30

Neil asjaoludel otsustas Lietuvos Aukščiausiasis Teismas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 94/19 artikli 7 lõiget 2 koostoimes I lisa punktiga 12 tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et kui liikmesriik jätab kaitseta krediidiasutuse hoiustajad, kes omavad selle krediidiasutuse emiteeritud võlaväärtpabereid (hoiusesertifikaadid), siis võib seda väljajätmist kohaldada ainult juhul, kui nimetatud hoiusesertifikaatidel esinevad (on) kõik finantsinstrumendi tunnused direktiivi 2004/39 tähenduses (võttes arvesse ka muid liidu õigusakte, näiteks Euroopa Keskpanga määrust nr 25/2009), sealhulgas on nendega võimalik järelturul kaubelda? 2. Kui asjassepuutuv liikmesriik otsustab võtta direktiivid 94/19 ja 97/9 riigisisesesse õigusesse üle selliselt, et hoiustajate ja investorite kaitseskeemid kehtestatakse ühe ja sama õigusaktiga (ühe seadusega), siis kas direktiivi 94/19 artikli 7 lõiget 2 koostoimes I lisa punktiga 12 ja direktiivi 97/9 artikli 2 lõiget 2, arvestades direktiivi 97/9 artikli 2 lõiget 3, tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et ei saa tekkida olukord, et hoiusesertifikaatide ja võlakirjade omanikud ei ole kaetud ühegi kaitseskeemiga (tagamise skeemiga) eespool viidatud direktiivide tähenduses? 3. Võttes arvesse asjaolu, et riigisiseste õigusnormide kohaselt ei ole ükski direktiividega 94/19 ja 97/9 ette nähtud võimalik kaitseskeem kohaldatav krediidiasutuse emiteeritud hoiusesertifikaatide ja võlakirjade omanike suhtes, siis: a) kas direktiivi 94/19 artikli 3 lõige 1, artikli 7 lõige 1 (direktiiviga 2009/14 muudetud redaktsioonis) ja artikli 10 lõige 1 koostoimes sama direktiivi artikli 1 lõikega 1, milles on määratletud mõiste „hoius”, on piisavalt selged, täpsed, tingimusteta ja isikutele subjektiivseid õigusi loovad, selleks et isikud saaksid neile riigisiseses kohtus tugineda, et põhjendada oma hüvitisenõudeid [liikmes]riigi asutatud tagatisfondi vastu, kes vastutab kõnealuse hüvitise maksmise eest? b) kas direktiivi 97/9 artikli 2 lõige 2 ja artikli 4 lõige 1 on piisavalt selged, täpsed, tingimusteta ja isikutele subjektiivseid õigusi loovad, selleks et isikud saaksid neile riigisiseses kohtus tugineda, et põhjendada oma hüvitisenõudeid [liikmes]riigi asutatud tagatisfondi vastu, kes vastutab kõnealuse hüvitise maksmise eest? c) kui vastus eespool esitatud küsimustele 3a ja 3b on jaatav, siis millise neist kahest võimalikust kaitseskeemist kohaldamise kasuks peab riigisisene kohus otsustama, et lahendada eraõigusliku isiku ja krediidiasutuse vahelist vaidlust, millesse on kaasatud [liikmes]riigi asutatud tagatisfond, kes vastutab hoiustajate ja investorite kaitseskeemide haldamise eest? 4. Kas direktiivi 97/9 artikli 2 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 2 (koostoimes nimetatud direktiivi I lisaga) tuleb käsitada ja tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole investeeringute tagamise skeem kohaldatav krediidiasutuse emiteeritud võlakirju omavate investorite suhtes finantsinstrumentide liigi tõttu (võlaväärtpaberid) ja seetõttu, et kindlustusvõtja (krediidiasutus) ei ole investorite rahalisi vahendeid või väärtpabereid üle andnud või kasutanud ilma investori nõusolekuta? Kas sama direktiivi eespool nimetatud sätete tõlgendamise jaoks on investorite kaitse seisukohast tähtis asjaolu, et võlaväärtpaberid emiteerinud krediidiasutus – emitent – on samal ajal nende finantsinstrumentide kontohaldur (vahendaja) ja et investeeritud rahalised vahendid ei ole eraldatud muudest krediidiasutuse käsutuses olevatest vahenditest?”