oma operatsioonisüsteemi kolmandatele isikutele. Lisaks, kuigi eespool viidatud otsuse põhjendusest 115 ilmneb, et komisjon võttis arvesse kaudset konkurentsisurvet, mida integreerunud ettevõtjad kontsentreeritud mahla tootjatele avaldasid, ei ole võimalik tuvastada mingit erinevust käesolevast juhtumist. Komisjon analüüsis nõuetekohaselt Apple’i kaudset konkurentsisurvet ning leidis lõpuks, et see ei puutu selle ebapiisavuse hindamisel arvesse.

167 Mis puudutab teisena lähenemist, mis valiti komisjoni 12. novembri 2014. aasta otsuses C(2014) 8546 (final), millega kuulutatakse teatavate ettevõtjate koondumine kokkusobivaks ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu toimimisega (juhtum COMP/M.7342 – Alcoa / Firth Rixson), ning komisjoni 13. juuli 2005. aasta otsuses C(2005) 2676 (final), millega kuulutatakse teatavate ettevõtjate koondumine kokkusobivaks ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu toimimisega (juhtum COMP/M.3653 – Siemens / VA Tech), siis see on sarnane lähenemisele, mida järgiti käsitletaval juhtumil, mistõttu ei saa tuvastada mingit ebaühtlust. Nendes otsustes analüüsis komisjon, kui suur on konkurentsisurve, mida võisid asjaomasele turule avaldada vertikaalselt integreerunud ettevõtjad.

168 Kolmandana ei leidnud komisjon oma 13. veebruari 2012. aasta otsuses C(2012) 1068 (final), millega kuulutatakse teatavate ettevõtjate koondumine kokkusobivaks ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu toimimisega (juhtum COMP/M.6381 – Google / Motorola Mobility), hoopiski, et litsentsitavad ja litsentsimata operatsioonisüsteemid mobiiltelefonidele kuuluvad samale turule. Selle otsuse põhjendusest 30 ilmneb, et komisjon eelistas jätta selle küsimuse lahtiseks, sest Google’i ja Motorola Mobility koondumine ei tekitanud sellest seisukohast raskusi.

169 Neljandana on see nii ka komisjoni 16. detsembri 2009. aasta otsusega C(2009) 10033 ELTL artiklis 102 ja EMP lepingu artiklis 54 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/39.530 – Microsoft (seotud müük)). Kuigi selle otsuse põhjendus 17 võib tekitada küsimuse, kuidas määratleda turg, mis hõlmab korraga nii litsentsitavaid kui ka litsentsimata operatsioonisüsteeme arvutile, tuleb märkida, et see küsimus ei tekitanud mingit arutelu. Selle otsuse põhjendusest 30 ilmneb, et Microsoft ei vaielnud üldsegi vastu, et talle kuulub valitsev seisund arvutitele mõeldud operatsioonisüsteemide turul.

170 Viiendana on komisjoni 4. detsembri 2013. aasta otsuses C(2013) 8873, millega kuulutatakse teatavate ettevõtjate koondumine kokkusobivaks ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu toimimisega (juhtum COMP/M.7047 – Microsoft/Nokia), antud samasugune selgitus. Selle otsuse põhjendusest 102 ilmneb nimelt, et komisjon ei võtnud seisukohta küsimuses, kas litsentsitavate ja litsentsimata operatsioonisüsteemide turg on olemas.

171 Järelikult ei saa komisjonile ette heita, et ta kahjustas oma otsustamispraktika ühtlust, ning Google’i vastavad argumendid tuleb seega tagasi lükata.

iii) Katse SSNDQ

– Poolte argumendid

172 Google’i arvates kõneles komisjon endale vastu, kui nägi ette olukorda, mil Androidi kvaliteet võib halveneda, kuna ta väitis samal ajal, et Google’i huvides oli igas mõttes tagada Androidiga seadmete võimalikult laialdane levik. Google rõhutab ka – samamoodi nagu tema nõuete toetuseks menetlusse astujad –, et selles osas kasutatud kvaliteedi halvenemise katse on ebatäpne ning et selle puhul eiratakse katse elluviimise konkreetseid viise.

