ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 134/46

17. märstil 2010 esitatud hagi — Lux Management versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Zeis Excelsa (KULTE)

(Kohtuasi T-130/10)

2010/C 134/75

Hagiavaldus esitati inglise keeles.

Pooled

Hageja: Lux Management Holding SA (Luxembourg, Luksemburg) (esindaja: advokaat S. Mas)

Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Teine menetluspool apellatsioonikojas: Zeis Excelsa SPA (Montegranaro, Itaalia)

Hageja nõuded

— tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 15. jaanuari 2010. aasta otsus asjas R 712/2008-4 otsuse eseme puudumise tõttu;

— teise võimalusena tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 15. jaanuari 2010. aasta otsus asjas R 712/2008-4, kuna otsuses ei ole arvestatud hageja esitatud tõenditega;

— kolmanda võimalusena tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 15. jaanuari 2010. aasta otsus asjas R 712/2008-4, kuna otsus on põhjendamata osas, mis puudutab hageja poolt esitatud kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks oleva ühenduse kaubamärgi talumist apellatsioonikoja menetluse teise poole poolt;

— mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks olev registreeritud ühenduse kaubamärk: kujutismärk KULTE kaupadele klassides 14, 18 ja 25

Ühenduse kaubamärgi omanik: Lux Management Holding SA

Ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamist taotlev pool: Zeis Excelsa SPA

Kehtetuks tunnistamise taotleja õiguste aluseks olev kaubamärk: Itaalia registreeritud kujutismärk CULT kõigile klassi 25 kuuluvatele kaupadele; Prantsusmaal ja Beneluxi riikides kehtiv rahvusvaheline kujutismärk CULT kaupadele klassides 14, 18 ja 25

Tühistamisosakonna otsus: tunnistada osaliselt kehtetuks kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks oleva ühenduse kaubamärgi registreering

Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata

Väited: nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 43 rikkumine, kuna apellatsioonikoda ei arvestanud asjaoluga, et tema otsusel puudub ese, sest pooled on jõudnud kokkuleppele kõnealuste kaubamärkide kooseksisteerimise osas ja seetõttu on kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi võetud; Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõike 1 rikkumine, kuna apellatsioonikoda keeldus arvestamast hageja poolt esitatud uute tõenditega; nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 57 lõike 2 rikkumine, kuna apellatsioonikoda andis vale hinnangu esitatud tõendite tähendusele ja jättis esitamata põhjenduse seoses tõenditega, mis käsitlesid hageja esitatud kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks oleva registreeritud ühenduse kaubamärgi talumist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 134/39

5. märtsil 2010 esitatud hagi — Luksemburg versus komisjon

(Kohtuasi T-109/10)

2010/C 134/67

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Luksemburgi Suurhertsogiriik (esindajad: C. Schiltz ja advokaat P. Kinsch)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus Luksemburgi Suurhertsogiriiki puudutavas osas;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja palub tühistada Luksemburgi Suurhertsogiriiki puudutavas osas komisjoni 23. detsembri 2009. aasta otsus K(2009) 10712, millega vähendati finantsabi, mis anti komisjoni 18. detsembri 1997. aasta otsusega K(97) 3742 (ERF nr 970010008) Rein-Maasi ennetava üleujutustõrje programmile ühenduse algatuse IC Interreg II/C raames Belgia Kuningriigis, Saksamaa Liitvabariigis, Prantsuse Vabariigis, Luksemburgi Suurhertsogiriigis ja Madalmaade Kuningriigis Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF).

Oma hagi toetuseks esitab hageja kaks väidet.

Esiteks väidab hageja, et juhul kui rahuldatakse Madalmaade ja Saksamaa ametivõimude tühistamishagi, peaks see kehtima ka Luksemburgi Suurhertsogiriigi suhtes. Kui otsustatakse, et tegelikkuses asjaomase programmi teostamisel Madalmaades ja Saksamaal ei esinenud väidetavaid vigu või puudusi, mis komisjoni auditi käigus tuvastati, langeks ära otsuses kaalutluste alus ning seetõttu puuduks vajadus kohaldada Luksemburgis teostatud programmi suhtes tehtud kogusummalisi finantskorrektsioone.

