ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(i)

komisjon tegi faktiliselt otsuse, mille kohaselt ELTL artiklit 102 ei saa kohaldada PJSC Gazpromi või Gazprom Export LLC konkurentsivastasele tegevusele, mis on tingitud Vene Föderatsiooni riigisisesest õigusest tulenevast riigi sunnist, valel õiguslikul alusel, see tähendab määruse 773/2004 artikli 7 lõike 2 alusel koostoimes ELTL artikliga 102, mitte aga nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 [EL] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (2) artikli 10 alusel koostoimes ELTL artikliga 102, see tähendab eelkõige minnes mööda Euroopa Liidu liikmesriikide seisukohtadest,
2.

Teine väide, et ilmselgelt on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet. Hagejad on seisukohal, et proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine, mis samuti on ilmselge, õigusaktidega, mida rakendatakse vaidlustatud otsuses, tuleneb mehhaaniliselt võrdse kohtlemise põhimõttest. Täpsemalt, kuna ühtse kriisilahendusfondi mehhanism rajaneb osamaksete ette kindlaks määratud üldise sihttaseme kehtestamisel, toob nende osamaksete ebavõrdne jaotus krediidiasutuste või investeerimisühingute vahel mehhaaniliselt kaasa ebaproportsionaalsed maksed ja seega proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise.
—

Hageja väidab, et ELTL artikli 263 lõikest 2 lähtudes on vaidlustatud otsus tühine, kuna kostja on rikkunud olulist menetlusnormi. Vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud, kuid ELTL artikli 263 lõike 2 alusel on see kohustuslik.
—

tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu 16. aprilli 2019. aasta otsus ühtsesse kriisilahendusfondi 2019. aasta eest tehtavate ex-ante-osamaksete arvutamise kohta (SRB/ES/SRF/2019/10) („Decision of the Single Resolution Board of 16 April 2019 on the calculation of the 2019 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2019/10)“) ja selle lisa vähemalt osas, milles see otsus puudutab hageja makstavat osamakset, ning
22. juulil 2019 esitatud hagi — Forte versus parlament

(kohtuasi T-519/19)

(2019/C 305/76)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Mario Forte (Napoli, Itaalia) (esindajad: advokaadid C. Forte ja G. Forte)

Kostja: Euroopa Parlament

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— esimese võimalusena: tühistada vaidlustatud akt;

— esimese võimalusena: tühistada kõik vaidlustatud aktist varasemad, sellega seotud ja sellest hilisemad aktid, mis tekitavad hagejale õiguslikke tagajärgi;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev hagi on esitatud Euroopa Parlamendi otsuse D(2019)20777 peale, millele on alla kirjutanud Euroopa Parlamendi Finantsküsimuste peadirektoraadi Parlamendiliikmete rahaliste ja sotsiaalsete õiguste direktoraadi Parlamendiliikmete palkade ja sotsiaalsete õiguste üksuse juhataja Sune Hansen ning millega pärast seda, kui 1. jaanuaril 2019 jõustus Itaalia saadikutekoja juhatuse kantselei (Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati) otsus nr 14/2018, on uuesti määratletud tegevuse lõpetamisega seotud pensioniõigused ning mis kohustab alusetult makstud summa tagasi nõudma.

Väited ja peamised argumendid sarnanevad kohtuasjades Santini vs. parlament (T-345/19), Falqui vs. parlament (T-347/19) ja Coppo Gavazzi vs. parlament (T-389/19) esitatud väidete ja argumentidega.

