KOHTUJURISTI ETTEPANEK

JULIANE KOKOTT

esitatud 26. oktoobril 2006 ( 1 )

Kohtuasi C-441/05

Roquette Frères

versus

Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité

„Suhkruturu ühine korraldus — Isoglükoos — Tootmiskvootide andmiseks kasutatavate põhikoguste kinnitamine — Vahesaadusena toodetud isoglükoos — Määruse (EMÜ) nr 1785/81 artikli 24 lõige 2 — Määruse (EÜ) nr 2038/1999 artikli 27 lõige 3 — Määruse (EÜ) nr 2073/2000 artikkel 1 — Määruse (EÜ) nr 1260/2001 artikli 11 lõige 2 — Määruse (EÜ) nr 1745/2002 artikkel 1 — Määruse (EÜ) nr 1739/2003 artikkel 1 — Siseriiklikus kohtus kasutatud ühenduse õigusakti õigusvastasus — Kehtivuse küsimuses esitatud eelotsusetaotlus — Vastuvõetavus — Tingimused — Ühenduse õigusakti tühistamist taotleva hagi vastuvõetamatus”

I. Sissejuhatus

1. Käesoleva eelotsusetaotlusemenetluse keskmes on taas kord isiku õiguslik kaitse ühenduse määruste vastu.

2. Euroopa Kohus selgitas viimati eelkõige kohtuasjades Unión de Pequeños Agricultores ( 2 ) ja Jégo-Quéré, ( 3 ) mis tingimustel võivad isikud EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel esitada hagi ühenduse määruse tühistamiseks otse ühenduse kohtusse, ( 4 ) kuid käesolevas asjas tuleb õigusliku kaitse küsimusele läheneda teisest vaatenurgast: millistel asjaoludel võib isik tugineda siseriiklikus kohtus ühenduse määruse õigusvastasusele, kui ta ei ole seda enne otse ühenduse kohtus vaidlustanud?

3. Käesoleva menetluse taustaks on isoglükoosi tootmiskvootide süsteem, mida on ühenduses kohaldatud alates 1970. aastate lõpust. Prantsusmaa kohtutes menetletud põhikohtuasjas vaidlustas Prantsusmaa ettevõtja Roquette Frères ( 5 ) talle siseriiklike ametiasutuste poolt eraldatud isoglükoosi tootmiskvoodid. Roquette Frères väidab, et Prantsuse emamaale ( 6 ) eraldatud isoglükoosi põhikogused on ühenduse tasandil valesti arvutatud, sest ei ole arvestatud kõnealusel territooriumil vahesaadusena toodetud isoglükoosi, mida kasutati muude müügiks mõeldud toodete valmistamiseks.

II. Õiguslik raamistik

A. Taust

4. Isoglükoos on vedel magusaine, mida tavaliselt saadakse glükoosiks ümbertöödeldud tärklisest, mida omakorda saadakse teraviljast, peamiselt maisist. ( 7 ) Isoglükoosi peetakse suhkrupeedist või suhkruroost saadud vedela suhkru otseseks asendajaks, ja need on omavahel otseselt konkureerivad tooted. ( 8 )

5. 1970. aastate lõpus kehtestati ühenduses isoglükoosi tootmise jaoks, nagu juba varem suhkru tootmise jaoks, ( 9 ) kvoodisüsteem, ( 10 ) mida tuleb käsitleda koos teatavate ühise põllumajanduspoliitika raames suhkru jaoks ette nähtud müügitagatistega. Kuna isoglükoosi tootmine suurendas ühenduses suhkru ülejääki, kavatseti seda kvootide abil piirata, et vältida negatiivset mõju ühenduse suhkrupoliitikale. ( 11 )

6. Esialgu eraldati ettevõtjatele tootmiskvoodid otse ühenduse määrustega. Määruse nr 1111/77 artikli 9 lõigetega 1–3, nagu neid on muudetud määrusega nr 1293/79, ( 12 ) eraldati igale isoglükoosi tootvale ühenduses asuvale ettevõtjale ajavahemikuks 1. juulist 1979 kuni 30. juunini 1980 baaskvoot, mis pidi põhimõtteliselt vastama tema kahekordsele toodangule ajavahemikul 1. novembrist 1978 kuni 30. aprillini 1979, kuid seda võidi vajaduse korral kohandada, nii et tema maksimumkvoot ei moodustanud üle 85% ega alla 65% tema aastasest tehnilisest tootmisvõimsusest. ( 13 )

7. Vastavalt muudetud määruse nr 1111/77 artikli 9 lõikele 4 koostoimes selle määruse II lisaga oli Roquette Frères’i baaskvoot 15887 tonni. ( 14 ) Peale selle oli Roquette Frères’il sama õigusakti artikli 9 lõike 3 kohaselt õigus saada maksimumkvoot, mis oli ettevõtja enda andmete kohaselt 20022 tonni, s.o 4135 tonni võrra suurem kui baaskvoot.

8. Euroopa Kohus tühistas 29. oktoobri 1980. aasta otsusega Roquette Frères’i taotluse alusel määruse nr 1293/79 Euroopa Parlamendiga konsulteerimist puudutava menetlusvea tõttu. ( 15 ) Nõukogu võttis seejärel vastu uued, samasisulised õigusnormid määruse nr 1111/77 muutmiseks, kõigepealt määrusega nr 387/81 ( 16 ) ajavahemikuks 1. juulist 1979 kuni 30. juunini 1980 ja seejärel määrusega nr 388/81 ( 17 ) ajavahemikuks 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981. ( 18 ) Nimetatud määrustega eraldati Roquette Frères’ile jälle eespool mainitud 15887 tonni suurune baaskvoot ja peale selle oli kõnealusel ettevõtjal nimetatud õigusnormide kohaselt taas õigus 4135 tonni suurusele lisakvoodile.

9. Pärast 1. juulit 1981 ühendati suhkru ja isoglükoosi tootmist käsitlevad õigusnormid uueks ühiseks turukorralduseks, mille raames ei eraldatud isoglükoosi tootmiskvoote enam otse ettevõtjatele – nagu juba varem suhkrukvoote – vaid liikmesriikidele eraldati üldised põhikogused. ( 19 ) Sellest ajast alates on liikmesriikide ametiasutused kohustatud jagama kvoodid ettevõtjate vahel.

10. Ajavahemikus 1. juulist 1981 kuni 30. juunini 2006 põhines suhkrusektori turgude ühine korraldus kõigepealt määrusel nr 1785/81, siis määrusel nr 2038/1999 ( 20 ) ja lõpuks määrusel nr 1260/2001 ( 21 ). Alates 1. juulist 2006 kohaldatakse määrust nr 318/2006, ( 22 ) mis ei ole siiski käesolevas menetluses oluline.

B. Käesolevas asjas vaidlustatud sätted

11. Määruse nr 1785/81 artikli 24 lõike 1 kohaselt pidid liikmesriigid eraldama A- ja B-kvoodi igale nende territooriumil asuvale suhkrut või isoglükoosi tootvale ettevõtjale, kellel oli ajavahemikus 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981 määruses nr 1111/77 määratletud baaskvoot. ( 23 )

12. Seejuures pidi isoglükoosi tootvate ettevõtjate A-kvoot võrduma baaskvoodiga, mis oli talle eraldatud ajavahemikuks 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981, ja B-kvoot 23,55 %-ga A-kvoodist (määruse nr 1758/81 artikli 24 lõiked 3 ja 5). Määruse nr 1785/81 artikli 24 lõikes 2 esitatud tabelis määrati põhikogused, mida iga liikmesriik võib A- ja B-kvootide eraldamiseks kasutada, kusjuures „Prantsusmaa (emamaa)” isoglükoosi A-põhikogus oli 15887,0 tonni ja B-põhikogus 4135,0 tonni. See kvoodisüsteem hakkas kehtima 1. juulil 1981 ja seda pikendati korduvalt. ( 24 )

13. Nõukogu säilitas need põhikogused esialgu ka määruses nr 2038/1999 turustusaastate 1995/1996 kuni 2000/2001 jaoks. Selle määruse artikli 27 lõikes 3 esitatud tabelis oli „Prantsusmaa (emamaa)” isoglükoosi A-põhikogus jälle 15887,0 tonni ja B-põhikogus 4135,0 tonni.

14. Samal ajal andis määruse nr 2038/1999 artikli 26 lõige 5 siiski võimaluse nimetatud põhikoguseid vähendada, et täita ühenduse rahvusvahelisi kohustusi. ( 25 ) Komisjon kasutas seda võimalust turustusaasta 2000/2001 puhul ja vähendas „Prantsusmaa (emamaa)” isoglükoosi A-põhikogust 606,6 tonni võrra 15280,4 tonnini ja B-põhikogust 157,9 tonni võrra 3977,1 tonnini (määruse nr 2073/2000 ( 26 ) artikli 1 lõige 2 koostoimes selle määruse I ja II lisaga).

15. Nõukogu kehtestas määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõikega 2 turustusaastateks 2001/2002–2005/2006 „Prantsusmaa (emamaa)” isoglükoosi uueks A-põhikoguseks 15747,1 tonni ja uueks B-põhikoguseks 4098,6 tonni, kuid nimetatud määruse artikli 10 lõiked 3 ja 4 andsid jälle võimaluse vähendada neid koguseid, et täita ühenduse rahvusvahelisi kohustusi.

16. Seejärel vähendas komisjon „Prantsusmaa (emamaa)” turustusaasta 2002/2003 isoglükoosi A-põhikogust 1048,9 tonni võrra 14698,2 tonnini ja B-põhikogust 273,0 tonni võrra 3825,6 tonnini (määruse nr 1745/2002 ( 27 ) artikli 1 lõige 2 koostoimes selle määruse I ja II lisaga). Komisjon vähendas turustusaastaks 2003/2004 kogust veelgi, alandades „Prantsusmaa (emamaa)” isoglükoosi A-põhikogust 262,1 tonni võrra 15485,0 tonnini ja B-põhikogust 68,2 tonni võrra 4030,4 tonnini (määruse nr 1739/2003 ( 28 ) artikli 1 lõige 2 koostoimes selle määruse I ja II lisaga).

