ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
62

Sloveenia Vabariik vaidleb vastu komisjoni väljapakutud põhisumma suurusele, väites, et see on alusetu ja liiga suur. Mis puudutab täpsemalt põhisumma arvutamist, siis täheldab see liikmesriik, et komisjon ei saa ELTL artikli 260 lõike 3 kohaldamise menetluses kasutada sama arvutusmeetodit kui asjades, mis algatatakse sama artikli lõike 2 alusel. Samuti ei tule kohaldada tegurit n, mida komisjon tegi, sest Euroopa Kohus on loobunud kriteeriumist, mis põhineb liikmesriigi häälte arvul Euroopa Liidu Nõukogus, ning lähtub otsustava tegurina ainult liikmesriigi SKPst (14. novembri 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka, C‑93/17, EU:C:2018:903, punkt 141). Samuti võib Euroopa Kohus lähtuda tegurist n sellisena, nagu see on kindlaks määratud komisjoni teatises „Rikkumismenetlustes komisjoni poolt Euroopa Liidu Kohtule esildatava põhisumma ja karistusmakse arvutamise meetodi muutmine“, mis on avaldatud 25. veebruaril 2019 (ELT 2019, C 70, lk 1) ning milles ta määrab selle teguri kindlaks SKP alusel ja kohtade arvu alusel Euroopa Parlamendis, kui ta leiab, et see on põhisumma kindlaksmääramiseks sobivam meetod kui ainult tuginemine SKP‑le.
Euroopa Kohus on ka korduvalt otsustanud, et kui direktiivis on sõnaselgelt ette nähtud liikmesriikide kohustus tagada, et direktiivi ülevõtmiseks vajalikud normid sisaldavad viidet sellele direktiivile või et normide ametlikul avaldamisel lisatakse nende juurde viide sellele direktiivile, siis on igal juhul vaja, et liikmesriigid võtaksid vastu direktiivi konkreetse ülevõtmismeetme, milles see viide sisaldub (vt selle kohta 27. novembri 1997. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, C‑137/96, EU:C:1997:566, punkt 8; 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Rumeenia (rahapesu vastane võitlus), C‑549/18, EU:C:2020:563, punkt 20, ja 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (rahapesu vastane võitlus), C‑550/18, EU:C:2020:564, punkt 31).
214

Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi liikmesriikide ülesanne on kehtestada asjakohased meetmed oma territooriumil avaliku korra ning sise- ja välisjulgeoleku tagamiseks, ei järeldu sellest siiski, et niisugused meetmed jäävad liidu õiguse kohaldamisalast täielikult välja. Nagu Euroopa Kohus on nentinud, on sõnaselged erandid, mida saab kohaldada avalikku korda või julgeolekut kahjustada võivates olukordades, ette nähtud üksnes EL toimimise lepingu artiklites 36, 45, 52, 65, 72, 346 ja 347, mis käsitlevad äärmiselt selgelt määratletud erandjuhtusid. Sellest ei saa järeldada, et on olemas üldine EL toimimise lepingule omane erand, millega välistatakse liidu õiguse kohaldamisalast kõik meetmed, mis võetakse avaliku korra või julgeolekuga seotud põhjustel. Kui nõustuda, et niisugune erand on olemas väljaspool selle lepingu sätetes ette nähtud eritingimusi, võib see kahjustada liidu õiguse siduvat laadi ja selle ühetaolist kohaldamist (2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola, Ungari ja Tšehhi Vabariik (rahvusvahelise kaitse taotlejate ümberpaigutamise ajutine mehhanism), C‑715/17, C‑718/17 ja C‑719/17, EU:C:2020:257, punkt 143 ja seal viidatud kohtupraktika).
76

Siinkohal tuleb meenutada, et raamdirektiivi IV lisa I osas on loetletud õigusaktid, milles on ette nähtud sisulised nõuded, mis peavad olema täidetud, et anda mootorsõiduki tüübikinnitus. Selles lisas on nimetatud määrust nr 715/2007, mille artiklis 5 on ette nähtud, et tootja varustab sõidukid selliselt, et komponendid, mis võivad mõjutada heitmeid, oleksid konstrueeritud, valmistatud ja kokku monteeritud selliselt, et sõiduk on normaalse kasutamise korral kooskõlas käesoleva määruse ja selle rakendusmeetmetega. Heitmete kontrolli osas näeb see artikkel ette spetsiifilised tehnilised nõuded, mis on kindlaks määratud määrusega nr 692/2008. Viimati nimetatud määruses on sõidukite tüübikinnitusega seotud teatavate tehniliste nõuete osas omakorda viidatud ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirjale nr 83.
4.