173 Komisjoni sõnul ei saa esiteks tuvastada mingit vastuolu, mis puudutab selle tuvastamist, et Google’i äristrateegia oli suurendada Androidiga seadmete levikut, ning seisukohta, et Google võis Androidi kvaliteedi halvenemisest kasu saada. See juhtum ei eelda siiski, et Google’i huvides oleks Androidi kvaliteeti halvendada. Teiseks rõhutab komisjon, et temalt ei saa nõuda, et ta määratleks katse SSNDQ elluviimiseks kvaliteedi halvenemise kindla standardi, kuna see muudaks selle praktikas teostamatuks.

– Üldkohtu hinnang

174 On vaja märkida, et komisjon võttis vaidlustatud otsuses, kui hindas Google seisundit litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul, arvesse Androidi kvaliteedi halvenemise võimalust. Komisjon märkis selles küsimuses, et litsentsitavate operatsioonisüsteemide rakenduste kasutajad ja arendajad ei olnud piisavalt tundlikud Androidi kvaliteedi halvenemise suhtes (vaidlustatud otsuse põhjendus 483). Ta viitas ka sellele hinnangule, et määrata kindlaks litsentsitavate operatsioonisüsteemide turu ulatus (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 243 ja 267).

175 Kuna rakenduste kasutajaid ja arendajaid puudutavas osas oli surve kaudne ja ebapiisav, leidis komisjon seega sisuliselt, et litsentsimata operatsioonisüsteemid ei kuulu samale turule kui litsentsitavad operatsioonisüsteemid ja et neid esimesi kasutavad ettevõtjad, eelkõige Apple, ei tasakaalusta Google’i turujõudu.

176 Kõigepealt võib komisjon asjaomase turu määratlemisel ja hindamisel, milline on asjaomase ettevõtja konkurentsiolukord sellel turul, lähtuda tervest reast teguritest, kuid ta ei ole kohustatud järgima eri teabeallikate või tema käsutuses olevate eri liiki tõendite ranget hierarhilist järjekorda (vt selle kohta 11. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Topps Europe vs. komisjon, T‑699/14, ei avaldata, EU:T:2017:2, punktid 80–82).

177 Kuna tegemist on tootega, mille puhul oli raske kasutada klassikalist oletatavalt monopoolses seisundis ettevõtja katset, mille eesmärk on kontrollida turu reageeringut toote hinna kergele, kuid kestvale ja mitte ajutisele tõusule (Small but Significant and Non Transitory Increase in Price), on katse SSNDQ, mille puhul kujutletakse asjaomase toote kvaliteedi halvenemist, tõesti asjakohane kaudne tõend asjaomase turu määratlemisel. Ettevõtjatevaheline konkurents võib mõistagi ilmneda mitte ainult hinna, vaid ka kvaliteedi ja uuenduste puhul.

178 Niisugust eeldust võiks kasutada ka vaidlustatud otsuse punktides 9.3.4.1–9.3.4.3, et kontrollida, kas Google’ile avaldas olukorras, kus ta oli litsentsitavate operatsioonisüsteemide turul valitsevas seisundis, konkurentsi Apple, kes asetses väljaspool nimetatud turgu. Turu määratlemise etapis tehtud järeldus kaudse nõudluse vähese asendatavuse kohta toote kvaliteedi halvenemise korral on asjakohane ka turgu valitseva seisundi hindamise etapis, et hinnata teistsugust toodet turustava ja väljaspool selliselt määratletud turgu paikneva ettevõtja konkurentsisurvet.

179 Seejärel tuleb märkida, et niisuguse oletuse sõnastamine ei tähenda sugugi – nagu Google ekslikult väidab –, et komisjon oleks kinnitanud, et Google’i huvides on Androidi kvaliteeti halvendada. Vastupidi, Androidi kvaliteedi halvenemise analüüsi eesmärk oli lihtsalt kontrollida, kas Google’ile sai rakenduste kasutajate ja arendajate puhul osaks Apple’i konkurentsisurve, nagu Google haldusmenetluse käigus väitis.

