Kohtuasi T-178/98 DEP

Fresh Marine Co. A/S

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Kohtukulude kindlaksmääramine

Esimese Astme Kohtu määrus (kolmas koda), 15. september 2004

Määruse kokkuvõte

1. Menetlus – Kohtukulud – Kindlaksmääramine – Hüvitamisele kuuluvad kohtukulud – Mõiste – Poolte vältimatud kulud – Arvesse võetavad asjaolud

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 91 punkt b)

2. Menetlus – Kohtukulud – Kindlaksmääramine – Hüvitamisele kuuluvad kohtukulud – Mõiste – Mitme advokaadi menetlusse astumine

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 91 punkt b)

3. Menetlus – Kohtukulud – Kindlaksmääramine – Taotlus teatud kulude kohta, mis esitati esmakordselt kohtus – Vastuvõetavus

(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikli 92 lõige 1)

1. Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 91 punkti b kohaselt on hüvitamisele kuuluvad kohtukulud esiteks piiratud nendega, mis on seotud Esimese Astme Kohtu menetlusega ja teiseks nendega, mis on sel eesmärgil vältimatud; need tingimused kehtivad kõikide kohtukulude kohta, s.h reisi- ja elamiskulude kohta.

Tasumäärasid kehtestavate ühenduse õigusnormide puudumisel peab Esimese Astme Kohus hindama juhtumi asjaolusid oma siseveendumuse kohaselt, võttes arvesse kohtuvaidluse eesmärki ja olemust, selle tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt, samuti juhtumiga kaasnevaid raskusi, mis sarnaste asjaoludega seotud kohtupraktika puudumisel suurendavad ebakindlust kohtuasja tulemuse osas, asjaga seotud esindajate või nõustajate eeltöö mahtu ning poolte menetlusega seotud majanduslikke huve. Ühenduse kohtuniku võimalus hinnata tehtud tööde mahtu sõltub siinkohal talle edastatud informatsiooni täpsusest

Ühenduse kohus ei ole pädev määrama kindlaks tasusid, mida pooled maksavad oma advokaatidele, küll aga võib ta kindlaks määrata nende tasude selle osa, mida peab tasuma pool, kellelt kohtukulud võidakse välja mõista. Esimese Astme Kohus ei pea kohtukulude kindlaksmääramise taotluse üle otsustamisel arvestama siseriiklikult kehtestatud advokaadi tasumäära ega mistahes selle kohta sõlmitud kokkulepet huvitatud poole ja tema esindajate või nõustajate vahel.

(vt punktid 26–28, 33 ja 41)

2. Mis puudutab põhikohtuasjas hageja advokaatide tehtud töö mahtu siis, kui põhimõtteliselt on hüvitatav üheainsa advokaadi töötasu, on võimalik, et sõltuvalt igale kohtuasjale omastest asjaoludest, eriti keerulisusest, võib vältimatu kuluna käsitleda rohkem kui ühe advokaadi töötasu. Põhiliselt tuleb siiski arvestada töötundide arvu, mis on kohtumenetluse huvides objektiivselt vältimatud ja seda sõltumata advokaatide arvust, kes neid teenuseid osutavad.

(vt punkt 35)

3. Kuigi kohtukulude hüvitamise nõue puudutas algselt üksnes advokaaditasusid, võib seda vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 92 lõikele 1 laiendada kohtukulude kindlaksmääramise taotlusega selliselt, et sinna lisatakse reisi- ja elamiskulud, kuna nimetatud taotluse esitamise hetkel oli poolte vahel olemas vaidlus hüvitatavate kohtukulude üle. Selline reisi- ja elamiskulude hüvitamise nõue tuleb seega tunnistada vastuvõetavaks.

