ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55

Sellest tuleneb, et kui turgu valitsevas seisundis ettevõtja on esitanud majandusuuringu tõendamaks, et talle etteheidetava tegevusega ei suudeta konkurente välja tõrjuda, ei saa pädev konkurentsiasutus välistada selle uuringu asjakohasust, ilma et ta esitaks põhjusi, miks ta leiab, et see uuring ei aita tõendada, et kõnealune tegevus ei olnud võimeline asjaomasel turul tõhusat konkurentsi kahjustama, ja ilma et ta seejärel võimaldaks sel ettevõtjal kindlaks teha tõendeid, mida ta võiks selle uuringu asemel esitada.
107

Kõigepealt tuleb tõdeda, et Hispaania Kuningriigi väited apellatsioonkaebuse neljanda väite teise osa kohta puudutavad sisuliselt õigusnormi väidetavat rikkumist Üldkohtu poolt, kui viimane otsustas, et ELL artikkel 17 on vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseks sobiv õiguslik alus. Järelikult, kuigi on tõsi, et Hispaania Kuningriik ei esitanud esimeses kohtuastmes väiteid nõukogu pädevuse kohta, on ELL artiklit 16 käsitleva neljanda väite teises osas esitatud argumentide eesmärk siiski kritiseerida vaidlustatud kohtuotsuse punktides 74–82 esitatud põhjendusi komisjonile ELL artiklist 17 tuleneva pädevuse kohta. Need argumendid on seega seotud argumentidega, mille Hispaania Kuningriik esitas viimati nimetatud sätte kohta esimeses kohtuastmes esitatud hagis, ning on seega vastuvõetavad, kuna ei muuda Üldkohtu menetluses olnud hagi eset.
62

Seoses konkreetsemalt sellega, kuidas suhestuvad omavahel direktiivi 2001/83 artikli 87 lõikes 3 ette nähtud nõue, et nimetatud reklaamiga peab olema soodustatud ravimite mõistlik kasutamine, ja artiklis 90 nimetatud piirangud, mis on esitatud lubamatute reklaami sisu elementide loetelu kujul, siis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et asjaolu, et asjaomane direktiiv ja eelkõige artikkel 90 ei sisalda teatavaid reklaami sisu elemente käsitlevat erinormi, ei takista direktiivi põhjenduses 45 nimetatud eesmärki järgides – milleks on ära hoida igasugust ravimite ülemäärast ja järelemõtlematut reklaamimist – seda, et liikmesriigid keelavad sama direktiivi artikli 87 lõike 3 alusel sellised reklaami sisu elemendid põhjusel, et need soodustavad ravimi ebamõistlikku kasutamist (vt selle kohta 8. novembri 2007. aasta kohtuotsus Gintec, C‑374/05, EU:C:2007:654, punktid 51, 55 ja 59).
56

Olukorras, kus komisjon on ELTL artikli 108 lõikega 3 vastuolus antud abi kohta teinud lõpliku otsuse, milles tunnistatakse abi ELTL artikli 107 alusel siseturuga kokkusobivaks, on Euroopa Kohus otsustanud, et komisjoni lõplikul otsusel ei ole sellist toimet, mis tunnistaks tagasiulatuvalt kehtivaks need rakendusaktid, mis on tühised seetõttu, et need on vastu võetud ELTL artikli 108 lõike 3 viimases lauses kehtestatud rakendamiskeeldu rikkudes. Igasugune muu tõlgendus viiks selleni, et soositaks seda, et asjaomane liikmesriik eirab seda sätet, ja selle sätte soovitav toime kaoks (24. novembri 2020. aasta kohtuotsus Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
95

Isiku kujutis on tõepoolest üks isiksuse peamisi tunnuseid, sest see väljendab tema ainukordsust ja võimaldab teda eristada teistest isikutest. Isiku õigus oma kujutise kaitsele on seega üks tema isikliku eneseteostuse peamisi tingimusi ja eeldab ennekõike, et tal on kontroll oma kujutise üle, mis hõlmab ka selle levitamise keelamise võimalust. Sellest järeldub, et kuigi sõna- ja teabevabadus hõlmab kahtlemata ka fotode avaldamist, on isiku eraelu puutumatuse kaitse selles kontekstis erilise tähtsusega, sest fotod võivad edastada eriti isiklikku, isegi intiimset teavet isiku või tema perekonna kohta (vt selle kohta EIK 7. veebruari 2012. aasta otsus Von Hannover vs. Saksamaa, CE:ECHR:2012:0207JUD004066008, punktid 95, 96 ja 103 ning seal viidatud kohtupraktika).
48

