Keywords

Summary



Keywords

1. Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega akt

(EÜ artikkel 230, neljas lõik; nõukogu määrus nr 659/1999, artikkel 4, lõige 2, artikkel 10, lõige 1, artiklid 20 ja 25)

2. Riigiabi – Mõiste – Riigi poolt eeliste andmine

(EÜ artikkel 87, lõige 1; nõukogu direktiiv 92/81, artikkel 8, lõige 1,punkt b)

3. Riigiabi – Kaebuste läbivaatamine

(EÜ artikkel 253; nõukogu direktiiv 92/81)

4. Transport – Õhutransport – Direktiiv 92/81

(Nõukogu direktiiv 92/81, artikkel 8, lõige 1,punkt b)

Summary

1. Tühistamishagi EÜ artikli 230 tähenduses saab esitada vaid selliste õigusaktide peale, millel on siduvad õiguslikud tagajärjed, mis puudutavad hageja huve, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis. Seega võivad tühistamishagi esemeks olla kõik institutsioonide võetud meetmed, mille eesmärk on luua õiguslikke tagajärgi, sõltumata nende meetmete laadist ja vormist.

Niisuguseks meetmeks on kaebuse esitanud ettevõtjale adresseeritud komisjoni kiri, kui viimane, olles saanud kätte teabe, mis puudutas väidetavat ebaseaduslikku abi ning seetõttu pidades sellist teavet määruse nr 659/1999 artikli 10 lõike 1 kohaselt viivitamata kontrollima, jätab nimetatud määruse artiklist 20 tulenevat võimalust kasutades kaebuse esitajale teatamata, et kõnealuses küsimuses pole seisukoha võtmine piisavalt põhjendatud, vaid võtab selge, põhjendatud ja lõpliku seisukoha, märkides, et kõnealune meede ei kujuta endast abi, kuna niisugusel juhul saab komisjon teha otsuse vaid nimetatud määruse artikli 4 lõike 2 kohaselt. Kui komisjon on võtnud vastu otsuse, mis põhimõtteliselt sisaldab viimati nimetatud sätte alusel tehtud otsust, ei ole tal seega õigust seda ühenduse kohtute poolt teostatava kontrolli alt välistada, kinnitades, et ta pole seesugust otsust teinud, püüdes seda tagasi võtta või otsustades seda otsust asjassepuutuvale liikmesriigile mitte saata, rikkudes sellega määruse nr 659/1999 artiklit 25.

Selles osas ei oma tähtsust ei põhjus, miks komisjon on jõudnud järeldusele, et kõnealune vabastus ei kujuta endast riigiabi, ega ka asjaolu, et esialgne uurimine ei tekitanud vajadust kaebuse aluseks oleva teabe põhjalikuma ja ulatuslikuma analüüsimise järele.

Samuti ei ole oluline, et vaidlusaluse kirja aluseks ei ole olnud komisjoni liikmete poolt kaebuse kohta tehtud lõplik otsus, kuna seesuguse otsuse saab vastu võtta vaid siis, kui vastutav komisjoni liige on teinud selleks ettepaneku.

Lõpuks on vähetähtis, et komisjoni kirja ei avaldatud; selleks, et akti peale saaks esitada tühistamishagi, ei ole tegelikult vajalik, et akt oleks avaldatud.

(vt punktid 35, 41, 43, 49, 51, 52, 58 ja 59)

2. EÜ artikli 87 lõikega 1 on silmas peetud liikmesriikide otsuseid, millega ettevõtjatele või teistele isikutele antakse riigi enda majanduslikke ja sotsiaalseid eesmärke silmas pidades ühepoolsete ja autonoomsete otsustega ressursse või eeliseid, mille eesmärk on aidata kaasa nimetatud majanduslike või sotsiaalsete eesmärkide saavutamisele. Siit nähtub, et selleks, et eeliseid saaks kvalifitseerida riigiabina EÜ artikli 87 lõike 1 mõttes, peab neid saama käsitleda riigist lähtuvaina.

