ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas vastavalt nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivile 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) ja eeskätt direktiivi artikli 6 lõikele 1 ning selleks, et tagada tarbijate ja kasutajate kaitse kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega, peab liikmesriigi kohus, kes tuvastab, et hüpoteeklaenu lepingu viivist käsitlev lepingutingimus on ebaõiglane, tuvastama selle lepingutingimuse tühisuse ja lugema selle mittesiduvaks, või vastupidi, ta peab viivist käsitleva lepingutingimuse tasakaalustama, andes sissenõudjale või võlausaldajale korralduse viivis ümber arvutada?
3.

Kas Genfi konventsiooni artikli 31 kohaldamise tingimust, et asjaomane isik on saabunud riiki otse territooriumilt, kus tema elu või vabadus on olnud ohus, tuleb tõlgendada nii, et see tingimus on täidetud ka juhul, kui asjaomane isik siseneb kõigepealt ühte Euroopa Liidu liikmesriiki (käesolevas kohtuasjas Kreekasse) ja liigub sealt edasi teise liikmesriiki (käesolevas kohtuasjas Saksamaa Liitvabariiki) selleks, et seal varjupaika taotleda?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ (1), millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik ja mida on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/31/EÜ (2) (edaspidi „veepoliitika raamdirektiiv”), artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike — juhul kui ei ole kehtestatud erandit — keelduma heaks kiitmast projekti, kui see võib halvendada pinnaveekogu seisundit, või on selle sätte näol tegemist üksnes majandamiskava eesmärgiga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 352/2

Itaalia Vabariigi 8. augustil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 30. mai 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-454/10: Itaalia Vabariik versus Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav)

(Kohtuasi C-460/13 P)

2013/C 352/02

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Itaalia Vabariik (esindajad: G. Palmieri, avvocato dello Stato S. Varone)

Teised menetlusosalised: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav),

Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon),

Euroopa Komisjon,

Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA),

Confederazione Cooperative Italianeas

Apellandi nõuded

Apellant palub Üldkohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— mõista kohtukulud välja teistelt menetlusosalistelt.

Väited ja peamised argumendid

Mis puudutab käesoleva kohtuvaidluse eset, siis vaidlustatakse kohtuasjas T-454/10 tehtud otsus, millega otsustati tühistada:

a) komisjoni määruse (EÜ) nr 1580/2007 (1) artikli 52 lõike 2a teine lõik ja komisjoni rakendusmääruse (EÜ) nr 543/2011 (2) artikli 50 lõige 3 ulatuses, milles need näevad ette, „et töötlemiseks ettenähtud puu- ja köögivilja turustatud toodangu väärtus hõlmab ka „tegevuste, mis ei ole tegelikud töötlemistegevused” väärtust”.

b) rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 60 lõige 7, mis näeb ette töötlemisega seotud investeeringute ja tegevuste rahastamise.

Itaalia Vabariigi arvates ei lähe punktis a viidatud sätted vastuollu määrusega (EÜ) nr 1234/2007, nähes ette toetuse tegevustele, mida ei ole määruses sätestatud, ent piirdudes sellega, et näevad muu hulgas suurema lihtsustamise huvides ette ühenduse abi näidisväärtuse arvutamise korra.

Üldkohtu tõlgendus toob kaasa puu- ja köögivilja tootjaorganisatsioonide põhjendamatult ebavõrdse kohtlemise, nii et ühe ja sama toote turustamist toetatakse erinevalt sõltuvalt sellest, kas tootjaorganisatsioon tegeleb tegeliku töötlemisega või mitte.

Mis puudutab punkti b) — rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 60 lõike 7 tühistamist —, siis on Üldkohtu otsus väidetavalt vigane osas, kus selles on sedastatud, et eratöötlejaid diskrimineeritakse, võrreldes eelkõige kooperatiivi vormis tegutsevate ja tootjaorganisatsioonidesse kuuluvate töötlejatega.

(1) Komisjoni 21. detsembri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1580/2007, millega kehtestatakse nõukogu määruste (EÜ) nr 2200/96, (EÜ) nr 2201/96 ja (EÜ) nr 1182/2007 rakenduseeskirjad puu- ja köögiviljasektoris (ELT L 350, lk 1).

