Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Kartellikokkulepped – Kartellikokkulepped, mille suhtes ratione materiae ja ratione temporis kohaldatakse ESTÜ asutamislepingu õiguskorda – ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemine – Komisjoni kontrolli jätkumine määruse nr 1/2003 alusel

(EÜ artikli 65 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003)

2. Institutsioonide aktid – Ajaline kohaldamine – ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemine – Komisjoni otsus, mis on ettevõtja suhtes tehtud pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist ja mis käsitleb enne nimetatud asutamislepingu kehtivuse lõppemist aset leidnud asjaolusid – Süütegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõte – Õiguspärase ootuse põhimõte – Ulatus – Ettevõtjate vastutus konkurentsieeskirjade rikkumise eest EÜ asutamislepingu õigusliku raamistiku järgnemise kontekstis ESTÜ asutamislepingu raamistikule – Materiaalõigusnormid – Menetlusnormid

(EÜ artikkel 65 lõiked 1 ja 5; Euroopa inimõiguste konventsioon, artikli 49 lõige 1, nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 7 lõige 1 ja artikli 23 lõige 2)

3. Tühistamishagi – Tühistamisotsus – Ulatus – Seadusjõud – Ulatus

4. Apellatsioonkaebus – Väited – Kohtuotsuse põhjendused, mis on vastuolus liidu õigusega – Muudele õiguslikele põhjendustele tuginev resolutsioon – Rahuldamata jätmine

5. Konkurents – Liidu eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Rikkumise toimepanemine üksuse poolt, mida ei ole lõpetatud ja mida jätkab teine üksus, mis jätkab asjaomasel turul tema majandustegevust – Kogu rikkumise sellele teisele üksusele süüks panemine

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja EÜ artikli 230 neljas lõik)

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Aegumine uurimismenetlustes – Rikkumise süüks panemine teisele juriidilisele isikule kui see, kes rikkumise ajal vastutab ettevõtja tegevuse eest

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 25 lõiked 1 ja 6; üldotsus nr 715/78, artikli 1 lõiked 1–3)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused

(Komisjoni teadaanne 96/C 207/04)

8. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Üldkohtule esitatud faktiliste asjaolude kontroll Euroopa Kohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral

(EÜ artikkel 225, lõige 1 ja artikkel 229, Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik, nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 31)

Summary

1. Vastavalt liikmesriikide õigussüsteemide ühisele põhimõttele, mille päritolu ulatub Rooma õigusesse, tuleb õigusnormide muutmisel tagada õiguslike struktuuride järjepidevus, välja arvatud juhul, kui seadusandja on väljendanud vastupidist tahet. See põhimõte on kohaldatav liidu esmase õiguse muudatustele.

Selles osas ei viita miski sellele, et liidu seadusandja soovis, et ESTÜ asutamislepinguga keelatud kokkulepped võiksid pärast selle asutamislepingu kehtimise lõppemist mis tahes karistuse kohaldamise alt välja jääda. ESTÜ, EÜ asutamislepingute ja ELT lepingu järgnemine tagab vaba konkurentsi tagamise seisukohalt, et komisjon võis karistuse määrata mis tahes tegevuse eest, mis vastab ST artikli 65 lõikes 1 ette nähtud faktilisele olukorrale – olenemata sellest, kas see tekkis enne või pärast 23. juulit 2002 – ja võib seda ka edaspidi teha.

Neil asjaoludel oleks asutamislepingute eesmärkide ja sidususega vastuolus ning liidu õiguskorra järjepidevusega ühildamatu see, kui komisjonil puuduks pädevus tagada selliste ESTÜ asutamislepinguga seonduvate õigusnormide ühetaoline kohaldamine, mis loovad õiguslikke tagajärgi ka pärast mainitud asutamislepingu kehtivuse lõppemist. Järelikult ei riku Üldkohus õigusnormi, kui ta tõlgendab määrust nr 1/2003 nii, et see lubab komisjonil pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist tuvastada kokkuleppeid sektorites, mis ratione materiae ja ratione temporis kuuluvad ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse, ning määrata nende eest karistusi.

