Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Esitatavate küsimuste kindlaksmääramine – Liikmesriigi kohtu ainupädevus

(EÜ artikkel 234)

2. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Keeld – Grupierand – Kokkulepped mootorsõidukisektoris – Määruse nr 1400/2002 jõustumine

(EÜ artikli 81 lõige 1; komisjoni määrus nr 1475/95, artikli 5 lõike 3 esimese lõigu esimene taane; komisjoni määrus nr 1400/2002, artikkel 10)

3. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Keeld – Grupierand – Kokkulepped mootorsõidukisektoris – Määruse nr 1400/2002 jõustumine – Üleminekuperiood – Lõppemine

(EÜ artikli 81 lõiked 1 ja 3; komisjoni määrus nr 1475/95; komisjoni määrus nr 1400/2002, artiklid 4 ja 10)

Summary

1. Eelotsusemenetluses on üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses määratleda nende küsimuste ese, mida ta soovib esitada. Vaid see liikmesriigi kohus, kes vaidlust menetleb ja kes tehtava kohtuotsuse eest vastutab, peab iga konkreetse asja eripärast lähtudes otsustama, kas otsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas tema poolt Euroopa Kohtule esitatud küsimused on asjakohased.

Neil asjaoludel, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma eelotsusetaotlustega üksnes ühenduse määruse sätete tõlgendust ja ta ei maini, et tal on kahtlusi nende sätete kehtivuse suhtes või et selline küsimus on tema menetletavates põhikohtuasjades tõstatatud, ei saa Euroopa Kohus olla kohustatud nende kehtivust hindama üksnes põhjusel, et üks pooltest tõstatas selle küsimuse Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes märkustes, kuna EÜ artikkel 234 ei kujuta endast õiguskaitsevahendit nendele isikutele, kes on siseriiklikus kohtus menetletava asja poolteks.

(vt punktid 26–28)

2. Määruse nr 1400/2002 EÜ artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes mootorsõidukisektoris jõustumine ei loonud iseenesest vajadust tarnija turustusvõrkude ümberkorraldamiseks määruse nr 1475/95 [EÜ] artikli [81] lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes artikli 5 lõike 3 esimese lõigu esimese taande tähenduses. Siiski võis kõnealune jõustumine iga tarnija turustusvõrgu spetsiifilisest korraldusest lähtuvalt luua vajaduse niivõrd olulisteks muudatusteks, et neid võis käsitleda nimetatud turustusvõrgu ümberkorraldamisena selle sätte tähenduses. Siseriiklike kohtute ja vahekohtute ülesanne on nende menetluses oleva vaidluse konkreetsete asjaolude kogumist lähtuvalt hinnata, kas sellise olukorraga on tegemist.

Selles suhtes tuleb märkida, et kuigi määrus nr 1400/2002 küll tegi määruses nr 1475/95 ette nähtud grupierandite süsteemiga võrreldes olulisi muudatusi, võisid muudatused, mida tarnijad tõenäoliselt oma turustuskokkulepetes tegid, et kindlustada endale jätkuvalt õigus grupierandile, tuleneda sellest, et viimati nimetatud määruse kehtivuse kaotamise kuupäeval kehtinud lepinguid kohandati määruse nr 1400/2002 artiklis 10 ette nähtud üheaastasel üleminekuperioodil. Selline kohandamine ei too seega automaatselt kaasa vajadust vastavalt kohaldatavale siseriiklikule õigusele lepinguid lõpetada ega igal juhul ka vajadust terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamiseks.