Sellise juhtumiga ei ole tegemist maksuvabastuste puhul, mida näevad ette siseriiklikud õigusaktid, mis vaid rakendavad nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta artikli 1 lõiget 1; viimati nimetatud säte paneb liikmesriikidele selge ja täpse kohustuse kommertseesmärkidel toimuvas lennutegevuses kasutatavale kütusele ühtlustatud aktsiisimaksu mitte kehtestada. Selle vabastuse ülevõtmisega siseriiklikku õigusesse liikmesriigid üksnes rakendavad ühenduse õigusnorme, lähtudes neile asutamislepingust tulenevatest kohustustest. Siit nähtub, et kõnealust siseriiklikku sätet pole vastu võetud liikmesriigi initsiatiivil, vaid tegelikult tuleneb see aktist, mille on vastu võtnud ühenduse seadusandja. Selles osas on vähetähtis, et maksuvabastus anti riigi ressurssidest lähtuvalt, kuna küsimus selle kohta, kas abi on antud riigi initsiatiivil, seisab eraldi sellest, kas abi andmise aluseks olid riigi ressursid. Tegemist on erinevate ja kumulatiivsete tingimustega. Kuna mõned EÜ artikli 87 kohaldamiseks vajalikud tingimused ei ole täidetud, ei kuulu kõnealune vabastus selle artikli kohaldamisalasse.

(vt punktid 99–104)

3. EÜ artikli 253 alusel ette nähtud põhjendused peavad vastama akti iseloomule ning neist peab selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldaks huvitatud isikutel teada võetud meetme põhjendusi ning pädeval kohtul teostada kontrolli. Põhjendamiskohustust tuleb hinnata sõltuvalt konkreetse juhtumi asjaoludest, eelkõige akti sisust, esitatud põhjuste laadist ning huvist, mis võib akti adressaatidel või teistel otseselt ja individuaalselt puudutatud isikutel olla selgituste saamise suhtes. Põhjendustes ei pea olema ära toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, ei tule hinnata mitte ainult selle akti sõnastuse alusel, vaid lähtudes ka kontekstist ning kõnealust valdkonda reguleerivatest õigusnormidest tervikuna.

Kuna otsus, millega komisjon jättis kaebuse rahuldamata põhjusel, et nimetatud maksuvabastus kujutab endast direktiivi 92/81 mineraalõlide aktsiisimaksude struktuuride ühtlustamise kohta rakendusmeedet, mitte abi andmise katset, vastab niisugustele nõuetele, siis on selline põhjendus on oma lühidusele vaatamata selge ja mõistetav.

(vt punktid 119 ja 120)

4. Võrdse kohtlemise põhimõte keelab sarnaseid olukordi käsitleda erinevalt, mis seab mõne ettevõtja teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, v.a juhul, kui selline käsitlemine on objektiivselt põhjendatud.

Õhusõidukikütuse maksuvabastus, mis põhineb direktiivi 92/81 mineraalõlide aktsiisimaksude struktuuride ühtlustamise kohta artikli 8 lõike 1 punktil b ning selle sätte siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks vastu võetud normil, ei riku võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna õhutranspordi valdkonna ettevõtjate olukord on ilmselgelt erinev raudteetranspordi valdkonna ettevõtjate olukorrast. Õhu- ja raudteeveoteenused on tõepoolest väga erinevad, arvestades nende tegevuse iseloomu, kulude struktuuri ja nende suhtes kohaldatavaid eeskirju, ega ole sarnased võrdse kohtlemise põhimõtet silmas pidades. Pealegi on see erinev kohtlemine igal juhul objektiivselt põhjendatud, arvestades nõukogu ulatuslikku kaalutlusõigust igasuguse erineva kohtlemise objektiivsete põhjenduste osas. Arvestades õhusõidukikütuse aktsiisimaksuvabastuse rahvusvahelist praktikat, mis on ette nähtud 1944. aasta Chicago rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooniga ning riikidevaheliste kahepoolsete kokkulepetega, siis ühenduse õhutranspordiettevõtjate ja kolmandate riikide ettevõtjate vahelist konkurentsi kahjustaks see, kui ühenduse seadusandja kehtestaks õhusõidukikütusele ühepoolselt aktsiisimaksu.

(vt punktid 137–139)