KOHTUJURISTI ETTEPANEK

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

esitatud 15. jaanuaril 2004( )

Kohtuasi C-216/02

Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen

versus

Burgenländische Landesregierung

(Verwaltungsgerichtshof’i (Austria) esitatud eelotsusetaotlus)

Kaupade vaba liikumine – Otsus 92/353/EMÜ – Ühendusesisene kauplemine hobuslastega – Artikli 2 lõike 2 esimene taane – Registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavate või asutavate organisatsioonide ja ühingute ametliku tunnustamise kord – Olemasoleva organisatsiooni või ühingu õigused

1. Austria halduskohus Verwaltungsgerichtshof esitas Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel kaks eelotsuse küsimust seoses komisjoni 11. juuni 1992. aasta otsuse 92/353/EMÜ, milles sätestatakse registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavate või asutavate organisatsioonide ja ühingute tunnustamise kriteeriumid,( ) täpsemalt selle artikli 2 lõike 2 esimese taande tõlgendamisega.

Nimetatud kohus soovib sisuliselt teada, kas see säte annab liikmesriigis ametlikult tunnustatud organisatsioonile, kes peab registreeritud hobuslaste tõuraamatuid, õiguse nõuda, et pädevad ametiasutused keelduksid teise organisatsiooni või ühingu tunnustamisest, kui see võib ohustada tõu säilimist või kahjustada olemasoleva organisatsiooni tegevust või tema tõuparandus- või selektsiooniprogrammi. Ta küsib veel, kas selle õigusnormiga on vastuolus, kui olemasoleval organisatsioonil on uue organisatsiooni tunnustamismenetluses üksnes õigus olla ära kuulatud ja tal puudub õigus pöörduda tunnustamise vaidlustamiseks kohtute poole.

I. Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud

2. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, kes on põhikohtuasja hageja, on vastavalt 2. märtsi 1995. aasta seadusele põllumajandusliku karjakasvatuse kohta (Burgenländisches Tierzuchtgesetz) alates 14. augustist 1997 Burgerlandi liidumaal tunnustatud kui šetlandi poni tõuaretusorganisatsioon.

3. 1997. aastal taotles Österreichischer Shetlandponyzuchtverband nimetatud liidumaa ametiasutustelt enda tunnustamist Shetlandi saarte poni tõugu hobuste tõuaretusorganisatsioonina.

Haldusmenetluse käigus kuulati ära Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, kes oli uue organisatsiooni tunnustamise vastu, põhjendades seda ohuga tõu säilimisele ja sellega, et see võib kahjustada tema kui olemasoleva organisatsiooni tegevust ja tema tõuparandus- ja selektsiooniprogrammi ning samuti sellega, et erinevalt uue organisatsiooni tegevusest järgis tema originaaltõuraamatu põhimõtteid.

4. Vastavalt nimetatud seaduse artiklile 9 tunnustasid Burgenlandi liidumaa ametiasutused 30. aprillil 2001 Österreichischer Shetlandponyzuchtverband'i kui Shetlandi saarte poni tõugu hobuste tõuaretusorganisatsiooni vastavalt kindlaksmääratud programmile kestusega kümme aastat. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen esitas selle meetme peale Verwaltungsgerichtshof’ile hagi.

5. Põhikohtuasjas leidsid kostjad ametiasutused, et Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen'il ei ole õigust Österreichischer Shetlandponyzuchtverband'i tõuaretusorganisatsioonina tunnustamist Verwaltungsgerichtshof’is vaidlustada, kuna ta ei ole tunnustamismeneltuse pool ja ei oma seetõttu kaebeõigust.

II. Siseriiklikud õigusnormid

6. Selliste organisatsioonide tunnustamist reguleerib põllumajanduslikku karjakasvatust käsitleva seaduse artikkel 9. Selle artikli lõike 1 kohaselt annab liidumaa valitsus tunnustuse üksnes siis, kui on täidetud teatavad tingimused.

7. Vastavalt siseriikliku kohtu esitatud informatsioonile omavad antud asjas tähtsust artikli 9 lõiked 3 ja 5, mis on sõnastatud järgmiselt:

„3. Tunnustamismenetluses kuulatakse ära tõuaretusühingud, mille tegelik või geograafiline tegevusala kattub täielikult või osaliselt lõike 2 punkti 5 alapunktis a sätestatuga.