(vt punkt 40)

ESIMESE ASTME KOHTU MÄÄRUS (kolmas koda)

15. september 2004( )

Kohtukulude kindlaksmääramine

Kohtuasjas T-178/98 DEP,

Fresh Marine Co. A/S, asukoht Trondheim (Norra), esindajad: advokaadid J.-F. Bellis ja B. Servais, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

hageja,

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz ja T. Scharf, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

kostja,

mille esemeks on taotlus kohtukulude kindlaksmääramiseks pärast Esimese Astme Kohtu 24. oktoobri 2000 tehtud otsust kohtuasjas T-178/98: Fresh Marine v. komisjon (EKL 2000, lk II-3331),





EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),

koosseisus: koja esimees J. Azizi, kohtunikud M. Jaeger ja O. Czúcz,

kohtusekretär: H. Jung,

on andnud järgmise

määruse

Asjaolud ja menetlus

1 Esimese Astme Kohus mõistis 24. oktoobri 2000. aasta otsusega kohtuasjas T-178/98: Fresh Marine v. komisjon (EKL 2000, lk II-3331, edaspidi „põhikohtuasjas tehtud otsus”) komisjonilt hageja kasuks välja 431 000 Norra krooni, et hüvitada kahju, mis ta oli hagejale põhjustanud rikkumistega, mis leidsid aset ajutiste tollimaksude kehtestamisel tehistingimustes kasvatatud Atlandi lõhe impordile ühendusse.

2 Hageja teatas 29. novembri 2000. aasta kirjas kostjale, et põhikohtuasjas hüvitamisele kuuluvate kohtukulude kogusumma küündis 2 200 000 Belgia frangini. Hageja palus kostjal kanda tema pangaarvele üle 1 650 000 Belgia franki, mis on kolm neljandikku tema kuludest.

3 Kostja palus 13. detsembril 2000 hagejal esitada talle hüvitamisele kuuluvate kohtukulude arvestus. 20. detsembril 2000 tegi hageja kostjale teatavaks töötundide arvestuse, mille kohta tema advokaadid olid esitanud arve, ning nõudis kohtukulude tasumist nagu põhikohtuasjas tehtud otsuses oli ette nähtud.

4 Kostja esitas 29. detsembril 2000 põhikohtuasjas tehtud otsuse peale apellatsioonkaebuse. 11. jaanuaril 2001 tegi komisjon ettepaneku tasuda põhikohtuasja kohtukulude katteks 18 592,01 eurot. Hageja on seisukohal, et ta sai selle ettepaneku alles siis, kui komisjon esitas selle teistkordselt 9. septembril 2003. Euroopa Kohus jättis 10. juuli 2003. aasta otsusega kohtuasjas C-472 P: komisjon v. Fresh Marine (EKL 2003, lk I-7541) kostja apellatsioonkaebuse rahuldamata ja mõistis komisjonilt välja esiteks apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud ning teiseks Fresh Marine’ilt vastuapellatsiooniga seotud kohtukulud. 28. juulil 2003 nõudis hageja kostjalt põhikohtuasjaga seotud kohtukulude eest 40 902,43 euro (umbes 1 650 000 Belgia franki) tasumist, millele lisandub viivisena 7444,24 eurot, mis on arvutatud seadusjärgses määras 7% aastas alates põhikohtuasjas tehtud otsuse väljakuulutamise kuupäevast, st kahe aasta, seitsme kuu ja 9 päeva pikkuse perioodi eest.

5 Kostja keeldus 1. septembri 2003. aasta kirjas hageja nõutud kohtukulusid ja intresse täies ulatuses tasumast, kuna pidas neid õigustamatuteks, ning saatis oma ettepaneku tasuda 11. jaanuari 2001. aasta kirjas pakutud 18 592,01 eurot. Hageja loobus 10. septembri 2003. aasta kirjas viivise nõudest, kuid jäi 40 902,43 euro suuruse nõude juurde.

6 15. septembril 2003. aastal edastas hageja Esimese Astme Kohtu kantseleisse taotluse kohtukulude kindlaksmääramiseks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 92 lõike 1 alusel.

7 5. novembril 2003 esitas komisjon Esimese Astme Kohtu kantseleisse nimetatud taotluse kohta märkused.

Poolte nõuded

8 Hageja palub Esimese Astme Kohtul määrata komisjoni poolt tasutavaks summaks 41 791,96 eurot.

9 Komisjon palub Esimese Astme Kohtul määrata hüvitamisele kuuluvaks summaks 18 592,01 eurot.

Õiguslik käsitlus

Poolte argumendid

10 Viidates oma 20. detsembri 2000. aasta faksile annab hageja hüvitamisele kuuluvate kohtukulude kohta järgmise ülevaate:

– hagi koostamine: kokku 61 tundi ja 45 minutit, sellest 18 tundi ja 30 minutit kuulub J.-F. Bellis’le, kelle tunnitasu on 15 000 Belgia franki, 6 tundi B. Servais’le, kelle tunnitasu on 12 000 Belgia franki, ja 37 tundi ja 15 minutit R. Granberg’ile, kelle tunnitasu on 8000 Belgia franki;

– repliigi koostamine: kokku 76 tundi, sellest 14 tundi 30 minutit kuulub J.-F. Bellis’le, kelle tunnitasu on 15 000 Belgia franki, 15 tundi B. Servais’le, kelle tunnitasu on 12 000 Belgia franki, ja 46 tundi 30 mitutit R. Granberg’ile, kelle tunnitasu on 8000 Belgia franki.

