ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav vaid juhul, kui hagejal on huvi vaidlustatud akti tühistamiseks.

Selles osas säilib hagejal põhjendatud huvi nõuda liidu institutsiooni akti tühistamist ka selleks, et oleks võimalik vältida akti väidetava õigusvastasuse kordumist tulevikus. See põhjendatud huvi saab siiski olemas olla vaid siis, kui väidetav õigusvastasus võib tulevikus korduda, sõltumata selle kohtuasja asjaoludest, mille raames hageja hagi esitas.

Nii on see juhul, kui hagis institutsiooni otsuse peale, millega ei võimaldatud tutvuda pooleliolevat seadusandlikku menetlust puudutavate dokumentidega, on õigusvastasuse väite aluseks mõne määruses nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele ette nähtud erandi tõlgendus, mida dokumentidega tutvumise taotlust lahendav institutsioon võib väga tõenäoliselt taaskasutada uue taotluse puhul, seda enam, et osa põhjendustest, millega vaidlustatud otsuses on tutvumise võimaldamisest keeldumist põhistatud, on kohaldatavad läbivalt kõigi käimasolevate kolmepoolsete kohtumiste töödokumentidega tutvumise taotluste suhtes.

Kui nii esialgses taotluses kui ka kordustaotluses on sõnaselgelt avaldatud soovi, et edastataks teatav hulk dokumente, mis on seotud käimasolevate seadusandlike menetlustega, ja kui asjaomane institutsioon on võimaldanud nende dokumentidega vaid osaliselt tutvuda, siis vaidlusaluste dokumentide üldsusele kättesaadavaks tegemine pärast selle seadusandliku menetluse lõppu, mida need käsitlevad, ei rahulda taotlejat täielikult, arvestades tema taotluste eset, mistõttu tal säilib põhjendatud huvi nõuda vaidlustatud otsuse tühistamist.

(vt punktid 29, 32 ja 33)
Määruse nr 294/2008, millega asutatakse Euroopa Innovatsiooni- ja Tehnoloogiainstituut, artiklitest 4, 5 ja 7 ning määruse nr 1290/2013, millega kehtestatakse teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammi „Horisont 2020” aastateks 2014–2020 osalemis- ja levitamiseeskirjad, artiklist 15 tuleneb esiteks, et teadmis- ja innovaatikakogukondade väljavalimise ja nimetamise pädevus kuulub EIT juhatusele ning teiseks, et valikumenetluses osalevad sõltumatud eksperdid, kes hindavad taotlusi, et koostada nende kogukondade paremusjärjekord. Juhatus teeb teadmis- ja innovaatikakogukondade valiku selle järjekorra alusel.

Ent isegi kui EIT tellib arvamuse välisekspertidelt, ei ole ta vabastatud nende töö hindamisest. EIT juhatus ei teosta täielikult oma taotluste valimise pädevust, rikkudes nii määruse nr 294/2008 artikli 4 sätteid, kui osa sellest pädevusest delegeeritakse ekspertidele ilma, et juhatus saaks mõnel hetkel nõuetekohaselt hinnata tööd, mida need eksperdid on teinud seoses taotlustega, mis ei jõudnud kolme parema taotluse hulka. See, et juhatus võttis vastu taotlusvooru eeskirjade teksti, teadmis- ja innovaatikakogukonna valikukriteeriumid ja taotlusi hindavate ekspertide väljavalimise kriteeriumid, ning see, et ta jälgis kogu menetlust, mis lõppes nende valikuga, ei saa seda seisukohta kahtluse alla seada.

