ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Üldkohtu (esimene koda) 18. veebruari 2016. aasta otsus – Harrys Pubar ja Harry’s New York Bar vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Harry’s New York Bar ja Harrys Pubar (HARRY’S NEW YORK BAR)

(liidetud kohtuasjad T‑84/14 ja T‑97/14)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi HARRY’S NEW YORK BAR taotlus — Varasem siseriiklik kujutismärk PUB CASINO Harrys RESTAURANG — Osaline registreerimisest keeldumine — Segiajamise tõenäosus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b”

1. Kohtumenetlus — Hagimenetluse algatusdokument — Vorminõuded — Vaidluse eseme määratlemine — Ülevaade fakti- ja õigusväidetest (Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik; Üldkohtu kodukord (1991), artikli 44 lõike 1 punkt c) (vt punkt 27)

2. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Hindamiskriteeriumid (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 47–49, 51, 52, 103 ja 104)

3. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Asjaomaste kaupade või teenuste sarnasus — Vastastikku täiendavad kaubad või teenused (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 61 ja 62)

4. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Asjaomaste kaubamärkide sarnasus — Hindamiskriteeriumid — Kombineeritud kaubamärk (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 76, 77, 84 ja 85)

5. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Sõnamärk HARRY’S NEW YORK BAR ja kujutismärk PUB CASINO Harrys RESTAURANG (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 92–101, 108 ja 110)

Ese

Kaks hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 14. novembri 2013. aasta otsuse (liidetud asjad R 1038/2012‑1 ja R 1045/2012‑1) peale, mis käsitleb Harrys Pubar AB ja Harry’s New York Bar SA vahelist vastulausemenetlust.

Resolutsioon

1. Kohtuasjas T‑84/14 tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 14. novembri 2013. aasta otsuse (liidetud asjad R 1038/2012‑1 ja R 1045/2012‑1), mis käsitleb Harrys Pubar AB ja Harry’s New York Bar SA vahelist vastulausemenetlust, resolutsiooni punkt 1.

2. Kohtuasjas T‑97/14 jätta Harry’s New York Bari hagi rahuldamata.
Liidu institutsiooni sõlmitud lepingu suhtes kohaldatav õigus on see, mis on lepingus sõnaselgelt ette nähtud, kuna pooltevahelist lepingulist kokkulepet, mis väljendab poolte ühist tahet, tuleb eelistada igale muule kriteeriumile, mida saab rakendada üksnes juhul, kui vastav kokkulepe lepingus puudub. Kui lepingus vastav kokkulepe puudub, peab liidu kohus määrama kohaldatava õiguse, lähtudes liikmesriikides üldtunnustatud põhimõtetest ja kasutades rahvusvahelise eraõiguse norme, ja eelkõige 19. juuni 1980. aasta Rooma konventsiooni lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta, mis asendati määrusega nr 593/2008 (Rooma I).

Selles osas, mis puudutab kaubaveolepingut, mis on sõlmitud komisjoni ja määrusega nr 1799/1999 loomaliha Venemaale tarnimise kohta avatud hankemenetluses edukaks tunnistatud ettevõtja vahel, vastavalt määrusele nr 111/1999, milles sätestatakse üldeeskirjad määruse nr 2802/98 kohaldamiseks, siis kui vedaja asukoht on Prantsusmaal ning määruse nr 1799/1999 II lisast tuleneb, et Venemaale eksporditava veiseliha laadimine toimus Prantsusmaal, tuleb nimetatud lepingut puudutav vaidlus lahendada lepingutingimuste alusel, st võttes arvesse määruste nr 111/1999 ja nr 1799/1999 sätteid, ning kõik nimetatud määrustega reguleerimata küsimused tuleb lahendada Prantsuse õiguse alusel.