Kohtuasjades C‑597/18 P ja C‑598/18 P jätta järgmiste isikute – Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC, Agroton plc, Joanna ja Kyriaki Andreou, Bundeena Holding plc, Henrietta Jindra Burton, C & O Service & Investment Ltd, C. G. Christofides Industrial Ltd, Phidias Christodoulou, Georgia Phanou‑Christodoulou, Christakis Christofides, Theano Chrysafi, Andreas Chrysafis, Dionysios Chrysostomides, Eleni K. ja Eleni D. Chrysostomides, D & C Construction and Development Ltd, Chrystalla Dekatris, Constantinos Dekatris, Dr. K. Chrysostomides and Co., Emily Dragoumi, Parthenopi Dragoumi, James Droushiotis, Eastvale Finance Ltd, Nicos Eliades, Tereza Eliades, Goodway Alliance Ltd, Christos Hadjimarkos, Johnson Cyprus Employees Provident Fund, Kalia Georgiou LLC, Komposit Ltd, Platon M. Kyriakides, L.kcar Intermetal and Synthetic Ltd, Lois Builders Ltd, Athena Mavronicola‑Droushiotis, Medialgeria Monitoring and Consultancy Ltd, Neita International Inc., Sophia Nicolatos, Paris & Barcelona Ltd, Louiza Patsiou, Probus Mare Marine Ltd, Provident Fund of the Employees of Osel Ltd, R.A. M. Oil Cyprus Ltd, Steelway Alliance Ltd, Tameio Pronoias Prosopikou Genikon, The Cyprus Phassouri Estates Ltd, The Prnses Ltd, Christos Tsimon, Nafsika Tsimon, Unienergy Holdings Ltd ja Julia Justine Jane Woods ning Eleni Pavlikka Bourdouvali, Georgios Bourdouvalis, Nikolina Bourdouvali, Coal Energy Trading Ltd, Christos Christofi, Elisavet Christofi, Athanasia Chrysostomou, Sofoklis Chrysostomou, Clearlining Ltd, Alan Dimant, Dodoni Ependyseis Chartofylakou Dimosia Etaireia Ltd, Dtek Holding Ltd, Dtek Trading Ltd, Elma Holdings pcl, Elma Properties & Investments pcl, Agrippinoulla Fragkoudi, Dimitrios Fragkoudis, Frontal Investments Ltd, Costas Gavrielides, Eleni Harou, Theodora Hasapopoullou, Gladys Iasonos, Georgios Iasonos, Jupiter Portfolio Investments pcl, George Karkousi, Lend & Seaserve Ltd, Liberty Life Insurance pcl, Michail P. Michailidis Ltd, Michalakis Michaelides, Rena Michael Michaelidou, Akis Micromatis, Erginos Micromatis, Harinos Micromatis, Alvinos Micromatis, Plotinos Micromatis, Nertera Investments Ltd, Andros Nicolaides, Melina Nicolaides, Ero Nicolaidou, Aris Panagiotopoulos, Nikolitsa Panagiotopoulou, Lambros Panayiotides, Ersi Papaefthymiou, Kostas Papaefthymiou, Restful Time Co., Alexandros Rodopoulos, Seatec Marine Services Ltd, Sofoklis Chrisostomou & Yioí Ltd, Marinos C. Soteriou, Sparotin Ltd ning Miranda ja Myria Tanou – endi kanda kohtukulud, mis neil tekkisid nii esimese kohtuastme menetluses kui ka nendes kohtuasjades esitatud apellatsioonkaebuste lahendamisega seotud menetluses, ning mõista neilt välja Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni kohtukulud samades menetlustes.
1.

