Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse õigus – Tõlgendamine – Institutsioonide aktid – Põhjendused

2. Konkurents – Kartellikokkulepped – Keeld – Rikkumised – Kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mida võib käsitleda ühe rikkumise koostisosadena – Vastutuse omistamine ettevõtjale, kuna ta osales rikkumises kui tervikus – Lubatavus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

3. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjale süüks arvamine – Vastutus sama rikkumise raames teiste ettevõtjate teostatud käitumise eest – Lubatavus – Kriteeriumid

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Konkurents – Haldusmenetlus – Rikkumiste lõpetamine – Komisjoni pädevus – Ettekirjutused ettevõtjatele

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 7 lõige 1)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Ülempiir

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

6. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus ja kestus – Võimalus tõsta trahvide taset, et suurendada nende hoiatavat mõju

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

7. Konkurents – Trahvid – Summa – Kohasus – Kohtulik kontroll

(EÜ artiklid 229 ja 253; nõukogu määrus nr 17, artikkel 17 ja nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 31)

8. Tühistamishagi – Kohtulik kontroll – Kohtusse pöördumise piirid

(EÜ artikkel 233)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Tegelik mõju turule – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teadaanne 98/C 9/03)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise kestus – Pikaajalised rikkumised

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punkti 1 B esimene lõik)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Kokkuleppe tegelik elluviimata jätmine – Iga ettevõtja isiklikku käitumist arvesse võttev hindamine

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2; nõukogu teadaanne 98/C 9/03, punkti 1 A esimene lõik ja punkt 3)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Ettevõtja passiivne või käsutäitja roll

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 17, artikkel 15; komisjoni teadaanne 98/C 9/03, punktid 2 ja 3)

13. Menetlus – Uute väidete esitamine menetluse käigus – Tingimused – Uus väide – Mõiste

(Üldkohtu kodukord, artikli 48 lõige 2)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused – Komisjoni kaalutlusõigus

(Nõukogu määrus nr 17; komisjoni teadaanne 96/C 207/04, D jaotise punkt 2)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Trahvi kehtestamine proportsionaalselt rikkumise raskust puudutavate hinnanguelementidega

(Nõukogu määrus nr 17, artikli 15 lõige 2)

Summary

1. Akti resolutsioon on lahutamatu selle põhjendavast osast, nii et seda tuleb vajaduse korral tõlgendada, lähtudes selle vastuvõtmise aluseks olnud põhjendusest.

(vt punkt 41)

2. EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumine võib seisneda mitte üksnes üksikus teos, vaid ka mitmes teos või koguni jätkuvas tegevuses. Seda tõlgendust ei saa vaidlustada põhjendusega, et üks või enam nendest tegudest või tegevustest võib ka iseenesest ja iseseisvalt endast selle sätte rikkumist kujutada.

Üks ja vältav rikkumine hõlmab sageli rida tegusid, mis järgnevad kronoloogiliselt ja mis võivad ise toimepanemise hetkel kujutada endast konkurentsieeskirjade rikkumisi. Nende tegude eripära on see, et nad on osa tervikstrateegiast.

(vt punktid 45 ja 46)

3. Ettevõtja, kes osales konkurentsieeskirjade ühes ja keerulises rikkumises oma tegevusega, mis vastab konkurentsivastase eesmärgiga kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse mõistele EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses ning mille eesmärk on aidata kaasa rikkumise kui terviku toimepanemisele, võib kogu rikkumises osalemise perioodi ulatuses olla vastutav ka sama rikkumise raames teiste ettevõtjate poolt teostatud käitumise eest, kui tuvastatakse, et kõnealune ettevõtja on teadlik teiste osalejate õigusvastastest tegudest või võib neid mõistlikult ette näha ja on valmis seda riski kandma.

Ettevõtja võib EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu rikkuda, kui tema käitumise – mis toimub kooskõlastatult teiste ettevõtjate käitumisega – eesmärk on konkurentsi piiramine konkreetsel turul siseturu piires, ilma et ta ise sellel turul aktiivselt tegutseks.