(vt punktid 23 ja 25–28)
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses puudub eristusvõime ruumilisel kaubamärgil, mis koosneb rillimata kontuurpudeli kujust, millel on veidi paisutatud keskmine osa ja ülaosa, mis koosneb avause juures pisut kumerast lehtrist, ning mille registreerimist taotletakse Nizza kokkuleppe klassi 6 kuuluvate kaupade „lihtmetallid ja nende sulamid; metallehitusmaterjalid; metallist lukud ja kinnitused; metallitooted, mis ei kuulu teistesse klassidesse; metallist pudelid“, klassi 21 kuuluvate kaupade „majapidamis- ja köögitarbed ning -mahutid; töötlemata või pooltöödeldud klaas (v.a ehitus-klaas); klaas-, portselan- ja savinõud, mis ei kuulu teistesse klassidesse; klaas- ja plastpudelid“ ning klassi 32 kuuluvate kaupade „õlu; mineraal- ja gaseervesi ning muud alkoholivabad joogid; puuviljajoogid ja puuviljamahlad; siirupid ja teised joogivalmistusained“ jaoks. Nimelt iseloomustab taotletavat kaubamärki tema kuju ning selle kumera siluetiga välimus. Samas ei kujuta kõnealune kuju ja välimus endast enamat, kui taotletava kaubamärgi koostisosade summat, see tähendab pudelit, mis näeb välja nagu enamik turul olevatest pudelitest. Sellist kuju ja välimust võidakse registreerimistaotlusega hõlmatud kaupade turustamisel tavapäraselt kasutada. Järelikult ei tulene kõnealuse kombineeritud kaubamärgi eristusvõime ka selle kaubamärgi elementide kombineerimise viisist. Seega on taotletava kaubamärgi puhul tegemist asjaomaste kaupade kuju ja välimuse ühe variatsiooniga, mis ei võimalda asjaomaseid kaupu muude ettevõtjate omadest eristada.

(vt punktid 46, 47, 50 ja 51)
Määruse nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, eeskirja 19 lõike 2 esimene lause näeb ette, et vastulause esitaja peab esitama „tõendid oma varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta“. Määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 teises lauses on nimetatud tõendid, mis vastulause esitaja peab „eelkõige“ esitama. Selles osas ilmneb määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a alapunkti ii esimesest osast, et vastulause esitaja peab esitama registreerimistõendi „ja“ asjaomasel juhul sellise varasema kaubamärgi, mis pole ühenduse kaubamärk, registreeringu kehtivuse pikendamise kohta viimati väljastatud tõendi. Määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a alapunkti ii lõpuosa kohaselt on vastulause esitajal ka võimalus esitada „samaväärsed dokumendid, mis kaubamärgi registreerinud asutus on väljastanud“.

Kõnealust sätet tuleb tõlgendada nii, et võimalus esitada samaväärne dokument ei puuduta mitte üksnes registreeringu kehtivuse pikendamise tõendit, vaid ka registreerimistõendit. Nimelt ei ole nõue esitada registreerimistõend eraldi eesmärk, vaid sellega soovitakse anda Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) käsutusse usaldusväärne tõend selle kaubamärgi olemasolu kohta, mis on vastulause aluseks. Seega on võimalik esitada „samaväärne“ dokument, mis asendab sama hästi nii registreerimistõendit kui ka registreeringu kehtivuse pikendamise tõendit.

Pealegi on ka võimalik, et määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a alapunktis ii nimetatud teine dokument, see tähendab registreeringu kehtivuse pikendamise tõend, kujutab endast samal ajal esimese dokumendiga „samaväärset dokumenti“, see tähendab registreerimistõendit. Nimelt, kui registreeringu kehtivuse pikendamise tõend sisaldab kogu vajalikku teavet, et hinnata vastulause aluseks oleva varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivust ja kaitse ulatust, siis kujutab sellise dokumendi esitamine „tõendit oma varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta“ määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 esimese lause tähenduses. Tuleb meenutada, et määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 teleoloogilise tõlgenduse kohaselt on otsustav dokumendi sisu ja asjaolu, et see pärineb pädevalt asutuselt.

Eespool toodust ilmneb, et kaubamärgi registreeringu kehtivuse pikendamise tõendi esitamisest piisab, et tõendada vastulause aluseks oleva kaubamärgi kaitse olemasolu, kehtivust ja ulatust, tingimusel et see sisaldab kogu selleks vajalikku teavet.

(vt punktid 57, 58, 60, 62, 64 ja 65)
Üldkohus: kohtuotsus, 21.10.1997, Deutsche Bahn vs. komisjon, T‑229/94 , EKL, EU:T:1997:155 , punkt 113 ja seal viidatud kohtupraktika.