17. Kehtiva suhkrusektori turgude ühise korralduse raames oli liikmesriikidel alati võimalus A- ja B-kvoote ühelt ettevõtjalt teisele üle kanda, olenemata sellest, kas ettevõtjal, kellele kvoote üle kanti, oli juba kvoot või mitte, ning sel eesmärgil oli lubatud vähendada iga isoglükoosi tootva ettevõtja kvoote kuni 10% (vt määruse nr 1785/81 artikkel 25, määruse nr 2038/1999 artikkel 30 ja määruse nr 1260/2001 artikkel 12).

III. Hagi aluseks olevad asjaolud ja põhikohtuasi

18. Prantsusmaa halduskohtutes on menetluses Roquette Frères’i ja Prantsusmaa põllumajandusministri ( 29 ) vaheline vaidlus, mis puudutab kõnealusele ettevõtjale eraldatud isoglükoosi tootmiskvootide arvutamist.

19. Roquette Frères vaidlustab esiteks 28. juuni 2000. aasta otsuse, millega põllumajandusministeeriumi majandus- ja rahvusvahelise poliitika osakonna juhataja kinnitas kõnealuse ettevõtja isoglükoosi tootmiskvoodid alates turustusaastast 1981/1982, ja teiseks põllumajandusministri 26. oktoobri 2000. aasta, 13. juuli 2001. aasta, 23. oktoobri 2002. aasta ja 17. oktoobri 2003. aasta määrused, millega kohandati asjaomase ettevõtja aastaseid isoglükoosi tootmiskvoote kehtivate ühenduse õigusnormide ( 30 ) kohaselt.

20. Roquette Frères vaidlustab Prantsusmaa halduskohtutes Prantsusmaa põllumajandusministri antud õigusaktide õiguspärasuse ja taotleb nende tühistamist, väites et nende aluseks olevad teatavad ühenduse määruste sätted on kehtetud. Täpsemalt väidab Roquette Frères, et Prantsuse emamaale eraldatud isoglükoosi põhikogused on ühenduse tasandil valesti arvutatud, sest neid arvestades ei ole arvesse võetud asjaomases liikmesriigis ajavahemikul 1. novembrist 1978 kuni 30. aprillini 1979 vahesaadusena toodetud isoglükoosi, mida kasutati muude müügiks mõeldud toodete valmistamiseks.

21. Esimeses kohtuastmes jättis Tribunal administratif Lille ( 31 ) Roquette Frères’i kaebused11. märtsi 2004. aasta otsusega rahuldamata. Asjaomane ettevõtja esitas 28. mail 2004 apellatsioonkaebuse Cour administrative d’appel Douai’sse ( 32 ).

IV. Eelotsusetaotlus ja menetlus Euroopa Kohtus

22. Cour administrative d’appel Douai otsustas 1. detsembri 2005. aasta otsusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1) Kas äriühingul Roquette Frères oli ilma mingi kahtluseta õigus otse […] [Euroopa] kohtus vaidlustada määruse nr 1785/81 artikli 24 [lõiget] 2, määruse nr 2038/1999 artikli 27 [lõiget] 3, määruse nr 2073/2000 artiklit 1, määruse nr 1260/2001 artikli 11 [lõiget] 2, määruse nr 1745/2002 artiklit 1 ning määruse nr 1739/2003 artiklit 1[?] 2) Juhul kui äriühing Roquette Frères võib [siseriiklikes kohtutes] toetuda kõnealuste sätete õigusvastasusele, [siis] kas määruse nr 1785/81 artikli 24 [lõige] 2, määruse nr 2038/1999 artikli 27 [lõige] 3, määruse nr 2073/2000 artikkel 1, määruse nr 1260/2001 artikli 11 [lõige] 2, määruse nr 1745/2002 artikkel 1 ning määruse nr 1739/2003 artikkel 1 on kehtivad osas, milles nendega määratakse kindlaks isoglükoosi toodangu [maksimaalsed põhi]kogused Prantsuse emamaal, arvestamata ajavahemikus 1. novembrist 1978 kuni 30. aprillini 1979 asjaomases liikmesriigis vahesaadusena toodetud isoglükoosi, mida kasutati muude müügiks mõeldud toodete valmistamiseks [?]”

23. Euroopa Kohtus esitasid oma kirjalikud ja suulised märkused Roquette Frères, Prantsusmaa valitsus, Euroopa Ühenduste Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu.

V. Hinnang

24. Eelotsusetaotluse eesmärk on saada kõigepealt selgust, kas Roquette Frères’il on veel üldse õigus tugineda siseriiklikus kohtus selliste isoglükoosi tootmiskvoote käsitlevate ühenduse määruste sätete õigusvastasusele, mille peale kõnealune ettevõtja ei ole varem otse ühenduse kohtusse hagi esitanud. Kui sellele küsimusele vastatakse jaatavalt, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul uurida nende sätete kehtivust. Täpsemalt on kõne all järgmised kuus sätet (edaspidi ka „vaidlusalused sätted”): — määruse nr 1785/81 artikli 24 lõige 2, — määruse nr 2038/1999 artikli 27 lõige 3, — määruse nr 2073/2000 artikkel 1, — määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõige 2, — määruse nr 1745/2002 artikkel 1 ja — määruse nr 1739/2003 artikkel 1. Kuna üheski nimetatud sättes ei ole eelotsuse küsimuste seisukohalt olulisi erinevusi, käsitlen ma neid koos.

A. Esimene küsimus: Roquette Frères’i õigus vaidlustada vaidlusalused sätted otse

25. Esimese küsimuse eesmärk on teha kindlaks, kas Roquette Frères’il on veel õigus tugineda siseriiklikus kohtus vaidlusaluste sätete õigusvastasusele. Seetõttu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas asjaomasel ettevõtjal oli ilma ühegi kahtluseta õigus esitada hagi vaidlusaluste sätete tühistamiseks otse Euroopa Kohtusse.

26. Eelotsusetaotluse esimene osa puudutab seega sisuliselt nende kahe võimaluse valimise õigust, mida kasutades isik võib taotleda ühenduse institutsioonide õigusaktide õiguspärasuse kohtulikku kontrolli. Euroopa Kohus on seda probleemi juba korduvalt käsitlenud. ( 33 )

1. Otsene hagi või kaudne vaie

27. EÜ asutamislepinguga loodud õiguskaitsevahendite süsteem annab isikule põhimõtteliselt kaks võimalust ühenduse õigusaktide õiguspärasuse kohtuliku kontrolli taotlemiseks.

28. Ühest küljest võivad isikud esitada EÜ artikli 230 neljandas lõigus sätestatud tingimustel tühistamishagi, et vaidlustada ühenduse õigusakt otse ühenduse kohtus ja lasta kontrollida selle õiguspärasust. ( 34 )

29. Teisest küljest võivad isikud kaudselt tugineda ühenduse õigusakti õigusvastasusele siseriiklikus kohtus, mispeale siseriiklik kohus võib paluda Euroopa Kohtul kontrollida asjaomase ühenduse õigusakti õiguspärasust, esitades EÜ artikli 234 esimese lõigu punkti b kohase ( 35 ) eelotsusetaotluse. Sellisel juhul palutakse Euroopa Kohtul kontrollida ühenduse õigusakti õiguspärasust teataval määral kaudselt, nagu tehti põhikohtuasjas.

30. Kui hagejal ei ole teda otseselt puudutava ühenduse õigusakti õiguspärasuse kontrolli taotlemiseks muud võimalust, nõuab põhiõigus tõhusale kohtulikule kaitsele, ( 36 ) et teda ei takistataks kasutamast äsja kirjeldatud kaudset võimalust ja et ta saaks esitada siseriiklikusse kohtusse kaudse vaide.

31. Kui hagejal on aga võimalus kasutada õiguskaitsevahendina EÜ artikli 230 alusel tühistamishagi, peab ta valima selle otsese võimaluse, kui ta soovib asjaomase õigusakti kohtulikku uurimist. ( 37 ) Vastasel juhul tekiks oht eirata EÜ artikli 230 viiendas lõigus sätestatud hagi esitamise tähtaega ja asjaomase õigusakti lõplikkust, mille see on omandanud tähtaja möödumisel. ( 38 )

32. Hagi esitamise tähtaeg ja sellega seotud õigusakti lõplikkus aitavad tagada õiguskindlust; nende eesmärk on hoida ära ühenduse institutsioonide õiguslikke tagajärgi omavate meetmete „lõpmatu vaidlustamine”. ( 39 ) Kui isik laseb mööda tähtaja, mis on ette nähtud ühenduse õigusakti tühistamise hagi esitamiseks EÜ artikli 230 alusel, tuleb tal möönda, et asjaomane õigusakt on muutunud tema suhtes lõplikuks ja ta ei saa hiljem siseriiklikus kohtus tugineda selle õigusvastasusele; ( 40 ) lõplikuks muutunud ühenduse õigusakt on siseriikliku kohtu jaoks siduv. ( 41 )

33. Kaudse vaide võib siseriiklikus kohtus toimuvas menetluses tagasi lükata üksnes siis, kui isikul oli ilma ühegi kahtluseta õigus esitada ühenduse kohtusse tühistamishagi. ( 42 ) Pidades silmas põhiõigust tõhusale kohtulikule kaitsele, ei saa objektiivselt ebakindlaid asjaolusid, mis puudutavad füüsiliste ja juriidiliste isikute õigust esitada EÜ artikli 230 alusel hagi, üldjuhul tõlgendada asjaomaste isikute kahjuks. Vastasel juhul tunneksid nad märkimisväärset survet esitada isegi küsitava vastuvõetavuse korral alati üksnes ettevaatusest tühistamishagi, et mitte minetada asjaomase ühenduse õigusakti kohtuliku kontrolli taotlemise võimalust. Menetluse tõhususe seisukohalt ei oleks see soovitau.

