Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Komisjoni kohustus esitada tõend rikkumise ja selle kestuse kohta – Tõendamiskoormise ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003)

2. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Konkurentsivastane eesmärk – Piisavus rikkumise tuvastamiseks

(EÜ artikli 81 lõige 1)

3. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Rikkumine – Üks rikkumine – Hindamiskriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53)

4. Konkurents – Trahvid – Karistuste individualiseerimise põhimõte – Kokkusobivus mõistega „ettevõtja”

(EÜ artikli 81 lõige 1)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Arvessevõetud käive

(EÜ artikli 81 lõige 1)

6. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Tütarettevõtja toimepandud rikkumine – Emaettevõtja vastutus – Komisjoni tõendamiskoormis – Piirid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

7. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Tütarettevõtja toime pandud rikkumise süükspanemine emaettevõtjale – Piirid

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53)

8. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtja – Mõiste – Majandusüksus – Rikkumiste süükspanemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Asjassepuutuvate äriühingute solidaarvastutus

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP lepingu artikkel 53; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise esemeks oleva kauba ülemaailmse müügi käibe arvesse võtmine – Lubatavus – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 17, artikkel 15)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusõigus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Ülempiir – Väljaarvutamine – Arvesse võetav käive – Ettevõtjana tegutseva majandusüksuse moodustavate kõigi äriühingute kogukäive

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõiked 2 ja 3)

12. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Tütarettevõtja toimepandud rikkumine – Emaettevõtja vastutus – Mõju – Tütarettevõtja individuaalse vastutuse allesjäämine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Kergendavad asjaolud – Komisjoni kaalutlusõigus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kergendavad asjaolud – Ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Käitumine peab olema lihtsustanud rikkumise tuvastamist komisjoni poolt

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

16. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Põhimõtte ulatus – Piirid – Ettevõtja õigus esitada küsimusi tunnistajatele, kes annavad ütlusi tema vastu – Välistamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

17. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Õigusvastasuse tuvastamine – Nõue, et Üldkohus peab oma täieliku pädevuse raames lahendama otsuse muutmise vajaduse küsimuse

(EÜ artikkel 229)

Summary

1. Isik või ametiasutus, kes väidab, et konkurentsieeskirju on rikutud, peab selle kohta tõendeid esitama, tõendades õiguslikult piisavalt rikkumise tunnusteks olevate faktiliste asjaolude esinemist, ja teiseks peab ettevõtja, kes väidab rikkumise tuvastamisel, et tema suhtes tuleb kohaldada teatud õiguskaitsevahendit, tõendama, et selle õiguskaitsevahendi kohaldamise tingimused on täidetud, nii et nimetatud ametiasutus peab kasutama teisi tõendeid.

Põhimõtet, et komisjonil on kohustus ära tõendada kõik rikkumise koosseisu tunnused, mis võivad mõjutada tema lõplikke järeldusi rikkumise raskuse kohta, sealhulgas selle kestuse, ei sea kahtluse alla asjaolu, et ettevõtjad tuginevad õiguskaitsevahendile, milleks on aegumine ja mille tõendamise kohustus on üldjuhul neil. Nimelt eeldab sellele õiguskaitsevahendile tuginemine tingimata seda, et rikkumise kestus ja lõppemise kuupäev on tuvastatud. Kuid need asjaolud iseenesest ei saa õigustada tõendamiskoormise üleminekut nimetatud ettevõtjatele. Esiteks on rikkumise kestus – mis tähendab, et on teada selle lõppemise kuupäev – üks rikkumise koosseisu peamisi tunnuseid, mille tõendamise kohustus on komisjonil sõltumata sellest, et sellele tunnusele vaieldakse vastu ka aegumise vastuväites. Teiseks, sellist järeldust õigustab asjaolu, et määruses nr 1/2003 sätestatud komisjoni menetluse aegumatus on õiguskindluse põhimõttest tulenev objektiivne õiguslik kriteerium ja seetõttu ka iga karistamisotsuse kehtivuse tingimus. Nimelt on selle järgimine komisjonile kohustuslik isegi siis, kui ettevõtja sellesisulist vastuväidet ei esita.