Euroopa Kohus: kohtuotsused, 10.4.2003, Schulin, C‑305/00 , EKL, EU:C:2003:218 , punkt 58 , ja 15.9.2005, Iirimaa vs. komisjon, C‑199/03 , EU:C:2005:548 , punkt 69 .

Õiguskindluse põhimõte peab tagama liidu õigusega reguleeritavate olukordade ja õigussuhete ettenähtavuse. Selleks on väga oluline, et liidu institutsioonide vastu võetud aktid, mis mõjutavad õigussubjektide õiguslikku ja varalist olukorda, oleksid muutumatud, mistõttu võivad nad nimetatud akte muuta ainult kooskõlas pädevus- ja menetlusnormidega. Õiguskindluse põhimõte iseenesest ei takista õigusnormi muutmist.

Euroopa Keskpangal lasuv konsulteerimiskohustus oma pensioniskeemi reformi raames tähendab seda, et ta peab esitama pensioniskeemi järelevalvekomiteele asjakohast teavet kogu konsulteerimismenetluse jooksul, kusjuures eesmärk on võimaldada komiteel osaleda konsulteerimisprotsessis nii täielikult ja tõhusalt kui võimalik. Selleks peab EKP esitama komiteele kogu uue asjakohase teabe kuni nimetatud protsessi lõpuni.

Samas ei tulene EKP‑l seoses pensioniskeemi reformiga lasuva konsulteerimiskohustuse üldisest ulatusest ega õigusnormidest ehk vastastikuse mõistmise memorandumi EKP juhatuse ja personalikomitee suhete kohta artiklist 6 ega pensioniskeemi järelevalvekomitee volituste artiklist 30, et see kohustus võimaldaks EKP‑l kalduda kõrvale asjassepuutuvate dokumentide konfidentsiaalsuse säilitamise nõudest. Vastupidi, nagu Avaliku Teenistuse Kohus meenutas, peab järelevalvekomitee osalema konsulteerimismenetluses nii täielikult ja tõhusalt kui võimalik, samas kui nimetatud memorandumi II peatüki eesmärgi kohaselt tuleb personalikomiteele esitada teave, ms võimaldab tutvuda konsulteerimise esemega, juhul see ei ole mõnel ülekaalukal põhjusel välistatud.

(vt punktid 57 ja 60)
Selle sätte sõnastusest tuleneb, et komisjon peab viima läbi talle teadaolevate asjaolude esmase kontrolli, et hinnata, kas Euroopa kodanikualgatus ei jää tema volituste ulatusest ilmselgelt välja, võttes arvesse, et on ette nähtud, et algatuse registreerimise korral on ette nähtud täielikuma kontrolli läbiviimine.

ELL artikli 5 kohaselt reguleerib liidu pädevuse piire pädevuse andmise põhimõte ja ELL artikli 13 lõike 2 kohaselt peab iga institutsioon tegutsema talle aluslepinguga antud volituste piires. See on kontekst, milles määruse nr 211/2011 kodanikualgatuse kohta artikli 4 lõike 2 punkt b näeb ette tingimuse, mille kohaselt ei tohi Euroopa kodanikualgatus jääda ilmselgelt välja komisjoni volituste ulatusest, mille kohaselt komisjon on pädev esitama liidu õigusakti ettepaneku aluslepingute rakendamiseks.

Liikmesriikidel on liidu õigust järgides õigus määratleda oma üldist majandushuvi esindavate teenuste ulatus ja korraldus. Neil on avar kaalutlusõigus selle määratlemisel, mida nad üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks peavad ning komisjon saab nende teenuste liikmesriigipoolse määratluse kahtluse alla seada ainult ilmse vea korral. Liikmesriigi eelisõigust üldist majandushuvi pakkuva teenuse määratlemisel kinnitab nii see, et puudub spetsiaalselt liidule antud pädevus, kui ka see, et liidu õiguses puudub üldist majandushuvi pakkuva teenuse mõiste täpne ja täielik määratlus.

Neid asjaolusid arvestades sai komisjon õigesti järeldada, et tal ei olnud ilmselgelt võimalik esitada ELTL artikli 14 alusel õigusakti ettepanekut, mille eesmärk on saavutada pikaajaliste hooldusteenuste kvalifitseerimine üldist majandushuvi pakkuvateks teenusteks.

