KOHTUJURISTI ETTEPANEK

NILS WAHL

esitatud 24. märtsil 2015 ( 1 )

Kohtuasi C‑125/14

Iron & Smith Kft

versus

Unilever NV

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Törvényszék (Ungari))

„Kaubamärk — Varasema ühenduse kaubamärgiga identse või sarnase siseriikliku kaubamärgi registreerimine — Mainekas ühenduse kaubamärk — Maine geograafiline ja majanduslik ulatus”

1. Käesolev kohtuasi käsitleb küsimust, kuidas on õige tõlgendada direktiivi 2008/95/EÜ (edaspidi „direktiiv”) ( 2 ) artikli 4 lõiget 3. Vaidluse all on ühelt poolt siseriiklike kaubamärkide ja teiselt poolt ühenduse kaubamärkide vaheline suhe ning see, millises ulatuses tuleb kaitsta varasemaid mainekaid ühenduse kaubamärke.

2. Sellega seoses tekib kaks küsimust: 1) kuidas tõlgendada mõistet „ühenduses [omandatud] maine” artikli 4 lõike 3 tähenduses? ja 2) kas hilisema siseriikliku kaubamärgi registreerimise taotluse võib liikmesriigis tagasi lükata, kui Euroopa Liidu teistes osades mainekas ühenduse kaubamärk ei ole selles liikmesriigis laialdaselt tuntud?

I. Õiguslik raamistik

3. Direktiivi põhjenduses 10 on rõhutatud, kui äärmiselt oluline on tagada, et kõikides liikmesriikides oleks registreeritavatel kaubamärkidel ühesugusel tasemel kaitse. Siiski on täpsustatud, et see ei tohiks takistada liikmesriike pakkumast omal valikul ulatuslikumat kaitset niisugustele kaubamärkidele, millel on väljakujunenud maine.

4. Direktiivi artikli 4 lõikes 3 on ette nähtud suhteline kaubamärgi registreerimisest keeldumise või tühiseks tunnistamise põhjus, kui tekib vastuolu varasema ühenduse kaubamärgiga, millel on väljakujunenud maine. Nimetatud sätte kohaselt ei tohi kaubamärki registreerida (või kui see on registreeritud, võib selle tühiseks tunnistada), kui see on identne või sarnane varasema ühenduse kaubamärgiga artikli 4 lõike 2 tähenduses ja kui selle registreerimise taotlus on esitatud (või see on registreeritud) kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks on registreeritud varasem ühenduse kaubamärk, juhul kui varasem ühenduse kaubamärk on omandanud ühenduses maine ning hilisema kaubamärgi põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema ühenduse kaubamärgi eristatavust või mainet.

5. Direktiivi artikli 4 lõike 4 punktis a on ette nähtud samalaadne, ehkki mitte kohustuslik põhjus jätta registreerimata siseriiklik kaubamärk, millel on asjaomases liikmesriigis väljakujunenud maine.

II. Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused

6. Eelotsusetaotlusest nähtub, et Unilever NV, tuginedes oma varasemale ühenduse sõnamärgile IMPULSE, esitas vastulause Iron & Smith Kft. taotlusele registreerida Ungari kaubamärgina värviline kujutismärk „be impulsive”. Ungari intellektuaalomandiamet (Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatal; edaspidi „Ungari amet”) tuvastas, et Ühendkuningriigis ja Itaalias on Unilever müünud suures koguses ja reklaaminud kaupa, mis on tähistatud ühenduse sõnamärgiga IMPULSE, ning sellel kaubamärgil on Ühendkuningriigis 5% ja Itaalias 0,2% suurune turuosa. Turuosa käsitleva järelduse põhjal – mis ei olnud seotud Ungariga – leidis Ungari amet, et ühenduse kaubamärgi maine on Euroopa Liidu territooriumi olulises osas tõendatud. ( 3 ) Samuti järeldas ta, et välistada ei saa selle kaubamärgi ebaõiglase ärakasutamise ohtu.

7. Kuna Ungari amet niisiis keeldus Iron & Smithi kaubamärki registreerimast, kaebas Iron & Smith otsuse, millega jäeti registreerimistaotlus rahuldamata, Fővárosi Törvényszékile (Budapesti esimese astme kohus; edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus”) edasi. Kaheldes, kuidas on õige tõlgendada direktiivi artikli 4 lõiget 3, taotleb eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsust järgmistes küsimustes: „1. Kas ühenduse kaubamärgi maine tõendamiseks [direktiivi] artikli 4 lõike 3 tähenduses piisab mainest ühes liikmesriigis ka siis, kui selle alusel esitatud vastulausega seotud siseriikliku kaubamärgi registreerimise taotlus on esitatud muus liikmesriigis? 2. Kas ühenduse kaubamärgi maine kontrollimisel kohaldatavate territoriaalsete tingimustega seoses võib kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks tugineda [Euroopa Kohtu] kehtestatud põhimõtetele? 3. Kas juhul, kui ühenduse varasema kaubamärgi omanik tõendab ühenduse kaubamärgi maine olemasolu muudes riikides kui see, kus on esitatud siseriikliku kaubamärgi registreerimise taotlus, mis hõlmavad olulist osa Euroopa Liidu territooriumist, võib sellegipoolest nõuda, et ta tõendaks seda tulemuslikult ka seoses asjaomase liikmesriigiga? 4. Kui vastus [kolmandale] küsimusele on eitav: kas siseturu eripära arvesse võttes võib tekkida selline olukord, et olulises osas Euroopa Liidu territooriumist laialdaselt kasutatav kaubamärk on liikmesriigis asjaomase tarbija jaoks tundmatu ja seetõttu ei ole täidetud direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud registreerimisest keeldumise põhjuse esinemiseks vajalik teine tingimus – oht, et kasutatakse ebaõiglaselt ära või kahjustatakse kaubamärgi eristatavust või mainet? Jaatava vastuse korral: milliste tingimuste esinemist tuleb ühenduse kaubamärgi omanikul tõendada selleks, et eespool nimetatud tingimus oleks täidetud?”

8. Kirjalikult on oma seisukohad käesolevas menetluses esitanud Iron & Smith, Unilever, Ungari, Taani, Prantsuse, Itaalia ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon. Kõik nimetatud menetlusosalised peale Itaalia valitsuse esitasid suulised seisukohad 4. veebruaril 2015 peetud kohtuistungil.

