ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Session, Edinburgh (Ühendkuningriik) 3. oktoobril 2018 – Andy Wightman jt versus Secretary of State for Exiting the European Union

(Kohtuasi C-621/18)

(2018/C 445/12)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Session, Edinburgh

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

Vastustaja: Secretary of State for Exiting the European Union

Muud menetlusosalised: Chris Leslie, Tom Brake

Eelotsuse küsimus

Kas juhul, kui liikmesriik on Euroopa Liidu lepingu artikli 50 kohaselt teatanud Euroopa Ülemkogule oma kavatsusest astuda Euroopa Liidust välja, võimaldab liidu õigus teate esitanud liikmesriigil selle teate ühepoolselt tagasi võtta ning kui võimaldab, siis millistel tingimustel ja milliste tagajärgedega liikmesriigi Euroopa Liitu jäämisele?
—

tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik on aastast 2010 süstemaatiliselt ja pidevalt ületanud lämmastikudioksiidi (NO2) aasta piirtaset 26 välisõhu kvaliteedi hindamise ja kontrolli piirkonnas (DEZBXX0001A Berliini linnastu, DEZCXX0007A Stuttgarti linnastu, DEZCXX0043S Tübingeni piirkond, DEZCXX0063S Stuttgarti piirkond, DEZCXX0004A Freiburgi linnastu, DEZCXX0041S Karlsruhe piirkond [linnastuta], DEZCXX0006A Mannheimi/Heidelbergi linnastu, DEZDXX0001A Müncheni linnastu, DEZDXX0003A Nürnbergi/Fürthi/Erlangeni linnastu, DEZFXX0005S Kesk- ja Põhjahesseni III piirkond, DEZFXX0001A linnastu I [Rhein-Main], DEZFXX0002A linnastu II [Kassel], DEZGLX0001A Hamburgi linnastu, DEZJXX0015A Grevenbroich [Reini pruunsöe kaevanduspiirkond], DEZJXX0004A Köln, DEZJXX0009A Düsseldorf, DEZJXX0006A Essen, DEZJXX0017A Duisburg, Oberhausen, Mülheim, DEZJXX0005A Hagen, DEZJXX0008A Dortmund, DEZJXX0002A Wuppertal, DEZJXX0011A Aachen, DEZJXX0016S Nordrhein-Westfaleni linna- ja maapiirkonnad, DEZKXX0006S Mainz, DEZKXX0007S Worms/Frankenthal/Ludwigshafen, DEZKXX0004S Koblenz/Neuwied) ja lämmastikdioksiidi (NO2) tunni piirtaset neist piirkondadest kahes (DEZCXX0007A Stuttgarti linnastu, DEZFXX0001A linnastu I [Rhein-Main]), siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud talle direktiivi 2008/50/EÜ (1) artikli 13 lõikest 1 koostoimes direktiivi XI lisaga tulenevaid kohustusi;
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav ja seega võib liikmesriik kohaldada muid nõudeid peale artikli 10 lõikes 2 sätestatud nõuete (et isik peab olema „pagulase ülalpidamisel“), tähendab see seda, et liikmesriigil on õigus, kui ta seda vajalikuks peab, kehtestada mis tahes nõudeid – sealhulgas teiste pereliikmetega seoses artikli 4 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõudeid – või võib ta kohaldada ainult direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud nõuet? Millist faktilist olukorda tähendab sel juhul direktiivi artikli 4 lõike 3 nõue „objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health“ [ei ole oma terviseseisundist tulenevatel objektiivsetel põhjustel võimelised iseenda eest hoolitsema]? Kas seda tuleb tõlgendada nii, et pereliige ei suuda „ise enda eest [hoolitseda]“ [enda majanduslikke vajadusi rahuldada], või nii, et ta „ei ole võimeline“„ise enda eest“ hoolitsema, või tuleb seda tõlgendada hoopis mõnel muul moel?
1.