Hageja väidab eelkõige, et vaidlustatud otsuse põhjendused on ebaloogilised, otsuse 14/2018 õiguspärasust ei ole hinnatud lähtuvalt Euroopa Liidu õiguse sellistest üldpõhimõtetest nagu mõistlikkuse, proportsionaalsuse, õiguskindluse, prognoositavuse ja õiguspärase ootuse ning omandatud õiguste kaitse põhimõtted, on rikutud ELL artiklit 6; on rikutud Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmeid, finantsmäärust, võrdsuse põhimõtet ja õigusnormide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet, samuti on rikutud õiguskaitse ja kohtusse pöördumise õiguse tagamise põhimõtet.
24. juulil 2019 esitatud hagi — Arranz de Miguel jt versus EKP ja SRB

(kohtuasi T-528/19)

(2019/C 305/81)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hagejad: Ricardo Arranz de Miguel (Madrid, Hispaania), Alejandro Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid), Felipe Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid), Ricardo Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid), Nicolás Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid) (esindajad: advokaadid R. Pelayo Jiménez ja A. Muñoz Aranguren)

Kostjad: Euroopa Keskpank, Ühtne Kriisilahendusnõukogu

Nõuded

Hagejad paluvad Üldkohtul:

— tunnistada EKP ja SRB lepinguvälist vastutust tulenevalt hagiavalduses täpsustatud rikkumistest ja kohustada viimaseid hüvitama hagejatele tekitatud kahju, mille hüvitise summa arvutatakse vastavalt nende aktsiate rahalisele väärtusele, ning teise võimalusena mõista kostjateks olevatelt institutsioonidelt välja hüvitis, mis vastab summale 0,8442 eurot/aktsia.

— suurendada sissenõutavat summat intressi võrra vastavalt Hispaania aastasele inflatsioonimäärale, mille Eurostat on välja arvutanud alates 6. juunist 2017 kuni käesolevas asjas kohtuotsuse kuulutamiseni, ning viivis alates selle kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast, millega tunnistatakse kahju hüvitamise kohustust, kuni tegeliku tasumiseni.

— mõista kohtukulud välja kostjateks olevatelt institutsioonidelt.

Väited ja peamised argumendid

Väited ja peamised argumendid on samad, mis on esitatud kohtuasjas T-659/17, Vallina Fonseca vs. Ühtne Kriisilahendusnõukogu (ELT 2017, C 424, lk 42).

Seoses Euroopa Keskpangaga väidavad hagejad eelkõige, et on rikutud õiguspärase ootuse põhimõtet ning hoolsuskohustust ja hea halduse põhimõtet.
15. juulil 2019 esitatud hagi — DH versus komisjon

(kohtuasi T-507/19)

(2019/C 295/110)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: DH (esindaja: advokaat E. Bonanni)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada komisjoni 13. septembri 2018. aasta otsus, sest sellega ei taandatud dr Xi võimalikust arstliku komisjoni moodustamise menetlusest, ja sellest tulenevalt määrata kohtuasju T-308/19 ja T-316/19 puudutavates menetlustes muu sõltumatu arst ja anda sellest viivitamatult teada;

— mõista komisjonilt välja 500 000 eurot või muu summa, mida Üldkohus peab õiglaseks;

— kohustada komisjoni teavitama Üldkohut ja/või hagejat sellest, kes on see usaldusväärne arst, kes tutvus hageja toimikuga tervikuna, jäädes ise anonüümseks, ja andis keelduva hinnangu hageja taotlusele saada raviteenuse hüvitist ühiseeskirjade artikli 10 alusel, mis käsitleb eelneva loa vajadust, mida taotletigi taotluses D/462/17;

— igal juhul mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks väidab hageja, et käesoleval juhtumil leidis arstliku komisjoni uuendamisel aset käitumine, mis ei vasta ametialase käitumise ega kutseeetika reeglitele.