(2) Komisjoni 7. juuni 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 543/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu- ja köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga (ELT L 157, lk 1).
2.

Kas ELTL artiklit 49 ja sellele järgnevaid artikleid ning ELTL artiklit 56 ja sellele järgnevaid artikleid, samuti põhimõtteid, mida on tunnustatud Euroopa Liidu Kohtu 16. veebruari 2012. aasta otsusega [liidetud kohtuasjades C-72/10 ja C-77/10], tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et vajadust süsteem tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel ümber korraldada peetakse piisavaks põhjenduseks, miks hanketeates osutatud tegevuslubade kehtivusaeg on lühem võrreldes varem väljastatud tegevuslubade kehtivusajaga?
1.

Kas ühenduse õigusega on kooskõlas see, et hankija võib seaduse 241/1990 artikli 21 quinquies alusel riigihangete valdkonnas otsuste kehtetuks tunnistamise õigust kasutades otsustada, et ta jätab lõplikult määramata hankelepingu sõlmimise ainuüksi seetõttu, et selle äriühingu seadusliku esindaja vastu, kes tunnistati esialgu edukaks pakkujaks, on algatatud kriminaaluurimine?
2.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklite 20 ja 21 kohaselt on lubatud see, kui sama liiki tegevuse jaoks on ette nähtud erinevad maksumäärad olenevalt selle tegevuse teostamise õiguslikust vormist ja ZDDSi kohasest registreerimisest?
ET Euroopa Liidu Teataja C 344/52

Think Schuhwerk GmbH 1. oktoobril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 11. juuli 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-208/12: Think Schuhwerk GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-521/13 P)

2013/C 344/90

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Think Schuhwerk GmbH (esindaja: advokaat M. Gail)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 11. juuli 2013. aasta otsus kohtuasjas T-208/12;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded;

— mõista menetluskulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused).

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks on peamiselt on esitatud järgmised väited:

1. Rikuti õiguse olla ärakuulatud tagamise põhimõtet

Hagimenetluses ei esitanud kostja ettenähtud tähtajal vastust hagiavaldusele. Seepeale esitas hageja taotluse tagaseljaotsuse tegemiseks. Üldkohus ei teinud aga tagaseljaotsust ega käsitlenud tagaseljaotsuse tegemise taotlust. Lisaks sellele ei andnud Üldkohus hagejale võimalust taotleda suulise menetluse algatamist.

2. Põhjenduste puudumise eiramine

Üldkohus jättis arvestamata selle, et põhjenduste puudumine seisnes selles, et apellatsioonikoda tugines asjaoludele, mis tulenevad selliste üldiste tarbekaupade nagu jalatsid, mida tõenäolised teavad kõik inimesed ja eelkõige nende kaupade tarbijad, turustamisel tekkinud praktilisest kogemusest. Millised asjaolud aga nende kaupade turustamisel tekkinud praktilisest kogemusest tulenevad, seda apellatsioonikoda ei selgitanud. Siseturu Ühtlustamise Amet ei põhjendanud, miks puudub antud punasel asendimärgil eristusvõime, kuigi jalatsiteturul on jalatsite ning kinga- ja saapapaelte jaoks olemas erinevad kujundused ja värvid.

3. Ameti omal algatusel uurimise kohustuse täitmata jätmine

Üldkohus eiras seda, et apellatsioonikoda rikkus oma otsust tehes ameti omal algatusel uurimise põhimõtet. Siseturu Ühtlustamise Amet tugines üksnes sellele, et hageja ei ole esitanud tõendeid, millest nähtuks, et asjaomane avalikkus tajub kaubamärki päritolutähisena.

4. Kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti b on tõlgendatud ja kohaldatud ekslikult

Üldkohus jättis tähelepanuta, et Siseturu Ühtlustamise Amet tõlgendas ja kohaldas ekslikult kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti b ning seega tõlgendas ja kohaldas ka ise antud sätet ekslikult.