Mis puudutab kõigepealt küsimust, kas kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 4 teise lõiguga on vastuolus Saksa halduspraktika, mille raames määratakse üheks maksukohustuslaseks mitte käibemaksugrupp ise, vaid üks selle liige, st ühendav ettevõtja, siis tuleb täpsustada, et kuigi Euroopa Kohus on 22. mai 2008. aasta otsuses Ampliscientifica ja Amplifin (C‑162/07, EU:C:2008:301, punktid 19 ja 20) ja 17. septembri 2014. aasta otsuses Skandia America (USA), filial Sverige (C‑7/13, EU:C:2014:2225, punktid 34, 35 ja 37) leidnud, et käibemaksugrupp on maksukohustuslasena käibemaksu tasumise eest vastutav isik, peab sellegipoolest juhul, kui mitu juriidiliselt iseseisvat liiget moodustavad koos ühe maksukohustuslase, olema grupil esindaja, kes täidab maksuhalduri ees grupi käibemaksukohustusi. Ent kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 4 teine lõik ei sisalda ühtegi nõuet, mis puudutaks käibemaksugruppi esindava üksuse määramist ega seda, millisel viisil tuleb tal niisuguse grupi maksukohustuslase kohustusi täita.
66

Siinkohal tuleb märkida, et kuigi – nagu on rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 44 ja 51 – kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 4 teine lõik ei näe liikmesriikidele sõnaselgelt ette võimalust kehtestada ettevõtjatele käibemaksugrupi moodustamise muid tingimusi, võivad need riigid oma kaalutlusruumi piires seada käibemaksugrupi süsteemi kohaldamisele teatavaid piiranguid, tingimusel et need on kooskõlas selle direktiivi eesmärkidega, milleks on kuritarvituste ärahoidmine või maksudest kõrvalehoidmise või maksustamise vältimisega võitlemine, ning kui on järgitud liidu õigust ja selle üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse ja maksustamise neutraalsuse põhimõtet (vt analoogia alusel 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Finanzamt für Körperschaften Berlin, C‑868/19, ei avaldata, EU:C:2021:285, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
20

Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 492/2011 artiklit 7 ja ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on kehtestatud nõue, et rahalist õppetoetust antakse niisuguse isiku, kes töötas vastuvõtvas liikmesriigis ja lahkus sealt selleks, et naasta elama esimesse liikmesriiki, mille kodanik ta on, lapsele õpinguteks vastuvõtvas liikmesriigis tingimusel, et lapsel on side päritoluliikmesriigiga – seda olukorras, kus laps on ühelt poolt elanud sünnist saadik vastuvõtvas liikmesriigis ja teiselt poolt seab päritoluliikmesriik teistele kodanikele, kelle puhul ei ole täidetud elukohanõue ja kes taotlevad niisugust rahalist toetust õpinguteks teises liikmesriigis, õppetoetuse andmise tingimuseks sideme olemasolu.
121

Komisjon palub Euroopa Kohtul kohaldada ELTL artikli 264 teist lõiku, selleks et pehmendada vaidlustatud otsuse osalise tühistamise tagajärgi. Sellega seoses märgib komisjon, et ta võib erandkorras nõustuda kompromissiga, mis näeb ette, et Lissaboni kokkuleppe praegused seitse osalisriiki ühinevad Genfi redaktsiooniga, et vältida õiguste järjepidevusega seotud probleeme. Lisaks leiab komisjon, et kuna vaidlustatud otsuse artikkel 4 hõlmab ka muid aspekte, mida ei ole iseenesest vaidlustatud ja mis on olulised Genfi redaktsiooni nõuetekohaseks rakendamiseks liidu poolt, siis on oluline säilitada selle toime kuni selle asendamiseni uue sättega.
4

