ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001, muudetud nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 319/2006) artikli 40 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et kui asjaomases liikmesriigis määratakse erinevad ühikuväärtused kindlaks rohumaade all olevate hektarite jaoks ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks, kohaldades selle määruse artiklit 61, siis põllumajandustootjal, kelle puhul selles artiklis nimetatud võrdluskuupäeval kehtisid nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2078/92 keskkonnakaitsenõuete ja paikkondade alalhoiuga kooskõlas olevate põllumajanduslike tootmismeetodite kohta alusel põllumajanduse keskkonnakaitsega seotud kohustused, mis kuulusid ajaliselt katkematute põllumajanduse keskkonnakaitsega seotud kohustuste hulka, mille eesmärk oli muuta haritav maa püsikarjamaaks, on õigus taotleda, et määruse nr 1782/2003 (muudetud määrusega nr 319/2006) artikli 59 lõike 3 esimeses lõigus nimetatud õiguste arvutamisel võetaks aluseks ühikuväärtused, mis on kindlaks määratud toetuskõlblike hektarite jaoks, mis ei ole rohumaade all olevad hektarid.
2.

Direktiivi 92/85 artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused õigusnormid nagu põhikohtuasjas vaidluse all, mille kohaselt on ilma piiranguteta lubatud kapitaliühingu juhatuse liikme tagasikutsumine, kui asjaomase juhatuse liikme puhul on tegemist raseda töötajaga selle direktiivi tähenduses ja kui tema suhtes tehtud tagasikutsumise otsuse põhjuseks on eelkõige tema rasedus. Isegi kui oletada, et asjaomase juhatuse liikme puhul ei ole tegemist raseda töötajaga, saab olukord, et juhatuse liige, kes täidab niisuguseid ülesandeid, nagu on põhikohtuasjas kirjeldatud, kutsutakse tagasi tema raseduse tõttu või peamiselt tema raseduse tõttu, puudutada üksnes naisi ning seega on tegemist nõukogu 9. veebruari 1976. aasta direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/73/EÜ) artikli 2 lõigetega 1 ja 7 ning artikli 3 lõike 1 punktiga c vastuolus oleva otsese soolise diskrimineerimisega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 13/7

Euroopa Kohtu (esimene koda) 18. novembri 2010. aasta otsus (Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde (Belgia) eelotsusetaotlus) — Kriminaalasi V.W. Lahousse, Lavichy BVBA süüdistuses

(Kohtuasi C-142/09) (1)

(Direktiiv 92/61/EMÜ ja direktiiv 2002/24/EÜ - Kahe- või kolmerattaliste mootorsõidukite tüübikinnitus - Sõidukid, mis on mõeldud kasutamiseks teedel või maastikul peetavatel spordivõistlustel - Siseriiklik õigusnorm, mis keelab mopeedi mootorivõimsuse ja/või kiiruse suurendamiseks mõeldud lisaseadmete valmistamise, turustamise ja paigaldamise)

2011/C 13/10

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde

Põhikohtuasja menetluse pool

V.W. Lahousse, Lavichy BVBa

Ese

Eelotsusetaotlus — Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/24/EÜ kahe- või kolmerattaliste mootorsõidukite tüübikinnituse kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 92/61/EMÜ (EÜT L 124, lk 1; ELT eriväljaanne 13/29, lk 399) — Erand, mis kehtib sõidukitele, mis on mõeldud kasutamiseks tänavatel või maastikul peetavatel spordivõistlustel — Siseriiklik säte, milles puudub selline erand

Resolutsioon

Nõukogu 30. juuni 1992. aasta direktiivi 92/61/EMÜ kahe- või kolmerattaliste mootorsõidukite tüübikinnituse kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/24/EÜ kahe- või kolmerattaliste mootorsõidukite tüübikinnituse kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 92/61, tuleb tõlgendada nii, et kui direktiividega kehtestatud tüübikinnitusmenetlus ei laiene sõidukile või selle osale või eraldi seadmestikule eelkõige seetõttu, et need ei kuulu mainitud direktiivide kohaldamisalasse, ei takista need direktiivid liikmesriigil kehtestamast siseriiklikus õiguses analoogset teiste liikmesriikide kontrolli tunnustamise korda. Igal juhul peavad sellised õigusnormid järgima liidu õigust ja eelkõige ELTL artikleid 34 ja 36.

