KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 20. oktoobril 2022 ( 1 )

Kohtuasi C-291/21

Starkinvest SRL

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de première instance de Liège (Liège’i esimese astme kohus, Belgia))

Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 655/2014 – Pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus – Arestimismääruse tegemise tingimused – Mõisted „kohtuotsus“ ja „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“ – Kohtuotsus, millega määratakse rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise eest karistusmakse

I. Sissejuhatus

1. Käesolev eelotsusetaotlus esitati menetluses, milles Belgia õiguse alusel asutatud äriühing Starkinvest SRL palub luba teha pangakonto Euroopa arestimismäärus summade suhtes, mis võivad olla Iiri õiguse alusel asutatud äriühingu Prantsuse pangakontol.

2. Selle menetlusega püüab põhikohtuasja hageja tagada nõuet karistusmaksete suhtes, mida see Iiri õiguse alusel tegutsev äriühing peab tasuma Belgias tehtud kohtuotsuse alusel, millega teda kohustati iga rikkumise eest 2500 euro suuruse karistusmakse hoiatusel teatud tegevusest hoiduma.

3. Nagu Euroopa Kohus on täpsustanud, näeb määrus (EL) nr 655/2014 ( 2 ) pangakontode Euroopa arestimismääruse tegemiseks ette erinevad tingimused sõltuvalt sellest, kas võlausaldaja on juba saanud päritoluliikmesriigis täitedokumendi, millega nõutakse võlgnikult võlausaldaja nõude täitmist, või ei ole. Esimesel juhul peab võlausaldaja üksnes tõendama, et meede on pakiline, kuna esineb vahetu oht, samas kui teisel juhul peab ta kohut veenma ka fumus boni iuris’es ( 3 ).

4. Käesolevas kohtuasjas tekib küsimus, kas võlausaldajal, kes on saanud kohtuotsuse, millega kohustatakse võlgnikku selles otsuses antud rikkumise lõpetamise kohustuse täitmata jätmise korral tasuma karistusmakset, on olemas täitedokument, mis vastab määruses nr 655/2014 nõutud tingimustele, ja kas ta on seega vabastatud kohustusest, mida nõutakse teisena nimetatud juhul.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

5. Määruse nr 655/2014 artikli 4 punktide 5 ja 8 kohaselt: „5) „nõue“ – nõue kindla sissenõutavaks muutunud rahasumma maksmiseks või juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks, tingimusel et nõudega saab pöörduda kohtusse; […] 8) „kohtuotsus“ – liikmesriigi kohtu otsus, olenemata sellest, kuidas seda kohtuotsust nimetatakse, sealhulgas kohtuametniku otsus kulude kindlaksmääramise kohta“.

6. Määruse artiklis 5 „Kasutatavus“ on ette nähtud: „Võlausaldajal peab olema võimalik taotleda [Euroopa] arestimismääruse tegemist järgmistel juhtudel: a) enne, kui võlausaldaja algatab liikmesriigis võlgniku vastu sisulise menetluse, või kõnealuse menetluse mis tahes etapis kuni kohtuotsuse tegemiseni või kohtuliku kokkuleppe kinnitamise või sõlmimiseni; b) pärast seda, kui võlausaldaja on liikmesriigis saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude [täitmist].“

7. Määruse artikkel 7, mis sätestab [Euroopa] arestimismääruse tegemise tingimused, näeb ette: „1. Kohus teeb [Euroopa] arestimismääruse, kui võlausaldaja on esitanud piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et [Euroopa] arestimismääruse vormis kaitsemeetme võtmiseks on pakiline vajadus, kuna on reaalne oht, et ilma sellise meetmeta oleks võlausaldaja poolt võlgniku vastu esitatud nõude hilisem täitmine takistatud või oluliselt keerukam. 2. Kui võlausaldaja ei ole veel saanud liikmesriigis kohtuotsust, kohtulikku kokkulepet või ametlikku dokumenti, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist, esitab võlausaldaja ka piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.“

8. Määruse (EL) nr 1215/2012 ( 4 ) artiklis 55 on sätestatud, et „[l]iikmesriigis tehtud kohtuotsus, millega määratakse karistusena karistusmakse, on taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööratav üksnes juhul, kui otsuse teinud kohus on tasutava summa lõplikult kindlaks määranud“.

B. Belgia õigus

9. Karistusmakset reguleerivad Belgia õiguses kohtute seadustiku (Code judiciaire) ( 5 ) artiklid 1385 bis – 1385 nonies. Need sätted tulenevad 1973. aasta Beneluxi konventsioonist ühtse karistusmakseseaduse kohta ( 6 ).

10. Selle seadustiku artikli 1385 bis kohaselt: „Kohus võib ühe poole nõudel kohustada teist poolt maksma […] põhikohustuse täitmata jätmise korral rahasumma, mida nimetatakse karistusmakseks, ilma et see piiraks kahjuhüvitisi, kui neid on tarvis maksta. […]“.

11. Nimetatud seadustiku artiklis 1385 ter on sätestatud: „Kohus võib määrata karistusmakse kas ühekordse summana või summana, mis määratakse kindlaks ajaühiku või väärteo kohta. Kahel viimasel juhul võib kohus kindlaks määrata ka maksimaalse karistusmakse summa.“

12. Sama seadustiku artikli 1385 quater kohaselt on karistusmakse sissenõudmist võimaldav täitedokument seda määrav kohtuotsus ning õigustatud isik ei ole kohustatud taotlema enne täitmisele pööramist karistusmakse summa kindlaksmääramist.

13. Karistusmakset saama õigustatud isik peab tõendama, et karistusmakse sissenõutavuse tingimused on täidetud. Kui kohustatud isik karistusmakse vaidlustab, peab õigustatud isik tõendama väidetud rikkumisi. Sellisel juhul peab täitemenetlust läbi viiv kohtunik kontrollima, kas karistusmakse maksmise tingimused on täidetud.