180 Lõpuks tuleb tõdeda, et sihttoote kvaliteedi halvenemise täpse kvantitatiivse standardi määratlemine ei saa olla katse SSNDQ läbiviimise eeldus. Androidi kvaliteedi kerge halvenemise oletus ei eeldanud – nagu oletatavalt monopoolses seisundis ettevõtja klassikalise katse puhul, mille korral on kerget, kuid pikaajalist, mitte ajutist hinnatõusu kergem arvulises väärtuses väljendada – eelnevat täpse halvenemise standardi kindlaksmääramist. Tähtis on ainult see, et kvaliteedi halvenemine jääb kerge halvenemise tasemele, olles samas pikaajaline, mitte ajutine.

181 Komisjon toimis niisiis õigesti, kui käsitles Androidi kvaliteedi halvenemist katse SSNDQ abil.

iv) Kasutajate ustavus oma operatsioonisüsteemidele

– Poolte argumendid

182 Google’i arvates ei olnud kasutajate ustavus asjakohane kriteerium. Kui 2015. aastal ostis enam kui neli kasutajat viiest, kes olid ostnud Androidiga töötava seadme, uue Androidi seadme, siis seda ainult Google’i pingutuste tõttu säilitada operatsioonisüsteemi kvaliteet. Ustavus sõltub niisiis Androidi kvaliteedist, mida näitab mitu tõendit, mille komisjon põhjendamatult kõrvale jättis. Veelgi enam, komisjon jättis ekslikult kasutamata majandusmudeli Klemperer, mis kinnitaks, et Google’ile saab osaks Apple’i konkurents osas, mis puudutab esmaostjate ligitõmbamist, ja et see konkurents mõjutab kõikide Androidi kasutajate käitumist.

183 Komisjoni sõnul oli kasutajate ustavus asjakohane kriteerium, mis võimaldas jätta kõrvale oletuse, et märkimisväärne hulk kasutajaid läheb Androidi kvaliteedi kerge halvenemise korral üle teisele operatsioonisüsteemile. Komisjon eitas käsitletaval juhul ka seda, et majandusmudelit Klemperer kasutades saadavad tulemused on asjakohased.

– Üldkohtu hinnang

184 Selles küsimuses tuleb esiteks märkida, et kasutajate ustavus Androidile ei ole komisjoni sõnul seletatav ainuüksi operatsioonisüsteemi kvaliteediga. Nagu ta märkis algseadmete valmistajate ütluste põhjal, mida on tsiteeritud vaidlustatud otsuse põhjendustes 524 ja 534, võis kasutajate suur ustavus Androidile olla seletatav ka sellega, et kasutajatel oli raskusi isikuandmete teisaldamisel, või kohustusega osta rakendused uuesti. Täpsemalt, nagu märkis üks algseadmete valmistajatest, harjuvad kasutajad oma nutiseadme tööga ega soovi hakata ära õppima uut süsteemi (vt vaidlustatud otsuse põhjenduse 534 punkt 3). Kasutajate ustavust ei saa ka seletada ainuüksi operatsioonisüsteemi kvaliteediga, nagu komisjon märkis vaidlustatud otsuse põhjenduses 488, sest paljud kasutajad kasutasid Androidi värskendamata versiooni.

185 Teiseks ei sea hagiavalduse lisas ära toodud Google’i juhtivtöötaja ütlus kahtluse alla selle kriteeriumi olulisust, milleks on kasutajate ustavus oma operatsioonisüsteemile. Selle ütlusega osutatakse konkreetselt pingutustele, mida Google tegi selleks, et vastata Androidi toodete kasutajate ja arendajate nõudmistele, ning mitmesugustele meetoditele, mida see ettevõtja kasutas, hindamaks ohtu, et kasutajad lähevad üle Apple’ile. Ütlused selle kohta jäävad üldsõnaliseks ning neid ei tõenda enamasti või põhiosas konkreetne teave ega arvandmed, mis võimaldaksid hinnata nende ulatust. Konkreetselt pingutuste kohta, mida Google ütleb end olevat teinud selleks, et vastata kasutajate nõudmistele, tuleb märkida, et kasutajate rahulolu ei saa seletada ainuüksi ohuga, et nad lähevad üle teisele operatsioonisüsteemile, vaid see vastab pigem üldiselt iga niisuguse ettevõtja strateegiale, kes soovib teha uuendusi ja rahuldada oma kasutajate vajadusi. Kasutajate rahulolu tagamine võimaldas ka tugevdada nende ustavust Androidile.