Mis puudutab hagejale väidetavalt tekkinud kahju, siis väidab hageja, et selle tekkimise põhjustasid: esiteks hilinemine menetlustes ja teiseks kõnealuse arsti käitumine, mis ei vastanud ametialase käitumise ega kutseeetika reeglitele ning toimingud, mis kahjustasid ohvri au ja väärikust ning institutsioonipoolsed tegematajätmised, arvestades, et käesoleva kohtuasja taustal on hageja 7. juuni 2000. aasta taotlus tunnistada, et tema kutsehaigus on süvenenud, ja kahes kohtuasjas: T-212/01 ja T-551/16 komisjoni kahjuks tehtud otsused.
C 295/85

ET

15. juulil 2019 esitatud hagi — Mead Johnson Nutrition (Asia Pacific) jt versus komisjon

(kohtuasi T-508/19)

(2019/C 295/111)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hagejad: Mead Johnson Nutrition (Asia Pacific) Pte Ltd (Singapur, Singapur), MJN Global Holdings BV (Amsterdam, Madalmaad), Mead Johnson BV (Nijmegen, Madalmaad), Mead Johnson Nutrition Co. (Chicago, Illinois, Ameerika Ühendriigid) (esindajad: C. Quigley, QC, solicitor M. Whitehouse ja solicitor P. Halford)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada komisjoni otsus C(2018) 7848 või teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1, 2 ja 5 hagejaid puudutavas osas;

— mõista hagejate kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Selleks et põhjendada nõuet tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2 ning vaidlustatud otsuse artikli 5 lõiked 1 ja 2 hagejatelt abi tagasinõudmisele kohaldatavas osas, esitavad hagejad kuus väidet.

1. Esimene väide, et komisjon tegi ilmseid hindamisvigu 2010. aasta tulumaksuseaduse (Income Tax Act of 2010, edaspidi „ITA 2010“) asjakohaste sätete hindamisel.

2. Teine väide, et komisjon rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta kvalifitseeris ITA 2010 kohase litsentsitasudest saadud mitteärilise tulu maksustamata jätmise „erandiks“, „vabastuseks“ või „kaudseks vabastuseks“ Gibraltari äriühingute maksustamise korrast, mis ELTL artikli 107 lõike 1 kohaselt tähendab riigiabikava, kuigi litsentsitasudest saadud mitteärilise tulu maksustamata jätmine on Gibraltari majandusliku ja maksusuveräänsusega hõlmatud õiguspärane valik.

3. Kolmas väide, et komisjon rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta ei suutnud tuvastada mingit majanduslikku eelist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, mis oleks tulenenud litsentsitasudest saadud mitteärilise tulu maksustamata jätmisest ITA 2010 alusel.

4. Neljas väide, et komisjon rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta vääralt kvalifitseeris ITA 2010 alusel litsentsitasudest saadud mitteärilise tulu maksustamata jätmise valikuliseks eeliseks ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

5. Viies väide — juhuks kui selline valikuline eelis esines, ehkki hagejad eitavad seda —, et komisjon rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta otsustas, et selline eelis hõlmas ka sellistest litsentsitasudest saadud tulu maksustamata jätmist, mida ei olnud (nagu hagejate puhul) tegelikult saadud ega teenitud Gibraltaril.

6. Kuues väide, et komisjon rikkus õigusnormi ja/või tegi ilmse hindamisvea, kui ta kvalifitseeris väidetava riigiabi uueks abiks, mitte olemasolevaks abiks.

Selleks et põhjendada nõuet tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 2 ning vaidlustatud otsuse artikli 5 lõiked 1 ja 2 hagejatelt abi tagasinõudmisele kohaldatavas osas, esitavad hagejad veel neli väidet:

1. Esimene väide, et rikutud on ELTL artikli 108 lõiget 2 ja menetlusmääruse artiklit 6.

2. Teine väide, et 2012. aasta maksualane eelotsus hageja kohta oli ITA 2010-ga kooskõlas ning tegemist ei olnud individuaalse riigiabiga.

3. Kolmas väide, et komisjon tegi ilmseid hindamisvigu seoses 2012. aasta maksualase eelotsuse tähenduse ja mõjuga.
1.

Esimene väide, et akt on põhjendamata või ebapiisavalt põhjendatud, millest tulenevalt on rikutud Euroopa Liidu inimõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 41 ja 47.
9.

