KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PHILIPPE LÉGER

esitatud 27. mail 2004 ( )

Kohtuasi C-366/02

Gerd Gschoßmann

versus

Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd

(Verwaltungsgericht Halle (Saksamaa) esitatud eelotsusetaotlus)

Ühine põllumajanduspoliitika – Põllukultuuride tootjate toetussüsteem – Kompensatsioonid maadele, mis on põllukultuuride all või tootmisest kõrvale jäetud – Pikaajaliste kultuuride all olevate maade väljaarvamine – Mõiste

1. Käesolev kohtuasi käsitleb mõiste „maa, mis oli pikaajaliste põllukultuuride all” tähendust nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 1765/92, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem,( ) ja nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1251/1999, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem,( ) mõttes.

I. Õiguslik raamistik

2. Aastal 1992 elluviidud ühise põllumajanduspoliitika reformimise raames kehtestas ühenduse seadusandja uue põllukultuuride tootjate toetussüsteemi. Nimetatud süsteemiga püütakse vältida antud sektoris ületootmist, tagada turu parem tasakaal, lähendades ühisturu hindasid maailmaturu hindadele, ja hüvitada ühisturu hindade alandamise tõttu tekkinud tulude kadu kompensatsiooni maksmisega tootjatele.( )

3. Põhimõtteid, mis reguleerisid põllukultuuridele toetuste andmist, on seega muudetud. Alates 1992. aastast ei ole kompensatsiooni maksmine enam seotud tootmismahuga, vaid maa pindala ning ühenduse erinevate regioonide tootlikkuse võimega.( ) Lisaks sellele allutas ühenduse seadusandja kompensatsiooni maksmise tootjate kohustusele osa oma maast tootmisest kõrvale jätta.

4. 1992. aasta alusmääruse kohaselt võib pindalatoetust maksta maadele, millel kasvavad põllukultuurid, ja maadele, mis on tootmisest kõrvale jäetud. Artikkel 9 samas siiski välistab teatud territooriumidele kompensatsiooni maksmise. See sätestab:

„Kompensatsioonitaotlusi ja deklaratsioone maa tootmisest kõrvalejätmise kohta ei või esitada maa kohta, mis oli 31. detsembril 1991 pikaajalise kultuurkarjamaa, pikaajaliste kultuuride või puude all või mida ei kasutatud põllumajanduslikel eesmärkidel.”

[Mitteametlik tõlge]

5. Määruses (EMÜ) nr 2780/92( ), mida muudeti määrusega (EÜ) nr 1959/94( ), on mõiste „pikaajalised kultuurid”( ) defineeritud järgnevalt:

„Kultuurid, mis ei osale külvikordades, välja arvatud pikaajalised kultuurkarjamaad, mis katavad maad viie ja rohkema aasta jooksul ning annavad korduvat saaki, välja arvatud mitmeaastased kultuurid, millele on viidatud II lisas.”

[Mitteametlik tõlge]

6. Määruse tekst asendati määrusega (EÜ) nr 658/96( ), kuid mõiste „pikaajalised kultuurid” definitsioon jäi samaks, kuna see on järgmine( ):

„Kultuurid, mis ei osale külvikordades (v.a pikaajalised kultuurkarjamaad) ja kasvavad teataval maatükil viis või enam aastat ning annavad korduvat saaki, välja arvatud mitmeaastased kultuurid.”

7. Järgnevalt asendati 1992. aasta alusmäärus ja määrus nr 658/96 vastavalt määrustega nr 1251/1999 ja (EÜ) 2316/1999( ). Need tekstid säilitasid samal ajal nii pindalatoetuste maksmise välistatuse maadele, mis 31. detsembril 1991 olid pikaajaliste kultuuride all või mida ei kasutatud põllumajanduslikel eesmärkidel,( ) kui ka mõiste „pikaajalised kultuurid” definitsiooni, mis on tsiteeritud käesoleva ettepaneku punktis 6( ).

II. Eelotsusetaotlus

8. Antud kohtuasjas palub Verwaltungsgericht Halle (Saksamaa) täpsustada mõistet „maa, mis on pikaajaliste kultuuride all või mida ei kasutata põllumajanduslikel eesmärkidel”. Kohus on peatanud vaidluse pindalatoetuse taotluse küsimuses põllumees Gerd Gschoβmanni ja Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd’i (põllumajandus- ja maa-amet)( ) vahel.

