ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 189/28

8. mail 2013 esitatud hagi — Ryanair Holdings versus komisjon

(Kohtuasi T-260/13)

2013/C 189/58

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Ryanair Holdings plc (Dublin, Iirimaa) (esindajad: advokaat G. Berrisch ja solicitor D. Hull)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada Euroopa Komisjoni 27. veebruari 2013. aasta otsus K(2013) 1106 (lõplik), millega tunnistati koondumine siseturu ja EMP lepinguga kokkusobimatuks (juhtum COMP/M.6663 — Ryanair/Aer Lingus III);

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja põhjendab hagi ühe väitega, mille kohaselt komisjon leidis ekslikult ega põhjendanud piisavalt, et hageja pakutud kohustustega muudetud koondumine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi ühisturul. Hageja on samuti seisukohal, et komisjon on rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet, hea halduse tava ning põhjendamiskohustust.

Hagi põhjendamiseks leiab hageja, et komisjon on teinud ilmseid hindamisvigu ning rikkunud ülalnimetatud põhimõtteid seoses (a) Aer Linguse 43 kattuva lennuliini loovutamisega Flybe Group plc-le, (b) Dublin-London, Cork-London ja Shannon-London lennuliinidega seoses pakutud kohustustega, (c) kohustustega, mida pakuti seoses Aer Aranni 43 kattuva lennuliiniga, millel hakkaks opereerima Flybe, ning (d) neid lennuliine puudutavate kohustustega, mille suhtes komisjon on tuvastanud võimalikke konkurentsiprobleeme.
ET Euroopa Liidu Teataja C 178/10

29. jaanuaril 2013 esitatud hagi — Rose Vision ja Seseña versus komisjon

(Kohtuasi T-45/13)

2013/C 178/19

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hagejad: Rose Vision, SL (Seseña, Hispaania) ja Julián Seseña (Pozuelo de Alarcón, Hispaania) (esindajad: advokaadid M. Muñiz Bernuy ja Á. Alonso Villa)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tühistada maksmisele kuuluvate summade väljamaksmise peatamise otsused;

— kustutada Rose Visión, S.L. menetlusest kõrvalejätmise keskandmekogust ja varajase hoiatamise süsteemist;

— mõista kostjalt kahju hüvitamiseks välja 5 000 624 eurot.

Väited ja peamised argumendid

Üks kahest hagejast (peamiselt telekommunikatsiooni, telekommunikatsioonialase teadus- ja arendustegevuse ja nõustamisteenuste ning uurimis- ja arendustegevuse valdkonnas tegutsev äriühing) tegi komisjoniga alates 2002. aastast koostööd seoses mitme projektiga.

Käesolevas hagis on vaidlustatud kaks auditit, mis viidi hageja äriühingu suhtes läbi 2011. aasta veebruarist aprillini. Auditiaruannetes heidetakse hageja äriühingule ette mitut täitmatajätmist ja eeskirjade eiramist, mis on maksmisele kuuluvate summade väljamaksmise peatamise aluseks.

Hagejad väidavad, et sellisteks etteheideteks ei ole tegelikku alust. Eespool viidatud kahest auditiaruandest ühe rahulikul lugemisel on nimelt hagejate väitel võimalik aru saada, et selliste etteheidete eesmärk oli nende õigustamatu ründamine nende kõrvaldamiseks. Seetõttu on auditiaruande aluseks peamiselt kontrollimata teave. Komisjoni selline lähenemisviis sarnaneb rohkem uurimis-, järelevalve- või inspekteerimistegevusele, kui auditeerimistegevusele, kus tuleb teavet kontrollida ja tagada allikate usaldusväärusus.

Eelnev põhjustas hageja äriühingule tõsist kahju, mis ei ole ainult majanduslik, vaid seotud ka tema kutsealase maine ning usaldusväärsusega.
—

tühistada vaidlustatud otsus, kuna see on ebaseaduslik osas, milles see tuvastab, et ühenduse kaubamärgi INTERFACE registreerimistaotlus on vastuolus varasema kaubamärgiga Interfog;
2.