(1) ELT C 153, 4.7.2009.
ET Euroopa Liidu Teataja C 13/13

Euroopa Kohtu (suurkoda) 16. novembri 2010. aasta otsus (Oberlandesgericht Stuttgarti (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Gaetano Mantellot puudutava Euroopa vahistamismääruse täitmine

(Kohtuasi C-261/09) (1)

(Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö kriminaalasjades - Euroopa vahistamismäärus - Raamotsus 2002/584/JSK - Artikli 3 punkt 2 - Ne bis in idem - Mõiste „samad teod” - Vahistamismäärust täitva õigusasutuse võimalus keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest - Vahistamismääruse teinud liikmesriigis tehtud lõplik kohtuotsus - Narkootiliste ainete valdamine - Narkootiliste ainetega kauplemine - Kuritegelik ühendus)

2011/C 13/20

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Stuttgart

Põhikohtuasja pool

Gaetano Mantello

Ese

Eelotsusetaotlus — Oberlandesgericht Stuttgart — Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34) artikli 3 punkti 2 tõlgendamine — Ne bis in idem põhimõte siseriiklikus õiguses — Vahistamismäärust täitva õigusasutuse võimalus jätta täitmata selline määrus, mille eesmärgiks on mõista kohut tegude üle, millest osa suhtes on vahistamismääruse teinud liikmesriigis juba langetatud lõplik kohtuotsus — Mõiste „samad teod” — Olukord, kus vahistamismääruse teinud liikmesriigi uurimisasutusel on kõikide Euroopa vahistamismääruse aluseks olevate tegude kohta teavet juba esimese kriminaalmenetluse toimumise ajal, kuid seda ei kasutatud uurimistaktikalistel põhjustel

Resolutsioon

Euroopa vahistamismääruse tegemise ja täitmise eesmärgil kujutab nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 3 punktis 2 esinev mõiste „samad teod” endast liidu õiguse autonoomset mõistet.

Niisugustel asjaoludel, nagu on asjassepuutuvad põhikohtuasjas, kus vastuseks vahistamismäärust täitva Itaalia õigusasutuse esitatud teabenõudele raamotsuse artikli 15 lõike 2 tähenduses tõdes vahistamismääruse teinud õigusasutus siseriikliku õiguse alusel ja pidades kinni nõuetest, mis tulenevad mõistest „samad teod”, nagu see on ette nähtud raamotsuse artikli 3 punktis 2, sõnaselgelt, et tema õiguskorras langetatud varasem kohtuotsus ei kujuta endast lõplikku kohtuotsust, mis hõlmab tema vahistamismääruses silmas peetud tegusid, ega takista seega vahistamismääruses silmas peetud kohtumenetluse alustamist, ei ole vahistamismäärust täitval õigusasutusel mingit põhjust seoses sellise kohtuotsusega kohaldada nimetatud raamotsuse artikli 3 punktis 2 ette nähtud kohustuslikku täitmisest keeldumise alust.

(1) ELT C 220, 12.9.2009.
1.