– kohtuistungi ettevalmistamine ja kohtuistung: kokku 73 tundi 15 minutit, sellest 17 tundi 45 minutit kuulub J.-F. Bellis’le, kelle tunnitasu on 15 000 Belgia franki, 24 tundi 15 minutit B. Servais’le, kelle tunnitasu on 12 000 Belgia franki, ja 31 tundi 15 minutit T. Loukole, kelle tunnitasu on 8000 Belgia franki.

11 Niisiis kulus hageja sõnul põhikohtuasjale 211 töötundi ning hüvitamisele kuuluvad kohtukulud on kokku 2 224 250 Belgia franki. See summa ümardati 2 200 000 Belgia frangini, millest vastavalt põhikohtuasjas tehtud otsusele nõuti komisjonilt kolme neljandikku ehk 1 650 000 Belgia franki või 40 902,43 eurot.

12 Peale selle palub hageja käesoleva menetluse raames täiendavalt 889,53 euro tasumist Brüsseli ja Luxembourgi vaheliste reisikulude ning enne 10. mai 2000. aasta kohtuistungit Luxembourgis elamise kulude eest.

13 Olles esitanud hüvitamisele kuuluvatele kohtukuludele kohaldatavad põhimõtted (Esimese Astme Kohtu 30. oktoobri 1998. aasta määrus kohtuasjas T-290/94 DEP: Kaysersberg v. komisjon, EKL 1998, lk II-4105, punkt 17) ning teatanud, et ta ei ole saanud komisjoni 11. jaanuari 2001. aasta kirja, esitab hageja oma nõude toetuseks mitu argumenti.

14 Hageja meenutab esiteks põhikohtuasja eesmärki ja olemust ning rõhutab selle tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt. Ta märgib, et see oli dumpinguvastaste meetmete valdkonnas esimene kohtuasi, mis viis komisjoni lepinguvälise vastutuse tuvastamiseni ja mis määras kindlaks hoolsuse ja hea halduse astme, millest komisjon peab dumpinguvastaste meetmete vastuvõtmise kaalumisel juhinduma. Selle kohtuasja kui pretsedendi olemus, asjaolu, et seda on kommenteerinud väljapaistvad akadeemikud ning selle mõju institutsioonide tulevasele tööle tõendavad hageja arvates põhikohtuasja olulisust.

15 Hageja lisab, et põhikohtuasi käsitles keerulisi õiguspõhimõtteid ning tõstatas uusi ja raskeid küsimusi, mis nõudis olulisel määral tööd.

16 Eriti viitab hageja sarnaseid asjaolusid puudutava kohtupraktika puudumisele, komisjonilt seadusandlike aktide vastuvõtmisel nõutavat hoolsust ja head haldust puudutava kohtupraktika arenevale olemusele ning viimasena tema nõuete pikkust, mis puudutavad kahju hüvitamise hagi vastuvõetavust ja tekkinud kahju suurust.

17 Peale selle õigustab hageja arvates paljude advokaatide kohtuasjas osalemist põhikohtuasja keerulisus. Selle kohta märgib hageja, et väljakujunenud kohtupraktikast tulenevalt on esimene asi, mida hüvitamisele kuuluvate kohtukulude kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta, töötundide arv, mis on Esimese Astme Kohtus toimuva menetluse huvides objektiivselt vajalik, hoolimata sellest, mitu advokaati kõnealuseid teenuseid osutas (ülal punktis 13 viidatud määrus Kaysersberg v. komisjon, punkt 20). Muu hulgas leiab hageja, et kohtuistungi ettevalmistamisele kulunud aeg tulenes vajadusest selgeks teha komisjoni arvamuses toodud probleemistik ning näha ette Esimese Astme Kohtu esitatavad võimalikud küsimused.

