ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
86.

See lähenemisviis on minu arvates samuti kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, mis käsitleb keskkonnakaalutlustega seotud, vahet tegemata kohaldatavaid eritingimusi, mida võivad kehtestada hankijad. See kohtupraktika nendib eelkõige, et selliseid kaalutlusi võib võtta arvesse linna ühistranspordi teenuste osutamise riigihanke pakkumuste hindamiskriteeriumide uurimise raames, ning et need on kooskõlas diskrimineerimiskeelu põhimõttega, ilma et oleks nõutav, et need kaalutlused laieneksid lisaks linna ühistranspordi ettevõtjatele, kui need täidavad eraõiguslikke tellimusi. ( 24 ) Oluline on aga märkida, et direktiivi 2004/18 artikkel 26 viitab keskkonnaprobleemidele samal alusel kui sotsiaalprobleemidele, mida analüüsitakse käesolevas asjas. Saksamaa valitsuse kirjeldatud analoogia nende kaht sorti kaalutluse vahel toob minu arvates selgelt esile selle, et liikmesriikidele on vaja lubada võtta vastu erimeetmeid selles majandussektoris, mille moodustab riigihangete valdkond.
45.

Niisiis peab siseriiklik kohus hindama, kas tema käsutuses olevatest kõigist asjaoludest võib tuleneda muid tõendeid peale viidatud põhjusliku seose, mis võivad viia järelduseni, et nimelt on tegu kutsealal tegutseva isiku suunatud tegevusega tarbija elukohajärgsesse liikmesriiki. Nende tõendite hulgas võivad esineda (ilma et see oleks ammendav loetelu) see, kui lähedalt on seotud ühelt poolt kutsealal tegutseva isiku tegevus ning teiselt poolt tema selline tegevus, mida ta reklaami või muul teel on suunanud tarbija elukohajärgsesse liikmesriiki; asjaolu, et kutsealal tegutsev isik osutab tavapäraselt oma ärihalduse teenuseid teises liikmesriigis elavatele klientidele, kellele ta samuti osutab kinnisvara vahendamise teenuseid; või asjaolu, et ettevõtja samade struktuuride raames osutatakse erinevat liiki teenuseid, nii et tarbija ei saanud mõistlikult ette näha, et lepingute suhtes kehtis erinev kohtualluvus.
36.

Haigekassa arvates on Austria riiklik vanaduspension ja Liechtensteini kutsealasest pensioniskeemist makstav pension selgelt samaväärsed. Ta väidab selle kinnituseks, et Austria süsteem on korraldatud niiviisi, et kindlustatu saab säilitada oma harjumuspärase elustandardi juba üksnes esimese samba riiklike hüvitiste abil, samas kui Liechtensteinis tagab sellise hüvitiste taseme teine sammas, mis mängib põhirolli, kuna esimese samba ülesanne on tagada üksnes elatusmiinimum. Pealegi on Austria riikliku skeemi kindlustusmaksed kolm korda suuremad kui Liechtensteinis. Lisaks väidab haigekassa, et BPVG kohaselt on kutsealase pensioniskeemiga liitumine kohustuslik ning et seal on selged ja täpsed eeskirjad maksete suuruse, tagatud hüvitiste laadi ning neid skeeme haldavate sotsiaalkindlustusasutuste korralduse ja nende kontrollimise kohta. Ta lisab, et need eeskirjad kehtivad ka kutsealase pensioniskeemi osale, mis väljub seadusega ette nähtud miinimumhüvitiste piirest, nii et sotsiaalkindlustusasutuste „lepinguvabadus” on äärmiselt piiratud. Samuti ei ole üksikul töötajal vabadust sellise skeemiga liituda ega selle sisu määrata. Haigekassa täpsustab, et mõiste „hüvitised, mis väljuvad seadusega ette nähtud kohustuste piirest” ei hõlma mitte ainult fakultatiivseid täiendavaid hüvitisi, vaid ka hüvitisi, mis tulenevad sissemaksetest, mis on tasutud enne seadusliku kohustuse tekkimist. Ta rõhutab, et BPVG alusel tasutud sissemakseid maksustatakse samamoodi nagu Austrias ASVG alusel kohustusliku kindlustuse raames tasutud sissemakseid. Viimaks rõhutab ta, et ASVG näeb ette, et vabatahtliku täiendava pensioniskeemiga liitumise korral tuleb ravikindlustusmakseid tasuda ka sellise skeemi hüvitistelt. Viimaks teeb haigekassa kokkuvõtte, et jättes arvesse võtmata hüvitised, mida piirialaelanikud saavad tänu oma tegevusele, millega nad on tegelenud Liechtensteinis, koheldaks ebavõrdselt neid isikuid, kes on oma kutsealaga tegelenud ainult Austria territooriumil.
23.