Juhtudel, mil kolmanda riigi kodanik elab seaduslikult Euroopa Liidu liikmesriigis ja töötab Šveitsis, ei ole nõukogu 14. mai 2003. aasta määrus (EÜ) nr 859/2003 (millega laiendatakse määruse (EMÜ) nr 1408/71 ja määruse (EMÜ) nr 574/72 sätteid kolmandate riikide kodanikele, keda need sätted juba ei hõlma üksnes nende kodakondsuse alusel) tema suhtes tema elukohaliikmesriigis kohaldatav, kuna määrust nr 859/2003 ei ole nimetatud 21. juunil 1999 Luxembourgis allkirjastatud Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelise isikute vaba liikumist käsitleva kokkuleppe II lisa jaotises A loetletud ühenduse õigusaktide hulgas, mille kohaldamise kohustuse on kokkuleppe pooled endale võtnud. Seega ei saa väita, et elukohaliikmesriik peab kohaldama töötaja ja tema naise suhtes nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes — nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1992/2006, ning nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määrust (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord — muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega nr 118/97.
—

kui kõikide asjas tähtsust omavate asjaolude, nimelt selle reklaamiga kaasneva teabe ja puuduva teabe alusel on selge, et märkimisväärne hulk tarbijaid, kellele see reklaam on suunatud, võttis ostuotsuse vastu, uskudes ekslikult, et reklaamija poolt välja valitud tooted näitavad viimase üldist hinnataset tema konkurendiga võrreldes, ja et need tarbijad teostavad oma oste nimetatud reklaami toel ning ostavad esmatarbekaubad tavaliselt pigem reklaami avalikustajalt kui mõnelt tema konkurendilt, uskudes samuti ekslikult, et kõik reklaami avalikustaja tooted on odavamad kui tema konkurendil, või
ET Euroopa Liidu Teataja C 13/14

Euroopa Kohtu (teine koda) 18. novembri 2010. aasta otsus (Oberster Gerichtshof (Austria) eelotsusetaotlus) — Pensionsversicherungsanstalt versus Christine Kleist

(Kohtuasi C-356/09) (1)

(Sotsiaalpoliitika - Meeste ja naiste võrdne kohtlemine tööhõive ja elukutse küsimustes - Direktiiv 76/207/EMÜ - Artikli 3 lõike 1 punkt c - Siseriiklikud õigusnormid, mis teevad lihtsamaks nende töötajate töölepingu ülesütlemise, kellel on tekkinud õigus vanaduspensionile - Nooremate isikute tööhõive edendamise eesmärk - Siseriiklikud õigusnormid, mis annavad nimetatud pensioni saamise õiguse naistele alates 60. eluaastast ja meestele alates 65. eluaastast)

2011/C 13/23

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Pensionsversicherungsanstalt

Kostja: Christine Kleist

Ese

Eelotsusetaotlus — Oberster Gerichtshof — Nõukogu 9. veebruari 1976. aasta direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (EÜT L 39, lk 40; ELT eriväljaanne 05/01, lk 187), mida on muudetud direktiiviga 2002/73/EÜ, artikli 3 lõike 1 punkti c tõlgendamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et naised jõuavad vanaduspensioniikka 60. eluaasta ja mehed 65. eluaasta täitumisel ning lihtsustavad sellesse ikka jõudnud töötajate töölepingute ülesütlemist — 60-aastase naise, kellel on pensioni saamise õigus, töölepingu ülesütlemine avalik-õigusliku tööandja poolt, mida on põhjendatud sooviga edendada nooremate isikute tööhõivet

Resolutsioon

Nõukogu 9. veebruari 1976. aasta direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/73/EÜ) artikli 3 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad tööandjal noorematel isikutel töö saamise soodustamiseks öelda üles nende töötajate töölepingud, kellel on tekkinud õigus vanaduspensionile, kui naistel tekib see õigus viis aastat nooremalt kui meestel, kujutavad endast selles direktiivis keelatud otsest soolist diskrimineerimist.

(1) ELT C 282, 21.11.2009.
1.

Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune siseriiklik regulatsioon nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis näeb ette 68-aastaseks saanud ülikooliprofessorite kohustuslikus korras pensionilesaatmise ja nende kutsetegevuse jätkamise pärast 65-aastaseks saamist vaid tähtajaliste töölepingute alusel, mis sõlmitakse üheks aastaks ja mida võib järjestikku uuesti sõlmida kuni kaks korda, kui sellel regulatsioonil on eelkõige tööhõivepoliitika ja tööjõuturuga seonduv õiguspärane eesmärk — näiteks kvaliteetsete õppemeetodite väljatöötamine ja professorikohtade optimaalne jaotamine põlvkondade vahel, ning kui see regulatsioon võimaldab selle eesmärgi saavutada sobivate ja vajalike vahenditega. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas need tingimused on täidetud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 346/16

Euroopa Kohtu (teine koda) 14. oktoobri 2010. aasta otsus (Verwaltungsgericht Halle (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Günter Fuß versus Stadt Halle

(Kohtuasi C-243/09) (1)

(Sotsiaalpoliitika - Töötajate ohutuse ja tervise kaitse - Direktiiv 2003/88/EÜ - Tööaja korraldus - Avalikus sektoris töötavad tuletõrjujad - Operatiivteenistus - Artikli 6 punkt b ja artikli 22 lõike 1 esimese lõigu punkt b - Maksimaalne iganädalane tööaeg - Keeldumine töötada üle selle aja - Tahtevastane üleviimine - Vahetu õigusmõju - Tagajärg siseriiklikele kohtutele)

2010/C 346/26

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Halle

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Günter Fuß

Vastustaja: Stadt Halle

Ese

Eelotsusetaotlus — Verwaltungsgericht Halle — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381) artikli 22 lõike 1 punkti b tõlgendamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad vastuolus kõnealuse direktiiviga tuletõrje operatiivteenistuse töötajatele ette üle 48-tunnise töönädala — Nimetatud töögraafikust keeldunud töötaja üleviimine kontoritööga seotud sama palgaastmega ametikohale — Mõiste „kahju”

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 6 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad avaliku sektori tööandjal viia operatiivteenistuses töötav tuletõrjujast ametnik tema tahte vastaselt teisele ametikohale üle, kuna ta nõudis, et selles operatiivteenistuses peetaks kinni nimetatud sättes ette nähtud maksimaalse iganädalase tööaja piirangust. Asjaolu, et töötaja ei kanna niisuguse üleviimise tõttu mingisugust konkreetset kahju peale selle, mis tuleneb nimetatud artikli 6 punkti b rikkumisest, ei oma siinkohal tähtsust.

(1) ELT C 233, 26.9.2009.
ET Euroopa Liidu Teataja C 346/16

Euroopa Kohtu (neljas koda) 21. oktoobri 2010. aasta otsus (Cour constitutionnelle’i (Belgia) eelotsusetaotlus) — I.B.-d puudutava Euroopa vahistamismääruse täitmine

(Kohtuasi C-306/09) (1)

(Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades - Raamotsus 2002/584/JSK - Euroopa vahistamismäärus ja liikmesriikidevaheline üleandmiskord - Artikkel 4 - Täitmata jätmise vabatahtlikud alused - Artikli 4 punkt 6 - Karistuse täitmiseks tehtud vahistamismäärus - Artikkel 5 - Vahistamismääruse teinud liikmesriigi antavad tagatised - Artikli 5 punkt 1 - Tagaseljaotsusega määratud karistus - Artikli 5 punkt 3 - Vahistamismäärus kohtu alla andmiseks - Üleandmise suhtes kohaldatav tingimus, et tagaotsitav isik tuuakse tagasi vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki - Artikli 5 punktide 1 ja 3 koos kohaldamine - Kooskõla)

2010/C 346/27

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour constitutionnelle

Põhikohtuasja pool

I.B.