Üheksas väide, et komisjon on rikkunud ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisel õigusnormi, kui leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 176, et abisaajate kategooria on olemas (seal hulgas hagejad) ning et hagejad on saanud abi, mis tuleb vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 1 alusel tagastada.
2.

Teine väide, et komisjon on rikkunud õigusnormi ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisel ja/või on teinud ilmse hindamisvea, kuna asus CFC korra analüüsi suhtes väärale seisukohale. Komisjon käsitles vaidlustatud otsuse põhjendustes 124–l26 Ühendkuningriigi Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (2010. aasta maksuseadus (rahvusvahelised ja muud sätted)) osa 9A 9. peatüki sätteid vääralt kui üht erandi vormi selle seaduse 5. peatükis ette nähtud üldisest maksustamiskorrast.
3.

Kolmas väide, et vaidlustatud säte rikub õiguspärase ootuse põhimõtet, kuna see piirab põhjendamatult võimalust saada erandeid direktiivi 2009/73 värskelt lisatud artikli 49a alusel. Niisuguste erandite saamise võimalus on õiguslikult nõutav, et kaitsta selliseid kolmandate riikide avamere torujuhtmeid käitavate ettevõtjate õiguspäraseid ootusi, mis olid muutmisdirektiivi jõustumisel valmis ja töös.
3.

Kolmas väide, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea ega ole esitanud piisavaid põhjendusi, kui leidis, et GFE, kuivõrd see on seotud Ühendkuningriigi võtmetöötajate funktsioonidega, ei ole põhjendatud ja on seetõttu valikuline.
2.

Teine väide, et põhistus, miks taotletav dokument on konfidentsiaalne, on jäetud esitamata. — Sellega seoses väidetakse, et EKP ei ole esitanud ühtki põhjendust, miks vaidlusalune meede on konfidentsiaalne, ja piirdub lakoonilise kinnitusega, et tutvumise võimaldamisest keeldumine on põhjendatud tema järelevalvemenetluste kaitsega.
4.

Neljas väide, et on rikutud TUB artiklit 70, võimu on kuritarvitatud ja põhjendused on jäetud esitamata. — Sellega seoses väidetakse, et kuna erihaldus on seotud raskete rikkumiste või eiramistega, muudab see meetmed vastuoluliseks ja ebajärjekindlaks.
10.

Kümnes väide, et komisjon on rikkunud ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisel õigusnormi, kui leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 176, et abisaajate kategooria on olemas (seal hulgas hagejad) ning et hagejad on saanud abi, mis tuleb vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 1 alusel tagastada.
1.

Esimene väide, et vaidlustatud otsusel puudub kehtiv õiguslik alus. — Hageja väidab, et vaidlustatud otsust vastu võttes eiras komisjon talle direktiivi 2001/83/EÜ (1) artiklist 116 tulenevaid kohustusi ja jättis need täitmata; — Konkreetsemalt väidab hageja, et kostja ei tõendanud, et ravim Omacor on ohtlik; et sel puudub ravitoime; et selle ravimiga kaasnevate riskide ja sellest saadava kasu tasakaal ei ole paigas; või et selle koostisained ei vasta ei nimeliselt ega koguseliselt neile, mis on üles loetletud; — Veel väidab hageja, et vaidlustatud otsusega jäetakse tähelepanuta Euroopa Kohtu kohtupraktikas kinnitust leidnud põhimõte, mille kohaselt Omacorist saadava kasu ja sellega kaasnevate riskide soodsat tasakaalu ning ravimi tõhusust eeldatakse ja et Euroopa Komisjonil tuleb tõendada, et olemasolevad kliinilised andmed toetavad selle eelduse ümberlükkamist.
2.

Teine väide, et põhiõiguste piiramisel on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet. Hageja väidab, et vaidlustatud meede tuleb tunnistada tühiseks, kuna see on seatud eesmärgi suhtes ebaproportsionaalne ning riivab ülemääraselt tema ettevõtlusvabadust ja õigust omandile, mis on ette nähtud vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 16 ja 17. Ebaproportsionaalsus tuleneb sellest, et meede puudutab kogu mõjutavat majandustegevust ilma muude kriteeriumideta.
2.

