ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

rahuldada JCDecaux’ esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja tühistada Euroopa Komisjoni 24. juuni 2019. aasta otsuse C(2019) 4466 riigiabi SA.33078 (2015/C) (ex 2015/NN) kohta, mida Belgia andis JCDecaux Belgium Publicité’le, artikkel 1 osas, milles selles järeldatakse, et JCDecaux’le on 1984. aasta lepingu täitmisel antud ebaseaduslikku riigiabi, ning otsuse artiklid 2–4 osas, milles Belgia riiki kohustatakse see abi JCDecaux’lt tagasi nõudma;
1.

Kas meetmete kogumit, mida rakendab, toetab või talub riigis tegeliku valitsemisvõimu kandja ja mis seisnevad eelkõige selles, et — naistel keelatakse tegutseda poliitilistel ametikohtadel ja osaleda poliitilistes otsustusprotsessides, — naistele ei ole kättesaadavad õiguskaitsevahendid, mille abil oleks võimalik saada kaitset soopõhise ja koduvägivalla eest, — naisi ohustavad üldiselt sundabielud; olgugi et tegeliku valitsemisvõimu kandja on need keelustanud, ei pakuta naistele sundabielude vastu tõhusat kaitset ja selliseid abielusid sõlmitakse mõnikord ka tegelikult riigivõimu kandjaks olevate isikute osalemisel, kes teavad, et tegemist on sundabieluga, — naistel ei ole lubatud käia tööl või on neil lubatud piiratud ulatuses valdavalt vaid kodus töötada, — naistel on raskem pöörduda meditsiiniasutustesse, — naistelt võetakse täielikult võimalus omandada haridust või piiratakse seda võimalust ulatuslikult (näiteks lubatakse tüdrukutel omandada vaid algharidus), — naistel ei ole lubatud ilma meessoost saatjata (kellega peab naine olema teatavas sugulussuhtes) viibida või liikuda avalikkuses, seda vähemasti juhul, kui elukohast ollakse teatavas kauguses, — naised peavad oma keha avalikkuses täielikult kinni katma ja varjama oma nägu looriga, — naised ei tohi teha sporti, tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL (1), mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (uuesti sõnastatud), artikli 9 lõike 1 punkti b tähenduses pidada piisavalt raskeks, et mõjutada naist samal viisil, nagu on nimetatud selle direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis a?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariik) 20. oktoobril 2022 – RK versus Ministerstvo zdravotnictví

(Kohtuasi C-659/22)

(2023/C 15/31)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší správní soud

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: RK

Vastustaja: Ministerstvo zdravotnictví

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2021. aasta määruse (EL) 2021/953 (1), millega kehtestatakse koostalitlusvõimeliste COVID-19 vaktsineerimis-, testimis- ja läbipõdemistõendite (ELi digitaalne COVID-tõend) väljaandmise, kontrollimise ja aktsepteerimise raamistik, et hõlbustada vaba liikumist COVID-19 pandeemia ajal, kohaselt välja antud koostalitlusvõimeliste COVID-19 vaktsineerimis-, testimis- ja läbipõdemistõendite kehtivuse kontrollimisel olukorras, kus Tšehhi Vabariik kasutab neid riigisisestel eesmärkidel, toimub riigisiseses rakenduses „čTečka“ isikuandmete automatiseeritud töötlemine Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 (2) füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikli 4 punkti 2 tähenduses nii, et see tegevus on hõlmatud [isikuandmete kaitse üldmääruse] esemelise kohaldamisalaga selle määruse artikli 2 lõike 1 kohaselt?

(1) ELT 2021, L 211, lk 1.

(2) ELT 2016, L 119, lk 1.
1.