Kas 23. oktoobri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1370/2007 (1) artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see seab otselepingu sõlmimist kavatsevale pädevale asutusele kohustuse võtta vajalikud meetmed, et avaldada või edastada vajalik teave kõigile teenuse osutamisest potentsiaalselt huvitatud ettevõtjatele, et need saaksid esitada tõsiseltvõetava ja mõistliku pakkumuse?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (1) (uuesti sõnastatud) (edaspidi „menetluste direktiiv“) artikli 33 sätteid, mis käsitlevad vastuvõetamatud taotlusi, saab tõlgendada nii, et need ei keela kehtestada selliseid riigisiseseid õigusnorme, mille kohaselt varjupaigamenetluses esitatud taotlus on vastuvõetamatu, kui taotleja jõudis sellesse liikmesriiki, st Ungarisse, sellise riigi kaudu, kus teda ei ähvarda tagakiusamine või tõsine kahju või kus on tagatud sobiv kaitsetase?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 11. septembril 2018 – Caseificio Cirigliana Srl jt versus Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali jt

(Kohtuasi C-569/18)

(2018/C 436/34)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Esimese kohtuastme kaebajad, käesoleva kohtuasja apellandid: Caseificio Cirigliana Srl, Mail Srl, Sorì Italia Srl

Vastustajad nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsioonimenetluses: Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero della Salute

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikleid 3, 26, 32, 40 ja 41 ja kaitstud päritolunimetusi reguleeriva määruse nr 1151/2012/EL (1) artikleid 1, 3, 4, 5 ja 7, mis nõuavad liikmesriikidelt, et need tagaksid nii toodete vaba konkurentsi Euroopa Liidu piires kui ka kaitseksid kvaliteedikavasid, et toetada vähemsoodsate tingimustega põllumajanduspiirkondi, tuleb tõlgendada nii, et need keelavad kehtestada liikmesriigi õigusnormidega (24. juuni 2014. aasta dekreetseaduse nr 91 – mis kinnitati seadusena 11. augusti 2014. aasta seadusega nr 116 – artikliga 4) piirangut, mille kohaselt tuleb kaitstud päritolunimetusega (edaspidi ka „KPN“) Mozzarella di Bufala Campana juustu toota käitistes, kus toodetakse ainult seda, ning kus on keelatud hoida ja ladustada piima, mis on pärit KPN Mozzarella di Bufala Campana kontrollisüsteemi kandmata loomakasvatusettevõtetest?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1151/2012 põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (ELT 2012, L 343, lk 1).
1.

Kas direktiivi 2003/96/EÜ (1) artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse kuuluvad kõik avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud äriühingud ja isikud, kes tegutsevad reisijate bussiveo sektoris, sealhulgas juhiga busside rendiga, ja kas selle sättega on vastuolus direktiivi rakendavad riigisisesed õigusnormid osas, milles need ei arva kaubandusliku kasutusega gaasiõli kasutavate isikute hulka neid isikuid, kes tegelevad juhiga busside rendiga?
1.

Kas määruse nr 528/2012 (1) artiklis 3 sisalduvat mõistet „biotsiid“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka vahendeid, mis koosnevad ühest või mitmest bakteriliigist, ensüümidest või muudest koostisosadest, kui nende eriomase toime tõttu ei mõjuta need vahetult kahjulikke organisme, mille jaoks on need ette nähtud, vaid kahjulike organismide võimaliku elukeskkonna teket või säilimist, ja milliseid nõudeid tuleb sellisele toimele sellisel juhul esitada?
1.

Kas direktiivi 2000/78/EÜ (1) artiklit 9 tuleb tõlgendada nii, et ühing, mis koosneb advokaatidest, kes on spetsialiseerunud erineva seksuaalse sättumusega isikute õiguskaitsele, ja mille põhikirjas deklareeritud eesmärk on edendada nende isikute kultuuri ja austust nende õiguste vastu, kujutab endast automaatselt kollektiivse huvi kandjat ja mittetulunduslikku ühingut, kellel on nende isikute suhtes diskrimineerivate asjaolude esinemise korral õigus esitada kohtusse hagi ja ka kahju hüvitamise nõue?
—

