ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõiget 1, Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 325 lõiget 1, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ (1), artiklit 58, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2017. aasta direktiivi (EL) 2017/1371, mis käsitleb võitlust liidu finantshuve kahjustavate pettuste vastu kriminaalõiguse abil (2), artiklit 4, mis on koostatud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel 26. juunil 1995 ning mis käsitleb Euroopa ühenduste finantshuvide kaitset, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui kohtuotsuse teeb kohtusüsteemist väljapoole jääv organ, Curtea Constituțională a României (Rumeenia konstitutsioonikohus), kes otsustab menetlusliku vastuväite üle, mis on esitatud väidetavalt õigusvastase kohtukoosseisu vastu, arvestades Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus) kohtunike spetsialiseerumise põhimõtet (mida ei ole Rumeenia põhiseaduses ette nähtud), ning mis paneb kohtuorganile kohustuse saata tagasi apellatsioonikohtus menetluses olevad kohtuasjad, mis on parajasti (devolutiivse toimega) apellatsioonkaebuse etapis, et need esimeses menetlustsüklis samas kohtuorganis uuesti läbi vaadata?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Judecătoria Sector 2 București (Rumeenia) 1. oktoobril 2019 – IO versus Impuls Leasing România IFN SA

(kohtuasi C-725/19)

(2020/C 54/17)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Judecătoria Sector 2 București

Põhikohtuasja pooled

Hageja: IO

Kostja: Impuls Leasing România IFN SA

Eelotsuse küsimus

Kas tõhususe põhimõtet arvesse võttes tuleb direktiivi 93/13/EMÜ (1) tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu kehtivad Rumeenia normid sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi vastuvõetavuse tingimuste kohta – tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Codul de procedură civilă, seadusega nr 310/2018 muudetud redaktsioonis) artikli 713 lõige 2 –, mis ei võimalda sundtäitmise lubamatuks tunnistamise menetluses kontrollida tarbija taotlusel või kohtu omal algatusel seda, kas täitedokumendiks oleva liisingulepingu tingimused on ebaõiglased, kuna on olemas tavaline hagi, mille raames saab kontrollida, kas „tarbija“ ja „ettevõtja“ (vânzător sau furnizor) vahel sõlmitud lepingus on selle direktiivi tähenduses ebaõiglasi tingimusi?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004 (1), millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav kahe lennujaama suhtes, mis mõlemad asuvad kesklinna vahetus läheduses, kuid vaid üks neist jääb linna territooriumile, teine aga asub naaberliidumaal?
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (käibemaksudirektiiv), (1) artikli 11 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus Saksa käibemaksuseaduse (Umsatzsteuergesetz) § 2 lõike 2 punkt 2 osas, milles see keelab käibemaksugrupis seotud ettevõtjana osaleda isikuühingul (käesolevas asjas GmbH & Co. KG), mille osanikud ei ole lisaks ühendavale ettevõtjale ainult isikud, kes on UStG § 2 lõike 2 punkti 2 kohaselt rahaliselt seotud ühendava ettevõtja ettevõttega?
2.

Milliste isikute (rendiagentuuri, kasutajaettevõtja, vähemalt ühe neist või mõlema) suhtes kehtib direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 kohaselt majandustegevuses osalemise kriteerium? Kas EIGE tegevusalasid ja ülesandeid, mis on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1922/2006 (2) artiklites 3 ja 4, tuleb pidada majandustegevuseks nii, nagu see mõiste on direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 tähenduses määratletud (käsitatav)?
9.3.2020 ET Euroopa Liidu  Teataja C 77 /15
riigihankest väljuva ettevõtjaga, ning mis ei ole objektiivne põhjus, mis õigustaks selle vastuollu minekut liikmesriigi õigusega,  
kus on ET artiklis 44 sätestatud asendumine kõikides õigustes ja kohustustes, mitte ainult viimase lepinguga piirduvalt?
(1) Nõukogu 28. juuni 1999 . aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate  
Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta ( EÜT 1999, L 175,  
lk 43 ; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368).
(2) Nõukogu 12. mär tsi 2001 . aasta direktiiv 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide  
õigusaktide ühtlustamise kohta ( EÜT 2001, L 82, lk 16 ; EL T eriväljaanne 05/04, lk 98).
koh t ua si C-L’Oréali 1. augustil 2019  esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 19. juuni 2019 . aasta otsuse peale kohtuasjas 
T-179/16 RENV: L’Oréal versus EUIPO – Guinot
(kohtuasi C-586/19 P)
(2020/C 77/21 )
Kohtumenetluse keel: prantsuse
Pooled
Apellant:  L’Oréal (esindajad: advokaadid T . de Haan, P . Péters)
T eised menetlusosalised:  Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet, Guinot
Euroopa Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) otsustas 7. oktoobri 2019 . aasta määrusega jätta apellat -
sioonkaebuse menetlusse võtmata.
koh t ua si C-L’Oréali 1. augustil 2019  esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 19. juuni 2019 . aasta otsuse peale kohtuasjas 
T-180/16 RENV: L’Oréal versus EUIPO – Guinot
(kohtuasi C-587/19 P)
(2020/C 77/22 )
Kohtumenetluse keel: prantsuse
Pooled
Apellant:  L’Oréal (esindajad: advokaadid T . de Haan, P . Péters)
T eised menetlusosalised:  Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet, Guinot
Euroopa Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) otsustas 7. oktoobri 2019 . aasta määrusega jätta apellat -
sioonkaebuse menetlusse võtmata.
FV 28. novembril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 19. septembri 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-27/18 RENV: FV versus nõukogu