(vt punktid 55, 56, 67 ja 68)
Kohtuasi T‑452/15

Andrei Petrov jt

versus

Euroopa Parlament

Euroopa Parlamendi liige – Parlamendi hoonetesse sisenemise keeld – Kolmanda riigi kodanik – Põhiõiguste harta artikkel 21 – Diskrimineerimine etnilise päritolu tõttu – Diskrimineerimine kodakondsuse tõttu – Väite vastuvõetavus – Diskrimineerimine poliitiliste arvamuste tõttu – Võrdne kohtlemine – Võimu kuritarvitamine

Kokkuvõte – Üldkohtu (neljas koda) 20. novembri 2017. aasta otsus

Kuigi hageja ei pea tühistamishagi esitamisel sõnaselgelt viitama spetsiifilisele õigusnormile, millel ta nõue põhineb, võib see nii olla vaid tingimusel, et tema argumendid on piisavalt selged, et vastaspool ja liidu kohus saaksid selle õigusnormi raskusteta kindlaks teha. Selles kontekstis on „aluslepingute rikkumine“ üksnes üldine juhtum, mille puhul võib esitada liidu kohtule menetlemiseks tühistamishagi, aga sellega ei ole identifitseeritud väite õiguslik alus. (vt punktid 21 ja 22)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 27 ja 53)

Kui samas üldkohaldatavas aktis kasutatakse kahte erinevat terminit, on see, kui neile mõlemale antakse sama ulatus, vastuolus ühtluse ja õiguskindluse nõuetega. Seda enam siis, kui nendel terminitel on tavakeeles teistsugused tähendused. (vt punkt 34)

Kui kodakondsus on üksikisiku ja suveräänse riigi vaheline õiguslik ja poliitiline suhe, siis mõiste „etniline päritolu“ põhineb eeldusel, et rahvusrühmi ühendab sama rahva hulka kuulumise tunne või neil on ühine usk, keel, kultuuriline ja traditsiooniline päritolu ning elukeskkond. (vt punkt 35)

ELTL artikli 18 esimene lõik asub kõnealuse lepingu teises osas „Mittediskrimineerimine ja liidu kodakondsus“. Sättes käsitatakse seega liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid olukordi, kus liikmesriigi kodanikku koheldakse võrreldes muu liikmesriigi kodanikega diskrimineerivalt üksnes tema kodakondsuse alusel. Järelikult ei ole kõnealune artikkel mõeldud kohaldamiseks neis võimalikes olukordades, kus ebavõrdselt koheldakse liikmesriikide kodanikke ja kolmandate riikide kodanikke. Kuivõrd Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 21 lõiget 2 tuleb käsitada nii, et tal on sama ulatus nagu ELTL artikli 18 esimesel lõigul, ei saa kolmanda riigi kodanik tugineda põhiõiguste harta artikli 21 lõikele 2. (vt punktid 39–41)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 46)

Otsus on tehtud võimu kuritarvitades üksnes siis, kui objektiivsete, asjakohaste ja üheselt mõistetavate asjaolude alusel ilmneb, et otsusega püüti saavutada väidetust erinevaid eesmärke. See ei ole nii aga juhul, kui parlamendi president tegi otsuse, mille alusel takistati vene partei liikmetel või toetajatel siseneda institutsiooni hoonetesse, et seal poliitilise koosoleku käigus oma mõtteid avaldada, selle asemel, et loota parlamendi turvateenistuste sekkumisvõimekusele, sest selles otsuses on arvestatud erilist olukorda, mis iseloomustab hetkel Vene Föderatsiooni ja Euroopa Liidu vahelisi poliitilisi suhteid. Nii on see seda enam, et kuna parlamendi presidendi otsus on seotud eelmainitud olukorraga, on sel üksnes ajutine iseloom. (vt punktid 57, 65 ja 74)
Ei eksisteeri Euroopa Ravimiametile (EMA) ravimi müügiloa taotluse raames esitatud toimiku dokumentide ja aruannete üldist konfidentsiaalsuse eeldust, mis tuleneks määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele ning määruse nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta, sätete omavahelises koostoimes kohaldamisest.