Kuid tõendamiskoormise jaotus võib varieeruda, kui faktilised asjaolud, millele üks pool tugineb, võivad kohustada teist poolt esitama selgitusi või õigustust, ilma milleta võib järeldada, et asjaolu on tõendatud. Nimelt, kui komisjon on esitanud tõendid kokkuleppe olemasolu kohta, tuleb kokkuleppes osalenud ettevõtjal esitada tõendeid selle kohta, et ta ei täitnud seda kokkulepet, ning seda peab tõendama selge ja kokkuleppes osalenud teistele ettevõtjatele teatavaks tehtud kokkuleppest loobumine.

(vt punktid 52–55, 60)

2. EÜ artikli 81 lõike 1 sõnastusest nähtub, et ettevõtjatevahelised kokkulepped on vaatamata nende mõjule keelatud, kui neil on konkurentsi piirav eesmärk. Järelikult ei tule tõendada tegelikku konkurentsivastast mõju, kui on tõendatud süüks pandava käitumise konkurentsivastane eesmärk.

(vt punkt 75)

3. Euroopa Liidu kohtud on kindlaks teinud mitu kriteeriumi, millest lähtudes hinnata, kas tegemist on EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 ühe rikkumisega: kas asjassepuutuvate tegude eesmärk on sama või erinev, kas asjassepuutuvad kaubad ja teenused on samad, kas osa võtnud ettevõtjad on samad ja kas toimepanemise viis on sama. Ülejäänud olulised asjassepuutuvad kriteeriumid on ettevõtjate nimel tegutsenud füüsiliste isikute samasus ja asjassepuutuvate tegude geograafilise ulatuse samasus.

(vt punkt 90)

4. Tulenevalt karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõttest võib füüsilist või juriidilist isikut karistada üksnes tegude eest, mida talle individuaalselt süüks pannakse; seda põhimõtet kohaldatakse kõigis haldusmenetlustes, mis võivad kaasa tuua sanktsiooni ühenduse konkurentsinormide alusel. Kuid seda põhimõtet tuleb kohaldada kooskõlas ettevõtja mõistega EÜ artikli 81 tähenduses. Ettevõtja mõiste hõlmab majandusüksusi, millest igaühel on oma isikulistest, varalistest ja mittevaralistest osadest koosnev ühtne organisatsioon, mis kestvalt taotleb kindlaksmääratud majanduslikku eesmärki ja mis võib aidata kaasa selles sättes nimetatud rikkumise toimepanemisele. Ühenduse konkurentsiõiguse kohaselt kujutavad nimelt ühte kontserni kuuluvad erinevad äriühingud endast ühte majandusüksust ja seega ühte ettevõtjat EÜ artikli 81 tähenduses, kui kontserni tütarettevõtjad ei määra oma tegevust turul kindlaks sõltumatult.

Seetõttu tuleb tagasi lükata argument, et asjaolu, et rikkumises osalev ettevõtja koosneb mitmest eri äriühingust, ei tähenda, et viimaseid tuleb käsitleda rikkumise ühe osalejana. Nimelt aetakse selles argumendis segamini ettevõtja ja äriühingu mõiste ning seda ei toeta ka hagejate viidatud kohtupraktika.

(vt punktid 122 ja 123)

5. Konkurentsiõiguse valdkonnas ei too see, et komisjon kohaldab trahvi arvutamisel tagasiulatuvalt ühe majandusüksuse kontseptsiooni, kaasa karistuse raskemaks muutumist, ja seega ei rikuta Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni artikli 7 lõiget 1, mille kohaselt ei või kohaldada raskemat karistust kui teo toimepanemise ajal ettenähtu. Nimelt on komisjoni otsustuspraktika ettevõtja käibe – ja järelikult vajadusel selle ettevõtja moodustava äriühingute kogukäibe – arvessevõtmise küsimuses olnud läbi aja ühtne ja pidi järelikult olema turuosalistele teada. Samuti on komisjoni järjepidevat otsustuspraktikat trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel viimase rikkumise täisaasta käibe arvessevõtmise küsimuses kaudselt aktsepteeritud ka kohtupraktikas.

