ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.

Kas neutraalse käibemaksustamise põhimõttega või muu liidu õiguse põhimõttega on vastuolus konstitutsioonilise põhimõtte in dubio mitius kohaldamine riigisiseses õiguses, millest tulenevalt peavad ametiasutused juhul, kui õigusnormid ei ole selged ja neid on objektiivselt võimalik mitmeti tõlgendada, valima asjaomase õigusnormi kohaldamisalasse kuuluvale isikule (käesoleval juhul käibemaksukohustuslasele) kasuliku tõlgenduse? Kas selle põhimõtte kohaldamine oleks liidu õigusega kooskõlas vähemalt sel juhul, kui see piirduks olukordadega, kus juhtumi faktilised asjaolud eelnesid vaidlusaluses õigusküsimuses siduva tõlgenduse andmisele Euroopa Liidu Kohtu poolt, kes on tuvastanud, et õige on teine, maksukohustuslase jaoks vähem soodne tõlgendus? Kui põhimõtet in dubio mitius on võimalik kohaldada:
1.

Kas määruse (EL) 2016/399 ( 1 ) (Schengeni piirieeskirjad) (ELT 2016, L 77, lk 1) artikli 6 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et tehes otsust, et kuni 90-päevane seaduslik viibimine liikmesriikide territooriumil mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul on lõppenud, kuna välismaalane ohustab avalikku korda, on vaja põhjendada, et asjaomase välismaalase konkreetsest käitumisest lähtub tõeline, vahetu ja piisavalt tõsine oht, mis kahjustab mõnda ühiskonna põhihuvi?
Kohtuasi C-407/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Višje sodišče v Mariboru (Sloveenia) 21. juunil 2018 – Aleš Kuhar, Jožef Kuhar versus Addiko Bank d.d.

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Višje sodišče v Mariboru (Sloveenia) 21. juunil 2018 – Aleš Kuhar, Jožef Kuhar versus Addiko Bank d.d.

(Kohtuasi C-407/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Višje sodišče v Mariboru

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Aleš Kuhar, Jožef Kuhar

Vastustaja: Addiko Bank d.d.

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õiguse tõhususe põhimõtet arvestades tuleb nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ( 1 ) tõlgendada nii, et täitevkohus on täitemenetluses kohustatud omal algatusel täitmise loa andmisest keelduma ebaõiglase tingimuse tõttu koheselt täitmisele pööratavas notariaalaktis (täitedokument) niisugusel juhul nagu käsitletav, mil liikmesriigi menetlusnormidega ei ole täitevkohtule antud tegelikku võimalust täitmine katkestada või peatada (kas võlgniku taotlusel või omal algatusel) kuni lõpliku otsuse tegemiseni sisulises küsimuses, kas tingimus on ebaõiglane, niisuguse menetluse tulemusena, mille algatas võlgnik kui tarbija?

( 1 ) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele oleneb – hoolimata ebaseaduslikuks peetava meetme laadist (majanduslik või maksualane) – küsimusest, kas ülevõtmishind vastab turutingimustele, nimelt jääb müüja kontsern kasusaajaks, kui ülevõtmishind vastab turutingimustele, eelkõige juhul, kui kõnesoleva abimeetme väärtus sisaldub ülevõtmishinnas, ja ostja kontsernist saab kasusaaja, kui ülevõtmishind on turuhinnast madalam, täpsemalt, kui viidatud abimeetme väärtus ei sisaldu üldse ülevõtmishinnas või ei sisaldu selles täies mahus, siis kes kannab ebaseaduslikuks peetava abi ostja kontsernilt või sellesse kuuluvalt ettevõtjalt sissenõudmise korral tõendamiskoormist: kas uus kontsern või selle osa, kelle vastu esitati asjaomane nõue, peab tõendama, et ülevõtmishind vastab turutingimustele, või peab sissenõudjaks olev Belgia riik tõendama, et ülevõtmishind on turuhinnast madalam?
C 301/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Cassatie (Belgia) 18. juunil 2018 – Infohos versus Belgische Staat

(Kohtuasi C-400/18)

(2018/C 301/23)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Infohos

Vastustaja: Belgische Staat

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 13 A osa lõike 1 punkti f (nüüd 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (2) artikli 132 lõike 1 punkt f) tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel kehtestada nimetatud sättes ette nähtud maksuvabastuse kohaldamiseks tingimuse, et sõltumatu ühendus, kes osutab teenuseid ka isikutele, kes ei ole selle ühenduse liikmed, peab tasuma täies ulatuses käibemaksu ka teenustelt, mida ta osutab oma liikmetele?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT 1977, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).