9. Vaidluse esemeks on teada saada, kas G. Gschoβmannil on õigus saada pindalatoetust maadele, kus olid kunagi õunapuud ja mida kasutati puuviljaistandikuna. Vastavalt eelotsuse taotlemise määrusele jagunevad need maad kolme kategooriasse:

– esimesel osal maadest kasvasid 31. detsembril 1991 veel õunapuud, mida ei olnud enam pihustatud ja mille õunu ei olnud 1991. aastal koristatud. Maa üleskündmine oli juba otsustatud ja hiljem ka teostatud;

– teisel osal maadest olid puud taotluse esitamise kuupäevaks juba langetatud. Vaatamata sellele jäid need maale lebama, mistõttu oli takistatud ka põllu kasutamine. Puid hakati ära viima alles hiljem, ja

– kolmandal osal maadest olid puud juba langetatud ja ära viidud, kuid maad ei olnud veel jõutud uuesti kasutusse võtta.

10. Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et juhul, kui neid maid käsitletakse kui „maid, mis olid 31. detsembril 1991 pikaajaliste kultuuride all või mida ei kasutatud põllumajanduslikel eesmärkidel” alusmääruste mõttes, siis kaotab G. Gschoβmann õiguse pindalatoetusele, mida ta ametilt sai. Seevastu juhul, kui neid maid ei käsitleta kui maid, mis olid taotluse esitamise kuupäeval pikaajaliste kultuuride all või mida ei kasutatud põllumajanduslikel eesmärkidel, säilitab G. Gschoβmann kõik toetused, mida ta on taotlenud.

11. Kaheldes, kuidas asjaomaseid sätteid tõlgendada, otsustas Verwaltungsgericht Halle esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:

„1. Kas maa olemine pikaajaliste kultuuride all [1992. aasta alus]määruse artikli 9 või [1999. aasta alus]määruse artikli 7 mõttes nõuab maal kasvavate kultuuride, see tähendab õunapuude harimist?

2. Kas maad on endiselt pikaajaliste kultuuride all ka siis, kui omanik või põllumajandusmaa rentnik ei kasuta kasvuperioodil kahjuritõrjet ega korista hiljem ka saaki?

3. Kui teise küsimuse vastus on negatiivne, siis kas maa lakkab olemast pikaajaliste kultuuride all juhul, kui omanik või põllumajandusmaa rentnik võtab vastu otsuse mõne aja pärast õunapuud langetada, ilma et ta seda enne taotluse esitamise kuupäeva teostaks? Kas vastus oleks erinev, kui enne taotluse esitamise kuupäeva oleks puude langetamine mõnele teisele ettevõtjale ülesandeks tehtud?

4. Kui kolmanda küsimuse vastus on samuti negatiivne, siis kas maa lakkab olemast pikaajaliste kultuuride all juhul, kui omanik või põllumajandusmaa rentnik langetab õunapuud soovita istutada uusi puid ehk teisisõnu: kas sellisel juhul arvestatakse langetamise tähtpäevaks olevat 31. detsembrit 1991 ka toetussüsteemiga seotud tähtpäevana?

5. Kui neljanda küsimuse vastus on samuti negatiivne, siis kas maa lakkab olemast pikaajaliste kultuuride all, kui langetatud puud viiakse ära enne taotluse esitamise kuupäeva, selleks et muuta pinnas haritavaks?

6. Juhul kui üks eelmainitud asjaoludest lõpetab selle, et maa ei ole enam pikaajaliste kultuuride all, kerkib küsimus, kas maad, mis ei ole pikaajaliste kultuuride all, peavad taotluse esitamise kuupäevaks olema kummagi eelmainitud määruse mõttes määratletud kui mittepõllumajanduslikus kasutuses olevad maad, ja juhul kui selle küsimuse vastus on positiivne, siis kas üks neist asjaoludest lõpetab ka nimetatud määratluse?”

