ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(teine koda)

24. juuni 2016

Erik Simpson

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Avalik teenistus — Kohtuasja saatmine Avaliku Teenistuse Kohtule uueks arutamiseks pärast lahendi tühistamist — Ametnikud — Kõrgemale palgaastmele tõusmine — Otsus jätta hageja pärast palgaastme AD 9 konkursi edukat läbimist palgaastmele AD 9 edutamata — Põhjendamiskohustus — Võrdne kohtlemine — Ilmne hindamisviga — Kodukorra artikkel 81 — Ilmselgelt põhjendamatu hagi”

Ese:

Hagi, mis on esitatud ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingu suhtes, ja millega Erik Simpson palub esiteks tühistada 9. detsembri 2010. aasta otsuse, millega Euroopa Liidu Nõukogu jättis rahuldamata tema palgaastmele AD 9 edutamise taotluse pärast seda, kui ta oli edukalt läbinud avaliku konkursi EPSO/AD/113/07, mis korraldati muu hulgas eesti keele üksuse juhataja töölevõtmiseks kirjaliku tõlke valdkonnas palgaastmel AD 9, ja 7. oktoobri 2011. aasta otsuse, millega tema kaebus rahuldamata jäeti, ning teiseks mõista nõukogult välja hüvitis tekitatud kahju ning kulude eest.

Otsus:

Jätta hagi rahuldamata. Jätta Erik Simpsoni kohtukulud kohtuasjades F‑142/11, T‑130/14 P ja F‑142/11 RENV tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud asjas F‑142/11. Jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud kohtuasjades T‑130/14 P ja F‑142/11 RENV tema enda kanda.

Kokkuvõte

Ametnikud – Võrdne kohtlemine – Mõiste – Piirid

Erinev kohtlemine, mis on õigustatud objektiivse ja mõistliku kriteeriumi põhjal ning mis on kõnealuse vahetegemise eesmärgiga proportsionaalsed, ei kujuta endast võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Ametnike erinevat kohtlemist õigustada võivate objektiivsete ja mõistlike kriteeriumide alla kuuluvad teenistuse huvid. Administratsioonil on teenistuse huvides võetavate meetmete üle otsustamisel ulatuslik kaalutlusõigus, mistõttu piirdub liidu kohus diskrimineerimiskeelu põhimõttest kinnipidamise kontrollimisel vaid selle kindlakstegemisega, ega asjassepuutuv institutsioon ei ole kasutanud meelevaldset või ilmselgelt teenistuse huvidega vastuolus olevat vahetegemist.

(vt punktid 46 ja 47)

Viited:

Esimese Astme Kohus: kohtuotsus, 16.3.2004, Afari vs. EKP, T‑11/03, EU:T:2004:77, punkt 65.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused, 19.10.2006, De Smedt vs. komisjon, F‑59/05, EU:F:2006:105, punkt 76; 23.1.2007, Chassagne vs. komisjon, F‑43/05, EU:F:2007:14, punkt 91, ning 25.2.2010, Pleijte vs. komisjon, F‑91/08, EU:F:2010:13, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika.
Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikes 2 ette nähtud pensioniõiguste ülekandmise menetluses on otsus, mille on teinud ametisse nimetav asutus ja millega asjaomase isiku poolt enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmine on tegelikult toimunud, selline otsus, mille puhul on tegemist isikut kahjustava aktiga, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel. Seevastu pensioniõiguste staažilisa ettepanek, isegi kui asjaomane isik on sellega nõustunud, ei ole isikut kahjustav akt, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel.

Staažilisa pensioniõigusliku staaži aastate eest saab tunnustada üksnes siis, kui ametnik annab oma nõusoleku liidu pensioniskeemi nende pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmiseks, mis asjaomane isik on vastavas liiduvälises pensionifondis omandanud, kusjuures selle teadliku nõusoleku alus on ametisse nimetava asutuse tehtud staažilisa ettepanek, mis põhineb asjaomase siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumuse esialgsel summal.

Pensioniõiguste staažilisa ettepaneku etapis on asjaomasel institutsioonil üksnes kohustus kohaldada asjaomase isiku olukorrale õigesti personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja üldisi rakendussätteid. Asjassepuutuva institutsiooni selline kohustus tuleneb aga otseselt kõnealustest personalieeskirjade sätetest, isegi kui institutsiooni kohustust ei ole sõnaselgelt väljendatud.