(vt punktid 50, 53)

4. Komisjoni õigus teha ettekirjutusi peab lähtuma tuvastatud rikkumise laadist.

Kui mingi ettevõtja ei tegutse enam kõnealuses valdkonnas, siis ettekirjutus rikkumine lõpetada ei puuduta teda. Seega ei saa esineda ka proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist.

Määruse nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 7 lõike 1 kohaldamisega võib kaasneda keeld jätkata teatavat tegevust, praktikat või olukorda, mille õigusvastasus on tuvastatud, aga ka keeld hakata tulevikus selliselt tegutsema või võtta meetmeid, millel võib olla võrdväärne eesmärk või toime.

Kui kõnealune ettevõtja ei kohustunud oma konkurentsivastast tegevust mitte kordama, võib komisjon teha korralduse hoiduda tulevikus kõigist meetmetest, millel võib olla võrdväärne eesmärk või toime, isegi kui see ettevõtja ei tegutsenud enam kartellikokkuleppest puudutatud sektoris.

Sellised meetmed ei tohi siiski ületada seda, mis on kohane ja vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks.

(vt punktid 61, 63, 65, 67)

5. „Eelmise majandusaasta” kindlaksmääramiseks peab komisjon igas juhtumis hindama – pidades silmas määrustega nr 17 ja nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta kehtestatud karistuste korra konteksti ning sellega taotletavaid eesmärke –, millist mõju soovitakse asjaomasele ettevõtjale avaldada, pidades silmas eeskätt selle ettevõtja tegelikku majanduslikku olukorda kajastavat käivet ajavahemikus, mil rikkumine toime pandi.

Siiski tuleneb nii määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 teise lõigu taustaks oleva süsteemi eesmärkidest kui ka eespool viidatud kohtupraktikast, et 10% käibe ülempiiri kohaldamine eeldab esiteks seda, et komisjonile on teada otsuse vastuvõtmisele eelneva viimase majandusaasta käive, ja teiseks seda, et need andmed väljendavad tervet majandusaastat normaalse majandustegevusega 12 kuu jooksul.

Näiteks, kui majandusaasta on lõppenud enne otsuse vastuvõtmist, ent ettevõtja majandusaasta aruanne on alles tegemata või ei ole seda veel komisjonile edastatud, siis on komisjonil õigus või koguni kohustus lähtuda varasema majandusaasta käibest, et kohaldada määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 teist lõiku. Sarnaselt, kui raamatupidamise ümberkorraldamise või muutmise tõttu on ettevõtjal aastaaruanne eelneva majandusaasta kohta, mis on lühem kui 12 kuud, siis on komisjonil õigus lähtuda nende sätete kohaldamiseks varasemast, terve majandusaasta käibest. Sama kehtib ka siis, kui ettevõtjal ei olnud eelmisel majandusaastal majandustegevust ja komisjonil ei ole järelikult tema osas andmeid eelmisel majandusaastal majandustegevust väljendava käibe kohta. Nimelt ei anna selle perioodi käive vastupidi kohtupraktikas nõutule mingit pilti nimetatud ettevõtja suurusest ja seega ei saa seda ka kasutada alusena määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 märgitud ülempiiri kindlaksmääramiseks.

Isegi tavapärase majandustegevusega majandusaastal võib ettevõtja käive varasemate aastatega võrreldes erinevatel põhjustel – näiteks keeruline majanduslik olukord, kriis asjaomases sektoris, õnnetus või streik – arvestatavalt või isegi oluliselt väheneda. Kui ettevõtjal on siiski tekkinud käive tervel majandusaastal, mille käigus majandustegevus, olgugi vähenenud, siiski toimus, peab komisjon määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 ülempiiri kindlaksmääramiseks seda käivet arvesse võtma. Seega vähemalt olukordades, kus puudub igasugune teave sellest, et ettevõtja lõpetas oma äritegevuse või võltsis oma käivet ränga trahvi vältimiseks, tuleb leida, et komisjonil on kohustus määrata trahvi ülempiir lähtuvalt kõige hilisemast käibest, mis kajastab tervet normaalse majandustegevusega majandusaastat.