34. Järelikult võib Roquette Frères’i poolt Prantsuse halduskohtutesse esitatud kaudse vaide tagasi lükata üksnes juhul, kui asjaomasel ettevõtjal oli ilma ühegi kahtluseta õigus esitada EÜ artikli 230 alusel tühistamishagi.

2. Roquette Frères’i õigus esitada hagi vaidlusaluste sätete tühistamiseks

35. Kuna vaidlusalused sätted sisalduvad määrustes, kohaldatakse neid üldiselt ja need on vahetult kohaldatavad kõikides liikmesriikides (EÜ artikli 249 teine lõik). Põhimõtteliselt võivad selliste sätete tühistamiseks hagi esitada üksnes ühenduse institutsioonid, Euroopa Keskpank ja liikmesriigid (EÜ artikli 230 teine ja kolmas lõik). ( 43 ) Juriidilisel isikul, nagu Roquette Frères, on seevastu hagi esitamise õigus üksnes siis, kui vaidlusalused sätted teda otseselt ja isiklikult puudutavad (EÜ artikli 230 neljas lõik).

36. Euroopa Kohtu menetluse osalised on eri arvamusel selles, kas Roquette Frères oleks võinud neid nõudeid täita. Ettevõtja ise ja nõukogu eitavad hagi esitamise õiguse olemasolu, sest nende meelest ei puudutanud see hagejat ei otseselt ega isiklikult, kuid komisjon ja Prantsusmaa valitsus on risti vastupidisel seisukohal.

a) Otsene puutumus

37. Otsese puutumusega on tegemist siis, kui asjaomane õigusakt mõjutab otseselt isiku õiguslikku olukorda, sest see ei eelda (siseriiklikku või ühenduse) rakendusakti ( 44 ) või kuna selle rakendamine toimub automaatselt, nii et selle rakendamise eest vastutavale ametiasutusele ei jäeta mingit kaalutlusõigust. ( 45 )

38. Erinevalt neile eelnenud sätetest ( 46 ) ei eraldatud vaidlusaluste sätetega isoglükoosi tootmiskvoote enam määruse alusel otse asjaomastele ettevõtjatele, vaid määrati liikmesriikidele üldised põhikogused, mille need pidid ettevõtjate vahel ära jaotama. Seega nõudsid nii kvootide eraldamine määruste nr 1785/81 ja nr 2038/1999 alusel kui ka nende hilisem kohandamine määruste nr 2073/2000, nr 1260/2001, nr 1745/2002 ja nr 1793/2003 alusel siseriiklikke rakendusakte.

39. Pealegi, nagu Roquette Frères ja nõukogu õigesti märgivad, oli liikmesriikidel kehtiva suhkrusektori turgude ühise korralduse raames alati võimalus kanda kuni 10% isoglükoosi tootvale ettevõtjale eraldatud kvootidest üle teistele ettevõtjatele. ( 47 ) Ühenduses kehtestatud kvoodisüsteem jättis seega liikmesriikide ametiasutustele kogu asjassepuutuva ajavahemiku jooksul märkimisväärse kaalutlusõiguse isoglükoosikvootide jaotamisel nende territooriumil asuvate tootjate vahel. ( 48 )

40. On tõsi, et siseriiklike ametiasutuste tegevus oli muus osas valdavalt sisuliselt kindlaks määratud. Liikmesriikidel ei olnud seega lubatud neile eraldatud isoglükoosi põhikoguseid ületada, ja peale selle pidid nad kõigile isoglükoosi tootvatele ettevõtjatele, kellele olid teatavaks ajavahemikuks antud isoglükoosikvoodid, uuesti eraldama täpselt kindlaksmääratud koguse A- ja B-kvoote. ( 49 ) Peale selle pidid nad asjaomaste isoglükoosi tootvate ettevõtjate kvoote vastavalt määruste nr 2073/2000, nr 1260/2001, nr 1745/2002 ja nr 1793/2003 alusel põhikogustes tehtud kohandustele muutma.

41. Vastupidi komisjoni seisukohale ei piisa pelgalt sellistest siseriiklike ametiasutuste kaalutlusõiguse piirangutest, et isoglükoositootjaid võiks pidada otseselt puudutatuks. Siinjuures ei ole otsustav see, kas ühenduse õigus annab vaidlusaluste sätete rakendamise eest vastutavatele ametiasutustele eriti ulatusliku kaalutlusõiguse, sest nende kaalutlusõigus ei saa mingil juhul olla piiramatu, sest neile on siduvad ühenduse õigus ja eriti ühenduse põhiõigused. Isiku otsene puutumus langeb ära juba siis, kui siseriiklikel ametiasutustel on ühenduse õigusakti rakendamisel mingigi – olgugi sisuliselt piiratud – kaalutlusõigus ja kui rakendusakti konkreetne sisu ei ole isiku suhtes ette kindlaks määratud.

42. Käesolevas asjas on tegemist just sellise juhtumiga: Roquette Frères’i taoline ettevõtja ei saanud ette näha siseriiklike ametiasutuste poolt talle eraldatavate isoglükoosikvootide konkreetset kogust, sest vähemalt teoreetiliselt oli olemas võimalus, et turule tulevad uued isoglükoosi tootvad ettevõtjad. Seda järeldust ei muuda ka asjaolu, et tegelikult ei sisenenud asjaomasele turule ühtegi uut ettevõtjat ja et Prantsusmaa ametiasutused eraldasid Prantsuse emamaale ette nähtud põhikogused alati tervikuna Roquette Frères’ile kui ainsale seal isoglükoosi tootvale ettevõtjale. Suhkrusektori turgude ühine korraldus ei tähendanud iseenesest seda, et siseriiklikud ametiasutused oleksid ühenduse õigusega ette nähtud kvoodisüsteemi automaatselt rakendanud.

43. Kuna vaidlusalused sätted eeldasid siseriiklikke rakendusakte ja jätsid seega liikmesriikidele kaalutlusõiguse, ei olnud Roquette Frères neist üldse otseselt puudutatud.

b) Isiklik puutumus

44. Füüsiline või juriidiline isik on õigusaktist isiklikult puudutatud üksnes siis, kui see mõjutab teda mingi talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab ja seega individualiseerib ta sarnaselt otsuse adressaadiga. ( 50 )

45. Vaidlusalustele sätetele ( 51 ) eelnenud sätetes, mis põhinesid määrusel nr 1293/79, eraldas ühenduse seadusandja ise isoglükoosi tootvatele ettevõtjatele konkreetsed isoglükoosikvoodid. Sellest tulenevalt oli Roquette Frères’i neis sätetes nimepidi mainitud. Seda tausta arvestades sedastas Euroopa Kohus sõnaselgelt, et Roquette Frères oli EMÜ asutamislepingu artikli 173 lõike 2 (nüüdne EÜ artikli 230 neljas lõik) tähenduses isiklikult puudutatud, kui kõnealune ettevõtja esitas hagi määruse nr 1293/79 tühistamiseks. ( 52 )

46. Seevastu, nagu juba mainitud, määrati 1. juulist 1981 kehtiva suhkrusektori turgude ühise korralduse raames, mille alla kõik vaidlusalused sätted kuulusid, kindlaks üksnes liikmesriikide üldised põhikogused ja asjaomased siseriiklikud ametiasutused olid kohustatud jaotama need põhikogused kvootidena nende territooriumil tegutsevatele isoglükoosi tootvatele ettevõtjatele. ( 53 )

47. Seega ei mainitud Roquette Frères’i vaidlusalustes sätetes enam konkreetse isoglükoosikvoodi saajana nimepidi, ( 54 ) vaid ta kuulus üksnes üldiselt määratletud ühenduse isoglükoositootjate rühma. Järelikult kuulus kõnealune ettevõtja isoglükoositurul tegutseva ettevõtjana vaidlusaluste sätete kohaldamisalasse üksnes üldiste ja abstraktselt määratletud objektiivsete kriteeriumide alusel. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole sellised asjaolud piisavad, et pidada isikut EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses isiklikult puudutatuks. ( 55 )

48. Roquette Frères’i taolise ettevõtja hagi esitamise õiguse toetuseks ei saa väita ka seda, et see ettevõtja on üks vähestest isoglükoositootjatest ühenduses ja Prantsuse emamaal suisa ainus, nii et tegelikult eraldatakse kõik sellele territooriumile määratud isoglükoosikvoodid tervikuna talle. Isegi kui teataval ajahetkel saab määruse kohaldamisalasse kuuluvate ettevõtjate arvu ja isikud piisavalt täpselt välja selgitada, ei anna see neile hagi esitamise õigust, kui nad on ettevõtjaks liigitatud üksnes üldiste ja abstraktselt määratletud objektiivsete kriteeriumide alusel, nagu käesoleval juhul, ja kui asjaomane õigusnorm võib tulevikus puudutada ka teisi teatavat tegevust alustavaid ettevõtjaid, keda kõnealune meede määruse vastuvõtmise ajal ei puudutanud. ( 56 )

49. Määruse nr 1785/81 jõustumisest alates kehtinud kvootide ülekandmise eeskirjadest ( 57 ) nähtub, et ühenduse seadusandja pidas vaidlusaluseid sätteid vastu võttes sõnaselgelt võimalikuks uute ettevõtjate turuletulekut. Nende eeskirjade kohaselt võivad siseriiklikud ametiasutused, nagu eespool mainitud, kanda kvoote omavate isoglükoositootjate kvoote kuni 10% ulatuses üle teistele ettevõtjatele, ka neile, kellel seni kvoote ei olnud.