[...]

5. Kui ühe tõu jaoks on juba olemas üks või mitu tunnustatud tõuaretusühingut, keeldub liidumaa valitsus uue tõuaretusühingu tunnustamisest, kui see ohustab tõu säilimist või olemasoleva ühingu zootehnilist programmi.”

8. Verwaltungsgerichtshof tunnistab, et ta ei olnud kunagi pidanud kohaldama põllumajanduslikku karjakasvatust käsitleva seaduse artikli 9 lõiget 3. Kuid vastavalt muid õigusakte puudutavale väljakujunenud kohtupraktikale ei omista säte, mis annab kellelegi ainuüksi õiguse olla haldusmenetluses ära kuulatud, talle täieõigusliku menetlusosalise staatust, mistõttu ei saa ta nõuda, et ametiasutused teeksid teatava sisuga otsuse ega tehtud otsust kohtus vaidlustada.( )

Siseriikliku õiguse kohaselt tuleks põhikohtuasjas jätta Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen'i hagi rahuldamata, ilma et oleks vaja uurida, kas Österreichischer Shetlandponyzuchtverband'i tunnustamine tõuaretusorganisatsioonina ohustab tõu säilimist või hageja tõoaretusprogrammi.

9. Et piiritleda esitatud küsimuste õiguslikku raamistikku, esitas Euroopa Kohus eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimuva menetluse pooltele, Austria valitsusele ja kirjalikus menetluses menetlusse astunutele mitmeid küsimusi.

10. Esiteks palus ta neil täpsustada, kas põllumajanduslikku loomakasvatust käsitleva seaduse artiklis 9 kasutatud mõiste „tõuaretusühing” vastab mõistele „tõuraamatuid pidavad või asutavad organisatsioonid või ühingud” otsuse 92/353 artikli 2 tähenduses ja kas selleks, et avalikud ametiasutused tunnustaks hobuslaste tõuaretusorganisatsiooni, peab see iga tõu kohta pidama või asutama tõuraamatut või osa sellest.

Põhikohtuasja hageja ja Austria valitsus vastasid neile kahele küsimusele jaatavalt.

11. Seejärel palus ta neil selgitada, kas olukorras, kus ühes liikmesriigis on mitu sama hobuslaste tõu puhul ametlikult tunnustatud organisatsiooni või ühingut, võib iga organisatsioon või ühing selle tõu tõuraamatut pidada või asutada iseseisvalt, ainsal eeldusel, et järgitakse originaaltõuraamatut pidava organisatsiooni või ühingu kehtestatud põhimõtteid.

Hageja märgib, et direktiivi 90/427 rakendav Austria õigusakt ei võtnud üle selle artikli 4 lõiget 1, mille kohaselt peavad tunnustamist või heakskiitu taotlevad tõuaretusorganisatsioonid arvestama originaaltõuraamatut pidava organisatsiooni või ühingu poolt sätestatud põhimõtteid.( ) Samuti ei ole selle õigusaktiga üle võetud otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 teist taanet. Sellest johtuvalt kinnitas hageja, et organisatsioon, mille tunnustamist ta soovib vaidlustada, ei järgi nimetatud tõuraamatus sätestatud eeskirju, sest ta registreerib loomi erinevate kriteeriumite alusel.

Österreichischer Shetlandponyzuchtverband tunnistas, et kõik organisatsioonid ja ühingud otsuse 92/353 artikli 2 tähenduses on kohustatud iga tõu suhtes pidama iseseisvat tõuraamatut. Austria valitsus ja komisjon lisasid, et järgida tuleb põhimõtteid, mille on kehtestanud originaaltõuraamatut pidav organisatsioon.

12. Lõpetuseks küsis Euroopa Kohus, kas juhul, kui kahel või enamal tõuaretusorganisatsioonil on sama tegelik ja geograafiline tegevusala, siis nad konkureerivad omavahel, et aretajad osaleksid nende vastavates tõuparandus-, selektsiooni- või tõu säilimise programmides, ja kas need tunnustatud tõuaretusorganisatsioonid saavad siseriikliku või ühenduse õiguse alusel oma tegevustele toetust.