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

14. Tribunal de commerce de Liège’i (Liège’i kaubanduskohus, Belgia) 3. septembri 2013. aasta kohtuotsusega kohtuvaidluses Starkinvesti ja kahe äriühingu vahel (edaspidi „3. septembri 2013. aasta kohtuotsus“), mis jäeti seejärel Cour d’appel de Liège’i (Liège’i apellatsioonikohus, Belgia) 6. jaanuari 2015. aasta kohtuotsusega (edaspidi „6. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus“) ( 7 ) muutmata, kohustati neid kahte äriühingut 2500 euro suuruse karistusmakse hoiatusel iga õigusrikkumise eest ( 8 ) muu hulgas lõpetama oma kaupade ja teenuste igasugune turustamine Beneluxi territooriumil sõnamärgi SOFT PARIS all.

15. Starkinvest lasi 27. aprillil 2021 koostada maksenõude 86694,22 euro suuruse summa kohta, millest 85000 eurot on karistusmaksed ajavahemiku eest 24. märtsist kuni 27. aprillini 2021.

16. Starkinvest palus Tribunal de première instance de Liège’i (Liège’i esimese astme kohus, Belgia) kantseleisse 3. mail 2021 esitatud hagiavalduses luba pangakonto Euroopa arestimiseks summas 85000 eurot kõikide summade suhtes, mis võivad potentsiaalselt olla ühe kohtuvaidlusesse kaasatud, Iirimaal asuva äriühingu Prantsuse pangakontodel.

17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et otsuses, millega määratakse rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral karistusmaksete tasumise kohustus, ei ole nende karistusmaksete täpset summat märgitud. See summa ei ole seega selle otsuse tegemise ajal põhimõtteliselt teada.

18. Lisaks näeb Belgia õigus ette, et karistusmakse summat ei ole vaja enne kontode arestimist kindlaks määrata. Nagu asjaomaste isikute esitatud teabest nähtub, tuvastab rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise üksnes kohtutäitur. Seega on Belgia õiguses ette nähtud, et kui kohustuse rikkumise otsus on täitmisele pööratav ja kätte toimetatud, teeb kohus otsuse üksnes täitemenetluses, kus saab esitada arestimisele vastuväite, eelkõige küsimuses, kas need karistusmaksed kuuluvad tasumisele kehtestatud kohustuste alusel.

19. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse tegemise taotlus, peab analüüsima, kas määruses nr 655/2014 ette nähtud tingimused ja nõuded on täidetud.

20. Eelotsusetaotluse esitanud kohus möönab, et määruse nr 655/2014 ( 9 ) kehtivusalas erineb sellise võlausaldaja olukord, kellel on nõude kohta, mida ta soovib tagada, täitedokument, nagu kohtuotsus, kohtulik kokkulepe või tõestatud akt, oluliselt sellise võlausaldaja olukorrast, kellel seda ei ole.

21. Selles kontekstis väljendabki eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtlusi määruse nr 655/2014 tõlgendamises.

22. Täpsemalt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, kuivõrd „nõue“ on määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 määratletud kui „nõue kindla sissenõutavaks muutunud rahasumma maksmiseks või juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks, tingimusel et nõudega saab pöörduda kohtusse“, siis kas karistusmakset, mille määramine ja põhisumma on otsustatud kohtulahendiga, kuid mille sissenõutav summa sõltub võlgniku võimalikest edasistest rikkumistest, võib pidada „nõudeks“ selle õigusnormi tähenduses.

23. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et jaatava vastuse korral võib otsust, millega määratakse karistusmakse, pidada kohtuotsuseks, „millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses. Ta märgib, et kui see oleks nii, siis oleks arestimisasju läbi vaatav kohtunik, kelle ülesanne on anda luba pangakonto Euroopa arestimiseks, jäetud ilma igasugusest pädevusest seoses asjaomase nõude „olemasolu“ kontrollimisega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võimaldab niisugune kontroll aga asja lahendaval kohtul kontrollida, kas nõutud karistusmakse kuulub tõepoolest tasumisele, ega ole alust kohaldada võimalikku aegumist ja et on järgitud kõiki menetlusnorme.

24. Teiseks näib, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib määruse nr 1215/2012 artiklile 55 viidates juhtida Euroopa Kohtu tähelepanu asjaolule, et selle määruse kohaselt on ette nähtud, et kuigi karistusmakse väljamõistmise otsus on täitmisele pööratav päritoluliikmesriigis, on see taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööratav üksnes juhul, kui otsuse teinud kohus oli tasutava summa lõplikult kindlaks määranud ( 10 ). Sellel kohtul tekib küsimus, kas sama kehtib määruse nr 655/2014 puhul, mistõttu selleks, et karistusmakse väljamõistmise otsust saaks kvalifitseerida „kohtuotsuseks“ selle määruse artikli 4 punkti 8 tähenduses, on nõutav, et karistusmakse suurus on kindlaks määratud.

25. Neil asjaoludel otsustas Tribunal de première instance de Liège (Liège’i esimese astme kohus) 6. mai 2021. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 7. mail 2021, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas kättetoimetatud kohtuotsus, millega kohustatakse üht poolt tasuma rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral karistusmakset, on kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist, [määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses]? 2. Kas kohtuotsus, millega kohustatakse üht poolt tasuma karistusmakset ning mis on päritoluriigis täitmisele pööratav, kuulub [määruse nr 655/2014] artiklis 4 kasutatud tähenduses mõiste „kohtuotsus“ alla, kuigi selle karistusmakse summat ei ole kindlaks määratud, nagu on ette nähtud [määruse nr 1215/2012] artiklis 55?“

26. Kirjalikud seisukohad on esitanud Starkinvest, Belgia ja Madalmaade valitsus ning komisjon. Kohtuistungil, mis toimus 16. juunil 2022, olid esindatud Starkinvest, Belgia valitsus ja komisjon.