Direktiivi artiklis 10 „Kaubamärgiõigused“ on sätestatud: „1. Kaubamärgi registreerimine annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse. 2. Ilma et see piiraks kaubamärgiomanike õigusi, mis on omandatud enne registreeritud kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva, on registreeritud kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata kaupade või teenustega seoses mis tahes tähist, kui: a) tähis on identne kaubamärgiga ja seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille suhtes kaubamärk on registreeritud; b) tähis on identne või sarnane kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes on kaubamärk registreeritud, kui nende äravahetamine üldsuse poolt on tõenäoline; äravahetamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga; c) tähis on identne või sarnane kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune kaubamärk on registreeritud, juhul kui kaubamärk on liikmesriigis üldtuntud ja juhul kui kõnealuse tähise põhjuseta kasutamine tähendaks kaubamärgi eristusvõime või omandatud maine ebaausat ärakasutamist või kahjustamist. 3. Lõike 2 alusel võib eelkõige keelata järgmised toimingud: a) tähise kandmine kaupadele või nende pakendile; b) tähisega kaupade pakkumine, turulelaskmine või ladustamine nimetatud otstarbel või tähisega teenuste pakkumine või nendele osutamine; c) tähisega kaupade importimine ja eksportimine; […]“.
97

Sellega seoses nähtub eelotsusetaotlusest ühelt poolt, et Läti Vabariik on direktiivi 2015/849 artikli 60 lõike 2 riigisisesesse õigusesse üle võtnud ja et ta lubab seega avaldada otsuseid, mille peale on esitatud kaebus. Nähes aga ette, et pädevad asutused avaldavad oma ametlikul veebisaidil „ka“ viivitamata teabe, et asjaomane otsus on edasi kaevatud, täpsustab see säte, et need asutused peavad avaldama selle teabe lisaks artikli 60 lõikes 1 loetletud andmetele, kusjuures viimati nimetatud lõikes on ette nähtud, et „avaldatakse vähemalt teave õigusrikkumise liigi ja laadi kohta ning õigusrikkumise eest vastutava isiku andmed“. Sellest järeldub, et pelk asjaolu, et Euroopa Kohtul palutakse tõlgendada artikli 60 lõiget 1 ja lõiget 2, mis viimase lõike sõnastust arvestades on omavahel seotud, ei muuda kuuendat küsimust hüpoteetiliseks.
19. aprilli 2001. aasta kuningliku dekreedi inimtervishoius kasutatavate ravimite paralleelimpordi ning inimtervishoiu- ja veterinaarravimite paralleelturustamise kohta (arrêté royal du 19 avril 2001 relatif à l’importation parallèle des médicaments à usage humain et à la distribution parallèle des médicaments à usage humain et à usage veterinaire; Moniteur belge, 30.5.2001, lk 17954), mida on muudetud 21. jaanuari 2011. aasta kuningliku dekreediga (Moniteur belge, 9.2.2011, lk 9864), artikli 3 §‑s 2 on sätestatud:

„Erandina 14. detsembri 2006. aasta kuningliku dekreedi inimtervishoiu- ja veterinaarravimite kohta artikli 4 § 1 esimeses lõigus sätestatust võib ravimit paralleelimportida sooviv isik saada selleks loa, tingimusel et tegemist on ravimiga:

1 millel on päritoluliikmesriigis müügiluba, mille on andnud selle liikmesriigi pädev asutus;

2 mille puhul on olemas originaalravim;

3 mis ei ole küll igas mõttes identne originaalravimiga, kuid: a) millel on samad kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed toimeained; b) millel on vähemalt samad ravinäidustused; c) mis on vähemalt samal terapeutilisel tasemel; d) millel on vähemalt sama ravimvorm.

Kui on tõendatud, et ravim, millele on taotletud paralleelimpordi luba ja mis vastab esimese lõigu punkti 3 alapunktidele a ja d, on abiainete osas sama kvalitatiivse ja kvantitatiivse koostisega ning selle tootmisprotsess on sama, siis loetakse ravim esimese lõigu punkti 3 alapunktile c vastavaks.

Kui föderaalasutus leiab, et esimese lõigu punkti 3 alapunktis c sätestatud kriteeriumi täidetust ei ole tõendatud, taotleb ta päritoluliikmesriigi pädevalt asutuselt teavet, mis on vajalik selle kriteeriumi täidetuse hindamiseks.

Esimese lõigu punkti 3 alapunktis c sätestatud kriteeriumi täidetust saab tõendada vähemalt ühe järgmisena loetletud uuringu või katse abil:

1 bioekvivalentsusuuringud;

2 kliinilised uuringud,

3 farmakodünaamilised uuringud;

4 ravimi kohaliku kättesaadavuse uuringud;

5 in vitro lahustumisuuringud.