III. Õiguslik analüüs

A. Sissejuhatus

9. Direktiivi artikli 4 lõige 3 on kohaldatav üksnes siis, kui on täidetud kaks kumuleeruvat tingimust: 1) varasem ühenduse kaubamärk peab olema omandanud maine Euroopa Liidu olulises osas (edaspidi „esimene tingimus”) ja 2) hilisema (siseriikliku) kaubamärgi kasutamisega peab kaasnema varasema ühenduse kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglane ärakasutamine või kahjustamine (edaspidi „teine tingimus”). Varasema ühenduse kaubamärgi omanik ei ole siiski kohustatud tõendama enda kaubamärgi ja hilisema siseriikliku kaubamärgi segiajamise tõenäolisust. ( 4 )

10. Niisiis on selge, et esimene, teine ja kolmas küsimus on omavahel tihedalt seotud. Need kolm küsimust puudutavad kõik esimest tingimust, nimelt kriteeriume, mille põhjal tuleb tuvastada, kas varasem ühenduse kaubamärk on olulises osas Euroopa Liidust mainekas. Selles kontekstis on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõhklusi muu hulgas seoses sellega, kui tähtsaks (või tähtsusetuks) tuleb selles analüüsis pidada geograafilisi piire. Seda arvestades käsitlen esimest, teist ja kolmandat küsimust koos ning asun seejärel neljanda küsimuse juurde, mis puudutab teist tingimust. Enne nende küsimuste juurde asumist on aga kohased mõned lühimärkused, mis puudutavad mainega seotud suhtelise registreerimisest keeldumise põhjuse põhjendusi.

11. Direktiivi artikli 4 lõikes 3 (ja vastavalt määruse artikli 8 lõikes 5) ette nähtud kaubamärgi registreerimisest keeldumise (ja tühiseks tunnistamise) põhjus kajastab arusaama, et kaubamärgi väärtus võib ulatuda palju kaugemale võimest tähistada päritolu: kaubamärkide väärtus võib muu hulgas seisneda kuvandis, mida kaubamärk kannab. Seda on nimetatud kaubamärkide „reklaamiga seotud ülesandeks”. ( 5 ) Selles mõttes on kaitse all mitte niivõrd päritolu tähistus kui teatavate kaubamärkide majanduslik edu. Neid aspekte arvestades ei saa muidugi välistada, et teatava kaubamärgi kuvand võib identse või sarnase kaubamärgi lubamise korral halveneda. See on võimalik isegi (ja iseäranis) siis, kui hilisema kaubamärgiga tähistatavad kaubad ja teenused ei kuulu samasse kategooriasse kui varasema kaubamärgiga kaitstud kaubad ja teenused. Väidetavalt peab ühenduse kaubamärkide kaitse just sel põhjusel ulatuma kaugemale nende kaupade ja teenuste liigist, mille jaoks kaubamärk on registreeritud. Arvestades, et direktiivi artikli 4 lõikega 3 on kaubamärgile võimaldatud iseäranis ulatuslik kaitse, ei ole üllatav, et sellele registreerimisest keeldumise põhjusele saab tugineda üksnes siis, kui kaubamärk on omandanud Euroopa Liidus maine.

B. Esimene tingimus

12. Nagu juba mainitud, tuleneb esimese, teise ja kolmanda küsimuse põhjustanud probleem sellest, et direktiivis ega määruses ei ole märgitud midagi selle kohta, milline geograafiline territoorium Euroopa Liidus peab olema hõlmatud, ega muude kriteeriumide kohta, mis peavad olema täidetud, et kaubamärk oleks omandanud direktiivi artikli 4 lõike 3 tähenduses maine. Praeguses olukorras, arvestades direktiivi artikli 4 lõike 3 ja määruse artikli 8 lõike 5 identset sõnastust, tundub mõistlik tõlgendada neid sätteid teineteisega kooskõlas. ( 6 )

13. Mulle näib aga, et maine küsimuses on Euroopa Kohus juba oma seisukoha kujundanud, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kindel, kas asjaomane varasem kohtupraktika on tema menetluses kohaldatav. Olukorra selgitamiseks kirjeldan põgusalt kohtupraktika selle suuna aluspõhimõtteid.

14. Kohtuasjas General Motors, ( 7 ) mis käsitles mainet seoses siseriiklike kaubamärkidega (tookord Beneluxi kaubamärkidega) märkis Euroopa Kohus, et piisab, kui kaubamärgil on maine „olulises osas” liikmesriigi territooriumist. ( 8 ) Siinjuures on eriti huvipakkuv, et hiljem märkis Euroopa Kohus, et kaubamärgil ei pea olema mainet „kogu” liikmesriigi territooriumil. Beneluxi puhul tähendas see, et kaubamärgi maine olemasoluks piisas sellest, kui kaubamärk oli olulises osas sellest territooriumist tuntud olulisele osale sihtrühmast. Sel juhul võis „oluline osa territooriumist” tähendada ka kõigest ühte osa seda territooriumi moodustavatest riikidest. ( 9 )

15. See Euroopa Kohtu seisukoht kanti kohtuasjas Pago International ( 10 ) üle ühenduse kaubamärgi konteksti. Nimetatud kohtuotsuses kaalus Euroopa Kohus, kas ühenduse kaubamärgil (mahlapudeli kujul) saab olukorras, kus on tuvastatud, et see on mainekas üksnes ühes liikmesriigis, olla maine olulises osas Euroopa Liidust. Euroopa Kohus märkis seoses sellega, et nõutava künnise ületamiseks peab ühenduse kaubamärki Euroopa Liidu territooriumi olulises osas teadma märkimisväärne osa avalikkusest, keda selle kaubamärgiga hõlmatud kaubad või teenused puudutavad. Euroopa Kohus lisas, et „põhikohtuasja asjaolusid silmas pidades” võib asjaomase liikmesriigi (Austria) territooriumi käsitada Euroopa Liidu territooriumi olulise osana. ( 11 )

16. Kuigi Euroopa Kohus piiritles viimati nimetatud seisukohta („põhikohtuasja asjaolusid silmas pidades”), saab sellest kohtuotsusest minu arvates järeldada, et ka üldiselt võib ühes liikmesriigis omandatud mainest – tingimusel, et märkimisväärne osa avalikkusest, keda kaubamärgiga hõlmatud kaubad või teenused puudutavad, ühtib sellesama liikmesriigi asjassepuutuva avalikkusega – piisata tuvastamaks, et asjaomane kaubamärk on tõepoolest omandanud Euroopa Liidus direktiivi artikli 4 lõike 3 tähenduses maine. ( 12 )