IV. Õiguslik analüüs

27. Eelotsuse küsimused puudutavad esiteks seda, kas kohtuotsus, millega kohustatakse ühte poolt rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral tasuma karistusmakset, kujutab endast „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses, ja teiseks küsimust, kas see kohtuotsus kuulub mõiste „kohtuotsus“ alla, nagu see on määratletud selle määruse artikli 4 punktis 8.

28. Näib kohasem kas muuta eelotsuse küsimuste järjekorda, nagu pakub välja Belgia valitsus, või analüüsida neid koos, nagu pakub välja Madalmaade valitsus. Ma pooldan seda teist ettepanekut.

29. Nimelt võimaldab Euroopa Kohtu vastus eelotsuse küsimustele eelotsusetaotluse esitanud kohtul kindlaks teha, millise ulatusega analüüsi peab ta Euroopa arestimismääruse tegemiseks läbi viima.

30. Sellega seoses ilmneb määruse nr 655/2014 artikli 17 lõikest 1, et kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, peab kontrollima, kas selles määruses sätestatud tingimused ja nõuded on täidetud. Selles kontekstis tuleb rõhutada, et mõlemad eelotsuse küsimused puudutavad selle analüüsi sama punkti, st küsimust, kas liikmesriigi kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, võib kontrollida eelkõige selle nõude olemasolu ja suurust, mida võlausaldaja soovib tagada kaitsemeetmega.

31. Lisaks ei muuda määruse nr 655/2014 kehtivusalas asjaolu, et tal on „kohtuotsus“ selle määruse artikli 4 punkti 8 tähenduses, mis on teises eelotsuse küsimuses silmas peetud olukord, oluliselt võlausaldaja olukorda selles osas, mis puudutab asja arutava kohtu analüüsi seda aspekti, võrreldes võlausaldaja olukorraga, kellel kohtuotsust ei ole. Selle määruse artikli 7 lõike 2 kohaselt on võlausaldaja olukord teistsugune vaid siis, kui ta on saanud „kohtuotsuse, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, mis on esimeses eelotsuse küsimuses kõne all.

32. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et nende kahe eelotsuse küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 655/2014 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kättetoimetatud kohtuotsusega, millega kohustatakse võlgnikku rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral tasuma karistusmakset, on tegemist „kohtuotsusega, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, selle sätte tähenduses, mistõttu ei saa kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, millega võlausaldaja soovib tagada selle karistusmaksega seotud nõude täitmist, kontrollida selle nõude olemasolu ja summat.

A. Huvitatud isikute seisukohad

33. Ainult Starkinvest väidab, et mõlemale eelotsuse küsimusele tuleb vastata jaatavalt.

34. Starkinvesti kirjalikest seisukohtadest esimese eelotsuse küsimuse kohta ilmneb, et tema arvates on nõue, mida karistusmakse kujutab, „nõue“ määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 5 tähenduses. Ta väidab, et karistusmakse summa on selgelt kindlaksmääratav ja see tuleneb juba aset leidnud sündmusest, st rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmisest kindla ajavahemiku jooksul, arvestades et see summa muutus kindlaksmääratavaks 6. jaanuari 2015. aasta kohtuotsusega.

35. Mis puudutab teist eelotsuse küsimust, siis väidab Starkinvest esiteks, et Euroopa arestimismäärus ei kujuta endast mitte täitemeedet, vaid kaitsemeedet, mida taotletakse selleks, et tagada tehtud riigisisese kohtuotsuse hilisem tõhus täitmine. Tema sõnul on määrus nr 655/2014 kohaldatav täitmisele eelnevas etapis ja seda ei saa tõlgendada määrust nr 1215/2012 silmas pidades.

36. Teiseks väidab Starkinvest, et määruse nr 1215/2012 artiklit 55 on sisuliselt võimatu kohaldada hagi tagamise staadiumis, kuna Belgia õigus ei näe võlausaldajale ette ühtegi hagi ega õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks tal nõuda karistusmakse kindlaksmääramist.

37. Madalmaade valitsus märgib, et määruse nr 655/2014 artikli 48 punkti b kohaselt ei piira see säte määruse nr 1215/2012 kohaldamist. Selle valitsuse sõnul kuulub pangakontode Euroopa arestimine samuti viimati nimetatud määruse kohaldamisalasse, kuna seda kohaldatakse tsiviil- ja kaubandusasjades. Seega väidab see valitsus, et kuna määruses nr 655/2014 on viidatud „kohtuotsusele, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, tuleb selle väljendi tõlgendamisel võtta arvesse määruse nr 1215/2012 artiklit 55. Tema sõnul tuleneb sellest tõlgendusest, et kohtuotsus, millega mõistetakse välja karistusmakse rikkumisest hoidumise kohustuse võimaliku tulevikus täitmata jätmise eest, ei kujuta endast „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“.

38. Belgia valitsus meenutab oma kirjalikes seisukohtades teise eelotsuse küsimuse kohta, et Euroopa Kohus on juba täpsustanud, et täitedokument peab olema päritoluliikmesriigis täitmisele pööratav, selleks et võlausaldaja, kellel on täitedokument, saaks tugineda määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikele 2 ( 11 ). Tema arvates tuleb seda täpsustust tõlgendada koostoimes määruse nr 1215/2012 artiklitega 39 ja 55. Belgia valitsus on seisukohal, et kohtuotsus, millega kohustatakse poolt põhikohustuse täitmata jätmise eest tasuma karistusmakset, kuigi selle suurust ei ole kindlaks määratud, ei ole „kohtuotsus“ määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 8 tähenduses.