„Terve turustusvõrgu või selle olulise osa ümberkorraldamine” määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 esimese lõigu esimese taande tähenduses eeldab asjaomase tarnija turustusvõrgu märkimisväärset muudatust nii sisuliselt kui geograafiliselt, mis võib muu hulgas olla seotud nende struktuuride olemuse või vormi, eseme, nende sisemiste kohustuste jaotuse, asjaomaste kaupade ja teenuste tarnimise viisi, nimetatud struktuuris osalejate arvu või kvaliteedi ning geograafilise ulatusega. Kuigi miski selleks ei kohusta, ei välista samuti miski, et selline ümberkorraldamine võib tuleneda turustuskokkuleppe tingimuste muutmisest sellise uue erandimääruse jõustumise tagajärjel nagu määrus nr 1400/2002, mis tegi määruses nr 1475/95 ette nähtud grupierandite süsteemiga võrreldes olulisi muudatusi, sätestades rangemad normid kui need, mis viimane kehtestas erandite tegemise kohta EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeluga hõlmatud teatavate konkurentsipiirangute osas.

Mis puudutab määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 esimese lõigu esimeses taandes ette nähtud tingimust, mis on seotud ümberkorraldamise „vajadusega”, siis eeldab see, et ümberkorraldamine peab olema usutavalt õigustatav majandusliku tõhususega, mis tugineb tarnija ettevõtte sisestele või välistele objektiivsetele asjaoludele, mis turustusvõrgu kiire ümberkorraldamiseta võivad – võttes arvesse neid konkurentsitingimusi, milles tarnija tegutseb – kahjustada nimetatud turustusvõrgu olemasolevate struktuuride tõhusust. Seega ainuüksi asjaolust, et tarnija teeb oma turustusvõrgu hetkeolukorra subjektiivse majandusliku hinnangu alusel järelduse ümberkorraldamise vajalikkuse kohta, ei piisa selleks, et tõendada niisuguse ümberkorraldamise vajalikkust määruse nr 1475/95 artikli 5 lõike 3 esimese lõigu esimese taande tähenduses. Seevastu iga võimalik ebasoodne majanduslik tagajärg, mis võiks tarnijat mõjutada olukorras, kus ta peab turustuskokkuleppe kaheaastase etteteatamisega lõpetama, on niisugusel puhul asjassepuutuv.

(vt punktid 31–38, 41 ja resolutiivosa punkt 1)

3. Määruse nr 1400/2002 EÜ artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes mootorsõidukisektoris artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et pärast selle määruse artiklis 10 sätestatud üleminekuperioodi möödumist ei olnud selles ette nähtud grupierand kohaldatav lepingute suhtes, mis vastasid määruses nr 1475/95 [EÜ] artikli [81] lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes ette nähtud grupierandi tingimustele, kuid mille eesmärk oli vähemalt üks artiklis 4 nimetatud põhilistest piirangutest, mistõttu kõik sellistes lepingutes sisalduvad konkurentsi piiravad tingimused võisid EÜ artikli 81 lõike 1 alusel keelatud olla, kui tingimused EÜ artikli 81 lõike 3 alusel erandi tegemiseks ei olnud täidetud.

Kuna määruse nr 1400/2002 artikli 10 eesmärk on näha ette üleminekuperiood, et anda kõigile ettevõtjatele aega selliste määrusele nr 1475/95 vastavate kokkulepete kohandamiseks, mis kehtisid veel kuupäeval, mil määrus kehtivuse kaotas, ja kuna see artikkel sätestab, et EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu ei kohaldata selliste kokkulepete suhtes, nähtub selle sätte sõnastusest endast selgelt, et EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu kohaldatakse alates 1. oktoobrist 2003 kokkulepete suhtes, mida ei ole kohandatud selleks, et need vastaksid määruses nr 1400/2002 ette nähtud erandi tingimustele.

EÜ artikliga 81 vastuolus olevate lepingutingimuste keelamise tagajärjed kokkuleppe muudele osadele või sellest tulenevatele muudele kohustustele ei kuulu siiski ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Seetõttu on liikmesriigi kohtu ülesanne kohaldatava siseriikliku õiguse alusel hinnata, millised on teatavate tingimuste EÜ artikli 81 alusel keelamise ulatus ja tagajärjed kõikide lepinguliste suhete seisukohast.

(vt punktid 43–48, 51 ja resolutiivosa punkt 2)