Teise väite kohaselt on ebaseaduslik Luksemburgi Suurhertsogiriigi suhtes laiendatud finantskorrektsioon, mis vajadusel võib olla õigustatud teiste liikmesriikide puhul. Luksemburgi Suurhertsogiriigis programmi teostamisel normist kõrvalekaldumisi ei tuvastatud. Asjaolu, et Luksemburg nõustus ühiselt osalema projektis Saksamaa, Belgia, Prantsusmaa ja Madalmaadega, ei õigusta seda, et see riik peaks oma projektidesse tehtava finantskorrektsiooni näol vastutama nendest vigadest tulenevate negatiivsete mõjude eest, mis avastati Madalmaade või Saksa projektide kontrollimisel ning mis praktiliselt eranditult seisnesid riigihankenormide väidetavas järgimata jätmises. Vaatamata asjaolule, et tegemist on viie riigi ühise osalemisega samas programmis, kuulub riigihankemenetlus asjaomaste liikmesriikide ametivõimude ainuvastutusalasse.
1)

Vaidlustatud määruse artikli 9 lõiked 2 ja 3 ning artikli 10 lõiked 1 ja 2 on kehtetud, kuna nende sätetega on ette nähtud absoluutne kohustus, et kalalaev, mille kogupikkus on üle 15 meetri, peab olema varustatud topelt laevaseiresüsteemidega: satelliitsidel põhinev seiresüsteem, mis on ette nähtud artiklis 9, ja lisaks automaatne identifitseerimise süsteem. Tegu on kahe erineva seiresüsteemiga, mis täidavad sisuliselt ühte ja sama ülesannet. See kohustus ei ole piisavalt põhjendatud. Lisaks tundub see olevat vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega, vaadatuna meetme vajalikkuse ja sobivuse seisukohast. Peale selle toob topelt seiresüsteemiga varustamise kohustus hagejatele kaasa rahalise koormuse, mis ei ole põhjendatud ühestki mõistlikust vajadusest lähtudes.
—

väide, mis puudutab määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande kohase ülekaaluka üldise huvi olemasolu, kuna hageja taotleb dokumentidega tutvumise õigust selleks, et ta saaks kaitsta oma õigusi kohtuasjas T-465/09. See taotlus seondub õiguskaitsevahendite kättesaadavusega ja õigusega õiglasele kohtumenetlusele Euroopa kohtutes. Pealegi lõppes konflikt, mida need dokumendid puudutavad, juba 1995. aastal.
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/62

17. veebruaril 2010 esitatud hagi — Ferriera Valsabbia ja Valsabbia Investimenti versus komisjon

(Kohtuasi T-92/10)

2010/C 113/94

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hagejad: Ferriera Valsabbia SpA (Odolo, Itaalia) ja Valsabbia Investimenti SpA (Odolo, Itaalia) (esindajad: advokaadid D. Fosselard, S. Amoruso, L. Vitolo)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hagejate nõuded

— tühistada komisjoni 30. septembri 2009. aasta otsus K(2009) 7492 (lõplik) juhtumi kohta COMP/37.956 — Betooni sarrusvardad (uus otsus) (edaspidi „otsus”), muudetud ja täiendatud komisjoni 8. detsembri 2009. aasta otsusega K(2009) 9912 (lõplik) (edaspidi „täiendatud otsus”), osas, milles sellega tuvastati ESTÜ asutamislepingu artikli 65 rikkumine Ferriera Valsabbia S.p.A. ja Vasabbia Investimenti s.p.A. poolt ning mõisteti viimati nimetatutelt solidaarselt välja 10,25 miljoni euro suurune trahv;

— teise võimalusena: tühistada otsuse artikkel 2, milles määrati hagejatele trahv;

— kolmanda võimalusena: vähendada määratud trahvisumma suurust;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Väited ja peamised argumendid on samas, millele on tuginetud teistes sama otsuse peale esitatud hagides. Hageja väidab eelkõige järgmist:

komisjonil puudus pädevus määrata ESTÜ asutamislepingu artikli 65 rikkumise eest karistus pärast nimetatud lepingu kehtivuse kaotamist ja igal juhul kasutada õigusliku alusena määruse nr 1/2003 (1) artikli 7 lõiget 1 ja artikli 23 lõiget 2;

rikutud on hagejate kaitseõigusi komisjonis toimunud menetluses;

rikutud on ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõiget 1 osas, milles otsuses kirjeldatud asjaolud ei moodusta ühte ja jätkuvat konkurentsi piiravat tegevust;

rikutud on määratud trahvi arvutamise juhiseid ning võrdsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid.