(vt punktid 89 ja 90, 94–97)

6. Komisjoni pädevus määrata trahve vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2 ja määruse nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 23 lõikele 2 on üks komisjonile antud vahend, et ta saaks täita ühenduse õigusega talle pandud järelevalveülesannet.

See ülesanne hõlmab kohustust uurida ja karistada üksikuid rikkumisi ning järgida üldist poliitikat konkurentsiõiguses asutamislepingus kehtestatud põhimõtete kohaldamiseks ja sellesse suunda suunata ka ettevõtjate käitumist. See hõlmab seega nii karistamist ebaseadusliku tegevuse eest kui ka sellise tegevuse kordumise ennetamist.

Sellest tuleneb, et komisjon peab tagama trahvide hoiatava laadi.

(vt punktid 79, 91)

7. Mis puudutab hagisid, mis on esitatud komisjoni otsuste peale, millega määratakse ettevõtjatele trahve konkurentsieeskirjade rikkumise eest, siis on ühenduste kohus pädev talle EÜ artikliga 229 ja määruse nr 17 artikliga 17 ning määruse nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikliga 31 antud täieliku pädevuse raames hindama trahvisummade kohasust. See hindamine võib õigustada sellise täiendava teabe esitamist ja arvesse võtmist, mille mainimist trahvi määranud otsuses ei ole sellisena EÜ artikli 253 sätestatud põhjendamiskohustuse alusel nõutud.

(vt punktid 105 ja 106)

8. Kui otsuse adressaat otsustab esitada tühistamishagi, siis käsitleb ühenduste kohus üksnes adressaati puudutavaid otsuse osasid. Seevastu teisi adressaate puudutavad osad, mille kohta hagi ei esitatud, ei puutu ühenduste kohtu lahendatava vaidluse esemesse.

(vt punkt 112)

9. Hinnates rikkumise tegelikku mõju turule, peab komisjon viitama konkurentsitingimustele, mis oleksid tavapäraselt eksisteerinud ilma rikkumiseta. Selleks et järeldada mõju avaldumist turule, piisab, kui kokkulepitud hinnad on aluseks üksikute tehinguhindade kindlaksmääramisele, piirates nii klientide läbirääkimisruumi.

Seevastu ei saa komisjonilt nõuda, kui on tuvastatud kartellikokkuleppe rakendamine, et ta süstemaatiliselt tõendaks, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel ettevõtjatel ka tegelikult saavutada kõrgema tehinguhinna taseme, võrreldes sellega, mis oleks saavutatud ilma kartellita. Sellise tõendamise nõudmine oleks ebaproportsionaalne ja võtaks olulisi vahendeid, kuna see nõuaks oletuslike arvutuste kasutamist, mis tuginevad sellistele majandusmudelitele, mille täpsust on kohtul raske kontrollida ja mille eksimatust ei ole kuidagi tõendatud. Selleks et hinnata rikkumise raskusastet, on otsustav teada, kas kartellikokkuleppe liikmed tegid kõik, mis oli nende võimuses, et nende kavatsustel oleks konkreetne mõju. Seda, mis toimus seejärel tegelikult saadud turuhindade tasemel, võisid mõjutada teised tegurid, mis ei allunud kartellikokkuleppe liikmete kontrollile. Kartellikokkuleppe liikmed ei saa enda kasuks tuua esile väliseid tegureid, mis nende jõupingutustele vastu töötasid, pöörates need trahvi vähendamist õigustavateks asjaoludeks.

Hinnates kartellikokkuleppe mõju turule, on asjakohatu ettevõtja enda väidetav tegelik käitumine. Arvesse tuleb võtta ainult rikkumisest tervikuna tulenevat mõju. Seega võeti asjaomase ettevõtja rikkumist arvesse tema individuaalse olukorra hindamisel, kuid sellel ei saa olla mingit mõju rikkumise määratlemisel „väga raskeks”.

Pikaajaliste rikkumiste korral ei ole tõenäoline, et kõnealused ettevõtjad arvasid, et süüks arvatud tegevus oli täiesti ebatõhus ja kasutu.