Seega erinevalt olukordadest, mille puhul on nõustutud sellega, et taotletud dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumist põhjendavad üldised konfidentsiaalsuse eeldused on kohaldatavad, ei reguleeri määrus nr 726/2004 kitsendavalt nende dokumentide kasutamist, mis sisalduvad ravimi müügiloa menetlusega seotud toimikus. See ei näe ette toimikuga tutvumise piiramist asjaomaste osapoolte või kaebuse esitajatega. Määruse nr 726/2004 artiklis 73 on sõnaselgelt ette nähtud, et määrust nr 1049/2001 kohaldatakse EMA poolt hoitavatele dokumentidele ja et EMA haldusnõukogu võtab vastu korraldused määruse nr 1049/2001 rakendamiseks. Määruse nr 726/2004 ühtegi muud sätet ei saa tõlgendada nii, et see väljendab liidu seadusandja tahet kehtestada dokumentidega tutvumise piiratud kord nende üldise konfidentsiaalsuse eelduse kaudu.

Nimelt on määruse nr 726/2004 artiklis 11, artikli 13 lõikes 3, artiklis 36, artikli 38 lõikes 3 ja artikli 57 lõigetes 1 ja 2 kehtestatud EMA‑le kohustus avaldada kolm dokumenti, see tähendab Euroopa avalik hindamisaruanne, asjaomase ravimi omaduste kokkuvõte ja teave kasutajale, pärast seda, kui ta on nendest kustutanud kogu teabe, mis on äriliselt konfidentsiaalne. Nendes sätetes on mainitud kolme eespool nimetatud dokumendi kaudu miinimumteavet, mille EMA peab ennetavalt üldsusele kättesaadavaks tegema. Liidu seadusandja eesmärk on esiteks see, et tervishoiutöötajate jaoks oleks võimalikult arusaadavalt ära toodud asjassepuutuva ravimi omadused ja see, kuidas seda patsientidele tuleb välja kirjutada, ning teiseks, et arusaadavas keeles teavitatakse mittekutsealast üldsust ravimi optimaalse kasutuse viisist ja selle toimetest. Miinimumteabe ennetava avaldamise kord ei kujuta endast seega dokumentidega tutvumise erikorda, mida tuleks tõlgendada nii, et eeldatakse, et kõik andmed ja teave, mida kolm eespool nimetatud dokumenti ei sisalda, on konfidentsiaalsed.

Järelikult on määrustes nr 726/2004 ja 1049/2001 ülekaalus põhimõte, et üldsusel on juurdepääs teabele ning et selle põhimõtte erandid on need, millele on osutatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2, sealhulgas konfidentsiaalse äriteabe erand. Arvestades nõuet, et avalikustamise erandeid tõlgendatakse kitsalt, tuleb tõdeda, et liidu seadusandja ei ole ette näinud dokumentidega tutvumise erikorda ning seega ei ole ta kehtestanud ravimi müügiloa taotluse raames EMA-le esitatud uuringuaruannete üldist konfidentsiaalsuse eeldust.

(vt punktid 33–35, 37 ja 38)
Kui komisjon peab hindama suurprojekti, mille on Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) rahastamise saamiseks välja valinud liikmesriik, ja tegema otsuse määruse nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta, artikli 41 alusel, ei ole ta seotud kõnealuse liikmesriigi kindlaks määratud valikukriteeriumidega.

Nimelt nähtub määrusest nr 1083/2006, et see komisjoni poolne hindamine erineb liikmesriigi tehtud valikust nii selle tingimuste kui ka eesmärgi osas. Esiteks tehakse toimingud, mille käigus komisjon hindab ja kinnitab või jätab kinnitamata liikmesriigile suurprojekti jaoks ERFi või Ühtekuuluvusfondi rahalise toetuse andmise, ainult komisjoni ja liikmesriigi vahelistes suhetes. Komisjon ei vali ühtegi suurprojekti, mille kohta teevad taotlejad riigisisestele asutustele ettepaneku, vaid hindab ainult liikmesriikidega seoses suurprojekte, mis riigisisesed asutused on juba välja valinud ja talle esitanud, et komisjon kinnitaks või jätaks kinnitamata ERFi või Ühtekuuluvusfondi rahalise toetuse. Teiseks ei ole komisjoni hindamise eesmärk kontrollida liikmesriigi tehtud valikut seirekomisjoni kindlaks määratud valikukriteeriumide põhjal, vaid hinnata selleks määruse nr 1083/2006 artiklis 40 ette nähtud ja kinnitamise taotluses sisalduva teabe põhjal, nagu on märgitud kõnealuse määruse põhjenduses 49, suurprojekti eesmärki ja mõju ning liidu vahendite kavandatud kasutamist, tehes seda kõnealuse määruse artikli 41 lõike 1 kohaselt nii, et ta hindab selle teabe alusel suurprojekti kooskõla rakenduskava prioriteetidega, selle panust kõnealuste prioriteetide eesmärkide saavutamisse ja ühtsust muude liidu poliitikatega.