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punkti m tuleb tõlgendada nii, et sellel sättel ei ole vahetut õigusmõju, mistõttu juhul, kui liikmesriigi õigusaktid, millega see säte on üle võetud, vabastavad käibemaksust üksnes piiratud arvu teenuseid, mis on otseselt seotud spordi või kehakultuuriga tegelemisega, ei saa mittetulundusühing liikmesriigi kohtus sellele sättele vahetult tugineda, et saada maksuvabastust muudele teenustele, mis on spordi või kehakultuuriga otseselt seotud, mida see ühing pakub nendega tegelevatele isikutele ning mis nimetatud õigusnormide kohaselt ei ole maksust vabastatud.
48

Teisena leiab komisjon, et otsese puutumuse tingimust ei ole vaja lõdvendada, nõudes hagejalt, et akt, mille tühistamist ta taotleb, puudutaks teda pelgalt sisuliselt. Seega tuleb järgida väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt on nõutud, et vaidlustatud liidu akt mõjutaks hageja õiguslikku olukorda. Ta on aga seisukohal, et selleks, et vaidlusalust määrust saaks pidada esimese kohtuastme hagejate õiguslikku olukorda mõjutavaks, peab see viimastele andma sisulise õiguse subjektiivse õiguse kujul sellele, et kehtestatakse teatud tasemel dumpinguvastane tollimaks. Komisjon leiab seejuures, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused on vastuolulised, kuna Üldkohus tunnistas vaidlustatud otsuse punktis 63, et esimese kohtuastme hagejatel ei olnud subjektiivset õigust sellele, et kehtestatakse teatud tasemel dumpinguvastane tollimaks, rajades samas sisuliste väidete vastuvõetavuse kohtuotsuse punktis 59 esitatud tõdemusele, et nad üritasid saavutada seda, et komisjon ja nõukogu võtaksid sobivad meetmed vastukaaluks neile kahju tekitanud dumpingule.
Direktiivi 96/71 artikli 1 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et töötajat, kes tegutseb rahvusvahelise autoveo sektoris sõidukijuhina tšarterlepingu alusel, mille on sõlminud tema tööandjaks olev liikmesriigis asuv ettevõtja ja ettevõtja, kes asub muus liikmesriigis kui see, kus töötaja tavaliselt töötab, on nende sätete tähenduses liikmesriigi territooriumile lähetatud töötaja, kui tema töö tegemine on asjaomase piiratud aja jooksul selle territooriumiga piisavalt seotud. Sellise seose olemasolu tehakse kindlaks niisuguste tegurite üldise hindamise raames nagu nende tegevuste laad, millega asjaomane töötaja nimetatud territooriumil tegeleb, see, kui tugev on töötaja tegevuste seos iga selle liikmesriigi territooriumiga, kus ta tegutseb, ning see, milline osakaal kogu veoteenuses on nendel tegevustel, millega ta seal tegeleb.

Asjaolu, et rahvusvaheline sõidukijuht, kelle on ühes liikmesriigis asuv ettevõtja vahendanud teises liikmesriigis asuvale ettevõtjale, saab oma ülesannetega seotud juhised, alustab või lõpetab need ülesanded teise ettevõtja asukohas, ei ole iseenesest piisav järeldamaks, et see sõidukijuht on lähetatud teise liikmesriigi territooriumile direktiivi 96/71 tähenduses, kui selle sõidukijuhi töö tegemine ei ole muude tegurite alusel asjaomase territooriumiga piisavalt seotud.
65

Kõigepealt ei ole veenev argument, mille kohaselt on õiguskindluse põhimõttega vastuolus nõue, et mahaarvamise korrigeerimise peab tegema see maksukohustuslane, kes käibemaksu maha arvas, antud juhtumi puhul kinnisasja võõrandaja, kui just omandaja on see, kes on muutnud nimetatud kinnisasja kasutusotstarvet ning kui võõrandajal puudub igasugune mõju kasutusotstarbe üle.
96

See institutsioon on seisukohal, et kui Euroopa Kohus peaks kinnitama, et ta peab määrama trahvide maksmise tähtpäeva, mis on hilisem sellise muutmisotsuse nagu vaidlusalune otsus teatavakstegemise kuupäevast, tooks see kaasa trahvi tasumata osalt alates alguses määratud maksekuupäevast kogunenud intressi kaotuse, mis piirab tema kaalutlusruumi ja vähendab tema määratud trahvide tõhusust.
94