Teine väide, et rikutud on Euroopa Liidu õiguses kehtivat proportsionaalsuse põhimõtet, kuna muutmisdirektiiviga ei ole võimalik selles seatud eesmärke saavutada ja igal juhul ei suuda see anda piisavalt tähenduslikku panust nendesse eesmärkidesse, mis kaaluks üles kohustused, mida see kehtestab.
2.

Teine väide, kooskõlas 26. septembri 2007. aasta kohtumäärusega Rocío Salvador Roldán vs. komisjon (F-129/06, EU:F:2007:166), et ettevõtte registreerimine või kinnisvara soetamine riigis on kindel märk, tõendamaks püsivat sidet selle riigiga (käesoleval juhul Rumeenia). Kuna tema puhul on see nii, on hagejal õigus kodumaalt eemalviibimise toetusele terves ulatuses.
C 305/68

ET

23. juulil 2019 esitatud hagi — Aldi versus EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)

(kohtuasi T-522/19)

(2019/C 305/78)

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Saksamaa) (esindajad: advokaadid N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen ja M. Minkner)

Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)

Andmed EUIPO menetluse kohta

Vaidlusalune kaubamärk: musta, halli, valget, oranži, heleoranži ja tumeoranži värvi ELi kujutismärk BBQ BARBECUE SEASON — registreerimistaotlus nr 17 879 203

Vaidlustatud otsus: EUIPO viienda apellatsioonikoja 17. mai 2019. aasta otsus asjas R 1359/2018-5

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud otsus;

— mõista kohtukulud välja EUIPO-lt.

Väited

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumine;
1.

Esimene väide, et rikuti põhjendamiskohustust ja ametnike teenistuskohast sõltumata nende samaväärse ostujõu põhimõtet. Esiteks väidavad hagejad, et vaidlustatud otsust ei ole üldse põhjendatud, mis takistab mõistmast selle otsuse põhjendatust ega võimalda Üldkohtul oma kohtulikku kontrolli teostada. Teiseks leiavad hagejad, et nad täidavad oma teenistuskohustusi sama del tingimustel kui nende kolleegid, kes on tööle võetud Euroopa Komisjoni esindusse Pariisis, ning seetõttu peaksid ka nemad saama kindlasummalist esindustoetust. Lõpetuseks on hagejad arvamusel, et samaväärse ostujõu põhimõtte järgimisega ei ole kooskõlas Pariisis, Strasbourgis, Marseille’s ja Valenciennesis tööle võetud ametnikele sama paranduskoefitsiendi kohaldamine.
1.

Esimene väide, et rikuti põhjendamiskohustust ja ametnike teenistuskohast sõltumata nende samaväärse ostujõu põhimõtet. Esiteks väidavad hagejad, et vaidlustatud otsust ei ole üldse põhjendatud, mis takistab mõistmast selle otsuse põhjendatust ega võimalda Üldkohtul oma kohtulikku kontrolli teostada. Teiseks leiavad hagejad, et nad täidavad oma teenistuskohustusi samadel tingimustel kui nende kolleegid, kes on tööle võetud Euroopa Komisjoni esindusse Pariisis, ning seetõttu peaksid ka nemad saama kindlasummalist esindustoetust. Lõpetuseks on hagejad arvamusel, et samaväärse ostujõu põhimõtte järgimisega ei ole kooskõlas Pariisis, Strasbourgis, Marseille’s ja Valenciennesis tööle võetud ametnikele sama paranduskoefitsiendi kohaldamine.
—

Samadel põhjustel, mis on toodud eespool esimeses kuni kolmandas väites, leiab hageja, et kostja on õigusvastaselt tõlgendanud ELi personalieeskirjade artiklit 57 koosmõjus personalieeskirjade V lisa artikliga 6, nagu see väljendub vaidlustatud otsuses, mille tagajärg on, et Euroopa Parlamendi ametnikel ja muudel teenistujatel, kes saavad vanemateks asendusemaduse abil, ei ole õigust eripuhkusele, mis on võrdväärne sünnituspuhkuse ja/või lapsendamispuhkusega.
1.