Neljandas lõigus loetletud uuring või katse, mida kasutatakse, peab olema kohandatud ravimi eriomadustele.“
4

Määruse artiklis 9 „ELi kaubamärgiga antavad õigused“ on sätestatud: „1. ELi kaubamärgi registreerimine annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse. 2. Ilma et see piiraks kaubamärgiomanike õigusi, mis on omandatud enne ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva, on sama ELi kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata kaupade või teenustega seoses mis tahes tähist, kui: a) tähis on identne ELi kaubamärgiga ja seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille suhtes ELi kaubamärk on registreeritud; b) tähis on identne või sarnane ELi kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes ELi kaubamärk on registreeritud, kui nende segiajamine üldsuse poolt on tõenäoline; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga; c) tähis on identne või sarnane ELi kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune ELi kaubamärk on registreeritud, juhul kui ELi kaubamärk on liidus üldtuntud ja juhul kui kõnealuse tähise põhjuseta kasutamine tähendaks ELi kaubamärgi eristusvõime või omandatud maine ebaausat ärakasutamist või kahjustamist. 3. Lõike 2 alusel võib eelkõige keelata järgmised toimingud: a) tähise kandmine kaupadele või nende pakendile; b) tähisega kaupade pakkumine, turulelaskmine või ladustamine nimetatud otstarbel või tähisega teenuste pakkumine või nendele osutamine; c) tähisega kaupade importimine ja eksportimine; […]“.
1.

Apellatsioonkaebus – Väited – Asjaolude ja tõendite ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Asjaolude ja tõendite hindamise kontroll Euroopa Kohtus – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral – Nõue, et moonutamine peab toimikumaterjalidest selgelt ilmnema – Väide, et dokumenti on võimalik tõlgendada teisiti – Vastuvõetamatus (ELTL artikli 256 lõige 1; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 58 esimene lõik) (vt punktid 37, 38, 50, 55, 56 ja 61)
3.

Euroopa Liidu õigus – Põhimõtted – Kaitseõigused – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Kongo Demokraatliku Vabariigi vastu suunatud piiravad meetmed – Nende isikute rahaliste vahendite külmutamine, kes õõnestavad õigusriigi põhimõtet või on seotud tegevusega, mis kujutab endast inimõiguste rasket rikkumist – Rikkumine – Tühistamine – Tingimus – Võimalus, et menetluses jõutakse nimetatud rikkumise puudumisel teistsuguse tulemuseni – Puudumine (Nõukogu otsus 2010/788/ÜVJP, mida on muudetud otsusega (ÜVJP) 2018/1940, II lisa; nõukogu määrus 2018/1931, lisa) (vt punktid 77 ja 78)
–

ei ole taganud, et õhukvaliteedi kavad näeksid asjakohased meetmed tagamaks, et see piirtasemete ületamise ajavahemik jääks võimalikult lühikeseks, siis on ta nendes kahes tsoonis alates 11. juunist 2010 rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2008/50 artikli 23 lõike 1 teisest lõigust koostoimes selle direktiivi XV lisaga.
41

Neil asjaoludel otsustas Rayonen sad de Lukovit (Lukoviti rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2014/24] artikli 58 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et kvalifitseerimise tingimustega kehtestatud nõuded ettevõtjate töötajate kutsealasele pädevusele täita eripärast ehitustööde hankelepingut võivad olla rangemad kui liikmesriigi eriseaduses (planeerimisseaduse artikli 163 bis lõige 4) väljaõppele ja kutsekvalifikatsioonile kehtestatud miinimumtingimused, ilma et need oleksid a priori konkurentsi piiravad, ja täpsemalt: kas tingimus, mille kohaselt peavad hankes osalemiseks kehtestatud nõuded olema hanke eset silmas pidades „proportsionaalsed“, a) paneb liikmesriigi kohtule kohustuse hinnata proportsionaalsust kogutud tõendite ja hanke konkreetsete näitajate alusel, ja seda isegi juhtudel, mil liikmesriigi seaduses on määratletud hulgaliselt eriala asjatundjaid, kes on põhimõtteliselt hankelepinguga hõlmatud tööde tegemiseks kvalifitseeritud, või b) lubab kohtul piirduda kontrollimisel hindamisega, kas hankemenetluses osalemise tingimused on liikmesriigi eriseaduses sätestatud tingimustega võrreldes liiga ranged? 2. Kas määruse nr 2988/95 II jaotise „Haldusmeetmed ja -karistused“ sätteid tuleb tõlgendada nii, et [riigihangete seaduse] – millega on üle võetud [direktiiv 2014/24] – üks ja sama rikkumine (sealhulgas kvalifitseerimise tingimuste kindlaksmääramisel toime pandud rikkumine, mille eest määrati kaebajale rahatrahv) võib kaasa tuua erinevad õiguslikud tagajärjed olenevalt sellest, kas rikkumine pandi toime mittesüüliselt või tahtlikult või hooletusest? 3. Kas õiguskindluse ja tõhususe põhimõtte kohaselt on määruse nr 2988/95 artikli 8 lõike 3 eesmärki ja määruse nr 1303/2013 põhjendusi 43 ja 122 arvestades lubatav, et liikmesriigi eri asutused, kelle ülesanne on kaitsta Euroopa Liidu finantshuve, annavad hankemenetluse samadele asjaoludele erineva hinnangu, täpsemalt: rakenduskava korraldusasutus ei tuvasta, et kvalifitseerimise tingimuste kindlaksmääramisel on toime pandud rikkumine, kuid kontrollikoda jõuab järelkontrolli käigus – ilma et esineks erilisi või uusi asjaolusid – järeldusele, et kõnealused tingimused piiravad konkurentsi, ning määrab hankijale sellest tulenevalt halduskaristuse? 4. Kas proportsionaalsuse põhimõttega on vastuolus selline õigusnorm nagu [riigihangete seaduse] artikli 247 lõige 1, mis näeb ette, et hankijale, kes rikub sama seaduse artikli 2 lõikes 2 sätestatud keeldu, määratakse rahatrahv, mille suurus on 2% lepingu maksumusest koos käibemaksuga, kuid mis ei ületa 10000 leevi, ilma et tuleks kindlaks teha rikkumise raskus ja selle tegelikud ja võimalikud finantstagajärjed liidu huvidele?“
53