39. Esimese eelotsuse küsimuse kohta rõhutab Belgia valitsus täiendavalt, et karistusmakse on tegevuse tegemise või sellest hoidumise põhikohustusega kaasnev karistus, mille eesmärk on tagada selle põhikohustuse täitmine. Selle põhikohustuse täitmata jätmine on siiski sündmus, mis ei ole sel ajal, kui tehakse otsus, mille järgi mõistetakse isikult põhikohustuse täitmata jätmise korral välja karistusmakse, põhimõtteliselt veel toimunud.

40. Lisaks leiab see valitsus, et kohtuotsus, millega mõistetakse rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral välja karistusmakse, ei ole kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist, kuna menetlust, mille tulemusel see kohtuotsus tehti, ei saa käsitada „menetlusena, mille eesmärk on hankida asjaomase nõudega seoses täitmisele pööratav täitedokument“, määruse nr 655/2014 põhjenduse 13 tähenduses. Nimelt väidab see valitsus, et kohustuse määramise – millega kaasneb karistusmakse – peamine eesmärk ei ole nõuda karistusmakset kui sellist, vaid hoopis kohustada tegutsema või tegevusest hoiduma.

41. Tegemata ettepanekut eelotsuse küsimuste järjekorda muuta, märgib komisjon, et kuigi kohtuotsus, millega kohustatakse võlgnikku juhul, kui ta põhikohustust ei täida, tasuma karistusmakset, kujutab endast „kohtuotsust“ määruse nr 655/2014 artikli 4 punkti 8 tähenduses (teine eelotsuse küsimus), ei ole selline otsus siiski „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, selle määruse artikli 7 lõike 2 tähenduses (esimene eelotsuse küsimus).

B. Õiguslik hinnang

1. Sissejuhatavad märkused

42. Selleks et võlausaldaja oleks vabastatud kohustusest veenda kohut, kellele on esitanud Euroopa arestimismääruse taotlus, fumus boni iuris’es, peab võlausaldajal määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 kohaselt olema „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“. Määruse artikli 5 punktis b on kasutatud sama väljendit.

43. Seega tuleb eelotsuse küsimustele tarviliku vastuse andmiseks kindlaks teha, kas võlausaldajal on otsus, millega võlgnikult nõutakse tema „nõude“ täitmist, kui võlausaldaja käsutuses on kohtuotsus, millega määratakse kindlaks karistusmakse põhisumma selle otsusega ette nähtud rikkumisest hoidumise kohustuse iga rikkumise eest.

44. Näib, et määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 esitatud mõiste „nõue“ määratlus tekitab eelotsusetaotluse esitanud kohtule kahtlusi ( 12 ).

45. See määratlus koosneb kahest osast, mis puudutavad erinevaid olukordi: nõue, mis kujutab endast „nõuet kindla sissenõutavaks muutunud rahasumma maksmiseks“ (määratluse esimene osa), ja nõue „juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks“ (määratluse teine osa).

46. Esiteks, mis puudutab selle määratluse esimest osa, siis tekib küsimus, kas kohtuotsus, millega määratakse kindlaks karistusmakse põhisumma iga selle otsusega ette nähtud rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise eest, kujutab endast kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse teatava summa tasumist, mis on muutunud sissenõutavaks.

47. Olen arvamusel, et käesoleval juhul see nii ei ole.

48. Niisugune kohtuotsus nagu 3. septembri 2013. aasta kohtuotsus või 6. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus, millega määratakse kindlaks karistusmakse põhisumma, ei määra kindlaks summat, mida võlgnik peab võlausaldajale maksma. Viimati nimetatud summa ei ole kohtuotsuse tegemise ajal isegi teada ja sõltub sellest hilisematest sündmustest. Seevastu Belgia õiguses määratakse see summa kindlaks kohtutäituri ( 13 ) tuvastatud asjaolude alusel pärast kohtuotsuse tegemist.

49. Teiseks tekib seoses selle määratluse teise osaga küsimus, kas selleks, et asuda seisukohale, et võlausaldajal on kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse tema nõude täitmist, piisab sellest, kui summa, mille võlausaldaja soovib Euroopa arestimismäärusega tagada, on „kindlaksmääratav“ määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 antud määratluse teise osa tähenduses.

50. Lähtepunkt on aga see, kas terminit „nõue“, mida kasutatakse väljendis „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, tuleb samuti tõlgendada selle määratluse teise osa tähenduses, mille kohaselt on nõue „nõue […] juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks, tingimusel et nõudega saab pöörduda kohtusse“.

51. Kui Starkinvestile ja komisjonile kohtuistungil selle kohta küsimusi esitati, märkisid nad, et seda mõistet tuleb tõlgendada määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 antud määratluse teise osa tähenduses ( 14 ), samas kui Belgia valitsus märkis, et seda mõistet tuleb tõlgendada üksnes selle määratluse esimese osa tähenduses.

52. Tuleb märkida, et terminit „nõue“ on määruses nr 655/2014 kasutatud korduvalt ja eri kontekstides.

53. Põhimõtteliselt peab mõistel olema samas õigusaktis sama tähendus, olenemata kontekstist, milles mõiste tekstis esineb. Selle loogika kohaselt võib eeldada, et samas liidu õigusaktis kasutatud samade mõistete tähendus on sama ( 15 ).

54. Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et nagu nähtub määruse nr 655/2014 artikli 1 lõikest 1, võimaldab Euroopa arestimismäärus hoida ära „nõude“ hilisema täitmise ohustamist ( 16 ). Järelikult peab Euroopa arestimismäärus alati puudutama „nõuet“ selle määruse artikli 4 punkti 5 tähenduses ning selle mõiste määratluse mõlemad osad on selles kontekstis igati kohaldatavad.