Lisaks, kuna komisjon ei ole määruse nr 1083/2006 artikli 41 alusel toimuva suurprojekti hindamise käigus seotud liikmesriigi kindlaks määratud valikukriteeriumidega, ei kujuta endast asjaolu, et komisjon ei piirdunud hindamisel ainult nende kriteeriumidega, lojaalse koostöö põhimõtte rikkumist. Nimelt kui liikmesriik esitab komisjonile suurprojekti kinnitamise taotluse, kohaldatakse selle taotluse hindamise suhtes määruse nr 1083/2006 artiklites 39–41 sätestatud eeskirju. Lojaalse koostöö põhimõttele tuginemine ei saa kaasa tuua erinevate eeskirjade kohaldamist ja eelkõige ei saa see piirata kõnealust hindamist liikmesriigi kindlaks määratud valikukriteeriumide kohaldamisega. Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et seirekomisjoni töö käigus ei vaielnud komisjoni esindaja vastu neile valikukriteeriumidele, mille alusel projekt välja valiti. Vastu vaidlemata jätmist ei saa tõlgendada nii, et komisjon peab määruse nr 1083/2006 artiklites 39–41 ette nähtud hindamismenetluse käigus heaks kiitma rahalise toetuse mis tahes suurprojektile, mille on korraldusasutus nende kriteeriumide alusel välja valinud.

(vt punktid 48–51, 54, 55 ja 57)
Ei eksisteeri Euroopa Ravimiameti (EMA) inimravimite komitee aruannete üldist konfidentsiaalsuse eeldust, mis tuleneks määruse nr 141/2000 harva kasutatavate ravimite kohta, määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele ning määruse nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta, sätete omavahelises koostoimes kohaldamisest.

Seega erinevalt olukordadest, mille puhul on nõustutud sellega, et taotletud dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumist põhjendavad üldised konfidentsiaalsuse eeldused on kohaldatavad, ei tulene selline eeldus määrustest nr 41/2000 ja nr 726/2004, mis ei reguleeri kitsendavalt nende dokumentide kasutamist, mis sisalduvad ravimi müügiloa menetlusega seotud toimikus, ega näe ette toimikuga tutvumise piiramist asjaomaste osapoolte või kaebuse esitajatega. Täpsemalt ei sisalda määrus nr 141/2000 dokumentidega tutvumise kohta ühtegi erisätet. Määruse nr 726/2004 artiklis 73 on aga ette nähtud, et määrust nr 1049/2001 kohaldatakse EMA poolt hoitavatele dokumentidele ja et EMA haldusnõukogu võtab vastu korraldused määruse nr 1049/2001 rakendamiseks. Selle määruse ühtegi muud sätet ei saa tõlgendada nii, et see väljendab liidu seadusandja tahet kehtestada dokumentidega tutvumise piiratud kord nende üldise konfidentsiaalsuse eelduse kaudu.