Rikkumise laad on kõige olulisem „väga raskeks” kvalifitseeritud rikkumiste puhul. Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ST asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta sisalduvast väga raskete rikkumiste kirjeldusest nähtub, et kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa kvalifitseerimise väga raskeks rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et kõnealust käitumist iseloomustaks teatav mõju või geograafiline ulatus. „Väga raskete” rikkumiste kirjelduses ei mainita konkreetset mõju turule ega teatava geograafilise ala mõjutamist.

(vt punktid 126, 128–130, 133 ja 134, 136 ja 137)

10. Rikkumise kestus on üks asjaoludest, mida tuleb konkurentsieeskirju rikkunud ettevõtjatele trahvisumma määramisel arvesse võtta. Pikaajaliste rikkumiste puhul võib komisjon rikkumise raskusastme alusel määratud trahvisummat automaatselt suurendada 10% suuruse ülemmäära võrra iga aasta kohta. Ehkki suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ST asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1 B esimese lõigu kolmandas taandes ei ole ette nähtud automaatset suurendamist, jätavad suunised komisjonile selles küsimuses kaalutlusõiguse.

Suunistes ei ole mingit takistust sellele, et trahvisumma arvutamisel võetakse arvesse rikkumise tegelikku kestust. Selline lähenemine on täiesti loogiline ja mõistlik ning see kuulub komisjoni kaalutlusõiguse alla.

Kui on tõendatud, et ettevõtja oli teadlik teiste rikkumises osalejate õigusvastasest tegevusest või ta võis seda mõistlikult ette näha ja ta aktsepteeris selle riski võtmist, siis loetakse teda samuti vastutavaks terve tema rikkumises osalemise perioodi osas teiste ettevõtjate tegevuse eest sama rikkumise raames. Komisjon võib õigustatult vaikimisi leida, et rikkumise kestust ei tule vähendada hagejaks oleva ettevõtja tegevuse intensiivsuse alusel puudutatud turgudel. Kui asjaomase ettevõtja roll kartellikokkuleppes võeti trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel nõuetekohaselt arvesse, siis ei saa asjaolu, et ettevõtja ei osalenud kõigis kartellikokkulepet moodustavates tegudes, uuesti arvesse võtta rikkumise kestuse kindlaksmääramisel.

Trahvi summat suurendatakse rikkumise kestuse alusel, kohaldades teatud protsenti lähtesummale, mis määrati kindlaks terve rikkumise raskusastme põhjal ja väljendab seega juba rikkumise erineva intensiivsusega perioode. Seega ei oleks loogiline rikkumise kestuse alusel selle summa suurendamise hetkel võtta arvesse rikkumise erinevat intensiivsust kõnealusel perioodil.

(vt punktid 147 ja 148, 150, 152, 156, 157, 159 ja 160)

11. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ST asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punk tis 3 ette nähtud kergendavad asjaolud tuginevad kõik iga ettevõtja individuaalsele käitumisele. Nende hindamiseks ei tohi arvestada rikkumisest kui tervikust tulenevat mõju, mida tuleb arvesse võtta rikkumise tegeliku mõju hindamisel turule, selleks et hinnata rikkumise raskust, vaid iga ettevõtja enda tegevust, selleks et uurida iga ettevõtja rikkumises osalemise vastavat raskusastet.

Ettevõtjad peavad seega esitama teisi argumente, mis võiksid tõendada, et ajavahemikul, mil nad olid endast rikkumist kujutavate kokkulepetega seotud, hoidusid nad tegelikult nende täitmisest, käitudes turul konkureerivalt, või vähemalt tõendada, et nad on selgelt ja märgatavalt rikkunud asjaomase kartelliga kehtestatud kohustusi niivõrd, et see häiris kartelli toimimist.

(vt punktid 178, 180)

12. Passiivne roll eeldab, et asjaomane ettevõtja hoidis „madalat profiili”, mida iseloomustab aktiivse osalemise puudumine konkurentsivastase kokkuleppe või kokkulepete väljatöötamise juures. Ettevõtja passiivset käitumist kartellikokkuleppes väljendavad sellised asjaolud nagu ettevõtja kohtumistel osalemise juhuslik laad, võrreldes kartellikokkuleppe tavaliste liikmetega, samuti ettevõtja tulek rikkumise esemeks olnud turule hilinenult, sõltumata ettevõtja kartellikokkuleppes osalemise kestusest, või ka sellekohaste avalduste olemasolu, mis pärinevad kolmandate ettevõtjate esindajatelt, kes osalesid rikkumises.