Kolmandaks on Üldkohus rikkunud kodukorra artiklit 119, Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 36, kuna ta ei ole põhistanud oma järeldust, et i) tõendid, mis Apple esitas selle hindamiseks, milline mõju võib kõnealusel abil olla tema konkurentsipositsioonile tellitavate videoteenuste pakkumisel Saksa turul, ei ole piisavad, ning ii) isikliku puutumise olemasolu peab olema tuvastatud sel hetkel, mil vaidlusalune meede on välja töötatud, vastu võetud ja rakendatud liikmesriigi tasandil.
C 436/24

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Itaalia) 6. septembril 2018 – Société Générale S.A. versus Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

(Kohtuasi C-565/18)

(2018/C 436/33)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Société Générale S.A.

Vastustaja: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi õigusnormid, mille alusel kohaldatakse finantstehingute suhtes, olenemata finantsettevõtjate ja vahendaja residentsusest, tehingu poolte poolt tasumisele kuuluvat kindlasummalist maksu, mis kasvab tehingute väärtusvahemike kaupa ning muutub olenevalt kaubeldava instrumendi laadist ja lepingu väärtusest ja mida tuleb tasuda asjaolu tõttu, et maksustatavad tehingud puudutavad kauplemist tuletisinstrumendiga, mille alusvara on selle maksu kehtestanud riigi residendist äriühingu emiteeritud väärtpaber, on ELTL artiklitega 18, 56 ja 63 vastuolus?
5.

Kas siis, kui on tegemist asutustega, kus tegeldakse nii universaalteenusega seotud kui ka muude tegevusaladega, on alust arvata, et lepingute puhul, mis puudutavad korralist ja erakorralist hooldust, puhastusteenuseid, sisseseade paigaldamist ning nende asutuste majahoidja- ja valvuriteenuseid, võib välistada, et need oleks konkreetse avalikku huvi esindava teenuse jaoks vajalikud?
1.

i) Kas ELL artiklis 2 sätestatud „õigusriigi“ põhiväärtust tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi seadusandja on liikmesriigi õigusnormide vastuvõtmisel kohustatud järgima „õigusriiki“ iseloomustavaid õiguspõhimõtteid ja -kriteeriume, mis on välja töötatud Euroopa Liidu Kohtu praktikas ja mida on nimetatud Euroopa Komisjoni 11. märtsi 2014. aasta teatises Euroopa Parlamendile ja nõukogule „ELi uus õigusriigi tugevdamise raamistik“? ii) Kas ELL artiklis 2 sätestatud „õigusriigi“ põhiväärtust ja selle aluspõhimõtteid, milleks on õiguspärasus, õiguskindlus, sõltumatu ja tõhus kohtulik kontroll, seda ka seoses põhiõiguste austamise ja võrdsusega seaduse ees, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu pankade maksejõuetuse seaduse muutmise ja täiendamise seaduse (Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za bankovata nesastoyatelnost, edaspidi „ZIDZBN“) ülemineku- ja lõppsätete § 5, mis teeb erakorraliselt muudatusi sotsiaalsetes suhetes, mis on seotud tagatisõiguste kohta kannete tegemisega avalikesse registritesse konkreetse eraõigusliku subjekti kasuks? Konkreetsel juhul tunnistab liikmesriigi õigusnorm tagasiulatuvalt kehtetuks registrisse maksejõuetu KTB kasuks seatud tagatisõiguste kustutamise kanded ja tekitab õiguskindlusetuse, nähes ette, et maksejõuetu KTB võib seaduse alusel tugineda kustutatud tagatisõigustele kolmandate isikute vastu, kuigi kohustused, mille jaoks olid tagatisõigused seatud, on täidetud. iii) Kohus palub tõlgendust küsimuses, kas ta võib vahetult tugineda ELL artiklile 2 ja seda vahetult kohaldada, kui ta tuvastab, et viis, kuidas liikmesriigi õigusnorm, nimelt ZIDZBN ülemineku- ja lõppsätete § 5 muudab tagasiulatuvalt maksejõuetu KTB kasuks avalikesse registritesse tagatisõiguste kohta tehtud kannete õiguslikke tagajärgi, rikub „õigusriigi“ põhiväärtust ja selle eespool nimetatud aluspõhimõtteid? iv) Milliseid kriteeriume ja tingimusi peab liikmesriigi kohtunik kohaldama kontrollides, kas „õigusriigi“ põhiväärtus ELL artikli 2 tähenduses lubab vastu võtta sellist liikmesriigi õigusnormi nagu ZIDZBN ülemineku- ja lõppsätete § 5? v) Kas ELTL artikli 67 lõiget 1, mille kohaselt moodustab liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala, kus austatakse põhiõigusi ning liikmesriikide erinevaid õigussüsteeme ja -traditsioone, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis loovad tsiviil- ja kaubandussuhetes õiguskindlusetuse või ei võimalda pooleliolevas kohtuasjas ära oodata lahendini jõudmist?
4.

