ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas selleks, et määrata koondamiste arv, mida tuleb arvestada selle kindlaksmääramisel, kas võib olla tegemist «kollektiivse koondamisega» direktiivi 98/59 artikli 1 lõike 1 määratluses, ükskõik, kas on aset leidnud «tööandja algatusel töölt vabastamine» (punkt a) või «tööandja algatusel toimunud töölepingu lõpetamised, mille üks põhjus või mitu põhjust ei ole seotud asjaomaste üksiktöötajatega, juhul kui koondamisi on vähemalt viis» (punkt b), tuleb arvesse võtta (kokkulepitud ajaks, töö või teenuse tõttu sõlmitud) tähtajaliste töölepingute individuaalseid ülesütlemisi, nagu need, mida on nimetatud töötajate põhimääruse artikli 49 lõike 1 punktis c?
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/26

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria provinciale di Roma (Itaalia) 24. juunil 2013 — Cristiano Blanco versus Agenzia delle Entrate

(Kohtuasi C-344/13)

2013/C 260/46

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione tributaria provinciale di Roma

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Cristiano Blanco

Vastustaja: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale I di Roma — Ufficio Controlli (maksuameti Rooma provintsi I büroo — kontrolliosakond)

Eelotsuse küsimus

Kas see, kui Itaalias elavad isikud on kohustatud Euroopa Liidu liikmesriikide kasiinodes saadud võidud deklareerima ja nende pealt makse tasuma, nagu on sätestatud vabariigi presidendi 22. detsembri 1986. aasta dekreedi nr 917 (tulumaksuseaduse konsolideeritud redaktsioon, edaspidi „TUIR”) artikli 67 punktis d, on EÜ artikliga 49 vastuolus või tuleb seda pidada õigustatuks, kuna see toimub EÜ artikli 46 tähenduses avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise huvides?
1.6.

Kas direktiivi 96/71 artiklit 3 koostoimes ELTL artiklitega 56 ja 57 tuleb tõlgendada nii, et töötasu miinimummäära mõiste hõlmab palgaklassifikatsioonile vastava põhitunnitöötasu, tagatud tükitöötasu, puhkusetoetuse, kindlasummalise päevaraha ja iga päeva eest makstava reisiajahüvitise, nii nagu need töötingimused on määratletud direktiivi lisa kohaldamisalasse kuuluvas üldkohaldatavas kollektiivlepingus? 1.6.1 Kas ELTL artikleid 56 ja [57] ja/või direktiivi 96/71/EÜ artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et need takistavad liikmesriiki, st vastuvõtvat liikmesriiki kehtestamast siseriiklikus õiguses (üldkohaldatav kollektiivleping) teise liikmesriigi teenuseosutajale kohustust maksta reisiajahüvitist ja päevaraha oma territooriumile lähetatud töötajatele, kui võtta arvesse asjaolu, et kõnealuse siseriikliku õiguse kohaselt loetakse kõiki lähetatud töötajaid tööreisil olevaks kogu lähetuse vältel, mis annab töötajale õiguse saada reisiajahüvitist ja päevaraha? 1.6.2 Kas ELTL artikleid 56 ja 57 ja/või direktiivi 96/71/EÜ artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et need ei võimalda siseriiklikul kohtul keelduda tunnustamast teise liikmesriigi ettevõtja poolt oma asukohaliikmesriigis välja töötatud ja kasutatavat töötasuklassifikaatorit, kui selline olemas on? 1.6.3 Kas ELTL artikleid 56 ja 57 ja/või direktiivi 96/71/EÜ artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad teise liikmesriigi tööandjal õiguspäraselt ja vastuvõtva liikmesriigi kohtu jaoks siduvalt otsustada töötaja palgaastme määramise olukorras, kus vastuvõtva liikmesriigi üldkohaldatav kollektiivleping nõuab teistsuguse lõpptulemuse tagavat palgaastme määramist, või on vastuvõtval liikmesriigil, kuhu teise liikmesriigi teenuseosutaja töötajad on lähetatud, õigus kehtestada teenuseosutajale kohustuslikke nõudeid töötajate palgaastme määramise kriteeriumite osas? 1.6.4 Kas direktiivi 96/71 artiklit 3 koostoimes ELTL artiklitega 56 ja 57 tõlgendades tuleb küsimuses 1.6 mainitud kollektiivlepingu alusel nõutavat tööandja eluruumi ja teise liikmeriigi tööandja poolt töölepingu alusel antavaid toidukuponge käsitada lähetusega seotud kulude hüvitisena või direktiivi artikli 3 lõikes 1 oleva töötasu miinimummäära mõistega hõlmatuna? 1.6.5 Kas direktiivi 96/71 artiklit 3 koostoimes ELTL artiklitega 56 ja 57 saab tõlgendada nii, et tükitöötasu, reisiajahüvitise ja päevarahaga seotud küsimuste tõlgendamise raames tuleb vastuvõtva liikmesriigi üldkohaldatavat kollektiivlepingut lugeda õigustatuks avaliku korra nõuetest tulenevalt?
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole taganud, et alates 1. jaanuarist 2012 ei peetaks munakanu enam täiustamata puurides, siis on ta rikkunud nõukogu 19. juuli 1999. aasta direktiivi 1999/74/EÜ, millega sätestatakse munakanade kaitse miinimumnõuded (1), siis on ta rikkunud selle direktiivi artiklist 3 ja artikli 5 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Sibiu (Rumeenia) 18. juunil 2013 — Ilie Nicolae Nicula versus Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu ja Administrația Fondului pentru Mediu