Mis puudutab hinnangut küsimusele, kas see keeld on rahvatervise kaitse eesmärgi saavutamiseks sobiv, siis tuleb märkida, et kohtuistungil ilmnes, et see keeld ei mõjuta sünteetilise CBD turustamist, millel on samad omadused kui kogu Cannabis sativa taimest ekstraheeritud CBD‑l ning mida saab kasutada viimase asendajana. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida seda asjaolu, mis juhul, kui see nii peaks olema, näitaks, et põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid ei ole selle eesmärgi järjekindlalt ja süstemaatiliselt saavutamiseks sobivad.
100

Lisaks tuleb käesoleval juhul esiteks märkida, et John Mills ei vaidlusta seda, et varasema kaubamärgiga hõlmatud kaup „mineraaljumestuspuuder“ on identne vaidlusaluse kaubamärgi registreerimistaotluses nimetatud kaupadega „kosmeetikavahendid“ ja „nahahooldustooted“. Teiseks märkis apellatsioonikoda vaidlusaluse otsuse punktis 31 eelkõige seda, et muud vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaubad võivad koosneda identsetest koostisosadest, neid toodavad sageli samad ettevõtjad ja neid pakutakse koos samades ilutarvete poodides ning jaemüügikaupluste samades osakondades. Samuti tuleb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt asjaomaste kaupade ja teenuste sarnasuse hindamisel võtta arvesse kõiki kaupade ja teenuste vahelist suhet iseloomustavaid olulisi tegureid. Nimetatud tegurite hulgas on eeskätt nende olemus, otstarve, kasutusviis ning see, kas need on konkureerivad või üksteist täiendavad (20. septembri 2017. aasta kohtuotsus The Tea Board vs. EUIPO, C‑673/15 P–C‑676/15 P, EU:C:2017:702, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
121

Mis puudutab eelkõige asjaomaste piirkondade ja linnastute maakondlikke õhukvaliteedi kavasid, siis väidab Itaalia Vabariik, et lisaks sellele, et neis on esitatud olulised tulemused, mis on saadud aastatel 2008–2016 kõigis asjaomastes piirkondades alustatud õhukvaliteedi taastamisprotsessis, sealhulgas piirtasemete järgimine teatud piirkondades, näitavad need igal üksikjuhul ka seda, et maakondade taastamiskavades ette nähtud meetmed on tõhusad, et need kavad on vormiliselt puudusteta ja et komisjon kasutas põhjendamatuid eeldusi kinnitamaks, et nendes kavades osutatud meetmed ei ole asjakohased, et tagada „võimalikult lühike“ ületamise ajavahemik.
78

Mis puudutab protokolli nr 6, siis kuigi – nagu väidab nõukogu – selles ei ole määratud mitte üksnes liidu institutsioonide asukoht, vaid ka teatavate liidu organite ja asutuste asukoht, sealhulgas Europoli oma, ning see sisaldab viidet ELTL artiklile 341, ei ole selles siiski ette nähtud, et liidu organite ja asutuste asukoht tuleb liikmesriikidel kollektiivselt määrata viidatud sättes ette nähtud põhimõtte alusel. Sellega seoses tuleb märkida, et nende liidu organite ja asutuste ühine tunnus on see, et need on asutanud liikmesriigid, samas kui see ei ole nii sellise liidu ameti puhul nagu EMA, mille asutas asutamislepingute alusel liidu seadusandja. Seega ei saa sellest protokollist tuletada liikmesriikide tahet kohaldada selles artiklis sätestatud põhimõtet vahetult või analoogia alusel kõigi liidu organite ja asutuste asukoha kindlaksmääramisel.
81

Nimelt, kui olukorras, kus klient on selle advokaadibüroo suhtes, kus tema esindaja on kaastöötaja, füüsiline või juriidiline kolmas isik, ei teki erilist probleemi kaastöötaja sõltumatuse osas, kuid teisiti on see olukorras, kus füüsilisest isikust klient on ise advokaadibüroo partner ja asutajaliige ning võib sellest tulenevalt seda kaastöötajat tegelikult kontrollida. Viimati nimetatud olukorras tuleb asuda seisukohale, et advokaadist kaastöötaja ja büroo partnerist kliendi vaheline suhe on selline, et see mõjutab ilmselt advokaadi sõltumatust.
42

Teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 2100/94 artiklit 96 tuleb tõlgendada nii, et aegunud on kõik selle määruse artiklites 94 ja 95 osutatud nõuded, mis puudutavad kaitstud sordi kõiki rikkumisi ja mis on esiteks esitatud rohkem kui kolm aastat pärast seda, kui ühenduse sordikaitse on lõpuks antud, ja teiseks, kui omanik on neist õigusrikkumise toimingutest ja nende õiguste rikkuja isikust teada saanud, ja seda olenemata nimetatud rikkumiste kui kogumi iga üksiku toimingu toimepanemise kuupäevast, või on aegunud ainult need nõuded, mis on seotud toimingutega, mis on toime pandud enam kui kolm aastat enne nende nõuete esitamist.
30

Nendel asjaoludel otsustas Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus, Austria) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2004/25] artiklitega 4 ja 17 on – liidu õiguse tõhususe põhimõtet arvesse võttes – vastuolus tõlgendus, et direktiivi [2004/25] artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse lõplik otsus, millega tuvastati, et [füüsiline] isik on rikkunud selle direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, ei ole selle isiku suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv, mille tulemusel saab see isik uuesti esitada kõiki faktilisi ja õiguslikke vastuväiteid ning tõendeid, et selle lõpliku otsusega tuvastatud rikkumine vaidlustada? 2. Kas direktiivi [2004/25] artiklitega 4 ja 17 on – liidu õiguse tõhususe põhimõtet arvesse võttes – vastuolus tõlgendus, et direktiivi [2004/25] artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse lõplik otsus, millega tuvastati, et juriidiline isik on rikkunud selle direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, ei ole selle juriidilise isiku esindusorgani suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv, mille tulemusel saab see isik (organ) uuesti esitada kõiki faktilisi ja õiguslikke vastuväiteid ning tõendeid, et selle lõpliku otsusega tuvastatud rikkumine vaidlustada? 3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas [harta] artikliga 47 on vastuolus liikmesriigi praktika, mille kohaselt on direktiivi [2004/25] artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse lõplik otsus, millega tuvastati, et isik on rikkunud selle direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, selle isiku suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv, nii et ta ei saa varem lõplikult tuvastatud rikkumist õigusliku hinnangu ega asjaolude tuvastamise osas enam vaidlustada? 4. Kui vastus [teisele küsimusele] on eitav, siis kas [harta] artikliga 47 on vastuolus liikmesriigi praktika, mille kohaselt on direktiivi [2004/25] artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse lõplik otsus, millega tuvastati, et juriidiline isik on rikkunud selle direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, selle juriidilise isiku esindusorgani suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas halduskaristuse määramise menetluses siduv, nii et ta (organ) ei saa varem lõplikult tuvastatud rikkumist õigusliku hinnangu ega asjaolude tuvastamise osas enam vaidlustada?“
45

Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et direktiivi 2004/109 artikli 3 lõike 1a neljanda lõigu punkti iii tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega kehtestatakse aktsionäridele või selle direktiivi artiklites 10 või 13 nimetatud füüsilistele või juriidilistele isikutele selle neljanda lõigu mõttes rangemad olulisest osalusest teatamise nõuded kui need, mida see direktiiv ette näeb ja mis tulenevad eelkõige ülevõtmispakkumisi reguleerivatest õigus- või haldusnormidest, ilma et liikmesriigi asutusele oleks antud direktiivi 2004/25 artikli 4 kohast pädevust tagada nende nõuete järgimine.
30