Viimase asjaolu kohta väidab hageja eeskätt, et hagejate paigutamine ettevõtjate esimesse rühma, kellele määrati suurem trahvimäär, on täiesti õigusvastane, kuivõrd asjast nähtub, et komisjon on trahvi määramisel kohaldanud vääralt konkreetselt talle kuuluva turuosa kriteeriumit, ega ole kohaldanud ühetaoliselt ettevõtte kogusuuruse kriteeriumit. Peale selle on trahvi määramise korda rakendatud ebaõigesti ka kergendavate asjaolude hindamise osas. Viimaseks on menetluse ülemäärane kestus tõsiselt riivanud õigust asja õiglasele arutamisele kohase tähtaja jooksul.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003 L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/61

Üldkohtu 19. veebruari 2010. aasta määrus — Lucchini versus komisjon

(Kohtuasi T-91/10)

2010/C 113/93

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Lucchini SpA (Milano, Itaalia) (esindajad: advokaadid M. Delfino, J.-P. Gunther, E. Bigi)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— esimese võimalusena tühistada komisjoni otsus juhtumi kohta COMP/37.956 — Betooni sarrusvardad — K(2002) 7492 lõplik, mida on muudetud otsusega K(2009) 9912 lõplik;

— teise võimalusena tühistada 30. septembri 2009. aasta otsuse artikkel 2 osas, millega hagejalt mõisteti solidaarselt äriühinguga S.P. S.p.A. välja 14,35 miljoni euro suurune summa;

— viimase võimalusena vähendada määratud trahvisummat;

— igal juhul mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev hagi on esitatud 30. septembri 2009. aasta otsuse K(2002) 7492 lõplik, mida on muudetud 8. detsembri 2009. aasta otsusega K(2009) 9912 lõplik, peale, milles komisjon tuvastas ESTÜ artikli 65 rikkumise määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) alusel.

Peamised väited ja argumendid on sarnased nendele, mis esitati teistes nimetatud otsuse peale esitatud hagides.

Konkreetsemalt esitab hageja järgmised väited:

— otsus on puudustega ja on rikutud olulisi vorminõudeid, kuna komisjon tegi selle teatavaks ilma lisadeta ning oli selle vastu võtnud puudulikus vormis ja seejärel teinud uuesti teatavaks vormis, mis oli samuti puudustega, ilma põhitekstita;

— komisjonil ei ole pädevust heita ette rikkumist ESTÜ artikli 65 alusel, kuna see leping ei ole enam kehtiv, mistõttu on tegemist vale õigusliku aluse valikuga;

— on rikutud kaitseõigusi ja õigust on valesti kohaldatud, kuna komisjon ei algatanud uut haldusmenetlust ja võttis endale õiguse analüüsida kõige soodsamat asjas kohaldatavat õigust, andmata hagejale võimalust tõhusalt teatavaks teha oma seisukohta tegeliku olukorra ning väidetud faktide ja asjaolude tõelevastavuse kohta.

Teise võimalusena palub hageja tühistada otsus seetõttu, et puuduvad piisavad tõendid ja olulisi õigusnorme on valesti kohaldatud, kuna komisjon heidab Luccinile ette ühtse ettevõtja Lucchini/Siderpotenza rikkumist kogu 6. detsembrist 1989 kuni 27. juunini 2000 kestnud ajavahemiku jooksul. Hageja rõhutab, et Siderpotenzal on autonoomne otsustus- ja juhtimisõigus ning et komisjon ei suutnud esitada veenvaid tõendeid selle kohta, et Luccini oli kas inim- või füüsilise ressursi mõistes Siderpotenza juhtimise eest vastutav.

Viimase võimalusena märgib hageja, et komisjon kohaldas valesti trahvisumma arvutamist käsitlevaid norme ning eelkõige 1998. aasta suuniseid.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003 L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/51

15. veebruaril 2010 esitatud hagi — Zuckerfabrik Jülich versus komisjon

(Kohtuasi T-66/10)

2010/C 113/82

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Zuckerfabrik Jülich AG (Jülich, Saksamaa) (esindajad: advokaadid H.-J. Prieß ja B. Sachs)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— tunnistada kehtetuks komisjoni 3. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1193/2009, millega muudetakse määruseid (EÜ) nr 1762/2003, (EÜ) nr 1775/2004, (EÜ) nr 1686/2005 ja (EÜ) nr 164/2007 ning millega määratakse kindlaks turustusaastatel 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 ja 2005/2006 kehtivad toodangumaksud suhkrusektoris;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kuus väidet.