18 Viimasena märgib hageja, et põhikohtuasjas hagi esitamiseks oli tal eluline huvi. Hageja osutab märkimisväärsele majanduslikule kahjule, mida talle põhjustasid komisjoni kehtestatud ajutised tollimaksud, tollimaksude kehtimise ajal ühisturult eemaldumisele ning ühenduses asuvate klientidega kaubandussuhete ohtu seadmisele.

19 Alustuseks märgib kostja, et esiteks saatis ta 11. jaanuaril 2001 kirja, milles ta vaidlustas hageja nõutud kogukulude põhjendatuse ning milles pakkus välja 18 592,01 euro tasumise ning teiseks, et hageja keeldus põhjendamatult tema kahest järjestikusest pakkumisest maksta suuremat summat – esimene kuupäevaga 1. september 2003 summas kaks korda 18 592,01 eurot ehk vastavalt Esimese Astme Kohtu menetlusega ja Euroopa Kohtule esitatud apellatsioonkaebusega seotud kulud ning teine kuupäevaga 24. september 2003 summas 50 000 eurot nii Esimese Astme Kohtu menetluse kui Euroopa Kohtu menetlusega seotud kulude katteks.

20 Kostja ei eita põhikohtuasja olulisust ühenduse seisukohalt, kuna tegemist on dumpinguvastaste tollimaksude valdkonnas esimese kohtuasjaga, milles komisjoni lepinguvälise vastutuse tuvastamine tõi kaasa hüvitise maksmise. Siiski ei ole ta nõus sellega, et kõik hageja nõutud kulud on vältimatud ja kuuluvad seetõttu hüvitamisele.

21 Kostja väitel ei ole hageja tõendanud põhikohtuasjas eriliste raskuste esinemist. Ta leiab, et Esimese Astme Kohus üksnes kohaldas antud juhtumi asjaoludele lepinguvälise vastutuse valdkonnas väljakujunenud kohtupraktikat, samuti komisjonilt nõutavat hoolsuse ja hea halduse taset. Ta leiab lisaks, et hagi vastuvõetavuse ja tekitatud kahju suuruse detailsema põhjenduse vajadus on omane igale kahju hüvitamise hagile. Viimasena leiab kostja, et vahetatud arvamuste napisõnalisus tõendab põhikohtuasjas erilise keerulisuse puudumist.

22 Kostja leiab veel, et hageja ei ole tõendanud, mil viisil nõudis põhikohtuasi erialaadvokaatidelt 209 töötundi. Tema arvates ei nõudnud see kohtuasi põhjalikumat uurimist kui mis tahes muu dumpinguvastaseid meetmeid puudutav kohtuasi, samuti puudus vajadus kolme advokaadi kaasamiseks kirjalikus menetluses või neljanda advokaadi kaasamiseks või kolmanda asendamiseks kohtuistungi ettevalmistamisel. Vastavalt kostja seisukohale ei saanud ettekäändel, et oli vaja tutvuda kostja arvamuses tõstatatud küsimustega ja valmistada ette vastused Esimese Astme Kohtu võimalikele küsimustele, kuluda kohtuistungi ettevalmistamiseks 72 töötundi kolme advokaadi osavõtul, kellest kaks olid kogenud partnerid ja spetsialistid dumpinguvastaste meetmete alal (J.-F. Bellis ja B. Servais). Need sammud kuuluvad kostja arvates mistahes kohtuistungi tavapärase ettevalmistuse hulka. Kostja lisab, et kuigi hageja advokaatide tunnitasud ei ole iseenesest ebamõistlikud, on nad siiski kõrged, mis annab tunnistust nende kogemustest. Vastupidi hageja väitele oleks sedavõrd kogenud advokaadid pidanud asjaga tegelema tunduvalt kiiremalt.

23 Kostja leiab veel, et hageja ei ole tõendanud, millises ulatuses oli tal märkimisväärne majanduslik huvi, rääkimata elulisest huvist. Ta ei ole määranud ega tõendanud oma tegeliku majandusliku huvi suurust.