17. Lõpuks oleneb maine küsimus ju kõne all olevast asjassepuutuvate kaupade ja teenuste turust. Vastus küsimusele, mida tähendab Euroopa Liidu oluline osa, eeldab seetõttu asjaolude analüüsi, mille saab ette võtta üksnes asja menetlev siseriiklik kohus. Nagu Euroopa Kohus on märkinud, tuleb selles analüüsis arvesse võtta varasema kaubamärgi turuosa, selle kasutamise intensiivsust, geograafilist ulatust kui ka kestust, samuti ettevõtja poolt kaubamärgi edendamiseks tehtud investeeringu suurust. ( 13 ) Teisisõnu kujutab maine endast teadlikkuskünnise ületamise nõuet, millele vastavust tuleb hinnata kvantitatiivsete kriteeriumide põhjal. Tuvastamaks, kas teatav kaubamärk on omandanud Euroopa Liidu olulises osas maine, tuleb seega arvestada nii geograafilisi kui ka majanduslikke kriteeriume. Seetõttu tuleks analüüsis põhitähtsaks pidada kõne all olevat asjassepuutuvate kaupade või teenuste turgu.

18. Täpsemalt, nagu saab järeldada kohtuotsusest Pago International, oleneb vastus küsimusele, mida tähendab Euroopa Liidu oluline osa, igal juhul – ja see on aspekt, mida ei ole võimalik üleliia rõhutada – konkreetsest mainekaks peetavast kaubamärgist ja seega sihtrühmast. Kuna selles küsimuses loevad proportsioonid, mitte absoluutarvud, ei takista see, et asjaomane turg võib olla piiratud suurusega, iseenesest kaubamärki mainet omandamast. Ehkki minu arvates võib ühe (suure või sama hästi väikese) liikmesriigi territoorium olenevalt oludest tõesti kujutada endast Euroopa Liidu olulist osa, ei tohi sellele järeldusele viivas analüüsis siiski arvestada geograafilisi piire. ( 14 )

19. Võib ju väita, et kohtuotsusest Pago International ei ole pretsedendina abi, sest nimetatud kohtuasjas (erinevalt käesolevast) tuvastati maine olemasolu liikmesriigis, kus ühenduse kaubamärgi omanik oma kaubamärgi mainele tugines. Rõhutada tuleb aga seda, et ühenduse kaubamärk rajaneb ühetaolisuse põhimõttel. Teisisõnu, kui kaubamärgiomanik saab endale ühenduse kaubamärgi, peab see kaubamärk looma tagajärgi kogu Euroopa Liidu piires (välja arvatud teatavad erandid, mis on määruses loetletud). ( 15 ) Nii ei pea ma ka oluliseks, kas maine tuvastatakse selle liikmesriigi territooriumil, kus taotletakse hilisemat kaubamärki, või mitte. ( 16 ) Ühetaoline kaitse kogu Euroopa Liidu piires satuks ju ohtu, kui mainekas ühenduse kaubamärk oleks kaitstud ainult sellel geograafilisel alal, kus maine olemasolu on tuvastatud. ( 17 ) See aga ei tähenda – nagu edaspidi selgitan –, et ühenduse kaubamärgi omanik võib automaatselt tugineda niisugusele mainele Euroopa Liidu mis tahes kohas näiteks selleks, et seista vastu siseriikliku kaubamärgi registreerimisele.

20. See toob mind viimase aspekti juurde, milleks on Euroopa Kohtu poolt tegeliku kasutamise mõiste suhtes võetud seisukoha olulisus. Kohtuasjas Leno Merken ( 18 ) paluti Euroopa Kohtult otsust selle kohta, kas ühenduse kaubamärgi kasutamine ühes liikmesriigis võib kujutada endast tegelikku kasutamist ühenduses või mitte. Selles kohtuotsuses lükkas Euroopa Kohus selgesti tagasi mõtte kasutada Euroopa Kohtu poolt kohtuasjas Pago International maine küsimuses väljendatud seisukohta kui mõõdupuud tuvastamaks, kas tegelik kasutamine ühenduses on õigupoolest esinenud. Põhjus oli sisuliselt selles, et määruse artikli 8 lõikel 5 (maine) ja artiklil 15 (tegelik kasutamine) on täiesti erinevad eesmärgid. Esimene on seotud tingimustega, mis reguleerivad laiendatud kaitset lisaks nendele kauba‑ ja teenuseliikidele, mille jaoks ühenduse kaubamärk on registreeritud, mõiste „tegelik kasutamine” aga tähistab kasutamise miinimumnõuet, millele peavad kaitse saamiseks vastama kõik kaubamärgid: määruse artikli 15 kohaselt, et vältida kaubamärkide registreerimise kuritarvitamist, tuleb ühenduse kaubamärk viie aasta jooksul „ühenduses tegelikult kasutusele” võtta. Kui seda ei tehta, võidakse kaubamärk tühistada. ( 19 )

21. Tõepoolest, nagu mitu seisukohti väljendanud menetlusosalist on märkinud, saab igatahes öelda, et Euroopa Kohtu poolt otsuses Leno Merken väljendatud seisukoht, mis puudutas geograafiliste piiride ebaolulisust (küsimuses, kas kaubamärki on tegelikult kasutatud), on marginaalselt tähtis ka käesolevas kohtuasjas. Põhjus on selles, et see seisukoht kajastab arusaama ühtsest kaitsest, mida ühenduse kaubamärk siseturul pakub. Sellegipoolest ei näi soovitav kohaldada käesolevas kontekstis isegi mitte analoogia põhjal seda konkreetset kohtupraktika suunda, mis käsitleb kaubamärgi tegeliku kasutamise tuvastamise kriteeriume. Nagu Euroopa Kohus on ise märkinud, tuleb tegeliku kasutamise tuvastamise kriteeriume selgelt eristada nendest, mida kohaldatakse seoses mainega. ( 20 )

22. Arvestades, et ühenduse kaubamärk võib olla omandanud Euroopa Liidu olulises osas maine ka olukorras, kus tuvastatakse maine olemasolu kõigest ühes liikmesriigis – mis ei pea olema tingimata seesama, kus on esitatud vastulause –, jääb eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastada, kas vaidlusalune Unileveri kaubamärk on omandanud maine olulises osas Euroopa Liidust, võttes muu hulgas arvesse avalikkust, keda selle kaubamärgiga hõlmatud kaubad või teenused puudutavad. Isegi kui eeldada, et omandatud mainega seotud eeltingimus on täidetud (nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus näib uskuvat), on eelotsusetaotluse esitanud kohtul enne Unileveri poolt põhikohtuasjas esitatud vastulause rahuldamist ikkagi vaja kindlaks teha, kas direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud teine tingimus on täidetud.