(2) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
2.

Teise võimalusena, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et pakkuja kõrvaldamise võimalus kuulub liikmesriigile lubatud valikuvõimaluste hulka, siis kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on sätestatud 2016. aasta seadusandliku dekreedi nr 50 artikli 80 lõikes 5 ning mis näevad ette, et kui hankemenetluse staadiumis tuvastatakse ühel pakkumuses nimetatud alltöövõtjal mõni kõrvaldamisalus, siis kõrvaldatakse pakkumuse esitanud ettevõtja igal juhul, isegi kui tal on teisi alltöövõtjaid, keda ei ole kõrvaldatud ja kes vastavad allhangitavate ülesannete täitmiseks nõutavatele tingimustele, või isegi kui pakkuja teatab, et loobub allhanke kasutamisest, kuna ta vastab ise selle ülesande täitmiseks nõutavatele tingimustele, on vastuolus ELi lepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega, millele viidatakse direktiivi 2014/24/EL põhjenduses 101 ning mida Euroopa Liidu Kohus on käsitanud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõttena?
1b.

Kas esimese küsimuse punktile a vastamisel on tähtis, et tootjaorganisatsioon on vastavalt määruse nr 1379/2013 artiklile 28 kohustatud koostama tootmis- ja turustamiskava ja pärast seda, kui liikmesriik on tootmis- ja turustamiskava heaks kiitnud, kõnealust tootmis- ja turustamiskava rakendama?
1)

tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik — ei taganud leviku tõkestamise alal vähemalt kõigi Xylella fastidiosa’ga nakatunud taimede viivitamatut kõrvaldamist, mis asuvad nakatunud tsoonis kuni 20 km kaugusel piirist, mis eraldab seda ala liidu ülejäänud territooriumist, siis on ta rikkunud rakendusotsuse (EL) 2015/789 ( 1 ) artikli 7 lõike 2 punktist c tulenevaid kohustusi; — ei taganud leviku tõkestamise alal ka Xylella fastidiosa esinemise jälgimist iga-aastaste uuringutega aasta jooksul sobivatel aegadel, siis on ta rikkunud rakendusotsuse (EL) 2015/789 artikli 6 lõikest 7 tulenevaid kohustusi; — jättis samuti pidevalt võtmata meetmed Xylella fastidiosa leviku viivitamatuks tõkestamiseks, rikkudes üksteise järel konkreetseid kohustusi, mis on sätestatud otsuses (EL) 2015/789 nakatunud tsoonide kohta, millega ta võimaldas haiguse edasist levikut, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad rakendusotsuse (EL) 2015/789 artikli 6 lõigetest 2, 7 ja 9 ning artikli 7 lõike 2 punktist c ja lõikest 7 ning direktiivi 2000/29/EÜ ( 2 ) artikli 16 lõikest 1, samuti lojaalse koostöö kohustust, mis on sätestatud Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõikes 3;
3.

Kui teisele küsimusele vastatakse eitavalt: Millised põhjendamisnõuded tulenevad direktiivi 2003/86/EÜ artikli 6 lõikest 1 pereliikme esitatud riigi territooriumile sisenemise ja seal elamise taotluse rahuldamata jätmisele avaliku korra kaalutlustel? Kas direktiivi 2003/86 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi tava, et pereliikme taotluse riigi territooriumile siseneda ja seal elada avaliku korra kaalutlustel võib jätta rahuldamata, kui asjaomane isik on asjaomases liikmesriigis varasema viibimise ajal kriminaalkorras süüdi mõistetud, kusjuures Euroopa Inimõiguste Kohtu 2. augusti 2001. aasta kohtuotsuses Boutlif vs. Šveits (ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300) ja 18. oktoobri 2006. aasta kohtuotsuses Üner vs. Madalmaad (ECLI:CE:ECHR:2006:1018JUD004641099) välja töötatud kriteeriumide alusel toimub huvide kaalumine, mille käigus kaalutakse ühelt poolt asjaomase pereliikme ja asjaomase taasühinemist taotleva isiku huvi perekonna taasühinemise vastu Madalmaades ja teiselt poolt Madalmaade riigi huvi avaliku korra kaitse vastu?
3.

