10

Ta märkis selle kohta järgmist: „36 […] kohtupraktika, mis käsitleb tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet harta artiklist 47 lähtudes (kohtuotsused, Otis jt, C‑199/11, EU:C:2012:684, punktid 54–63, ning Koninklijke Grolsch vs. komisjon, T‑234/07, EU:T:2011:476, punktid 39 ja 40), on edasi arenenud, mis õigustab seda, et ta analüüsib uuesti võimalust kohaldada kaebuse ja hagi vastavuse põhimõtet juhul, kui õigusvastasuse väide esitati esimest korda hagis (kohtuotsus, 12.3.2014, CR vs. parlament, F‑128/12, EKL AT, EU:F:2014:38, punkt 29). 37 Eelkõige kohtuotsuses Koninklijke Grolsch vs. komisjon (EU:T:2011:476, punktid 37, 39 ja 40) tõdes Euroopa Liidu Üldkohus kõigepealt, et ükski liidu õigusnorm ei kohusta konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu saadetud vastuväiteteatise adressaati vaidlustama teatise erinevaid faktilisi või õiguslikke asjaolusid haldusmenetluses seetõttu, et muidu ei saa ta seda teha hiljem kohtumenetluses, ning lükkas tagasi Euroopa Komisjoni argumendi, milles vaidlustati väite vastuvõetavus seetõttu, et seda ei esitatud selgelt ja täpselt väljendatuna haldusmenetluses. Euroopa Liidu Üldkohus otsustas, et kirjeldatud asjaoludel piiratakse selle argumendiga hageja õigust kohtulikule kaitsele, täpsemalt rikutakse tema õigust sellele, et tema hagiavaldus vaadatakse kohtu poolt läbi. Nagu Euroopa Liidu Üldkohus meenutas, tagab õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele harta artikkel 47. 38 Kuigi eespool viidatud kohtupraktika on tõesti välja arendatud muus valdkonnas kui Euroopa Liidu ja tema teenistujate vaheline kohtumenetlus, puudutab kohtuotsus Koninklijke Grolsch vs. komisjon (EU:T:2011:476) küsimust, kas harta artikliga 47 on kooskõlas kohtusse pöördumise õiguse piirang, mida seadusandja ei ole sõnaselgelt ette näinud. Avaliku teenistuse kohtumenetluse valdkonnas on kohtueelses menetluses esitatud väidete ja hagiavalduses esitatud väidete vastavuse põhimõte, mis rajaneb küll personalieeskirjade artikli 91 lõikel 1 ning EKP töötajate puhul töölepingutingimuste artiklil 41 ja ametieeskirjade artiklil 8.1, töötatud välja kohtupraktikas. 39 [Avaliku Teenistuse Kohus] leiab aga, et kolme sorti kaalutlused ei võimalda tunnistada esimest korda hagis esitatud õigusvastasuse väidet vastuvõetamatuks ainuüksi seetõttu, et seda ei esitatud sellele hagile eelnenud kaebuses. Need kaalutlused on esiteks seotud kohtueelse menetluse eesmärgi, teiseks õigusvastasuse väite laadi ja kolmandaks tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega. 40 Mis puudutab esiteks kohtueelse menetluse eesmärki, mis on sama nii personalieeskirjade artikli 91 kui ka EKP personali kohtumenetluse kontekstis, siis väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et sel menetlusel ei oleks mõtet, kui kriitika on suunatud otsuse pihta, mida administratsioon ei saa ära muuta. Samuti on kohtupraktikas personalieeskirjade artikli 91 kontekstis välistatud vajadus esitada kaebus otsuste peale, mille on teinud konkursikomisjonid, või hindamisaruande peale (kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika). 41 Ka ei saa kohustus esitada õigusvastasuse väide kaebuses – või vastasel korral on see väide vastuvõetamatu – vastata kohtueelse menetluse eesmärgile […]. 42 Võttes arvesse Euroopa Liidu institutsioonide aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtet, mille kohaselt jäävad Euroopa Liidu õigusnormid täielikult jõusse nii kauaks, kuni nende õigusvastasust ei ole tõendanud mõni pädev kohus, ei saa administratsioon jätta kohaldamata kehtivat üldkohaldatavat akti, millega on tema meelest eiratud ülimuslikku õigusnormi, ainsa eesmärgiga teha võimalikuks erimeelsuse kohtuväline lahendamine (kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). 