(Kohtuasi C-331/13)

2013/C 260/40

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Sibiu (Rumeenia)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Ilie Nicolae Nicula

Vastustajad: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu ja Administrația Fondului pentru Mediu

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artiklis 6, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 17, 20 ja 21 ning ELTL artiklis 110 sätestatut ning õiguskindluse ja non reformatio in peius’ e põhimõtet, mis on mõlemad [liidu] õiguses ja Euroopa Kohtu praktikas (1) sätestatud, võib tõlgendada nii, et selline õigusakt nagu erakorraline määrus 9/2013 on nendega vastuolus?

(1) Kohtuasi C-381/97: Belgocodex ja kohtuasi 10/78: Belbouab.
2.

Kui artikli 18 lõiget 2 tõlgendada eespool punkti 1 alapunktis a kirjeldatud viisil, siis kas see säte on täielikult või osaliselt kehtetu kaebuse esitaja esitatud ühel või mõlemal põhjusel: a) põhjusel, et komisjon ei olnud määruse (EÜ) nr 795/2004 vastuvõtmisel volitatud artikli 18 lõiget 2 sellel kujul vastu võtma; b) põhjusel, et komisjon ei põhjendanud määrust (EÜ) nr 795/2004 vastu võttes artikli 18 lõiget 2.
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik) 28. juunil 2013 — International Stem Cell Corporation versus Comptroller General of Patents

(Kohtuasi C-364/13)

2013/C 260/54

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: International Stem Cell Corporation

Vastustaja: Comptroller General of Patents

Eelotsuse küsimused

Kas inimese viljastamata munarakud, mida on partenogeneesi teel stimuleeritud jagunema ja edasi arenema ning mis erinevalt viljastatud munarakkudest sisaldavad üksnes pluripotentseid rakke ja ei ole võimelised arenema inimorganismiks, kuuluvad direktiivi 98/44/EÜ (1) (biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse kohta) artikli 6 lõike 2 punktis c nimetatud mõiste „inimese embrüod” alla?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 1998. aasta direktiiv 98/44/EÜ biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse kohta (EÜT L 213, lk 13; ELT eriväljaanne 13/20, lk 395).
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 6. juunil 2013 — Novo Nordisk Pharma GmbH versus Corinna Silber

(Kohtuasi C-310/13)

2013/C 260/37

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kostja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Novo Nordisk Pharma GmbH

Hageja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Corinna Silber

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 85/374/EMÜ (1) artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et üldjuhul ei mõjuta viidatud direktiiv Saksa õiguses sätestatud vastutust ravimi puuduste eest kui „vastutuse kohaldamise erikorda”, mistõttu on võimalik ravimeid käsitlevate siseriiklike õigusaktidega sätestatud vastutuse kohaldamise korda edasi arendada, või tuleb kõnealust normi mõista nii, et ravimeid käsitlevates õigusaktides sätestatud vastutuse aluseid, mis kehtisid direktiivi 85/374/EMÜ teatavakstegemise hetkel (30. juuli 1985), ei või enam laiendada?

(1) Nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiiv 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 210, lk 29; ELT eriväljaanne 15/01, lk 257).
1b.