Nimelt on määruse nr 726/2004 artiklis 11, artikli 13 lõikes 3, artiklis 36, artikli 38 lõikes 3 ja artikli 57 lõigetes 1 ja 2 kehtestatud EMA‑le kohustus avaldada kolm dokumenti, see tähendab Euroopa avalik hindamisaruanne, asjaomase ravimi omaduste kokkuvõte ja teave kasutajale, pärast seda, kui ta on nendest kustutanud kogu teabe, mis on äriliselt konfidentsiaalne. Nendes sätetes on mainitud kolme eespool nimetatud dokumendi kaudu miinimumteavet, mille EMA peab ennetavalt üldsusele kättesaadavaks tegema. Liidu seadusandja eesmärk on esiteks see, et tervishoiutöötajate jaoks oleks võimalikult arusaadavalt ära toodud asjassepuutuva ravimi omadused ja see, kuidas seda patsientidele tuleb välja kirjutada, ning teiseks, et arusaadavas keeles teavitatakse mittekutsealast üldsust ravimi optimaalse kasutuse viisist ja selle toimetest. Miinimumteabe ennetava avaldamise kord ei kujuta endast seega dokumentidega tutvumise erikorda, mida tuleks tõlgendada nii, et eeldatakse, et kõik andmed ja teave, mida kolm eespool nimetatud dokumenti ei sisalda, on konfidentsiaalsed.

Järelikult on määrustes nr 726/2004 ja 1049/2001 ülekaalus põhimõte, et üldsusel on juurdepääs teabele ning et selle põhimõtte erandid on need, millele on osutatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2, sealhulgas konfidentsiaalse äriteabe erand. Arvestades nõuet, et avalikustamise erandeid tõlgendatakse kitsalt, tuleb tõdeda, et liidu seadusandja on kaudselt asunud seisukohale, et konfidentsiaalsuse eelduse puudumisel ei kahjustata ravimi müügiloa menetluse terviklikkust.

(vt punktid 51–54, 56 ja 57)
Ei eksisteeri Euroopa Ravimiametile (EMA) ravimi müügiloa taotluse raames esitatud toimiku dokumentide ja eelkõige kliiniliste uuringute aruannete üldist konfidentsiaalsuse eeldust, mis tuleneks määruse nr 141/2000 harva kasutatavate ravimite kohta, määruse nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele ning määruse nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta, sätete omavahelises koostoimes kohaldamisest.

Seega erinevalt olukordadest, mille puhul on nõustutud sellega, et dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumist põhjendavad üldised konfidentsiaalsuse eeldused on kohaldatavad, ei reguleeri määrused nr 41/2000 ja nr 726/2004 kitsendavalt nende dokumentide kasutamist, mis sisalduvad ravimi müügiloa menetlusega seotud toimikus. Need ei näe ette toimikuga tutvumise piiramist asjaomaste osapoolte või kaebuse esitajatega. Täpsemalt ei sisalda määrus nr 141/2000 dokumentidega tutvumise kohta ühtegi erisätet. Määruse nr 726/2004 artiklis 73 on aga ette nähtud, et määrust nr 1049/2001 kohaldatakse EMA poolt hoitavatele dokumentidele ja et EMA haldusnõukogu võtab vastu korraldused määruse nr 1049/2001 rakendamiseks. Selle määruse ühtegi muud sätet ei saa tõlgendada nii, et see väljendab liidu seadusandja tahet kehtestada dokumentidega tutvumise piiratud kord nende üldise konfidentsiaalsuse eelduse kaudu.

Nimelt on määruse nr 726/2004 artiklis 11, artikli 13 lõikes 3, artiklis 36, artikli 38 lõikes 3 ja artikli 57 lõigetes 1 ja 2 kehtestatud EMA‑le kohustus avaldada kolm dokumenti, see tähendab Euroopa avalik hindamisaruanne, asjaomase ravimi omaduste kokkuvõte ja teave kasutajale, pärast seda, kui ta on nendest kustutanud kogu teabe, mis on äriliselt konfidentsiaalne. Nendes sätetes on mainitud kolme eespool nimetatud dokumendi kaudu miinimumteavet, mille EMA peab ennetavalt üldsusele kättesaadavaks tegema. Liidu seadusandja eesmärk on esiteks see, et tervishoiutöötajate jaoks oleks võimalikult arusaadavalt ära toodud asjassepuutuva ravimi omadused ja see, kuidas seda patsientidele tuleb välja kirjutada, ning teiseks, et arusaadavas keeles teavitatakse mittekutsealast üldsust ravimi optimaalse kasutuse viisist ja selle toimetest. Miinimumteabe ennetava avaldamise kord ei kujuta endast seega dokumentidega tutvumise erikorda, mida tuleks tõlgendada nii, et eeldatakse, et kõik andmed ja teave, mida kolm eespool nimetatud dokumenti ei sisalda, on konfidentsiaalsed.