43 Niisugune valik tuleb välistada ammugi siis, kui asjaomane administratsioon tegutseb kaalutlusõiguseta pädevuse olukorras, sest sellises olukorras ei saa ta töötaja vaidlustatud otsust tühistada või muuta, isegi kui ta leiab, et õigusvastasuse väide, mis on suunatud selle sätte vastu, mille alusel vaidlustatud otsus tehti, on põhjendatud (kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 36). 44 Lisaks ei saa asjaolu, et õigusvastasuse väide esitati esimest korda hagis, kahjustada õiguskindluse põhimõtet, sest isegi kui asjaomane isik oleks esitanud õigusvastasuse väite juba kaebuse etapis, ei oleks administratsioon saanud seda asjaolu ära kasutada, et lahendada erimeelsus oma töötajaga kompromissiga. 45 Mis puudutab teiseks õigusvastasuse väite laadi, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt väljendab ELTL artikkel 277 üldpõhimõtet, mis tagab poolele õiguse vaidlustada liidu institutsiooni varasema, vaidlustatud otsuse õiguslikuks aluseks oleva üldkohaldatava akti kehtivus täiendava nõudega, et saavutada sellise akti tühistamine, mille peale ta saab hagi esitada, kui tal ei olnud õigust esitada otse hagi selle akti peale, mille tagajärgi ta peab taluma, kuid mille tühistamist ta ei ole saanud nõuda (kohtuotsused Simmenthal vs. komisjon, 92/78, EU:C:1979:53, punkt 39; Andersen jt vs. parlament, 262/80, EU:C:1984:18, punkt 6, ja Sina Bank vs. nõukogu, T‑15/11, EU:T:2012:661, punkt 43). Seega on ELTL artikli 277 eesmärk kaitsta õigussubjekti õigusvastase normatiivakti kohaldamise eest, kusjuures niisuguse kohtuotsuse mõju, millega kohaldamatus tuvastatakse, on piiratud üksnes vaidluse pooltega ja see kohtuotsus ei sea kahtluse alla akti ennast, mis on muutunud vaidlustamatuks (kohtuotsused Carius vs. komisjon, T‑173/04, EU:T:2006:333, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika, ning CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 38). 46 Kuid isegi eeldusel, et kohustus esitada õigusvastasuse väide kaebuses – sest vastasel korral on see väide vastuvõetamatu – võib vastata kohtueelse menetluse eesmärgile, leiab [Avaliku Teenistuse Kohus], et õigusvastasuse väite olemuseks ongi sobitada kokku seaduslikkuse põhimõte ja õiguskindluse põhimõte (kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 39). 47 Lisaks ilmneb ELTL artikli 277 sõnastusest, et võimalus vaidlustada üldkohaldatav akt pärast hagi esitamise tähtaja möödumist on poolel ainult kohtuvaidluses liidu kohtus. Niisugune väide ei saa seega avaldada oma täit mõju haldusmenetluses kaebuse lahendamisel (kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 40). 48 Kolmandaks ja viimaseks meenutab [Avaliku Teenistuse Kohus], et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte kujutab endast liidu õiguse üldpõhimõtet, mis on praegu sätestatud harta artikli 47 teises lõigus ja mille kohaselt „[on igaühel] õigus [...] asja arutamisele [...] sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus“. See lõik vastab Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 6 lõikele 1 (kohtuotsus Arango Jaramillo jt vs. EIP (uuesti läbivaatamine), C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, punktid 40 ja 42). 49 EIÕK artikli 6 lõike 1 tõlgendamist käsitlevast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mida tuleb arvesse võtta vastavalt harta artikli 52 lõikele 3, ilmneb, et õigust kohtulikule arutamisele võib piirata eelkõige hagi vastuvõetavuse tingimustega seoses. Kuigi huvitatud isikud peavad vastuvõetavuse tingimusi käsitlevate õigusnormide kohaldamisega arvestama, ei tohi nende normide kohaldamine takistada õigussubjektidel olemasolevaid õiguskaitsevahendeid kasutada (vt selle kohta Euroopa Inimõiguste Kohtu 6. detsembri 2011. aasta otsus Anastasakis vs. Kreeka, avaldus nr 41959/08, kogumikus Recueil des arrêts et décisions ei avaldata, punkt 24; kohtuotsus Arango Jaramillo jt vs. EIP (uuesti läbivaatamine), EU:C:2013:134, punkt 43; kohtumäärus Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert vs. komisjon, C‑73/10 P, EU:C:2010:684, punkt 53; kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 42). 