Kas liidu õigusega, eelkõige nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (1) (edaspidi „direktiiv 2000/78“) on Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 21 arvestades kooskõlas, kui riigisisesed õigusnormid sätestavad, et usutunnistusel põhineva eetosega eraorganisatsioon a) võib pidada oma teenistuses töötamiseks sobimatuks isikuid, kes on enne töösuhte sõlmimist lahkunud teatud usukogukonnast, või b) võib tema heaks töötavatelt isikutelt nõuda, et nad ei oleks enne töösuhte sõlmimist lahkunud teatud usukogukonnast, või c) võib seada töösuhte jätkumise sõltuvusse sellest, kas tema heaks töötav isik, kes on enne töösuhte sõlmimist lahkunud teatud usukogukonnast, astub uuesti selle kogukonna liikmeks, kui ta üldiselt ei nõua, et tema heaks töötavad isikud kuuluksid sellesse usukogukonda?
—

tuvastada, et kuna Malta maksustab mootorsõidukite registreerimisseaduse neljanda lisa, mida on muudetud 2009. aasta seadusega VI (Malta seaduste peatükk 368) (Fourth Schedule of the Motor Vehicles Registration and Licensing Act as amended by Act VI of 2009, Chapter 368 of the Laws of Malta), kohaselt iga-aastase liiklusmaksuga mootorsõidukeid, mis on registreeritud teistes liikmesriikides enne 1. jaanuari 2009 ja toodud Maltale pärast seda kuupäeva, kõrgema määraga kui sarnaseid riigis asuvaid sõidukeid, on Malta rikkunud ELTL artiklist 110 tulenevaid kohustusi; ja
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Köln (Saksamaa) 4. oktoobril 2022 – AB versus Finanzamt Köln-Süd

(Kohtuasi C-627/22)

(2023/C 15/29)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Köln

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: AB

Vastustaja: Finanzamt Köln-Süd

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud ja 1. juunil 2002 jõustunud kokkulepet isikute vaba liikumise kohta (1) (edaspidi „EÜ-Šveitsi kokkulepe“), eelkõige kokkuleppe artikleid 7 ja 15 koostoimes kokkuleppe I lisa artikli 9 lõikega 2 (õigus võrdsele kohtlemisele) tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võivad EL liikmesriigi / EMP osalisriigi (sealhulgas Saksamaa) kodanikust töötajad, kelle elukoht või harilik viibimiskoht on Saksamaal või mõnes muus EL liikmesriigis / EMP osalisriigis, Saksamaal töölepingu alusel töötamiselt saadud maksustatavat tulu vabatahtlikult deklareerida („tulu vabatahtlik deklareerimine“), selleks et kulude (kutsetegevusega seotud kulud) arvessevõtmise ning töötasult kinnipeetava maksu – mis on Saksamaal maksu mahaarvamise menetluse käigus kinni peetud – mahaarvamise kaudu tulumaksu tagasi saada, kuid kõnealusest õigusest on ilma jäetud Šveitsis elavad Saksa ja Šveitsi kodanikud?

(1) EÜT 2002, L 114, lk 6; ELT eriväljaanne 11/41, lk 89.
3.

Kas liidu õigusega, eelkõige Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 34 sätetega on vastuolus selline liikmesriigi meede, nagu on kirjeldatud [teises küsimuses], kui ühelt poolt selle liikmesriigi territooriumil asuvas rafineerimistehases koostootmise abil toodetud biokütust sisaldava mootorikütuse puhul ei ole nõutav kütuse vahetult tehasest väljumisel tarbimisse andmisel sellise füüsikalise analüüsi teostamine, ja teiselt poolt see liikmesriik lubab selleks, et tõendada maksu määramise aluseks olevat biokütuse sisaldust tollijärelevalve all olevast tehasest või riiklikust maksuasutusest väljumisel, võib teatud perioodi kohta väljastatavate biokütuse sisalduse sertifikaatide seas kasutada ka hinnangut, mis on tehtud selle asutuse või tehase eksporditava või väljaspool transpordisektorit tarbimisse lubatud toodangu keskmise kuupõhise biokütuse sisalduse alusel.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiivi 2010/75/EL tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) (1) ja eelkõige [selle direktiivi] põhjendusi 4, 18, 34, 28 ja 29 ning artikli 3 punkti 2, artikleid 11, 12 ja 23, samuti ELTL artiklis 191 ning EÜ artiklis 174 sätestatud ettevaatuspõhimõtet ja inimeste tervise kaitse põhimõtet võib tõlgendada nii, et liikmesriigi riigisisesest seadusest tulenevalt on sellel liikmesriigil lubatud sätestada, et tervisekahju hindamine ei ole keskkonnakompleksloa (AIA) väljastamis ja läbivaatamismenetluse osa – käesoleval juhul [Consiglio dei Ministri (ministrite nõukogu, Itaalia) esimehe 2017. aasta dekreediga (DPCM)] – ning selle redaktsioonil võib puududa automaatne toime, mis avaldub pädeva asutuse poolt AIA/DPCMi läbivaatamismenetluses õigeaegselt ja tegelikult arvestamata jätmises, eriti juhul kui see annab vastuvõetamatule terviseohule viitavaid tulemusi seoses rahvastiku olulise osaga, keda saastavad heited mõjutavad; või kas direktiivi tuleb vastupidi tõlgendada nii, et: i) aktsepteeritavat riski inimeste tervisele saab hinnata epidemioloogilise teadusliku analüüsi põhjal; ii) tervisekahju hindamine peab olema AIA/DPCMi sisese väljastamis- ja läbivaatamismenetluse osa ning isegi selle kohustuslik eeldus ja eelkõige keskkonnakompleksloa väljastamise ja läbivaatamise pädevust omava ametiasutuse kohustusliku, tõhusa ja õigeaegse hindamise ese?
1.