Sellega seoses otsustaski Juzgado de Primera Instancia no 5 de Cartagena (Cartagena esimese astme kohus nr 5) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [93/13] tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu kehtiv Hispaania maksekäsumenetluse regulatsioon – [tsiviilkohtumenetluse seadustiku] artiklid 815 ja 816 –, kus ei ole ette nähtud ebaõiglaste lepingutingimuste kohustuslikku kontrollimist ega kohtuniku sekkumist – välja arvatud juhul, kui secretario judicial (kohtusekretär) peab seda vajalikuks või võlgnikud esitavad vastuväite – põhjusel, et see raskendab või takistab ebaõiglasi tingimusi sisaldavate lepingute kohtulikku kontrollimist omal algatusel? 2. Kas direktiivi [93/13] tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu Hispaania õigusnormid, mis ei luba hilisemas täitmismenetluses [in] limine litis omal algatusel teista kohtulikku täitedokumenti – secretario judiciali (kohtusekretär) tehtud põhjendatud otsust, millega lõpetatakse maksekäsumenetlus – ega kontrollida, kas selle põhjendatud otsuse, mille täitmisele pööramist nõutakse, andmise aluseks olnud lepingus on ebaõiglasi lepingutingimusi, kuna siseriikliku õiguse ([tsiviilkohtumenetluse seadustiku] artiklid 551 ja 552 koostoimes artikli 816 lõikega 2) kohaselt on olemas seadusjõustunud kohtulahend? 3. Kas Euroopa Liidu põhiõiguste hartat tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu maksekäsumenetlust reguleerivad normid ja kohtudokumentide täitemenetlus, mis ei näe kunagi ette kohtulikku kontrolli menetluse tuvastusstaadiumis ja mis ei võimalda kohtul ka täitmisstaadiumis secretario judiciali (kohtusekretär) juba tehtud põhjendatud otsust teista? 4. Kas Euroopa Liidu põhiõiguste hartat tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis ei luba omal algatusel kontrollida, kas õigust ärakuulamisele on täidetud, kuna on olemas seadusjõustunud kohtulahend?”
3.

See meetod on imporditud kauba tolliväärtuse määramise põhimeetod ühise tollitariifistiku kohaldamisel. Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (edaspidi „tolliseadustik”), ( 2 ) artikli 29 lõike 1 punkt d sätestab, et tehingu väärtus on „ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajadusel korrigeeritud vastavalt artiklitele 32 ja 33, tingimusel et […] ostja ja müüja ei ole teineteisega seotud või kui ostja ja müüja on seotud, siis on tehinguväärtus tolliväärtusena aktsepteeritav lõike 2 alusel”.
74.