50 Eelkõige on Euroopa Inimõiguste Kohus täpsustanud, et õiguse kohtulikule arutamisele piirangud, mis on seotud hagi vastuvõetavuse tingimustega, ei tohi piirata õigussubjekti kohtusse pöördumise õigust niisugusel viisil ja määral, et riivatakse tema õiguse kohtulikule arutamisele tuuma ennast. Lisaks on niisugused piirangud EIÕK artikli 6 lõikega 1 kokkusobivad üksnes juhul, kui nendega taotletakse õiguspärast eesmärki ning suhe kasutatud vahendite ja taotletava eesmärgi vahel on mõistlikult proportsionaalne (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 24. mai 2006. aasta otsus Liakopoulou vs. Kreeka, avaldus nr 20627/04, kogumikus Recueil des arrêts et décisions ei avaldata, punkt 17; 24. aprilli 2008. aasta otsus Kemp jt vs. Luksemburg, avaldus nr 17140/05, kogumikus Recueil des arrêts et décisions ei avaldata, punkt 47, ja 9. jaanuari 2014. aasta otsus Viard vs. Prantsusmaa, avaldus nr 71658/10, kogumikus Recueil des arrêts et décisions ei avaldata, punkt 29). Õigust pöörduda kohtusse riivatakse, kui seda reguleerivad õigusnormid ei teeni enam õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise huve ning kujutavad endast teatavat barjääri, mis takistab õigussubjektil saavutamast seda, et pädev kohus lahendab tema vaidluse sisuliselt (vt kohtujuristi seisukoht, Mengozzi, kohtuasi Arango Jaramillo jt vs. EIP (uuesti läbivaatamine), EU:C:2013:134, punktid 58–60; Euroopa Inimõiguste Kohtu 24. veebruari 2009. aasta otsus L’Erablière vs. Belgia, kogumikus Recueil des arrêts et décisions avaldatud väljavõtetena, avaldus nr 49230/07, punkt 35; kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 43). 51 Karistus, mis seisneb selles, et esimest korda hagis esitatud õigusvastasuse väide on vastuvõetamatu, kujutab endast aga õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele piirangut, mis ei ole proportsionaalne kaebuse ja hagi vastavuse põhimõttega taotletava eesmärgiga, see tähendab eesmärgiga teha võimalikuks asjaomase ametniku ja administratsiooni vaheliste erimeelsuste lahendamine kompromissiga ja järgida õiguskindluse põhimõtet (kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika). 52 Selles küsimuses meenutab [Avaliku Teenistuse Kohus], et kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et iga normaalselt hoolikas ametnik tunneb personalieeskirju (vt seoses EKP teenistujate töötasudele kohaldatavate normidega kohtuotsus BM vs. EKP, F‑106/11, EU:F:2013:91, punkt 45; seoses personalieeskirjadega vt kohtuotsus CR vs. parlament, EU:F:2014:38, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Õigusvastasuse väide võib aga viia [Avaliku Teenistuse Kohtu] selleni, et ta hindab nende normide õiguspärasust, lähtudes üldpõhimõtetest või ülimuslikest õigusnormidest, mis võivad väljuda personalile otse kohaldatavate normide raamidest. Õigusvastasuse väite laadi enda tõttu, nagu ka arutluskäigu tõttu, mille abil asjaomane isik sellise õigusvastasuse avastab ja esile toob, ei saa EKP personali hulka kuuluvalt isikult, kes esitas kaebuse ja kel ei pruugi tingimata olla asjakohaseid õigusalaseid teadmisi, nõuda sellise väite sõnastamist kohtueelses menetluses, või vastasel juhul tunnistatakse see hiljem vastuvõetamatuks. Niisugune vastuvõetamatuks tunnistamine on seega asjaomasele töötajale ebaproportsionaalne ja põhjendamatu karistus. 53 Kui võimalusele esitada õigusvastasuse väide hagiavalduse staadiumis seatakse tingimuseks kaebuse ja hagi vastavuse põhimõtte kohaldamine, siis on lisaks oht, et soodustatakse alusetult ühte kategooriat ametnikke ja teenistujaid ehk neid, kel on õigusalased teadmised, võrreldes kõikide teiste ametnike ja teenistujate kategooriatega. 54 Kõige eelneva põhjal tuleb esimest korda hagiavalduses esitatud õigusvastasuse väide tunnistada vastuvõetavaks.“