ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(kolmas koda)

8. oktoober 2008

Kohtuasi F‑81/07

Florence Barbin

versus

Euroopa Parlament

Avaliku teenistus – Ametnikud – Edutamine – 2006. aasta edutamine – Teenete võrdlev hindamine

Ese: EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel esitatud hagi, millega F. Barbin palub tühistada Euroopa Parlamendi otsuse jätta ta 2006. aasta edutamise raames edutamata palgaastmele AD 12.

Otsus: Tühistada parlamendi 20. novembri 2006. aasta otsus jätta hageja 2006. aasta edutamise raames edutamata. Mõista kohtukulud parlamendilt.

Kokkuvõte

Ametnikud – Edutamine – Edutamata jäetud kandidaadi kaebus – Rahuldamata jätmise otsus – Põhjenduse täielik puudumine

(Personalieeskirjad, artikli 25 teine lõik, artikkel 45 ja artikli 90 lõige 2)

Ametisse nimetav asutus ei pea põhjendama edutamata jäetud ametnikke puudutavaid otsuseid, vaid ta peab põhjendama oma otsust, millega jäetakse rahuldamata edutamata jäetud ametniku kaebus, kuna selle otsuse põhjendust peetakse kokkulangevaks otsuse põhjendusega, mille peale kaebus esitati, nii et esimese ja teise otsuse põhjenduste analüüs toimub paralleelselt.

Põhjenduse täieliku puudumise asjaolu enne hagi esitamist ei saa muuta ametisse nimetava asutuse poolt pärast hagi esitamist antud seletustega. Selles staadiumis ei täidaks need seletused enam oma ülesannet, milleks on anda asjaomasele isikule võimalus hinnata hagi esitamise võimalust ning kohtule võimalus kontrollida põhjenduse õigsust. Peale selle rikub võimalus korvata põhjenduse täielikku puudumist pärast hagi esitamist kaitseõigusi, kuna hagejalt võetakse võimalus esitada oma väited põhjenduse vastu, millest ta saab teada alles pärast hagiavalduse esitamist. Nii rikutakse põhimõtet, mis puudutab poolte võrdsust ühenduste kohtus.

(vt punktid 27 ja 28)

Viited:

Euroopa Kohus: 30. oktoober 1974, kohtuasi 188/73: Grassi vs. nõukogu (EKL 1974, lk 1099, punkt 13); 27. oktoober 1977, kohtuasi 121/76: Moli vs. komisjon (EKL 1977, lk 1971, punkt 12); 13. aprill 1978, kohtuasi 75/77: Mollet vs. komisjon (EKL 1978, lk 897, punkt 12); 26. november 1981, kohtuasi 195/80: Michel vs. parlament (EKL 1981, lk 2861, punkt 22); 7. veebruar 1990, kohtuasi C‑343/87: Culin vs. komisjon (EKL 1990, lk I‑225, punktid 13 ja 15); 23. september 2004, kohtuasi C‑150/03 P: Hectors vs. parlament (EKL 2004, lk I‑8691, punkt 50).

Esimese Astme Kohus: 12. veebruar 1992, kohtuasi T‑52/90: Volger vs. parlament (EKL 1992, lk II‑121, punktid 40 ja 41); 20. veebruar 2002, kohtuasi T‑117/01: Roman Parra vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑27 ja II‑121, punkt 32); 11. detsember 2007, kohtuasi T‑66/05: Sack vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 66, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Kohtusse, kohtuasi C‑38/08 P).
AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(teine koda)

12. märts 2009

Kohtuasi F‑24/07

Virginie Lafleur Tighe

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Lepingulised töötajad – Töölevõtmine – Palgaastmele määramine – Endised sõltumatud eksperdid – Töökogemus – Diplom – Vastavustunnistus – Vastuvõetavus – Uus ja oluline asjaolu

Ese: V. Lafleur Tighe palub EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel esitatud hagiavaldusega sisuliselt tühistada lepingute sõlmimiseks pädeva asutuse otsuse palgaastme ja ‑järgu määramise kohta, määrates V. Lafleur Tighe palgaastmele 13 ja ‑järku 1, mis tuleneb tema 22. detsembril 2005 allkirjastatud töölepingutest.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Pooled kannavad oma kohtukulud ise.