Ese

Eelotsusetaotlus — Cour Constitutionnelle (Belgia) — Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34) artikli 4 punkti 6 ja artikli 5 punkti 3 ning Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõike 2 tõlgendamine — Euroopa vahistamismääruse täitamata jätmise vabatahtlikud alused ja nimetatud vahistamismääruse teinud liikmesriigi antavad tagatised — Vahistamismäärust täitva liikmesriigi võimalus kohaldada tema territooriumil elava isiku üleandmise suhtes tingimust, et see isik tuuakse pärast vahistamismääruse teinud liikmesriigis ülekuulamist tagasi vahistamismäärust täitvasse riiki, et ta kannaks seal vabadusekaotust või täidaks vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis mõistetakse talle lõplikult vahistamismääruse teinud riigis — Niisuguse isiku eriline olukord, kellele on vahistamismääruse teinud liikmesriigis karistus juba mõistetud, kuid seda on tehtud tagaseljaotsusega, mille isik saab veel edasi kaevata — Niisuguse ohu võimalik mõju, et rikutakse asjaomase isiku põhiõigusi, eelkõige tema õigust sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutuste võetavale otsusele

Resolutsioon

Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 4 punkti 6 ja artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui asjassepuutuv vahistamismäärust täitev liikmesriik on rakendanud oma siseriiklikus õiguskorras selle raamotsuse artikli 5 punkte 1 ja 3, siis võib nimetatud artikli 5 punkti 1 tähenduses kohaldada tagaselja määratud karistuse täitmiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise suhtes tingimust, et isik, kes on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või elab seal, tuuakse tagasi sellesse riiki, et ta kannaks seal vajaduse korral karistust, mis mõistetakse talle vahistamismääruse teinud liikmesriigis asja uue läbivaatamise tulemusel, mille juures ta viibis.

(1) ELT C 233, 26.9.2009, lk 11.
2.

Määruse nr 1782/2003 (muudetud määrusega nr 2013/2006) artikli 44 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii: — põllumajandusmaa käsitamiseks teatavale põllumajandustootja ettevõttele kuuluva maana ei ole vajalik, et põllumajandustootja käsutab seda tasulise põllumajandusliku rendilepingu või samalaadse kasutuslepingu alusel; — see säte ei keela käsitada põllumajandusettevõttele kuuluva maana maa-ala, mis on piiratud ajavahemikuks ning tasuta, ainult kutseühingule tasutavate osamaksete eest antud looduskaitse eesmärkide täitmiseks põllumajandustootja käsutusse kindlaksmääratud kasutamiseks, tingimusel et asjassepuutuval põllumajandustootjal on võimalik seda maad piisava sõltumatusega kasutada põllumajanduslikuks tegevuseks vähemalt 10 kuu pikkusel ajavahemikul; — kõnesoleva maa-ala käsitamist põllumajandustootja ettevõtte käsutuses oleva maana ei mõjuta asjaolu, et põllumajandustootja on kohustatud tasu eest täitma teatavaid ülesandeid kolmanda isiku arvel, kui põllumajandustootja kasutab maa-ala ka põllumajandusliku tegevusega tegelemiseks oma nimel ja arvel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 55/10

Euroopa Kohtu (suurkoda) 7. detsembri 2010. aasta otsus (Bundesgerichtshofi eelotsusetaotlus — Saksamaa) — kriminaalasi R-i süüdistuses

(Kohtuasi C-285/09) (1)

(Kuues käibemaksudirektiiv - Artikli 28c A osa punkt a - Käibemaksupettus - Ühendusesisese kaubatarne käibemaksust vabastamisest keeldumine - Müüja aktiivne osavõtt maksupettusest - Liikmesriigi pädevus võitluses maksudest kõrvalehoidumise, maksustamise vältimise ja muude võimalike kuritarvituste vastu)

2011/C 55/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja menetluse pool

R

teised menetlusosalised: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof, Finanzamt Karlsruhe-Durlach

Ese

Eelotsusetaotlus — Bundesgerichtshof — Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) muudetud redaktsiooni artikli 28c A osa punkti a tõlgendamine — Käibemaksupettus — Ühendusesisese kaubatarne käibemaksust vabastamisest keeldumine — Müüja aktiivne osalemine maksupettuses