55. Teiseks, võttes arvesse selle mõiste määratluse teises osas määratletud mõiste „nõue“ tunnuseid, näib siiski kaheldav, kas määratluse see osa on asjakohane, kui võlausaldaja soovib tugineda kohtuotsusele, mis määrab kindlaks karistusmakse põhisumma, et vabaneda kohustusest veenda kohut, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, fumus boni iuris’es.

56. Neid tunnuseid tuleb seega analüüsida, lähtudes nõuetest, mis on määruses nr 655/2014 kehtestatud olukordade suhtes, kus võlausaldaja on vabastatud kohustusest veenda kohut fumus boni iuris’es. Need nõuded puudutavad ühelt poolt vajadust, et kohtuotsuses, mille see võlausaldaja on saanud, peab olema täpsustatud selle nõude summa, mida võlausaldaja soovib Euroopa arestimismäärusega tagada, ja teiselt poolt vajadust, et see kohtuotsus peab olema saadud seda nõuet puudutavas menetluses.

2. Vajadus, et selle nõude summa, mida võlausaldaja soovib Euroopa arestimismäärusega tagada, peab olema kindlaks määratud

57. Selleks et õigus maksele vastaks määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 määratletud mõiste „nõue“ määratluse teises osas ette nähtud tunnustele, piisab, kui see õigus puudutab „kindlaksmääratava“ summa tasumist.

58. Kuid nagu väitis kohtuistungil Belgia valitsus, tuleb nii määruse nr 655/2014 artikli 5 punktis b kui ka artikli 7 lõikes 2 kasutatud väljendit „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, tõlgendada koostoimes selle määruse artikli 8 lõike 2 punkti g alapunktiga ii.

59. Selle argumendi jätkuks tuleneb määruse nr 655/2014 artikli 8 lõike 2 punkti g alapunktist ii ( 17 ) koostoimes määruse põhjendusega 12 ( 18 ), et võlausaldaja võib taotleda Euroopa arestimismääruse tegemist „kohtuotsuses kindlaks määratud nõude põhisumma“ või „selle osa“ kohta. Samuti on selle määruse artikli 6 lõikes 3 ette nähtud, et „[k]ui võlausaldaja on kohtuotsuse […] juba saanud, kuulub kohtuotsuses […] kindlaks määratud nõude kohta [Euroopa] arestimismääruse tegemine selle liikmesriigi kohtute pädevusse, kus kohtuotsus tehti […]“ ( 19 ).

60. Seepärast tuleb selles vormis ( 20 ), mida tuleb Euroopa arestimismääruse taotluses kasutada ( 21 ), võlausaldajal, kellel on dokument, millega võlgnikult nõutakse tema nõude täitmist, märkida vormi 8. jaos lisaks täitedokumendi andmetele tagatav summa, milleks on kas täitedokumendis märgitud summa ehk „[kohtu]otsuse[ga] välja mõistetud põhisumma“ või väiksem summa ( 22 ). Lisaks on selles vormis täpsustatud, et „[summa, mille kohta Euroopa arestimismäärust taotletakse,] peaks üldjuhul kattuma kohtuotsuses nimetatud summaga“.

61. Käesoleval juhul on kohtuotsuses, millele Starkinvest tugineb, märgitud ainult iga rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise eest ette nähtud põhisumma ( 23 ). Seega on rikkumisest hoidumise kohustuse iga rikkumise eest ette nähtud põhisumma mitmekordne summa, mida see äriühing soovib Euroopa arestimismäärusega tagada, tingimata suurem mis tahes summast, mida võib pidada selles kohtuotsuses „kindlaks määratud“ summaks. Määruses nr 655/2014 on aga ette nähtud, et Euroopa arestimismääruse võib teha kohtuotsuses kindlaks määratud nõude põhisumma kohta või väiksema summa kohta.

62. Veelgi olulisem on see, et kuigi rikkumisest hoidumise kohustuse iga rikkumise eest ette nähtud karistusmakse põhisumma mitmekordne summa on teoreetiliselt „kindlaksmääratav“, ei ole seda selle kohustuse ette näinud kohtuotsuses kindlaks määratud. Seda summat ei ole selle kohtuotsusega määratud ja seda ei ole selles märgitud.

63. Seega peab kohtuotsus, millele võlausaldaja soovib tugineda selleks, et vabaneda määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 kohaselt kohustusest veenda kohut, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, fumus boni iuris’es, olema tehtud mitte kindlaksmääratava, vaid selles otsuses kindlaks määratud summa saamise õiguse kohta. Nii ei ole see aga juhul, kui tegemist on kohtuotsusega, millega kohustatakse võlgnikku tasuma karistusmakse selles otsuses ette nähtud rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral.

3. Vajadus, et otsus peab olema tehtud asjaomases nõudes algatatud menetluses

64. Isegi kui soovida mõista mõistet „nõue“ väljendis „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 antud määratluse teise osa tähenduses, tuleb arvesse võtta asjaolu, et määratluse selle osa kohaselt peab nõue tulenema „juba tehtud tehingust“ või „toimunud sündmusest“.

65. Belgia valitsus väitis kohtuistungil, et mõiste „nõue“ määratluse teine osa võib hõlmata üksnes nõudeid, mis tulenevad sündmustest, nagu „juba tehtud tehing“ või „toimunud sündmus“, mis eelnevad kohtuotsuse tegemisele („[nõue, millega] saab pöörduda kohtusse“), millele võlausaldaja soovib tugineda selleks, et vabaneda kohustusest veenda kohut, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, fumus boni iuris’es.