Lõpuks, mis puutub eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlustesse seoses sellega, kas Madalmaade õigusnorm, mis näeb ette, et asjaõiguse seadmisel või üleandmisel tuleb tasuda käibemaks ühe korraga kogu perioodi kohta kokkulepitud kogusumma pealt, on kuuenda direktiivi artikli 10 lõikega 2 kooskõlas, siis märgin, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ise kinnitab, et selles kohtus pooleliolev kohtuasi ei puuduta niisugust juhtumit, nagu selles küsimuses otseselt käsitletakse. Ma arvan seega, et Euroopa Kohtul ei ole tingimata vaja seda küsimust käesoleva kohtuasja raames käsitleda. Piirduksin siinkohal märkusega, et sättega, mida palutakse teises eelotsuse küsimuses tõlgendada, nimelt kuuenda direktiivi artikli 11 A osa lõike 1 punktiga b ette nähtud kriteerium on igal juhul omahinna kriteerium, nii et väärtus, mis tuleb selle sättega ette nähtud maksustatava summa sisse arvata, on omahinna kuluartiklite koguväärtus, olenemata kokkulepitud makseviisist.
34.

Tõsi on see, nagu märgib komisjon oma seisukohtades, et Euroopa Kohus on seoses direktiivi 89/552/EÜ ( 7 ) artikli 17 lõike 1 punktiga b [mis ajaliselt eelnes direktiivi 2010/13 artikli 10 lõike 1 punktile c] otsustanud, et nimetatud sättes ei ole sponsori nimetamine piiratud üksnes saate alguse ja/või lõpu hetkedega. ( 8 ) Kohtuasi puudutas siiski ka võimalust edastada sponsorlusteavet sponsorluse esemeks oleva saate kestel. Nimetatud kohtuotsuse on seadusandja täna sellegipoolest mingil määral muutnud „aegunuks”, kuna direktiivi 2010/13 artikli 10 lõike 1 punktis c on vastav võimalus sõnaselgelt ette nähtud. Viidatud kohtuotsust ei saa minu arvates siiski tõlgendada nii, et saate sponsorlust puudutav mis tahes teave, mida edastatakse mis tahes hetkel, kujutab endast sponsorlusteadet direktiivi artikli 23 lõike 2 tähenduses ning et selle teabe suhtes kehtib reklaamile ette nähtud ajalise piirangu erand, mis on nimetatud artikli lõikes 1 kindlaks määratud.
66.

Kuid selle küsimusega tekkivad teemad on laiemad. Vähe sellest, et planeeringu kehtestamise otsus oli põhikohtuasjas saanud lõplikuks: ka sild on valmis ehitatud (millega seoses on elupaigad halvenenud ja liigid häiritud, kuigi on tuvastatud, et see on üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel põhjendatud) ja liikluseks avatud (millel võib omakorda olla jätkuv mõju elupaikadele ja liikidele). Sellega seoses püstitab eelotsusetaotluse esitanud kohus hüpoteesi, et kui järeldada, et algne hindamine ja selle läbivaatamine olid tehtud vigadega, võib see viia planeeringu kehtestamise otsuse tühistamiseni, millel võivad nii keskkonna seisukohast kui ka majanduslikult olla kaugeleulatuvad tagajärjed, kui peaks otsustatama, et sild tuleb lammutada.
61.

Järelikult, ja esimese vahekokkuvõttena leian, et esimesele esitatud küsimustest tuleb vastata nii, et direktiiv 80/987 on kohaldatav rahuldamata töötasunõuete suhtes, mis on meremeestel, kelle on kolmanda riigi lipu all sõitvale laevale tööle võtnud äriühing, mille põhikirjajärgne asukoht on nimetatud kolmanda riigi territooriumil, kuid mille tegelik asukoht on selle liikmesriigi territooriumil, kus on meremehed tööle võetud, ja mille pankroti on välja kuulutanud nimetatud liikmesriigi kohus selle sama liikmesriigi õiguse kohaldamisel, kusjuures tähtsust ei oma asjaolu, et töölepinguid reguleerib kolmanda riigi õigus ja et tööandjaks olev äriühing ei ole osalenud kõnealuse liikmesriigi garantiiasutuse rahastamises.
73.