C. Teine tingimus

23. Neljas küsimus puudutab direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud teist tingimust. Selleks et otsustada, kas see teine tingimus on täidetud, tuleb kindlaks teha, kas hilisem siseriiklik kaubamärk kasutab (või hakkab kasutama) põhjuseta ja ebaõiglaselt ära või kahjustab (või hakkab kahjustama) varasema ühenduse kaubamärgi eristusvõimet või mainet.

24. Siin tekib kaks küsimust. Esiteks, milliseid kriteeriume tuleb rakendada selle tuvastamisel, kas niisugustel asjaoludel tekib kahju kaubamärgi hägustamise ( 21 ) või halvustamise ( 22 ) või ka priisõidu ( 23 ) kaudu? Teiseks, kui oluliseks (või ebaoluliseks) tuleb niisuguses kontekstis pidada seda, et varasem, maine omandanud kaubamärk ei ole liikmesriigis, kus taotletakse kõnealuse siseriikliku kaubamärgi registreerimist, laialdaselt tuntud (või on täiesti tundmatu)? Kuigi mõlemat küsimust saab mõningate raskustega üksnes abstraktselt käsitleda, püüan anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhiseid selle kohta, milliseid tegureid peaks ta nende küsimuste käsitlemisel arvesse võtma.

1. Sihtrühm

25. Käesoleva juhtumi iseärasus seisneb selles, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib varasem ühenduse kaubamärk olla Ungaris sihtrühmale tegelikult täiesti tundmatu. Enesestmõistetavalt on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kindlaks teha, kas Ühendkuningriigis ja Itaalias kasutatav Unileveri kaubamärk on asjaomastele Ungari tarbijatele tundmatu või tuntud. Selles küsimuses märgiksin lihtsalt, et kuigi varasem kaubamärk ei pruugi olla Ungaris mainekas (või laialdaselt tuntud), ei tähenda see automaatselt, nagu oleks see kaubamärk nimetatud liikmesriigis sihtrühmale täiesti tundmatu. ( 24 )

26. Samas on täiesti mõeldav, et varasem ühenduse kaubamärk vastab direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud esimesele tingimusele, teisele aga mitte. Nagu mitu seisukohti väljendanud menetlusosalist välja pakuvad, on selle tuvastamisel, kas varasem mainekas ühenduse kaubamärk peab saama teatavas liikmesriigis laiendatud kaitse, vaja arvesse võtta olukorda liikmesriigis, kus ühenduse kaubamärgist tulenevale ainuõigusele tuginetakse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetletavas asjas on selleks liikmesriigiks Ungari.

27. Selles suhtes on Euroopa Kohus oma otsuses General Motors juba märkinud, et hilisema kaubamärgi registreerimine võib varasemat mainekat kaubamärki kahjustada vaid siis, kui seda kaubamärki piisaval määral teatakse, nii et varasemale kaubamärgile saab kahju tekitada. Ainult siis saab avalikkus hilisema kaubamärgiga kokku puutudes neid kahte kaubamärki seostada, isegi kui neid kasutatakse erisuguste kaupade või teenuste jaoks. ( 25 ) Kui varasema kaubamärgi peamisi funktsioone ei mõjutata, näib sellele kaubamärgile kahju tekkimise võimalus kaheldav.

28. Nagu märgib Ühendkuningriigi valitsus, tähendab see, et olenemata väljakujunenud maine tuvastamisest (Euroopa Liidu olulises osas, kuid, nagu olen selgitanud eespool, mitte tingimata selles liikmesriigis, kus artikli 4 lõikele 3 tuginetakse), on selle kindlakstegemisel, kas hilisem siseriiklik kaubamärk saab varasemat kaubamärki kahjustada, äärmiselt oluline, kas hilisema kaubamärgi registreerimise liikmesriigis on sihtrühm sellest kaubamärgist teadlik. Tõesti võib väita, et see seisukoht on probleemne, eriti arvestades ühetaolise kaitse põhimõtet: varasemal mainekal ühenduse kaubamärgil võib olla suurendatud kaitse, mis laieneb teistsugustele kaupadele ja teenustele 27 liikmesriigis, kuid mitte 28. liikmesriigis.

29. Ent nagu Euroopa Kohus otsuses DHL Express France märkis, tuleb ühenduse kaubamärgi omaniku ainuõigust käsitada konteksti asetatult. See õigus antakse selleks, et kaubamärgiomanik saaks kaitsta oma erihuve kaubamärgi toimivuse tagamiseks. Sellest tulenevalt ei tohi ühenduse kaubamärgi omaniku ainuõigus ega seega ka selle õiguse territoriaalne ulatus minna kaugemale sellest, mida see õigus omanikule tema kaubamärgi kaitseks võimaldab, see tähendab, et ta saab keelata üksnes sellise kasutamise, mis võib kahjustada kaubamärgi funktsiooni. ( 26 ) On tõsi, et seda seisukohta väljendati seoses ühenduse kaubamärgi edasise rikkumise või rikkumisohu keelu territoriaalse kohaldamisala kindlakstegemisega. Ent kui see seisukoht ei oleks samaväärselt kohaldatav seoses kaubamärgi registreerimisega, saaks varasema ühenduse kaubamärgi omanik, nagu komisjon märgib, esitada küll vastulause hilisema kaubamärgi registreerimise suhtes, kuid mitte keelata selle kasutamist.

30. Siinkohal on samuti oluline toonitada, et siseriiklikel kaubamärkidel tuleb lubada eksisteerida paralleelselt ühenduse kaubamärkidega. ( 27 ) Kui sihtrühma teadlikkusele liikmesriigis, kus taotletakse hilisema kaubamärgi registreerimist, ei omistata kohast tähtsust seoses direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud teise tingimusega, oleks kahe kaubamärgisüsteemi üheaegne olemasolu kõigest paljasõnaline kontseptsioon. Niisugune käsitusviis põhjustaks ka kahtlemata sugugi mitte tühiseid kulusid nendele, kes taotlevad kaubamärgi registreerimist üksnes siseriikliku kaubamärgiõiguse alusel (arvestades kulusid, mis lähevad selle kindlakstegemiseks, et ühegi võimaliku kauba‑ ega teenuseliigi jaoks ei ole samasugust ühenduse kaubamärki juba registreeritud).