III. Eelotsuse küsimuste analüüs

12. Minu meelest võib Verwaltungsgericht Halle esitatud küsimused jagada kolme kategooriasse, et neid oleks hõlpsam analüüsida.

13. Esimene seeria küsimusi puudutab maa „pikaajaliste kultuuride all olemise” iseloomu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas selle mõiste sisu nõuab maa harimist, täpsemalt selle harimist tulutooval eesmärgil (esimene küsimus), kahjuritõrje kasutamist või saagi realiseerimist (teine küsimus).

14. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tsiteeris Oberverwaltungsgericht Sachsen-Anhalt’i (Saksamaa) 2001. aasta septembrikuu otsust, milles kohus leidis, et mõiste „maa, mis oli pikaajaliste kultuuride all” nõuab, et neid maid oleks kasutatud tulutooval eesmärgil ning et lihtsast alaliste põllukultuuride olemasolust maal ilma nende eest hoolt kandmata ei piisa, et neile laieneks 1992. aasta alusmääruse artikkel 9. Esimese seeria küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega kinnitust apellatsioonikohtu poolt antud definitsiooni täpsusele.

15. Siinkohal leian sarnaselt Euroopa Ühenduste Komisjoniga, et mõiste „maa, mis oli pikaajaliste kultuuride all” ei nõua tingimata maa harimist ja et harimise puudumine ilma erilise hooldamiseta on piisav, et nendele maadele laieneks nimetatud alusmäärustest tulenev erand.

16. Tõepoolest, 1992. aasta alusmääruse artikkel 9 ja 1999. aasta alusmääruse artikkel 7 nõuavad üksnes, et maad oleksid vastaval kuupäeval pikaajaliste kultuuride all.

17. Sõna-sõnalt tähistab mõiste „kultuuride all olema” „[millegi] kasutusse määratud olemist”( ). Mõiste „kultuuride all olev”, mida kasutavad ka mõlemad alusmäärused, nõuab, et maadel oleks pikaajaliste kultuuride suhtes kindel otstarve. Samas ei väljenda see mõiste mõtet, mille kohaselt need maad peavad muu hulgas olema mingi otsese harimise või erilise hoolitsemise objektiks.

18. Seega, väljend „maa, mis on pikaajaliste kultuuride all” võib tähendada, et inimene rakendas teataval ajahetkel kõiki vajalikke meetmeid, et võimaldada maal alaliste põllukultuuride istutamist ja allutas need maad sellistele kultuuridele. Samas ei nõua see väljend, et maid, mis ükskord jäävad pikaajaliste kultuuride alla, peaks edaspidi aktiivselt harima. Teised antud sätte keeleversioonid kasutavad muide samuti termineid, mis tähistavad maa otsese harimise ja aktiivse hoolitsemise nõude puudumist (tierras dedicadas hispaania keeles, Flächen gestellt werden saksa keeles, land which was under inglise keeles ja terreni destinati itaalia keeles).

19. Sellist sõnasõnalist analüüsi tundub kinnitavat 1992. aasta alusmääruse artikli 9 ning 1999. aasta alusmääruse artikli 7 loogika. Tõepoolest, me teame, et peale maade, mis on pikaajaliste kultuuride all, on ka teisi maid, mis on kõrvaldatud õigusest saada kompensatsiooni: tegemist on maadega, mis on kultuurkarjamaa all või metsaga kaetud. Niisiis, nagu rõhutas komisjon, pikaajalise kultuurkarjamaa all või puudega kaetud maad ei eelda nende harimist: see võib väga hästi seisneda loodusliku karjamaa (esimesel juhul) või puude (teisel juhul) loomulikus kasvamises.( ) Sellist tingimust ei oleks loogiline nõuda pikaajaliste kultuuride puhul, mis on söödamaa ja metsaga samadel alustel jäetud ilma õigusest saada kompensatsiooni.

20. Lõpuks, maade harimise nõuet tundub olevat raske 1992. aasta alusmääruse artikli 9 ja 1999. aasta alusmääruse artikli 7 eesmärkidega kokku sobitada.