Järelikult on määrustes nr 726/2004 ja 1049/2001 ülekaalus põhimõte, et üldsusel on juurdepääs teabele ning et selle põhimõtte erandid on need, millele on osutatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2, sealhulgas konfidentsiaalse äriteabe erand. Arvestades nõuet, et avalikustamise erandeid tõlgendatakse kitsalt, tuleb tõdeda, et liidu seadusandja on kaudselt asunud seisukohale, et konfidentsiaalsuse eelduse puudumisel ei kahjustata ravimi müügiloa menetluse terviklikkust.

(vt punktid 46–49, 52 ja 53)
ELL artikli 24 lõike 1 teise lõigu kuuendast lausest ja ELTL artikli 275 esimesest lõigust tuleneb, et Euroopa Kohtul puudub põhimõtteliselt pädevus seoses Ühise välis- ja julgeolekupoliitikaga (ÜVJP) seonduvate esmase õiguse sätete ja nende alusel võetud õigusaktidega. Liidu kohtutel on ainult erandkorras vastavalt ELTL artikli 275 teisele lõigule pädevus ÜVJP valdkonnas. ELTL artikli 275 teine lõik ei anna seevastu Euroopa Kohtule pädevust vaadata läbi mis tahes kahju hüvitamise hagi. Sellest järeldub, et nõue hüvitada kahju, mis tekkis väidetavalt ÜVJP valdkonna akti vastuvõtmise tulemusel, ei kuulu Üldkohtu pädevusse.

Üldkohus on seevastu alati möönnud, et ta on vastavalt ELTL artiklile 215 pädev tegema otsust nõude kohta hüvitada isikule või üksusele tema suhtes võetud piiravatest meetmetest tulenevalt väidetavalt tekitatud kahju.

(vt punktid 53–55)
EÜ artikli 108 lõike 2 alusel peab komisjon küsima ametliku uurimise staadiumis asjassepuutuvatelt isikutelt selgitusi. Sellise teavitamise ainus eesmärk on saada huvitatud isikutelt kõik andmed, mida komisjon oma edaspidises tegevuses vajab. Olemata kohustatud esitama lõpliku analüüsi kõnealuse abi kohta, peab komisjon piisavalt määratlema tema poolt läbiviidava uurimise raamistiku, et huvitatud isikute õigus esitada märkusi ei kaotaks mõtet. Selle jaoks on piisav, kui huvitatud isikutele on teada põhjendused, millest lähtudes komisjon asus algul seisukohale, et kõnesolev meede võib kujutada endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi. Komisjoni kohustus anda huvitatud pooltele menetluse algatamise otsuse vastuvõtmisel võimalus esitada oma märkusi on oluline, mille rikkumine toob kaasa sellised tagajärjed nagu õigusvastase akti tühistamine olenemata sellest, kas rikkumisega on tekitatud kahju isikule, kes on rikkumisele viidanud, või kas haldusmenetlus oleks võinud viia teistsuguse tulemuseni.

(vt punktid 46, 47 ja 70)
Selleks, et abi oleks siseturuga kokkusobiv ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses, peab see arendama tegevust, mis peab taotlema avaliku huvi eesmärki ning olema selle eesmärgi saavutamiseks sobiv, vajalik ja proportsionaalne. Seevastu ei sisalda see säte otsesõnu tingimust turutõrke olemasolu kohta. Seetõttu on selle sätte kohaldamisel asjakohane küsida, kas liikmesriigi taotletud avaliku huvi eesmärk saavutataks, kui see riik ei sekkuks.