Esiteks väidab hageja, et rikutud on EÜ artiklit 233 (ELTL artikkel 266), kuna komisjon ei ole rakendanud Euroopa Kohtu 8. mai 2008. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-5/06 ja C-23/06–C-36/06: Zuckerfabrik Jülich jt (EKL 2008, lk I-3231) esitatud nõudeid. Selles otsuses määras Euroopa Kohus kindlaks, kuidas tuleb määrata selliseid parameetreid nagu „eksporditav ülejääk” ja „ekspordikohustuste kogusumma” toodangumaksude arvutamisel suhkru turustusaastatel 2002/2003 ja 2005/2006. Hageja on seisukohal, et komisjon muutis vaidlustatud määruses ka kolmandat parameetrit „toetuste kogusumma”, kuigi selle arvutamine ei olnud kohtuasja Zuckerfabrik Jülich ese.

Teiseks väidab hageja, et komisjon rikkus määruse (EÜ) nr 1260/2001 (1) artikli 15 lõike 1 punkti d ning selle määruse mõtet ja eesmärki. Sellega seoses väidab hageja muu hulgas, et komisjon lähtus toetuste kogusumma puhul ka eksporditoetustest, mida ei kasutatud ning mida ei maksud. Lisaks toob igakuiste eksportide üldistamine kaasa ebatäpsed arvutused. Hageja väidab siinkohal, et kohtuasjas Zuckerfabrik Jülich keelas Euroopa Kohus kogukahjumi kindlaksmääramise suuremas summas kui toetustega seonduvate kulude summa.

Kolmandaks on rikutud tagasiulatuva jõu keeldu, kuna komisjon muutis vaidlustatud määrusega toetuste kogusummat tagasiulatuvalt.

Neljandaks väidab hageja, et komisjonil ei olnud 3. novembril 2009 enam suhkru turustusaastate 2002/2003 ja 2005/2006 toodangumaksude määruse andmise pädevust, kuna määrus nr 1260/2001, mis oli komisjoni väitel tema tegevuse õiguslik alus, ei kehtinud enam määruse andmise hetkel, teisi teiseses õiguses sätestatud õiguslikke aluseid ei olnud ning asjaomaste EÜ asutamislepingu sätete kohaselt oli pädev nõukogu, mitte komisjon.

Viiendaks väidab hageja, et rikutud on EÜ artikli 37 lõiget 2, kuna selle sätte alusel oleks määruse andmisel tulnud valida teistsugune menetlus.

Viimasena väidab hageja, et rikutud on EÜ artiklis 253 (ELTL artikli 296 lõige 2) sätestatud põhjendamiskohustust, kuna komisjon põhjendab vaidlustatud määrust sellega, et ta rakendab kohtuotsust Zuckerfabrik Jülich, eirates hageja arvates seejuures aga selle otsuse nõudeid.

(1) Nõukogu 19. juuni 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1260/2001 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta (EÜT L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 3/33, lk 17).
—

rikutud on õiguskindluse põhimõtet, kuna liikmesriigile on pandud kohustused lähtuvalt Euroopa Kohtu praktikast, mis on hilisem nende kohustuste panemisest ning mis ei olnud selleks hetkeks liikmesriikidele teada, selge ega ette nähtav;
ET Euroopa Liidu Teataja C 148/49

15. aprillil 2010 esitatud hagi — Slovak Telekom versus komisjon

(Kohtuasi T-171/10)

2010/C 148/80

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Slovak Telekom a.s. (Bratislava, Slovaki Vabariik) (esindajad: advokaadid D. Geradin, L. Kjølbye ja M. Maier)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada komisjoni 8. veebruari 2010. aasta otsus C(2010) 902 nõukogu määruse 1/2003 (1) artiklite 18(3) ja 24(1) kohaldamise menetluse kohta (asi COMP/39523 — Slovak Telekom); ja

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva hagiavaldusega palub hageja ELTL artikli 263 alusel tühistada komisjoni 8. veebruari 2010. aasta otsus C(2010) 902, millega kohustatakse hagejat komisjoni määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 ja artikli 24 lõike 1 kohaselt esitama teavet seoses juhtumiga COMP/39.523 — Slovak Telekom ELTL artikli 102 kohaldamise menetluses ja millega määrati hagejale karistusmaksed juhul, kui viimane nimetatud otsust ei täida.