Pensioniõiguste staažilisa ettepanekus väljendatud sellisest kohustust ei tulene ei uut kohustust asjaomasele institutsioonile ega järelikult ka asjaomase isiku õigusliku olukorra muudatust, eriti kuna isegi siis, kui asjaomane isik annab oma nõusoleku teises skeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks liidu pensioniskeemi, ei ole ettepaneku teinud institutsioonil siis, kui siseriikliku pensioniskeemi deklareeritud kogumaksumus on üle kantud, vastavat kohustust võimaldada asjaomasele isikule automaatselt pensioniõigusliku staaži aastate arvu, mis on esialgses ettepanekus, mida arvestades kinnitas ametnik oma tahet kanda see kogumaksmus liidu pensioniskeemi.

(vt punktid 28–32)

Viited:

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 13.10.2015, komisjon vs. Verile ja Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punktid 50, 52, 53 ja 74; komisjon vs. Cocchi ja Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, punkt 66, ja Teughels vs. komisjon, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, punktid 37, 46, 48, 49, 58 ja 70.
Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikes 2 ette nähtud pensioniõiguste ülekandmise menetluses on otsus, mille olenevalt olukorrast on teinud ametisse nimetav asutus või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus ning millega asjaomase isiku poolt enne liidu teenistusse asumist omandatud pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmine on tegelikult toimunud, selline otsus, mille puhul on tegemist isikut kahjustava aktiga, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel. Seevastu pensioniõiguste staažilisa ettepanek, isegi kui asjaomane isik on sellega nõustunud, ei ole isikut kahjustav akt, mille peale saab esitada hagi ELTL artikli 270 ja personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 alusel.

Staažilisa pensioniõigusliku staaži aastate eest saab tunnustada üksnes siis, kui ametnik annab oma nõusoleku liidu pensioniskeemi nende pensioniõiguste kogumaksumuse ülekandmiseks, mis asjaomane isik on vastavas liiduvälises pensionifondis omandanud, kusjuures selle teadliku nõusoleku alus on ametisse nimetava asutuse või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse tehtud staažilisa ettepanek, mis põhineb asjaomase siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumuse esialgsel summal.

Pensioniõiguste staažilisa ettepaneku etapis on asjaomasel institutsioonil üksnes kohustus kohaldada asjaomase isiku olukorrale õigesti personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja üldisi rakendussätteid. Asjassepuutuva institutsiooni selline kohustus tuleneb aga otseselt kõnealustest personalieeskirjade sätetest, isegi kui institutsiooni kohustust ei ole sõnaselgelt väljendatud.

Pensioniõiguste staažilisa ettepanekus väljendatud sellisest kohustust ei tulene ei uut kohustust asjaomasele institutsioonile ega järelikult ka asjaomase isiku õigusliku olukorra muudatust, eriti kuna isegi siis, kui asjaomane isik annab oma nõusoleku teises skeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks liidu pensioniskeemi, ei ole ettepaneku teinud institutsioonil siis, kui siseriikliku skeemi deklareeritud kogumaksumus on üle kantud, vastavat kohustust võimaldada asjaomasele isikule automaatselt pensioniõigusliku staaži aastate arvu, mis on esialgses ettepanekus, mida arvestades kinnitas ametnik oma tahet kanda see kogumaksmus liidu pensioniskeemi.

(vt punktid 31–35)

Viited:

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsused, 13.10.2015, komisjon vs. Verile ja Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punktid 50, 52, 53 ja 74; komisjon vs. Cocchi ja Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, punkt 66, ja Teughels vs. komisjon, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, punktid 37, 46, 48, 49, 58 ja 70.
Nimelt hinnatakse otsuse õiguspärasust nende faktiliste ja õiguslike asjaolude suhtes, mis eksisteerisid selle vastuvõtmise ajal, mistõttu institutsiooni advokaadi ülesanne on kaitsta selle otsuse põhjendusi ja resolutsiooni, nii nagu need otsusest tulenevad, välja arvatud erandjuhtudel, kui administratsioon võib kaalutlusõiguseta pädevuse olukorras asendada selle põhjenduse, millele administratsioon esialgu tugines, teise põhjendusega. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et institutsiooni advokaat tugineb üldjuhul institutsiooni talituste poolt nii vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel kui ka kohtueelses menetluses tehtud varasemale tööle.

Siiski ei kehti selles suhtes absoluutne eeldus, et institutsiooni advokaadi töö on väiksem, eriti kui nimetatud advokaat ei osalenud halduskaebusele vastuse koostamisel.

