Kohtuasi C-151/12

Euroopa Komisjon

versus

Hispaania Kuningriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Keskkond — Direktiiv 2000/60/EÜ — Ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik — Direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 8, artikli 7 lõike 2, artikli 10 lõigete 1 ja 2 ning V lisa punktide 1.3 ja 1.4 ülevõtmine — Vesikonnad, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse, ja vesikonnad, mis asuvad mitme autonoomse piirkonna territooriumil — Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 3 lõpuosa — Täiendav klausel”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 24. oktoober 2013

Siseriiklikus õiguses direktiivi sätete selge ja täpne formaalne kordamine ei ole alati nõutav ja direktiivi sätete sisu arvestades võib direktiiviga taotletavate tulemuste saavutamiseks olla piisav üldisem õiguslik raamistik. Eelkõige võib teatavate üldiste riigi- või haldusõiguse põhimõtete olemasolu muuta mittevajalikuks ülevõtmise konkreetsete õigus- või haldusmeetmete kaudu, kuid seda tingimusel, et need põhimõtted tagaksid ka tegelikkuses direktiivi täies ulatuses kohaldamise riigi ametiasutuste poolt ja et juhul, kui direktiivi asjassepuutuva sätte eesmärk on isikutele teatud õiguste andmine, oleks nendest põhimõtetest tulenev õiguslik raamistik piisavalt täpne ja selge ning et isikutel, kellele see on suunatud, oleks võimalus täiel määral tutvuda oma õigustega ja vajaduse korral oma õigusi siseriiklikus kohtus kaitsta. (vt punktid 26–28)

Liikmesriik, kes ei võta kõiki vajalikke meetmeid, et võtta üle direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, artikli 4 lõige 8, artikli 7 lõige 2, artikli 10 lõiked 1 ja 2 ning V lisa punkti 1.3 ja punkti 1.4.1 alapunkte i–iii – millele viitab selle direktiivi artikli 8 lõige 2 – seoses teatavast piirkonnast väljaspool asuvate piirkondadevaheliste vesikondadega, ja selle direktiivi artikli 7 lõiget 2 ja artikli 10 lõikeid 1 ja 2 seoses nimetatud piirkonnas asuvate piirkonnasiseste vesikondadega, rikub sellest direktiivist tulenevaid kohustusi. Liikmesriik ei saa sellega seoses viidata oma põhiseaduses olevale täiendavale klauslile, mille kohaselt kohaldatakse riigi õigusnorme juhul, kui autonoomsed piirkonnad ei ole kasutanud oma õigustloovat pädevust, sest nende normide kohaldamisala on sõnaselgelt piiratud piirkondandevaheliste vesikondadega. Tõlgendus, mis laiendaks nende normide kohaldamisala piirkonnasisestele vesikondadele, looks õigusliku olukorra, mille puhul ei oleks täidetud selguse ja täpsuse nõuded, millele siseriiklikud ülevõtmismeetmed peavad vastama ja seda iseäranis kuna asjassepuutuva liikmesriigi õiguses valitseb ebaselgus seoses sellega, milline on täiendava klausli ulatus liidu õiguse rakendamist tagava meetmena. (vt punktid 30–35 ja resolutsiooni punkt 1)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 36)

Liikmesriigi kohustuste rikkumise olemasolu tuleb hinnata selle olukorra alusel, mis valitses liikmesriigis põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul, ning hilisemaid muudatusi Euroopa Kohus arvesse võtta ei saa. Kuigi asjaolu, et liikmesriik viitab ülevõtmismeetmetele esimest korda alles kostja vastuse esitamise etapis, ei ole kooskõlas lojaalse koostöö kohustusega, mis liikmesriikidel on ELL artikli 4 lõike 3 alusel, ei ole liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi ese ei ole siiski teavitamiskohustuse rikkumine, vaid liidu õiguse ülevõtmise kohustuse rikkumine. Väidetava rikkumise tuvastamiseks ei piisa asjaolust, et liikmesriik ei teatanud komisjonile kohtueelse menetluse käigus sellest, et ülevõtmine on juba toimunud. Kui siseriikliku õiguse sätted olid jõus põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul, siis peab Euroopa Kohus neid liikmesriigi kohustuste rikkumise asetleidmise üle otsustades arvesse võtma. (vt punktid 40, 45, 49 ja 50)