24 Kostja väidab lisaks, et alles Esimese Astme Kohtus esimest korda esitatud täiendav nõue 889,53 euro suuruse summa tasumiseks on vastuvõetamatu ja põhjendamatu. Seda summat ei oleks saanud „vaidlustada”. Kostja kinnitab, viidates Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 92 lõikele 1 ning Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 92 lõike 1 sõnastusega analoogselt sõnastatud Euroopa Kohtu kodukorra artiklit 74 puudutavale kohtupraktikale (Euroopa Kohtu 26. mai 1967. aasta määrus 25/65: Simet jt v. ESTÜ Ülemamet, EKL 1967, lk 145), et vaidlus Esimese Astme Kohtus võib toimuda üksnes „vaidlustatud” kulude üle. Järelikult on tema arvates selline nõue vastuvõetamatu. Veelgi enam, kostja leiab, et igal juhul on täiendav nõue põhjendamatu, arvestades, et detaile ega arveid tegelike summade kohta esitatud ei ole. Eeldades, et need summad vastavad rohkem kui ühe advokaadi tasudele, on hageja jätnud kostja arvates põhjendamata rohkem kui ühe advokaadi osalemise kohtuistungil.

25 Viimasena väidab kostja, et 29. jaanuari 1998. aasta kohtuasjas T-97/95: Sinochem v. nõukogu (EKL 1998, lk II-85), mis oli eriliselt oluline ja keeruline, leidis Esimese Astme Kohus, et summa 23 637,02 eurot (umbes 953 515 Belgia franki) oli nende kulude suuruse mõistlik hinnang, mille hüvitamist nõukogu võis nõuda (Esimese Astme Kohtu 22. märtsi 2000. aasta määrus T-97/95 DEP II: Sinochem v. nõukogu, EKL 2000, lk II-1715, punktid 33 ja 35). Tema arvates on seega mõistlik määrata käesolevas kohtuasjas hüvitamisele kuuluvateks kohtukuludeks 18 592,01 eurot.

Esimese Astme Kohtu hinnang

26 Kodukorra artikli 91 punkti b kohaselt on hüvitamisele kuuluvad kulud „poolte menetlusega seotud vältimatud kulud, eelkõige reisi- ja elamiskulud ning esindaja‑, nõustaja- või advokaaditasud”. Sellest sättest tuleneb, et hüvitamisele kuuluvad kohtukulud on piiratud nendega, mis on seotud Esimese Astme Kohtu menetlusega ja teiseks nendega, mis on sel eesmärgil vältimatud (24. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T-38/95 DEP: Groupe Progny v. komisjon, EKL 2002, lk II-217, punkt 28, ja 6. märtsi 2003. aasta määrus liidetud kohtuasjades T‑226/00 DEP ja T-227/00 DEP: Nan Ya Plastics v. nõukogu, EKL 2003, lk II‑685, punkt 33).

27 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tasumäärasid kehtestavate ühenduse õigusnormide puudumisel peab Esimese Astme Kohus hindama juhtumi asjaolusid oma siseveendumuse kohaselt, võttes arvesse kohtuvaidluse eesmärki ja olemust, selle tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt, samuti juhtumiga kaasnevaid raskusi, asjaga seotud esindajate või nõustajate töö mahtu ning poolte menetlusega seotud majanduslikke huve (8. märtsi 1995. aasta määrus kohtuasjas T-2/93 DEP: Air France v. komisjon, EKL 1995, lk II-533, punkt 16, ja 19. septembri 2001. aasta määrus kohtuasjas T-64/99 DEP: UK Coal v. komisjon, EKL 2001, lk II-2547, punkt 27). Ühenduse kohtuniku võimalus hinnata tehtud tööde mahtu sõltub siinkohal talle edastatud informatsiooni täpsusest (8. novembri 1996. aasta määrus kohtuasjas T-120/89 DEP: Stahlwerke Peine-Salzgitter v. komisjon, EKL 1996, lk II-1547, punkt 31, ja 15. märtsi 2000. aasta määrus kohtuasjas T-337/94 DEP: Enso-Gutzeit v. komisjon, EKL 2000, lk II-479, punkt 16).

28 Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ühenduse kohus ei ole pädev määrama kindlaks tasusid, mida pooled maksavad oma advokaatidele, küll aga võib ta kindlaks määrata nende tasude selle osa, mida peab tasuma pool, kellelt kohtukulud võidakse välja mõista. Esimese Astme Kohus ei pea kohtukulude kindlaksmääramise taotluse üle otsustamisel arvestama siseriiklikult kehtestatud advokaadi tasumäära ega mistahes selle kohta sõlmitud kokkulepet huvitatud poole ja tema esindajate või nõustajate vahel (ülal punktis 27 viidatud määrused Stahwerke Peine-Salzgitter v. komisjon, punkt 27, ja UK Coal v. komisjon, punkt 26).