31. Tegelikult võib direktiivi artikli 4 lõige 3 olla kohaldatav ka pärast registreerimist, et kaitsta varasemate ühenduse kaubamärkide omanike huve. Teataval hetkel võib varasema maineka kaubamärgi omaniku vastulause siseriikliku kaubamärgi registreerimisele sarnaste (või teistsuguste) kaupade või teenuste jaoks olla edutu. Ent kui esimene tingimus on algusest peale täidetud, ei tähenda see, et hiljem ei saa välistada selle hilisema siseriikliku kaubamärgi tühistamist direktiivi artikli 4 lõike 3 alusel, kui teine tingimus on siis samuti täidetud.

2. Vaja on tuvastada seos

32. Üldiselt saab öelda, et kahju tekitamise küsimus eeldab üleüldise hinnangu andmist kõikidele asjassepuutuvatele teguritele, sealhulgas, kuigi mitte ainult varasema kaubamärgi tugevusele, sihtrühmale ning varasema ja hilisema kaubamärgiga tähistatavate kaupade ja teenuste liikidele. Selles suhtes pakub palju õppetunde ka senine kohtupraktika.

33. Muu hulgas nähtub kohtuasjast Intel Corporation, ( 28 ) mis käsitles direktiivi artikli 4 lõikes 4 ette nähtud suhtelist registreerimisest keeldumise põhjust, et mida vahetumalt ja tugevamalt meenutab hilisem kaubamärk varasemat kaubamärki, seda tõenäolisem on, et hilisema kaubamärgi kasutamine käesoleval ajal või tulevikus kasutab ebaõiglaselt ära või kahjustab varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet. ( 29 ) Kui sihtrühm ( 30 ) ei taju varasema ja hilisema kaubamärgi vahel seost, on tõenäoline, et hilisema kaubamärgi kasutamisega ei tekitata varasemale kaubamärgile kahju ega kasutata seda ebaõiglaselt ära. ( 31 )

34. Euroopa Kohtu otsusest Intel Corporation tuleb järeldada sedagi, et olenevalt iga juhtumi asjaoludest ei saa jätta arvestamata võimalust, et nende kaupade või teenustega puudutatud asjaomase avalikkuse osa, mille jaoks varasem kaubamärk registreeriti, ei ühti selle osaga avalikkusest, keda puudutavad hilisema kaubamärgiga hõlmatud kaubad või teenused. Sellepärast tuleb seose olemasolu hindamisel võtta arvesse nende kaupade või teenuste laadi, mille jaoks on vastandatud kaubamärgid registreeritud. Muidugi on see lihtsam siis, kui varasem kaubamärk on laiemale avalikkusele tuntud või kui asjassepuutuvate kaupade ja teenuste tarbijaskond suuresti kattub. ( 32 )

35. Konkreetsemalt tuleneb kohtuotsusest Intel Corporation välja kujunenud kohtupraktika suunast, et kahe kaubamärgi vahel ei saa olla seost, kui hilisem kaubamärk ei meenuta sihtrühmale liikmesriigis, kus taotletakse selle hilisema kaubamärgi registreerimist, varasemat kaubamärki. Kui sellist seost ei saa tuvastada, näib ebaloogiline väita, et hilisema kaubamärgi kasutamine tähendaks priisõitu varasema kaubamärgi maine või eristusvõime arvel või kahjustaks seda. ( 33 )

36. Tahaksin siiski toonitada ühte olulist erinevust käesoleva kohtuasja ja kohtuasja Intel Corporation vahel: käesolevas asjas on lähtepunktiks see, et varasem Unileveri kaubamärk ei ole Ungaris kuigi laialdaselt (või üldse) tuntud. Kohtuasjas Intel Corporation aga näib Euroopa Kohus olevat tuginenud oma järeldustes eeldusele, et varasem mainekas kaubamärk oli kogu asjaomases liikmesriigis (Ühendkuningriigis) laialdaselt tuntud. Seetõttu ei paku nimetatud kohtuotsus selgeid suuniseid selle kohta, millist proportsionaalset osa sihtrühmast – st kui olulist osa sellest – on selle seose tuvastamiseks vaja.

37. Minu arvates peab seda seost tõendav tarbijaskonna suurus olema asjaomases liikmesriigis niisugune osa sihtrühmast, et kaubanduslikud tagajärjed on kaalukad (edaspidi „kaubanduslikult kaalukas osa”). Muidu oleks direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud teine tingimus tegelikult sisutühi. Üldse saavad ju niisugust seost tajuda ainult need, kes on varasema kaubamärgiga tuttavad. Miks on siis vaja nõuda, et kaubanduslikult kaalukas osa sellest sihtrühmast oleks varasema ühenduse kaubamärgiga kokku puutunud ja seega võimeline seda seost tajuma?

38. Kahtlemata on siin oluline, et direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud teine tingimus oleneb sellest, kas varasemale kaubamärgile tekitatakse või võidakse tekitada hilisema siseriikliku kaubamärgi registreerimisega kahju. On ilmne, et kahju tekkimiseks ei pea kaubamärgist teadlik avalikkuse osa olema sama suur nagu see, mida on vaja maine väljakujunemiseks. Ent tagajärjed peavad olema märgatavad. Minu arvates – ja jällegi olenevalt asjassepuutuvatest kauba‑ ja teenuseliikidest – saab selline kahju tekkida vaid siis, kui kaubanduslikult kaalukas osa sihtrühmast asjaomases liikmesriigis seda seost tajub. Ainult selle rühma piires võib tajutav seos kasutajaid mõjutada.

39. Igal juhul ei saa pelgalt see, et hilisema kaubamärgi registreerimist taotlev isik on maineka varasema ühenduse kaubamärgi olemasolust teadlik, olla oluline priisõidu tuvastamisel. Registreerimise taotleja teadlikkus varasemast kaubamärgist ei laiene võimalusele, et keskmised kasutajad kõnealuseid kaubamärke seostavad.