ELTL artiklist 14 tuleneb nimelt, et selles ette nähtud erinormid on kohaldatavad üldist majandushuvi pakkuvatele teenustele, piiramata ELTL artikli 106 kohaldamist. Vastavalt viimati nimetatud sätte lõikele 2 alluvad isegi ettevõtjad, kellele on antud niisuguste teenuste osutamine, aluslepingute eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele, ning sellest põhimõttest saab kõrvale kalduda üksnes rangetel tingimustel, mille täidetus sõltub liikmesriigis esinevatest õiguslikest ja faktilistest asjaoludest ning mille esinemist peab igal konkreetselt juhtumil tõendama kas liikmesriik või ettevõtja, kes soovib neile tugineda. Sellest järeldub, et üldiselt ei saa komisjon teha ettepanekut jätta siseturueeskirjade kohaldamisalast välja teenused, mille kvalifitseerimine üldist majandushuvi pakkuvateks teenusteks sõltub igas liikmesriigis järgitavast riiklikust poliitikast.

(vt punktid 24–26)
Riigihangete valdkonnas selle kindlaksmääramiseks, kas teatud tegevus on otseselt konkurentsile avatud ja seetõttu kohaldatakse sellele direktiivi 2004/17, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused, kasutavad kriteeriumid ja metoodika, mille alusel hinnatakse otsest avatust konkurentsile vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 30, ei pruugi olla samad, mida kasutatakse ELTL artiklite 101 ja 102 või määruse nr 139/2004 (kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle kohasel) hindamisel.

Nimelt olgu märgitud, et vastavalt direktiivi 2004/17 artikli 30 lõikele 2 tuleb selleks, et kindlaks teha, kas teatud tegevus on otseselt avatud konkurentsile, lähtuda EL toimimise lepingu konkurentsinormidega kooskõlas olevatest kriteeriumidest. Samas ei tulene selle sätte sõnastusest, et need kriteeriumid peaksid olema just liidu konkurentsinormid. Lisaks olgu märgitud, et direktiiv 2004/17 ei ole liidu konkurentsiõiguse osa. Selle õiguslikuks aluseks on EÜ artikli 47 lõige 2 ja artiklid 55 ja 95. Riigihankeid käsitlevate liidu sätete põhieesmärk on teenuste vaba liikumine ja moonutamata konkurentsile avamine kõigis liikmesriikides ning see nähtub tegelikult ka direktiivi 2004/17 põhjendustest 2, 3 ja 9. Selles osas on nimetatud direktiivi eesmärk avada konkurentsile hanked, mille suhtes seda direktiivi kohaldatakse, edendades seda, et võimalikult paljud liikmesriikide ettevõtjad oleksid neist huvitatud. Selleks et teha kindlaks tõhus konkurentsi tase, mis tuleb saavutada, on otsuse 2014/184 (teatavate Austria postiteenuste väljajätmise kohta direktiivi 2004/17 kohaldamisalast) põhjenduses 8 õigustatult viidatud direktiiviga 2004/17 ette nähtud eesmärgile, järeldades direktiivi artikli 30 alusel, et teatud tegevus on otseselt avatud konkurentsile. Pealegi ei viita ELTL artiklid 101 ja 102 ega määrus nr 139/2004 direktiivi 2004/17 artikli 30 lõikes 2 esitatud mõistele „otse konkurentsile avatud“ tegevus.

Lisaks peab otsuse 2005/15 (mis käsitleb direktiivi 2004/17 artiklis 30 sätestatud menetluse üksikasjalikke rakenduseeskirju) põhjenduse 2 kohaselt direktiivi 2004/17 artikli 30 lõikes 1 ette nähtud tingimuste hindamine toimuma ainult kõnealuse direktiivi alusel ning ilma et see piiraks konkurentsireeglite kohaldamist Lisaks ilmneb selle direktiivi põhjendusest 40, et selle artikkel 30 peaks looma õiguskindluse asjaomastele ettevõtetele ja ka sobiva otsustamiskorra, tagades lühikese tähtaja jooksul liidu õiguse ühetaolise rakendamise selles valdkonnas. Need kaalutlused kinnitavad, et direktiivi 2004/17 artikli 30 alusel esitatud taotluse hindamisel ei pea komisjon kohaldama EL toimimise lepingu konkurentsieeskirjades ette nähtud kriteeriume ja meetodeid seal esitatud kujul.