Teine väide, et see, et Euroopa Toiduohutusamet ei võtnud vajaliku määral või ei võtnud üldse arvesse sojaubade ja muude faktorite vahelist võimalikku sünergilist/kombineeritud mõju, ja/või ei nõudnud asjakohase toksikoloogilise analüüsi läbiviimist, on vastuolus tema enda suuniste ja seadusest tulenevate kohustusega ja/või kujutab endast ilmselget hindamisviga.
1.

Esimene väide, et rikutud on määruse (EÜ) nr 1258/1999 (1) artikli 7 lõike 4 esimest lõiku ja määruse (EÜ) nr 1290/2005 (2) artikli 31 lõiget 1, sest finantskorrektsioon on tehtud valede faktiliste asjaolude alusel ja õigusnorme valesti tõlgendades — Komisjon tegi — valede faktiliste asjaolude alusel ja õigusnorme valesti tõlgendades — finantskorrektsiooni, kuigi Poola ametiasutuste kulutused olid tehtud kooskõlas ühenduse eeskirjadega. Poola Vabariik vaidlustab komisjoni poolse õigusnormide tõlgenduse ja tema tuvastatud faktilised asjaolud väidetavate puudujääkide osas meetme „ennetähtaegselt pensionile jäämine” haldamise süsteemis, need puudujäägid olid esiteks seotud nõudega, et isik peab olema enne ettevõtte üleandmist seoses ennetähtaegse vanaduspensioni saamisega eelnevalt töötanud, teiseks Poola ametiasutuste poolt aktsepteeritud avalduse vormis esitatud töövõime tõendi vigasusega ning kolmandaks sanktsioonide puudumisega ettevõtete omandajatele, kui need ei täida kohustust tegeleda vähemalt viis aastat põllumajandusega.
1.

Esimene väide, et rikuti määruse nr 1975/2006 (1) artikli 10 lõikeid 2 ja 4 ja artikli 14 lõiget 2, kuna komisjon järeldas, et Prantsusmaa valitsus oli rikkunud oma kontrollikohustusi, kuna ta ei olnud veiste ja lammaste, kellele taotleti lisatasu ute kohta, osas vähem soodsate piirkondade hüvitiste abikava alusel kohapealsete kontrollide käigus läbi viinud nende loomade loendamist. See väide jaguneb kaheks haruks, mille raames hageja väidab, et: — kohustus vähem soodsate piirkondade hüvitiste abikava alusel kohapealsete kontrollide käigus loomi loendada on vastuolus loomkoormuse kriteeriumi jätkuvusega ja võrdse kohtlemise põhimõttega, ja — komisjon tõlgendas vääralt määruse nr 1975/2006 artikli 10 lõikeid 2 ja 4 ja artikli 14 lõiget 2, kui ta järeldas, et Prantsusmaa kontrollisüsteem ei olnud loomkoormuse kriteeriumile vastavuse kontrollimiseks asjakohane.
Esimeses tühistamisväites märgib Kreeka Vabariik, et seoses määruse nr 1782/2003 (1) artikli 69 rakendamise puudustega kehtestatud korrektsioon ei ole õiguspärane ning tuleb tühistada, sest: a) see rikub määruse nr 1782/2003 artiklit 69, mille rakendamine liikmesriikide poolt on vabatahtlik ning mis jätab väga laia hindamisruumi lisamakse saajate kindlaksmääramise, toetuskõlblikkuse kriteeriumide ning lisamakse tegemise korra ja eritingimuste osas; ja b) määruse nr 1782/2003 artikli 69 kohaldamata jätmine ei tekita fondidele kahju, mida finantskorrektsiooni õiguspäraseks määramiseks nõuab määruse nr 1290/2005 (2) artikkel 31.
Itaalia valitsus on seisukohal, et täidetava kohtuotsuse nimetatud punkti tuleb tõlgendada nii, et sellise hinnangu puhul tuleb lähtuda asjaomase 6 kuu kohta koostatud tõenditest, ilma et tähtsust omaks see, kas asjaomased tõendid on ka komisjonile esitatud selle sama 6 kuulise ajavahemiku jooksul. Itaalia valitsus leiab nimelt, et Euroopa Komisjoni vastupidine tõlgendus, mille kohaselt lasub Itaalia Vabariigil kohustus esitada iga 6 kuu eest tasumisele kuuluva trahvi arvutamiseks vajalikud tõendid hiljemalt asjaomase 6 kuulise ajavahemiku viimasel päeval, mistõttu trahvi arvutamisel ei arvestata summasid, mis nõuti küll tagasi asjaomase ajavahemiku jooksul, kuid millest komisjoni teavitati alles hiljem, on vastuolus lojaalse koostöö põhimõttega ning seda ei õigusta Euroopa Kohtu korraldus, kuivõrd selle tulemuseks on tegelikult see, et lühendatakse lubamatult ajavahemikku, mis on Itaalia ametiasutustel nimetatud korralduse täitmiseks ja sel moel 6 kuu eest tasumisele kuuluva trahvi summa vähendamiseks.
—