Kas määruse nr 1896/2006 (1) artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selline liikmesriigi õiguse säte nagu Eesti tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 371 lõike 1 punkt 4 (mille kohaselt kohus ei võta hagiavaldust menetlusse muu hulgas juhul, kui on olemas jõustunud Eesti kohtu menetluse lõpetamise määrus, mis on tehtud vaidluses samade poolte vahel sama eseme kohta samal alusel ja mis välistab samas asjas uue kohtusse pöördumise) takistab hagiavalduse menetlemist nõudes, mille kohta on liikmesriigi kohus andnud välja ja tunnistanud täidetavaks Euroopa maksekäsu?
3.

Kas iga huvi võib olla õigustatud huvi seni, kuni see ei ole seadusega vastuolus? Konkreetsemalt, kas puhtalt ärihuvi ja kõnealune huvi, nimelt isikuandmete tasu eest andmesubjekti nõusolekuta kättesaadavaks tegemine, tuleb teatud asjaoludel liigitada õigustatud huviks? Kui vastus on jaatav: millised asjaolud määravad, kas puhtalt ärihuvi on õigustatud huvi?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 20. septembril 2022 – Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy versus B sp. j.

(Kohtuasi C-606/22)

(2023/C 7/17)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

Vastustaja kassatsioonimenetluses: B sp. j.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikli 1 lõiget 2 ja artiklit 73 ning neutraalsuse, proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi maksuhaldurite praktika ulatuses, milles see ei võimalda – tuginedes riigisisese õigusliku aluse puudumisele ja alusetule rikastumisele – muuta maksustatavat väärtust ja tasumisele kuuluvat käibemaksusummat, kui kaupade ja teenuste kõrgema käibemaksumääraga müümine klientidele on registreeritud kassaaparaadi abil ja tõendatud ainult kassatšekiga, mitte käibemaksuarvega, kui hind (müügi brutoväärtus) seejuures ei muutu?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1, muudetud.
1.

Määruse vastuvõtmiseks on valitud ebaõige õiguslik alus ja seetõttu on rikutud ELTL artikli 192 lõike 2 punkti c koosmõjus artikli 194 lõike 2 teise lõiguga, kuna määrust ei võetud vastu ELTL artikli 192 lõike 2 punkti c alusel, mis nõuab nõukogu ühehäälset otsust, olgugi et määrus mõjutab oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri. Poola esitab vaidlustatud määruse vastu kõigepealt väite, et selle õiguslik alus, ELTL artikli 122 lõige 1 on vale. Poola sõnul on vaidlustatud määruse põhieesmärk mõjutada oluliselt energiaressursside kasutamise tingimusi, valikut erinevate energiaallikate vahel ning energiavarustuse üldstruktuuri. Kuna määrus mõjutab oluliselt vabadust otsustada energiaallikate jaotuse üle, tulnuks see vastu võtta ELTL artikli 192 lõike 2 punkti c alusel, millele viidatakse ELTL artikli 194 lõike 2 teises lõigus, st seadusandliku erimenetluse kohaselt, mille käigus nõukogu teeb ühehäälse otsuse.
1.