(vt punktid 72–74, 77 ja 78)

2. Süütegude ja karistuste seaduslikkus põhimõte, nagu see on ette nähtud muu hulgas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõikes 1, nõuab, et liidu õigusaktid määratleks selgelt süüteod ja nende eest määratavad karistused. Pealegi nõuab õiguskindluse põhimõte, et niisugused õigusnormid peavad võimaldama asjassepuutuvatel isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mida need õigusnormid neile ette näevad, ja neil isikutel peab olema võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt. Kuna asutamislepingutes on selgelt määratletud rikkumised ning nende karistuste laad ja tähtsus, mida võidakse nende eest määrata, siis ei ole nende põhimõtete eesmärk ettevõtjatele tagada, et hilisemad õiguslike aluste ja menetlussätete muudatused võimaldaksid neil mis tahes minevikus toime pandud rikkumistega seotud karistusest pääseda.

Üldkohus ei eksi, kui ta järeldab komisjoni otsuse osas, mis puudutab õiguslikku olukorda, mis tekkis lõplikult enne ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist, kuid tehti ettevõtja suhtes pärast nimetatud asutamislepingu kehtivusaja lõppemist, esiteks, et seaduse ajalist kohaldamist reguleerivatest põhimõtetest kinnipidamine ning õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega seotud nõuded eeldavad, et ST artikli 65 lõigetes 1 ja 5 ette nähtud materiaalõigusnorme kohaldatakse asjaoludele, mis leidsid aset enne ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist ning mis kuuluvad ratione materiae ja ratione temporis selle asutamislepingu kohaldamisalasse. ST artikli 65 lõiked 1 ja 5 nägid konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistuse määramiseks ette selge õigusliku aluse, mistõttu ei saanud hoolikale ettevõtjale tema tegevuse tagajärjed olla mingil hetkel teadmata ega oleks saanud arvestada sellega, et EÜ asutamislepingu õigusliku raamistiku järgnemise tulemusel ESTÜ asutamislepingu omale oleks ta pääsenud mis tahes minevikus toime pandud ST artikli 65 rikkumisi puudutavast karistusest.

Teiseks leidis Üldkohus kohaldatavate menetlusnormide osas õigesti, et komisjonil on õigus viia menetlus läbi määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 alusel. Nimelt peab õigusakti õiguslikuks aluseks olev säte, mis annab liidu institutsioonile pädevuse asjassepuutuva õigusakti vastuvõtmiseks, olema jõus õigusakti vastuvõtmise hetkel ja menetlusnormid on üldjuhul kohaldatavad alates ajast, mil need jõustuvad.

(vt punktid 79–83 ja 86–88)

3. Seadusjõu põhimõte on nii liidu õiguskorras kui ka siseriiklikes õiguskordades äärmiselt tähtis. Seadusjõud puudutab üksnes asjaomase kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid.

Juhul kui Üldkohus peab piirduma ettevõtja tehtud avalduse sisu kindlakstegemisega, et tuvastada, et selle avalduse eesmärk on kanda vastutus ühe ettevõtja rikkumise eest üle teisele ettevõtjale, kujutab selle tehingu õiguspärasuse üle otsustamine endast obiter dictum ’i, mis ületab liidu kohtule esitatud vaidluse piire ning sellega ei otsustata tegelikult ega vältimatult ära õigusküsimust. Järelikult ei saa sellel olla seadusjõudu.

(vt punktid 123, 131 ja 132)

4. Kui Üldkohtu otsuse põhjenduste juures on tegemist liidu õiguse rikkumisega, kuid otsuse resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata.

(vt punkt 136)

5. Põhimõtteliselt peab juriidiline või füüsiline isik, kes juhtis ettevõtjat rikkumise toimepanemise ajal, selle eest vastutama, isegi kui rikkumise tuvastanud otsuse tegemise hetkel ei ole see enam tema vastutuse all. Mis puutub küsimusse, millistel tingimustel võib üksusele, kes ei ole rikkumise toimepanija, siiski rikkumise eest karistuse määrata, siis niisuguse juhtumiga on tegemist olukorras, kus üksus, kes pani rikkumise toime, on lõpetatud õiguslikus või majanduslikus mõttes, kuna karistus, mis on määratud ettevõtjale, kes ei tegele enam äritegevusega, võib kaotada oma hoiatava mõju.