Hageja vastas küsimuse esimesele poolele jaatavalt ja väljendas oma muret probleemi suhtes, mis tuleneb mitme tõuaretusühingu tunnustamisest nii väiksearvulise tõu jaoks, nagu seda on Shetlandi saarte poni, mis vähendab paljundamiseks mõeldud emas- ja isasloomade arvu ning suurendab veresuguluse taset. Toetuste saamise võimaluse osas nendib hageja, et Austrias eksisteerivad põllumajanduse üldised toetusmeetmed, mida võivad taotleda kõik juriidilised isikud.

Österreichischer Shetlandponyzuchtverband väitis, et tõuaretusorganisatsioonide vahel võib esineda konkureerimist, kui nende tegevusvaldkond piirdub ühe liidumaaga, ja lisas, et neile võidakse anda teatud liiki toetusi.

Austria valitsus ja komisjon kinnitasid, et organisatsioonide vahel võib esineda konkureerimist. Austria valitsus eitas toetuste olemasolu, samas kui komisjon teatas, et vastavalt ühenduse põllumajandussektori riigiabi käsitlevate suuniste( ) punktile 15 kiitis ta ise eesmärgiga soodustada ühenduse kariloomade geneetilise kvaliteedi säilimist ja parandamist heaks selles sektoris, sealhulgas hobuslastele abi andmise, ülemmääraga 100%, et katta halduskulusid, mis on seotud tõuraamatute asutamise ja pidamisega ning ülemmääraga 40% abikõlblikest kuludest, mis on seotud investeeringutega loomade taastootmiskeskustesse ja innovaatiliste tõuaretustehnikate ja -tavade juurutamisse.

III. Eelotsuse küsimused

13. Enne põhikohtuasjas otsuse tegemist küsis Verwaltungsgerichtshof Euroopa Kohtult eelotsust järgmistes küsimustes:

„1) Kas otsuse 92/353/EMÜ [...] artikli 2 lõike 2 esimene taane annab olemasolevale organisatsioonile või ühingule õiguse nõuda, et pädev ametiasutus keelduks uue organisatsiooni või ühingu tunnustamisest, kui uue organisatsiooni (ühingu) tunnustamine ohustab tõu säilimist või kahjustab olemasoleva organisatsiooni või ühingu tegevust või tema tõuparandus- või selektsiooniprogrammi?

2) Kas esimeses küsimuses viidatud komisjoni otsuse artikli 2 lõike 2 esimene taane takistab sellise siseriikliku sätte kohaldamist, mille kohaselt:

a) olemasolevale organisatsioonile või ühingule antakse üksnes õigus olla pädeva ametiasutuse poolt uue organisatsiooni või ühingu tunnustamismenetluses ära kuulatud, kuid mitte õigust nõuda, et uue organisatsiooni (ühingu) tunnustamisest keeldutaks põhjusel, et […] [see] ohustab tõu säilimist või kahjustab […] tegevust või tõuparandus- või selektsiooniprogrammi, [...] ja

b) ei tunnustata olemasoleva organisatsiooni või ühingu õigust vaidlustada vaatamata tema vastuväidetele antud tunnustust kohtus (Verwaltungsgerichtshof’is)?”

IV. Ühenduse õigusnormid

14. 26. juunil 1990 võttis nõukogu vastu direktiivi 90/427/EMÜ zootehniliste ja genealoogiliste tingimuste kohta ühendusesisesel kauplemisel hobuslastega,( ) eesmärgiga kehtestada hobuslaste kaubanduse eeskirjad, et tagada aretuse ratsionaalne areng ja suurendada selle sektori tootlikkust.

Direktiivi põhjendustes on rõhutatud, et erinevused tõuraamatutesse kandmisel takistavad ühendusesisest kaubandust, mille liberaliseerimiseks on vaja eelkõige selle valdkonna edasist ühtlustamist.( )

15. Artikli 4 lõike 2 kohaselt kehtestab komisjon lõikes 1 toodud põhimõtteid järgides:

„a) tõuraamatuid pidavate ja sisseseadvate organisatsioonide ja ühingute heakskiitmise või tunnustamise kriteeriumid;

[...]”