Ta väidab, et komisjon põhjendas kolme keele piirangut nõudega, et uued ametnikud peavad olema kohe suutelised institutsioonisiseselt suhtlema. See nõue moonutab fakte, sest millestki ei nähtu, et institutsiooni sees kasutatakse neid kolme keelt eri keelegruppide vahelises suhtluses kõige rohkem; samuti on see nõue ebaproportsionaalne sellise põhiõiguse piirangu suhtes, nagu keelelise diskrimineerimise keeld.
1.

Esimene väide, et komisjon tegutses vastuolus algmäärusega, kuna otsustas üleriigilise tollimaksu kasuks ja keeldus arvestamast individuaalset tollimaksu, vaatamata asjaolule, et tal oli kogu teave, mida ta vajas selle tegemiseks. Selles osas märgib hageja, et komisjon tegi asjaomaste asjaolude hindamisel ilmse hindamisvea, rikkus õigusnormi, ei esitanud oma järelduste põhjendusi, rikkus oma hoolsuskohustust, rikkus kaitseõigust, õiguskindluse põhimõtet ja hagejate õiguspäraseid ootusi.
5.

Viies väide, et juhul kui eelpool esitatud väited on põhjendatud, tuleb asjaomased tingimused kehtetuks tunnistada, olenemata sellest, et need tingimused olid suunatud Küprosele, kuna need puudutavad otseselt ja isiklikult igat hagejat seeläbi, et asjaomased tingimused ja nende rakendamise viis rikuvad asutamislepingut ja/või selle kohaldamist käsitlevaid õigusnorme ja/või osas, milles tuvastatakse, et hagejate hoiustest ilma jätmine rikub EL lepingu artikli 6 lõiget 1, kujutab see endast võimu kuritarvitamist.
5.

Viies väide, et juhul kui eelpool esitatud väited on põhjendatud, tuleb asjaomased tingimused kehtetuks tunnistada, olenemata sellest, et need tingimused olid suunatud Küprosele, kuna need puudutavad otseselt ja isiklikult hagejat seeläbi, et asjaomased tingimused ja nende rakendamise viis rikuvad asutamislepingut ja/või selle kohaldamist käsitlevaid õigusnorme ja/või osas, milles tuvastatakse, et hageja hoiustest ilma jätmine rikub EL lepingu artikli 6 lõiget 1, kujutab see endast võimu kuritarvitamist.
1.

