ET Euroopa Liidu Teataja C 336/8

Industries Chimiques du Fluor (ICF) 27. augustil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 18. juuni 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-406/08: ICF versus komisjon

(Kohtuasi C-467/13 P)

2013/C 336/18

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Industries Chimiques du Fluor (ICF) (esindajad: advokaadid P. Wytinck, D. Gillet)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 18. juuni 2013. aasta otsus kohtuasjas T-406/08: Industries Chimiques du Fluor (ICF) vs. Euroopa Komisjon ning juhul kui Euroopa Kohtul on asja lõplikuks sisuliseks lahendamiseks kõik vajalik teave, tühistada vaidlustatud otsuses ICF-ile määratud 1 700 000 euro suurune trahv või vähemalt vähendada seda trahvi;

— teise võimalusena tühistada Üldkohtu otsus ja saata asi Üldkohtusse tagasi;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma hagi põhjendamiseks kolm väidet.

Esimeses väites kinnitab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi või vähemalt tegi faktide tuvastamisel sisulise vea või moonutas neid fakte, kui leidis, et see, et komisjon rajas vaidlustatud otsuse dokumentidele, mida ei ole vastuväiteteatises mainitud, ei olnud kaitseõiguste ja määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artikli 27 rikkumine.

Apellant väidab veel, et Üldkohus rikkus õigusnormi, leides, et rikkumisest osavõtjate arvu vähendamine komisjoni poolt vastuväiteteatise ja vaidlustatud otsuse vastuvõtmise vahelisel ajal ei kahjustanud apellandi huve ega rikkunud tema kaitseõigusi, arvestades et viimane ei saanud selle vähenemise kohta enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist oma seisukohta avaldada.

Teises väites heidab apellant Üldkohtule ette määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 rikkumist. Üldkohus tõlgendas nimelt valesti suuniste trahvi arvutamise meetodi kohta punkti 18, tõlgendades väljendit „rikkumise raames […] müüdud kaupade või osutatud teenuste koguväärtus” nii, et see hõlmab vaid rikkumises osalenud ettevõtjate müügi koguväärtust, mitte müügi koguväärtust kõnealusel turul.

Samuti heidab apellant Üldkohtule ette põhjendamiskohustuse rikkumist seetõttu, et viimane ei vastanud asjassepuutuvalt ja piisavalt apellandi argumentatsioonile, mille kohaselt kaldus komisjon kõrvale oma otsustuspraktikast trahvisumma kindlaksmääramise küsimuses.

Kolmandas väites leiab apellant, et menetluse kestus Üldkohtus on ülemäära pikk ning rikub seega põhiõiguste harta artiklit 47, vaatamata sellele, et tema arvates on tegemist lihtsa kohtuasjaga, mis hõlmab vähe dokumente. Sellest tulenevalt palub apellant kohtuotsusest Baustahlgewebe vs. komisjon (2) tuleneva praktika alusel vähendada talle määratud trahvi summat.

Viimaseks heidab apellant Üldkohtule ette määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 31 rikkumist. Nimelt ei teostanud Üldkohus õigesti oma täielikku pädevust, jättes hindamata ja põhjendamata, miks oli käesolevas asjas määratud trahv põhjendatud. Sellega seoses leiab apellant, et Üldkohus ei vastanud eri argumentidele, mille apellant Üldkohtu menetluses esitas.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).

(2) 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I-8417.