50. Roquette Frères’i hagi esitamise õiguse küsimuses tuleks jõuda teistsugusele järeldusele, kui tuvastataks, et kõnealune ettevõtja kuulus vaidlusaluste sätete vastuvõtmise ajal puudutatud isikute piiratud rühma, mis eristus teistest võimalikest hagejatest näiteks teatavate esitatud taotluste, sõlmitud lepingute või tagatud õigusliku seisundi tõttu. ( 58 ) See ei olnud käesoleval juhul siiski nii.

51. Pelk asjaolu, et isoglükoosikvoodid olid Roquette Frères’ile esialgu, s.t enne vaidlusaluste sätete vastuvõtmist, ühenduse määruse alusel eraldatud, ei andnud talle tagatud õiguslikku seisundit. ( 59 ) Sel ajal Roquette Frères’i käsutuses olnud kvoodid eraldati algusest peale üksnes kaheks konkreetseks ajavahemikuks, s.o 1. juulist 1979 kuni 30. juunini 1980 ja 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981. Selle põhjal ei saanud järeldada, kuidas kvoote järgmisteks ajavahemikeks arvutatakse ja eraldatakse ning millise koguse saab Roquette Frères.

52. On tõsi, et alates 1. juulist 1981 vastasid liikmesriikide isoglükoosi põhikogused koguseliselt ikka veel eelnevalt otse ettevõtjatele eraldatud isoglükoosikvootidele; seega vastasid määruses nr 1785/81 sätestatud Prantsuse emamaale eraldatud põhikogused kvootidele, mille Roquette Frères oli saanud eelmiseks kaheks 12 kuuliseks ajavahemikuks. Erinevalt 1. juulile 1981 eelnenud ajast ( 60 ) ei kasutatud konkreetsete ettevõtjate eelnevat isoglükoositoodangut vaidlusalustes sätetes enam sõnaselgelt nende isoglükoosi põhikoguste arvutamise alusena, ( 61 ) mille siseriiklikud ametiasutused pidid sellest ajast alates oma territooriumil jaotama. Need põhikogused olid vaid üldised piirmäärad, mis mõjutasid nii juba turul tegutsevaid isoglükoositootjaid kui ka võimalikke uusi turule sisenejaid, seega ühtviisi kõiki tootjaid.

53. Alates 1. juulist 1981 ei olnud Roquette Frères seetõttu enam sarnaselt adressaadiga individualiseeritud ja vaidlusaluste sätete puhul ei eristatud teda teistest võimalikest hagejatest. Kuna Roquette Frères ei olnud isiklikult puudutatud, ei olnud tal õigust esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel hagi vaidlusaluste sätete tühistamiseks. ( 62 )

c) Vähemalt põhjendatud kahtlus Roquette Frères’i hagi esitamise õiguse olemasolus

54. Eeltoodud tähelepanekute põhjal ei olnud Roquette Frères’il õigust esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu kohaselt hagi vaidlusaluste sätete tühistamiseks. Isegi kui järeldada, et Roquette Frères’i esitatud tühistamishagid oleksid olnud vastuvõetavad, tuleb uurida, kas ettevõtjal oli ilma ühegi kahtluseta hagi esitamise õigus. ( 63 )

55. Sellega seoses ei ole ainuüksi võimaliku hageja subjektiivsel kahtlusel muidugi tähtsust. Vastasel juhul sõltuks valik ühenduse kohtusse esitatava tühistamishagi ja siseriiklikusse kohtusse esitatava kaudse vaide vahel isiku väidetest, mida on väga raske objektiivselt uurida. Nii saaks isik ühenduse õigusaktide õiguspärasust praktiliselt piiranguteta hiljem vaidlustada ja seega nende lõplikkust eirata.

56. Pigem tuleb kõiki juhtumi asjaolusid arvestades uurida, kas isikul oli objektiivselt võttes põhjust kahelda tühistamishagi vastuvõetavuses. Seega omavad tähtsust füüsiliste ja juriidiliste isikute EÜ artikli 230 neljanda lõigu kohase hagi esitamise õigusega seotud objektiivsed kahtlused.

57. Ka selles küsimuses on Euroopa Kohtu menetluse osalised eri arvamusel: Roquette Frères ja nõukogu arvates oli ettevõtja hagi esitamise õiguses põhjust kahelda, kuid komisjon ja Prantsusmaa valitsus on vastupidisel seisukohal.

58. Käesolevas asjas on eriti oluline see, et Euroopa Kohus lükkas 30. septembri 1982. aasta otsusega Roquette Frères’i poolt esimese käesolevas kohtuasjas vaidlusaluse määruse, s.o määruse nr 1785/81 tühistamise hagi tagasi selle vastuvõetamatuse tõttu. ( 64 ) Tõsi küll, selle kohtuotsuse põhjendustes piirduti üksnes isiku poolt määrusega nr 1785/81 ette nähtud isoglükoosi tootmismaksu ( 65 ) peale esitatud hagi vastuvõetavuse uurimisega. Kohtujurist Reischl oli selles kohtuasjas esitatud ettepanekus siiski igakülgselt uurinud Roquette Frères’i esitatud hagi vastuvõetavust ja leidnud, et see ei ole vastuvõetav selles osas, mis puudutab käesolevas asjas tähtsust omavat isoglükoosi tootmiskvootide süsteemi. ( 66 )

59. Sellistel asjaoludel võis Roquette Frères oletada, et tal ei ole õigust vaidlusaluste sätete tühistamiseks hagi esitada. ( 67 ) Sellist seisukohta tuleb igatahes pidada õigustatuks, sest see langes kokku Euroopa Kohtu kohtujuristi õigusliku hinnanguga küsimusele, mille suhtes Euroopa Kohus ise tol korral selgelt vastupidist seisukohta ei avaldanud.

60. See järeldus on seda õigustatum, kuna vaidlusaluste sätete vastuvõtmise ajal ei eksisteerinud vastupidist Euroopa Kohtu praktikat, mille põhjal ettevõtja oleks võinud kindlalt eeldada, et vaidlusaluste sätete peale esitatud hagi oleks vastuvõetav. ( 68 ) Ettevõtja võis väljakujunenud kohtupraktika põhjal hoopis järeldada, et vaidlusalused sätted sisaldusid määrustes, mille sätted puudutasid üldiselt üksnes abstraktselt määratletud isikuteringi ja objektiivselt kindlaksmääratud olukordi ning et seetõttu ei saanud ta ühenduse kohtusse tühistamishagi esitada. ( 69 )

61. Seega oli Roquette Frères’il põhjust kahelda oma õiguses esitada hagi vaidlusaluste sätete tühistamiseks.

3. Vahekokkuvõte

62. Eeltoodud tähelepanekuid arvestades tuleks esimesele eelotsuse küsimusele vastata järgmiselt: Äriühingul Roquette Frères ei olnud ilma ühegi kahtluseta õigust esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel hagi ühenduse kohtusse määruse nr 1785/81 artikli 24 lõike 2, määruse 2038/1999 artikli 27 lõike 3, määruse nr 2073/2000 artikli 1, määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõike 2, määruse nr 1745/2002 artikli 1 ja määruse nr 1739/2003 artikli 1 tühistamiseks.

B. Teine küsimus: isoglükoosi tootmise põhikoguseid käsitlevates määrustes sisalduvate eri sätete kehtivus

63. Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohus uuriks vaidlusaluste sätete kehtivust osas, milles nendega määratakse kindlaks isoglükoosi põhikogused Prantsuse emamaal.

64. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb vaidlusaluste sätete kehtivuses seetõttu, et Prantsuse emamaa isoglükoosi põhikogused võivad olla ühenduse tasandil valesti arvutatud, kuna seda tehes ei võetud arvesse kõnealuses liikmesriigis ajavahemikul1. novembrist 1978 kuni 30. aprillini 1979 vahesaadusena toodetud isoglükoosi, mida kasutati muude müügiks mõeldud toodete valmistamiseks.

65. Väidetav viga tuleneb arvutustest, mis tehti isoglükoosikvootide süsteemi esmakordsel kehtestamisel, mõjutades seetõttu ka vaidlusalustele sätetele eelnenud sätteid. ( 70 ) See viga on hiljem iseennast jäädvustanud ja puudutab ka kõiki käesolevas asjas vaidlusaluseid sätteid, sest alguses kindlaksmääratud kvoodid on ka hiljem säilitatud liikmesriikidele eraldatavate põhikogustena.

66. Roquette Frères leiab, et selline viga on tehtud ja et vaidlusalused sätted on seetõttu kehtetud, samal ajal kui kõik teised Euroopa Kohtu menetluse osalised peavad vaidlusaluseid sätteid kehtivaks.

1. Taust: tavalise isoglükoosi ja rikastatud isoglükoosi tootmise vahesaaduseks oleva isoglükoosi erinevus

67. Tehniliselt saadakse isoglükoosi glükoosisiirupi nn isomeerimise teel. Lihtsustatult võttes võib olenevalt nende magususest ja keemilisest koostisest eristada kahte isoglükoosi lõpptoodet, mida kohtujurist Tesauro on tabavalt nimetanud „tavaliseks isoglükoosiks” ja „rikastatud isoglükoosiks”. ( 71 ) Isoglükoos tekib ka viimati nimetatud toote valmistamisel vahesaadusena.

68. Glükoosisiirupi ühekordse isomeerimise tulemusel tekib seega tavaline isoglükoos, lahus, mis sisaldab peaaegu võrdselt glükoosi- ja fruktoosimolekule ning mis sarnaneb oma keemilise koostise ja magususe poolest vedela suhkruga. ( 72 ) Tavalist isoglükoosi turustatakse vedela suhkru otsese asendajana. Roquette Frères’i esitatud teabe kohaselt turustab ta seda toodet tootenimetuse „méliose” all.