IX esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule hagi, milles nõudis, et WABEt kohustataks tema toimikust eemaldama islami pearäti kandmist puudutavad hoiatused. Oma hagi põhjendamiseks väidab ta kõigepealt, et hoolimata sellest, et keeld kanda poliitilisi, maailmavaatelisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid on üldine, puudutab see keeld otseselt islami pearäti kandmist ja kujutab endast seega otsest diskrimineerimist, seejärel, et see keeld puudutab üksnes naisi ja seega tuleb seda analüüsida ka soolise diskrimineerimise keeldu silmas pidades, ning lõpuks, et see keeld puudutab rohkem sisserännanud naisi, mistõttu võib see endast kujutada ka diskrimineerimist etnilise päritolu alusel. Lisaks on Bundesverfassungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) leidnud, et keeld kanda lastepäevakodus töötamise ajal islami pearätti kujutab endast usu- ja veendumuste vabaduse tõsist rikkumist ning selleks, et see oleks lubatud, peab see põhinema tõendatud ja konkreetsel ohul. Lõpuks ei võimalda 14. märtsi 2017. aasta kohtuotsus G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2017:203) kõnealuste hoiatuste eemaldamise taotlusele vastu seista. Nimelt pani Euroopa Kohus selles kohtuotsuses paika üksnes miinimumstandardid liidu õiguses, mistõttu diskrimineerimisvastase kaitse taset, mis on Saksamaal saavutatud tänu Bundesverfassungsgerichti (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) kohtupraktikale, mis puudutab põhiseaduse artikli 4 lõiget 1 ja AGG § 8, ei või alandada.
106

Ungari leiab oma neljandas väites, et vaidlustatud resolutsioon rikub ELL artikli 4 lõiget 3 ning liidu institutsioonide vahelise heauskse koostöö põhimõtet, õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ja õiguskindluse põhimõtet. See liikmesriik väidab sellega seoses, et parlament tugines resolutsiooni vastuvõtmisel ekslikult liidu õiguse rikkumise menetlustele, mille komisjon oli lõpetanud või mille suhtes see liikmesriik ja komisjon on alustanud dialoogi. Lisaks märgib Ungari, et hoolimata selliste menetluste olemasolust ei leidnud komisjon, et oli põhjust algatada ELL artiklis 7 ette nähtud menetlus, ning see välistab võimaluse, et need rikkumismenetlused oleksid võinud olla aluseks vaidlustatud resolutsioonile.
34

Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebust viie väitega. Oma esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et tolliseadustik ning delegeeritud määrus ja rakendusmäärus ei anna komisjonile volitusi võtta vastu otsuseid, mis on liikmesriigi tollile seestöötlemise loa andmise menetluses siduvad. Teise väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjoni roll majanduslike tingimuste kontrollimisel on puhtalt menetluslikku laadi. Kolmanda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et 11. mai 2006. aasta kohtuotsus Friesland Coberco Dairy Foods (C‑11/05, EU:C:2006:312; edaspidi „kohtuotsus Friesland Coberco“) on rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 tõlgendamisel õiguslikult siduv. Neljanda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kuna ta ei võtnud vaidlusaluse järelduse siduvuse tõendina arvesse 5. augusti 2016. aasta dokumenti „Halduspraktika majanduslike tingimuste kontrollimise kohta vastavalt [tolliseadustiku] artikli 211 lõikele 6 ja [rakendusmääruse] artiklile 259“ (Administrative practice regarding the examination of the economic conditions in accordance with Articles 211(6) [Union Customs Code (UCC)] and 259 [UCC Implementing Act (IA UCC)]) (Ares(2016)4155451; edaspidi „halduspraktika“). Viienda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta ei asunud seisukohale, et vaidlusalune järeldus puudutab apellante otseselt ja isiklikult.
71

Kõike eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et kui kontrollist, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid arvesse võttes tegema, ei tulene teisiti, tuleb direktiivi 2009/28 artikli 3 lõike 3 punkti a ning harta artikleid 16 ja 17 koostoimes õiguskindluse põhimõtte ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et niisuguse toetuse makseid, mis on mõeldud elektrienergia tootmiseks fotogalvaaniliste päikeseenergiaseadmetega ja mis on varem määratud haldusotsustega ning kinnitatud seadmete käitajate ja riigi äriühingu vahel sõlmitud ad hoc‑lepingutega, vähendatakse või nende maksmine lükatakse edasi – niisugune vastuolu puudub tingimusel, et kõne all on maksed, mis on juba ette nähtud, ent ei kuulu veel tasumisele.