Seda tehes täheldame kõigepealt, et direktiivi 2005/29 artikli 7 lõike 4 punktis c ei nimetata mitte üksnes hinda koos maksudega, vaid nimetatakse ka „hinna arvutamise viisi ning vajaduse korral täiendavaid veo‑, kohaletoimetamise või postikulusid”. Selle õigusnormi teksti ülesehitusest tuleneb, et hinda on selles vaadeldud selle kõikides komponentides, ja näib, et direktiivi 2005/29 artikli 7 lõike 4 punkti c sõnastuses tervikuna on mõeldud eraldi ühelt poolt hinda ja selle arvutamise viisi ning teiselt poolt teisi hinna komponente, nagu transpordikulud. Igal juhul miski artikli 7 lõike 4 punktis c ei viita sellele, et hinda mõistetakse nii, et see peab sisaldama transpordikulusid ja tuleb lõplikult avaldada kõikehõlmavana.
65.

Taani maksuhalduri poolt põhikohtuasjas otsuse 2004/228/EÜ ( 30 ) artikli 2 punkti c põhjal tehtud järeldus, et käesolevas asjas kõne all olevad kangid kuuluvad „pooltoote” mõiste alla, ei ole seevastu veenev. Selle otsusega lubatakse Hispaania Kuningriigil „pooltoodete (nt kangide […]) tarnimisel, mida saadakse värviliste metallide töötlemisel, valmistamisel või ümbersulatamisel […]” määrata käibemaksu tasumise eest vastutavaks isikuks tarne saaja. Sellest ei saa siiski järeldada, et kange, mis on saadud kulla ümbersulatamise teel, tuleb ka käesolevas asjas käsitletava käibemaksudirektiivi artikli 198 lõike 2 raames pidada „pooltoodeteks”. Ehkki vähemalt mõnes mõlema mõiste keeleversioonis – sealhulgas saksakeelses – on kasutatud kahte eri mõistet, siis otsuse 2004/228/EÜ artikli 2 punkt c just nimelt ei nõua erinevalt käesolevas asjas tõlgendatavast käibemaksudirektiivi artikli 198 lõikest 2 vahetegemist mõistete „materjal” ja „pooltoode” vahel. Seega saab mõistele „pooltoode” eespool viidatud otsuse tähenduses igal juhul anda laiema tähenduse kui mõistele „pooltoode” käesolevas asjas kõne all olevas sättes.
60.

Kavatsus selle termini klassikalises tähenduses on karistusõiguses üldiselt määratletud kui mingile eesmärgile suunatud tahtlus. Selles tähenduses erineb see motiivist, mis on põhjus, miks teo toimepanija kuriteo toime pani. Motiiv ei oma üldiselt kuriteo kvalifitseerimise staadiumis tähtsust selles mõttes, et seda ei võeta sisulise karistatava teo õiguslikul määratlemisel arvesse. Kas varastatakse seetõttu, et on vaja süüa, või ahnusest – toime on pandud vargus. Sisulise teo ese seisneb võõra vara omastamises. Just selle kavatsusega võtab teo toimepanija vara endale. Vara sellise pettuse teel omastamise motiiviks on näiteks puuduse kannatamine või saamahimu. Kuritegu on mõlemal juhul sama, see kujutab endast vargust ja kohus teeb vahet, võttes arvesse motiivi, et hinnata igal üksikjuhul karistust, mille ta määrab, või et teo toimepanija vajaduse korral karistusest vabastada.
58.