Resolutsioon

Sellistel asjaoludel, nagu on arutusel põhikohtuasjas, kus ühendusesisene kaubatarne on küll tegelikult toimunud, kuid tarnija on seejuures varjanud tegeliku soetaja isikut, selleks et viimane saaks käibemaksu maksmisest kõrvale hoiduda, võib ühendusesisese tarne lähteliikmesriik, tuginedes pädevusele, mis talle kuulub nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (muudetud nõukogu 17. oktoobri 2000. aasta direktiiviga 2000/65/EÜ) artikli 28c A osa sissejuhatava lauseosa alusel, selle tehingu maksust vabastamisest keelduda.

(1) ELT C 267, 7.11.2009.
ET Euroopa Liidu Teataja C 55/13

Euroopa Kohtu (teine koda) 16. detsembri 2010. aasta otsus (Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaad) eelotsusetaotlus) — Euro Tyre Holding BV versus Staatssecretaris van Financiën

(Kohtuasi C-430/09) (1)

(Kuues käibemaksudirektiiv - Artikli 8 lõike 1 punktid a ja b, artikli 28a lõike 1 punkt a, artikli 28b A osa lõige 1 ja artikli 28c A osa punkti a esimene lõik - Kaubatarne maksuvabastus liidu piires lähetamise või veo korral - Sama kauba järjestikused tarned, millega kaasneb üksainus ühendusesisene lähetamine või vedu)

2011/C 55/23

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Euro Tyre Holding BV

Kostja: Staatssecretaris van Financiën

Ese

Eelotsusetaotlus — Hoge Raad der Nederlanden — Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 8 lõike 1 punktide a ja b, artikli 28a lõike 1 punkti a, artikli 28b A osa lõike 1 ja artikli 28c A osa punkti a tõlgendamine — Kaubatarne maksuvabastus ühenduse piires lähetamise või veo korral — Sama kauba järjestikused tarned, millega kaasneb kauba üksainus ühendusesisene lähetamine või vedu

Resolutsioon

Kui kaup on erinevate maksukohustuslaste vahel, kes sellena tegutsevad, olnud kahe järjestikuse tarne, kuid üheainsa ühendusesisese veo esemeks, tuleb määratleda tehing, millega tuleb seostada vedu, see tähendab kas esimene või teine tarne — arvestades, et see tehing kuulub sel põhjusel ühendusesisese tarne mõiste alla nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, mida on muudetud nõukogu 20. detsembri 1996. aasta direktiiviga 96/95/EÜ, artikli 28c A osa punkti a esimese lõigu tähenduses koostoimes sama direktiivi artikli 8 lõike 1 punktide a ja b, artikli 28a lõike 1 punkti a esimese lõigu ja artikli 28b A osa lõikega 1 —, hinnates kogumis konkreetse juhtumi kõiki asjaolusid, et kindlaks teha, kumb neist kahest tarnest vastab kõigile ühendusesisese tarnega seotud tingimustele.

Sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus esimene soetaja, olles saanud kauba omanikuna käsutamise õiguse esimese tarne koha liikmesriigi territooriumil, teatab oma kavatsusest vedada kaup teise liikmesriiki ja esitab viimati nimetatud riigis talle omistatud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri, tuleb ühendusesisene vedu seostada esimese tarnega, tingimusel et kauba omanikuna käsutamise õigus anti teisele soetajale üle ühendusesisese veo sihtkohaliikmesriigis. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see tingimus on tema menetletavas kohtuvaidluses täidetud.

(1) ELT C 24, 30.1.2010.
2.

EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et niisugune õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitlusel kujutab endast piirangut EÜ asutamislepinguga tagatud teenuste osutamise vabadusele. See meede on siiski õigustatud eesmärgiga võidelda narkoturismi ja sellega kaasnevate probleemidega.