Oma nõuete toetuseks esitab hageja kolm väidet.

Esiteks väidab hageja, et rikuti õigusnormi, mis käsitleb komisjoni õigust nõuda määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 alusel teavet, kui see teave pärineb Slovaki Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemisele eelnevast ajast. Hageja arvates puudus komisjonil enne 1. maid 2004 pädevus kohaldada Slovaki Vabariigis uurimismenetluse läbiviimisel Euroopa Liidu õigust. Seega ei ole komisjonil õigust teostada määruse nr 1/2003 artikli 18 lõikest 3 tulenevat uurimispädevust nimetatud ajavahemikku puudutava teabe osas.

Teiseks väidab hageja, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada, kuna sellega rikutakse Euroopa Liidu põhiõiguste harta (2) artikli 41 lõikes 1 sätestatud menetluse võrdsuse põhimõtet. Komisjoni uurimismenetlus seoses Slovak Telekomi tegevusega enne seda, kui ühenduse õigus kohaldatavaks muutus ja kui Slovak Telekomil ei olnud kohustust nimetatud õigusnorme järgida, võib Slovak Telekomi kahjustada. Komisjon võib kõnealust teavet oma hinnangu andmisel arvesse võtta. Vaidlustatud otsusest nähtub, et see on komisjoni eesmärk.

Kolmandaks väidab hageja, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada, kuna sellega rikutakse proportsionaalsuse põhimõtet. Sellele põhimõttele viitab nõukogu määruse nr 1/2003 artikli 18 lõige 3, mille kohaselt on komisjonil õigus nõuda ettevõtjatelt kogu vajalikku teavet. Slovak Telekomi puhul ei ole komisjon tõendanud vajalikku seost ühinemiseelset aega puudutava teabe taotluse ja pärast 1. maid 2004 toimunud väidetavalt ebaseadusliku tegevuse vahel. Seega ei ole ühinemiseelset aega puudutav teave ega seda aega puudutavad dokumendid komisjonile vajalikud, et hinnata seda, kas Slovak Telekomi tegevus enne Euroopa Liiduga ühinemist oli kooskõlas ühenduse õigusega.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).

(2) Euroopa Liidu põhiõiguste harta (ELT C 83, lk 403).
Teine väide. Määruse nr 1260/99 artikli 39 lõike 2 punkti c ja lõike 3 ning määruse nr 438/2001 artikli 10 rikkumine. Hageja täpsustab selles osas, et teine väide on sama esimese väitega, kuid puudutab teise taseme kontrolle, mis on ette nähtud määruse nr 438/2001 artiklis 10; ühenduse auditi käigus tuvastati mõnigate pistelise kontrolli juhtudel süstemaatiliste rikkumiste olemasolu teatud eiramistest, millest ei olnud teatatud, ja seda vaatamata sellele, et maakond vaidlustas analüütiliselt kõik need rikkumised faktiliste ja õiguslike argumentidega, mida vaidlustatud otsuses ümber ei lükatud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 148/43

1. aprillil 2010 esitatud hagi — Bank Nederlandse Gemeenten versus komisjon

(Kohtuasi T-151/10)

2010/C 148/72

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Hageja: Bank Nederlandse Gemeenten NV (Haag, Madalmaad) (esindaja: advokaat B. Drijber)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada komisjoni 15. detsembri 2009. aasta otsus (K(2009) 9963) osas, milles komisjon leiab, et elamuehituskorporatsioonide võimalus saada Bank Nederlandse Gemeenten NV-lt laenu on riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagis nõutakse komisjoni 15. detsembri 2009. aasta otsuse (K(2009)9963 (lõplik) riigiabi E 2/2005 ja N 642/2009 (Madalmaad) — olemasolev riigiabi ja elamuehituskorporatsioonide projektidele antav eriabi — osalist tühistamist.

Esiteks rikutakse vaidlustatud otsusega ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna komisjoni järeldus, mille kohaselt hageja antud laen on riigiabi, põhineb vastutuse tingimuste vääral tõlgendamisel.

Teiseks rikutakse vaidlustatud otsusega ELTL artikli 107 lõiget 1, kuna komisjoni järeldus, mille kohaselt hageja antud laen ei ole turuga vastavuses ja kujutab endast seega soodustust, põhineb asjaolude vääral hindamisel.