Mis puudutab proportsionaalsuse kriteeriumi esimest osa, siis on selge, et Rootsi tooteregister on asjakohane, et tagada enamiku eespool punktis 40 viidatud eesmärkide saavutamine. Esiteks saavad pädevad asutused sellest registrist kasulikku teavet, millest lähtudes ohuhinnangu põhjal kindlaks teha, kus on vaja inspekteerimist. Seepärast see tõenäoliselt lihtsustab majandustegevuse käigus keemiatoodete valmistamise või kasutamise seiret Rootsis. Seire raames tagatakse, et ettevõtjad täidavad kemikaalimäärusest tulenevaid kohustusi. ( 55 ) Peale selle võimaldab Rootsi tooteregistri andmebaas saada statistilisi andmeid kemikaalide kasutamise ja müügi kohta ning analüüsida suundumusi – näiteks seoses Rootsi tööstuses kasutatavate ohtlike ainete kategooriate ja kogustega või sellega, millises proportsioonis selliseid tooteid Rootsi imporditakse võrreldes kohapeal valmistamisega. Lõpuks on pooled nõus, et Rootsi tooteregister (ja saab väita, et ka statistika ja suundumuste analüüsid, mida see võimaldab) võib anda pädevatele siseriiklikele asutustele keskkonnapoliitika kujundamisel kasulikku teavet.
71.

Kohtuistungil märgiti, et asjaolu, et Pārtikas kompānijat ei tunnistatud edukaks pakkujaks, ei tõenda, et ta ei osalenud ühel või teisel viisil kooskõlastatud tegevuses, kuivõrd ta võib teha kokkuleppe teiste ettevõtjatega turgude ajaliseks jaotamiseks („bid rigging”). Nõustun selle märkusega, kuid ma ei arva, et oleks tegemist sellise võimalusega, see tähendab et ettevõtja tõendas, et peale selle, et ta ei tunnistatud asjaomases hankes edukaks pakkujaks, ei osalenud ta mitte kuidagi muudes läbirääkimise osades, mille tulemusena ta oleks saanud konkurentsiõiguse rikkumisest kasu. See on mõistagi vaid üks paljudest asjaoludest, mida ettevõtja võib oma argumentides esile tõsta, et eeldus ümber lükata.
68.

Leian siiski, et tuleb nõustuda argumendiga, et krediidiasutuste asukohaliikmesriigist erinevates liikmesriikides tegutsevad filiaalid on erilise seose tõttu oma päritoluliikmesriigi õiguskorraga välismaistest krediidiasutustest erinevas olukorras. See eriline seos õigustab kodumaiste pankade suhtes kehtivate teatavate kohustuste laiendamist ka nende välisfiliaalidele isegi juhul, kui need kohustused ei kehti välisettevõtjate suhtes. See on nii iseäranis juhul, kui kõnealune kohustus kehtib sarnaselt käesolevale asjale ainult suhetele välisfiliaali ja tema niisuguste klientide vahel, kelle elukoht on päritoluriigis. Niisugustel klientidel on nimelt lihtsam avada arve kodumaise panga välisfiliaalis kui välismaises pangas. Sellisel juhul põhjendab maksukontrolli tõhususe tagamise vajadus asutamisvabaduse piiramist, eeldusel et see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ega lähe kaugemale selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust.
98.

Mis puudutab nende varade väärtuse hindamist, siis Itaalia valitsuse märkuse puhul, et need on kontsessiooni tähtaja lõpuks tervikuna või osaliselt „amortiseerunud”, on minu arvates tähelepanuta jäetud kaks põhilist asjaolu. Esimene asjaolu on see, et vaidlusalune meede on mõeldud kasutamiseks mitte üksnes kontsessiooni tähtaegse lõppemise korral, vaid ka selle ennetähtaegse sundlõpetamise korral. Teine asjaolu on niisugune, et isegi see, et leitakse, et tasuta kasutada antavad varad on amortiseerunud, ei tähenda sugugi, et asjaomane kontsessionäär ei kanna majanduslikku kahju, sest temalt võetakse võimalus võõrandada need tasu eest, mis vastab nende varade turuväärtusele.
55.