Kokkuvõte

Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Õiguskord – Aegumine – Menetluse taasavamine – Tingimus

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

Leping töötaja ja institutsiooni vahel hakkab kehtima selle allkirjastamise ajast ning seega hakkab leping töötajat vastavate asjaolude esinemisel kahjustama sellest ajast alates, kui kõik asjaolud on lepingus reguleeritud.

Põhikirja artiklites 90 ja 91 ettenähtud tähtajad, mille eesmärgiks on tagada õiguslikes olukordades õiguskindlust, põhinevad avalikul korral ning nendest peavad lähtuma nii pooled kui ka kohus. Otsuse saab uuesti läbi vaadata üksnes uute sisuliste asjaolude ilmsikstulekul ning see kehtib ka töötaja palgaastme määramise otsuse kohta, mida ei ole põhikirja artiklites 90 ja 91 ettenähtud tähtaegade jooksul vaidlustatud. Asjaolu saab siinkohal olla „uus” vaid juhul, kui ei hageja ega administratsioon ei olnud ega võinud olla lõplikuks muutunud varasema otsuse tegemise ajal asjaolust teadlik. Mis aga puutub „sisulisuse” kriteeriumi, siis peab vastav asjaolu olema võimeline muutma sisuliselt hageja olukorda, mille alusel esitati lõplikuks muutunud varasema otsuse tegemise esialgne taotlus.

(vt punktid 53 ja 55–57)

Viited:

Euroopa Kohus: 26. september 1985, kohtuasi 231/84: Valentini vs. komisjon (EKL 1985, lk 3027, punkt 14).

Esimese Astme Kohus: 11. juuli 1997, kohtuasi T‑16/97: Chauvin vs. komisjon (EKL AT 1997, lk I‑A‑237 ja II‑681, punkt 32); 7. veebruar 2001, kohtuasi T‑186/98: Inpesca vs. komisjon (EKL 2001, lk II‑557, punktid 50 ja 51); 11. juuli 2002, liidetud kohtuasjad T‑137/99 ja T‑18/00: Martínez Páramo jt vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑119 ja II‑639, punkt 56); 14. veebruar 2005, kohtuasi T‑406/03: Ravailhe vs. Regioonide Komitee (EKL AT 2005, lk I‑A‑19 ja II‑79, punkt 57).

Avaliku Teenistuse Kohus: 19. veebruar 2008, kohtuasi F‑49/07: R vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 79, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtule kohtuasjas T‑156/08 P; 10. juuli 2008, kohtuasi F‑141/07: Maniscalco vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 25).
AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

27. oktoober 2009

Kohtuasi F‑61/07

Gerhard Bauch

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ajutised teenistujad – Lahkumistoetus – Õiguslik vorm

Ese: EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel esitatud hagi, milles G. Bauch palub tühistada komisjoni 9. oktoobri 2006. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja taotlus, mille ta oli sisuliselt esitanud selleks, et muudetaks talle väljastatud tõendit lahkumistoetuse kohta, mida talle pärast ajutise teenistuja lepingu lõppemist 1994. aastal maksti.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Pooled kannavad ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Lahkumistoetus – Seosed vanaduspensioniõigustega

(Personalieeskirjad, VIII lisa artikli 11 lõige 1 ja artikkel 12)

2. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Lahkumistoetus – Väljaarvutamine

1. Kuigi lahkumistoetus kui selline ei ole vanaduspensioni laadi toetus, tuleneb endiste personalieeskirjade VIII lisa artiklist 12, et lahkumistoetus on mõeldud ametnikele või teenistujatele, kes on oma palgast kinnipeetud igakuiste maksete tegemisega omandanud algsed vanaduspensioniõigused, kuid kellele ei saa alla kümneaastase teenistusstaaži tõttu ühenduse vanaduspensioni tegelikult maksta ega kohaldada kuni 30. aprillini 2004 kehtinud personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 1 sätteid. Peale selle arvutatakse eespool osutatud personalieeskirjade VIII lisa artikli 12 punkti b alusel makstav summa, mis moodustab ühe osa ajutiste teenistujate lahkumistoetusest, teenistujate põhipalgast pensionikindlustusmaksetena kinnipeetud summade alusel, millele on lisatud liitintress 3,5% aastas. Järelikult ei saa nõustuda seisukohaga, et lahkumistoetus ei ole vanaduspensioniõigustega kuidagi seotud.