Kas APAAN-i tuleb lugeda „stoffen […], die zodanig zijn vermengd dat genoemde stoffen niet gemakkelijk of met economisch rendabele middelen kunnen worden gebruikt of geëxtraheerd” [„aineks”, mida „ei ole võimalik lihtsalt kasutada või käepäraste vahenditega või majanduslikult tasuval viisil ekstraheerida”] või vastavalt „substance that is compounded in such a way that it cannot be easily used or extracted by readily applicable or economically viable means” või „une autre préparation contenant un au plus de substances classifiées qui sont composées de manière telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées, ni extraites par des moyens aisés à mettre en œuvre ou économiquement viables”? Vastavalt 3. lisas sisalduvatele politsei andmetele näib tegemist olevat suhteliselt ülevaatliku, tõenäoliselt isegi lihtsa muundamismenetlusega.
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et selline siseriiklik säte — mille kohaselt riigiteenistuja teenistusest vabastamisel ei ole nõutav, et temale teatataks selle otsuse põhjendustest — kuulub mõiste „põhjendamatu vallandamine” alla?
3.

Kas viidatud määruse artikli 5 lõikes 1 kasutatud väljendit „lepingutega seotud asjades” tuleb mõista nii, et selle all mõeldakse ainult vaidlusi, milles soovitakse kohtus tugineda lepingust tulenevale õiguslikule seosele — lisaks vaidlustele, milles see seos on tihe — või tuleb seda väljendit mõista nii, et see laieneb ka vaidlustele, milles hageja, kes kaugel sellest, et tugineda lepingule, eitab õiguslikult kehtiva lepingulise seose olemasolu ja soovib saada tagasi summat, mille ta tasus dokumendi alusel, millel ei ole tema sõnul mingit õiguslikku väärtust?
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria provinciale di Roma (Itaalia) 1. juulil 2013 — Pier Paolo Fabretti versus Agenzia delle Entrate

(Kohtuasi C-367/13)

2013/C 260/56

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione tributaria provinciale di Roma

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Pier Paolo Fabretti

Vastustaja: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale I di Roma — Ufficio Controlli (maksuameti Rooma provintsi I büroo — kontrolliosakond)

Eelotsuse küsimus

Kas see, kui Itaalias elavad isikud on kohustatud Euroopa Liidu liikmesriikide kasiinodes saadud võidud deklareerima ja nende pealt makse tasuma, nagu on sätestatud vabariigi presidendi 22. detsembri 1986. aasta dekreedi nr 917 (tulumaksuseaduse konsolideeritud redaktsioon, edaspidi „TUIR”) artikli 67 punktis d, on EÜ artikliga 49 vastuolus või tuleb seda pidada õigustatuks, kuna see toimub EÜ artikli 46 tähenduses avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise huvides?
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/32

Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) 3. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 19. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-51/11: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) versus komisjon

(Kohtuasi C-379/13 P)

2013/C 260/59

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Apellant: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (esindajad: advogado N. Morais Sarmento ja advogado L. Pinto Monteiro)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu otsus terves ulatuses.

— Tühistada vaidlusalune otsus terves ulatuses.

— Mõista apellandi kohtukulud välja komisjonilt ja jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda.

Väited ja peamised argumendid

Otsuse tegemiseks mõistliku tähtaja rikkumine

i. Menetluse aegumine

Apellant väidab, et vaidlusalune otsus tehti pärast 4-aastase aegumistähtaja möödumist menetluste algatamiseks, nagu on ette nähtud nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (1) artiklis 3. Sama moodi, isegi eeldusel, et menetluste algatamise aegumistähtaeg peatus, möödus kahekordne aegumistähtaeg, ilma et oleks tehtud otsust vastavalt kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 neljandas lõigus sätestatule. Kuna vastav õigus on aegunud, tuleb vaidlusalune otsus tunnistada õigusvastaseks ja seda ei saa täita.

ii. Õiguskindluse põhimõtte rikkumine

Apellant väidab, et asjaolu, et komisjon lasi etteheidetava eeskirjade eiramise ja vaidlusaluse otsuse tegemise vahel mööduda rohkem kui 20 aastat, tähendab õiguskindluse põhimõtte rikkumist. See Euroopa Liidu õiguskorra aluspõhimõte näeb ette, et igal isikul on õigus, et liidu institutsioonid viiksid tema suhtes menetluse läbi mõistliku aja jooksul.

iii. Kaitseõiguste rikkumine

Apellant väidab, et tema kaitseõigusi on rikutud, kuna võttes arvesse, et talle ette heidetava eeskirjade eiramise ja lõpliku otsuse tegemise vahel on möödunud rohkem kui 20 aastat, on temalt võetud õigus esitada oma seisukohad kohasel ajal, st hetkel, mil ta oleks saanud esitada dokumendid, mis võimaldanuks põhjendada kulutusi, mida komisjon pidas abikõlbmatuteks.