Esiteks, trahvide hoiatav mõju on üks asjaoludest, mille põhjal tuleb kindlaks määrata rikkumise raskus. Trahvi hoiatav mõju sõltub suurel määral sellest, kas see on ettevõtjale piisavalt tuntav. Seega tuleb selleks, et hinnata, kas trahv on rikkumises osalenud ettevõtjale hoiatav, arvesse võtta olukorda rikkumise lõpu seisuga, mitte seisuga, mis võis esineda mõnel varasemal hetkel. Teiseks, hea halduse ja menetluse ökonoomia põhimõtte seisukohast on teostatamatu ja liigne komisjonilt nõuda, et ta võtaks arvesse asjassepuutuvate ettevõtjate käivete muutust kogu kartelli toimimise jooksul. Selline lähenemine tähendaks, et iga kartelli kuulumise aasta suhtes tuleks välja arvutada eraldi lähtesumma ja selleks kindlaks määrata osalejate vastavad turuosad igal rikkumise aastal.

(vt punktid 124–127)

6. Konkurentsiõiguse valdkonnas võib komisjon mõistlikult eeldada, et emaettevõtja 100% osalusega tütarettevõtja rakendab enamjaolt emaettevõtja antud juhiseid, ning et see eeldus tähendab, et komisjon ei ole kohustatud kontrollima, kas emaettevõtja tegelikult seda õigust teostas. Seega ei pea 100% osalusega tütarettevõtja tegevuse süükspanemiseks emaettevõtjale tõendama, et emaettevõtja oli tütarettevõtja tegevusest teadlik. Vastupidi, selle eelduse peab ümber lükkama emaettevõtja, kes arvab, et olenemata tema 100‑protsendilisest osalusest tütarettevõtja kapitalis otsustab viimane oma tegevuse üle turul sõltumatult, ja esitama selle kohta piisavaid tõendeid.

(vt punkt 130)

7. Õiguslikud üksused, mis osalesid EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 rikkumises iseseisvalt ja mis seejärel omandati mõne teise äriühingu poolt, on jätkuvalt ise vastutavad enne seda omandamist toimepandud rikkumise eest, kui need äriühingud lihtsalt ühendatavate ühingutena omandajaga ei ühinenud, vaid nad jätkasid oma tegevust tütarettevõtjatena. Sellisel juhul võib omandajat pidada tütarettevõtja tegevuse eest vastutavaks ainult alates omandamise hetkest, kui tütarettevõtja jätkab rikkumist ja kui tuvastatav on uue emaettevõtja vastutus.

Lisaks tuleb sama põhimõtet mutatis mutandis kohaldada olukorras, kus omandatav äriühing osales enne selle omandamist rikkumises mitte iseseisvalt, vaid mõne muu kontserni tütarettevõtjana.

(vt punktid 139, 141)

8. Äriühingute solidaarkohustus maksta EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 rikkumise eest tasumisele kuuluv trahv on õiguslik tagajärg, mis tuleneb automaatselt nende artiklite materiaalõiguslikust sisust.

Konkurentsiõiguse sätete kohaldamisel õigustab ettevõtja üks terviklik käitumine turul seda, et äriühingud või üldisemalt õigussubjektid, keda saab selle eest isiklikult vastutavaks pidada, on solidaarvõlgnikud. Solidaarvastutus EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest määratud trahvi tasumisel on selle trahvi tegeliku äratasumise tagamise seisukohast osa hoiatavast eesmärgist, mida konkurentsiõiguse sätetega üldiselt saavutada tahetakse, järgides ne bis in idem põhimõtet, mis on ka Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4 kehtestatud Euroopa Liidu õiguse aluspõhimõte, mis keelab sama konkurentsiõiguse rikkumise eest karistada rohkem kui ühe korra ettevõtja sama tegevust turul, mida viiakse läbi õigussubjektide kaudu, kes võivad olla selle tegevuse eest isiklikult vastutavad.