Üksnes erilistel asjaoludel on ettevõtja väiksus oluline tegur, mida tuleb arvesse võtta. Kui selle juhid on mitme kohtumise eesistujad ning nende korraldajad, siis järeldab komisjoni õigustatult, et puudus passiivne roll: vaidlust ei ole selle üle, et nende koosolekute kokkukutsumine, päevakava osas ettepanekute tegemine ning koosolekute ettevalmistamisega seotud dokumentide jagamine on vastuolus madalat profiili hoidva käsutäitja passiivse rolliga, sest sellised algatused viitavad kõnealuse ettevõtja soositud ja aktiivsele suhtumisele kartelli loomise, jätkamise ning kontrolli osas.

Komisjon ei ole seotud oma otsuste tegemise praktikaga: asjaolu, et ta võttis varasemates asjades sektori majanduslikku olukorda kergendava asjaoluna arvesse, ei tähenda, et ta peaks selle praktika järgimist tingimata jätkama. Komisjon peab läbi viima iga juhtumi konkreetsete asjaolude individuaalse analüüsi, olemata seotud varasemate otsustega, mis käsitlevad teisi ettevõtjaid, teisi toote- ja teenuseturgusid või teisi geograafilisi turgusid erinevatel hetkedel.

(vt punktid 184 ja 185, 189, 193–195)

13. Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need väited ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on ilmsiks tulnud menetluse käigus.

Siiski tuleb vastuvõetavaks tunnistada väide, millega otseselt või kaudselt täiendatakse varem esitatud hagiavalduse väidet ja millel on varem esitatud väitega otsene seos.

(vt punktid 198 ja 199)

14. Komisjonil on trahvide arvutamise meetodi küsimustes lai kaalutlusõigus ning ta võib sellega seoses võtta arvesse mitut asjaolu, mille hulgas on puudutatud ettevõtjate koostöö komisjoni talituste poolt läbiviidava uurimise ajal. Ettevõtja koostöö komisjoniga võib õigustada trahvi vähendamist vastavalt teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, üksnes siis, kui see kergendab komisjoni tööd rikkumise tuvastamisel ja sellele lõpu tegemisel.

Komisjon ei ole seotud oma varasema otsustuspraktikaga, kui ta võimaldab teatavat trahvi vähendamist; tal ei ole kohustust vähendada trahvi proportsionaalselt sama palju sarnase käitumise hindamisel hilisemas haldusmenetluses.

Komisjonil on lai kaalutlusõigus ettevõtja koostöö kvaliteedi ja kasu hindamisel, võrreldes eeskätt teiste ettevõtjate panusega. Selles raamistikus peab komisjon teostama keerulisi faktilisi hinnanguid, näiteks iga kõnealuse ettevõtja koostöö küsimuses. Koostööteatise punktis D 2 esitatud asjaolude loetelu, mille alusel trahvi vähendatakse, on üksnes näitlik.

Vähendamise põhjust arvestades ei või komisjon jätta arvestamata esitatud informatsiooni kasulikkust, mis sõltub tingimata juba komisjonil olemas olevatest tõenditest. Kui ettevõtja üksnes kinnitab vähem täpsel ja otsesel viisil informatsiooni, mida teine ettevõtja on koostöö käigus juba andnud, ei lihtsusta see tegelikult komisjoni ülesannet märkimisväärselt ja trahvisumma vähendamist koostöö alusel.

Trahvi vähendamine on preemia, mida komisjon annab ettevõtjale rikkumise tuvastamise lihtsustamise eest, olenemata sellest, millises staadiumis ettevõtja abi osutas, olgu see abi siis uue informatsiooni ja uute tõendite esitamises või faktiliste asjaolude või nende õigusliku määratluse tunnistamises.