(kohtuasi C-875/19 P)

(2020/C 77/35)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: FV (esindaja: advokaat É. Boigelot)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada 19. septembri 2019. aasta otsus kohtuasjas T-27/18 RENV ja seetõttu rahuldada apellandi esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ning järelikult tühistada apellandi suhtes 2013. aasta kohta koostatud hindamisaruanne;

— mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud kohtuotsusega jäeti rahuldamata 2013. aasta hindamisaruande tühistamise nõue. Apellant esitab ühelt poolt väite, et Üldkohus rikkus kontrollikohustust ja põhjendamiskohustust, samuti moonutas toimikut, ning teiselt poolt, et rikkus hindamisjuhendit, põhjendamiskohustust ja hoolitsemiskohustust ja tegi ilmse hindamisvea.

Hageja on arvamusel, et kuna Üldkohus nõudis arstitõendite olemasolu ja esitamist ning leidis järelikult, et puudumised ei ole põhjendatud ning neid võib tulemuslikult pidada asjaoluks, mida hindamisel arvesse võtta, eiras ta hindamisjuhendit. Lisaks on õigusvastane otsus võtta tingimata, st automaatselt arvesse puudumisi ja/või hiliseid saabumisi selleks, et anda negatiivne hinnang hagejale. Nõukogu ei seadnud kunagi kahtluse alla nende puudumiste ja/või hiliste saabumist meditsiinilist laadi ega kritiseerinud puudumiste põhjendamist sellega, et ta oleks võtnud vastu haldusmeetmeid, ning ta kiitis hilinemiste tagantjärele korrigeerimise heaks. Üldkohus rääkis endale seega vastu ja moonutas toimiku asjaolusid.

Peale selle ei tähenda asjaolu, et ei oldud korrapäraselt tööl kohal, fakti enese tõttu seda, et pidevalt ei pingutatud. Lisaks ei olnud hageja ajagraafikut puudutavas programmis registreeritud mingit individualiseeritud ajagraafikut. Samuti ei saa üldist kommentaari, millega on „vastutustundlikkust“ peetud märkimisväärseks, täpsustada muu kui „suurepärase“ hinnanguga. Mis puudutab hinnangut „töökvaliteedile“, siis hindamisaruande põhjendused ei ole seotud hageja soorituste tegeliku tasemega. Lõpuks, mis puudutab hinnangut „meeskonnatöö oskustele“ ja „inimsuhetele“, siis Üldkohus ei võtnud arvesse mitmeid toimiku asjaolusid. Hageja arvates moonutas Üldkohus seega toimiku asjaolusid, tegi tõlgendamis- ja hindamisvea, rikkus hindamisjuhendit ning ei teostanud nõuetekohaselt ja õigesti oma kontrolli ilmse hindamisvea üle.