Esimese väite kohaselt on rikutud määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teist taanet ja artikli 4 lõike 3 esimest lõiku, kuna vaidlustatud otsus põhineb nende sätete, mis käsitlevad vastavalt kohtumenetlust ja õigusnõustamist ning otsustamisprotsessi, valel tõlgendusel ja kohaldamisel, sest: — esiteks ei ole nõukogu tõendanud, et dokumendi 15309/12 avaldamine kahjustab tema õigusteenistuse võimet kaitsta tulevikus nõukogu kohtumenetluses ning kahjustab seadusandlikku menetlust; — teiseks ei ole nõukogu tõendanud, et dokument 15309/12 on niivõrd tundlik ja/või laia ulatusega, et see õigustab seadusandlikus kontekstis õiguslike arvamuste avaldamist pooldava eelduse kõrvalejätmist; — kolmandaks on nõukogu teooria, mis puudutab kahju, puhtalt oletuslik. See on nii faktiliselt kui õiguslikult põhjendamatu, arvestades dokumendis 15309/12 oleva soovituse sisu, nimelt vajadust liikmesriikide ühehäälsuse järele, mis vastavalt õigusteenistuse analüüsile oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal avalik; ja — neljandaks kohaldas nõukogu artikli 4 lõike 3 esimese lõigule tuginedes valesti ülekaaluka üldise huvi tingimust, võttes arvesse üksnes avaldamisest tulenevat eeldatavat ohtu otsustamisprotsessile ja jättes arvestamata avaldamise positiivse mõjuga muu hulgas otsustamisprotsessi legitiimsusele, ning jättis artikli 4 lõike 2 teisele taandele tuginedes mainitud tingimuse üldse kohaldamata.
1.

Esimene väide, et Euroopa Komisjon on õigust ilmselgelt valesti kohaldanud, laiendades nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (edaspidi „algmäärus”) (EÜT L 343, lk 51), artikli 2 lõike 7 punkti c kolmandat lõiku ja kontrollides väidetavaid olulisi moonutusi, mis väljuvad ilmselgelt algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kohaldamisalast, kuna need ei ole varasemale mitteturumajanduslikule süsteemile iseloomulikud märkimisväärsed moonutused.
1.

Esimene väide, et a) nõukogu otsusel 2013/144/ÜVJP puudub sobiv õiguslik alus, kuna see ei vasta EÜ asutamislepingu artiklis 29 sätestatud nõudele; ning b) nõukogu määrust (EL) nr 270/2011 ei saa kohaldada tulenevalt asjaolust, et see ei vasta väidetavalt selle puhul nõutavatele õigusliku aluse nõuetele: ELTL artikli 215 lõige 2.
3.

Kolmas väide: ne bis in idem põhimõtte rikkumine — hageja sanktsioonide loetellu kandmisele nõukogu poolt esitatud üheainsa konkreetse põhjendusega seoses on Briti meediasektori järelevalve eest vastutav asutus juba sanktsiooni kehtestanud; — nõukogu ei väida, et hoolimata sellest sanktsioonist või pärast seda sanktsiooni on toimunud veel õigusrikkumisi, mis õigustaksid sanktsioonide loetellu kandmist.
2.

Teine väide puudutab Euroopa parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/17/EÜ artikli 17 lõigete 2 ja 6 rikkumist, ELTL artikli 296 lõike 2 rikkumist, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c rikkumist ning komisjoni 24. juuni 2010. aasta otsuse (2010) 4456 artikli II.2.3 rikkumist. Hageja väidab selle kohta, et: — otsuse põhjendus on vastuoluline osas, milles kinnitatakse ühelt poolt, et toimunud on „põhjendamatu erinevateks lepinguteks jagamine”, kuid samas teiselt poolt, et „lepingute eesmärk” oli „niivõrd seotud”, et need pidid olema ühe hankemenetluse ese; — tehtud on väär järeldus seoses ühe hanke mitmeks lepinguks jagamisega, sest see on vastuolus komisjoni 24. juuni 2010. aasta otsuse (2010) 4456 sisuga; — aset ei ole leidnud lepingute „splitting up” ega „projektide osadeks jaotamine”; — direktiiv 2004/17/EÜ ei olnud lepingutele kohaldatav, kuna need ei ületanud kehtestatud piirmäärasid piiriüleste huvide puudumise tõttu.
—