Kuidas tuleb tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 (1) ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008, artikli 2 lõike 2 punkti f, mille kohaselt tunnustatakse ÜPP rahastamise, haldamise ja seire puhul „vääramatu jõu“ ja „erandlike asjaoludena“ eelkõige kogu põllumajandusliku majapidamise või selle olulise osa sundvõõrandamist, kui taotluse esitamise päeval ei olnud võimalik sundvõõrandamist ette näha, ja eelkõige kas selliste vääramatu jõu või erandlike asjaoludega või täpsemalt kogu põllumajandusliku majapidamise või selle olulise osa sundvõõrandamisega on tegemist juhul, kui kohaliku omavalitsuse üksuse omandis oleva põllumajandusmaa (rohumaad, karjamaad ja heinamaad) kasutamise leping, mis on sõlmitud kohaliku omavalitsuse üksuse ja toetusesaaja vahel ajavahemikuks 2007–2013 koostatud maaelu arengukava meetme 211 „Toetused põllumajandustootjatele looduslikust eripärast tingitud piirangutega mägialadel“ raames, öeldakse üles, kusjuures ülesütlemine toimus sel põhjusel, et rakendati Bulgaaria õigusnormidesse tehtud muudatust, mida toetusesaaja ei saanud taotluse esitamise päeval ette näha?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Gelderland (Madalmaad) 12. oktoobril 2022 – X versus Inspecteur Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht

(Kohtuasi C-639/22)

(2023/C 35/28)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank Gelderland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: X

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 135 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et saab lähtuda sellest, et põhikohtuasjas kõne all oleva pensionifondi liikmed kannavad investeerimisega seotud riske, ja kas see tähendab, et pensionifond kujutab endast eriotstarbelist investeerimisfondi selle sätte tähenduses? Kas seejuures on tähtis,

— kas liikmed kannavad individuaalseid investeerimisriske või piisab sellest, et investeeringute tulemustel on tagajärjed liikmete ühendusele ja mitte ühelegi muule isikule?

— kui suured on kollektiivsed või individuaalsed riskid?

— kuivõrd on pensionihüvitiste suuruse seisukohast määrava tähtsusega ka muud tegurid, nagu pensioni kogumise periood, töötasu suurus ja diskontotegur?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
4.

Kas eespool nimetatud direktiivi (EL) 2018/822 artikli 1 punkt 2 rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 7 ja Euroopa inimõiguste konventsiooni artikliga 8 tagatud õigust eraelu puutumatusele, kuivõrd sellega eespool nimetatud direktiivi 2011/16/EL lisatud uue artikli 8ab lõige 5 näeb ette, et kui liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et anda vahendajatele õigus saada vabastus aruantava piiriülese skeemi kohta teabe esitamise kohustusest, juhul kui aruandluskohustus võib olla vastuolus selle liikmesriigi õiguse kohase kutsesaladuse hoidmise kohustusega, on see liikmesriik kohustatud nõudma, et vahendajad annaksid viivitamata mis tahes teisele vahendajale või kui selliseid vahendajaid ei ole, siis maksumaksjale, teada tema aruandluskohustusest, kuna niisuguse kohustuse tagajärjel on vahendaja, kelle suhtes kehtib kutsesaladuse hoidmise kohustus, mille rikkumine on kõnealuse liikmesriigi õiguse kohaselt kriminaalkorras karistatav, kohustatud andma teisele vahendajale, kes ei ole tema klient, teavet, mis on talle teatavaks saanud kutsetegevuse käigus?
3.

Kas selleks, et kaitsta kohtute sõltumatuse ja menetluse mõistliku kestuse põhiseaduslikke ja Euroopa väärtusi, on võimalik tõlgendada ELTL artiklit 267 nii, et välistatakse see, et riigisisese kõrgeima kohtu suhtes, kes on Euroopa Liidu õiguse tõlgendamist käsitlevat eelotsusetaotluse esitamise taotlust analüüsinud ja selle rahuldamata jätnud, võib automaatselt või hagi esitanud ainsa poole kaalutlusõiguse alusel algatada tsiviil- ja distsiplinaarvastutuse tuvastamise menetluse?
1.