ELL artikli 6 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud, et Euroopa Liidu põhiõiguste hartal on aluslepingutega samaväärne õigusjõud. Sellest tuleneb, et hartast madalamalseisvaid siduvaid õigusnorme tuleb tõlgendada võimalikult suures ulatuses nii, et neid saaks kohaldada hartaga kooskõlas. Täpsemalt tuleb Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorda tõlgendada kooskõlas harta artikliga 47, mis tagab õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus.

Sellega seoses selgub Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, et märkimisväärse rahalise koormuse panemine isegi pärast menetluse lõppu võib endast kujutada piirangut õigusele pöörduda kohtusse, mis on üks osa õigusest õiglasele kohtumenetlusele, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 6 ja nüüd tagatud liidu õiguskorras harta artikliga 47. Konkreetselt on Euroopa Inimõiguste Kohus asunud seisukohale, et kulude summa – mida hinnatakse arvestades konkreetse kohtuasja asjaolusid, mille hulka kuuluvad hageja maksevõime ning menetluse etapp, milles kõnealune piirang on kehtestatud – on üks aspekt, mida võtta arvesse selleks, et teha kindlaks, kas asjaomane isik sai kasutada oma õigust pöörduda kohtusse.

Neil asjaoludel ei ole sellise poole maksevõime arvessevõtmine, kellelt kohtukulude kindlaksmääramise menetluses mõistetakse välja kohtukulud, võimu kuritarvitamine ega pädevuse ületamine.

(vt punktid 38, 40 ja 43)

Viited:

Euroopa Kohus: kohtuotsused, 18.12.2014, Abdida, C‑562/13, EU:C:2014:2453, punkt 47, ja 6.10.2015, Orizzonte Salute, C‑61/14, EU:C:2015:655, punkt 49.
On nõutav, et neid panga valikulisi sisemenetlusi ei kuritarvitataks ning et nende abil ei eksitaks õiguskindluse põhimõtte vastu, mis on oluline tagatis mis tahes haldusakti puhul, mis saab tekitada oma adressaatidele õiguslikke tagajärgi.

Euroopa Investeerimispanga teenistujatel on samamoodi nagu teistel liidu teenistujatel ja ametnikel nende ja administratsiooni vahelistes vaidlustes õigus kaheastmelisele kohtumenetlusele nende huve kahjustavate aktide seaduslikkuse kontrollimiseks. Esimeses astmes saavad nad pöörduda otse Avaliku Teenistuse Kohtusse ja teises astmes on õigusküsimustega piiratud apellatsioonkaebusega võimalik pöörduda Euroopa Liidu Üldkohtusse. Viimaseks on neil võimalik osaleda ka apellatsiooniastmes tehtud kohtuotsuse uuesti läbivaatamise menetluses, kuigi see menetlus saab toimuda ainult Euroopa Liidu Kohtu algatusel ning kuulub viimati nimetatud kohtu ainupäevusse ega ole seega poolte käsutuses. Tuleb siiski märkida, et võimalik kohtuotsus, mille Euroopa Kohus teeb Euroopa Liidu Üldkohtu poolt apellatsiooniastmes tehtud otsust uuesti läbi vaadates, kujutab endast vaidlusaluse haldusakti seaduslikkuse ülimat kontrolli, teenides seeläbi lõppastmes poolte huve.

Õiguskindluse põhimõtte järgimise osas ei sisalda aga ei panga toimimist reguleerivad liidu esmase õiguse sätted ega panga personalieeskirjad selliseid sätteid, nagu on ette nähtud Euroopa Liidu personalieeskirjade artiklites 90 ja 91, milles on sätestatud õigustlõpetavad tähtajad huve kahjustavate panga aktide vaidlustamiseks liidu kohtus, mille tulemusel võib kõnealuse huve kahjustava akti selle tähtaja lõppemisel põhimõtteliselt lõplikuks lugeda.

Panga ja tema teenistuja vahelises vaidluses töötajate hindamise üle võib mõistlikuks ajaks lugeda rohkem kui kahekuulise ajavahemiku, mis alates huve kahjustava akti asjassepuutuvale teenistujale teatavakstegemisest kulus Avaliku Teenistuse Kohtule hagi esitamiseks, kuid seda siiski tingimusel, et esiteks oli nimetatud teenistuja selle akti vastu alustanud mõistliku aja jooksul menetlust apellatsioonikomitees, ja/või et teiseks oli huvitatud isik esitanud mõistliku aja jooksul lepitustaotluse, kusjuures selle küsimuse üle otsustamisel tuleb arvesse võtta juhtumi kõiki asjaolusid.