Asjaolu, et sama ettevõtja ühes rikkumises osalenud mitme äriühingu isiklikud vastutused on erinevad, ei tähenda, et neile ei saa määrata solidaarselt tasumisele kuuluvat trahvi, sest solidaarvastutus trahvi tasumise eest puudutab vaid rikkumise seda perioodi, mille jooksul nad moodustasid ühe majandusüksuse ja seega ühe ettevõtja konkurentsiõiguse tähenduses. Karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõttest tuleneb, et iga äriühing peab saama tuletada otsusest, milles talle on määratud ühe või mitme äriühinguga solidaarselt tasumisele kuuluv trahv, selle osa, mille tema peab tasuma suhtes teiste solidaarvõlgnikega, kui komisjoni nõue on rahuldatud. Seetõttu on komisjon kohustatud täpsustama, milliste ajavahemike osas on asjassepuutuvad äriühingud kartellis osalenud ettevõtjate rikkumise eest (kaas)vastutavad, ja vajadusel seda, milline on nende äriühingute vastutuse määr rikkumises.

Järelikult otsus, millega komisjon paneb mitmele äriühingule solidaarse trahvi maksmise kohustuse, tekitab vältimatult kõik tagajärjed, mis õiguslikult kaasnevad trahvide maksmise õigusliku korraga konkurentsiõiguse sätete alusel, ja seda nii võlausaldaja ja solidaarvõlgnike suhete seisukohast kui ka solidaarvõlgnike omavaheliste suhete seisukohast.

Seega kuulub ainult komisjoni pädevusse – seoses tema trahvi määramise õiguse teostamisega määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel – määrata kindlaks eri äriühingute osad kogusummas, mille tasumise eest nad solidaarselt vastutavad, kuna nad moodustasid ühe ettevõtja, ja seda kohustust ei saa panna siseriiklikele kohtutele.

Kui otsuses, millega komisjon määrab ühe ettevõtja rikkumise eest mitmele äriühingule solidaarselt tasumisele kuuluva trahvi, ei ole märgitud teisiti, vastutavad need äriühingud rikkumise eest võrdsetes osades. Äriühingud, kellele määratakse solidaarselt tasumisele kuuluv trahv ja kes vastutavad rikkumise toimepanemise eest võrdsetes osades, on üldjuhul – kui trahvi määravas otsuses ei ole märgitud teisiti – kohustatud selle rikkumise eest määratud trahvi tasuma võrdsetes osades. Kui otsus, milles mitmele äriühingule määratakse solidaarselt tasumisele kuuluv trahv, ei võimalda a priori kindlaks teha, milline on äriühing, kellele komisjon trahvi tasumise nõude tegelikult esitab, ei saa see jätta mingit kahtlust trahvisumma osade suhtes, mis omistatakse kõigile äriühingutele, nii et igaüks neist võiks vajadusel tema osa ületava summa suhtes teistele solidaarvõlgnikele regressnõude esitada.

(vt punktid 149, 151–153, 156–158)