Viimasena väidab hageja, et vaidlustatud kohtuotsuses ei võetud arvesse osaks saanud ametialast väärkohtlemist ja psühholoogilist ahistamist. Üldkohus rikkus samuti hoolitsemiskohustuse sisu, jättes arvestamata hageja huviga ning arvestades üksnes väidetavat teenistuse huvi.
C 77/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Gericht Erster Instanz Eupen (Belgia) 16. aprillil 2019 – YU versus Wallonische Region

(kohtuasi C-315/19)

(2020/C 77/16)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Gericht Erster Instanz Eupen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: YU

Vastustaja: Wallonische Region

Euroopa Liidu Kohus (kuues koda) otsustas 26. septembri 2019. aasta määrusega järgmist:

ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriikide õigusnormid, mille kohaselt võib selles liikmesriigis elukohta omav töövõtja taotleda selles liikmesriigis erandit kohustusest registreerida oma elukohariigis teises liikmesriigis asuva tööandja poolt tema kasutusse antud teises liikmesriigis registreeritud sõiduk vaid siis, kui dokumendid, mis tõendavad, et ta vastab selle erandi kohaldamise tingimustele, asuvad pidevalt selles sõidukis.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: a) Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 715/2007, mis käsitleb mootorsõidukite tüübikinnitust seoses väikeste sõiduautode ja kommertsveokite (Euro 5 ja Euro 6) heitmetega ning sõidukite remondi- ja hooldusteabe kättesaadavust, artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et hinnates küsimust, kas katkestusseade on vajalik mootori kaitsmiseks kahju või õnnetusjuhtumi eest ning sõiduki ohutuks kasutamiseks, tuleb kriteeriumina põhimõtteliselt aluseks võtta tehnika tase tehnilise teostatavuse tähenduses EÜ tüübikinnituse andmise ajal? b) Kas tehnika taseme kõrval tuleb arvesse võtta teisi asjaolusid, mis võivad kaasa tuua katkestusseadme kasutamise lubatavuse, olgugi et üksnes tehnika taseme põhjal otsustades ei oleks katkestusseadme kasutamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 715/2007, mis käsitleb mootorsõidukite tüübikinnitust seoses väikeste sõiduautode ja kommertsveokite (Euro 5 ja Euro 6) heitmetega ning sõidukite remondi- ja hooldusteabe kättesaadavust, artikli 5 lõike 2 teise lause punkti a tähenduses „vajalik“?
Autostrada Wielkopolska S.A. 20. detsembril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda) 24. oktoobri 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-778/17: Autostrada Wielkopolska S.A. versus komisjon

(Kohtuasi C-933/19 P)

(2020/C 87/15)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Autostrada Wielkopolska S.A. (esindajad: Rechtsanwalt O. Geiss ja dikigoros T. Siakka)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Poola Vabariik

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— tühistada komisjoni 25. augusti 2017. aasta otsus (EL) 2018/556 riigiabi SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N) kohta, mida Poola andis äriühingule Autostrada Wielkopolska S.A., või teise võimalusena saata kohtuasi Üldkohtule tagasi, ja igal juhul

— mõista komisjonilt välja käesoleva apellatsioonimenetlusega ning Üldkohtus kohtuasja T-778/17 menetlusega kaasnenud apellandi kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant neli väidet.

Esimene väide: Üldkohus on ilmselgelt rikkunud õigusnormi, kui ta lükkas tagasi apellandi esimese väite, kuna pärast seda, kui Üldkohus leidis, et komisjon oleks pidanud apellandile andma võimaluse esitada haldusmenetluses uuesti seisukohad (järeldus, mida käesolevas apellatsioonkaebuses ei ole vaidlustatud), kohaldas Üldkohus valesti õiguslikku kriteeriumi (nõudes, et tuvastatakse otsuse võimalik mõju), moonutas vaidlustatud otsuse sisu ja piisavalt ei põhjendanud kaalutlust, et (õiguslikult vale) kriteerium ei olnud täidetud.

Teine väide: Üldkohus on ilmselgelt rikkunud õigusnorme, mis seisneb ELTL artikli 107 lõikega 1 vastuolus selle asjaolu hindamata jätmises, kas komisjon kohaldas erainvestori kriteeriumi asjakohase õigusliku kriteeriumi suhtes; oma kontrollipädevuse ületamises, kuna ta asendas vaidlustatud otsuse põhjenduse oma põhjendusega; tõendamiskoormise ümberpööramises; põhjenduste puudumises; tõendite moonutamises; tõendeid puudutavate normide rikkumises (seoses tema enda järeldustega ning tema kohustusega anda hinnang komisjoni hinnangule lähtudes kohaldatavatest õiguslikest kriteeriumidest) ning liidu õiguse esimuse aluspõhimõtte rikkumises. Täpsemalt puudutavad õigusnormide rikkumised järeldust, et komisjon ei olnud kohustatud arvesse võtma ja hindama inflatsiooni ja vahetuskursi riski muutust; asjaolu, et Üldkohus tugines 28. juuli 2005. aasta seadusele kui erainvestori kriteeriumi piirangule; järeldust, et komisjon ei olnud kohustatud arvesse võtma ja hindama lepingu lõpetamise ja kohtuvaidluste riski ning vigu seoses Üldkohtu hinnanguga põhjenduse 152 kolmanda elemendi kohta.