186 Kolmandaks näitasid asjaolud, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugines, mõistagi üleminekut teisele operatsioonisüsteemile, kuid küsitavas ulatuses. Google väidab küll, et asjaolu, et 82% Androidi seadmete kasutajatest jäi 2015. aastal uut ostu sooritades Androidile truuks, ei võimalda kindlalt järeldada, et Androidi kvaliteedi halvenemise korral jääks see suhtarv sama kõrgeks. Seevastu näitab nimetatud asjaolu, et vähemalt kasutajate suur ustavus Androidile muutis kasutajatel ülemineku teisele operatsioonisüsteemile esmapilgul vähetõenäoliseks. Komisjon märkis ka – ilma et Google talle selles küsimuses vastu vaidleks – vaidlustatud otsuse põhjenduses 537, et ajavahemikul 2013–2015 oli ainult 16% Apple’i mobiilsete nutiseadmete kasutajatest varem kasutanud Androidiga seadet. Teiste sõnadega oli üksnes väike osa kasutajatest – mitte märkimisväärne osa nendest – suuteline minema üle Apple’ile. Algseadmete valmistajate ütlused, mis on esitatud vaidlustatud otsuse punktis 543, kinnitasid sama. Kuigi nad nõustusid, et kasutajatel oli võimalik minna üle Apple’ile, siis tehti seda ainult erandlikes olukordades, mida iseloomustasid olulised muutused.

187 Lisaks, kuigi paljud kasutajad olid – nagu komisjon märkis vaidlustatud otsuse põhjenduses 538 – läinud 2015. aasta lõpuks üle Apple’ile, siis tehti seda seetõttu, et turule tuli uus mobiilne nutiseade uute omadustega. Teiste sõnadega ei olnud üleminek seletatav konkurentsiga operatsioonisüsteemide vahel. Sellist tõlgendust kinnitab Google’i sisedokument, millele ta tugineb. Dokumendist pealkirjaga „Switcher Insights“ (teave kommutaatorite kohta) ilmneb nimelt, et kasutajate üleminek oli tingitud peamiselt uute seadmete turuletulekust, mitte operatsioonisüsteemide arengust.

188 Neljandaks ei võimaldanud vaidlustatud otsuse põhjenduses 551 nimetatud majandusmudeli Klemperer kasutamine vastu vaielda sellele, et kasutajad on ustavad oma operatsioonisüsteemile. See uuring puudutas nimelt esmaostjaid ning seda ei saa tõlgendada nii, et kasutajad ei ilmuta mingit ustavust oma operatsioonisüsteemile, kui on kord oma valiku teinud.

189 Seega võis komisjon Apple’i konkurentsisurve ulatuse hindamisel põhjendatult tugineda sellele, et kasutajad jäävad truuks oma operatsioonisüsteemile.

v) Kasutajate tundlikkus operatsioonisüsteemi kvaliteedi suhtes

– Poolte argumendid

190 Google väidab samamoodi nagu tema nõuete toetuseks menetlusse astujad, et kasutajad olid tundlikud Androidi kvaliteedi igasuguse, kas või kerge halvenemise suhtes. Kvaliteet on tema sõnul tarbijate valikut suunav määrava tähtsusega tegur, mis ei ole samaväärne teiste teguritega või neid täiendav, nagu asjaomase toote hind või välimus. Seda, et see on nii, kinnitavad operatsioonisüsteemide uute versioonide turuletoomise ulatuslik meediakajastus ja mitu uuringut.

191 Komisjon – keda toetavad tema nõuete toetuseks menetlusse astujad – täpsustab, et ta ei leidnud, et kasutajad oleksid tundetud mobiiliseadmetele mõeldud operatsioonisüsteemide kvaliteedi igasuguste muutuste suhtes, vaid asus seisukohale, et on vähetõenäoline, et nad muudavad oma ostuharjumusi ning lähevad reaktsioonina Androidi kvaliteedi kergele halvenemisele üle teisele tootele. Tema sõnul võtavad kasutajad arvesse tervet hulka tegureid, mitte ainult operatsioonisüsteemi. Need mitmesugused asjaolud, mida Google mainib, ei kinnita vastupidist.