teise võimalusena nõuda, et hagejale tagastataks dokumendid alates sellest kuupäevast, mil audiitorid saatsid need valele aadressile, et hageja saaks esitada asjakohased väited;
—

kõrvaldama kahtlused, et kõik hagejad on vastutavad riigi vara omastamise eest ja kohtuliku uurimise all Egiptuses; ja
—

nõudes, et apellandid esitavad sama asjakohased ja täpsed andmed, kui need, mis on ainult komisjoni käsutuses, samas kui kohtupraktika nõuab ainult nende tõendite esitamist, mis on piisavad tõendamiskoormise ja vaidlusaluse koefitsiendi õiguspärasuse eelduse ümberpööramiseks.
ET Euroopa Liidu Teataja C 245/14

28. juunil 2013 esitatud hagi — CN versus parlament

(Kohtuasi T-343/13)

2013/C 245/17

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: CN (Brumath, Prantsusmaa) (esindaja: advokaat M. Velardo)

Kostja: Euroopa Parlament

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— mõista hagejale tekitatud varalise kahju eest Euroopa Liidult ja Euroopa Parlamendilt solidaarselt hageja kasuks välja 1 000 euro suurune hüvitis, millele lisandub 6,75 %-line intress;

— mõista hagejale tekitatud mittevaralise kahju eest Euroopa Liidult ja Euroopa Parlamendilt solidaarselt hageja kasuks välja 40 000 euro suurune hüvitis, millele lisandub 6,75 %-line intress;

— mõista õigusabi- ja kohtukulud välja Euroopa Liidult ja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Endine nõukogu ametnik CN soovib käesoleva hagiga saavutada sellest tekkinud varalise ja mittevaralise kahju hüvitamist, et Euroopa Parlamendi veebilehel, millele on üldsusel juurdepääs, avaldati hageja esitatud petitsioon, mis sisaldas rea isikuandmeid, sealhulgas teavet tema tervisliku seisundi ja selle kohta, et üks pereliige on puudega.

Andmete avaldamine oli laiaulatuslik, kuna Google’i otsingumootori abil oli üldsusel võimalik parlamendi avaldatud petitsioonile ligi pääseda.

Vaatamata hageja vaietele ei eemaldanud parlament avaldatud isikuandmeid ning lõpetas nende avaldamise alles siis, kui oli algatatud õiguskaitsemenetlus.

Hageja esitab Euroopa Parlamendi õigusvastase käitumise esiletoomiseks järgmised väited:

1. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 8 rikkumine;

2. põhiõiguste harta artikli 8 rikkumine;

3. 13. detsembril 2006 vastu võetud ja Euroopa Liidu poolt 23. detsembril 2010 ratifitseeritud puuetega inimeste õiguste konventsiooni artikli 22 rikkumine;
—

Selle kohta väidetakse, et vaidlustatud otsus on vastuolus viidatud normidega, sest selles ei arvestatud, et tegelikkuses on hageja Multione 360 tüüpi masinates kukkuvate esemete eest kaitsvad konstruktsioonid (FOPS) kohustuslikus korras ette nähtud kõigil juhtumitel, mil neid masinaid tuleb tarvitada sellisel kasutusotstarbel, millega operaatori jaoks kaasneb kukkuvate esemete ja materjali oht.
3.

Kolmas väide, mille kohaselt rikuti edutamise võimaluse kaotamise hindamisel õigusnormi ja põhjendamiskohustust, kuna Avaliku Teenistuse Kohus ei oleks esiteks pidanud otsustama üksnes edutamispunktide ja edutamiskünnise alusel, et hageja edutamise võimalus on väike, ja teiseks leidis Avaliku Teenistuse Kohus, et edutamise võimaluse kaotamise tagajärjel tekkinud kahju suurus on ühekordne summa 4 000 eurot, esitamata mingeid põhjendusi sellisele järeldusele jõudmise kohta (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 71-73 ja 89 jj).
ET Euroopa Liidu Teataja C 233/12

30. aprillil 2013 esitatud hagi — Kompas MTS versus parlament jt.