Kui kahe äriühingu tegevuse koondamise tulemusel loodud ettevõtja kinnitab avalduse kaudu sõnaselgelt, et soovib ettevõtjana, kes jätkab kartellikokkulepetega seotud majanduslikku tegevust, endale võtta vastutuse neist kahest äriühingust ühele kuuluva üksuse õigusvastase tegevuse eest seoses trahviga, mille komisjon võib määrata nimetatud kartellikokkuleppe tõttu algatatud menetluses, siis on selle vastutuse ülemineku õiguslik tagajärg, mille ettevõtja nimetatud avaldusega endale võttis, temale täiesti selge ja ettenähtav.

Ettevõtja, kes selle vastutuse endale võttis, ei saa enam oma avaldust tagasi võtta ajal, mil komisjon on selle avalduse alusel talle juba trahvi määranud. Siiski ei takista see, et avaldust ei ole hiljem võimalik tagasi võtta, nimetatud ettevõtjal vaidlustada liidu kohtutele hagi esitamise teel avalduse sisule antud tõlgendust või võtta komisjoni haldusmenetluses otseselt või kaudselt omaks faktilisi või õiguslikke asjaolusid, kuna see ei piira Üldkohtusse hagi esitamise õiguse kasutamist ennast, mis füüsilisele või juriidilisele isikule on antud EÜ artikli 230 neljanda lõiguga.

(vt punktid 143, 144, 149, 150 ja 153–155)

6. Nii üldotsuse nr 715/78 Euroopa Söe‑ ja Teraseühenduse asutamislepingus ette nähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta artikli 1 lõige 1 kui ka määruse nr 1/2003 artikli 25 lõige 1 kehtestavad komisjoni pädevuse suhtes määrata trahve konkurentsiõiguse sätete rikkumise eest viieaastase aegumistähtaja. See tähtaeg hakkab vastavalt otsuse nr 715/78 artikli 1 lõikele 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 25 lõikele 2 kulgema alates päevast, mil rikkumine toime pandi või mil see lõppes, ning selle tähtaja kulgemine võib otsuse nr 715/78 artiklite 2 ja 3 ning määruse nr 1/2003 artikli 25 lõigete 3–6 kohaselt katkeda või peatuda.

Komisjoni otsuse puhul, millega määratakse trahv konkurentsieeskirjade rikkumise eest ettevõtjale, kes majandusüksuse omandajana võttis endale vastutuse selle üksuse rikkumise eest, tuleb aegumist hinnata vaid vastutuse võtnud ettevõtjast lähtuvalt, kuna komisjoni otsusega määratakse trahv vaid temale. Täpsemalt, kuigi mõned ülevõetud üksuse toimingud võivad jätkuvalt vastutuse võtnud ettevõtja suhtes mõju avaldada ja et nimetatud üksuse suhtes toimunud aegumist ei saa välistada vastutuse üleminekuga, ei tulene sellest, et aegumist tuleb hinnata sellest üksusest lähtuvalt.

(vt punktid 166–168)

7. Komisjoni teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, saab trahvisumma vähendamine olla õigustatud üksnes siis, kui esitatud informatsioon ja asjaomase ettevõtja käitumine annavad tunnistust temapoolsest tõelisest koostööst.

(vt punkt 176)

8. Kui Üldkohus otsustab, et komisjon leidis õigesti, et ettevõtjale ei tule võimaldada täiendavat trahvi vähendamist, mis on suurem juba talle võimaldatud 20%‑lisest trahvi vähendamisest, annab kohus EÜ artikli 229 ja määruse nr 1/2003 artikli 31 kohase täieliku otsustuspädevuse teostamisel faktilise hinnangu, mille üle Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse raames kontrolli ei teosta.

Sellega seoses tuleneb EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust, et ainult Üldkohus on pädev esiteks fakte tuvastama – välja arvatud juhul, kui tema tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimiku materjalidest – ja teiseks fakte hindama. Kui Üldkohus on fakte tuvastanud või hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 225 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Üldkohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. Faktide hindamine kui selline ei ole Euroopa Kohtu kontrollile alluv õigusküsimus, välja arvatud juhul, kui on moonutatud Üldkohtule esitatud tõendeid.

(vt punktid 179 ja 180)