– Üldkohtu hinnang

192 Kohe alguses tuleb märkida, et vastupidi Google’i väitele ei leidnud komisjon sugugi, et kasutajad ei pööra mingit rõhku mobiilsete nutiseadmete operatsioonisüsteemile.

193 Näiteks märkis komisjon oma otsustamispraktika jätkuks, et operatsioonisüsteem on mobiilse nutiseadme valimisel oluline tegur. Komisjon rõhutas siiski, et tegemist ei ole ainsa teguriga, mida kasutajad arvesse võtavad (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 483). Just selle põhjal leidis komisjon viidatud põhjenduses, et kui Androidi kvaliteet halveneb veidi, on „vähetõenäoline“, et kasutaja muudab oma ostuharjumusi ja läheb litsentsitava operatsioonisüsteemiga töötavalt seadmelt üle litsentsimata operatsioonisüsteemiga töötavale seadmele.

194 Kui jätta kõrvale ainult selle tuvastamine, vaidleb Google vastu kahele põhjusele, mille tõttu komisjon oma hinnangu andis. Esiteks seadmata kahtluse alla seda, et kasutaja teeb oma otsuse mitmest tegurist lähtudes, märgib Google, et mitme teguri olemasolu tunnistamisest ei piisa selle välistamiseks, et operatsioonisüsteemi kvaliteedi halvenemise tulemusena lähevad kasutajad üle seadmetele, mis töötavad teise operatsioonisüsteemiga. Mitme uuringu tulemused kinnitavad, et operatsioonisüsteemi kvaliteet oli kasutajate valiku puhul üks ülekaalukas tegur. Teiseks märgib Google, et vastupidi vaidlustatud otsuse põhjendustele 488–490 ei võimalda see, et kasutajad ei lähe otsekohe üle, juhul kui esineb viivitusi Androidi värskenduste kättesaadavusel, sugugi väita, et kasutajad ei reageeri Androidi kvaliteedi halvenemisele. Androidi värskendused muutuvad kättesaadavaks teatava aja möödudes.

195 Esiteks tuleb aga märkida, et uuringud, millele Google viitab, ei kinnita tema väidete paikapidavust. Esimene nendest, dokument pealkirjaga „Switchers Insight“ – mille on välja töötanud Google ja millele on viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 540 –, näitas, et üleminekud toimusid samal ajal uue seadme turuletulekuga, mitte operatsioonisüsteemide arenguga. Sellest järeldub, et kasutajad pöörasid rõhku seadme mitmesugustele omadustele, mitte üksnes operatsioonisüsteemile. Niisugune tõlgendus on seda põhjendatum, et uuringu käigus täheldati erinevaid üleminekumääri olenevalt algseadmete valmistajast.

196 Teine dokument – Kantari uuring, millele on viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 494 – näitas, et 24% Androidi odavamate seadmete kasutajatest läks igal aastal üle teisele operatsioonisüsteemile, samas kui kallimate seadmete kasutajate puhul oli see suhtarv 14%. Nimetatud uuring näitas küll, et mõned seadmete Google Android kasutajad Ühendkuningriigis läksid üle seadmetele, mis töötavad teise mobiilse operatsioonisüsteemiga. See üleminek ei olnud siiski seletatav peamiselt operatsioonisüsteemi kvaliteediga, vaid muude omadustega, näiteks seadme kaubamärk või mudel, maksumus, kasutamismugavus, võrk või mobiilsideoperaator. Nii oli see seda enam, et sellest uuringust ilmneb – ilma et Google sellele vastu vaidleks –, et ainult väga väike osa kasutajatest ütles, et läks Apple’i seadmele üle operatsioonisüsteemi kvaliteedi ja kaubamärgi tõttu. Teiste sõnadega, kuigi operatsioonisüsteemi kvaliteet võis olla uue seadme ostmisel oluline tegur, ei olnud see määrava tähtsusega tegur.