69. Rikastatud isoglükoos on tavalisest isoglükoosist palju suurema fruktoosisisaldusega ( 73 ) ja on seetõttu palju magusam. Roquette Frères’i esitatud teabe kohaselt tootis ja turustas ta seda toodet varem tootenime „lévulose” all. Rikastatud isoglükoosi tootmisel eraldatakse fruktoosimolekulid pärast esimest isomeerimist mitme järjestikuse etapina glükoosimolekulidest ja seejärel isomeeritakse glükoosimolekulid uuesti. ( 74 ) Pärast iga sellist protsessi tekib vahesaadusena uuesti isoglükoos, mida siiski sellisena ei turustata, vaid töödeldakse edasi rikastatud isoglükoosi tootmiseks.

70. Isoglükoosi tootmiskvootide süsteemi kohaldatakse nii selle isoglükoosi suhtes, mis tegelikult turule viiakse, kui ka selle isoglükoosi suhtes, mida kasutatakse vahesaadusena muude müügiks mõeldud toodete valmistamiseks ja mida tootmisprotsessi lõpuks enam ei eksisteeri. Nii sedastas Euroopa Kohus teises Roquette Frères’i puudutavas kohtuasjas 13. veebruari 1992. aastal tehtud otsuses. ( 75 ) Peale selle märkis ta, et „sellise glükoosisiirupi iga järjestikuse isomeerimise tulemusel, mille kuivaine fruktoosisisaldus on pärast esimest isomeerimist vähemalt 10 protsenti, tekib isoglükoos, mille suhtes kohaldatakse [määruses nr 1785/81] sätestatud kvoodisüsteemi, kui lõpptoote fruktoosisisaldus suureneb järjestikuse isomeerimise tulemusel”. ( 76 )

71. Vahesaadusena tekkiva isoglükoosi arvestamine asjaomase tootja kvoodi hulka aitab tõhusalt vältida ülejääkide teket suhkruturul. Peale selle püütakse seeläbi vältida konkurentsimoonutusi nii isoglükoosi ja suhkru vahel kui ka isoglükoositootjate vahel; oluline on säilitada „tasakaal”, mida ühenduse seadusandja soovis saavutada eri magusainete tootjate vahel. ( 77 ) Ühise turukorralduse kohaselt kohaldatakse suhkrukvoote vahesaadusi ja lõpptooteid eristamata ja võrdse kohtlemise nimel tuleb isoglükoosikvoote kohaldada samamoodi. ( 78 )

2. Vaidlusalustes sätetes ei ole isoglükoosi põhikoguste kindlaksmääramisel ilmset viga tehtud

72. Euroopa Kohus peab vaidlusaluste sätete kehtivuse uurimisel kontrollima üksnes seda, kas ühenduse seadusandja tegi ilmse vea või kuritarvitas oma võimu või on ilmselgelt ületanud oma kaalutlusõiguse piire. ( 79 ) Seadusandja peab ühise põllumajanduspoliitika rakendamisel, näiteks suhkrusektoris, hindama keerulisi majandusolusid ning tegema majanduslikke, poliitilisi ja sotsiaalseid otsuseid. ( 80 ) Tema kaalutlusõigus ei kehti üksnes võetavate meetmete laadi ja ulatuse suhtes, vaid teataval määral ka alusandmete tuvastamise suhtes. ( 81 )

73. Nõukogu väidetav arvutusviga pärineb vaidlusalustele sätetele eelnenud sätetest ja mõjutas hiljem ka vaidlusaluseid sätteid. Seetõttu on soovitatau kõigepealt uurida, kas eelnenud sätetes esines mõni ilmne viga ja kas sellisel veal oli otsustav mõju käesolevas asjas vaidlusaluste sätete vastuvõtmisele. Kui see on nii, tuleb need sätted tunnistada kehtetuks.

a) Eelnevate sätete vastuvõtmisel ei ole tehtud ilmset viga

74. Vaidlusalustele sätetele eelnenud sätetes, mis põhinesid määrusel nr 1293/79, ( 82 ) oli isoglükoosikvootide suuruse kindlaksmääramise põhikriteerium iga tootja toodang võrdlusperioodil 1. novembrist 1978 kuni 30. aprillini 1979; peale selle tuli arvestada ettevõtja aastast tehnilist tootmisvõimsust. ( 83 )

75. Nagu hiljem selgus, olid arvutuste tegemisel nõukogu käsutuses üksnes sellised võrdlusperioodi andmed, mis ei hõlmanud Roquette Frères’i tootmisprotsessi vahesaadusena tekkinud isoglükoosi. Asjaomase tootja toodangu ja tootmisvõimsuse täielikuks arvessevõtmiseks ning kvoodisüsteemi mõtte ja eesmärgi saavutamiseks oleks tulnud ka sellist vahesaadust kooskõlas 13. veebruari 1992. aasta otsusega kohtuasjas C-210/90 ( 84 ) koguseliselt arvestada. Tagantjärele on näha, et nõukogu tegi määruses nr 1293/79 sätestatud Roquette Frères’i isoglükoosikvootide kindlaksmääramisel vea.

76. Uurides seda, kas tegemist oli ilmse veaga, tuleb arvestada kõiki asjaomasel juhul tähtsust omavaid asjaolusid. Seejuures tuleb uurida, kas sel ajal, kui nõukogu tegi oma otsuse, oleks tähelepanelik vaatleja võinud ja pidanud raskusteta järeldama, et tootmiskogused olid valesti arvestatud.

77. Käesoleval juhul on oluline, et asjaomane teave Roquette Frères’i võrdlusperioodi tootmisvõimsuse ja toodangu kohta saadi ettevõtjalt endalt. Esiteks kasutati arvutamisel teavet, mille Roquette Frères ise oma tootmisvõimsuse kohta esitas. Teiseks kasutati teateid, mida Prantsusmaa oma territooriumil toodetud isoglükoosi kohta igakuiselt esitas ( 85 ) ja mis põhinesid omakorda äriühingu Roquette Frères esitatud teabel.

78. Kavandatud kvoodisüsteemiga seotud alusandmete tuvastamisel ( 86 ) oli nõukogul õigus oma kaalutlusõiguse raames toetuda asjaomaste ettevõtjate esitatud teabele.

79. Määruse nr 1293/79 vastuvõtmise ajal ei olnud nõukogul objektiivselt võttes mingit põhjust kahelda kõnealuse teabe õigsuses, eriti kuna kvootide eraldamist silmas pidades oli asjaomaste ettevõtjate huvides mitte näidata oma toodangut ja tootmisvõimsust tegelikust väiksemana.

80. Erinevalt sellest, mida Roquette Frères väidab, oleksid asjaomased ettevõtjad võinud ja pidanud juba siis teadma, et nende esitatavad andmed peavad hõlmama nii tegelikult turule viidavat isoglükoosi kui ka vahesaadusena tekkivat isoglükoosi. Asjaomastes ühenduse õigusnormides ei eristatud lõpptootena turustatavat isoglükoosi ja vahesaadusena tekkivat isoglükoosi, mis oleks tootja arvates õigustanud koguseid puudutava teabe esitamist üksnes tegelikult turustatavate lõpptoodete, mitte aga vahesaaduste kohta.

81. Ühisturul isoglükoosikoguste piiramist käsitlevate ühenduse õigusnormide lähtepunkt ei olnud siis, ega ole ka nüüd see, kui palju isoglükoosi ühisturul müüakse, vaid kui palju seda toodetakse. Seega põhines näiteks juba enne isoglükoosi kvoodisüsteemi kehtestamist määruse nr 1111/77 ( 87 ) artikliga 9 ette nähtud maksusüsteem isoglükoosi tootmisel, mitte turustamisel. Lisaks olid teated, mida liikmesriigid pidid komisjonile edastama määruse nr 1471/77 artikli 1 alusel, alati seotud teataval kuul toodetud kogustega.

82. Eeltoodust lähtuvalt järeldan ma, et nõukogu ei teinud vaidlusalustele sätetele eelnenud sätete vastuvõtmisel ilmset viga, kui ta lähtus kvootide arvutamisel Roquette Frères’i isoglükoosi toodangut ja tootmisvõimsust puudutavatest andmetest, mis olid saadud asjaomaselt ettevõtjalt endalt.

b) Puudub otsustav mõju vaidlusalustele sätetele

83. Isegi kui oletada, et eelnevates sätetes oli tehtud ilmne viga, tuleb uurida, kas sellisel veal oli hiljem vastuvõetud vaidlusalustele sätetele otsustav mõju. Sellega seoses tuleb arvestada järgmist:

84. On tõsi, et pärast 1. juulit 1981 vastasid Prantsuse emamaa jaoks kehtestatud isoglükoosi põhikogused paljude aastate jooksul kvootidele, mis olid kaheks varasemaks 12 kuuliseks ajavahemikuks Roquette Frères’ile otse eraldatud. Erinevalt ajavahemikust enne 1. juulit 1981 ei kasutatud määruses nr 1785/81 ega üheski teises vaidlusaluses sättes liikmesriikidele määratud isoglükoosi põhikoguste arvutamise alusena enam sõnaselgelt konkreetsete ettevõtjate isoglükoositoodangut. ( 88 )

85. Peale selle, nagu on märgitud määruse nr 1785/81 preambulis, lähtus ühenduse seadusandja uue, 1. juulist 1981 jõustunud suhkrusektori turgude ühise korralduse kehtestamisel ühenduse magusainesektorile iseloomulikust struktuurilisest ülejäägist. ( 89 ) Suhkru ja isoglükoosi tootmiskvootide süsteemi oli kavas muuta, võttes muu hulgas arvesse tootmise hiljutist arengut. ( 90 )

86. Kõigest sellest nähtub, et 1. juulist 1981 jõustunud isoglükoosi põhikoguste kindlaksmääramisel kaaluti mitmesuguseid tegureid ja nõukogu lähtus neist hinnangu andmisel. Vastupidi sellele ei ole piisavalt tõendeid, et nõukogu oleks määruse nr 1785/81 vastuvõtmisel lähtunud üksnes – või vähemalt olulisel määral – ettevõtjate varasemate perioodide isoglükoositoodangust.