29 Nende kriteeriumite põhjal tuleb hinnata käesolevas kohtuasjas hüvitamisele kuuluvaid kohtukulusid.

30 Esiteks, mis puudutab hüvitamisele kuuluva advokaaditasu suurust, siis kõigepealt tuleb märkida, et põhikohtuasi oli ühenduse õiguse seisukohalt eriliselt oluline.

31 Sellisel juhul piisab, kui meenutada põhikohtuasjas tehtud otsust, milles täpsustati, et kuigi ühenduse institutsioonide akte, mis on seotud dumpinguvastaste meetmete võimaliku kehtestamise menetlusega, tuleb põhimõtteliselt vaadelda kui õigustloovaid akte, mis peegeldavad majanduspoliitilisi valikuid, mistõttu ühenduse vastutus saab niisuguste aktide puhul tekkida üksnes siis, kui esineb sellise kõrgemalseisva õigusnormi piisavalt ilmne rikkumine, mis puudutab üksikisikute kaitset, võib siiski järeldada, et kui kõnealused meetmed on üksnes haldusalased, ei sisalda ühtki majanduspoliitilist valikut ning jätavad üksnes väga kitsa või olematu hindamisruumi ja on tuvastatud rikkumine, mida haldusorganid analoogsetel asjaoludel tavapärast hoolsust järgides ei oleks toime pannud, siis on ühenduse institutsiooni käitumine ebaseaduslik ning toob EÜ artikli 288 alusel kaasa ühenduse vastutuse.

32 Peale selle kohustati selle otsusega komisjoni esmakordselt maksma hüvitist ettevõtjale, keda kahjustas komisjoni poolt teda puudutavate dumpinguvastaste meetmete ebaseaduslik võtmine ja säilitamine.

33 Euroopa Kohus tunnistab põhikohtuasjas kõne all olevate raskuste osas, et sarnaste asjaoludega seotud kohtupraktika puudumine tõi kohtuasja tulemuse koha pealt hageja jaoks kaasa tunduvalt suurema ebakindluse ning võis nii tingida vajaduse tavalisest põhjalikuma eeltöö järele. Peale selle tõendab põhikohtuasja raskust nii dumpinguvastaseid meetmeid hõlmava kohtuasja keeruliste tunnusjoonte ühine analüüs kui lepinguvälise vastutuse hagi esitamine.

34 Sellegipoolest tuleb arvestada ka asjaolu, et peale nende kaalutluste tõstatas põhikohtuasi rea küsimusi, mis on analoogsed mis tahes muus dumpinguvastaseid meetmeid või lepinguvälist vastutust hõlmavas kohtuasjas.

35 Mis puudutab põhikohtuasjas hageja advokaatide tehtud töö mahtu, siis tasub veel meenutada, et kui põhimõtteliselt on hüvitatav üheainsa advokaadi töötasu, on võimalik, et sõltuvalt igale kohtuasjale omastest asjaoludest, eriti keerulisusest, võib vältimatu kuluna käsitleda rohkem kui ühe advokaadi töötasu (6. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas C-104/89 DEP: Mulder jt v. nõukogu ja komisjon, EKL 2004, lk I-1, punkt 62). Põhiliselt tuleb siiski arvestada töötundide arvu, mis on kohtumenetluse huvides objektiivselt vältimatud ja seda sõltumata advokaatide arvust, kes neid teenuseid osutavad (ülal punktis 13 viidatud määrus Kayserberg v. komisjon, punkt 20).

36 Käesoleval juhul ei tundu hageja advokaatide põhikohtuasjas tehtud 211 töötundi olevat objektiivselt vältimatud. Pigem näib, et kahe kogenud ja spetsialiseerunud ning ühe vähemkogenud advokaadi arvamuste koostamisele kulutatud aeg on ülemäärane. Lisaks on ülemäärased need 73 tundi, mille kulutasid kohtuistungi ettevalmistamisele ja kohtuistungile nii kaks kogenud ja spetsialiseerunud advokaati kui kolmas, vähemkogenud advokaat, kes ei olnud veel kohtuasja juures töötanud, põhjendades seda vajadusega tutvuda kostja arvamuses tõstatatud küsimustega ning valmistuda Esimese Astme Kohtu võimalikeks küsimusteks.