40. Saan vaid veel kord rõhutada, et samal ajal kui sihtrühm liikmesriigis, kus hilisemat kaubamärki taotletakse, ei ole määrav selle tuvastamisel, kas varasem ühenduse kaubamärk on omandanud Euroopa Liidus direktiivi artikli 4 lõike 3 tähenduses maine, on see sihtrühm seevastu äärmiselt tähtis selle tuvastamisel, kas hilisem siseriiklik kaubamärk kasutaks mainekat varasemat ühenduse kaubamärki ebaõiglaselt ära või kahjustaks seda. Tuleb meeles pidada, et siseriiklikule kaubamärgile pakutav kaitse piirdub põhimõtteliselt selle liikmesriigi territooriumiga, kus seda kaubamärki taotletakse. Sellepärast on seoses siseriiklike kaubamärkide registreerimisest keeldumise põhjustega mõistlik, et kahjustamine või ebaõiglane ärakasutamine tuleb tuvastada selle liikmesriigi sihtrühma põhjal.

41. Eriti priisõidu olukorras, mis on käesolevas asjas iseäranis oluline, näib olevat keeruline väita, et priisõit võiks esineda ka siis, kui kohalik avalikkus ei ole mainekast varasemast kaubamärgist teadlik (mida kontrollib eelotsusetaotluse esitanud kohus). Igal juhul, nagu muu hulgas märgib Taani valitsus, isegi kui eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et sihtrühm võib tajuda vaidlusaluse Unileveri kaubamärgi ja hilisema siseriikliku kaubamärgi vahel seost, ei või kahjustamise või priisõidu oht jääda pelgalt oletuseks. ( 34 ) Vastulausemenetlustes on sageli nii (nagu näib olevat ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses), et väidetavat kahju ei ole veel tekkinud.

3. Varasema kaubamärgi tugevus

42. Neljandas küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus konkreetselt suuniseid selle kohta, milliseid tõendeid peab varasema kaubamärgi omanik enda kaubamärgi kahjustamise ohu kohta esitama. See küsimus on aga oluline üksnes siis, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus saab tuvastada, et kaubamärkide vahel tajub seost nii kaalukas osa sihtrühmast asjaomases liikmesriigis, et sellel on olulised kaubanduslikud tagajärjed, st kui ta tuvastab, et vajalikku seost tajub asjaomases liikmesriigis kaubanduslikult kaalukas osa sihtrühmast.

43. Selle kohta on Euroopa Kohus märkinud, et sellest, kui asjaomane osa avalikkusest tajub vastandatud kaubamärkide vahel seost, ei piisa tõendamaks, et varasemat kaubamärki on kahjustatud või kahjustatakse tulevikus. Sellepärast peab varasema kaubamärgi omanik tõendama kas selle, et tema kaubamärki on tegelikult ja vastaval hetkel kahjustatud, või tõsise ohu, et tulevikus tekib selline kahju. ( 35 ) Ehkki kaubamärgi halvustamise ohu tõendamine ei näi olenevat sellest, millise kauba‑ või teenuseliigiga on tegu, näib mulle, et mida sarnasemad on vaidlusalused kaubad ja teenused, seda lihtsam on tõendada kaubamärgi hägustamise võimalust (eriti päritolutähise „üldistumise” ( 36 ) kaudu, millega oli tegu kohtuasjas Interflora ja Interflora British Unit ( 37 )).

44. Olgu sellega, kuidas on; Euroopa Kohus on kehtestanud (hägustamise ja halvustamisega tekitatud) kahju tõendamisele üpris kõrgetasemelised nõuded. Nende nõuete täitmiseks on vaja tõendada, et hilisema kaubamärgi kasutamise tagajärjel on muutunud nende kaupade või teenuste, mille jaoks varasem kaubamärk registreeriti, keskmise tarbija majanduslik käitumine, või esineb tõsine oht, et selline muutus tulevikus toimub. Nagu olen juba maininud, näib see seisukoht puudutavat just hägustamise ja halvustamisega seotud kahju. ( 38 )

45. Minu arvates on kaheldav, kas selle kriteeriumi saab otseselt üle kanda priisõidu konteksti. Priisõidu korral on perspektiiv teistsugune, niivõrd kui keskendutakse hilisema kaubamärgi keskmistele kasutajatele ja eelistele, mida hilisem kaubamärk võib varasema kaubamärgi arvelt saada. Veel enam, näib, et kohtupraktika ei nõua, et sel teel saadud kasu väljenduks näiteks suurenenud müügikäibes.

46. Nagu Euroopa Kohus otsuses L’Oréal jt ( 39 ) märkis, esineb ebaõiglane ärakasutamine olukorras, kus isik üritab maineka kaubamärgiga sarnase tähise kasutamisega nii-öelda asuda selle kaubamärgi kiiluvette, et saada kasu selle atraktiivsusest, mainest ja prestiižist ning kasutada seda ilma rahalist hüvitist maksmata ja pidamata ise tegema selles suhtes jõupingutusi, kuna turunduslikke jõupingutusi selle kaubamärgi kuvandi loomiseks ja säilitamiseks on teinud kaubamärgi omanik, ning sellisest kasutamisest tulenevat eelist tuleb pidada selle kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglaseks ärakasutamiseks. ( 40 ) Sellest nähtub, et ärakasutamine peab olema üht‑ või teistmoodi ebaõiglane. Siiski saan ma kohtupraktikast aru nii, et „ebaõigluse” lisandväärtus on piiratud – kui mitte olematu –, kui hilisema siseriikliku kaubamärgi registreerimist taotlev isik sõidab tahtlikult varasema kaubamärgi maine kiiluvees.

47. Üldiselt näib mulle, et eriti kui kaubad ja teenused on (väga) erisugused, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus oma analüüsis keskenduma maineka varasema ühenduse kaubamärgi eristusvõimele: mida tugevam on maine ja mida vahetuma ja tugevama mõttelise seose tekitab tähis, mille registreerimist siseriiklikul tasandil taotletakse, seda tõenäolisemalt kujutab selle tähise käesoleval ajal või tulevikus kasutamine endast varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglast ärakasutamist või kahjustamist (iseäranis hägustamise kaudu). ( 41 )

48. Kuigi eelotsusetaotluses on kõigest vähesel määral teavet, mis võimaldaks mul teha eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva asja suhtes üksikasjalikumaid tähelepanekuid, ei välistaks ma esialgu võimalust, et hilisema siseriikliku kaubamärgiga tähistatud kaupade ja teenuste turustamine võib olla lihtsam varasema Unileveri kaubamärgi arvelt. Ebaõiglase ärakasutamise ohu olemasolu hinnates peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus niisiis uurima eeskätt seda, kui laialdane on vaidlusaluse Unileveri kaubamärgi tuntus, ja selle kantavat kuvandit ( 42 ) ning seda, kas hilisemale kaubamärgile on üle kandunud (või kandub üle) eeliseid. Identsete või sarnaste kaupade korral näib eelise ülekandumine peaaegu enesestmõistetav. ( 43 ) Seevastu erisuguste kaupade ja teenuste korral võib sedalaadi „risttolmlemist” ( 44 ) olla üldiselt keerukam tuvastada.