Kas nõukogu direktiivi 2003/86/EÜ artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi tava, et pereliikme elamisluba võib avaliku korra kaalutlustel tühistada või selle pikendamisest keelduda, kui asjaomasele pereliikmele määratud karistus või julgeolekumeede on Madalmaades seadusliku elamise kestust arvestades piisavalt range („proportsionaalne skaala“), kusjuures Euroopa Inimõiguste Kohtu 2. augusti 2001. aasta kohtuotsuses Boutlif vs. Šveits (ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300) ja 18. oktoobri 2006. aasta kohtuotsuses Üner vs. Madalmaad (ECLI:CE:ECHR:2006:1018JUD004641099) välja töötatud kriteeriumide alusel toimub huvide kaalumine, mille käigus kaalutakse ühelt poolt asjaomase pereliikme huvi perekonna taasühinemise vastu Madalmaades ja teiselt poolt Madalmaade riigi huvi avaliku korra kaitse vastu?
Kohtuasi C-440/18: Verein Deutsche Sprache e.V. 4. juulil 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 23. aprilli 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-468/16: Verein Deutsche Sprache e.V. versus Euroopa Komisjon

Verein Deutsche Sprache e.V. 4. juulil 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 23. aprilli 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-468/16: Verein Deutsche Sprache e.V. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-440/18)

Pooled

Apellant: Verein Deutsche Sprache e.V. (esindaja: Rechtsanwalt W. Ehrhardt)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 23. aprilli 2018. aasta otsus kohtuasjas T-468/16 ja tunnistada kehtetuks peasekretäri poolt komisjoni nimel vastu võetud otsus, mis tehti määruse (EÜ) nr 1049/2001 ( 1 )10. juunil 2016 vastu võetud rakendussätete artikli 4 alusel.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab järgmised väited apellatsioonkaebuse põhjendamiseks:

Üldkohus ei ole kohtuasja menetlenud nõuetekohaselt: Apellant leiab, et Üldkohus ei ole menetlenud kohtuasja nõuetekohaselt, sest ta ei kasutanud põhikirja artiklist 24 ja kodukorra artiklitest 88 ja 89 tulenevad teavitusvahendeid. Üldkohus oleks asjaolude esitamise ajal pidanud komisjoni põhjalikumalt küsitlema – olenemata sellest, kas hageja oli tõendite esitamise taotluse esitanud. Vastuolud komisjonipoolses asjaolude esitamisel andsid selleks piisavalt põhjust.

20. veebruaril 2017 pakutud tõendi ebaõige käsitlemine: apellant leiab, et Üldkohus tegi vea, kui ta ei analüüsinud lähemalt esitatud tõendit – milleks oli ühe ülikooli teadustöötaja kiri –, kuigi ta oli selle tõendina otsesõnu vastu võtnud.

Samuti heidab apellant ette seda, et Üldkohus lükkas tagasi taotluse kuulata tunnistajana üle komisjoni pressiesindaja, kuigi eespool nimetatud dokument andis küsitlemiseks piisavalt alust.

Õiguspärasuse eelduse põhimõte kohaldamisele ei kuulu: apellant leiab, et vastupidi Üldkohtu seisukohale ei kuulu Euroopa Kohtu praktikas sõnastatud õiguspärasuse eeldus kohaldamisele Euroopa Liidu institutsiooni seisukoha suhtes, mis – juhul kui see on õige – tähendaks hea halduse põhimõtete rikkumist.

Kohtupraktika, millele Üldkohus õiguspärasuse eelduse kohaldamisel osutas, käsitles teistsuguseid faktiliste asjaolude kogumeid ja seega ei saa neid käesolevale kohtuasjale üle kanda.