(vt punktid 26, 28 ja 29)
Üldkohtu (seitsmes koda) 7. aprilli 2016. aasta otsus – Industrias Tomás Morcillo vs. EUIPO – Aucar Trailer (Polycart A Whole Cart Full of Benefits)

(kohtuasi T‑613/14)

„Euroopa Liidu kaubamärk — Vastulausemenetlus — Euroopa Liidu kujutismärgi Polycart A Whole Cart Full of Benefits taotlus — Varasem Euroopa Liidu kujutismärk POLICAR — Suhteline keeldumispõhjus — Segiajamise tõenäosus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b”

1. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Asjaomaste kaupade või teenuste sarnasus — Hindamiskriteeriumid (nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 16, 22 ja 27)

2. Euroopa Liidu kaubamärk — Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Kujutismärgid Polycart A Whole Cart Full of Benefits ja POLICAR (nõukogu määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 36–38)

Ese

Hagi EUIPO esimese apellatsioonikoja 7. mai 2014. aasta otsuse (asi R 1735/2012‑1) peale, mis käsitleb Aucar Trailer, SLi ja Industrias Tomás Morcillo, SLi vahelist vastulausemenetlust.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
2.

Kohustada ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichaniast maksma Euroopa Komisjonile summa 650625,37 eurot, mis võrdub rahalise toetusega, mis talle maksti teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi raames (2007–20013) sõlmitud lepingute nr 215754 „Open architecture for accessible services, integration and standardisation“ ja nr 215952 „A complex multi-parameter system for the effective and ongoing evaluation and monitoring of motor capacity in sufferers of Parkinson’s disease and other neurodegenerative illnesses“ alusel, ning sellele lisanduv viivisintress alates 3. maist 2014 määraga 3,75%.
Avalik-õigusliku võlausaldaja poolt maksesoodustuste võimaldamine seoses võlaga, mis ettevõtjal tema suhtes on, kujutab endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui abi saanud ettevõtja ei oleks vaidlusaluse majandusliku eelise tähtsust arvestades sellist soodustust kindlasti saanud eraõiguslikult võlausaldajalt, kes on avalik-õigusliku võlausaldajaga võimalikult sarnases olukorras ning nõuab võla tasumist majanduslikes raskustes olevalt võlgnikult. Selline hinnang antakse üldiselt eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamise teel, mis, juhul kui see kriteerium on kohaldatav, kuulub tegurite hulka, mida komisjon peab sellise abi olemasolu tuvastamisel arvesse võtma. Järelikult peab komisjon andma üldhinnangu, võttes arvesse kõiki asja olulisi tegureid, mille alusel on võimalik kindlaks teha, ega abi saanud ettevõtja ei oleks sellist soodustust kindlasti saanud eraõiguslikult võlausaldajalt. Selles osas omab tähtsust igasugune informatsioon, mis võib mõjutada olulisel määral otsuse tegemisel tavaliselt ettevaatlikku ja hoolsat eraõiguslikku võlausaldajat, kes on avalik-õigusliku võlausaldajaga võimalikult sarnases olukorras ning nõuab võla tasumist makseraskustes olevalt võlgnikult.

Juhul, kui tavaliselt ettevaatlikul ja hoolsal eraõiguslikul võlausaldajal, kes on kohaliku maksuametiga võimalikult sarnases olukorras, on valida võlgnetavate summade tagasisaamiseks erinevate menetluste vahel, tuleb tal võimalikult soodsa valiku tegemiseks hinnata nende menetluste poolt- ja vastuargumente. Tema otsuse tegemist, mida mõjutab hulk asjaolusid, nt kas tema nõue on tagatud hüpoteegiga, kas see on esimese järgu või n‑ö tavaline nõue, millist liiki ja millise ulatusega on tema kasuks seatud võimalikud tagatised, milliseks hindab ta võimalusi ettevõtja olukorra paranemiseks, samuti summa, mille ta saaks äriühingu likvideerimisel, nagu ka võimalus, et tema kahju veelgi suureneb, võib olulisel määral mõjutada ka nende menetluste kestus, millega lükati edasi võlgnetava summa tagasisaamine ning see võib mõjutada pikalt kestvate menetluste korral selle summa väärtust.