197 Kolmas dokument, uuring Yandex – millele on viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 492 –, näitas, et enamik Androidi seadmete kasutajatest jäi sellele operatsioonisüsteemile truuks sisuliselt selle kvaliteedi tõttu. See uuring ei saa sellegipoolest Google’i nõudeid põhjendada. Kuigi 44% kasutajatest ütlesid end olevat ustavad Androidile seepärast, et olid huvitatud sellest operatsioonisüsteemist, mitte seadmest või selle hinnast, oli kõnesolevas dokumendis sellesse näitajasse suhtutud skeptiliselt. Dokumendis endas oli märgitud, et ei saa välistada, et nende kasutajate puhul tulevad mängu teisedki tegurid, eelkõige ustavus kaubamärgile või kulud, mis kaasnevad üleminekuga teisele platvormile. Ka oli uuringu järeldustes märgitud, et Androidi kvaliteedi kerge halvenemine ei ole seadme valikul selle turustamise etapis määrava tähtsusega.

198 Teiseks märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 488–490, et paljud litsentsitavate operatsioonisüsteemide kasutajad kasutavad seadet, mis töötab Androidi vana versiooniga. Google sellele vastu ei vaidle. Seega oli 2017. aasta mais ainult 7,1 protsendil kasutajatest seade, mis töötas Androidi värskendatud versiooniga, mis oli kättesaadav ometi juba alates 2016. aasta oktoobrist. Vaidlustatud otsuse põhjendustest 489 ja 490 ilmneb ka, et seadmete Google Android müük ei olnud seotud selle operatsioonisüsteemi värskendustega. Sellest järeldub, et kasutajate tundlikkus Androidi kvaliteedi muutuse suhtes oli küsitav, sest nad tundusid olevat selle operatsioonisüsteemi vanade versioonidega rahul.

199 Järelikult ei saa komisjonile ette heita, et ta leidis, et kuna kasutaja valikut suunavaid tegureid oli mitu, oli vähetõenäoline, et Androidi kvaliteedi halvenemine toob kaasa kasutajate ülemineku litsentsitava operatsioonisüsteemiga töötavalt seadmelt litsentsimata operatsioonisüsteemiga töötavale seadmele.

vi) Teisele operatsioonisüsteemile ülemineku kulud

– Poolte argumendid

200 Google’i arvates ei olnud kohustus osta uuesti rakendused selleks, et need töötaksid iOSis, niisugune asjaolu, mis pidurdab kasutajate üleminekut sellele operatsioonisüsteemile. Tasulised rakendused moodustavad allalaaditavatest rakendustest üksnes imeväikese osa ja mõned neist võimaldavad liitumisi teisaldada. Apple pingutab kõvasti ka selle nimel, et kasutajad saaksid kergesti operatsioonisüsteemi vahetada, pakkudes neile välja Androidilt iOSile ülemineku abivahendeid.

201 Komisjoni sõnul pärsivad paljud muud tegurid kasutajate soovi minna üle teisele operatsioonisüsteemile, näiteks kasutajate ustavus oma operatsioonisüsteemile, seadme omadused ja kohustus osta uusi rakendusi.

– Üldkohtu hinnang

202 Kohe alguses tuleb rõhutada, et Google ei vaidle vastu kõikidele nendele ülemineku takistustele, mida komisjon on vaidlustatud otsuse põhjenduses 523 nimetanud. Google keskendub üksnes komisjoni mainitud vajadusele laadida alla ja osta uusi rakendusi, ehkki komisjon tõendab ka seisukohta, et üleminek iOSile on kulukas seetõttu, et kasutajad peavad õppima ära uue kasutajaliidese ja viima üle suure hulga andmeid.

203 Google’i argumendid ei sea aga kõiki neid vaidlustatud otsuse põhjendustes 522–532 esitatud hinnanguid kahtluse alla. Esiteks, kuigi kasutajad oleksid kulutanud rakendustele vähe võrreldes mobiiliseadme kuluga, tuleb märkida, et kasutajad, kes tahavad minna üle teisele operatsioonisüsteemile, peavad siiski tegema täiendava kulutuse. Google sellele vastu ei vaidle. Ükskõik kui väike see täiendav kulu ka ei ole, ei ole seda võimalik vältida ning see kujutab endast siiski kasutajate üleminekut pidurdavat tegurit.

204 Teiseks ei saa vaidlustatud otsuse põhjenduses 525 nimetatud asjaolu, et Apple püüdis niisugust ülemi