Muude dokumentide olemasolu kohta esitatud kaudseid tõendeid eirati: uuesti faktilisi asjaolusid selgitades vaidlustab apellant Üldkohtu seisukoha, et ta ei esitanud muude dokumentide olemasolu kohta veenvaid tõendeid.

Apellanti seisukoht läbipaistvuskohustuse kohta jäeti vääralt hindamata: apellant on seisukohal, et Üldkohus lähtus ekslikult sellest, et komisjoni väide muude dokumentide olemasolu kohta on õiguspärane ja seetõttu eiras õigusvastaselt apellandi väiteid läbipaistvuskohustuse kohta.

( 1 ) EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331.
4.

Kas otsus vabastada töötaja töölt majanduslikel, tehnilistel, korralduslikel või tootmisega seotud põhjustel, kui sellel töötajal on tuvastatud puue ja kui ta on seetõttu tunnistatud eriti tundlikuks töötamiseks teatud töökohtadel oma füüsiliste vaevuste tõttu, mille pärast ta on enne töölt vabastamist töölt pikalt puudunud või olnud haiguslehel, ja otsus tehakse muude tööle määramise kriteeriumide hulgas selle alusel, et see töötaja sageli töölt puudub, kujutab direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punktis b määratletud tingimustel kaudset diskrimineerimist?
Kohtuasi C-383/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Poola) 11. juunil 2018 – Lexitor Sp. z o.o versus Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka z siedzibą w Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. z siedzibą we Wrocławiu, mBank S.A. z siedzibą w Warszawie

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Poola) 11. juunil 2018 – Lexitor Sp. z o.o versus Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka z siedzibą w Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. z siedzibą we Wrocławiu, mBank S.A. z siedzibą w Warszawie

(Kohtuasi C-383/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Lexitor Sp. z o.o

Kostjad: Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka z siedzibą w Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. z siedzibą we Wrocławiu, mBank S.A. z siedzibą w Warszawie

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ ( 1 ), artikli 16 lõiget 1 koostoimes sama direktiivi artikli 3 punktiga g tuleb tõlgendada nii, et tarbijal on krediidilepingust tulenevate kohustuste ennetähtaegse täitmise korral õigus nõuda, et vähendataks krediidi kogukulu, sealhulgas ka selliseid kulusid, mille suurus ei olene krediidilepingu kestusest?

( 1 ) ELT 2008, L 133, lk 66.
3.

Artikli 12 [lõike 1] teises lauses on sätestatud, et „[k]äesoleva määruse alusel antud hüvitis võidakse sellisest lisahüvitisest maha arvata“. Kas määruse seda artiklit tuleb mõista nii, et see annab artikli 7 lõike 1 punkti b alusel makstud rahasumma lisahüvitisest mahaarvamiseks siseriiklikule kohtule kaalutlusõiguse või on selline mahaarvamine kohustuslik?
Kohtuasi C-366/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social de Madrid (Hispaania) 5. juunil 2018 – José Manuel Ortiz Mesonero versus UTE Luz Madrid Centro (ettevõtjate ajutine ühendus, mille moodustavad äriühingud SICE S.A., Urbalux S.A., ImesAPI S.A., Extralux S.A. ja Citelum Ibérica S.A.)

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social de Madrid (Hispaania) 5. juunil 2018 – José Manuel Ortiz Mesonero versus UTE Luz Madrid Centro (ettevõtjate ajutine ühendus, mille moodustavad äriühingud SICE S.A., Urbalux S.A., ImesAPI S.A., Extralux S.A. ja Citelum Ibérica S.A.)

(Kohtuasi C-366/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de lo Social de Madrid

Põhikohtuasja pooled

Hageja: José Manuel Ortiz Mesonero

Kostja: UTE Luz Madrid Centro (ettevõtjate ajutine ühendus, mille moodustavad äriühingud SICE S.A., Urbalux S.A., ImesAPI S.A., Extralux S.A. ja Citelum Ibérica S.A.)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 8, 10 ja 157, Euroopa Liidu lepingu artikliga 3, põhiõiguste harta artikliga 23 ja artikli 33 lõikega 2 ning direktiivi 2006/54 ( 1 ) artikli 1 ja artikli 14 lõikega 1 – kõik koostoimes direktiiviga 2010/18 ( 2 ), millega rakendatakse vanemapuhkuse kohta sõlmitud raamkokkulepet – on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu töötajate üldseaduse artikli 37 lõige 6, mis seab töötaja otsese hoole all olevate ülalpeetavate alaealiste või pereliikmete eest hoolitsemiseks töötaja pere- ja tööelu ühitamise õiguse teostamise tingimuseks, et töötaja peab selleks igal juhul oma tavalist tööaega lühendama, mille tagajärjel väheneb proportsionaalselt töötasu?