(vt punktid 51–56)

2. Pelk asjaolu, et lahkumistoetust makstakse hüvitusena teenistujale, kes on omandanud algsed vanaduspensioniõigused, kuid kellele ei saa vanaduspensioni tegelikult maksta, ei tähenda tingimata seda, et niisuguse toetuse summa peab vastama teenistuja algsete vanaduspensioniõiguste kindlustusmatemaatilisele väärtusele.

(vt punkt 60)
AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(teine koda)

24. september 2009

Kohtuasi F‑94/07

Jean Rebizant jt

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Avalik teenistus – Ametnikud – Edutamine – Eelarveaasta 2006 – Protsendimäär – Personalieeskirjade artikli 6 lõige 2 – Personalieeskirjade XIII lisa artikkel 9 – Edutamiskünnis

Ese: EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel esitatud hagi, millega J. Rebizant, G. Vlandas ja V. Vocino paluvad tühistada komisjoni otsus jätta nad 2006. aasta edutamise raames palgaastmele AD 13 edutamata.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.

Kokkuvõte

Tühistamishagi – Väited – Ainetu väide

Kui tühistamishagi raames ei saa väide, juhul kui see on põhjendatud, kaasa tuua hageja taotletud tühistamist, tuleb seda väidet pidada ainetuks. Juhul, kui ametnik, keda tasustatakse üldeelarve ühe osa assigneeringutest, esitab hagi komisjoni otsuse peale, millega teda ei edutatud, samas kui teda ei oleks saanud edutada, kuna tema kogutud punktide arv ei olnud edutamiseks piisav, tuleb asuda seisukohale, et tal ei ole õigustatud huvi sellise otsuse tühistamiseks, mille kohta on juba kindel, et uuesti tehtud otsus on teda puudutavas osas samasugune.

(vt punktid 61 ja 62)

Viited:

Euroopa Kohus: 21. september 2000, kohtuasi C‑46/98 P: EFMA vs. nõukogu (EKL 2000, lk I‑7079, punktid 37 ja 38); 30. september 2003, kohtuasi C‑76/01 P: Eurocoton jt vs. nõukogu (EKL 2003, lk I‑10091, punkt 52).

Esimese Astme Kohus: 6. juuni 2007, kohtuasi T‑432/04: Parlante vs. komisjon (EKL AT 2007, lk I‑A‑2‑0000 ja II‑A‑2‑0000, punkt 38).
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

Ametnikud – Töötingimused – Hüvitis vahetustega töö eest

(Personalieeskirjad, artikkel 56a)

Tuleb tühistada institutsiooni üksikotsused, millega keelduti andmast personalieeskirjade artiklis 56a ettenähtud hüvitist vahetustega töö eest ametnikele, kes osutasid sellist teenust tulenevalt telefonikeskjaama, kus nad töötasid, „vajadustest”, samas kui selline teenus on „korraline ja alaline”, ning lisaks kui sama institutsioon on eespool mainitud otsusest hiljem võetud üksikotsustega seda hüvitist andes ise kaudselt – kuid selgelt – tunnistanud, et hagejad vastavad selle hüvitise andmiseks artiklis 56a ettenähtud tingimustele, ning lõpuks kui ei ole vaidlustatud seda, et nende töökoha füüsilised tingimused olid samad enne ja alates nimetatud hüvitist andvate üksikotsuste jõustumise kuupäevast.