16. 11. juunil 1992 võttis komisjon vastu otsuse 92/353, millega rakendati eelkõige eespool viidatud direktiivi artikli 4 lõike 2 punkti a. Selle artikkel 2 sätestab:

„1. Asjaomase liikmesriigi ametiasutused peavad ametlikult tunnustama iga tõuraamatuid pidavat või asutavat organisatsiooni või ühingut, kui see vastab lisas sätestatud tingimustele.

2. Kui liikmesriigis on ühe tõu puhul juba ametlikult tunnustatud üht või mitut organisatsiooni või ühingut, võivad liikmesriigi ametiasutused uue organisatsiooni või ühingu tunnustamisest keelduda:

a) kui see ohustab tõu säilimist või kahjustab olemasoleva organisatsiooni või ühingu tegevust või tõuparandus- või selektsiooniprogrammi või

b) kui seda tõugu hobuslast võib kanda sellise tõuraamatu eriosasse, mida peab organisatsioon või ühing, mis iseäranis selle osa puhul järgib lisa punktis 3b originaaltõuraamatut pidava organisatsiooni või ühingu sätestatud põhimõtteid [järgib nimetatud tõu originaaltõuraamatut pidava organisatsiooni või ühingu poolt kooskõlas lisa punktiga 3b sätestatud põhimõtteid].

3. Liikmesriigid teavitavad komisjoni kõikidest ametlikest tunnustamistest või tunnustamisest keeldumiste vaidlustamisest.

4. Kui organisatsiooni või ühingut keeldutakse ametlikult tunnustamast, tuleb organisatsioonile või ühingule edastada kirjalikult keeldumise põhjused.”

[täpsustatud tõlge]

V. Menetlus Euroopa Kohtus

17. Käesolevas menetluses esitasid Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 sätestatud tähtaja vältel kirjalikke märkusi Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, kes on põhikohtuasja hageja, Austria valitsus ning ja komisjon.

Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen'i ja komisjoni esindajad ilmusid 4. detsembri 2003. aasta kohtuistungile, et esitada oma väited suuliselt.

VI. Esimene eelotsuse küsimus

18. Esiteks soovib Austria kohus teada, kas juhul, kui uus organisatsioon taotleb ametlikku tunnustamist, annab otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavale organisatsioonile õiguse nõuda, et päevad ametiasutused teeks keelduva otsuse, kui on täidetud üks nimetatud sättes viidatud eeldustest.

A. Esitatud märkused

19. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen teeb Euroopa Kohtule ettepaneku vastata jaatavalt. Ta väidab, et otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene ja teine taane on selged, täpsed ja tingimusteta ning võivad seetõttu omada otsest mõju üksikisikutele. Ta on seisukohal, et liikmesriikidega seonduvat tegusõna „võivad” tuleb tõlgendada selliselt, et alati, kui on põhjust tunnustamisest keelduda, on olemasoleval ühingul õigus nõuda, et siseriiklikud ametiasutused keelduksid uut organisatsiooni tunnustamast. Oleks mõttetu anda liikmesriigile kaalutlusruum, nagu see tunnustamisega seoses ilmselt on antud, kui samal ajal ei anta olemasolevatele organisatsioonidele juriidiliselt kaitstud õigust tunnustamise vaidlustamiseks.

20. Austria valitsus leiab, et otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimese taande eesmärk on tagada, et siseriiklikud ametiasutused, olles oma tegevuses sõltumatud, uuriksid tõuaretusorganisatsioonide ametliku tunnustamise taotlusi eelnevalt kindlaksmääratud objektiivsete kriteeriumite alusel, ja mitte, nagu seda väidavad põhikohtuasja hagejad, konkurentide huvide kaitsmine. Arvestades, et see ühenduse õigusnorm võeti Austria õigusesse põllumajanduslikku karjakasvatust käsitleva seadusega, täpsemalt selle artikli 9 lõikega 5 korrektselt üle, ei ole vaja uurida selle sätte otsest kohaldatavust. Igal juhul ei ole direktiivi sätted tingimusteta ega piisavalt täpsed ning seega ei saa üksikisikud kohtus neile tugineda.