(Kohtuasi T-315/13)

2013/C 233/20

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Kompas mejni turistični servis d.d. (Kompas MTS d.d.) (Ljubljana, Sloveenia) (esindaja: advokaat J. Tischler)

Kostjad: Euroopa Parlament, Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— kohustada Euroopa Liitu maksma 846 000 eurot ja 8 % intressi või tuvastada, et Euroopa Liidult on õigus saada kahjuhüvitist;

— mõista kostjalt vastavalt kodukorra artikli 87 lõikele 2 välja kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Hageja nõuab kahju hüvitamist peamiselt direktiivi 2001/37/EG (1) artikli 5 lõike 6 punkti e vastuvõtmise pärast. Ta on arvamusel, et üksnes selle sätte kehtestamine sai kaasa tuua selle, et Austria seadusandja piiras nende tubakatoodete importi, millel ei ole saksakeelset märgistust. Hageja väidab, et see koguseline impordipiirang on tingitud direktiivi 2001/37 vastuvõtmisest, kusjuures kostjad on rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet, diskrimineerimiskeeldu, põhiõigust omandile ja ettevõtlusvabadust.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta direktiiv 2001/37/EÜ tubakatoodete valmistamist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus– ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 194, lk 26; ELT eriväljaanne 15/06 lk 147).
3.

Kolmas väide, et rikutud on nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 4 lõiget 4, kuna esinesid tegurid ja asjaolud, mis tõendasid, et oli tõsiseid kahtlusi vaidlusaluste meetmete ühisturuga kokkusobivuses, nagu näiteks vastuolu komisjoni kinnituse, et „Madalmaade pangad said häid tulemusi EBA (Euroopa Pangandusjärelevalve) stressitestidel tänu riskiga kaalutud vara (sealhulgas hüpoteeklaenud) soodsale kaalule, ning peaksid suutma seista vastu kohustuste kõrgenenud täitmata jätmise määrale” ja passiivse nõustumise vahel Madalmaade ametiasutuste argumendiga, et Madalmaade pangandussektor on hoopis nõrk ning et Madalmaade DGS-i (hoiuste tagamise skeem) kasutamine oleks sektorile veelgi halvemini mõjunud, või asjaolu, et vaidlustatud otsus sisaldab tingimusi, mis on veel üks selge viide sellele, et oli vaja alustada ametlikku uurimismenetlust.
4.

Neljas väide, mis on esitatud teise võimalusena, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet. — Kuigi on tõsi, et vastavalt määruse (EÜ) nr 1164/94 II lisa artiklile H võib Euroopa Komisjon kohaldada finantskorrektsioone, mida ta peab vajalikeks ja mis võivad seisneda meetmele antud abi täielikus või osalises tühistamises, peab ta samuti järgima proportsionaalsuse põhimõtet, võttes arvesse konkreetse juhtumi asjaolusid nagu näiteks rikkumise liik ja finantsilise mõju ulatus, mis võivad olla juhtimis- ja kontrollisüsteemide võimalikel puudujääkidel. Seega jääb arusaamatuks, kuidas on võimalik ette näha antud abi täielikku tühistamist, sest 100 % korrektsioone kohaldatakse vaid juhul, kui juhtumis- ja kontrollisüsteemi puudujäägid või tuvastatud rikkumised on niivõrd tõsised, et need kujutavad endast ühenduse eeskirjade täielikku eiramist, mistõttu on kõik maksed õigusvastased. Tõlgendamisraskused on määrav kergendav tegur, mida Euroopa Komisjon peaks alati arvesse võtma. Kirjeldatud asjaolusid arvestades, on olemas vähem piiravaid meetmeid — vähendamismäära kohaldamine või korrektsiooni tegemata jätmine —, mis võimaldavad kavandatud eesmärki saavutada.
ET Euroopa Liidu Teataja C 226/25

11. juunil 2013 esitatud hagi — Pappalardo jt versus komisjon

(Kohtuasi T-316/13)