Vastupidi Üldkohtu seisukohale võivad punaste otstega kingapaelad, mis eristuvad ülejäänud paelast värvi poolest, täita oma peamise ülesande päritolutähisena. Üldkohus on käesolevale kaubamärgile seadnud aga kõrgema kriteeriumi kui kujutis- ja sõnamärkidele. Lisaks on ta jätnud tähelepanuta asjaolu, et eristusvõime ei sõltu sellest, et taotletav kaubamärk erineb oluliselt antud valdkonna tavadest.
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole piisavalt määranud kindlaks eriti tundlikke alasid ja on selle alusel käivitanud tegevusprogrammid direktiivi artikli 5 tähenduses, ja kuna nendes programmides on meetmeid, mis ei ole kooskõlas direktiivi II lisa punkti A alapunktiga 2 ja III lisa punkti 1 alapunktidega 1 ja 3, siis on Poola Vabariik rikkunud nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivist 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest ja eelkõige selle artiklist 5 koostoimes direktiivi II lisa punkti A alapunktiga 2 ja III lisa punkti 1 alapunktidega 1 ja 3 tulenevaid kohustusi;
4.

Mil määral peavad värske liha omadused olema vähenenud, et saaks öelda, et need on punkti 1.15 tähenduses kaotatud?
2.

a) Kas arhitekti mõiste direktiivi artikli 10 punkti c tähenduses eeldab, et sisserändaja on peale projekteerimise, ehitusjärelevalve ja ehitamisega seotud tehnilise tegevuse tegelenud päritoluriigis ka kunstilise kujundamise, linnaplaneerimis-, majandus- ja vajaduse korral muinsuskaitsealase tegevusega või on sellega vastavalt oma kvalifikatsioonile võinud tegeleda, ja kui see on nii, siis millises ulatuses? b) Kas arhitekti mõiste direktiivi artikli 10 punkti c tähenduses eeldab, et sisserändajal on kõrgkooli tasemel haridus, kus arhitektuur on selles mõttes peamine komponent, et see hõlmab peale projekteerimise, ehitusjärelevalve ja ehitamisega seotud tehniliste küsimuste ka kunstilist kujundamist, linnaplaneerimis-, majandus- ja vajaduse korral muinsuskaitsealaseid küsimusi, ja kui see on nii, siis millises ulatuses? c) i) Kas küsimuste a ja b puhul on oluline, kuidas arhitekti kutsenimetust teistes liikmesriikides tavaliselt kasutatakse (direktiivi artikli 48 lõige 1), ii) või piisab selle tuvastamisest, kuidas arhitekti kutsenimetust päritoluliikmesriigis ja vastuvõtvas liikmesriigis tavaliselt kasutatakse, iii) või nähtub Euroopa Liidu territooriumil arhitekti kutsenimetusega tavaliselt seotud tegevuste spekter direktiivi artikli 46 lõike 1 teisest lõigust?
6.

Kas tõhususe põhimõttega, direktiiviga 1999/44 liidus taotletud tarbijakaitse kõrge tasemega või teiste liidu õiguse sätetega või normidega on vastuolus Madalmaade õigus tarbija/ostja asjaolude esitamise ja tõendamiskohustuse osas selle kohta, et lepingu ese ei vasta lepingutingimustele ja lepingutingimustele mittevastavus ilmnes kuue kuu jooksul pärast asja üleandmist? Mida tähendavad direktiivi 1999/44 artikli 5 lõikes 3 toodud sõnad „Lepingule mittevastavus, mis tuleb ilmsiks kuue kuu jooksul”, eelkõige: millises ulatuses peab tarbija/ostja esitama faktid ja asjaolud, mis näitavad lepingule mittevastavust (või selle põhjust)? Kas selleks piisab, et tarbija/ostja näitab ja sisuliselt vaidlustades tõendab, et ostetud ese ei tööta (laitmatult) või peab ta ka esitama ja sisuliselt vaidlustades tõendama, milline müüdud eseme puudus on selle mittetöötamise (või mitte laitmatu töötamise) põhjustanud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 367/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 16. septembril 2013 — Gmina Międzyzdroje versus Minister Finansów