Sellega seoses on ebaõiglane toetada personalieeskirjade artikli 56a kohaldamata jätmist põhjusel, et ametnike vahetustega töö ei tulene selle institutsiooni ametlikest otsustest.

Samamoodi asjaolu, et ametnikud ei tee ületunde ning neil on selle institutsiooni tavapärasest tööajast lühem töönädal, ei sea kahtluse alla õigust personalieeskirjade artiklis 56a ettenähtud hüvitisele. See säte ei näe ette ületundide tegemist ega nimetatud institutsiooni tavapärase tööajaga võrdset töönädalat. Igal juhul ning võttes arvesse ebamugavusi, mida vahetustega töö puhul kohaldatav töönädal toob kaasa isiklikus ja perekondlikus plaanis, ei ole selle institutsiooni tavapärase töönädala ja telefonikeskjaamas kehtestatud töönädala vaheline 7,5 tunnine erinevus ebamõistlik.

(vt punktid 21–23)
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Konkurss – Lubamise tingimused – Kindlaksmääramine konkursi teadaandes – Administratsiooni kaalutlusõigus

(Personalieeskirjad, III lisa)

2. Menetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded – Avaliku Teenistuse Kohtus esitatud väidete ja argumentide üksikasjalik kokkuvõte

(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik ja I lisa artikli 7 lõige 3; Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikli 35 lõike 1 punkt e)

1. Konkursikomisjoni kaalutlusõigusest hoolimata on viimane seotud konkursi teate teksti ja eelkõige selles kindlaks määratud konkursile lubamise tingimustega. Põhimõtteliselt kehtib sama administratsiooni kohta, kes on seega kohustatud avalduste vastuvõtmise tingimusi järgima, vastasel korral võib ta rikkuda võrdse kohtlemise põhimõtet.

(vt punkt 46)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 25. märts 2004, kohtuasi T‑145/02: Petrich vs . komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑101 ja II‑447, punkt 34).

Avaliku Teenistuse Kohus: 11. juuli 2006, kohtuasi F‑12/05: Tas vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I‑A‑1‑79 ja II‑A‑1‑285, punkt 43).

2. Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 35 lõike 1 punkti e kohaselt tuleb hagiavalduses märkida väited ning faktilised ja õiguslikud argumendid. Need asjaolud peavad olema piisavalt selged ja täpsed, et kostjal oleks võimalik kaitseks valmistuda ja Avaliku Teenistuse Kohtul hagi lahendada vajadusel ilma täiendava teabeta. Õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise tagamiseks peab hagi vastuvõetavuseks selle olulised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagi tugineb, nähtuma selgelt ja arusaadavalt hagiavalduse tekstist endast. See kehtib seda enam, et Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 7 lõike 3 kohaselt koosneb Avaliku Teenistuse Kohtu menetluse kirjalik osa põhimõtteliselt vaid ühest kirjalike seisukohtade vahetamisest, kui Avaliku Teenistuse Kohus ei otsusta, et teine esitamine on vajalik. Avaliku Teenistuse Kohtu menetluse viimati nimetatud eripära selgitab asjaolu, miks Esimese Astme Kohtu ja Euroopa Kohtu menetlusest erinevalt ei saa Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 teisele lõigu alusel olla hagiavalduses esitatud väited ja argumendid kokkuvõtlikud. Selline paindlikkus tooks praktikas suures osas kaasa Euroopa Kohtu põhikirja lisas nimetatud hilisema erieeskirja mõtte kadumise.

(vt punktid 49 ja 50)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 28. aprill 1993, kohtuasi T‑85/92: De Hoe vs . komisjon (EKL 1993, lk II‑523, punkt 20; 21. mai 1999, kohtuasi T‑154/98: Asia Motor Prantsusmaa jt vs . komisjon (EKL 1999, lk II‑1703, punkt 42; 15. juuni 1999, kohtuasi T‑277/97: Ismeri Europa vs. kontrollikoda (EKL 1999, lk II‑1825, punkt 29).

