Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Asutamislepingu sätted – Kohaldamisala – Siseriikliku õiguse alusel asutatud äriühingu juhtimise tegeliku keskuse üleviimine teise liikmesriiki

(ELTL artiklid 49 ja 54)

2. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Piirangud – Maksuõigusnormid – Siseriikliku õiguse alusel asutatud äriühingu juhtimise tegeliku keskuse üleviimine teise liikmesriiki

(ELTL artikkel 49)

3. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Piirangud – Maksuõigusnormid – Siseriikliku õiguse alusel asutatud äriühingu juhtimise tegeliku keskuse üleviimine teise liikmesriiki

(ELTL artikkel 49)

Summary

1. Liikmesriigi õiguse alusel asutatud äriühing, kes viib oma juhtimise tegeliku keskuse üle teise liikmesriiki, ilma et üleviimine mõjutaks tema staatust esimesena nimetatud liikmesriigis asutatud äriühinguna, võib tugineda ELTL artiklile 49 selleks, et vaidlustada juhtimise tegeliku keskuse teise liikmesriiki üleviimise maksustamise õiguspärasus esimesena nimetatud liikmesriigis.

Seega on liikmesriigi pädevuses määratleda nii see, milline peab olema äriühingu seos liikmesriigiga, et teda saaks käsitada vastava riigi õigusnormide kohaselt asutatud äriühinguna, kes saab sellest tulenevalt kasutada asutamisvabadust, kui ka see, millise seose olemasolu on nõutav hiljem niisuguse staatuse säilimiseks. Liikmesriigil on seega võimalus kehtestada selle riigi õiguse alusel asutatud äriühingu juhtimise tegeliku keskuse üleviimisele väljapoole riigi territooriumi piirangud, mille järgimisel ta saab säilitada staatuse, mis talle on omistatud selle riigi õigusega. See võimalus ei tähenda siiski mingil juhul seda, et asutamisvabadust käsitlevaid aluslepingu sätteid ei kohaldata siseriiklikele õigusnormidele, mis käsitlevad äriühingute asutamist ja lõpetamist.

(vt punktid 27, 30, 33, resolutsiooni punkt 1)

2. Kuigi aluslepingu asutamisvabadust käsitlevate sätete eesmärk on nende sõnastuse kohaselt tagada vastuvõtvas liikmesriigis välismaiste kodanike ja ettevõtjate võrdne kohtlemine selle riigi kodanike ja ettevõtjatega, keelavad need samas päritoluliikmesriigil takistada oma kodanike või vastavalt selle liikmesriigi seadusele asutatud äriühingu teise liikmesriiki asumist.

Siseriiklike õigusnormide kohaselt kaasneb Madalmaade õiguse alusel asutatud äriühingu juhtimise tegeliku keskuse üleviimisega teise liikmesriiki üleviidud varalt saadud varjatud kapitalikasumi kohene maksustamine, samas kui kapitalikasumit ei maksustata siis, kui selline äriühing viib oma asukoha üle asjaomase liikmesriigi piires ning maksustatakse vaid siis, kui see kasum tegelikult realiseeritakse, ja juhul kui seda tehakse, tähendab see kapitalikasumi erinevat kohtlemist maksustamisel, mis võib heidutada siseriikliku õiguse alusel asutatud äriühingut viima oma asukohta teise liikmesriiki. Selline erinev kohtlemine kujutab endast piirangut, mis on aluslepingu asutamisvabadust käsitlevate sätete kohaselt põhimõtteliselt keelatud.

Samas ei tähenda äriühingu juhtimise tegeliku keskuse üleviimine teise liikmesriiki, et päritoluliikmesriik peaks loobuma oma õigusest maksustada kapitalikasum, mis tekkis tema maksustamispädevuse raames enne nimetatud üleviimist. Niisuguste õigusnormide eesmärk on vältida olukordi, mis võivad ohustada päritoluliikmesriigi õigust teostada oma maksustamispädevust tema territooriumil läbiviidud tegevuse suhtes ja need on järelikult põhjendatavad liikmesriikidevahelise maksustamispädevuse jaotuse kaitsmisega ja on sobivad tagama asjaomaste liikmesriikide vahelist maksustamispädevuse tasakaalustatud jaotust.

(vt punktid 35, 37, 41, 46, 48)

3. ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et:

– liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt äriühingu varalt saadud varjatud kapitalikasumi maksustamise summa määratakse lõplikult kindlaks – jättes arvestamata väärtuse languse või kapitalikasumi, mida on võimalik realiseerida tulevikus – hetkel, mil äriühing lakkab saamast juhtimise tegeliku keskuse üleviimise tõttu esimesena nimetatud liikmesriigis maksustatavat kasumit, ei ole selle artikliga vastuolus; sellega seoses ei oma tähtsust, kas maksustatav kapitalikasum on seotud valuutakursituluga, mida seal kehtivat maksustamiskorda arvesse võttes ei saa vastuvõtvas liikmesriigis arvestada;

– liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette äriühingu varalt saadud varjatud kapitalikasumilt võetava maksu viivitamatu sissenõudmise, kui äriühing viib oma juhtimise tegeliku keskuse üle teise liikmesriiki, on selle artikliga vastuolus.

Nimelt, siseriiklikud õigusnormid, mis pakuvad äriühingule, kes viib oma juhtimise tegeliku keskuse üle teise liikmesriiki, võimaluse valida kahte moodi maksu tasumise vahel, millest esimene on maksusumma viivitamatu tasumine, mis mõjub tema likviidsusele ebasoodsalt, kuid vabastab edaspidisest halduskoormusest, ja teine on nimetatud maksusumma ajatatud tasumine, millele vastavalt kohaldatavatele siseriiklikele õigusnormidele lisandub teatud juhtudel intress ning millega asjaomase äriühingu jaoks igal juhul kaasneb üleviidud varade järelevalvest tulenevalt halduskoormus, kujutavad endast meedet, mis olles sobiv tagamaks liikmesriikidevahelist maksustamispädevuse tasakaalustatud jaotust, on asutamisvabadust vähem kahjustav, kui nimetatud maksu viivitamatu sissenõudmine.

(vt punktid 64, 73, 86, resolutsiooni punkt 2)