66. Õiguskirjanduses valitseb seisukoht, et mõiste „nõue“ määratluse teist osa tuleb tõlgendada nii, et mõiste „tehing“ viitab lepingutele või äritegevusele, millega võib kaasneda lepinguline vastutus, samas õiguskirjanduse järgi tähendab mõiste „toimunud sündmus“ delikti, millega kaasneb lepinguväline vastutus ( 24 ). Seda tõlgendust kinnitab määruse nr 655/2014 põhjendus 12, mille kohaselt „peaks [Euroopa arestimismäärus] olema kättesaadav selliste nõuete puhul, mis ei kuulu veel maksmisele, kui sellised nõuded tekivad tehingust või sündmusest, mis on juba toimunud, ja nende suurust on võimalik kindlaks määrata, sealhulgas lepinguvälise kahjuga seotud nõuded ning tsiviilõiguslikud kahjutasu- või hüvitisnõuded, mille aluseks on kriminaalkorras menetletav tegu“ ( 25 ).

67. Karistusmakse, mis määratakse kohtuotsusega ette nähtud rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise eest, ei eelne sellele otsusele. Nimelt on rikkumisest hoidumise kohustus ette nähtud nimetatud kohtuotsusega. Järelikult tähendab see, et kohus, kes kõnealuse kohtuotsuse tegi, ei uurinud sündmusi, mille eest see karistusmakse tuleb tasuda.

68. Selles kontekstis pean märkima, et määruse nr 655/2014 artiklis 5, kus on eristatud võlausaldaja olukorda, kes peab Euroopa arestimismääruse taotlust menetlevat kohut oma nõude põhjendatuses veenma, niisuguse võlausaldaja olukorrast, kellel on täitedokument, mis ta sellest kohustusest vabastab, on kirjeldatud esimest olukorda kui võlausaldaja olukorda „enne, kui võlausaldaja algatab liikmesriigis võlgniku vastu sisulise menetluse“, ja „menetluse mis tahes etapis kuni kohtuotsuse tegemiseni“ ( 26 ). Sellest tuleneb, et selleks, et võlausaldaja oleks teisena nimetatud olukorras, peab tal olema sellises sisulises menetluses koostatud dokument.

69. Kuigi mõistel „sisuline menetlus“ on lai ulatus ( 27 ), on määruse nr 655/2014 põhjenduses 13 siiski täpsustatud, et selle mõiste alla kuulumiseks peab menetluse eesmärk olema saada täitedokument asjaomase nõude kohta ( 28 ).

70. Seega peab tegemist olema nõudega, mida on menetluses sisuliselt läbi vaadatud ja mille põhjendatust on selle menetluse tulemusel hinnatud, see tähendab, et nõue on kohtule juba esitatud. Järelikult ei piisa sellest, et tegemist on nõudega, mille võib kohtule esitada, nagu on ette nähtud määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 määratletud mõiste „nõue“ määratluse teises osas. Sel põhjusel ei ole määruse artikli 7 lõike 2 loogika kohaselt juhul, kui võlausaldaja on juba saanud täitedokumendi, selle dokumendiga seotud nõude põhjendatust enam vaja kontrollida.

71. Selles loogikas on õiguskirjanduses määruse nr 655/2014 põhjenduses 13 esitatud täpsustusele viidates märgitud, et menetlused, mille eesmärk ei ole saada täitedokumenti, millega kohustatakse võlgnikku tasuma rahalist nõuet, mida peaks Euroopa arestimismäärus kaitsma, ei tohi kuuluda mõiste „sisuline menetlus“ alla. Selle õiguskirjanduse tõlgenduse kohaselt tuleb „tõendite kogumiseks ette nähtud ajutised ja kaitsemeetmed, vara külmutamise otsus ja samaväärsed riigisisesed meetmed, nagu Prantsuse õiguses arestimine“, seega sellest mõistest välja jätta ( 29 ).

72. Samuti ei kujuta rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral määratud karistusmakse endast asjaomast nõuet, mida käsitleb kohtuotsus, milles nähti ette see kohustus.

73. Nimelt, kui rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise eest tuleb tasuda karistusmakset, siis ei ole nõuet selle kohtulahendi tegemise ajal olemas, millega see karistusmakse määratakse. Veelgi enam, selle kohtuotsuse teinud kohus ei ole analüüsinud, kas ja milliste rikkumiste eest tuleb karistusmakset tasuda. Järelikult ei kujuta rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral määratud karistusmakse endast asjaomast nõuet, mida käsitleti menetluses, milles tehti kohtuotsus, millega see karistusmakse määrati ( 30 ). Võlausaldaja ei saa seega tugineda sellele otsusele selleks, et vabaneda vastavalt määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikele 2 kohustusest veenda kohut, kes menetleb Euroopa arestimismäärust, karistusmakse nõudega seotud fumus boni iuris’es.

74. Määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 niisugust tõlgendust kinnitab selle määruse süsteemne ja teleoloogiline tõlgendus, millest tuleneb, et sellega püütakse saavutada võlausaldaja ja võlgniku huvide tasakaalu.

4. Võlausaldaja ja võlgniku huvide tasakaal

75. Nagu kinnitab määruse nr 655/2014 põhjendus 14, peaksid Euroopa arestimismääruse tegemise tingimused õiglaselt tasakaalustama ühelt poolt võlausaldaja huvi Euroopa arestimismääruse saamiseks ja teiselt poolt võlgniku huvi vältida arestimismääruse kuritarvitamist. Selline tasakaal seataks aga ohtu, kui järgitaks tõlgendust, mille kohaselt kohtuotsus, millega kohustatakse võlgnikku tasuma rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise eest karistusmakset, kujutab endast „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses.

76. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, tähendaks selle tõlgendusega nõustumine, et kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, millega võlausaldaja soovib tagada selle karistusmaksega seotud nõuet, jääks ilma igasugusest pädevusest kontrollida, kas nõue on olemas. Kui võlausaldaja esitab piisavalt tõendeid, et veenda Euroopa arestimismääruse taotluse saanud kohut kaitsemeetmete võtmise pakilises vajaduses, on see kohus kohustatud selle võlausaldaja taotletud Euroopa arestimismääruse tegema.

77. Peale selle ei ole võlgnikul sellisel juhul võimalik lasta kontrollida selle nõude „olemasolu“, millele ta tugineb.

78. Määruse nr 655/2014 artiklites 33 ja 34 on nimelt ette nähtud õiguskaitsevahendid Euroopa arestimismääruse ja selle arestimismääruse täitmise vaidlustamiseks. Need õiguskaitsevahendid on esitatud ammendavalt. Võlgnik ei saa seega nõuda Euroopa arestimismääruse tühistamist riigisiseste õigusnormide alusel ega muudel kui selles määruses ette nähtud põhjustel.

79. Määruses nr 655/2014 ei ole võlgnikule ette nähtud võimalust väita, et summa, mida võlausaldaja soovis tagada Euroopa arestimismäärusega, mis põhineb kohtuotsusel, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist, ei kuulunud tasumisele.

80. Kuna ei ole tehtud ühtegi sisulist kohtuotsust, mis täpsustaks, et võlausaldajal on õigus nõuda mitmekordset karistusmakse põhisummat, siis ei saa võlgnik nõuda kohtuotsuse tegemise liikmesriigis sellise kohtuotsuse tühistamist, et seejärel saaks ta tugineda määruse nr 655/2014 artikli 33 lõike 1 punktis g ette nähtud õiguskaitsevahendile ( 31 ).

81. Neil asjaoludel võib nõue, et karistusmakse summa peab olema enne Euroopa arestimismääruse tegemist kindlaks määratud, olla õigustatud õiglase tasakaalu tagamisega võlausaldaja ja võlgniku huvide vahel. Märgin, et Euroopa Kohus järgis seda arutluskäiku teistsuguses kontekstis, mis puudutab määrust, mis sarnaselt määrusega nr 655/2014 ei näe ette määruse nr 1215/2012 artikliga 55 samaväärset sätet ( 32 ).

82. Ammendavuse huvides täpsustan, et järeldus, et kättetoimetatud kohtuotsus, millega kohustatakse võlgnikku rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise eest tasuma karistusmakset, ei kujuta endast „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, ega vabasta võlausaldajat kohustusest veenda kohut, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, fumus boni iuris’es, ei tähenda, et see kohtuotsus ei ole võlausaldaja jaoks üldse asjakohane.

83. Nimelt võib võlausaldaja selleks, et püüda asja lahendavat kohut veenda karistusmakse nõude põhjendatuses, lisada Euroopa arestimismääruse taotlusele kohtuotsuse koos kohtutäituri dokumentidega, milles kohtutäitur tuvastab rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise.

V. Ettepanek

84. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal de première instance de Liège’i (Liège’i esimese astme kohus, Belgia) eelotsuse küsimustele järgmiselt: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 655/2014, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades, artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kättetoimetatud kohtuotsus, millega kohustatakse võlgnikku tasuma rikkumisest hoidumise kohustuse täitmata jätmise korral karistusmakset, ei kujuta endast „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse nõude täitmist“, selle sätte tähenduses, mistõttu peab kohus, kellele on esitatud pangakontode Euroopa arestimismääruse taotlus, millega võlausaldaja püüab tagada selle karistusmaksega seotud nõude täitmist, analüüsima selle nõude olemasolu ja suurust.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014 aasta määrus, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2014, L 189, lk 59).

( 3 ) 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K.H.K. (pangakontode arestimine) (C‑555/18, EU:C:2019:937, punkt 40).

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).

( 5 ) Moniteur belge, 31.10.1967.

( 6 ) Märgin, et asjakohaste riigisiseste õigusnormide sõnastust eelotsusetaotluses ei ole. See on siiski toodud Belgia valitsuse ja Euroopa Komisjoni kirjalikes seisukohtades.

( 7 ) Huvitatud isikute kirjalikest seisukohtadest nähtub, et menetlust, milles need otsused tehti, ei algatanud Starkinvest. Starkinvest esitas nimelt oma nõuded vastuhagi nõuetena menetluses, mille olid algatanud need kaks äriühingut tema ja tema juhatuse liikme vastu. Need kaks äriühingut palusid esimese astme kohtul tunnistada kaubamärkide ja muude logode registreerimise taotlus „tühiseks ja pahauskseks“ ning tunnistada teatud kaubamärkide kasutamine ausa turutavaga vastuolus olevaks. Starkinvest ja selle juhataja palusid vastuhagides muu hulgas tuvastada, et on rikutud nende ainuõigusi ja autoriõigusi, ning et kohus kohustaks rikkumisest hoiduma karistusmakse hoiatusel ja mõistaks nendelt äriühingutelt välja kahjuhüvitise.

( 8 ) Täpsemalt nähtub Starkinvesti esitatud lisadest, et esimese astme kohus määras karistusmakse suuruseks „1000 eurot tuvastatud rikkumise eest iga hilinetud päeva kohta“, samas kui teise astme kohus määras selleks summaks „2500 eurot rikkumise eest“. Eelotsusetaotluses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Starkinvesti nõue põhineb teise astme kohtu otsusega määratud karistusmaksetel.

( 9 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 3.

( 10 ) Nimelt on esiteks määruse nr 1215/2012 artiklis 39 ette nähtud, et „[l]iikmesriigis tehtud kohtuotsus, mis on selles liikmesriigis täidetav, on täidetav ka teistes liikmesriikides, ilma et oleks nõutav otsuse täidetavaks tunnistamine“, ning teiseks on selle määruse artiklis 55 ette nähtud, et „[l]iikmesriigis tehtud kohtuotsus, millega määratakse karistusena karistusmakse, on taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööratav üksnes juhul, kui otsuse teinud kohus on tasutava summa lõplikult kindlaks määranud“.