87. Seetõttu ei saa kindlalt väita, et arvutusveal, mille nõukogu võis teha eelnevate sätete vastuvõtmisel, oli otsustav mõju isoglükoosi põhikoguste kindlaksmääramisele esimeses vaidlusaluses sättes, määruse nr 1785/81 artikli 24 lõikes 2.

88. See kehtib veelgi enam hilisemates määrustes sisalduvate vaidlusaluste sätete kohta. Esiteks oli nende vastuvõtmise ajal eelmisest süsteemist möödunud veelgi rohkem aega, täpsemalt üle 20 aasta. ( 91 ) Teiseks oli ühendus vahepeal võtnud rahvusvahelisi kohustusi, ( 92 ) mis võisid mõjutada isegi isoglükoosi põhikoguste kindlaksmääramist määruses nr 2038/1999 ( 93 ) ja tegid seda kahtlemata edaspidi.

89. Sellest lähtuvalt ei leia ma, et oleks piisavalt tõendeid, mis kinnitaksid seisukohta, et nõukogu varasemal arvutusveal oli vaidlusalustele sätetele otsustav mõju. Järelikult ei ole kõnealuste sätete kehtetuks tunnistamiseks mingit alust.

3. Vahekokkuvõte

90. Seega tuleks teisele eelotsuse küsimusele vastata järgmiselt: Teise eelotsuse küsimuse uurimisel ei ilmnenud mingeid asjaolusid, mis mõjutaksid määruse nr 1785/81 artikli 24 lõike 2, määruse nr 2038/1999 artikli 27 lõike 3, määruse nr 2073/2000 artikli 1, määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõike 2, määruse nr 1745/2002 artikli 1 ja määruse nr 1739/2003 artikli 1 kehtivust osas, millega määratakse kindlaks isoglükoosi tootmise põhikogused Prantsuse emamaal.

VI. Ettepanek

91. Eeltoodud tähelepanekuid arvestades teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour administrative d’appel Douai küsimustele järgmiselt: 1) Roquette Frères’il ei olnud ilma ühegi kahtluseta õigust esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel hagi ühenduse kohtusse määruse nr 1785/81 artikli 24 lõike 2, määruse 2038/1999 artikli 27 lõike 3, määruse nr 2073/2000 artikli 1, määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõike 2, määruse nr 1745/2002 artikli 1 ja määruse nr 1739/2003 artikli 1 tühistamiseks. 2) Teise eelotsuse küsimuse uurimisel ei ilmnenud mingeid asjaolusid, mis mõjutaksid määruse nr 1785/81 artikli 24 lõike 2, määruse nr 2038/1999 artikli 27 lõike 3, määruse nr 2073/2000 artikli 1, määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõike 2, määruse nr 1745/2002 artikli 1 ja määruse nr 1739/2003 artikli 1 kehtivust osas, millega määratakse kindlaks isoglükoosi tootmise põhikogused Prantsuse emamaal.

( 1 ) Algkeel: saksa.

( 2 ) 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (EKL 2002, lk I-6677) ja kohtujurist Jacobsi 21. märtsi 2002. aasta ettepanek.

( 3 ) 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-263/02 P: komisjon vs. Jégo-Quéré (EKL 2004, lk I-3425).

( 4 ) Vt sellega seoses ka isiku hagi esitamise õiguse laiendamine, mis on sätestatud 29. oktoobril 2004 Roomas allkirjastatud Euroopa põhiseaduse lepingu (ELT 2004, C 310, lk 1) artikli III-365 lõikes 4, mille kohaselt võib iga füüsiline või juriidiline isik esitada tühistamishagi ka sellise õiguse üldakti vastu, mis puudutab teda otseselt, ja ei sisalda rakendusmeetmeid.

( 5 ) Roquette Frères’i nimi ei ole Euroopa Kohtu praktikas tundmatu; vt nt 29. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 138/79: Roquette Frères vs. nõukogu (EKL 1980, lk 3333), milles Euroopa Kohus käsitles Euroopa Parlamendiga konsulteerimise nõuet; 15. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 145/79: Roquette Frères vs. Prantsusmaa (EKL 1980, lk 2917), milles Euroopa Kohus käsitles kohtuotsuste mõju ajalist piiratust ja 22. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-94/00: Roquette Frères (EKL 2002, lk I-9011), milles Euroopa Kohus selgitas komisjoni konkurentsiõigusealaste uurimistega seotud õiguslikku olukorda.

( 6 ) Prantsusmaa meretaguste departemangude jaoks kehtivad eraldi isoglükoosi põhikogused, mida käesolevas menetluses ei käsitleta.

( 7 ) Vt selle kohta 13. veebruari 1992. aasta otsus kohtuasjas C-210/90: Roquette Frères (EKL 1992, lk I-731, punkt 3).

Nõukogu 17. mai 1977. aasta määruse (EMÜ) nr 1111/77, mis kehtestab ühtsed normid isoglükoosile (EÜT L 134, lk 4), põhjenduses 1 on isoglükoosi kirjeldatud suure fruktoosisisaldusega glükoosisiirupina. Suhkrusektori turgude ühise korralduse raames määratletakse isoglükoosi tootena, mis on saadud glükoosist või selle polümeeridest ja mille kuivaine fruktoosisisaldus on vähemalt 10 protsenti, nagu on sätestatud nõukogu 30. juuni 1981. aasta määruse (EMÜ) nr 1785/81 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta (EÜT L 177, lk 4) artikli 1 lõike 2 punktis c ja viimati nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 318/2006 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta (ELT L 58, lk 1) artikli 2 punktis 3.

( 8 ) Vt määruse nr 1111/77 põhjendused 2 ja 7 ja määruse nr 1785/81 põhjendus 2.

( 9 ) Suhkru ja isoglükoosi analoogse kohtlemise püüe on kesksel kohal nõukogu 25. juuni 1979. aasta määruse (EMÜ) nr 1293/79, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1111/77, mis kehtestab ühtsed normid isoglükoosile, (EÜT L 162, lk 10, parandus EÜT L 176, lk 37), põhjendustes, ja millega kehtestati esmakordselt isoglükoosi kvootide süsteem; vt selle kohta määruse nr 1785/81 põhjendus 2.

( 10 ) See kvoodisüsteem põhineb põhikvootide (mida nimetatakse ka A-kvootideks) ja lisakvootide (mida nimetatakse ka B-kvootideks) eraldamisel. Neid kvoote ületav suhkru- ja isoglükoositoodang (mida nimetatakse ka „C-suhkruks” ja „C-isoglükoosiks” või „suhkru ülejäägiks” ja „isoglükoosi ülejäägiks”) oli põhimõtteliselt määratud ekspordiks kolmandatesse riikidesse ja üldjuhul ei tohtinud seda ühenduses turustada.

( 11 ) Vt selle kohta eespool 5. joonealuses märkuses viidatud 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus 138/79: Roquette Frères vs. nõukogu, punktid 26 ja 27.

( 12 ) Vt eelkõige määruse nr 1293/79 artikkel 3.

( 13 ) See kord säilitati ka ajavahemikul 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981, vt nõukogu 24. juuni 1980. aasta määruse (EMÜ) nr 1592/80 tootmiskvootide süsteemi kohaldamise kohta suhkru- ja isoglükoosisektorites ajavahemikul 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981 (EÜT L 160, lk 12) artikkel 2.

( 14 ) Need ja allpool märgitud kogused puudutavad kuivainet.

( 15 ) Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus, vt eelkõige punkt 37. Vt ka selles osas samasisuline 29. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 139/79: Maizena vs. nõukogu (EKL 1980, lk 3393, eelkõige punkt 38).

( 16 ) Nõukogu 10. veebruari 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 387/81, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1111/77, mis kehtestab ühtsed normid isoglükoosile (EÜT L 44, lk 1).

( 17 ) Nõukogu 10. veebruari 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 388/81, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1592/80 tootmiskvootide süsteemi kohaldamise kohta suhkru- ja isoglükoosisektorites ajavahemikul 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981 (EÜT L 44, lk 4).

( 18 ) Euroopa Kohus jättis Roquette Frères’i poolt mõlema määruse nr 1111/77 muutmise määruse peale esitatud tühistamishagi 30. septembri 1982. aasta otsusega kohtuasjas 110/81: Roquette Frères vs. nõukogu (EKL 1982, lk 3159, resolutsiooni punkt 1) põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Vt ka 30. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 108/81: Amylum vs. nõukogu (EKL 1982, lk 3107) ja 30. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 114/81: Tunnel Refineries vs. nõukogu (EKL 1982, lk 3189), mis puudutavad määruse nr 387/81 tühistamist.

( 19 ) Erandiks on teatavad uute liikmesriikide ühinemise raames vastu võetud õigusnormid, milles ühenduse seadusandja eraldas isoglükoosikvoodid endiselt otse ettevõtjatele, Kreeka puhul määruse nr 1785/81 artikli 24 lõike 3 teises lõigus ja Soome puhul nõukogu 13. septembri 1999. aasta määruse (EÜ) nr 2038/1999 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta (EÜT L 252, lk 1) artikli 27 lõike 4 neljandas lõigus.

( 20 ) Määrusega nr 2038/1999 tunnistati kehtetuks määrus nr 1785/81.