Kolmandaks on rikutud põhjendamis- ja hoolsuskohustust, kuna hageja antud laenu puudutavatest Madalmaade asutuste väidetest hoolimata otsustas komisjon ilma igasuguse uurimiseta, et laen on riigiabi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 148/34

22. märtsil 2010 esitatud hagi — Saupiquet versus komisjon

(Kohtuasi T-131/10)

2010/C 148/60

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Saupiquet (Courbevoie Cedex, Prantsusmaa) (esindaja: advokaat R. Ledru)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— tühistada Euroopa Komisjoni 16. detsembri 2009. aasta otsus nr REM 07/08 täies ulatuses;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva hagiga palub hageja tühistada komisjoni 16. detsembri 2009. aasta otsus C(2009) 10005 (lõplik), milles Prantsusmaa ametiasutustele teatati, et hagejale Tai päritolu tuunikonservide impordil tollimaksu tagasimaksmine ei ole õigustatud (toimik REM 07/08).

Hageja põhjendab oma hagi väitega, et komisjon ei täitnud oma kohustust tagada, et Prantsusmaal või teistes liikmesriikides — kus tolliasutused on samuti pühapäeval suletud — asuvatel importijatel, kes esitasid oma deklaratsioonid tollile esmaspäeval 2. juulil 2007, oleks diskrimineerimata juurdepääs kvoodile nr 09.2005 püügiperioodiks 2007/2008,

— kuna ta ei võtnud asjaoludel, mil nimetatud kvoot avati pühapäeval 1. juulil 2007, reguleerivaid meetmeid, mis oleksid võimaldanud kohelda importijad võrdselt ja diskrimineerimata,
ET Euroopa Liidu Teataja C 148/35

22. märtsil 2010 esitatud hagi — Communauté de communes de Lacq versus komisjon

(Kohtuasi T-132/10)

2010/C 148/61

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Communauté de communes de Lacq (Mourenx, Prantsusmaa) (esindaja: advokaat J. Daniel)

Kostja: Euroopa Komisjon

Hageja nõuded

— mõista Euroopa Liidult hagejale välja 10 000 000 euro suurune summa komisjoni õigusvastaste tegude ja tegevusetuse tõttu seoses sellega, et äriühing ACETEX lõpetas oma kohustuste täitmise;

— mõista Euroopa Liidult hagejale välja 25 000 eurot kulude eest, mille väljamõistmist ei saa nõuda;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Liidult.

Väited ja peamised argumendid

Communauté de communes de Lacq’i hagi eesmärk on, et hüvitataks kahju, mida ta väidetavalt kandis pärast seda, kui komisjon oli oma otsusega kuulutanud ühisturuga ja EMP lepingu toimimisega kokkusobivaks koondumise, mille raames Celanese Corporation omandas kontrolli Acetex Corporationi üle, võtmata arvesse Celanese poolt väidetavalt võetud kohustuse õiguslikku tähendust, eelkõige kohustust jätkata Pardies’s asuva tehase tegevust viie aasta jooksul (Juhtum nr COMP/M.3625 — Blackstone/Acetex).

Hageja põhjendab oma hagi sellega, et komisjon rikkus õiguskindluse põhimõtet ja õiguspärase ootuse põhimõtet, kuna oma tõlgendusega EÜ ühinemismäärusele (1) jättis ta kõik kolmandad isikud (töötajad ja kohalikud vastutajad) kaitseta, kuigi Celanese Corporationi võetud kohustusi arvestades oli kindel, et töötajad olid tegevuse lõpetamise eest viie aastaks kaitstud.

Hageja sai kindla olulise kahju. Kõnealuse piirkonna kohalikud omavalitsused jäid ilma olulisest maksude allikast ja peavad tegema suuri sotsiaalseid kulutusi, mis tootmisettevõtte sulgemisega kaasnevad. Acetexi töötajate ja ka nende ettevõtjate töötajate hulgas, kelle tegevus oli tihedalt seotud Celanese Corporationi tegevusega, on oodata hulgaliselt koondamisi.

Teise võimalusena — kui Euroopa Komisjoni süüline vastutus ei leia kinnitust — palub hageja, et tuvastataks komisjoni süüst sõltumatu vastutus. Hageja kantud kahju ning selle tavapäratu ja eriline laad ei jäta vähimatki kahtlust ning see kahju on otseselt põhjustatud sellest, et Euroopa Komisjon keeldus ettevõtjat Celanese Corporation karistamast.

(1) Nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜ ühinemismäärus) (ELT 2004, L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40).