21. Komisjon väidab omalt poolt, et kui otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimeses ja teises taandes sätestatud tingimused on täidetud, ei ole liikmesriikide pädevad ametiasutused kohustatud tunnustama igat uut organisatsiooni või ühingut nagu seda nõuab sama sätte lõige 1. Otsus annab neile tunnustamisest keeldumiseks seega kaalutlusõiguse, kohustamata neid seda tegema, mistõttu see ei loo olemasolevatele organisatsioonidele õigust sellist otsust vaidlustada.

Kohtuistungil tõi komisjon esile, et direktiiv 90/427 ja otsus 92/353 võeti vastu eesmärgiga soodustada siseriiklike ametiasutuste tunnustatud ühingute ja organisatsioonide loomist, mis peavad hobuslaste tõugude tõuraamatut järgides originaaltõuraamatut pidava organisatsiooni kehtestatud põhimõtteid selleks, et kaotada erinevused tõuraamatutesse kandmisel.

B. Küsimuse analüüs

22. Olen nõus Austria valitsuse ja komisjoniga, et sellele eelotsuse küsimusele tuleb vastata eitavalt.

23. Direktiivi 90/427 poolt toetatud projektis mängivad olulist rolli tõuaretusorganisatsioonid ja -ühingud, arvestades, et põhjendustes viidatakse, et hobuslaste aretamise sektoris rahuldavate tulemuste saavutamine sõltub oluliselt ametiasutuse või ametlikult tunnustatud organisatsioonide või ühingute poolt peetavates tõuraamatutes registreeritud hobuslaste kasutamisest. See vastab sedavõrd tõele, et nõukogu tegi komisjonile ülesandeks määrata kindlaks seda liiki organisatsioonide ja ühingute tunnustamise kriteeriumid, nõudes neilt peamise tingimusena tõu orginaaltõuraamatut pidava organisatsiooni või ühingu kehtestatud põhimõtete järgimist.

24. Komisjon täitis selle ülesande, võttes vastu otsuse 92/353, mille artikli 2 lõike 2 esimest taanet käesolevas asjas Verwaltungsgerichtshof’i taotlusel tõlgendada tuleb.

25. Nimetatud õigusakt sätestab artikli 2 lõikes 1 üldnormina, et iga liikmesriigi pädevad ametiasutused peavad ametlikult tunnustama iga tõuraamatuid pidavat või asutavat organisatsiooni või ühingut, kelle asukoht on liikmesriigi territooriumil ja kes on seda taotlenud, eeldusel et ta vastab lisas sätestatud tingimustele.

26. Samas teeb artikli 2 lõike 2 esimene taane selle laiaulatusliku nõude suhtes erandi ning lubab liikmesriikidel sellest kohustusest kõrvale kalduda, kui nende kohustus kaitsta üldist huvi seda nõuab. Vastavalt sellele normile, kui liikmesriigis on ühe konkreetse tõu puhul juba ametlikult tunnustatud üht või mitut organisatsiooni või ühingut, võib uue organisatsiooni või ühingu tunnustamisest keelduda kahel eeldusel: kui see ohustab tõu säilimist või kui see kahjustab olemasoleva organisatsiooni või ühingu tegevust või tõuparandus- või selektsiooniprogrammi.

Nii nagu ma siseriiklikele õigusnormidele pühendatud osas märkisin, otsustas Austria seadusandja oma ametiasutuste kaalutlusruumi piirata, kuna põllumajanduslikku loomakasvatust käsitleva seaduse artikli 9 lõige 5 kohustab neid uue organisatsiooni tunnustamisest keelduma, kui esineb üks eespool nimetatud kahest eeldusest.

27. Otsuse 92/353, mille adressaatideks on liikmesriigid, artikli 2 sõnastusest tulenevad teatavad õigused üksikisikutele. Samas täheldan, et sellest sättest saavad kasu üksnes uued ühingud, kes peavad või asutavad tõuraamatuid, ja kellel on, kui nad täidavad vastavad tingimused, õigus ametlikule tunnustamisele ning kes võivad tunnustamisest keeldumise puhul nõuda kirjalikku selgitust, milles on esitatud keeldumise põhjused.