( 1 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT 2006, L 204, lk 23).

( 2 ) Nõukogu 8. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/18/EL, millega rakendatakse Euroopa Tööstuse ja Tööandjate Keskliitude Ühenduse, Euroopa Käsitööga Tegelevate Väikeste ja Keskmise Suurusega Ettevõtete Keskliidu, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt vanemapuhkuse kohta sõlmitud muudetud raamkokkulepet ja tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/34/EÜ (ELT 2010, L 68, lk 13).
1.

Kas direktiivi 90/619/EMÜ (teine elukindlustusdirektiiv) ( 1 ) artikli 15 lõiget 1, mida on muudetud direktiiviga 92/96/EMÜ (kolmas elukindlustusdirektiiv) ( 2 ) tuleb koostoimes direktiivi 92/96/EMÜ artikliga 31 tõlgendada nii, et teade lepingust taganemise võimaluse kohta peab sisaldama ka viidet sellele, et taganemisavaldus on vormivaba?
Kohtuasi C-341/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid) 24. mail 2018 – J. jt versus C. ja H. jt

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid) 24. mail 2018 – J. jt versus C. ja H. jt

(Kohtuasi C-341/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad van State

Põhikohtuasja pooled

Vastustajad apellatsioonimenetluses: J. jt

Teised menetlusosalised: C. ja H. jt

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määruse (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) ( 1 ), artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kolmanda riigi kodanik, kes on Schengeni alale sisenenud näiteks rahvusvahelise lennujaama kaudu, väljub Schengeni alalt Schengeni piirieeskirjade tähenduses niipea, kui ta on meremehena arvatud välispiiril asuvas sadamas paikneva laeva laevapere koosseisu, olenemata sellest, kas ja millal ta koos laevaga sellest sadamast lahkub? Või peab selleks, et tegemist oleks väljumisega, olema esmalt kindlaks tehtud, et meremees koos asjaomase laevaga sadamast lahkub, ning kui see on nii, siis kas laeva lahkumiseks sadamast kehtib teatav tähtaeg ning millal tuleb väljumistempel sellisel juhul lüüa? Või loetakse Schengeni alalt „väljumiseks“ mõnda teist ajahetke, mille suhtes võivad kehtida teistsugused tingimused?

( 1 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määrus (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) (ELT L 77, 23.3.2016, lk 1).
Kohtuasi C-357/18: Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesgericht Salzburg (Austria) 31. mail 2018 – Bettina Plackner versus Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesgericht Salzburg (Austria) 31. mail 2018 – Bettina Plackner versus Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

(Kohtuasi C-357/18)

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht Salzburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Bettina Plackner

Kostja: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 90/619/EMÜ (teine elukindlustusdirektiiv) ( 1 ) artikli 15 lõiget 1, mida on muudetud direktiiviga 92/96/EMÜ (kolmas elukindlustusdirektiiv) ( 2 ) tuleb koostoimes direktiivi 92/96/EMÜ artikliga 31 tõlgendada nii, et teade lepingust taganemise võimaluse kohta peab sisaldama ka viidet sellele, et taganemisavaldus on vormivaba?

( 1 ) Nõukogu 8. novembri 1990. aasta direktiiv 90/619/EMÜ otsese elukindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega nähakse ette sätted teenuste osutamise vabaduse tegeliku kasutamise hõlbustamiseks ja muudetakse direktiivi 79/267/EMÜ (EÜT 1990, L 330, lk 50).

( 2 ) Nõukogu 10. novembri 1992. aasta direktiiv 92/96/EMÜ otsese elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 79/267/EMÜ ja 90/619/EMÜ (kolmas elukindlustusdirektiiv) (EÜT 1992 L 360, lk 1).
1.