Ehkki selles kontekstis võib turutõrke olemasolu kujutada endast asjasse puutuvat asjaolu, et tunnistada riigiabi siseturuga kokkusobivaks, siis turutõrke puudumise tagajärjeks ei ole tingimata see, et ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c tingimused ei ole täidetud. Näiteks võib riigi sekkumist lugeda vajalikuks selle sätte tähenduses, kui turujõud ei suuda üksi aegsasti saavutada liikmesriigi poolt taotletud avaliku huvi eesmärki, isegi kui sellist turgu ei saa iseenesest lugeda tõrkega turuks.

(vt punktid 48, 150 ja 151)
Abikavade puhul võib komisjon piirduda asjaomase kava üldiste omaduste käsitlemisega, olemata kohustatud uurima iga abi kohaldamise juhtumit eraldi, et teha kindlaks, kas tegemist on riigiabi andmisega.

See, et vaidlustatud otsuses pole selgitusi selle kohta, miks riigigarantiisid tuleb pidada abikavadeks, on asjaolu, mis näitab, et analüüs on ebapiisav ja mittetäielik.

Isegi kui oletada, et vaidlustatud otsusest võib tuletada, et riigigarantiid vastavad määruse nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad ELTL artikli 108 kohaldamiseks, artikli 1 punkti d teises lauses toodud abikavade määratlusele, nimelt „mis tahes õigusakt, mille alusel võidakse anda eriprojektiga sidumata abi ühele või mitmele ettevõtjale määramata ajaks ja/või määramata ulatuses“, nagu komisjon väidab, siis vaidlustatud otsuses tuleb selgitada, kuidas riigigarantiides seisnev abi vastab tingimusele, et abi ei tohi seonduda eriprojektiga. On vastuoluline väita ühelt poolt riigigarantiide kvalifitseerimise etapis, et tegemist on ühe või kahe abikavaga, kuna garantiidest tulenev abi ei ole seotud eriprojektiga, ja teiselt poolt väita meetmete siseturuga kokkusobivuse hindamise etapis, et riigigarantiid puudutavad projekti, mis on „eriline, täpne ja selgelt määratletud“. Tegemist ei ole erinevate õigusmõistetega, vaid faktilise asjaoluga, mis ei tohiks ühest õiguslikust analüüsist teise muutuda.

Riigigarantiisid ei tule käsitada seotuna „eriprojektiga“, kuna riigitagatistes sisalduv abi katab nii püsiühenduse ehitamise kui ka ekspluateerimise etapi. Kuna omadussõna „eri“ tähendab, et „on mingil moel erinev“, siis tuleb asuda seisukohale, et riigigarantiisid puutuv abi on seotud eriprojektiga, sest see katab ehitaja laenud, mis seonduvad vaid püsiühendusega, sealhulgas ekspluateerimise etapi, välistades muud projektid ja tegevused. Ekspluateerimise etapi määramatus, mida komisjon rõhutas, mitte ei puuduta projekti erilisust kui sellist, vaid hoopis riigigarantiide siseturuga kokkusobivuse kontrollimisel selle hindamist, kas riigigarantiid on piiratud või mitte.

Eelnevast tuleneb, et komisjonil olid esialgse uurimise käigus riigigarantiide „abikavadeks“ kvalifitseerimisel tõsised raskused.

(vt punktid 68, 75, 76 ja 79–81)
1.

Tuvastada, et komisjonil ei ole õigust nõuda Nova Onlus Consorzio nazionale di cooperative sociali – Soc. coop.‑lt toetuslepingu HOME/2011/PPRS/AG/2176 alusel 15% kuludest, mis on seotud projekti Transnational Observatory for Refugee’s Resettlement in Europe veebisaidiga, ehk summat 3002,45 eurot.