(1) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT L 312, lk 1, ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/33

Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) 3. juulil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 19. aprilli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-53/11: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) versus komisjon

(Kohtuasi C-381/13 P)

2013/C 260/61

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Apellant: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (esindajad: advokaadid N. Morais Sarmento ja L. Pinto Monteiro)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu otsus tervikuna;

— tühistada vaidlustatud otsus tervikuna;

— jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja apellandi kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Mõistliku otsustamistähtaja möödalaskmine

i. Menetluste aegumine

Apellant väidab, et vaidlustatud otsus võeti vastu pärast seda, kui oli möödunud menetluste nelja-aastane aegumistähtaeg, nii nagu see tuleneb nõukogu määruse (EÜ) nr 2988/95 (1) artiklist 3. Isegi juhul, kui menetluste aegumistähtaeg oleks vahepeal katkenud, oli siiski möödunud aegumistähtaja kahekordne kestus, ilma et oleks võetud vastu otsust kooskõlas viidatud määruse artikli 3 lõikes 1 sätestatuga. Kuna vastav õigus oli aegunud, tuleb vaidlustatud otsus tunnistada õigusvastaseks ja seda ei saa täita.

ii. Õiguskindluse põhimõtte rikkumine

Apellant väidab, et asjaolu, et komisjon lasi väidetavatest rikkumisest alates mööduda enam kui 20 aastat, enne, kui võttis vastu vaidlustatud otsuse, rikub õiguskindluse põhimõtet. See Euroopa Liidu õiguskorra aluspõhimõte näeb ette, et kõigil isikutel on õigus, et Euroopa Liidu institutsioonid menetleksid neid puudutavat küsimust mõistliku aja jooksul.

iii. Kaitseõiguse rikkumine

Apellant väidab, et rikuti tema kaitseõigust, sest arvestades, et talle omistatavate rikkumiste ja lõpliku otsuse vastuvõtmise vahele jäi enam kui 20-aastane ajavahemik, võeti talt õigus esitada oma märkused aegsasti, st ajal, kui dokumendid, mis võimaldasid õigustada kulusid, mida komisjon peab abikõlbmatuteks, olid veel tema käsutuses.

(1) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95, Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT L 312, lk 1, ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).
—

tuvastada, et kuna Rumeenia ei ole vastu võtnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (1), artikli 3 lõigete 3 ja 4, artikli 4 lõike 2, artikli 8, artikli 9 lõigete 1–7), artikli 10 lõigete 2 ja 5, artikli 13 lõigete 1 ja 5, artikli 14 lõike 4 ja lõike 5 punkti b, artikli 16 lõike 1, artikli 25 lõike 5, artikli 36 lõike 9 kolmanda lõigu, artikli 41 lõike 1 punktide d, g ja q, lõike 3 punktide b ja d, lõike 6 punktide a ja c, ning lõigete 10–12), artikli 42 lõike 1), artikli 43 lõigete 1, 4 ja 8), artikli 48 ja I lisa 1 punkti 1 ülevõtmiseks vajalikke õigus- ja haldusnorme, siis on ta rikkunud selle direktiivi artikli 54 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
—

tuvastada, et kuna Rumeenia ei ole vastu võtnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (1), artikli 2 punkti 1, artikli 3 lõike 5 punkti b, lõigete 7 ja 8 ning lõike 9 punkti c, artikli 5, artikli 7 lõike 4, artikli 9 lõigete 1–7, artikli 10 lõigete 2 ja 5, artikli 11 lõike 8, artikli 13 lõike 4 ja lõike 5 punkti b, artikli 16 lõigete 1 ja 2, artikli 25 lõike 1, artikli 26 lõike 2 punkti c, artikli 31 lõike 3, artikli 34 lõike 2, artikli 37 lõike 1 punktide k, p ja q, lõike 3, punktide b ja d, ning lõigete 10–12, artikli 38 lõike 1, artikli 39 lõigete 1, 4 ja 8 ning I lisa 1 punkti 1 ülevõtmiseks vajalikke õigus- ja haldusnorme, siis on ta rikkunud selle direktiivi artikli 49 lõikest 1 tulenevaid kohustusi
1.

Kas arvestades sellise disainilahenduse eristatavust, mille kohta väidetakse, et see on nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta tähenduses kaitstud ühenduse registreerimata disainilahendusena (1), tuleb vastava ala asjatundja üldmuljet sellest määruse artikli 6 tähenduses mõista erinevusena üldmuljest, mille sellisele asjatundjale on jätnud a) mis tahes varem avalikkusele kättesaadavaks tehtud terviklik disainilahendus või b) mitme varasema disainilahenduse tuntud omaduste mis tahes kombinatsioon?
2.