Eelnevast nähtub, et komisjonil tuleb sellisel juhul kindlaks teha, kas neid asjaolusid arvestades ei oleks eraõiguslik võlausaldaja talle võlgnetavate summade tagasisaamiseks kokkuleppe ettepanekuga ilmselgelt nõustunud, ning hinnata eraõigusliku võlausaldaja huvide seisukohast kõige soodsama valiku kindlakstegemiseks nende menetluste poolt- ja vastuargumente, kuna temal lasub eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamise tingimuste täitmise tõendamise koormis.

(vt punktid 93, 94, 131–139, 269 ja 280)
Mis puutub ettevõttele turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtte staatuse andmise (turumajanduslik kohtlemine) tingimustesse, siis nähtub dumpinguvastase algmääruse nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande sõnastusest, et sellise kohtlemise võimaldamine on välistatud, kui endisest mitteturumajanduslikust süsteemist on üle kandunud asjaomase ettevõtja tootmiskulude ja finantsseisundi olulised moonutused.

Sellega seoses kinnitavad algmääruse eri keeleversioonid, et fraas „ei moonuta oluliselt endine mitteturumajanduslik süsteem“ tähendab, et asjaomased moonutused peavad tulenema endisest mitteturumajanduslikust süsteemist või olema sellest tingitud. Seega ei saa soodustused, mis on väidetavate moonutuste allikas, tähendada mis tahes soodustust, mille annavad pädevad riigi ametiasutused, vaid ainult seda soodustust, mis üle kandunud endisest mitteturumajanduslikust süsteemist; vastasel korral satuks ohtu selles sättes mainitud näidete kasulik mõju ja näitlik ulatus.

Kuigi maksusoodustused – nagu alandatud maksumäär –, mis eeldavad riigi sekkumist, võivad ajendada ettevõtjaid käituma teistmoodi kui turumajanduse puhul esinevate jõudude korral, tuleb tõdeda, et need meetmed eksisteerivad ka turumajanduslikes riikides, nii et nende meetmete kui selliste olemasolust ei piisa selleks, et määratleda need mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunutena.

Mis konkreetselt puutub küsimusse, kas Hiina Rahvavabariigi poolt kõrgtehnoloogia ja uue tehnoloogia sektori äriühingutele antud maksusoodustused on endisest mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunud, siis on vaieldamatu, et teatavate konkreetse riigi jaoks strateegiliseks peetavate tegevusvaldkondade nagu kõrgtehnoloogia toetamine on turumajanduse kontekstis õiguspärane eesmärk, sõltumata sellest, kas asjaomased meetmed on õiguspärased eelkõige liidu riigiabi reguleerivate õigusaktide seisukohalt. Ka ei saa välisinvesteeringute ligimeelitamise eesmärki pidada endisest mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunuks, kuna esiteks taotlevad seda eesmärki mitu turumajanduslikku riiki ja kuna teiseks on see eesmärk vähemalt teoorias vastand majanduse korraldusele, mis põhineb tsentraliseeritud plaanist tulenevaid tootmiseesmärke täitvate ettevõtete olemisel kollektiivses või riigi omandis ja mis iseloomustab mitteturumajanduslikku süsteemi.

(vt punktid 63, 64, 67, 75 ja 76)
5.

Ühine välis- ja julgeolekupoliitika–Iraani vastu suunatud piiravad meetmed–Selliste isikute, üksuste või asutuste rahaliste vahendite külmutamine, kes on tuumarelvade levikusse kaasatud või toetavad seda–Omandiõiguse ja majandustegevuse vabaduse piiramine–Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine–Puudumine (Nõukogu otsus 2010/413/ÜVJP, mida on muudetud nõukogu otsusega 2013/661/ÜVJP; nõukogu määrus nr 267/2012, mida on muudetud nõukogu määrusega nr 1154/2013) (vt punktid 105, 106 ja 111–115)