28. Jääb üle selgeks teha, kas otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane annab olemasolevatele ühingutele õigusi, nagu seda väidab Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen.

29. Mis puudutab ohtu, mida uus ühing tõu säilimisele võib endast kujutada, siis on selle olemasolu hindamiseks, arvestades mängus olevate avalike ja erahuvidega igal konkreetsel juhul, parimal positsioonil sellise võimaluse uurimise ülesandega siseriiklikud ametiasutused.

30. Mis puudutab olemasoleva ühingu tegevuse või tõuparandus- või selektsiooniprogrammi kahjustamise hindamist, siis leian, et see säte kohustab siseriiklikke ametiasutusi enne uute tunnustamistaotluste suhtes lõplike ostuste tegemist kuulama ära olemasolevad organisatsioonid.( )

31. See formaalsus ei tähenda aga seda, et olemasoleva organisatsiooni tunnustamise vastane seisukoht oleks pädevatele ametiasutustele siduv ning et sellest tulenevalt tuleks taotlus rahuldamata jätta.

Esiteks ei saa sellist tõlgendust tuletada selle sätte sõnastusest ega selle eesmärgist tulenevalt.

Teiseks tähendaks sellise tõlgendusega nõustumine ülemäärase võimu andmist eraõiguslikele organisatsioonidele üksnes sel põhjusel, et neid on varem tunnustatud. Arvesse tuleb võtta eelkõige asjaolu, et ühenduse õigusnorm on sõnastatud selliselt, et olukorras, kus üks ettenähtud eeldustest on täidetud, annab ta liikmesriikidele õiguse, mitte aga ei kehtesta kohustust keelduda uue organisatsiooni tunnustamisest vaatamata sellele, et see vastab kehtestatud tingimustele. Lisaks sellele kohaldatakse olemasolevate organisatsioonide suhtes pidevat järelevalvet, arvestades, et kui nad ei vasta enam alaliselt tingimustele, millele nad tunnustuse saamisel vastama pidid, võetakse ametlik tunnustus tagasi.

32. Esitatud põhjendustel leian, et otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane ei anna registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavale organisatsioonile õigust nõuda, et pädevad ametiasutused teeksid keelduva otsuse, kui mõni uus organisatsioon või ühing taotleb ametlikku tunnustamist.

VII. Teine eelotsuse küsimus

33. Austria kohus küsib samuti, kas otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane takistab sellise siseriikliku sätte kohaldamist, mis reguleerides uue tõuaretusühingu ametlikku tunnustamismenetlust, annab esiteks olemasolevatele ühingutele üksnes õiguse olla ära kuulatud, ilma et ta annaks neile õigust nõuda tunnustamisest keeldumist ja teiseks ei võimalda neil tunnustamist vaidlustada vaatamata sellele, et nad on ärakuulamise käigus sellele vastu vaielnud.

A. Esitatud märkused

34. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen väidab, et ühenduse õigusnorm on ülimuslik põllumajanduslikku loomakasvatust käsitleva seaduse artikli 9 lõike 3 suhtes. Hetkest, mil saab tunnustada uut organisatsiooni, kes ei kahjusta olemasoleva organisatsiooni tegevust, tuleb möönda, et olemasolev organisatsioon omab menetluses avalikul õigusel põhinevat subjektiivset õigust nõuda vastuvõetava otsuse kontrollimist; tegemist on õigusega, mida ei hõlma lihtne võimalus olla ära kuulatud. Seetõttu on ühenduse õigusnormidest tuleneva materiaalõigusliku positsiooni tagamiseks vajalik, et olemasoleval organisatsioonil oleks uue organisatsiooni tunnustamismenetluses kõik menetluse poolel olevad eelisõigused. Vastupidisel juhul oleksid liikmesriigid, otsustades selle üle, kes on menetluse pool, vabad muutma ühenduse õiguskorrast tuleneva õiguse kasutuks.