Esimene väide: rikutud on määruse (EL) nr 806/2014 (1) artikli 70 lõike 2 esimest kuni kolmandat taanet koosmõjus rakendusmääruse (EL) 2015/81 (2) artikli 8 lõike 1 punktiga d, direktiivi 2014/59/EL (3) artikli 103 lõiget 7, ELTL artiklit 114 — Kostja pani hagejale õigusvastaselt osamakse tasumise kohustuse, kuna määrus (EL) nr 806/2014 ja direktiiv 2014/59/EL ei näe ette osamakse tasumise kohustust kriisilahendusmenetluses olevale krediidiasutusele või investeerimisühingule. ELTL artikliga 114 on keelatud nõuda osamakseid sellistelt krediidiasutuselt nagu hageja. — Seadusandja ei oleks tohtinud osamakse tasumise kohustust põhjendada ELTL artikliga 114, kuna puudub seos siseturuga. Liidu ühtsete osamakseid käsitlevate eeskirjadega ei hõlbustata turult lahkunud krediidiasutuse või investeerimisühingute jaoks põhivabaduste teostamist ega kõrvaldata märkimisväärseid konkurentsimoonutusi. — Kostja eksis pannes hagejale osamaksete tasumise kohustuse, sest asjaomane krediidiasutus ei puutu kokku riskidega ning asutuse kriisilahendus on määruse (EL) nr 806/2014 kohaselt välistatud ning asutusel ei ole finantssüsteemi stabiilsuse jaoks mingit tähendust. — Alates 2012. aastast ei ole hageja uusi tehinguid enam teinud ja tema suhtes on komisjoni abiotsuse tulemusel käimas kriisilahendusmenetlus. Enamikku oma allesjäänud kohustustest haldab ta usaldusfondina (treuhänderisch) teise üksuse jaoks. — Delegeeritud määrus (EU) 2015/63 (4) on vastuolus ELTL artikliga 114 ja direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikega 7 sest tegemist on osamaksete arvutamiseks olulise sättega (ELTL artikli 290 lõike 1 teine lause).
3.

Kolmas väide, et inglise, prantsuse, saksa ja itaalia keele valik on meelevaldne ja põhjustab keele alusel diskrimineerimise, mis on vastuolus ametnike personalieeskirjade artikli 1d lõigetega 1 ja 6 ning artikliga 27 ja artikli 28 punktiga f.
3.

Kolmas väide, et GFE ei anna eelist teatavatele ettevõtjatele ega soodusta teatavate kaupade tootmist. Hageja väidab, et kostja on teinud vea, kuna esiteks määratles võrdlussüsteemi liiga kitsalt, piirdudes nimetatud osaga 9A, selle asemel, et kasutada Ühendkuningriigi äriühingu maksu süsteemi laiemalt; teiseks ei mõistnud, et Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 osa 9A 9. peatükk ei ole erand selle osa 5. peatükist, ning kolmandaks ei nõustunud, et isegi kui 9. peatükk on erand 5. peatükist, siis on see põhjendatud nimetatud seaduse osa 9A olemuse või üldise ülesehitusega.
3.

Kolmas väide, et GFE ei anna eelist teatavatele ettevõtjatele ega soodusta teatavate kaupade tootmist. Hagejad väidavad, et kostja on teinud vea, kuna esiteks määratles võrdlussüsteemi liiga kitsalt, piirdudes nimetatud osaga 9A, selle asemel, et kasutada Ühendkuningriigi äriühingu maksu süsteemi laiemalt; teiseks ei mõistnud, et Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 osa 9A 9. peatükk ei ole erand selle osa 5. peatükist, ning kolmandaks ei nõustunud, et isegi kui 9. peatükk on erand 5. peatükist, siis on see põhjendatud nimetatud seaduse osa 9A olemuse või üldise ülesehitusega.
2.