(vt punktid 89–91)

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtuotsus, 16.9.2013, De Nicola vs. EIP, T‑264/11 P, EU:T:2013:461, punkt 52.
Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärus Martinez Erades vs. Euroopa välisteenistus, F-64/12 DEP, EU:F:2013:111 , punkt 21.

Sellega seoses võib asjaolust, et advokaat esitas hagiavalduse, koostas repliigi ja märkused ning osales kohtuistungil, järeldada, et ta tõesti tegi vajalikke toiminguid ja osutas teenuseid menetluse jaoks Avaliku Teenistuse Kohtus.

Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 91 punktist b tuleneb, et kulud kuuluvad hüvitamisele üksnes siis, kui need esiteks olid seotud Avaliku Teenistuse Kohtu menetlusega ja teiseks olid need sel eesmärgil vältimatud.

Liidu kohtule ei ole siduv kuluarvestus, mille on esitanud kohtukulude hüvitamist taotlev pool. Kohus peab arvesse võtma nende töötundide koguarvu, mis paistavad olevat selles menetluses osalemiseks objektiivselt vältimatud.

Kui aga hageja advokaadid on teda juba abistanud asjaomasele kohtuvaidlusele eelnevate menetluste või toimingute käigus, tuleb Avaliku Teenistuse Kohtul samuti arvestada asjaolu, et advokaatidel on olemas teadmised vaidluse oluliste üksikasjade kohta, mis lihtsustavad nende tööd ja vähendavad kohtumenetluse ettevalmistamise jaoks vajalikku aega.

Lõpuks, advokaaditasu summa ei sõltu tingimata poole nõustaja koostatud märkuste pikkusest, mida üldjuhul ei saa käsitada suurele tööhulgale vastavana.

(vt punktid 32, 33 ja 38)

Üldkohus: kohtumäärus IPK-München vs. komisjon, T-331/94 DEP, EU:T:2006:11, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika.

Avaliku Teenistuse Kohus: kohtumäärused Suvikas vs. nõukogu, F-6/07 DEP, EU:F:2009:74, punkt 26; Schönberger vs. parlament, F-7/08 DEP, EU:F:2010:32, punkt 29, ning Missir Mamachi di Lusignano vs. komisjon F-50/09 DEP, EU:F:2012:147, punkt 21.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 esimesest lõigust, mida põhikirja I lisa artikli lõike 1 kohaselt kohaldatakse Avaliku Teenistuse Kohtule, nähtub, et liidu institutsioonid võivad kasutada advokaadi abi. Advokaadi tasu on hõlmatud menetlusega seotud vältimatute kulude mõistega, ilma et institutsioon peaks tõendama, et selline abi oli objektiivselt põhjendatud.

Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi asjaolu, et institutsioon kasutas mitut esindajat ja ühte advokaati, ei mõjuta asjaomaste kulude võimalikku hüvitatavust, kuna miski ei võimalda neid kulusid põhimõtteliselt välistada, võib see mõjutada nende menetlusega seotud kulude summa kindlaksmääramist, mis lõpuks hüvitamisele kuuluvad. Mis tahes muu hinnang, mis seaks institutsiooni õiguse nõuda advokaaditasu täielikku või osalist hüvitamist sõltuvusse tingimusest, et tõendatakse „objektiivset” vajadust advokaadi teenuste järele, kujutaks endast tegelikult kaudset piirangut Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 esimeses lõigus tagatud vabadusele ning paneks liidu kohtule kohustuse asendada teenistusüksuste töö korralduse eest vastutavate institutsioonide ja asutuste hinnang enda hinnanguga. Selline ülesanne ei ole aga kooskõlas ei Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 esimese lõigu ega sisestruktuuri alase pädevusega, mis liidu institutsioonidel ja asutustel liidu kohtutes oma kohtuasjade korraldamisel on. Seevastu selle arvesse võtmine, et lisaks asjaomasele advokaadile osales üks või mitu esindajat, on kooskõlas liidu kohtule antud hindamispädevusega kohtukulude kindalaksmääramise menetluse raames Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 91 punkti b alusel.

(vt punktid 34 ja 35)

Euroopa Kohus: kohtumäärused, Dietz vs. komisjon, 126/76 DEP, EU:C:1979:158, punkt 6, ning komisjon vs. Kallianos, C-323/06 P-DEP, EU:C:2012:49, punktid 10 ja 11.