Kas ELTL artikliga 20 on vastuolus õigusnorm, mis sätestab, et kolmanda riigi (mitteprivilegeeritud) kodakondsuse vabatahtliku omandamise korral kaotatakse ex lege liikmesriigi kodakondsus ja koos sellega liidu kodakondsus, kui kodakondsuse kaotamise tagajärgede üksikjuhtumipõhine hindamine toimub vaid siis, kui asjaomane välismaalane on eelnevalt esitanud taotluse väljastada kodakondsuse säilitamise luba ja kõnealune taotlus enne välisriigi kodakondsuse omandamist rahuldatakse?
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 koostoimes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 101 võib [eelotsusetaotluses] kirjeldatud veoautode kartelli puudutava vaidluse asjaoludel tõlgendada nii, et kohtukutse emaettevõtjale, kelle vastu on esitatud konkurentsi piirava tegevusega tekitatud kahju hüvitamise hagi, loetakse õigesti kätte toimetatuks, kui kohtudokument on kätte toimetatud (või seda on püütud kätte toimetada) äriühingu tütarettevõtja asukohta riigis, kus toimub kohtumenetlus, ja emaettevõtja, kelle asukoht on teises liikmesriigis, jättis kostjana menetlusse astumata ning tema suhtes viiakse läbi tagaseljamenetlus?
1.

Kas Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu (väljaastumisleping) (1) artikleid 126 ja 127 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 18 lõiget 1 ja artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad kolmanda riigi esitatud väljaandmistaotlusele, mis on esitatud pärast väljaastumislepingus ette nähtud üleminekuperioodi lõppu Ühendkuningriigi kodaniku kohta, kes oli väljaastumislepingu ajal ja pärast selle lõppu liikmesriigi elanik, tegude tõttu, mis on toime pandud enne väljaastumislepingu jõustumist ja selle lepingu kehtivusajal? Eitava vastuse korral:
5.

Kas pelgalt kahe kindlustus- ja finantstoote ristmüügi agressiivseks kaubandustavaks lugemise tagajärg võib olla lubamatu reguleeriv akt ning sellega ei pandaks kauplejale (mitte AGCM-le, nagu peaks olema) kohustust (mis on raskesti täidetav) tõendada, et tegemist ei ole direktiivi 2005/29/EÜ rikkuva agressiivse kaubandustavaga (veel enam, et viidatud direktiiviga ei lubata liikmesriikidel sätestada meetmeid, mis on selles sätestatud meetmetest piiravamad, ka mitte selleks, et tagada kõrgem tarbijakaitse tase), või kas seda ümberpööratud tõendamiskoormist ei ole, sest objektiivsete tõendite alusel peetakse konkreetseks selle abivajava tarbija mõjutamise ohtu, kes taotleb keerulise ristmüügipakkumise olukorras rahastust?
1.

Kas ELL artiklit 2, artikli 6 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et kohtute seaduse (Zakon za sadebnata vlast) muudatusega (DV nr 32/26.4.2022, jõustunud 27. juulil 2022) likvideeritava kohtu – kusjuures kohtud peavad kuni nimetatud kuupäevani ja ka pärast seda jätkama nende asjade menetlemist, milles on eelmenetlus juba toimunud – sõltumatust kahjustatakse, kui kohtu likvideerimist põhjendatakse sellega, et nii kaitstakse põhiseadusest tulenevat kohtuvõimu sõltumatuse põhimõtet ja kodanike põhiseadusest tulenevaid õigusi, jättes aga nõuetekohaselt selgitamata, milliste asjaolude põhjal on tehtud järeldus, et neid põhimõtteid on rikutud[?]
C 24/29

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 20. oktoobril 2022 – Ente Cambiano Società cooperativa per azioni versus Agenzia delle Entrate

(Kohtuasi C-660/22)

(2023/C 24/38)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Ente Cambiano Società cooperativa per azioni