( 21 ) Nõukogu 19. juuni 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1260/2001 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta (EÜT L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 3/33, lk 17). Selle määrusega tunnistati kehtetuks määrus nr 2038/1999.

( 22 ) Määrusega nr 318/2006 tunnistati kehtetuks määrus nr 1260/2001.

( 23 ) Vastavaid sätteid sisaldavad ka hilisemad määrused suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta, vt määruse nr 2038/1999 artikli 27 lõige 1 ja määruse nr 1260/2001 artikli 11 lõige 1.

( 24 ) Vt nõukogu 24. märtsi 1986. aasta määrus (EMÜ) nr 934/86 (EÜT L 87, lk 1), nõukogu 4. veebruari 1991. aasta määrus (EMÜ) nr 305/91 (EÜT L 37, lk 1), nõukogu 14. juuni 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 1548/93 (EÜT L 154, lk 10), nõukogu 24. jaanuari 1994. aasta määrus (EÜ) nr 133/94 (EÜT L 22, lk 7) ja nõukogu 24. aprilli 1995. aasta määrus (EÜ) nr 1101/95 (EÜT L 110, lk 1), mis kõik on vastu võetud määruse (EMÜ) nr 1785/81 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta muutmiseks.

( 25 ) Siinkohal peetakse silmas Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamiseni viinud mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay vooru (1986–1994) raames sõlmitud põllumajanduslepingut (EÜT 1994, L 336, lk 22; ELT eriväljaanne 11/21, lk 105).

( 26 ) Komisjoni 29. septembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 2073/2000, millega vähendatakse suhkrusektori tootmiskvootide korraga tagatud koguseid ning rafineerimistehase eeldatavaid impordi soodusrežiimiga hõlmatud maksimumtarnevajadusi turustusaastaks 2000/2001 (EÜT L 246, lk 38).

( 27 ) Komisjoni 30. septembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1745/2002, millega vähendatakse suhkrusektori tootmiskvootide korraga tagatud koguseid ning rafineerimistehaste eeldatavaid impordi soodusrežiimiga hõlmatud maksimumtarnevajadusi turustusaastaks 2002/2003 (EÜT L 263, lk 31).

( 28 ) Komisjoni 30. septembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1739/2003, millega vähendatakse suhkrusektori tootmiskvootidega tagatud koguseid ning rafineerimistehaste eeldatavaid impordi soodusrežiimiga hõlmatud maksimumtarnevajadusi turustusaastaks 2003/2004 (ELT L 249, lk 38; ELT eriväljaanne 3/40, lk 89).

( 29 ) Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité.

( 30 ) Vt käesoleva ettepaneku punktid 13 ja 16.

( 31 ) Lille’i halduskohus.

( 32 ) Douai teise astme halduskohus, edaspidi ka „eelotsusetaotluse esitanud kohus”.

( 33 ) Vt eelkõige 27. septembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 216/82: Universität Hamburg (EKL 1983, lk 2771, punkt 5 jj.); 9. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-188/92: TWD (EKL 1994, lk I-833, punkt 10 jj); 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-241/95: Accrington Beef (EKL 1996, lk I-6699, punkt 14 jj); 30. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-178/95: Wiljo (EKL 1997, lk I-585, punkt 15 jj.); 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-408/95: Eurotunnel jt (EKL 1997, lk I-6315, punkt 26 jj); 15. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-239/99: Nachi Europe (EKL 2001, lk I-1197, punkt 28 jj); 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-390/98: Banks (EKL 2001, lk I-6117, punkt 109 jj) ja 23. veebruari 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-346/03 ja C-529/03: Atzeni jt (EKL 2006, lk I-1875, punkt 30 jj), vt lisaks ka eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, punkt 40 ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punkt 30.

( 34 ) EÜ artiklis 241 ette nähtud menetluse variant ei oma käesolevas asjas tähtsust ja seepärast seda allpool ei käsitleta (vt EÜ artikli 241 kohta nt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Nachi Europe, punktid 33 ja 34).

( 35 ) Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Universität Hamburg, punktid 10 ja 12 ning kohtuotsus Nachi Europe, punkt 35; eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, punkt 40 ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punkt 30.

( 36 ) Vt selle põhiõiguse kohta 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 222/84: Johnston (EKL 1986, lk 1651, punkt 18); eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, punkt 39 ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punkt 29; vt lisaks sellele Euroopa Liidu põhiõiguste harta (EÜT 2000, C 364, lk 1), artikkel 47.

( 37 ) Vt selle kohta eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TWD, eelkõige punkt 17 ja kohtuotsus Nachi Europe, punktid 37–39.

( 38 ) Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TWD, punktid 17 ja 18; kohtuotsus Nachi Europe, punktid 29 ja 30; kohtuotsus Banks, punkt 111 ja kohtuotsus Atzeni jt, punkt 31.

( 39 ) Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TWD, punkt 16; kohtuotsus Wiljo, punkt 19 ja kohtuotsus Nachi Europe, punkt 29.

( 40 ) Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TWD, punktid 13 ja 17 ja kohtuotsus Nachi Europe, punktid 30 ja 37 ja 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-11/00: komisjon vs. EKP (EKL 2003, lk I-7147, punkt 75). Viidatud kohtupraktika puudutab siiski üksnes selliseid juhtumeid, mille puhul on siseriikliku kohtu menetluses või eelotsusemenetluses nende esemest tulenevalt üldse võimalik kaaluda ühenduse õigusakti kehtivust; vt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Banks, punkt 112 ja kohtuotsus Wiljo, punktid 27 ja 29.

( 41 ) Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TWD, punkt 25; kohtuotsus Wiljo, punkt 24 ja kohtuotsus Nachi Europe, punkt 40. Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuse Atzeni jt (punktid 30 ja 34) kohaselt oleks eelotsusetaotlus kõnealuse ühenduse õigusakti kehtivuse kontrollimiseks vastuvõetamatu.

( 42 ) Nõue, et isikul peab olema „ilma ühegi kahtluseta” õigus esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel hagi ühenduse kohtusse, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses TWD, punkt 24; kohtuotsuses Wiljo, punktid 21 ja 23, kohtuotsuses Nachi Europe, punktid 37 ja 38 ja kohtuotsuses Banks, punkt 111; vt ka eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. EKP, punkt 75. Sarnaselt eelmistega käsitlesid ka eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Accrington Beef, punktid 15 ja 16; kohtuotsus Eurotunnel, punktid 28 ja 29 ja kohtuotsus Atzeni jt, punkt 34, küsimust, kas isiku esitatud tühistamishagi vastuvõetavus on „üldteada”, „ilmne” või „vaieldamatu”.

( 43 ) Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, punkt 35.

( 44 ) Vt selle kohta nt eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punkt 35 ja 3. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas T-177/01: Jégo-Quéré vs. komisjon (EKL 2002, lk II-2365, punkti 26 viimane lause).

( 45 ) Vt selle kohta 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-386/96 P: Dreyfus vs. komisjon (EKL 1998, lk I-2309, punkt 43); 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-486/01 P: Front national vs. parlament (EKL 2004, lk I-6289, punkt 34) ja 2. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-417/04 P: Regione Siciliana vs. komisjon (EKL 2006, I-3881, punkt 28).

( 46 ) Vt käesoleva ettepaneku punktides 6–8 viidatud määrus nr 1111/77 (muudetud määrustega nr 1293/79, nr 387/81 ja nr 388/81), eelkõige selle artikkel 9 ja II lisa.

( 47 ) Määruse nr 1785/81 artikkel 25, määruse nr 2038/1999 artikkel 30 ja määruse nr 1260/2001 artikkel 12.

( 48 ) Kohtujurist Reischl oli samal seisukohal oma 23. septembri 1982. aasta ettepanekus kohtuasjas 242/81: Roquette Frères vs. nõukogu, milles otsus tehti 10. septembril 1982 (EKL 1982, lk 3213 ja 3234).

( 49 ) Selle aluseks oli olenevalt asjaomasest ajavahemikust määruse nr 1785/81 artikkel 24 (võrdlusperiood 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981), määruse nr 2038/1999 artikkel 27 (võrdlusperiood 1. juulist 1994 kuni 30. juunini 1995) või määruse nr 1260/2001 artikkel 11 (võrdlusperiood 1. juulist 2000 kuni 30. juunini 2001).

( 50 ) Väljakujunenud kohtupraktika; vt 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon (EKL 1963, lk 213 ja 238); eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, punkt 36 ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punkt 45.

( 51 ) Vt määruse nr 1111/77 (muudetud määrusega nr 1293/79) artikkel 9 koostoimes selle määruse II lisaga.

( 52 ) Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud 29. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 138/79, punktid 15 ja 16, vt ka eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Maizena vs. nõukogu, punktid 15 ja 16. Vastuvõetavaks tunnistati ka hagi, mille Roquette Frères esitas määruste nr 387/81 ja nr 388/81 tühistamiseks, mis vastasid käesolevas asjas tähtsust omavas osas sisuliselt määrusele nr 1293/79; vt selle kohta eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika ja käesoleva ettepaneku punkt 8.

Muude selliste juhtumite kohta, mil ettevõtjaid oli ühenduse määrustes nimepidi mainitud ja neil leiti olevat hagi esitamise õigus, vt nt 21. veebruari 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 239/82 ja 275/82: Allied Corporation jt vs. komisjon (EKL 1984, lk 1005, punktid 12 ja 14); 20. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 264/82: Timex vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1985, lk 849, punkt 15) ja eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Nachi Europe, punkt 39 koostoimes punktiga 3, mis kõik käsitlevad kaubanduspoliitilisi kaitsemeetmeid.

( 53 ) Vt selle kohta täpsemalt käesoleva ettepaneku punktid 9–17.