21. Tegelikkuses on nende sätete eesmärk vältida olukorda, kus maadele, kuhu ei olnud enne 1992. aasta alusmääruse jõustumist veel põllukultuure külvatud, külvatakse neid üksnes eesmärgiga taotleda kompensatsiooni.( ) Seega, kui tunnustada vaidlusalust tingimust, võivad maad, mis on põllukultuuride all alles pärast 31. detsembrit 1991, vältida 1992. aasta alusmääruse artikli 9 ja 1999. aasta alusmääruse artikli 7 alt väljajäämist põhjendusel, et need maad ei ole otsese harimise ega erilise hooldamise objektiks. Teiste sõnadega, need maad, mis ei sobi alusmääruste filosoofiaga, annaksid alust toetuste maksmisele pelgalt põhjendusel, et neid maid ei haritud tulutooval eesmärgil või nende harimisel ei kasutatud kahjuritõrjet või ei koristatud saaki.

22. Teine seeria küsimusi keskendub asjaoludele, mis võivad lõpetada maa olemise pikaajaliste kultuuride all. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas sellisel juhul on lõppemise hetkeks see, kui maa kasutaja võtab vastu otsuse õunapuud langetada või anda ülesanne täitmiseks mõnele ettevõtjale (kolmas küsimus), kui õunapuud on reaalselt välja juuritud (neljas küsimus) või kui langetatud puud on maalt ära viidud (viies küsimus).

23. Nimetatud küsimused ei peaks tekitama eriti suuri raskusi. Tõepoolest, olukorras, kus 1992. aasta alusmääruse artikkel 9 ja 1999. aasta alusmääruse artikkel 7 nõuavad üksnes pikaajaliste kultuuride olemasolu maadel ja mitte maade otsest harimist, võib arvestada, et maad lakkavad olemast pikaajaliste kultuuride all hetkest, kui need kultuurid lõplikult kaovad. Pelgalt puude langetamise otsus ilma seda täide viimata ei ole seega piisav. Samas ei ole nõutav, et puud, mis on juba langetatud, oleksid ka ära viidud, sest bioloogilisest vaatenurgast kaovad puud lõplikult, kui nad on välja juuritud.

24. Lõpuks, viimane küsimus käsitleb maa staatust peale seda, kui see on lakanud olemast pikaajaliste kultuuride all. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas siis kui puud on välja juuritud ja seega on maad lakanud olemast pikaajaliste kultuuride all, tuleb neid maid käsitleda kui maid, „mida ei kasutata põllumajanduslikel eesmärkidel” 1992. aasta alusmääruse artikli 9 ja 1999. aasta alusmääruse artikli 7 mõttes (kuues küsimus).

25. Vastavalt tavapärasele sõnade tähendusele hõlmab termin „põllumajanduslik” tööde kogumit, mis on suunatud taimede kasvatamisele või loomade pidamisele.( ) Järelikult maa, mida kasutatakse põllumajanduslikel eesmärkidel, on selline maa, mida kasutatakse taimede kasvatamiseks või loomade pidamiseks. Antud asjas me teame, et vaidlusaluseid maid ei kasutatud pärast puude väljajuurimist kindlal otstarbel. Seega, kuna neid ei kasutata loomade pidamiseks ega taimede kasvatamiseks, on alusmääruste mõttes tegemist maadega, „mida ei kasutatud põllumajanduslikel eesmärkidel”.

IV. Ettepanek

26. Esitatud põhjendustest lähtudes soovitan Euroopa Kohtul Verwaltungsgericht Halle esitatud eelotsuse küsimustele vastata järgmiselt:

Nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 1765/92, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem, artikli 9 esimest lõiku ja nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1251/1999, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem, artikli 7 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et:

– väljend „maad, mis olid pikaajaliste kultuuride all” ei nõua maade otsest harimist, täpsemalt tulutoovat harimist, kahjuritõrje kasutamist ega saagi realiseerimist;

– antud sätete mõttes lakkavad maad olemast pikaajaliste kultuuride all maadele istutatud taimede väljajuurimise hetkest ja

– antud sätete mõttes tuleb maid, mida peale ülalmainitud taimede väljajuurmise teostamist ei kasutata teiste taimede kasvatamiseks või loomade pidamiseks, käsitleda kui maid, „mida ei kasutata põllumajanduslikel eesmärkidel”.