Kohtuasi T‑476/15

European Food SA

versus

Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

„Euroopa Liidu kaubamärk — Kehtetuks tunnistamise menetlus — Euroopa Liidu sõnamärk FITNESS — Absoluutsed keeldumispõhjused — Eristusvõime puudumine — Kirjeldavus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktid b ja c, artikli 52 lõike 1 punkt a ja artikkel 76 — Määruse (EÜ) nr 2868/95 eeskirja 37 punkti b alapunkt iv ja eeskirja 50 lõige 1 — Tõendite esitamine esimest korda apellatsioonikojas”

Kokkuvõte – Üldkohtu (kuues koda) 28. septembri 2016. aasta otsus

Vt otsuse tekst. (vt punkt 31)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 33)

Mis puutub määruse nr 207/2009 artiklis 8 sätestatud suhtelistesse keeldumispõhjustesse, siis nähtub määruse ülesehitusest ning kõnealuse sätte sõnastusest, et sätte eesmärk on lahendada võimalikud vastuolud taotletava kaubamärgi ja varasema kaubamärgi omaniku õiguste vahel näiteks juhul, kui asjaomased kaubamärgid ja kaubad on identsed või sarnased ning esineb segiajamise tõenäosus. Seetõttu on nimetatud artikliga tagatava kaitse aluseks olev huvi eelkõige erahuvi, isegi kui see artikkel kaitseb samal ajal teatavat avalikku huvi, milleks on selle vältimine, et tekib tarbijate poolt segiajamise tõenäosus. (vt punkt 34)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 38)

Määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 76 lõikest 1 tuleneb, et absoluutseid keeldumispõhjusi uurides kontrollivad Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti apellatsioonikojad fakte omal algatusel, et teha kindlaks, kas kaubamärk, mille registreerimist on taotletud, kuulub määruse artiklis 7 nimetatud keeldumispõhjuse kohaldamisalasse. Samas ei pea EUIPO kehtetuks tunnistamise menetluses omal algatusel uuesti hindama selliseid asjasse puutuvaid fakte, mis võivad kaasa tuua absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise, mida teeb kontrollija. Määruse nr 207/2009 artiklite 52 ja 55 sätetest ilmneb, et ELi kaubamärk loetakse kehtivaks, kuni EUIPO tunnistab selle kehtetuks tunnistamise menetluses kehtetuks. Seega eeldatakse kaubamärgi kehtivust, mis on EUIPO poolt kaubamärgi registreerimistaotluse hindamisel läbiviidava kontrolli loogiline tagajärg. See kehtivuse presumptsioon piirab määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 1 tulenevat EUIPO kohustust kontrollida omal algatusel asjaomaseid fakte, mis võivad registreerimismenetluses tuua kaasa absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise ELi kaubamärgi registreerimistaotluste hindamisel EUIPO kontrollija poolt ja edasikaebamise korral apellatsioonikoja poolt. Samas eeldatakse kehtetuks tunnistamise menetluses, et registreeritud ELi kaubamärk on kehtiv ja EUIPO-le kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isiku ülesanne on esitada EUIPO menetluses konkreetsed tõendid, mis kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seavad. Eeltoodust nähtub, et apellatsioonikoda ei ole kehtetuks tunnistamise menetluse raames kohustatud omal algatusel uurima asjakohaseid fakte, mis võisid viia määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktides b ja c ette nähtud absoluutse keeldumispõhjuse kohaldamiseni. (vt punktid 46–49)

Määruse nr 2868/95, millega rakendatakse määrus nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta eeskirja 37 punkti b alapunktist iv ei nähtu, et apellatsioonikoda on kohustatud käsitlema hilinenult esitatutena tõendeid, mida ei ole tühistamisosakonna menetluses esitatud. Nimelt on selles eeskirjas üksnes täpsustatud, et kehtetuks tunnistamise taotlusega peavad kaasnema tõendid, millel see põhineb. Sellest nähtuvalt ei tähenda see, et pärast kehtetuks tunnistamise taotluse esitamist – kas tühistamisosakonnas või apellatsioonikojas – esitatud tõendit tuleb käsitada hilinenult esitatuna. Lisaks tuleb nentida, et määrus nr 207/2009 ja määrus nr 2868/95 ei sisalda ühtki sätet, mis näeb ette tähtaja tõendite esitamiseks absoluutsel keeldumispõhjusel põhineva kehtetuks tunnistamise taotluse raames, erinevalt teatavatest sätetest, mis reguleerivad tähtaegu ning nende järgimata jätmise tagajärgi vastulausemenetluse jaoks, tühiseks tunnistamise menetluse jaoks ja suhtelistel keeldumispõhjustel kehtetuks tunnistamise menetluse jaoks. Peale selle tuleb meenutada, et esineb funktsionaalne järjepidevus ühtelt poolt Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti esimese instantsi talituste – nagu kontrollija, vastulausete osakond ja tühistamisosakond – ning teiselt poolt apellatsioonikoja vahel. Tuleb järeldada, et määruse nr 207/2009 artikkel 76 koostoimes määruse nr 2868/95 eeskirja 37 punkti b alapunktiga iv ei tähenda, et apellatsioonikoda peab lugema absoluutsel keeldumispõhjusel põhineva kehtetuks tunnistamise menetluse raames esimest korda apellatsioonikoja menetluses esitatud tõendid hilinenult esitatuks. (vt punktid 55–58)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 60–62)