Euroopa Liidu Üldkohus: kohtumäärused, Kerstens vs. komisjon, T-498/09 P-DEP, EU:T:2012:147, punkt 20, ning Marcuccio vs. komisjon, T-278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, punktid 14 ja 15.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 esimesest lõigust, mida kohaldatakse Avaliku Teenistuse Kohtule põhikirja I lisa artikli 7 lõike 1 alusel, nähtub, et institutsioonid võivad kasutada advokaadi abi. Advokaadi tasu on seega hõlmatud menetlusega seotud poolte vältimatute kulude mõistega, ilma et institutsioon peaks tõendama, et selline abi oli objektiivselt põhjendatud. Seega, kuigi asjaolu, et institutsioon kasutas teenistujat ja kahte advokaati, ei mõjuta nende kulude võimalikku hüvitatavust, kuna miski ei võimalda neid kulusid põhimõtteliselt välistada, võib see mõjutada nende menetlusega seotud kulude summa kindlaksmääramist, mis lõpuks hüvitamisele kuuluvad.

Sõidukulud, mis advokaat on kandnud oma kliendiga isiklikult kohtumiseks viimase asukohas, ei ole üldjuhul menetlusega seotud vältimatud kulud, välja arvatud juhul, kui kulude hüvitamist taotlev poolt suudab tõendada, et need kohtumised on põhimenetluse jaoks vajalikud ja need peavad aset leidma kliendi asukohas. Sama põhimõtet tuleb kohaldada ka nende kulude suhtes, mis institutsiooni teenistuja kannab teda Avaliku Teenistuse Kohtu menetluses abistavate advokaatidega kohtumiseks. Kuigi on tõsi, et olemasolevad sidevahendid hõlbustavad advokaadi ja kliendi vahelist suhtlust, ei asenda need täielikult mis tahes isiklikku kohtumist ning ei saa välistada, et kohtumised on vajalikud seoses menetlusega Avaliku Teenistuse Kohtus. Kohtumistega seotud kulude hüvitamist taotlev pool peab siiski tõendama, et kulud puudutavad põhimenetlust ja on vajalikud.

(vt punkt 46)

Euroopa Kohus: kohtumäärused ICI vs. komisjon, C‑286/95 P‑DEP, EU:C:2004:412, punkt 28, ja Tetra Laval vs. komisjon, C‑12/03 P‑DEP ja C‑13/03 P‑DEP, EU:C:2010:280, punkt 66.

Esimese Astme Kohus: kohtumäärus Sison vs. nõukogu, T‑47/03 DEP, EU:T:2009:166, punkt 52.
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(esimene koda)

12. detsember 2012

Kohtuasi F‑117/12

AD

versus

Euroopa Komisjon

Avalik teenistus – Hilinemine – Ilmselge vastuvõetamatus

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega AD palub esiteks tühistada Euroopa Komisjoni 4. novembri 2011. aasta ja 23. novembri 2011. aasta otsused, millega vastavalt keelduti hüvitamast tema partneri võimalikku tagasisõitu ja andmast tema vabaabielupartnetile delegatsiooni töötaja staatust, ning teiseks mõista komisjonilt mittevaralise ja varalise kahju tekitamise eest tema kasuks välja hüvitis, milleks esialgse hinnangu kohaselt on üks euro.

Otsus: Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda.

Kokkuvõte

1. Ametnike hagid – Tähtaeg – Õiguskord – Kontrollimine liidu kohtu algatusel

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

1. Personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 ette nähtud kaebuse ja hagi esitamise tähtajad on kehtestatud avalikes huvides ning pooled ja kohus – kelle ülesanne on ka omal algatusel kontrollida, kas nendest on kinni peetud – ei saa neid muuta.

(vt punkt 5)

Viited:

Euroopa Kohus: 29. juuni 2000, kohtuasi C‑154/99 P: Politi vs. Euroopa Koolitusfond (punkt 15).

Esimese Astme Kohus: 15. jaanuar 2009, kohtuasi T‑306/08 P: Braun-Neumann vs. parlament (punkt 36).