Siinkohal olgu meenutatud, et nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on sõnaselgelt märkinud, selgub väljakujunenud siseriiklikust kohtupraktikast, mille hulka kuuluv viimane kohtuotsus on tehtud 17. jaanuaril 2014, ( 27 ) et töötajate seaduse § 2a lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et töötajal ei ole õigust saada töölepingu ülesütlemise hüvitist, kui tal on õigus vanaduspensionile, mida tööandja maksab tulenevalt pensioniskeemist, millega töötaja on liitunud enne 50‑aastaseks saamist, olenemata sellest, et ta on otsustanud oma pensioniõigusi ajutiselt mitte kasutada, et jätkata kutsealast tegevust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et töötajate seaduse § 2a lõike 3 tõlgendus, mis võiks selle sätte muuta direktiiviga 2000/78 kooskõlas olevaks, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus oma otsuses Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08, EU:C:2010:600), oleks neil asjaoludel contra legem.
25.

Esiteks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et selles kohtuotsuses otsustas Euroopa Kohus, et teistsugust jaotuspõhimõtet – ning seega mitme kasutusotstarbega kaupade ja teenuste mahaarvamismeetodit – kui see, mis on nähtud ette kuuendas direktiivis ja põhineb käibel, on võimalik kasutada ainult siis, kui seda meetodit ei kohaldata kõikide juhtumite puhul, mil tegu on kasutamisega mitmeks otstarbeks ja kui see tagab täpsema mahaarvamisõiguse kindlaksmääramise. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul otsustas Euroopa Kohus, et käibemaksuseaduse § 15 lõike 4 kolmas lause ei ole kooskõlas kuuenda direktiiviga, sest selles on sätestatud mitme kasutusotstarbega kaupade puhul mahaarvatava osa arvutamise kord, mis näeb ette üldise erandi käibel põhinevast jaotuspõhimõttest. Mis puudutab tingimust, mille kohaselt kasutatud meetod peab tagama täpsema mahaarvamise, siis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see on käesoleval juhul täidetud, sest pindalal põhinev jaotus on üldjuhul täpsem kui käibel põhinev jaotus. Sellest järeldub, et eelistada tuleks meetodit, mida Saksamaa asutused ja kohtud enne kohtuotsuse Ambrecht (C‑291/92, EU:C:1995:304) väljakuulutamist kohaldasid ning mis seisnes selle väljaselgitamises, missuguse osa puhul hoonest tasuti käibemaksu, ja jaotuspõhimõtte kohaldamises ainult ülejäänud summade puhul, mis olid tõesti seotud mitme kasutusotstarbega hooneosadega, sest see annab täpsemaid tulemusi kui käibel põhinev jaotuspõhimõte.
28.