Üldkohus rikkus ühenduse kaubamärgi määruse artikli 8 lõike 1 punkti b, hinnates kaupade või teenused täiendavust sõltuvalt sellest, kui tähtis on kaup või toode muude kaupade või teenuste „ostmiseks” vastavalt asjaomase avalikkuse tajule. Üldkohus ei analüüsinud, kas see, kas kaubad ja teenused on üksteist täiendavad, põhineb niisugusel vastastikusel toimel, et nende koos kasutamine on rangelt objektiivsest seisukohast vajalik või soovitav.
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Thüringer Oberlandesgericht (Saksamaa) 11. juunil 2013 — Udo Rätzke versus S+K Handels GmbH

(Kohtuasi C-319/13)

2013/C 260/38

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Thüringer Oberlandesgericht

Põhikohtuasja pooled

Kostja ja apellatsioonkaebuse esitaja: Udo Rätzke

Hageja ja vastustaja apellatsioonimenetluses: S+K Handels GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas komisjoni 28. oktoobri 2010. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 1062/2010, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2010/30/EL seoses televiisorite energiamärgistusega (1), artikli 4 punkti a

tuleb tõlgendada nii,

et edasimüüja on (alates 30. novembrist 2011) kohustatud varustama televiisorid märgisega ainult siis, kui tarnija juba tarnis need televiisorid nimetatud määruse artikli 3 lõike 1 punkti a kohaselt (alates 30. novembrist 2011) vastava märgisega,

või on edasimüüja kohustatud (alates 30. novembrist 2011) märgistama ka sellised televiisorid, mille tarnija tarnis enne 30. novembrit 2011 ilma vastava märgiseta, mistõttu on edasimüüja kohustatud (õigel ajal ja tagantjärele) nõudma märgiseid selliste televiisorite jaoks?

(1) ELT L 314, lk 64.
3.

Tuginedes Küprose ametiasutuste kirjadele ja siseriiklikele meetmetele, millest teatati kohtueelse menetluse käigus, enne, kui oli otsustatud esitada käesolev hagi, tuvastas komisjon, et Küprose Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et viia siseriiklik õiguslik raamistik täielikult kooskõlla direktiivi 2009/28/EÜ sätetega ning otsustas esitada ELTL artikli 258 (koostoimes ELTL artikli 260 lõikega 3) alusel hagi nõudega, et Euroopa Kohus tunnistaks, et Küprose Vabariik on rikkunud talle eespool nimetatud direktiivi artikli 27 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
1.

Kas nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes artiklit 76 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, st olukorras, kus kaebaja, tema abikaasa ja laps elavad Prantsusmaal, seal töötab tema abikaasa, seal asub nende huvide kese ja kaebaja on Prantsusmaal täies ulatuses saanud perehüvitist PAJE (prestation d’accueil du jeune enfant), on Tšehhi Vabariik talle perehüvitise ja vanemahüvitise maksmiseks pädev riik? Esimesele küsimusele jaatava vastuse korral:
ET Euroopa Liidu Teataja C 260/28

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of the United Kingdom 27. juunil 2013 — Public Relations Consultants Association Ltd versus The Newspaper Licensing Agency Ltd jt

(Kohtuasi C-360/13)

2013/C 260/50

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Public Relations Consultants Association Ltd

Vastustaja: The Newspaper Licensing Agency Ltd jt

Eelotsuse küsimused

Juhul, kui:

i) lõppkasutaja vaatab veebilehte, püüdmata seda alla laadida, välja printida või sellest muul viisil koopiat teha;

ii) sellest veebilehest tehakse automaatselt koopiad ekraanil ja brauseri „vahemälus” lõppkasutaja kõvakettal;

iii) nende koopiate tegemine on õigeks ja tõhusaks veebisirvimiseks kasutatavas tehnilises protsessis möödapääsmatu;

iv) ekraanikoopia püsib ekraanil, kuni lõppkasutaja lahkub asjaomaselt veebilehelt või kuni see arvuti tavalise töötamise käigus automaatselt kustutatakse;

v) vahemälukoopia jääb vahemällu, kuni see kirjutatakse üle muu materjaliga, kui lõppkasutaja külastab järgmisi veebilehti, mil see kustutatakse automaatselt arvuti tavalise töötamise käigus; ja

vi) kõnealuseid koopiaid hoitakse niikaua, kui kestavad tavalised interneti kasutamisega seotud protsessid, millele on viidatud eespoolt punktides iv-v;

siis kas sellised koopiad on direktiivi 2001/29/EÜ (1) artikli 5 lõike 1 tähenduses i) ajutised, ii) kestmatud või juhuslikud ja iii) tehnilise protsessi lahutamatu ja oluline osa?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv 2001/29/EÜ, autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230).