(Kohtuasi C-500/13)

2013/C 367/39

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Gmina Międzyzdroje

Vastustaja: Minister Finansów

Eelotsuse küsimus

Kas võttes arvesse nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1, muudatustega), artikleid 167, 187 ja 189 ning neutraalsuse põhimõtet, on lubatud sellised siseriiklikud õigusnormid nagu 11. märtsi 2004. aasta kaupade ja teenuste maksustamise seaduse (ustawa o podatku od towarów i usług) (Dziennik Ustaw 2011, nr 177, lk 1054, hilisemate muudatustega) artikli 91 lõiked 7 ja 7a, mis toovad endaga kaasa selle, et kui kapitalikauba kasutusotstarvet muudetakse nii, et tehingute asemel, mis ei andnud sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust, kasutatakse seda edaspidi tehingute tegemiseks, mis annavad õiguse sisendkäibemaks maha arvata, siis ei ole ühekordne korrigeerimine enam võimalik, vaid see tuleb teha hoopis 5 üksteisele järgneva aasta jooksul ning kinnisasja puhul 10 aasta jooksul alates kapitalikaupade kasutuselevõtmise aastast?

(1) ELT L 347, lk 1.
3.

Kas juhul, kui mahaarvamine on võimalik, võib lennuettevõtja seda alati teha või sõltub mahaarvamine sellest, millises ulatuses on see lubatud siseriikliku õiguse alusel või millises ulatuses peab seda kohaseks siseriiklik kohus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 359/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 10. oktoobril 2013 — Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare jt versus Fipa Group jt

(Kohtuasi C-534/13)

2013/C 359/08

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero della Salute, Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale (ISPRA)

Vastustajad: Fipa Group srl, Ivan srl, Tws Automation srl

Eelotsuse küsimus

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on sätestatud 3. aprilli 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 152 artiklites 244, 245 ja 253, mis ei luba juhul, kui mõne ala reostus on tuvastatud, kuid saastajat ei ole võimalik kindlaks teha või ei ole võimalik panna teda parandusmeetmeid võtma, ametiasutusel nõuda kiireloomuliste kaitsemeetmete võtmist ja saneerimist omanikult, kes ei ole reostuse eest vastutav, vaid näevad talle ette ainult varalise vastutuse, mis piirdub maa-ala väärtusega pärast saneerimist, on vastuolus Euroopa Liidu keskkonnapõhimõtetega, mis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 191 lõikes 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivis 2004/35/EÜ (1) (artiklis 1 ja artikli 8 lõikes 3; põhjendustes 13 ja 24) — täpsemalt põhimõttega, et „saastaja maksab”, ettevaatuspõhimõtte, ennetusmeetmete võtmise põhimõtte, ja põhimõttega, et keskkonnakahjustus tuleb heastada eeskätt kahjustuse kohas?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT L 143, lk 56; ELT eriväljaanne 15/08, lk 357).
ET Euroopa Liidu Teataja C 359/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 25. septembril 2013 — Ingeniørforeningen i Danmark, kes esindab Poul Landini versus TEKNIQ, kes esindab ENCO A/S — VVSi

(Kohtuasi C-515/13)

2013/C 359/06

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Ingeniørforeningen i Danmark, kes esindab Poul Landini

Kostja: TEKNIQ, kes esindab ENCO A/S — VVSi

Eelotsuse küsimus

Kas vanuse alusel otsese diskrimineerimise keeldu, mis on sätestatud nõukogu direktiivi 2000/78/EÜ (1) artiklites 2 ja 6, tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil ei ole lubatud säilitada õigusnorme, mille kohaselt peab tööandja maksma sellise töötaja töölepingu ülesütlemisel, kes on sama tööandja juures katkematult töötanud 12, 15 või 18 aastat, hüvitist vastavalt ühe, kahe või kolme kuu töötasu ulatuses, kuid kõnealust hüvitist ei tule maksta juhul, kui töötajal on töölepingu lõppemisel õigus vanaduspensionile?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 6, ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
ET Euroopa Liidu Teataja C 359/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Leedu) 7. oktoobril 2013 — UAB „Fast Bunkering Klaipėda”versus Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(Kohtuasi C-526/13)

