Keywords

Summary



Keywords

1. Institutsioonide aktid – Määrused – Põhiaktid ja rakendusaktid – Nõukogu poolt endale jäetud rakendusvolitused – Tingimused – Põhjendatud erijuhud – Välispiiride ületamise ja viisaeeskirjade kohaldamise üksikasjalike eeskirjade rakendusmeetmed

(EÜ artiklid 202 ja 253; nõukogu määrused nr 789/2001 ja nr 790/2001; nõukogu otsus 1999/468, artikli 1 esimene lõik)

2. Euroopa Liit – Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades – Schengeni lepingu rakendamise konventsioon – Välispiiride ületamine ja viisad – Nõukogu poolt sellise menetluse kehtestamine, mille kohaselt liikmesriigid peavad edastama kohaldamise üksikasjalikes eeskirjades tehtud muudatused – Lubatavus

(Nõukogu määrus nr 789/2001, artikkel 2 ja määrus nr 790/2001, artikkel 2)

Summary

1. Vastavalt EÜ artiklile 202 ja nõukogu otsuse 1999/468, millega kehtestatakse komisjonile antud rakendusvolituste kasutamise menetlused („teine komitoloogiaotsus”) artikli 1 esimesele lõigule on juhul, kui ühenduse tasandil on vaja võtta põhiakti rakendusmeetmeid, tavaliselt komisjon see, kellele selline pädevus kuulub. Nõukogu peab rakendatava või muudetava akti olemusest ja sisust lähtudes nõuetekohaselt põhjendama kõiki erandeid sellest reeglist.

Sellega seoses viitab nõukogu määruste nr 789/2001 ja nr 790/2001, millega jäetakse nõukogule rakendusvolitused seoses viisataotluste läbivaatamist, välispiiride piirikontrolli ja piirivalvet käsitlevate teatud üksikasjalike eeskirjade ja praktiliste menetlustega, preambulites otseselt liikmesriikide suurenenud osale viisade ja piirikontrolli valdkonnas ja samuti nende valdkondade tundlikkusele, eelkõige suhetes kolmandate riikidega. Seega on nõukogu põhjendatult otsustanud, et tegemist on erijuhuga, ja ta on kooskõlas EÜ artikliga 253 põhjendanud otsust jätta ajutiselt endale rakendusvolitused ühistes konsulaarjuhistes ja üldkäsiraamatus ammendavalt loetletud sätete osas, millega kehtestatakse Schengeni lepingu rakendamise konventsioonis sisalduvate välispiiride ületamise ja viisaeeskirjade kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad.

Kui neid vaadelda kohaldamise kontekstis, osutavad need põhjendused, kuigi üldised ja üldsõnalised, selgelt nõukogu poolt rakendusvolituste endale jätmise põhjustele ja nende alusel on Euroopa Kohtul võimalik kontrolli teostada.

(vt punktid 49–53, 59)

2. Määruste nr 789/2001 ja nr 790/2001, millega jäetakse nõukogule rakendusvolitused seoses viisataotluste läbivaatamist, välispiiride piirikontrolli ja piirivalvet käsitlevate teatud üksikasjalike eeskirjade ja praktiliste menetlustega, artiklist 2 tuleneb, et iga liikmesriik võib ise, mõnikord koostöös teiste liikmesriikidega, teha muudatusi nendes eeskirjades või menetlustes. Mis puutub neisse aktidesse, mis võeti vastu ajajärgul, mil asjaomane valdkond kuulus valitsustevahelise koostöö alla, siis ei põhjustanud selle valdkonna Euroopa Liitu integreerimine Amsterdami lepingu jõustumisega iseenesest liikmesriikide ilmajätmist volitustest, mida nad kõnealuste aktide alusel nende kohaseks rakendamiseks teostasid.

Selles, nii erandlikus kui ka ajutises olukorras, arvestades Schengeni acquis’ arengut Euroopa Liidu institutsionaalses ja õiguslikus raamistikus, ei saa nõukogule ette heita menetluse kehtestamist, mille kohaselt liikmesriigid peavad edastama nende eeskirjade teatud muudatused, mida nad võivad kehtestada iseseisvalt või koostöös teiste liikmesriikidega ja mille sisu sõltub üksnes teabest, mis on teada ainult neile, kuna ei ole tõendatud, et ajakohastamise ühtne menetlus oleks vajalik kohase rakendamise tagamiseks.

(vt punktid 65, 69–71)