Vastustaja: Agenzia delle Entrate

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklitega 63 ja järgnevate artiklitega, artiklitega 101, 102, 120 ja 173 on vastuolus sellised riigisisesed eeskirjad, nagu 14. veebruari 2016. aasta dekreetseaduse nr 18, mis võeti muudetud kujul seadusena vastu 8. aprilli 2016. aasta seadusega nr 49, ratione temporis kohaldatavas redaktsioonis artikli 2 lõiked 3-ter ja 3-quater, millega ühistupangana asutatud laenuühistutele, mis omavad 31. detsembri 2015. aasta seisuga suuremat kui kahesaja miljoni euro suurust netovara, antakse võimalus kontserniga mitte ühineda ja selle asemel anda pangandusettevõte üle – ka äsja asutatud – pangandustegevusega tegeleda võivale aktsiaseltsile, kohustades teda tasuma summa, mis võrdub 20 %-ga tema netovarast 31. detsembri 2015. aasta seisuga, ja muutma oma põhikirja nii, et sellest kõrvaldatakse pangandustegevusega tegelemine ning jäetakse samal ajal kehtima tsiviilseadustiku (Codice civile) artiklis 2514 osutatud liikmetevahelisuse klauslid, tagades osanikele teenused, mille ülesanne on säilitada suhe ülevõtva aktsiaseltsiga, ning koolitus- ja teabeteenused säästmise ja abiprogrammide edendamise valdkonnas?
1.

Kas Brüsseli I (1) määruse artikleid 34 ja 36 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et kui mõistetakse välja hüvitis selle eest, et spordiklubi ning ühe selle klubi meditsiinipersonali liikme mainet on ajalehes avaldatud teabega kahjustatud, rikub see ilmselgelt sõnavabadust ning on seega otsuse tunnustamisest ja täitmisele pööramisest keeldumise alus?
1.

Kas [27. novembri 2000. aasta] direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, (1) artiklit 5 tuleb selle direktiivi põhjendusi 16, 17, 20 ja 21, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 21 ja 26 ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni (heaks kiidetud nõukogu 26. novembri 2009. aasta otsusega nr 2010/48/EÜ (2)) artikleid 2 ja 27 arvestades tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisese õigusnormi kohaldamine, mis näeb ette, et töötaja puue (kui töötaja on tunnistatud tema tavapärasel kutsealal püsivalt ja täielikult töövõimetuks, ilma et paranemist oleks ette näha) on automaatne töölepingu lõpetamise alus, ilma et tööandja peaks eelnevalt täitma nimetatud direktiivi artikliga 5 pandud kohustust võtta „mõistlikud abinõud“ töökoha säilitamiseks (või põhjendama, et see kohustus on liiga koormav)?
C 35/38

ET

Euroopa Komisjoni 24. novembril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 14. septembri 2022. aasta otsuse peale kohtuasjas T-775/20: PB versus komisjon

(Kohtuasi C-721/22 P)

(2023/C 35/46)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: J. Baquero Cruz, B. Araujo Arce, J. Estrada de Solà)

Teised menetlusosalised: PB, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 14. septembri 2022. aasta otsuse T-775/20 resolutsiooni esimene ja kolmas punkt;

— saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse sisulise otsuse tegemiseks tühistamishagi kohta ning

— mõista kohtukulud välja PB-lt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks viitab komisjon tühistamisnõude toetuseks esitatud väitele, et õigusnorme on rikutud.

Komisjon ei nõustu järeldusega, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51-64 esitatud kaalutlustest lähtudes selle kohtuotsuse punktis 65, et liidu finantshuvide kaitse määrus (1)„ei saa olla ainus asjakohane õiguslik alus haldusmeetmete võtmisele alusetult saadud summade sissenõudmiseks. […]“.

Üldkohus on rikkunud õigusnormi, sest liidu finantshuvide kaitse määruse artiklid 4 ja 7 moodustavad autonoomse ja piisavalt täpse aluse, et võtta sissenõudmise haldusmeetmeid, mis ei ole sanktsioon.

Üldkohus jõudis otsuse punktis 69 järeldusele, et 2002. aasta finantsmääruse artikkel 103 ning liidu finantshuvide kaitse määruse artiklid 4 ja 7 ei võimalda võtta hageja suhtes meetmeid, kui ta ole olnud otsene maksete saaja.

Komisjoni sõnul on Üldkohus rikkunud õigusnormi, sest liidu finantshuvide kaitse määruse artikkel 7, mida kohaldatakse koos sama määruse artikliga 4 ja 2002. aasta finantsmääruse artikliga 103, on piisavalt selge ja täpne säte, et võimaldada sissenõudmist hagejalt, isegi kui ta ei olnud kõnealuste maksete otsene saaja.

(1) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (ELT 1995, L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).