49. Seega peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus oma analüüsis seoses direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud teise tingimusega pidama eriti tähtsaks Ungari sihtrühma teadlikkust. Selles suhtes, mida tugevam on maine ja mida vahetuma ja tugevama mõttelise seose vaidlusaluse Unileveri kaubamärgiga tekitab tähis, mille registreerimist taotletakse, seda tõenäolisemalt kujutab selle tähise käesoleval ajal või tulevikus kasutamine endast varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglast ärakasutamist või kahjustamist.

IV. Ettepanek

50. Neid kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Fővárosi Törvényszéki küsimustele nii: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 4 lõike 3 kohaldamiseks võib – olenevalt konkreetsest mainekaks peetavast kaubamärgist ja seega sihtrühmast – piisata sellest, et ühenduse kaubamärk on omandanud maine ühes liikmesriigis, mis ei pea olema see liikmesriik, kus sellele sättele tuginetakse. Selles suhtes ei ole artikli 4 lõike 3 tähenduses maine olemasolu tuvastamisel olulised kohtupraktikas tegeliku kasutamise tõendamise kohta kehtestatud põhimõtted. 2. Kui varasem ühenduse kaubamärk ei ole omandanud mainet liikmesriigis, kus tuginetakse direktiivi artikli 4 lõikele 3 – tõendamaks, et varasema ühenduse kaubamärgi eristusvõimet või mainet kasutatakse selle sätte tähenduses põhjuseta, ebaõiglaselt ära või kahjustatakse – on vaja tõendada, et kaubanduslikult kaalukas osa sihtrühmast selles liikmesriigis tajub varasema kaubamärgiga seost. Selles suhtes on varasema kaubamärgi tugevus oluline tegur sellise seose tõendamisel.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2008, L 299, lk 25).

( 3 ) Seda, milliste kaupade jaoks on Unileveri kaubamärk registreeritud, ei ole teada antud; samuti ei ole selgitatud, milliste kaupadega on seotud järeldused turuosade kohta.

( 4 ) Nt kohtuotsused Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, C‑408/01, EU:C:2003:582, punktid 27‐31, ning Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, punktid 57, 58 ja 66 ning seal viidatud kohtupraktika. Kui segiajamine ei ole tõenäoline, ei saa tugineda direktiivi artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud registreerimisest keeldumise põhjusele. Direktiivi artikli 4 lõikes 3 aga ei ole sellist nõuet sätestatud. Sel põhjusel võib varasema kaubamärgi omanikul olla konkreetne huvi tugineda direktiivi artikli 4 lõikele 3, et kaitsta end oma kaubamärgi eristusvõime või maine kahjustamise eest. Vt samuti hiljutine kohtuotsus Intra-Presse vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑581/13 P ja C‑582/13 P, EU:C:2014:2387, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika seoses praeguse nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) (edaspidi „määrus”) artikli 8 lõikega 5.

( 5 ) Vt kohtujuristi ettepanek, Jääskinen, kohtuasi Interflora jt (C‑323/09, EU:C:2011:173, punkt 50).

( 6 ) Üldiselt ja niivõrd, kui asi puudutab seda konkreetset konteksti, tuleb paralleelseid sätteid tõlgendada ühtemoodi: vt kohtuotsus PAGO International, C‑301/07, EU:C:2009:611, punkt 22 jj.

( 7 ) Kohtuotsus General Motors, C‑375/97, EU:C:1999:408.

( 8 ) Ibid., punkt 28.

( 9 ) Ibid., punkt 31.

( 10 ) Kohtuotsus PAGO International, C‑301/07, EU:C:2009:611.

( 11 ) Ibid., punkt 30.

( 12 ) Kuigi kohtuasjad General Motors ja PAGO International tõepoolest käsitlesid „mainet” seoses võimaliku õigusnormide rikkumisega, kehtivad direktiivi artikli 4 lõike 3 suhtes minu arvates samad põhimõtted. Ma ei näe, kuidas saaks eristada ühelt poolt mainet, mida on vaja registreerimise suhtes vastulause esitamiseks, lähtudes vastuolust varasemate kaubamärkidega, ja teiselt poolt õigusnormide rikkumist. Mõlemad õiguskaitsevahendid pakuvad kaitset varasema kaubamärgi omanikule.

( 13 ) Vt kohtuotsus General Motors, C‑375/97, EU:C:1999:408, punktid 23, 24 ja 27.

( 14 ) Vt samamoodi kohtujuristi ettepanek, Sharpston, kohtuasi PAGO International (C‑301/07, EU:C:2009:274, punkt 30 jj).

( 15 ) Vt määruse põhjendus 3.

( 16 ) Vt samuti direktiivi põhjendus 10.

( 17 ) Vt selle kohta kohtuotsus DHL Express France, C‑235/09, EU:C:2011:238, punkt 44.

( 18 ) Kohtuotsus Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816.

( 19 ) Vt määruse põhjendus 10. Kohtupraktikast vt nt kohtuotsused Ansul, C‑40/01, EU:C:2003:145, ja Construcción, Promociones e Instalaciones vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Copisa Proyectos y Mantenimientos Industriales (CPI COPISA INDUSTRIAL), T‑345/13, EU:T:2014:614.

( 20 ) Vt kohtuotsus Leno Merken, EU:C:2012:816, punktid 52‐54.

( 21 ) Sedalaadi kahju tähendab kaubamärgi eristusvõime kahjustamist, mida nimetatakse ka „lahjendamiseks” ja „kahandamiseks”. Euroopa Kohtu sõnul on „sellise kahjustamisega […] tegu niipea, kui kaubamärgi võime identifitseerida kaupu või teenuseid, mille jaoks kaubamärk registreeriti, nõrgeneb seetõttu, et kolmas isik kasutab identset või sarnast tähist ja sellest tingitult on kaubamärgi identiteet ja mõju avalikkusele hajunud. Nii on see eeskätt siis, kui kaubamärk ei tekita enam kohe seost kaupade või teenustega, mille jaoks see on registreeritud” (kohtuotsus L’Oréal jt, C‑487/07, EU:C:2009:378, punkt 39).