Teine väide, et vaidlustatud otsuses on rikutud õigusnormi, tehtud ilmseid hindamisvigu ja esitatud ei ole piisavaid põhjendusi, kuna kontserni rahastamise maksuvabastust (edaspidi „GFE“) on vääralt iseloomustatud kui erandit võrdlussüsteemi tavapärasest toimimisest.
10.

Kümnes väide, et komisjon on rikkunud ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisel õigusnormi, kui leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 176, et abisaajate kategooria on olemas (seal hulgas hageja) ning et hageja on saanud abi, mis tuleb vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 1 alusel tagastada.
2.

Teine väide, et rikuti üldiste rakenduseeskirjade artikleid 10 ja 12, kuivõrd need sätted on vastu võetud selleks, et soodustada ametite vahelist mobiilsust, edendades Euroopa karjäärivõimalusi ametites.
3.

Kolmas väide, et isegi kui eeldada, et kõnealused CFC meetmed kujutavad endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, on vaidlustatud otsuses vääralt järeldatud, et kõnealuste meetmete kokkusobivuse kaitseks EL riigiabi eeskirjadega puudub igasugune põhjendus. Lisaks on vaidlustatud otsus ebamõistlik ja vasturääkiv, kuna komisjon tunnistas õigesti, et Ühendkuningriigi Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (2010. aasta maksuseadus (rahvusvahelised ja muud sätted)) osa 9A 9. peatükk on põhjendatud juhtudel, mil ainus põhjus kohaldada CFC maksu on „Ühendkuningriigi ühendatud kapitali“ kriteerium, põhjusel, et seda kriteeriumi võib praktikas olla ülemäära keeruline rakendada, kuid samal ajal ja piisavat selgitust andmata väidab komisjon, et nimetatud 9. peatükk ei ole kunagi põhjendatud juhtudel, mil võtmetöötajate funktsioonide (edaspidi „SPF“) kriteerium annab alust kohaldada CFC maksu. Nimelt on SPF kriteeriumi praktikas ülemäära keeruline kohaldada, nii et komisjonil oleks tulnud pidada 9. peatükki põhjendatuks ka selle kriteeriumi raames ning sellest tulenevalt oleks ta pidanud järeldama, et tegu ei ole riigiabiga.
1.

Esimene väide, et komisjon on rikkunud õigusnormi ja esitanud ebapiisavat teavet, kui leidis, et kontserni rahastamise maksuvabastus (group financing exemption, edaspidi „GFE“) kujutab endast eelist, kuna teises liikmesriigis tegelikult asutatud CFC-de jaoks on kohtuotsuse Cadbury Schweppes (1) tagajärg, et nende emaettevõtjatel ei oleks üldse tulnud tasuda CFC maksu (isegi mitte osalisest GFE-st tulenevat vähendatud maksu).
—

Sellega seoses väidab hageja, et kui delegeeritud määruse artikleid 12 ja 14 tuleb tõlgendada nii, et 2018. aastal loodud krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi tuleb tunnustada ühtsesse kriisilahendusfondi 2019. aasta eest tehtavate ex ante osamaksete arvutamiseks, siis rikuvad delegeeritud määruse nimetatud sätted direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikeid 2 ja 7, kuna eiratakse komisjonile volituste delegeerimise tingimusi, see tähendab i) fondi tehtavad osamaksed peavad vastama osamakseid tegeva üksuse riskiprofiilile ning ii) fondi tehtavad osamaksed peavad arvesse võtma osalemist krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemis.
9.

Üheksas väide, et komisjon on rikkunud ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisel õigusnormi, kui leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 176, et abisaajate kategooria on olemas (seal hulgas hageja) ning et hageja on saanud abi, mis tuleb vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 1 alusel tagastada.