Avaliku Teenistuse Kohus: 12. mai 2010, kohtuasi F‑13/09: Peláez Jimeno vs. parlament (punkt 18); 17. märts 2011, kohtuasi F‑107/10: AP vs. Euroopa Kohus (punkt 5).
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS

(esimene koda)

3. detsember 2012

Kohtuasi F‑45/12

BT

versus

Euroopa Komisjon

Avalik teenistus – Lepinguline töötaja – Lepingu pikendamata jätmine – Piisavalt põhjendamata hagi – Ilmselgelt vastuvõetamatu hagi

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega BT palub eelkõige tühistada komisjoni otsuse jätta tema lepingulise töötaja leping pikendamata (edaspidi „vaidlusalune otsus”).

Otsus: Jätta hagi ilmse vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.

Kokkuvõte

Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Vaidluseseme määratlemine – Ülevaade fakti- ja õigusväidetest – Ebaselgus – Vastuvõetamatus

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 19 kolmas lõik ja I lisa artikli 7 lõige 1; Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikli 35 lõike 1 punkt e)

Hagi nõuded, mis ei vasta Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 35 lõike 1 punktiga e kehtestatud nõuetele, tuleb ilmselge vastuvõetamatuse tõttu jäta läbi vaatamata osas, milles nendest ei tulene ükski õiguslik väide piisava selgusega selleks, et kostja ja menetlev kohus saaks seda lihtsalt ja täpselt tuvastada. Nimelt tuleb vastavalt artikli 35 lõike 1 punktile e hagiavalduses esitada väited ning faktilised ja õiguslikud argumendid. Need peavad olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitsmiseks ja Avaliku Teenistuse Kohus saaks vajaduse korral teha asjas otsuse täiendavate andmeteta. Õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise tagamiseks peavad selleks, et hagi oleks vastuvõetav, selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse enda tekstist. Kuigi tuleb möönda, et hagi väidete esitamine ei ole seotud kodukorra terminoloogia ega loeteluga ning et nende väidete esitamine pigem nende sisust kui õiguslikust kvalifikatsioonist lähtuvalt võib olla piisav, kuid seda siiski tingimusel, et need väited tulenevad piisavalt selgelt hagiavaldusest.

Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja, mida sama põhikirja I lisa artikli 7 lõike 1 kohaselt kohaldatakse Avaliku Teenistuse Kohtu menetlusele, artikli 19 kolmandale lõigule peab pooli – välja arvatud liikmesriigid, liidu institutsioonid, Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu osalisriigid ning selles lepingus osutatud Euroopa Vabakaubandusassotsiatsiooni (EFTA) järelevalveamet – esindama advokaat. Advokaadi kui õigusemõistmisele kaasaaitava isiku peamine ülesanne on tagada, et hagiavalduse nõuete aluseks oleks piisavalt arusaadav ja järjepidev õiguslik argumentatsioon, kui võtta arvesse just seda tõika, et menetluse kirjalik osa Avaliku Teenistuse Kohtus hõlmab üldjuhul vaid ühte kirjalike seisukohtade esitamist.

(vt punktid 15–19 ja 21)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 28. aprill 1993, kohtuasi T‑85/92: De Hoe vs. komisjon (punkt 21).

Avaliku Teenistuse Kohus: 15. veebruar 2011, kohtuasi F‑76/09: AH vs. komisjon (punktid 29 ja 31).
Ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk ei ole tagada kahju hüvitamine, vaid tagada põhimenetluses langetatava otsuse täielik toime. Nimetatud eesmärgi saavutamiseks peavad taotletavad meetmed olema kiireloomulised selles mõttes, et hageja huvidele tekkida võiva tõsise ja korvamatu kahju vältimiseks on vajalik, et need võetaks ja nende mõju avalduks juba enne otsuse langetamist põhimenetluses. Ajutiste meetmete kohaldamist taotleva poole ülesanne on tõendada, et tal ei ole võimalik oodata põhimenetluses otsuse tegemist, ilma et ta kannaks sellist kahju.

Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik saab tõsist ja korvamatut kahju arvesse võtta vaid niivõrd, kuivõrd see võib mõjutada ajutiste meetmete kohaldamist taotlenud poole huve.

(vt punktid 15 ja 18)

Euroopa Kohus: 25. märts 1999, kohtuasi C-65/99 P(R): Willeme vs. komisjon (punkt 62).

Esimese Astme Kohus: 10. september 1999, kohtuasi T-173/99 R: Elkaïm ja Mazuel vs. komisjon (punkt 25); 19. detsember 2002, kohtuasi T-320/02 R: Esch-Leonhardt jt vs. EKP (punkt 27).

Avaliku Teenistuse Kohus: 14. juuli 2010, kohtuasi F-41/10 R: Bermejo Garde vs. EMSK (punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).