( 22 ) See on kaubamärgi maine kahjustamine, mida nimetatakse ka „madaldamiseks”. Sedalaadi kahju tekib Euroopa Kohtu sõnul siis, „kui need kaubad ja teenused, mille jaoks kolmas isik identset või sarnast tähist kasutab, mõjutavad üldsuse taju nii, et kaubamärgi atraktiivsus väheneb. Sellise kahju tekkimise oht võib tuleneda muu hulgas asjaolust, et kolmandate isikute pakutavatel kaupadel ja teenustel on omadus või kvaliteet, mis võib avaldada kaubamärgi kuvandile kahjulikku mõju” (kohtuotsus L’Oréal jt, C‑487/07, EU:C:2009:378, punkt 40).

( 23 ) See, kolmandat liiki kahju, mida nimetatakse ka „parasitismiks” ehk „priisõiduks”, tähendab eeliseid, mida kolmas isik saab identse või sarnase tähise kasutamisest. See hõlmab muu hulgas olukordi, kus selle tõttu, et kaubamärgi kuvand või sellega edasiantavad omadused kantakse üle identse või sarnase tähisega tähistatud kaupadele, kasutatakse maineka kaubamärgi kiiluvette asumisega mainekat kaubamärki ilmselgelt ära. Vt kohtuotsus L’Oréal jt, C‑487/07, EU:C:2009:378, punkt 41.

( 24 ) Eelotsusetaotlusest, aga ka Euroopa Kohtu istungil väljendatud seisukohtadest nähtub, et Unilever on kunagi oma tooteid Ungaris turustanud. Selle põhjal tundub mulle (kuid on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kinnitada), et vaidlusalune Unileveri kaubamärk ei saa tegelikult olla Ungaris täiesti tundmatu.

( 25 ) Kohtuotsus General Motors, C‑375/97, EU:C:1999:408, punkt 23. Vt samuti kohtuotsus Adidas-Salomon ja Adidas-Benelux, C‑408/01, EU:C:2003:582, punkt 29.

( 26 ) Kohtuotsus DHL Express France, C‑235/09, EU:C:2011:238, punktid 47 ja 48. Vt selle kohta samuti kohtuotsus Interflora ja Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, punkt 37.

( 27 ) Vt määruse põhjendus 6.

( 28 ) Kohtuotsus Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655.

( 29 ) Ibid., punkt 67. Asjassepuutuvate tegurite kohta, mida tuleb sellise seose olemasolu tuvastamisel arvesse võtta, vt eeskätt kohtuotsus Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, C‑408/01, EU:C:2003:582, punkt 30, ning kohtuotsus adidas ja adidas Benelux, C‑102/07, EU:C:2008:217, punkt 42.

( 30 ) Tuleb märkida, et sihtrühm oleneb kõne all olevast kahju liigist: kahju põhjustamisest tuleneva kahju olemasolu hindamisel tuleb lähtuda nende kaupade ja teenuste tarbijatest, mille jaoks on mainekas varasem kaubamärk registreeritud; priisõidust tuleneva kahju olemasolu aga (kuigi võib väita, et siin on kahju vähem ilmne) tuleb hinnata seoses nende kaupade või teenuste tarbijatega, mille jaoks on hilisem kaubamärk registreeritud. Mõlemal juhul on analüüsi lähtepunktiks piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas keskmine tarbija. Vt kohtuotsus Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, punktid 35 ja 36.

( 31 ) Ibid., punkt 31.

( 32 ) See ei pruugi siiski tingimata nii olla ning sageli saab eeldada, et kaubamärk on omandanud nii suure maine, et on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes nende kaupade või teenuste asjaomase avalikkuse piires, mille jaoks need kaubamärgid registreeriti. Vt selle kohta kohtuotsus Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, punktid 48–51.

( 33 ) Selles mõttes ei oleks ühenduse kaubamärgi omanikul vaja esitada oma huvide kaitseks registreerimise suhtes vastulauset. Vt selle kohta kohtuotsus DHL Express France, C‑235/09, EU:C:2011:238, punktid 46 ja 47.

( 34 ) Vt paljude seast nt kohtumäärused Aktieselskabet af 21. november 2001vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑197/07 P, EU:C:2008:721, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika, ning Japan Tobacco vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑136/08 P, EU:C:2009:282, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika.

( 35 ) Vt kohtuotsus Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, punkt 38. See oht peab olema vähemalt mitte ainult puhthüpoteetiline. Vt samuti kohtuotsus Rubinstein ja L’Oréal vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑100/11 P, EU:C:2012:285, punkt 95.

( 36 ) Bently, L. ja Sherman, B., Intellectual Property Law, 4. trükk, Oxford University Press, 2014, lk 1004.

( 37 ) Kohtuotsus Interflora ja Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604.

( 38 ) Vt kohtuotsus Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, punkt 77. Vt samuti kohtuotsus Environmental Manufacturing vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑383/12 P, EU:C:2013:741, punktid 36 ja 37.

( 39 ) Kohtuotsus L’Oréal jt, C‑487/07, EU:C:2009:378.

( 40 ) Ibid., punkt 49.

( 41 ) Ibid., punkt 44.

( 42 ) Vt nt kohtuotsused Sigla vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Elleni Holding (VIPS), T‑215/03, EU:T:2007:93, punkt 35, ning Antartica vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Nasdaq Stock Market (nasdaq), T‑47/06, EU:T:2007:131, punkt 60.

( 43 ) Juba kohtuotsuses Davidoff, C‑292/00, EU:C:2003:9, nõustus Euroopa Kohus, et kuigi praeguse direktiivi artikli 4 lõike 3 sõnastus näib osutavat teisiti, võib sellele sättele tugineda mitte üksnes identsete või sarnaste tähiste vastu, mida kasutatakse teistsuguste kaupade ja teenuste jaoks, vaid ka niisuguste identsete ja sarnaste kaupade ja teenuste suhtes, mida mainekas kaubamärk hõlmab. Vt eelkõige kohtuotsuse punktid 24, 25 ja 30.

( 44 ) Eespool viidatud Bently ja Sherman, lk 1007.