( 11 ) 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K.H.K. (pangakontode arestimine) (C‑555/18, EU:C:2019:937).

( 12 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 22.

( 13 ) Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.

( 14 ) Pean märkima, et selle määratluse esimene osa puudutab õigust saada sissenõutavaks muutunud summat ja teine osa õigust saada summat, mis ei ole veel sissenõutavaks muutunud, nagu nähtub määruse nr 655/2014 põhjendusest 12. Kuigi Starkinvest väidab, et selle määratluse teine osa on samuti asjakohane, ei näi ta siiski väitvat, et tema õigus saada mitmekordset karistusmakse põhisummat ei ole veel muutunud sissenõutavaks.

( 15 ) Vt selle kohta 30. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Planta Tabak (C‑220/17, EU:C:2019:76, punkt 67).

( 16 ) Selles mõttes kasutatakse mõistet „nõue“ määruse nr 655/2014 artikli 4 punktides 6 ja 7 samas tähenduses, et määratleda mõisted „võlausaldaja“ ja „võlgnik“ vastavalt kui isik, kes taotleb nõudega seotud [Euroopa] arestimismäärust või on selle juba saanud, ja isik, kelle vastu võlausaldaja püüab saada või on juba saanud nõudega seotud arestimismääruse.

( 17 ) See säte näeb ette, et „kui võlausaldaja on kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi juba saanud, siis [märgitakse Euroopa arestimismääruse taotluses] kohtuotsuses, kohtulikus kokkuleppes või ametlikus dokumendis kindlaks määratud nõude põhisumma või selle osa ning mis tahes intressid ja kulud, mis on sissenõutavad vastavalt artiklile 15“. Kohtujuristi kursiiv.

( 18 ) Selle põhjenduse kolmandas lauses on täpsustatud, et „[v]õlausaldajal peaks olema võimalus nõuda, et [Euroopa] arestimismäärus tehakse nõude põhisumma või sellest väiksema summa kohta“.

( 19 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 20 ) Vt Cuniberti, G., Migliorini, S., L’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires: commentaire du règlement UE no 655/2014 – Belgique, France, Luxembourg, Legitech, 2021, lk 130.

( 21 ) Komisjoni 10. oktoobri 2016. aasta rakendusmäärus (EL) 2016/1823, millega kehtestatakse [määruses nr 655/2014] nimetatud vormid (ELT 2016, L 283, lk 1).

( 22 ) Cuniberti, G., Migliorini, S., op. cit., lk 137.

( 23 ) Ammendavuse huvides pean märkima, et Belgia õigusnormide kohaselt saab sellises kohtuotsuses lisaks põhisummale kindlaks määrata üksnes maksimaalse karistusmaksete summa (vt käesoleva ettepaneku punkt 11). Belgia valitsus kinnitas kohtuistungil, et põhikohtuasja asjaoludel ei ole riigisisesed kohtud seda võimalust kasutanud.

( 24 ) Villamarín López, M. L., „Article 4: Definition“, The European Account Preservation Order. A Commentary on Regulation (EU) No 655/2014, D’Alessandro, E., Gascón Inchausti, F. (toim), 2022, lk 53 ja 54.

( 25 ) Kohtujuristi kursiiv.

( 26 ) Mis puudutab esimest olukorda, siis määruse nr 655/2014 põhjenduses 11 on seda kirjeldatud kui olukorda, kus võlausaldajal „peaks olema võimalus kasutada arestimismääruse menetlust enne sisulise kohtumenetluse algatamist ja sellise menetluse mis tahes etapis“.

( 27 ) Vt 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K.H.K. (pangakontode arestimine) (C‑555/18, EU:C:2019:937, punkt 47).

( 28 ) Määruse nr 655/2014 põhjenduse 13 teises lauses on täpsustatud, et „[k]äesoleva määruse kohaldamisel peaks sisuline menetlus tähendama mis tahes menetlust, mille eesmärk on hankida asjaomase nõudega seoses täitmisele pööratav täitedokument, ja see mõiste peaks hõlmama näiteks ka maksmismäärustega seotud lihtmenetlusi, sealhulgas selliseid menetlusi nagu prantsuse „procédure de référé“. Kui võlgnikuks on tarbija, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, siis peaks arestimismääruse tegemise pädevus kuuluma üksnes selle liikmesriigi kohtutele“.

( 29 ) Cuniberti, G., Migliorini, S., op. cit., lk 151 ja 152.

( 30 ) Ammendavuse huvides tuleb märkida, et menetluses, milles tehti 3. septembri 2013. aasta kohtuotsus ja 6. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus, taotleti eelkõige rikkumisest hoidumise kohustuse ettenägemist ja kahjuhüvitise väljamõistmist. Vt käesoleva ettepaneku 7. joonealune märkus.

( 31 ) Määruse nr 655/2014 artikli 33 lõike 1 punktis g on ette nähtud, et „[v]õlgniku poolt päritoluliikmesriigi pädevale kohtule tehtud taotluse alusel arestimismäärus tühistatakse või vajaduse korral seda muudetakse järgmistel põhjustel: […] asja sisu suhtes tehtud kohtuotsus, kohtulik kokkulepe või ametlik dokument, mille täitmist võlausaldaja soovis arestimismäärusega tagada, on tühistatud“.

( 32 ) Vt selle kohta 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bohez (C‑4/14, EU:C:2015:563, punkt 57), mis puudutas Belgia kohtu poolt abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud asjades kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist käsitlevate sätete raames määratud karistusmakse täitmisele pööramist.