9. Kui tegemist on ülemaailmse kartelliga, mis lisaks hindade kindlaksmääramisele hõlmab turgude jagamist, võib komisjon õiguspäraselt tugineda asjassepuutuvate kaupade ülemaailmse müügi käibele, et lähtesummade kindlaksmääramisel väljendada rikkumise laadi, selle tegelikku mõju turule ja geograafilise turu ulatust, arvestades kartelli liikmete suuruse erinevust. Arvestades, et Ühendkuningriik ja Iirimaa moodustavad koos ühisturu olulise osa, ei saa konkurentsi kahjustamist nendel turgudel seega pidada vähetähtsaks. Kuna hagejatele vaidlustatud otsuses süükspandud rikkumine hõlmab just etteheidet, et asjassepuutuvad ettevõtjad jagasid Euroopas „tootjariikide” süsteemi abil erinevaid siseriiklikke turge, ei saa vaadelda kergendava asjaoluna seda, et hagejaks olev ettevõtja tegutses kooskõlas sellise õigusvastase kokkuleppega ühisturul ainult kodumaistel turgudel. Lõpuks, kui õigusvastases kokkuleppes osalenud ettevõtjad ise võtsid arvesse oma ülemaailmseid käibeid, et kindlaks määrata kartellis individuaalsed kvoodid, mida kohaldati nii Euroopa tasandil – v.a „tootjariigid” – kui ka maailma tasandil, oli komisjonil õigus iga ettevõtja osakaalu hindamisel võtta arvesse nende ülemaailmset käivet.

(vt punktid 170 ja 171)

10. Ühenduse õigusnormid ei nõua, et ühe ettevõtja moodustavatele eri äriühingutele määratud trahvid oleksid proportsionaalsed igale äriühingule süüks pandud osaluse kestusega. Seetõttu ei saa kahe sellise äriühingu suhtes, kelle osaluse kestus rikkumises oli erinev, kohaldatud summade võrdlus eurodes rikkumises osalemise kuude kaupa olla käsitletav ebavõrdse kohtlemisena.

Seega ei nähtu, et komisjoni otsustes, milles määratakse trahve nii, et need ei ole rangelt proportsionaalsed rikkumise kestusega, ületataks kaalutlusõiguse piire, mis tal on vastavalt kohtupraktikale.

(vt punktid 181 ja 182)

11. Asjaolu, et mitu äriühingut on solidaarselt kohustatud maksma trahvi seetõttu, et nad moodustavad ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses, ei tähenda määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud ülempiiri kohaldamisel seda, et igaühe kohustus piirdub 10%‑ga tema viimase majandusaasta käibest. Nimelt tuleb 10% ülempiir antud sätte tähenduses arvutada kõikide nende ettevõtjate kogukäibe põhjal, kes moodustavad ühe majandusüksuse, mis tegutseb ettevõtjana EÜ artikli 81 tähenduses, sest üksnes kõikide nende äriühingute kogukäive näitab ettevõtja suurust ja majanduslikku võimsust.

Ettevõtja mõiste määruse nr 1/2003 artikli 23 lõigete 2 ja 3 tähenduses ei ole seega erinev ettevõtja mõistest EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses. Seega ei tule ka juhul, kui nende sätete mõttes „ühe ettevõtja” moodustavad ühe kontserni eri äriühingud on solidaarselt vastutavad, ülempiiri arvutada kõige väiksema käibega äriühingu käibelt.

(vt punktid 186 ja 187)

12. Asjaolu, et emaettevõtjale pannakse süüks tema tütarettevõtja käitumine seetõttu, et ta määratleb tütarettevõtja kaubandustegevust, ei tähenda, et emaettevõtjat tuleb tütarettevõtja asemel pidada selle tegevuse toimepanijaks. Teisisõnu, emaettevõtja vastutus tütarettevõtja tegevuse eest ei vabasta mingil juhul tütarettevõtjat tema enda vastutusest, mis tal juriidilise isikuna on, ja viimane jääb isiklikult vastutavaks konkurentsivastase tegevuse eest, millest ta osa võttis.

(vt punkt 196)

13. Komisjoni kehtestatud suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktis 3 on ette nähtud trahvi põhisumma vähendamine, kui ilmnevad „kergendavad asjaolud”, näiteks puhtalt passiivne või käsutäitja roll rikkumises, endast rikkumist kujutavate kokkulepete täitmata jätmine, rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub. See tekst ei kehtesta kohustuslikke kergendavaid asjaolusid, mida komisjon peab kindlasti arvesse võtma. Järelikult on komisjonil teatud kaalutlusruum, et hinnata üldiselt, kas ja kui suures ulatuses kergendavate asjaolude eest trahvisummasid vähendada.