Avaliku Teenistuse Kohus: 26. juuni 2008, kohtuasi F‑1/08: Nijs vs. kontrollikoda (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 25, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtule kohtuasjas T‑376/08 P).
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne – Üldised rakendussätted, milles nähakse ette iga peadirektoraadi jaoks koostatud ühtsed hindamiseeskirjad

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

See, kui ametniku karjääriarengu aruandes eiratakse personalieeskirjade artiklis 43 nimetatud asjaomase institutsiooni kehtestatud üldisi rakendussätteid, milles nähakse ette iga peadirektoraadi jaoks koostatud ühtsete hindamiseeskirjade arvestamist selleks, et kergendada ametnike teenete võrdlevat hindamist, hindaja pakutud teenetepunktide ühtlustamist ning hindamise ühetaolisust samas peadirektoraadis, kujutab endast olulise vorminõude rikkumist. Nende normide kohaldamata jätmise või ebapiisava arvesse võtmisega rikuti oluliselt ametniku hindamist ning see asjaolu õigustab vastava aruande tühistamist.

(vt punktid 46 ja 47)
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine – Juhtkonna kaalutlusõigus – Piirid

(Personalieeskirjad, artikkel 45)

2. Ametnikud – Võrdne kohtlemine – Mõiste

1. Kuna ametisse nimetaval asutusel on personalieeskirjade artiklis 45 sätestatud edutamisotsuse tegemisel arvesse võetavate teenete hindamisel suur kaalutlusõigus, siis peab ühenduse kohtu kontroll piirduma küsimusega, kas administratsiooni hinnangut suunanud meetmeid ja vahendeid arvestades on viimane jäänud lubatud piiridesse ega ole kasutanud oma volitusi ilmselgelt ekslikult. Seega ei või Avaliku Teenistuse Kohus asendada ametisse nimetava asutuse hinnangut kandidaadi kvalifikatsiooni ja teenete kohta oma vastava hinnanguga.

Administratsiooni sellist kaalutlusõigust piirab aga vajadus võrrelda ametnike teeneid hoolsalt ja erapooletult asjaomase teenistuse huvides ja kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega. Praktikas tuleb teenete võrdlevat hindamist teostada võrdsel alusel ja lähtudes võrreldavatest teabeallikatest.

Vajadus hinnata teeneid võrdsel alusel ning olemasolevate teenetepunktide piiratud arv loovad olukorra, kus punkte antakse ametnikele, kellel on kõige suuremad teened, paigutades ametnikud teenete poolest kahanevasse järjekorda kuni teenetepunktide koguarv on ära kasutatud. Kui sellise teenete võrdlemise raames ilmneb, et teatavatel ametnikel on võrdväärseid teeneid, siis tuleb neile ametnikele anda identne arv teenetepunkte. Punktidest puudu jäämise korral tuleb valik mitme ex‑aequo punktikandidaadi vahel teha selliste kaalutluste nagu tööstaaž alusel.

(vt punktid 42–44)

Viited:

Euroopa Kohus: 3. aprill 2003, kohtuasi C‑277/01 P: parlament vs. Samper (EKL AT2003, lk I‑3019, punkt 35).

Esimese Astme Kohus: 30. november 1993, kohtuasi T‑76/92: Tsirimokos vs . parlament (EKL 1993, lk II‑1281, punkt 21); 6. juuni 1996, kohtuasi T‑262/94: Baiwir vs. komisjon (EKL AT 1996, lk I‑A‑257 ja II‑739, punkt 66); 9. aprill 2003, kohtuasi T‑134/02: Tejada Fernández vs. komisjon (EKL AT 2003, lk I‑A‑125 ja II‑609, punkt 41); 13. aprill 2005, kohtuasi T‑353/03: Nielsen vs. nõukogu (EKL AT 2005, lk I‑A‑95 ja II‑443, punkt 58); 19. oktoober 2006, kohtuasi T‑311/04: Buendía Sierra vs. komisjon (EKL 2006, lk II‑4137, punkt 93).