Kas ELTL artiklit 48 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on kehtestatud, et ennetähtaegse vanaduspensioni saamiseks peab saadaoleva pensioni suurus ületama miinimumpensionit, mida makstaks asjaomasele isikule sama liikmesriigi õigusnormide alusel, tõlgendades seda „saada olevat pensionit“ tegeliku pensionina, mida maksab üksnes pädev liikmesriik (antud juhul Hispaania), ilma et arvesse võetaks ka tegelik pension, mida ta võiks saada tänu mõnele muule sama laadi hüvitisele mõnelt muult liikmesriigilt või liikmesriikidelt?
2.

Kas direktiivi 2014/24/EL tuleb tõlgendada nii, et see keelab kohaldada liikmesriigi õigusnorme, mis näevad ette, et isegi kui tegemist ei ole tegelikult erakorralist meditsiinilist abi nõudva olukorraga, usaldatakse a) kiirabiteenused, mille kohta on ette nähtud, et autos peab olema parameedikust autojuht ning vähemalt üks parameedik, kes on kvalifikatsiooni ja oskustega, mille ta on saanud esmaabikursuse läbimisel ja -eksami sooritamisel, ja b) elementaarseteks tervishoiuteenusteks vajalikud veoteenused, mida osutatakse kiirabiautodega, eelistatult vabatahtlikele ühendustele, sõlmides nendega otselepingu?
3.

Kui vastusest teisele küsimusele nähtub, et liikmesriigi maksuhaldur võib maksu kvalifitseerimist ühepoolselt muuta, siis kas [käibemaksudirektiivi] sätteid tuleb tõlgendada nii, et teise liikmesriigi maksuhaldur on kohustatud tagastama käibemaksu maksma kohustatud maksukohustuslasele maksu, mille see haldur on kindlaks määranud vastuses siduvale päringule ja mis on tasutud maksukontrolliga lõpetatud perioodi kohta, et sellega oleksid nii topeltmaksustamise vältimise kui ka neutraalse maksustamise põhimõte tagatud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Milano (Itaalia) 28. juunil 2018 – FR versus Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

(Kohtuasi C-422/18)

(2018/C 311/10)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Milano

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: FR

Vastustaja: Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

Eelotsuse küsimus

Kas lojaalse koostöö põhimõtet ning kohtuliku kaitse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, mis on sätestatud ELL artikli 4 lõikes 3 ja artikli 19 lõikes 1, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 lõigetes 1 ja 2 ning direktiivis 2013/32/EL (1) (eelkõige artiklites 22 ja 46), tuleb tõlgendada nii, et: a) Euroopa Liidu õigus näeb ette, et õiguskaitsevahendil oleks – juhul kui riigisisene õigus näeb selle ette menetlustes, milles jäetakse rahuldamata rahvusvahelise kaitse taotlus, – automaatselt peatav toime; b) sellega on vastuolus niisugune menetlus nagu Itaalia menetlus (seadusandliku dekreedi nr 25/2008 (muudetud dekreetseadusega nr 13/17, mis muudeti seaduseks nr 46/17) artikli 35 bis lõige 13), milles kohus, kelle poole on pöördunud varjupaigataotleja – kelle taotluse on jätnud rahuldamata nii haldusasutus, kelle ülesanne on varjupaigataotluste läbivaatamine kui ka esimese astme kohus –, võib jätta keelduva otsuse täitmise peatamise taotluse rahuldamata ainult seda arvesse võttes, kui põhjendatud on selle otsuse edasikaebamisel esitatud väited, samas kui keelduva otsuse on teinud seesama kohus, kes peab tegema otsuse täitmise peatamise kohta, ning võtmata arvesse tõsise ja korvamatu kahju ohtu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/32/EL, rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT L 180, lk 60).
2.

Kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav, siis kas määruse (EL) nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et registreerimata vabaabielupaari poolte vaheline võla sissenõudmise hagi on seotud sellisest suhtest tuleneva varalise õigusega, mida tuleb lugeda abieluga sarnase (õigusliku) toimega suhteks?