Kolmas väide: kuna Üldkohus lükkas tagasi teise väite teise osa, rikkus Üldkohus ilmselgelt õigusnormi, kuna ta valesti kohaldas kohaldatavaid kriteeriume; lubamatult asendas komisjoni põhjendused enda põhjendustega; pööras tõendamiskoormise ümber; jättis põhjendused esitamata ning ei järginud tõendamist puudutavaid õigusnorme.

Neljas väide: kuna Üldkohus lükkas tagasi viienda väite esimese osa, rikkus Üldkohus õigusnormi, kuna ta moonutas tõendite ilmselget tähendust ja jättis põhjendused esitamata.
1.

Kas raamotsuse [2008/909/JSK] (1) artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud kriteerium on täidetud vaid siis, kui süüdimõistetud isikul on liikmesriigis, mille kodanik ta on, sellised perekondlikud, sotsiaalsed, kutsealased või muud sidemed, milliste tõttu on võimalik põhjendatult eeldada, et otsuse täideviimine selles riigis võib lihtsustada tema sotsiaalset rehabilitatsiooni, ja nii, et järelikult on sellega vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu seaduse nr 549/2011 (31. detsembrini 2019 kehtinud versiooni) § 4 lõike 1 punkt a, mis võimaldab niisugustel juhtudel tunnustada ja täita kohtuotsust, kui tegu on täidesaatvas riigis pelgalt ametlikult registreeritud hariliku elukohaga, vaatamata sellele, kas süüdimõistetud isikul on nimetatud riigis konkreetseid sidemeid, mis võiksid suurendada tema sotsiaalset rehabilitatsiooni?
2.

Kas juhul, kui kõne alla tuleb väljalend ka mõnest muust lennujaamast, on oluline vaid see, et väljalend toimub mitte rohkem kui üks tund enne plaanijärgset väljumisaega, olenemata sellest, kui palju kulub reisijal aega lennujaama jõudmiseks, või tuleb ajavahe arvutamisel arvesse võtta ka reisijal lennujaama jõudmiseks kuluvat aega?
1.

Komisjonile esitati 3. jaanuaril 2017 kaebus seoses Ungari Loomaarstide Koda ning loomaarsti teenuse osutamise tegevust käsitleva 2012. aasta CXXVII seaduse (a Magyar Állatorvosi Kamaráról valamint az állatorvosi szolgáltatói tevékenység végzéséről szóló 2012. évi CXXVII. törvény) selle nõudega, et koja liige saab olla isik, kes muudele nõuetele lisaks on Euroopa Majanduspiirkonna osalisriigi kodanik. Kaebuse esitas kolmanda riigi kodanik, kellel on alates 2007. aastast „alaline elamisluba“ ja kellele anti 2014. aastal Budapesti Állatorvostudományi Egyetemi (Budapesti loomaarstiteaduse ülikool) diplom. Tema Loomaarstide Koja liikmeks astumise avaldus jäeti rahuldamata põhjendusel, et ta ei vasta eespool viidatud õigusnormi nõudele. Ungaris võib loomaarsti ametitegevusega tegeleda kas töösuhte raames või füüsilisest isikust ettevõtjana ning selleks on vaja olla koja liige.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil du Contentieux des Étrangers (Belgia) 20. detsembril 2019 – X versus État belge

(kohtuasi C-930/19)

(2020/C 77/41)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil du Contentieux des Étrangers

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: X

Vastustaja: État belge

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (1), artikli 13 lõige 2 on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 20 ja 21 vastuolus osas, milles see näeb ette, et liidu kodaniku pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, ei kaota abielulahutuse, abielu kehtetuks tunnistamise või registreeritud kooselu lõpetamise korral elamisõigust – sealhulgas siis, kui seda õigustavad eriti rasked asjaolud, näiteks koduvägivalla ohvriks langemine abielu või registreeritud kooselu ajal –, kuid üksnes tingimusel, et puudutatud isikud tõendavad, et nad on töötajad või füüsilisest isikust ettevõtjad või et neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi, ja et neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus või et nad on nendele tingimustele vastava isiku pereliikmed, kusjuures pere on loodud vastuvõtvas liikmesriigis, samal ajal kui nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (2) artikli 15 lõikes 3, kus nähakse samuti ette elamisõiguse säilimise võimalus, ei ole sellele säilimisele niisugust tingimust kehtestatud?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).

