Järelikult võib sellise meetme, mille puhul eeldatakse selle võtmisele eelnenud faktiliste ja õiguslike asjaolude püsimist, uuesti hindamist taotleda selleks, et kontrollida kas meetme säilitamine on õigustatud; uus hindamine, mille eesmärk on kontrollida, kas varasem meede on endiselt õigustatud, võttes arvesse õiguslikke ja faktilisi asjaolusid, mis võivad olla vahepeal muutunud, toob endaga kaasa uue õigusakti vastuvõtmise, mis ei ole puhtalt kinnitav, vaid kujutab endast vaidlustatavat õigusakti, mille peale saab esitata tühistamishagi ELTL artikli 263 alusel.

ELTL artikli 263 sõnastusest ja eesmärgist, milleks on õiguskindluse tagamine, tuleneb, et akt, mida ei ole vaidlustamistähtaja jooksul vaidlustatud, muutub lõplikuks. Selline lõplikkus ei puuduta üksnes kõnealust akti ennast, vaid ka kõiki hilisemaid, puhtalt kinnitava loomuga akte. Mis puudutab küsimust, millistel asjaoludel tuleb õigusakti pidada puhtalt varasemat õigusakti kinnitavaks, siis see on nii juhul, kui õigusakt ei sisalda võrreldes varasema aktiga ühtegi uut asjaolu ja kui selle varasema akti adressaadi olukorda eelnevalt uuesti ei hinnatud. Õigusakt peetakse olukorra uue hindamise alusel vastuvõetuks – mis välistab õigusakti kinnitavuse –, kui see õigusakt võeti vastu huvitatud isiku taotlusel või selle autori omal algatusel selliste oluliste asjaolude alusel, mida ei võetud arvesse varasema õigusakti vastuvõtmisel.

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni (UNECE) poolt standardi vastu võtmine ei too Euroopa Liidu liikmesriikidele, kes kõik osalevad UNECE‑s, kaasa mingeid kohustusi. Neist kaalutlustest lähtudes tuleb määruse nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid, artikli 113 lõiget 2 tõlgendada vastavalt selle selgele ja ühemõttelisele sõnastusele nii, et komisjonil on kaalutlusõigus liidu tasandil ühe või mitme toote turustamisstandardi kehtestamisel. Kuna põllumajanduspoliitika valdkonnas on tunnustatud institutsioonide laialdast kaalutlusõigust, mis vastab neile pandud ülesannetele, siis on järelikult lai ka nimetatud sättest tulenev komisjoni kaalutlusõigus. Samas peab komisjon nimetatud sätte kohaselt selle laia kaalutlusõiguse kasutamisel arvestama muude tegurite hulgas ka UNECE vastuvõetud standardeid. Lisaks selgitab nimetatud standardite kohustuslikkuse puudumine, miks selles sättes kasutatakse mõistet „standardeid käsitlevad soovitused”. Kuna järelikult ei olnud komisjon nimetatud artikli 113 lõikes 2 esitatud mõiste kohaselt kohustatud liidu tasandil kehtestama UNECE standardiga FFV 14 identset tsitrusviljade turustamisstandardit, siis ei saa talle heita ette alusmääruse rikkumist ja seega ka mitte õigusnormide hierarhia põhimõtte rikkumist.

Määruse nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid, I lisa osa B 2. osa VI jaotises sätestatud pärast saagikoristust säilitusainete või muude keemiliste ainetega töödeldud tsitrusviljade märgistamiskohustuse puhul ei saa komisjonile ette heita VI jaotise kehtestamisel proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist seetõttu, et nimetatud säte puudutab ka kolmandatesse riikidesse ekspordiks mõeldud tsitrusvilju.

Nimelt on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 38 sätestatud, et liidu poliitikaga tagatakse tarbijakaitse kõrge tase. Samas ei tee see säte ega ELTL artikkel 169 vahet tarbijatel liidu sees ja väljaspool liitu. Järelikult, kui komisjon leidis, et meede, milleks on tsitrusviljade pärast saagikoristust märgistamine nende võimaliku töötlemise kohta, on vajalik tagamaks tarbijate piisav kaitse, siis ei saa nõustuda, et ta eristab liidusiseseid ja ‑väliseid tarbijaid, kehtestades sellise kohustuse esimestele mõeldud toodete jaoks, kuid mitte teistele mõeldud toodete puhul. Lisaks on tarbijakaitse ühtne ja kõrge tase nii liidu siseselt kui väliselt osa liidust pärit toodete kvaliteedi ja usaldusväärsuse kuvandist ja aitab kaasa rahvusvahelistel turgudel nende seisundi säilitamisele või isegi tugevdab seda. Nimelt võiks juhul, kui väljaspool liitu asuvale tarbijale tekib tervisekahjustus tulenevalt sellest, et puudub märgistus liidust pärit tsitrusviljade pärast saagikoristust töötlemise kohta, saada kahjustada liidust pärit toodete kvaliteedi ja usaldusväärsuse kuvand.

Lisaks on üldteada, et peaaegu kõigi puu‑ ja köögiviljade jaoks on olemas erimärgised, mis näitavad, et need on pärit mahepõllundusest ega ole töödeldud keemiliste ainetega. Tarbijad on seega üldiselt teadlikud asjaolust, et need puu‑ ja köögiviljad, millel ei ole sellist märki, võivad olla sel moel töödeldud. Seega ei saa nõustuda sellega, et kui tarbijad näevad tsitrusviljade erilist märgistust, siis teevad nad vastupidise ja eksliku järelduse, et muud puu‑ ja köögiviljad, millel ei ole sellist märgist, ei ole töödeldud keemiliste ainetega.

(vt punktid 181 ja 185–190)