(2013/C 226/33)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Salvatore Aniello Pappalardo (Cetara, Itaalia), Pescatori La Tonnara Soc. coop. (Cetara), Fedemar Srl (Cetara), Testa Giuseppe E C. Snc (Catania, Itaalia), Pescatori San Pietro Apostolo Srl (Cetara), Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC (Pescara, Itaalia) ja Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (Pescara) (esindajad: advokaadid V. Cannizzaro ja L. Caroli)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tuvastada Euroopa Komisjoni lepinguväline vastutus kahju eest, mis tekitati 12. juuni 2008. aasta määruse nr 530/2008, millega kehtestatakse erakorralised meetmed Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres harilikku tuuni püüdvate seinerite suhtes (see määrus tunnistati kehtetuks Euroopa Kohtu 17. märtsi 2011. aasta otsusega kohtuasjas C-221/09), vastuvõtmisega;

— kohustada sellest tulenevalt Euroopa Komisjoni tekitatud kahju hüvitama;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva kohtuasja hagejad täpsustavad, et kõnealune lepinguväline vastutus tuleneb sellest, et komisjon nägi määrusega nr 530/2008 õigusvastaselt ette tavalise tuuni püügi kohustusliku lõpetamise alates 16. juunist 2008 Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvate laevade puhul, samas kui samasugune püügi lõpetamine nähti Hispaania lipu all sõitvate laevade puhul ette alles alates 23. juunist 2008.

Hagejad on seisukohal, et käesolevas kohtuasjas on täidetud kõik eeldused Euroopa institutsioonide vastutuse tekkimiseks seoses õigusloomega, st: isikuid kaitsva õigusnormi tõsine rikkumine, kahju tegelik tekkimine ja põhjuslik seos sellise käitumise ja viidatud kahju vahel.

Selles osas rõhutatakse, et Euroopa Kohus tunnistas määruse nr 530/2008 kehtetuks diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumise tõttu ning et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kujutab diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumine endast üht isikute kaitseks kehtestatud ülimusliku sätte tõsise rikkumise juhtu.
1.

Esimene väide, et komisjon tegutses vastuolus algmäärusega, kuna otsustas üleriigilise tollimaksu kasuks ja keeldus arvestamast individuaalset tollimaksu, vaatamata asjaolule, et tal oli kogu teave, mida ta vajas selle tegemiseks. Selles osas märgivad hagejad, et komisjon tegi asjaomaste asjaolude hindamisel ilmse hindamisvea, rikkus õigusnormi, ei esitanud oma järelduste põhjendusi, rikkus oma hoolsuskohustust, rikkus kaitseõigust, õiguskindluse põhimõtet ja hagejate õiguspäraseid ootusi.
4.

Neljanda väite kohaselt on rikutud valimiskomisjoni koosseisu sisaldavaid eeskirju, kuivõrd: — valimiskomisjoni koosseis ei olnud tasakaalus (Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade III lisa artikli 3 viies taane): — Avaliku Teenistuse Kohus rikkus õigusnormi, leides, et asjaolu, valimiskomisjonil oli kolm liiget, ei vaidlustatud apellandi suuliste katsete ajal (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 49); — Avaliku Teenistuse Kohus viitas vääralt kohtuotsusele Bartha (punkt 49), leidmaks tuge oma järeldusele, et meeste ja naiste võrdse esindatuse põhimõtet valimiskomisjonides ei ole rikutud; — alaliste ja asendusliikmete üheaegne osalemine valimiskomisjonis suuliste katsete ajal muutis valimiskomisjoni tegevuse käesoleval juhul õigusvastaseks (punkt 50); — rikutud on valimiskomisjoni koosseisu stabiilsuse põhimõtet (punkt 51).
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsus on tühine, sest see ületab Euroopa Liidu lepinguga Euroopa Keskpangale ja Euroopa Komisjonile antud volitusi ning seega on need kaks asutust võtnud selle otsuse vastu oma pädevust ületades.