( 54 ) Käesolev asi erineb näiteks eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjast Nachi Europe (vt eelkõige punktid 3 ja 39), milles vaidlustatud määruses nimetati asjaomast ettevõtjat või sellega tihedalt seotud ettevõtjat nimepidi.

( 55 ) 24. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 26/86: Deutz ja Geldermann vs. nõukogu (EKL 1987, lk 941, punkt 12); 15. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-213/91: Abertal vs. komisjon (EKL 1993, lk I-3177, punktid 19 ja 20); 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-451/98: Antillean Rice Mills vs. nõukogu (EKL 2001, lk I-8949, punkt 51) ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punktid 43 ja 46; vt selle kohta ka eespool 50. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Plaumann vs. komisjon (lk 238).

( 56 ) Vt selle kohta 16. märtsi 1978. aasta otsus kohtuasjas 123/77: UNICME vs. nõukogu (EKL 1978, lk 845, punkt 16); 29. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 147/83: Binderer vs. komisjon (EKL 1985, lk 257, punkt 13); eespool 55. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Deutz ja Geldermann, punkt 8 ja eespool 55. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Abertal, punktid 17, 19 ja 20 ning eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, punkt 46. Vt ka eespool 48. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Reischli ettepanek kohtuasjas 242/81, lk 3233.

( 57 ) Määruse nr 1785/81 artikkel 25, määruse nr 2038/1999 artikkel 30 ja määruse nr 1260/2001 artikkel 12.

( 58 ) Vt nt 1. juuli 1965. aasta otsus liidetud kohtuasjades 106/63 ja 107/63: Töpfer vs. komisjon (EKL 1965, lk 548 ja 556); 13. mai 1971. aasta otsus liidetud kohtuasjades 41/70–44/70: International Fruit Company jt vs. komisjon (EKL 1971, lk 411, punktid 16–22); 17. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 11/82: Piraiki-Patraiki vs. komisjon (EKL 1985, lk 207, punkt 19) ja 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas C-309/89: Codorniu vs. nõukogu (EKL 1994, lk I-1853, punktid 21 ja 22).

( 59 ) Vt käesoleva ettepaneku punktides 6–8 nimetatud määrus nr 1111/77 (muudetud määrustega nr 1293/79, nr 387/81 ja nr 388/81), eelkõige selle artikkel 9 ja II lisa.

( 60 ) Ettevõtjatele 1. juulile 1981 eelnenud ajaks (ajavahemikuks 1. juulist 1979 kuni 30. juunini 1980 ja 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1981) eraldatud kvootide arvutamisel lähtuti iga ettevõtja toodangust ajavahemikul 1. novembrist 1978 kuni 30. aprillini 1979.

( 61 ) Selles suhtes erineb käesolev asi näiteks eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjast Nachi Europe (vt eelkõige punktid 3 ja 39), milles vaidlustatud määruses tehtud arvutused põhinesid selgelt asjaomase ettevõtja või temaga tihedalt seotud ettevõtja äriteabel; vt selle kohta nõukogu 28. septembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2849/92, millega muudetakse määrusega (EMÜ) nr 1739/85 Jaapanist pärit üle 30 mm välisläbimõõduga kuullaagrite impordi suhtes kehtestatud lõplikku dumpinguvastast tollimaksu, (EÜT L 286, lk 2), põhjendused 6 ja 17.

( 62 ) Vt selle kohta ka eespool 48. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Reischli ettepanek kohtuasjas 242/81, lk 3233.

( 63 ) Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 33 ja eespool 42. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.

( 64 ) 30. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 242/81: Roquette Frères vs. nõukogu (EKL 1982, lk 3213, punktid 9 ja 10).

( 65 ) Eespool 64. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuotsus 242/81, punkt 8. Kõnealuse maksuga seotud üksikasjad olid sätestatud määruse nr 1785/81 artiklis 28.

( 66 ) Eespool 48. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas 242/81, lk 3233–3237.

( 67 ) Kõnealune järeldus puudutab nii määruse nr 1785/81 vaidlusaluseid sätteid kui ka võimalikke hagisid, mis esitatakse hilisemate samaväärsete õigusaktide tühistamiseks, s.t käesolevas asjas määruste nr 2038/1999, nr 2073/2000, nr 1260/2001, nr 1745/2002 ja nr 1739/2003 tühistamiseks, mille suhtes saab kohaldada kohtujurist Reischli tähelepanekuid eespool 48. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas 242/81 esitatud ettepanekus (lk 3233–3237).

( 68 ) Roquette Frères’i olukord ei ole eelkõige võrreldav sellise eksportija olukorraga, kes vaidlustab määruse, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks, nii et nt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsust Nachi Europe (punktid 38 ja 39) ei saa käesolevas asjas kohaldada (vt selle kohta ka eespool 54. ja 61. joonealune märkus).

( 69 ) Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Accrington Beef, punkt 15; vt ka käesoleva ettepaneku punktides 37–53 esitatud tähelepanekud ja eespool 55. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.

( 70 ) Vt käesoleva ettepaneku punktides 6–8 nimetatud määrus nr 1111/77 (muudetud määrustega nr 1293/79, nr 387/81 ja nr 388/81), eelkõige selle artikkel 9 ja II lisa.

( 71 ) Kohtujurist Tesauro 13. detsembri 1991. aasta ettepanek kohtuasjas C-210/90: Roquette Frères, milles otsus tehti 13. veebruaril 1992 (EKL 1992, lk I-731, ettepaneku punktid 2 ja 3).

( 72 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud 13. veebruari 1992. aasta kohtuotsus C-210/90, punkt 3 ja kohtujurist Tesauro ettepanek selles kohtuasjas, punkt 2.

( 73 ) Roquette Frères’i esitatud teabe kohaselt võib see koosneda ka puhtast kristalliseerunud fruktoosist.

( 74 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud 13. veebruari 1992. aasta kohtuotsus C-210/90, punkt 4 ja kohtujurist Tesauro ettepanek selles kohtuasjas, punkt 2. Puhta glükoosi asemel kasutati edasisel isomeerimisel kohati ka glükoosi ja fruktoosi segu; vt viidatud kohtuotsuse punkt 5.

( 75 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud 13. veebruari 1992. aasta kohtuotsus C-210/90, punkt 38 ja resolutsiooni punkt 3.

( 76 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud 13. veebruari 1992. aasta kohtuotsus C-210/90, punkt 34 ja resolutsiooni punkt 2.

( 77 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud 13. veebruari 1992. aasta kohtuotsus C-210/90, punkt 33 koostoimes punktiga 25.

( 78 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud 13. veebruari 1992. aasta kohtuotsus C-210/90, punkt 33 koostoimes punktiga 36.

( 79 ) Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus 138/79, punkt 25 ja 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-289/97: Eridania (EKL 2000, lk I-5409, punkt 49).

( 80 ) Vt selle kohta eespool 5. joonealuses märkuses viidatud 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus 138/79, punkt 25 ja eespool 79. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eridania, punkt 48; lisaks sellele 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C-194/04: ABNA jt (EKL 2005, lk I-10423, punkt 69) ja 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-310/04: Hispaania vs. nõukogu (EKL 2006, lk 7285, punkt 96).

( 81 ) Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus 138/79, punkt 25 ja eespool 79. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eridania, punkt 48; vt ka 25. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C-285/94: Itaalia vs. komisjon (EKL 1997, lk I-3519, punkt 23) ja eespool 80. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu, punkt 121.

( 82 ) Määruse nr 1111/77 (muudetud määrusega nr 1293/79 ja hiljem määrustega nr 387/81 ja nr 388/81) artikkel 9 koostoimes selle määruse II lisaga.

( 83 ) Määruse nr 1293/79 põhjendus 7 ja määruse nr 1111/77 (muudetud määrusega nr 1293/79) artikli 9 lõiked 1–3.

( 84 ) Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus, punkt 38 ja resolutsiooni punkt 3; vt selle kohta ka käesoleva ettepaneku punkt 70.

Sellega seoses tuleb viidata ka väljakujunenud kohtpraktikale, mille kohaselt tõlgendus, mille Euroopa Kohus annab oma EÜ artikli 234 kohase pädevuse teostamisel ühenduse õigusnormile, selgitab ja määratleb vajaduse korral, kuidas kõnealuse normi tähendust ja kohaldamisala tuleb või oleks tulnud selle jõustumisest alates mõista ja rakendada (vt eelkõige 27. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 61/79: Denkavit italiana (EKL 1980, lk 1205, punkt 16); 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-453/00: Kühne & Heitz (EKL 2004, lk I-837, punkt 21); 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-402/03: Skov ja Bilka (EKL 2006, lk I-199, punkt 50) ja 5. oktoobri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-290/05 ja C-333/05: Nádasdi jt (EKL 2006, lk 10115, punkt 62).

( 85 ) Komisjoni 30. juuni 1977. aasta määruse (EMÜ) nr 1471/77 liikmesriikide isoglükoosialase teabe kohta (EÜT L 162, lk 13), artikli 1 kohaselt olid liikmesriigid kohustatud selliseid teateid esitama.

( 86 ) Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 72 ja eespool 81. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.

( 87 ) Määrus nr 1111/77 selle esialgsel kujul.

( 88 ) Eelnenud sätetes oli olukord veel vastupidine; vt selle kohta määruse nr 1111/77 (muudetud määrusega nr 1293/79) artikli 9 lõiked 1–3 ja määruse nr 1293/79 põhjendus 7.

( 89 ) Määruse nr 1785/81 põhjendus 2.

( 90 ) Määruse nr 1785/81 põhjendus 11.

( 91 ) Määrus nr 1293/79 võeti vastu 25. juunil 1979, määrus nr 2038/1999 aga 13. septembril 1999.

( 92 ) Silmas peetakse eespool 25. joonealuses märkuses viidatud põllumajanduslepingut.

( 93 ) Vt määruse nr 2038/1999 põhjendused 13 ja 16.