Järelikult tuleb lepingut, mis käsitleb vaba aja veetmise üritusele sissepääsuõiguse üleandmist ja mille on sõlminud enda nimel, kuid selle ürituse korraldaja ülesandel tegutsev vahendaja, käsitada nii, et see näeb ette konkreetse teenuse osutamise kuupäeva või ajavahemiku, kui see tegevus on ette nähtud nii, et see peab toimuma konkreetsel kuupäeval või ajavahemikul.
2

Vaidluse taust on vaidlustatud kohtumääruse punktides 1–4 esitatud järgmiselt: „1 [Apellant], kes on Senát Parlamentu České republiky (Tšehhi Vabariigi Senat) liige, palus 30. jaanuari 2020. aasta kirjas Euroopa Komisjonil võtta siduvad ja hoiatavad meetmed Tšehhi Vabariigi peaministri Andrej Babiši väidetava huvide konflikti ärahoidmiseks või lahendamiseks ennekõike järgmiselt: esiteks takistades volinike kolleegiumi liikmetel, eeskätt selle presidendil, kohtuda [A. Babišiga] ja arutada temaga küsimusi, mis on seotud liidu mitmeaastase finantsraamistikuga (2021–2027) ning liidu eelarvega üldiselt, ning teiseks võttes meetmed, millega lõpetatakse põllumajanduse otsetoetuste maksmine liidu eelarvest teatavatele äriühingutele, mille üle teostab kontrolli ja mille tegelik omanik on A. Babiš (edaspidi „toimingu tegemise üleskutse“), kuna väidetavalt on sellel Tšehhi Vabariigi esindajal huvide konflikt, mis tuleneb isiklikest ja perekondlikest huvidest kontsernide Agrofert ja Synbiol ettevõtjates, mis on tegevad eeskätt põllumajandusliku toidutööstuse valdkonnas. 2 Komisjon märkis oma 25. märtsi 2020. aasta vastuses, et ta on juba võtnud vajalikud ja proportsionaalsed meetmed liidu eelarve kaitsmiseks, tõdedes ühtlasi, et talle edastatud toimingu tegemise üleskutse vastab suures osas sellele, mis edastati Euroopa Ülemkogule ja mille kohta esitati tegevusetushagi, mis on mainitud kuupäeva seisuga Üldkohtu menetluses kohtuasjas T‑715/19: Wagenknecht vs. Euroopa Ülemkogu. Komisjon viitas esiteks asjaolule, et Euroopa struktuuri‑ ja investeerimisfondidest ei ole tehtud ühtegi väljamakset toetusesaajatele, keda väidetav huvide konflikt potentsiaalselt puudutab, ja teiseks 28. novembri 2019. aasta otsusele, millega peatati maksed Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD). Selles kontekstis täpsustas komisjon, et viimati nimetatud otsus vaidlustati Üldkohtus kohtuasjas T‑76/20: Tšehhi Vabariik vs. komisjon. Tulenevalt sellest kohtuasjast, mille menetlus oli toona pooleli ja mis hiljem hageja loobumise tõttu Üldkohtu kohtuasjade nimekirjast kustutati (25. augusti 2020. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. komisjon, T‑76/20, ei avaldata, EU:T:2020:379), otsustas komisjon, et ta rohkem seisukohti ei esita. 3 Hageja pöördus 30. märtsi 2020. aasta e‑kirjaga uuesti komisjoni poole, korrates küsimusi, mis ta oli esitanud toimingu tegemise üleskutses, kuna tema arvates ei olnud komisjon oma 25. märtsi 2020. aasta vastuses nende küsimuste suhtes seisukohta kindlaks määranud. Samas e‑kirjas esitas hageja täiendavaid küsimusi, mööndes samas, et need küsimused lähevad toimingu tegemise üleskutsest kaugemale. 4 Hageja 30. märtsi 2020. aasta e‑kirja arvesse võttes vastas komisjon 23. aprilli 2020. aasta kirjas, et tal ei ole varasemale kirjavahetusele midagi lisada.“
39