Seda arvestades ei ole komisjon oma kaalutlusõiguse raames sugugi kohustatud vähendama trahvi ilmselge rikkumise lõpetamise tõttu, sõltumata sellest, kas see lõpetamine toimus enne või pärast komisjoni sekkumist. Isegi kui komisjon on varem lugenud rikkumise vabatahtliku lõpetamise kergendavaks asjaoluks, võib ta oma suuniste kohaldamisel arvesse võtta asjaolu – et kuigi ilmselgelt väga raskete rikkumiste õigusvastasus on ühenduse konkurentsipoliitikas juba algusest peale selge olnud, on need suhteliselt sagedased – ja seega otsustada, et niisugusest leebest poliitikast tuleb loobuda ja trahvi vähendamisega mitte enam sellise rikkumise lõpetamise eest premeerida.

(vt punktid 207 ja 208, 211, 213)

14. See, et ettevõtjat, kelle osalust konkurentsiõiguse sätetega keelatud kartellis – st rikkumises, mis on eriti raske – on komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud, kartelli teised liikmed petsid, et saada täiendavaid eeliseid lisaks sellele, mida kartell neile andis, ei saa viia arusaamani, et selle ettevõtja tegevust ei peaks nii raskeks kvalifitseerima. Seega ei saa need asjaolud olla vaadeldavad kergendava asjaoluna, ja eriti ei tõenda need selle ettevõtte ainult passiivset või käsutäitja rolli kartellis.

(vt punkt 218)

15. Ühenduse konkurentsinormide rikkumises osalenud nende ettevõtjate, kes komisjoniga koostööd tegid, trahvide vähendamine on põhjendatud kaalutlusel, et selline koostöö kergendab komisjoni tööd rikkumise tuvastamisel ning vajadusel sellele lõpu tegemisel.

Nagu on märgitud teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, punktis 29, tekitab see teatis õiguspärase ootuse, millele ettevõtjad tuginevad, kui nad soovivad komisjoni kartellist teavitada. Võttes arvesse õiguspärast ootust, mis komisjoniga koostööd teha soovivatel ettevõtjatel sellest teatisest tulenevalt võib tekkida, on komisjon järelikult kohustatud ettevõtja trahvisumma kindlaksmääramisel tema koostööd hindama kooskõlas selle teatisega. Komisjonil on aga koostööteatises sätestatud piirides suur kaalutlusõigus hinnata, kas tõenditel, mille ettevõtja edastas, on lisaväärtus selle teatise punkti 22 tähenduses ja kas seetõttu tuleb kaaluda ettevõtja trahvi vähendamist nimetatud teatise alusel. Selle hinnangu üle teostatav kohtulik kontroll on piiratud.

(vt punktid 219–221)

16. Kaitseõiguste järgimise aluspõhimõte nõuab, et ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, keda konkurentsiõiguse alane komisjoni menetlus puudutab, antaks haldusmenetluses võimalus esitada oma seisukoht toimunu ja faktide asjakohasuse kohta ning komisjoni esitatud vastuväidete ja väidetavate asjaolude kohta. Kuid see põhimõte ei nõua, et ettevõtjale tuleks anda haldusmenetluses võimalus komisjoni poolt ärakuulatud tunnistajatele ise küsimusi esitada.

(vt punktid 233 ja 234)

17. Kui uuritakse ettevõtja väidet, mille see esitas talle konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvi määrava komisjoni otsuse seaduslikkuse vaidlustamisel, ja tuvastatakse õigusvastasus, tuleb Üldkohtul analüüsida, kas ta peab oma täielikku pädevust teostades tegema vaidlustatud otsust muutva otsuse.

(vt punkt 238)