35. Austria valitsus leiab, et viidatud ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste kohaldamine üksikisikute suhtes toimub siseriikliku menetlusõiguse kaudu. Otsuse 92/353 artikli 2 lõige 2 sätestab, et liikmesriikide pädevad ametiasutused peavad hindama, kas ettenähtud tingimused on täidetud, ilma et see annaks konkurentidele õigust seista vastu uue ühingu tunnustamisele. Võttes selle õigusnormi siseriiklikusse õigusesse üle, Austria seadusandja mitte ainult ei taganud kohusetundlikult ühenduse õigusnormi kohaldamist, vaid arvestas ka kolmandate isikute huve, andes neile õiguse olla ära kuulatud, mida otsuse 92/353 artiklis 2 ette nähtud ei ole.

36. Komisjon on seisukohal, et otsusega 92/353 kolmandatele isikutele antud õigused on tagatud, kui olemasoleval organisatsioonil on uue ühingu tunnustamise menetluses lihtsalt õigus olla ära kuulatud. Ta lisab, et pädevus, mille nõukogu talle direktiiviga 90/427 andis, piirdub sisekaubanduse valdkonnaga ja ei puuduta olemasolevate ühingute võimalusi osaleda haldusmenetluses või kaitsta oma huve kohtus.

B. Küsimuse analüüs

37. Märgin, et otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimese taande sõnastusest ei tulene, et olemasolevatel organisatsioonidel oleks õigusi, mille vastu Austria kohus huvi tunneb. See säte piirdub eelduste loetlemisega, mil liikmesriikidel on õigus keelduda uue ühingu ametlikust tunnustamisest, seetõttu hindavad iga riigi pädevad ametiasutused, kas üks kahest ettenähtud eeldusest on täidetud või mitte.

38. Selliste õiguste andmine ei ole vajalik ka selle sätte eesmärgist lähtuvalt. Otsus 92/353 loetleb registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavate ühingute tunnustamise kriteeriumid; seega võivad nimetatud sättele toetuda ühingud, kes tunnustamist taotlevad.

39. Samas ei käsitle see säte olemasolevaid ühinguid ja organisatsioone õiguste omanikena, vaid neid on üksnes kaudselt mainitud, kui pädevatele ametiasutustele pannakse ülesanne hinnata uue organisatsiooni või ühingu tunnustamisel, kas see võib kahjustada juba tegutseva organisatsiooni või ühingu tegevust või tõuparandus- või selektsiooniprogrammi.

Olemasolevate organisatsioonide ära kuulamine ametiasutuste poolt enne otsuse tegemist tunnustamise kohta, nagu Austria õigusaktid näivad kehtestavat, kujutab endast selle hindamise raames hea halduse meedet. See ei tähenda seda, et otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane kohustaks liikmesriike lubama olemasolevatel ühingutel ja organisatsioonidel vaidlustada nende soovide või huvide vastaselt konkurendist organisatsioonile antud tunnustust.

40. Esitatud põhjendustel leian, et otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane ei takista siseriikliku õigusnormi kohaldamist, mis reguleerides uue tõuaretusühingu ametlikku tunnustamismenetlust annab olemasolevatele ühingutele üksnes õiguse olla ära kuulatud ja ei võimalda neil kohtus tunnustamist vaidlustada vaatamata sellele, et nad on ärakuulamise käigus sellele vastu vaielnud.

VIII. Ettepanek

41. Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgerichtshof’ile järgmiselt:

1. komisjoni 11. juuni 1992. aasta otsuse 92/353/EMÜ, milles sätestatakse registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavate või asutavate organisatsioonide ja ühingute tunnustamise kriteeriumid, artikli 2 lõike 2 punkt a ei anna olemasolevale tõuaretusorganisatsioonile õigust nõuda, et pädevad ametiasutused teeksid keelduva otsuse, kui mõni uus organisatsioon või ühing taotleb ametlikku tunnustamist;

2. otsuse 92/353 artikli 2 lõike 2 esimene taane ei takista siseriikliku õigusnormi kohaldamist, mis reguleerides uue tõuaretusühingu ametlikku tunnustamismenetlust, annab olemasolevatele ühingutele üksnes õiguse olla ära kuulatud ja ei võimalda neil kohtus tunnustamist vaidlustada vaatamata sellele, et nad on ärakuulamise käigus sellele vastu vaielnud.