Radlingeride täiendava taotluse lahendamiseks taotleb Krajský soud v Praze (Praha maakonnakohus) eelotsust järgnevalt kokku võetud küsimustes: 1. Kas direktiivi 93/13/EMÜ artikli 7 lõikega 1 ja direktiivi 2008/48 artikli 22 lõikega 2 või muude liidu tarbijakaitsealaste sätetega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis maksejõuetusmenetluses: — võimaldavad kohtul kontrollida tarbijast võlgniku vastu esitatud nõuete kehtivust, suurust või järjestust üksnes pankrotihalduri, võlausaldaja või võlgniku esitatud täiendava taotluse alusel; — võimaldavad niisugusel võlgnikul taotleda võlausaldajate registreeritud nõuete kohtulikku kontrolli 1) üksnes juhul, kui on kinnitatud tema pankrotiseisundi lahendamine kohustustest vabastamise teel; 2) üksnes seoses tagamata nõuetega; ja 3) nõuete korral, mis on pädeva asutuse otsuses loetud täitmisele pööratavateks, üksnes tuvastamaks, et nõue on aegunud? 2. Kas kohus on tarbijakrediidilepingust tulenevaid nõudeid puudutavas maksejõuetusmenetluses kohustatud omal algatusel (isegi kui tarbija ei ole sellekohast vastuväidet esitanud) arvestama, et krediidiandja ei ole täitnud direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikest 2 tulenevat teabe esitamise kohustust, ja tunnistama vastavad lepingutingimused siseriikliku õiguse kohaselt tühisteks? Kui vastus esimesele või teisele küsimusele on jaatav: 3. Kas nende direktiivide sätetel on vahetu õigusmõju ja kas neid saab vahetult kohaldada, arvestades, et kohtu poolne omaalgatuslik kontroll riivab tarbija ja kauba tarnija või teenuse osutaja horisontaalset suhet? 4. Mis on direktiivi 2008/48 artikli 10 lõike 2 punkti d tähenduses „krediidi kogusumma” ning selle direktiivi I lisas ette nähtud aastamäära arvutamise valemi tähenduses „kasutusele võetud krediidi suurus”, kui 1) krediidilepingus on formaalselt ette nähtud konkreetse rahasumma väljamaksmine, kuid 2) lepitakse kokku, et sellest summast arvatakse maha krediidiandja nõuded tasu ja esimes(t)e tagasimakse(te) suhtes nii, et neid mahaarvatud summasid ei maksta tarbijale tegelikult välja, vaid need jäävad kogu ajaks krediidiandja käsutusse? Kas arvutust mõjutaks nende summade sissearvamine? 5. Kas hinnangu andmisel selle kohta, kas leppetrahviklauslid on direktiivi 93/13 lisa punkti 1 alapunkti e tähenduses ebaõiglased, on vaja hinnata kõikide niisuguste lepingus sisalduvate klauslite kumuleeruvat tulemust olenemata sellest, kas võlausaldaja nõuab nende täielikku täitmist või kas mõnda neist võib siseriiklike õigusnormide järgi pidada tühiseks, või ainult nende leppetrahvide kumuleeruvat tulemust, mida tegelikult nõutakse või saab nõuda? 6. Kas juhul, kui leppetrahvid loetakse ebaõiglaseks, on vaja jätta kohaldamata kõik need üksiktrahvid, mis andsid (kuid üksnes koos käsitletutena) kohtule alust järeldada, et hüvitussumma on direktiivi 93/13 lisa punkti 1 alapunkti e tähenduses ülemäära suur, või vaid mõned neist (ja sel juhul: milliste kriteeriumide alusel)?
51.

Hispaania tööõigust iseloomustab see, et töötajate põhimääruse artikli 41 kohaselt võib tööandja ühepoolselt oluliselt muuta töötajate töötingimusi, kui selleks on objektiivseid põhjuseid. Kui see aga töötajat kahjustab, on tal õigus tööleping üles öelda (ülesütlemisõigus) ja saada hüvitist.
55.

Esiteks kinnitavad selle määruse põhjendus 22 ning artikli 9 lõiked 2 ja 5, et fondide tegevus ja toimingud, mida nende abil rahastatakse, peaksid olema täielikus kooskõlas liidu õigusega, sealhulgas liidu riigihanke-eeskirjadega. Seetõttu kaasneb finantsabi andmisega projektile, mis ei ole nende eeskirjadega igakülgses kooskõlas, (vähemalt osaliselt) põhjendamata kuluartikli debiteerimine liidu üldeelarvest. Teiseks on nendel asjaoludel finantskorrektsiooni rakendamine kooskõlas määruse nr 2988/95 artikli 2 lõikes 1 sätestatud põhimõttega, et liidu õiguse nõuetekohaseks kohaldamiseks võetavad haldusmeetmed peavad olema hoiatavad. Seda olulisem on see kontekstis, kus ei pruugi olla lihtne või isegi võimalik tõendada ja täpselt kvantifitseerida kahju, mida eeskirjade eiramisega liidu eelarvele tekitati. Lõpuks ei sea seda tõlgendust kahtluse alla ka määruse nr 1083/2006 artikli 98 lõikes 2 sisalduv viide „fondi rahalisele kahjule”. See, kas on tekkinud tegelikku, kvantifitseeritavat rahalist kahju, on kõigest üks tegur, mida liikmesriigid peavad selle sätte alusel finantskorrektsioone rakendades arvesse võtma.