2013/C 359/07

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Fast Bunkering Klaipėda UAB

Vastustaja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2006/112 (1) artikli 148 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud käibemaksuvabastuse säte on kohaldatav mitte üksnes neile tarnetele, mis tehakse avamerel sõitmiseks kasutatavate laevade operaatoritele, kes kasutavad neid kaupu laeva proviandiga varustamiseks, vaid ka tarnetele teistele isikutele kui laeva operaatorid, s.t enda nimel tegutsevatele vahendajatele, juhul kui tarne toimumise ajal on kauba lõppotstarve ette teada ja nõuetekohaselt tõendatud ja seda kinnitavad tõendid on vastavalt õigusaktidest tulenevatele nõuetele esitatud maksuametile?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 359/6

15. oktoober 2013 esitatud hagi — Euroopa Parlament versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-540/13)

2013/C 359/09

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Parlament (esindajad: F. Drexler, A. Caiola, M. Pencheva)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 22. juuli 2013. aasta otsus 2013/392/EL, millega määratakse kindlaks otsuse 2008/633/JSK (mis käsitleb liikmesriikide määratud ametiasutuste ja Europoli juurdepääsu viisainfosüsteemile (VIS) terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärkidel) kohaldamise kuupäev (1);

— säilitada nõukogu otsuse 2013/392/EL toime kuni hetkeni, mil see asendatakse nõuete- ja vormikohaselt vastu võetud aktiga;

— mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Parlament esitab oma hagi toetuseks kaks väidet.

Esiteks on Euroopa Parlament seisukohal, et nõukogu kasutas otsuse 2013/392/EL vastuvõtmisel väära otsustusmenetlust. Euroopa Parlamendi oleks tegelikult pidanud vaidlustatud otsusesse vastuvõtmisel seadusandliku tavamenetluse raames kaasama. Kuna Euroopa Parlament jäeti selle akti vastuvõtmisesse kaasamata, leiab ta, et nõukogu otsustusmenetlusega on rikutud olulist vorminõuet.

Teiseks heidab Euroopa Parlament nõukogule ette, et viimane tugines õiguslikult alusele, mis on alates Lissaboni lepingu jõustumisest kehtetuks tunnistatud, või teisesest õigusest tulevale õiguslikule alusele, mis on Euroopa Kohtu praktika kohaselt aga ebaseaduslik.

Lõpuks leiab Euroopa Parlamente, et juhul kui Euroopa Kohus otsustab vaidlustatud otsuse tühistada, tuleks Euroopa Kohtul säilitada vaidlustatud otsuse toime vastavalt ELTL artikli 264 teisele lõigule kuni toime kuni hetkeni, mil see asendatakse nõuete- ja vormikohaselt vastu võetud aktiga.

(1) ELT L 198, lk 45.
ET Euroopa Liidu Teataja C 352/7

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Beroep te Antwerpen (Belgia) 10. septembril 2013 — Ronny Verest, Gaby Gerards versus Belgia riik

(Kohtuasi C-489/13)

2013/C 352/12

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van beroep te Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitajad: Ronny Verest, Gaby Gerards

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ asutamislepingu artikliga 56 on vastuolus see, kui liikmesriigis maksustatakse teises liikmesriigis asuv üürile andmata kinnisvara muul alusel kui kinnisvara kohalik katastritulu, eelkõige kui eeldada, et teises liikmesriigis asuva kinnisvara kohalik katastritulu tehakse kindlaks samal viisil nagu Belgias asuva kinnisvara katastritulu?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EL elektrooniliste sidevõrkude ja –teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (1) artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui riigi või kohaliku omavalitsuse asutuse õigusaktiga kehtestatakse loa andmise seisukohalt võõrastel eelarvelistel eesmärkidel maks mobiilside infrastruktuuridelt, mida kasutatakse nimetatud direktiivi täitmiseks väljastatud üldloaga kaetud tegevuses (eristades vastavalt juhtumid, mil infrastruktuur on paigaldatud eraomandile, juhtudest, mil see on paigaldatud avalik-õiguslikule omandile)?
1.