(2) ELT 2003, L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224.
4.

Kas direktiivi 89/665 (3) artikli 1 lõike 1 kolmandat lõiku, mis sätestab läbivaatamise korra tõhususe põhimõtte, artikli 1 lõikeid 3 ja 5, direktiivi 2014/24 artiklit 21 ja direktiivi 2016/943 (4), eelkõige selle põhjendust 18 ja artikli 9 lõike 2 kolmandat lõiku (koos või eraldi, kuid ilma et see piiraks nende kohaldamist) tuleb tõlgendada nii, et kui riigihankeid reguleerivate riigisiseste õigusnormidega on sätestatud siduv kohtueelne vaidluste lahendamise menetlus, a) siis peab hankija avaldama ettevõtjale, kes on palunud vaidlustusmenetluse algatada, kõik teise ettevõtja pakkumuse üksikasjad (sõltumata nende konfidentsiaalsusest), kui menetluse esemeks on konkreetselt teise ettevõtja pakkumuse hindamise õiguspärasus ning ettevõtja, kes on palunud menetluse algatada, on eelnevalt sõnaselgelt palunud hankijal need andmed esitada; b) kas – sõltumata vastusest eelmisele küsimusele – hankija peab ettevõtja vaidlustust, mis käsitleb konkurendi pakkumuse hindamise õiguspärasust, tagasi lükates igal juhul andma selge, ülevaatliku ja konkreetse vastuse, sõltumata ohust avaldada talle pakkumuses teatavaks tehtud konfidentsiaalset teavet?
2.

Kas Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööstuse ja Tööandjate Konföderatsioonide Liidu (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkuleppe (mis on ühenduse õiguskorda integreeritud liidu nõukogu direktiiviga 1999/70) klausli 4 punkti 1 ja direktiiviga 2001/23 tuleb tõlgendada nii, et ehitussektori kollektiivlepingu artikli 24 punktis 5 on sätestatud, et töötamine erinevatel töökohtadel samas ettevõttes või kontsernis kahe või enama kindla töö tegemiseks sõlmitud lepingu alusel katkematult või vahepealsete pausidega ET artikli 15 lõikes 5 sätestatud perioodil ja tähtaja jooksul ei too kaasa nimetatud artiklis sätestatud staatuse saamist nii nendel juhtudel kui ka ET artiklis 44 ette nähtud ettevõtte ülemineku või käesoleva kollektiivlepingu artiklis 27 ette nähtud asendumise juhtudel, kuna ei ole objektiivset põhjust, mis õigustaks selle vastuollu minekut liikmesriigi õigusaktidega, kus on ET artikli 15 lõikes 5 sätestatud, et „Ilma et see piiraks lõike 1 punkti a ning lõigete 2 ja 3 kohaldamist, saavad alalise töötaja staatuse need töötajad, kes on töötanud 30 kuu jooksul kas vahepealsete pausidega või katkematult enam kui 24 kuud samal töökohal või samas ettevõttes või kontsernis erinevatel töökohtadel ja kellega on sõlmitud kaks või enam tähtajalist lepingut vastavalt lepingutingimustele kas sama pikaks või erineva pikkusega tähtajaks. Kas eelnimetatud lõige on kohaldatav ka ettevõtte ülemineku või ettevõtja asendumise korral seaduses või kollektiivlepingus ette nähtud juhtudel“?
C 77/31

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa) 30. detsembril 2019 – Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Union dentaire, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes, Conseil national de l’Ordre des Infirmiers versus Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation, Premier ministre

(kohtuasi C-940/19)

(2020/C 77/42)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d’État

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Union dentaire, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes, Conseil national de l’Ordre des Infirmiers

Vastustajad: Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation, Premier ministre

Eelotsuse küsimus

Kas 7. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/36/EÜ (1) artikli 4f lõikega 6 on välistatud, et liikmesriik kehtestab võimaluse osaliseks juurdepääsuks mõnele kutsealale, mille suhtes kohaldatakse kutsekvalifikatsioonide automaatse tunnustamise mehhanismi, mis on ette nähtud sama direktiivi III jaotise III peatüki sätetega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT 2005, L 255, lk 22).