37 Siiski tuleb arvestada ka poolte menetlusega seotud majanduslikke huve. Põhikohtuasjas tehtud otsusest selgub esiteks, et hageja, kes tegutses aktiivselt peamiselt ühenduse turul, pidi pärast komisjoni esialgsete dumpinguvastaste meetmete kehtestamist ajutiselt sellelt turult tagasi tõmbuma ning tema kaubandustegevus vähenes sel perioodil tunduvalt. Peale selle hinnati põhikohtuasjas tehtud otsuses hagejale tekitatud majandusliku kahju suuruseks 431 000 Norra krooni. Järelikult on põhikohtuasi hageja jaoks vaieldamatult majanduslikult tähtis.

38 Võttes arvesse kõiki käesoleva kohtuasja asjaolusid, tundub, et hageja advokaatide töötundide arv põhikohtuasjas on liiga suur. Neil asjaoludel tuleks advokaatide kogutasu suuruseks käesolevas kohtuasjas määrata 30 000 eurot.

39 Teiseks, mis puudutab reisi- ja elamiskulusid, siis tuleb meenutada, et kodukorra artikli 92 lõike 1 kohaselt lahendab Esimese Astme Kohus hüvitatavate kulude üle tekkinud vaidluse.

40 Käesolevas kohtuasjas vaidlustas komisjon 11. jaanuaril 2001 ja 1. septembril 2003 hageja kohtukulude hüvitamise nõude. Kuna vastab tõele, et nõue puudutas algselt üksnes advokaaditasusid ja seda laiendati käesoleva kohtukulude kindlaksmääramise taotlusega selliselt, et sinna lisati reisikulud, oli nimetatud taotluse esitamise hetkel poolte vahel siiski olemas vaidlus hüvitatavate kohtukulude üle. Viimati nimetatud taotluse esitamise hetkel oli komisjon vaidlustanud hageja advokaaditasude hüvitamise nõude. Komisjon tugineb niisiis vääralt ülal punktis 24 viidatud kohtuotsusele Simet jt v. ESTÜ Ülemamet. Selles otsuses puudus poolte vahel igasugune vaidlus hüvitamisele kuuluvate kohtukulude summa ja nende määramise üle, samal ajal kui käesolevas kohtuasjas oli komisjon vaidlustanud hageja esitatud nõude tasuda hüvitamisele kuuluvad kohtukulud. Järelikult on hageja reisi- ja elamiskulude hüvitamise nõue vastuvõetav.

41 Kuna tegemist oli vältimatute kuludega, tuleb nii nagu muude kohtukulude puhul võtta Esimese Astme Kohtu menetlusega seotud reisi- ja elamiskulusid hüvitamisele kuuluvate kuludena arvesse. Detailsema põhjenduse puudumisel, mis selgitaks, kuidas ja millisel eesmärgil need kulud summas 889,53 eurot tekkisid, tuleb lugeda hüvitamisele kuuluvate reisi- ja elamiskulude suuruseks ex aequo et bono 150 eurot.

42 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb õiglasel hindamisel määrata hageja põhikohtuasjas kantud kohtukulude suuruseks 30 150 eurot. Kuna Esimese Astme Kohus mõistis komisjonilt põhikohtuasjas tehtud otsuses välja kolm neljandikku hageja kantud kohtukuludest, tuleb komisjonil tasuda 22 612,5 eurot.

43 Kuna selle summa puhul on arvesse võetud kõiki kohtuasja asjaolusid kuni käesoleva päevani, siis ei ole vaja eraldi otsustada poolte käesolevas kohtukulude kindlaksmääramise menetluses kantud kulude üle (vt selle kohta 10. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T-80/97 DEP: Starway v. nõukogu, EKL 2002, lk II-1, punkt 39).

Esitatud põhjendustest lähtudes

ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)

määrab:

Komisjoni poolt hagejale tagasi makstavate kohtukulude summa suuruseks määrata 22 612,5 eurot.

15. septembril 2004 Luxembourgis.

Kohtusekretär Koja esimees