Trahvi võimalik vähendamine koostöö alusel sõltub peamiselt koostöö kvaliteedist ja kasust, mida komisjon hindab laia kaalutlusõiguse alusel; ning üksnes selle õiguse ilmselge liialdus võib osutuda karistatavaks.

Komisjon ei saa ettevõtjate tehtud koostöö hindamisel eirata seda ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluvat põhimõtet, mida vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale rikutakse siis, kui sarnaseid olukordi käsitletakse erinevalt või erinevaid olukordi käsitletakse ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud.

Koostöö kasu hindamine ei tugine sugugi aritmeetilisele valemile, mis automaatselt tähendaks vähemalt 20% võrra trahvi vähendamist, kui arvesse tulevad koostööteatise punkti D kaks taanet.

(vt punktid 219–225, 238, 246, 248)

15. Proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et ühenduse institutsioonide võetud meetmed ei ületaks määra, mis on asjakohane ja vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks.

Trahvide arvutamise kontekstis tuleb rikkumiste raskusaste kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga ning mitte ühelegi asjaolule ei maksa omistada tähtsust, mis teiste hinnanguelementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne.

Proportsionaalsuse põhimõttest tuleneb selles kontekstis, et komisjon peab määrama trahvi proportsionaalselt asjaolude alusel, mida ta võttis rikkumise raskusastme hindamiseks arvesse, ning et komisjon peab neid asjaolusid seejuures seostatult ning objektiivselt põhjendades hindama.

Komisjonil ei ole nimelt kohustust trahvisumma kindlaksmääramisel arvestada ettevõtja puudulikku majanduslikku olukorda, kuna sellise kohustuse tunnustamine viiks turutingimustele halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise andmiseni. Ehkki see toob kaasa ettevõtja likvideerimise tema konkreetses juriidilises vormis, ei tähenda ühenduse ametiasutuse võetud meede – kuigi see kahjustab omanike, aktsionäride või osanike rahalisi huve –, et ettevõtja isiklikud, varalised ja mittevaralised osad kaotaksid ühtlasi oma väärtuse.

Järelikult ei näe määrus nr 17, määrus nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta ega suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ST asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ette, et trahvisumma tuleks kindlaks määrata otseselt seoses puudutatud turu suurusega, kuna see on vaid üks mitmest asjassepuutuvast tegurist. Seega ei kohusta see õiguslik raamistik komisjoni sõnaselgelt võtma arvesse kaubaturu piiratud suurust.

Kuigi suunistes ei ole sätestatud, et trahvisummad tuleb arvutada kogukäibe või asjaomasel turul ettevõtjate saadud käibe alusel, ei välista suunised seda, et selliseid käibeid tuleks juhul, kui asjaolud seda nõuavad, arvesse võtta trahvisumma kindlaksmääramisel, et järgida ühenduse õiguse üldpõhimõtteid. Rikkumisega seotud kauba käive annab täpse pildi rikkumise ulatusest ja kartellikokkuleppe iga liikme vastutusest asjaomastel turgudel. See on nimelt objektiivne asjaolu, mis täpselt näitab kõnealuse tegevuse kahjulikkust normaalsetele konkurentsitingimustele, ning on seega hea näitaja iga ettevõtja suutlikkusest kahju tekitada. Siiski puudub üldiselt kohaldatav põhimõte, mille kohaselt peab karistus olema proportsionaalne ettevõtja käibega neil kaubaturgudel, kus rikkumine on toimunud.

Komisjonil ei ole kohustust tagada olukorras, kus trahve määratakse mitmele sama rikkumisega seotud ettevõtjale, et tema arvutuste tulemusel saadud asjaomastele ettevõtjatele määratavad lõplikud trahvisummad väljendaksid kõiki nende ettevõtjate vahelisi erinevusi kogukäibe või kõnealuse toote turul saadud käibe osas. Komisjon ei pea trahvisummat kindlaks määrama, arvestades kõnealuste ettevõtjate suurust; ei ole mingit põhjust kohelda väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid teistest ettevõtjatest erinevalt, see ei vabasta neid kohustusest järgida konkurentsieeskirju.

(vt punktid 260 ja 261, 264, 266 ja 267, 275, 277–283)