2. Võrdse kohtlemise põhimõttega on vastuolus see, kui kahele isikute kategooriale, kelle faktilises ja juriidilises seisundis ei ole suuri erinevusi, koheldakse erinevalt ning kui erinevaid olukordi käsitletakse identselt. Seega on võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus nõue, et ametnik peab tõendama selleks, et saada temaga võrreldud ametnikuga sama arv teenetepunkte, et tema teened on viimase omadest suuremad.

(vt punktid 45 ja 49–59)

Viited:

Euroopa Kohus: 4. veebruar 1982, kohtuasi 817/79: Buyl jt vs . komisjon (EKL 1982, lk 245, punkt 29); 11. juuli 1985, kohtuasi 119/83: Appelbaum vs. komisjon (EKL 1985, lk 2423, punkt 25).

Esimese Astme Kohus: 7. veebruar 1991, liidetud kohtuasjad T‑18/89 ja T‑24/89: Tagaras vs. Euroopa Kohus (EKL 1991, lk II‑53, punkt 68).
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

Ametnikud – Konkurss – Konkursile lubamise tingimused

(Personalieeskirjad, artikli 27 esimene lõik)

Vastab tõele, et ametisse nimetaval asutusel on ametikohtadel nõutavaid oskusi puudutavate kriteeriumide kindlaksmääramisel ning nende kriteeriumide alusel ja teenistuse huvides konkursitingimuste ja ‑korra üle otsustamisel ulatuslik kaalutlusõigus. Siiski piirab institutsioonide kaalutlusõigust konkursside korraldamisel ning eelkõige kandidaatide konkursile lubamise tingimuste kindlaksmääramisel nõue, et seda tuleb kasutada kooskõlas personalieeskirjade artikli 27 esimeses lõigus esitatud kohustuslike sätetega. Artikli 27 esimene lõik määrab töölevõtmise eesmärgi kohustulikult kindlaks. See säte kehtib ka ametisse nimetava asutuse suhtes ning nii täidetaval ametikohal esitatavaid kui ka teenistuse huvidega seotud nõudmisi tuleb käsitada nimetatud sätet täiel määral arvesse võttes. Kuigi kandidaatide registreerimist konkursile piiravad klauslid võivad kitsendada institutsiooni võimalusi võtta tööle personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu tähenduses parimaid kandidaate, siis ei tähenda see veel seda, et igasugune kõnealust piirangut ette nägev klausel on nimetatud artikliga vastuolus. Administratsiooni kaalutlusõigus konkursside korraldamisel ja teenistuse huviga seoses laiemalt annab institutsioonile õiguse näha ette tingimused, mida ta peab sobilikeks ja mis hoolimata sellest, et need piiravad kandidaatide ligipääsu konkursile ja seega paratamatult ka registreeritud kandidaatide arvu, ei kätke endas riski, et ohustatakse eesmärki tagada nende kandidaatide registreerimine, kes on personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu tähenduses võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud.

Kui aga tingimused, mis piiravad kandidaatide ligipääsu konkursile, kätkevad endas riski, et ohustatakse eesmärki tagada nende kandidaatide registreerimine, kes on võimalikult võimekad, on need tingimused personalieeskirjade artikli 27 esimese lõiguga vastuolus. Konkursile lubamise klausel peab selleks, et olla õiguspärane, vastama kahele tingimusele, millest esimene näeb ette, et klauslit õigustavad täidetaval ametikohal esitatavad nõudmised ja teenistuse huvid üldiselt, ning teise tingimuse kohaselt peab klausel vastama personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu eesmärgile. Kuigi need tingimused enamasti põhiosas kattuvad, põhinevad need siiski erinevatel käsitusviisidel.