Sellega seoses tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud riigisisene menetlusnorm läheb kaugemale kui hageja lihtne kohustus tuua välja faktilised asjaolud, millel tema nõue põhineb. See menetlusnorm kohustab hagejat kinnitama ja vaidlustamise korral tõendama, et ta on enne oma nõude esitamist läbi viinud turu-uuringud, ning tõendama, et ta ei ole suutnud välja selgitada, et asjaomast kaubamärki on tegelikult kasutatud.
46

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, mida Belgia valitsus on kinnitanud, nähtub aga, et see rahaline kohustus määratakse kõikidel juhtudel, mil Belgia äriühing on jätnud täitmata põhikohtuasjas kõne all olevates õigusnormides ette nähtud deklareerimiskohustuse, ega ole kasutanud käesoleva kohtuotsuse punktis 26 kirjeldatud võimalusi seda rahalist kohustust ära hoida. Isegi kui maksja on sellest kohustusest vabastatud, kui maksete summa ei ületa 125 eurot, nagu väitis Belgia valitsus, on seda miinimumkünnist arvesse võttes seega ilmne, et see karistus on jõustatav ka juhul, kui teenuseosutaja on oma asukohaliikmesriigis tegelikult deklareerinud oma teenuste eest saadud tasu Belgia allikatest saadud tuluna. Seega on rahaline kohustus ette nähtud isegi siis, kui deklareerimiskohustuse täitmata jätmisega ei ole asjaomaste teenuste ostja või teenuseosutaja tulumaksust kõrvale hoidnud.
102

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõikeid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et kui vahistamismäärust täitval õigusasutusel, kes peab tegema otsuse sellise isiku üleandmise kohta, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, on andmeid vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtuvõimu sõltumatuses esinevate süsteemsete või üldiste puuduste kohta, mis puudutavad eelkõige kohtuvõimu liikmete ametisse nimetamise menetlust, võib see asutus keelduda isiku üleandmisest üksnes juhul, kui: – vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse raames nimetatud asutus tuvastab, et kohtuasja konkreetsetel asjaoludel on põhjendatult alust arvata, et lähtudes eelkõige nimetatud isiku esitatud andmetest, mis seonduvad teda puudutavat kriminaalasja lahendanud kohtukoosseisuga, või muudest asjaoludest, mis on olulised selle kohtukoosseisu sõltumatuse ja erapooletuse hindamisel, on rikutud selle isiku põhiõigust õiglasele kohtulikule arutamisele sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus, mis on sätestatud harta artikli 47 teises lõigus, ja – kriminaalmenetluse läbiviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse raames see asutus tuvastab, et konkreetse juhtumi asjaoludel on põhjendatult alust arvata, et lähtudes eelkõige puudutatud isiku esitatud andmetest, mis on seotud tema isikliku olukorraga, kuriteo laadiga, mille tõttu tema suhtes menetlus toimub, ja faktilise kontekstiga, milles see Euroopa vahistamismäärus tehti, või lähtudes muudest asjaoludest, mis on olulised selle kohtukoosseisu sõltumatuse ja erapooletuse hindamisel, kes tõenäoliselt peab seda isikut puudutavat kriminaalasja lahendama, on sellel isikul tema üleandmise korral tegelik oht, et seda põhiõigust rikutakse.