Üldkohus tõlgendas valesti nõukogu 22. detsember 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 (1) (edaspidi „algmäärus”) artikli 9 lõiget 1, kui järeldas, et nõukogul on õigus kohaldama artikli 9 lõiget 1 olukordades, mis jäävad väljapoole selle sätte kohaldamisala (näiteks juhul, kui kaebust ei ole tagasi võetud, vaid toetus kaebusele on vähenenud). Üldkohtu poolt artikli 9 lõikele 1 antud laiendavat tõlgendust ei toeta ei algmääruse sätete sõnastus ega üldine ülesehitus. Sellega on vastuolus ka 25 viimase aasta praktika, mille jooksul tuginemine artikli 9 lõikele 1 pärast kaebuse tagasi võtmist on alati kaasa toonud seonduva uurimise lõpetamise.
1.

Kas renditöö direktiivi (2008/104/EÜ) (1) artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see kehtestab liikmesriigi ametiasutustele, sh kohtud, püsiva kohustuse tagada nende käsutuses oleval viisil see, et direktiivi sätetega vastuolus olevaid kehtivaid siseriiklikke sätteid või kollektiivlepingu tingimusi ei eksisteeri või neid ei kohaldata?
1.

Kas nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (1) artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui tegemist on inimorganismi siiratud meditsiinitootega (käesoleval juhul südamestimulaatoriga), on see toode puudusega juba siis, kui samasse tootegruppi kuuluvatel seadmetel on märkimisväärselt suur rikke ilmnemise risk, kuigi konkreetsel juhul siiratud seadmel ei ole puudust tuvastatud?
1.

Kas nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (1) artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui tegemist on inimorganismi siiratud meditsiinitootega (käesoleval juhul siiratava kardioverter-defibrillaatoriga; ICD), on see toode puudusega juba siis, kui märkimisväärsel arvul samasse tooteseeriasse kuuluvatel seadmetel on ilmnenud vigane funktsioon, kuigi konkreetsel juhul siiratud seadmel ei ole puudust tuvastatud?
2.

Kas advokaat (advokatas kui «[vaba] kutseala esindaja»), kes sõlmib füüsilise isikuga lepingu, mille ese on tasu eest õigusteenuse osutamine ja mis kohustab teda osutama õigusteenust selleks, et füüsiline isik võiks saavutada eesmärgid, mis ei ole seotud tema tegevus- või kutsealaga, on käsitatav kauplejana tarbijakaitset käsitlevate liidu õigusaktide tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/21

Planet A.E., Anonymi Etaireia Parochis Symvouleftikon Ypiresion 31. oktoobril 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 9. septembri 2013. aasta määruse peale kohtuasjas T-489/12: Planet versus komisjon

(Kohtuasi C-564/13 P)

2014/C 9/33

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Apellant: Planet A.E., Anonymi Etaireia Parochis Symvouleftikon Ypiresion (Ateena, Kreeka) (esindaja: advokaat B. Christianos)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 9. septembri 2013. aasta määrus kohtuasjas T-489/12;

— saata asi sisuliseks arutamiseks tagasi Üldkohtusse;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohtu 9. septembri 2013. aasta määrus kohtuasjas T-489/12 sisaldab õiguslikke hinnanguid, mis on vastuolus liidu õiguse sätetega, ja vaidlustab need hinnangud oma apellatsioonkaebusega.

Apellandi sõnul tuleb vaidlustatud kohtumäärus tühistada, kuna sellega on liidu õigust valesti tõlgendatud ja kohaldatud nii selles osas, mis puudutab põhjendatud huvi sisu, mis on liidu õiguse kohaselt nõutav sellise tuvastamishagi esitamiseks, millega on esitatud lepinguliste kohustuste täitmata jätmise tuvastamise nõue, kui ka selles osas, mis puudutab küsimust, kas põhjendatud huvi esineb ja on tegelik.