(vt punktid 27–30, 32 ja 35)

Viited:

Esimese Astme Kohus: 8. november 1990, kohtuasi T‑56/89: Bataille jt vs . parlament (EKL 1990, lk II‑597, punkt 48); 6. märts 1997, liidetud kohtuasjad T‑40/96 ja T‑55/96: De Kerros ja Kohn‑Bergé vs . komisjon (EKL AT 1997, lk I‑A‑47 ja II‑135, punktid 40 ja 51); 15. veebruar 2005, kohtuasi T‑256/01: Pyres vs . komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑23 ja II‑99, punkt 36); 27. september 2006, kohtuasi T‑420/04: Blackler vs . parlament (EKL AT 2006, lk I‑A‑2‑185 ja II‑A‑2‑943, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika)
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Hagi – Põhjendatud huvi – Hindamisaruande tühistamise hagi – Teise institutsiooni üle viidud ametnik – Hindamisaruande teise institutsiooni poolt arvesse võtmata jätmine

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

2. Ametnikud – Hindamine – Hindamisaruanne – Kohustus teha asjassepuutuvale ametnikule teatavaks dokument, milles määratakse kindlaks tema teenistusele seatud eesmärgid

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

1. Sõltumata ametniku hindamisaruande kasulikkusest tulevikus, on see kirjalikuks ametlikuks tõendiks asjassepuutuva isiku tehtud töö kvaliteedi kohta. Selline hinnang ei kirjelda pelgalt täidetud tööülesandeid asjaomasel perioodil, vaid sisaldab ka hinnatava isiku ametialases tegevuses ülesnäidatud omaduste hinnangut. Seega on igal ametnikul õigus sellele, et tema tööle antaks kinnitus õigesti ja õiglaselt koostatud aruande alusel. Järelikult tuleb vastavalt õigusele tõhusale kohtulikule kaitsele tunnustada igal juhul ametniku õigust vaidlustada teda puudutav hindamisaruanne selle sisu tõttu või seetõttu, et aruanne ei ole koostatud personalieeskirjades sätestatud eeskirjade kohaselt.

Seega ühes institutsioonis töötava ametniku teise institutsiooni üleviimise, teise institutsiooni poolt esimese institutsiooni koostatud hindamisaruande arvesse võtmata jätmise ja ametniku teises institutsioonis edutamise tõttu ei kaota ametnik põhjendatud huvi esimesena nimetatud institutsiooni koostatud lõpliku hindamisaruande vaidlustamiseks.

(vt punktid 46 ja 47)

Viited:

Euroopa Kohus: 22. detsember 2008, kohtuasi C‑198/07 P: Gordon vs . komisjon (EKL 2008, lk I‑10701, punktid 44 ja 45)

2. Parlamendi kehtestatud personalieeskirjade artikli 43 üldiste rakendussätete artiklite 10−12 kohaselt peab nimetatud institutsioon edastama hindamisvestluse käigus kõigile oma ametnikele või teenistujatele dokumendi, milles on täpsustatud eesmärgid, mis tema direktsioonile, üksusele või teenistusele on järgmiseks aastaks seatud. Kõnealusel dokumendil on järgmisel aastal ametniku või teenistuja töö hindamisel ja hindamisaruande koostamisel oluline osa. Lisaks, kui ametnik või teenistuja seda hindamisvestlusel palub, peab administratsioon koostama dokumendi, milles on toodud üksikasjalikum selgitus asjaomasele isikule personaalselt seatud eesmärkide kohta.

Ametnik loetakse järgmiseks aastaks seatud eesmärkidest informeerituks, kui üksuse juhataja on üldkoosolekul määratlenud direktoraadi üldised eesmärgid, oma üksuse või teenistuse erieesmärgid kui ka erinevate ametnike individuaalsed eesmärgid, vaatamata sellele, et lisaks on tehtud teatavaks ja on arutluse all tabel, milles määratletakse iga ametniku või teenistuja ülesanded ja eesmärgid järgmiseks aastaks. Kui sellisel juhul nagu käesolevas asjas on asjaomase tabeli sisu ja kasutatud standardväljendeid arvesse võttes peaasjalikult üles loetletud pigem täidetavad ülesanded kui määratud kindlaks eesmärgid, annab see siiski asjassepuutuvatele ametnikele või teenistujatele teatavad juhised ja taotletavad eesmärgid, ning seetõttu võib seda lugeda üldiste rakendussätete mõttes eesmärkide esitamiseks.

(vt punktid 64 ja 66)