Kas nõukogu 13. juuli 2015. aasta määruse (EL) 2015/1589 artikli 16 lõikega 2 ning liidu õiguse põhimõtetega — konkreetselt tõhususe põhimõttega ja põhimõttega, et riigiabi on ühisturuga kokkusobimatu — on vastuolus, et tagasi nõutava abi pealt kogunenud intressile kohaldatakse aegumistähtaega, mis on lühem kui nimetatud määruse artiklis 17 ette nähtud tähtaeg, nagu tsiviilseadustiku artikli 310 lõike 1 punktis d sätestatud aegumistähtaeg?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kuidas on see kooskõlla viidav Euroopa Kohtu 19. novembri 2009. aasta otsuses Sturgeon jt (C-402/07 ja C-432/07) (2) ette nähtud põhimõttega, mille kohaselt tuleb määruse artiklit 5 tõlgendada nii, et hüvitise saamise kontekstis tuleb hilinenud lendude reisijad võrdsustada tühistatud lendude reisijatega, kui Euroopa Kohus on oma 23. oktoobri 2012. aasta otsuses Nelson jt (C-581/10 ja C-629/10) (3) leidnud, et kolme tundi ületavat hilinemist ei võeta kindlasummalise hüvitise arvutamisel arvesse?
1.

A. Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 (1) artikli 14 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjades kuulub töötajana rahvusvahelisi vedusid tegev veoautojuht a. selle veoettevõtja veoautojuhtidest töötajate hulka, kes on ta tööle võtnud, kes tegelikult saab teda määramata aja jooksul piiranguteta käsutada, kes tegelikult teostab talle juhiste andmise õigust ja kes on tegelik palgakulude kandja, või b. selle ettevõtja veoautojuhtidest töötajate hulka, kes sõlmis temaga vormilise töölepingu ja kes maksis talle punktis a nimetatud veoettevõtjaga sõlmitud kokkuleppe alusel töötasu ning tasus sellelt töötasult sotsiaalkindlustusmakseid oma asukohaliikmesriigis, mitte punktis a nimetatud veoettevõtja asukohaliikmesriigis, või c. nii punktis a kui ka punktis b nimetatud ettevõtja veoautojuhtidest töötajate hulka? B. Kas määruse (EÜ) nr 883/2004 (2) artikli 13 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjades tuleb töötajana rahvusvahelisi vedusid tegeva veoautojuhi tööandjaks pidada a. veoettevõtjat, kes võttis ta tööle, kes tegelikult saab teda määramata aja jooksul piiranguteta käsutada, kes tegelikult teostab talle juhiste andmise õigust ja kes on tegelik palgakulude kandja, või b. ettevõtjat, kes sõlmis temaga vormilise töölepingu ja kes maksis talle punktis a nimetatud veoettevõtjaga sõlmitud kokkuleppe alusel töötasu ning tasus sellelt töötasult sotsiaalkindlustusmakseid oma asukohaliikmesriigis, mitte punktis a nimetatud veoettevõtja asukohaliikmesriigis, või c. nii punktis a kui ka punktis b nimetatud ettevõtjat?
C 455/24

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sofiyski gradski sad (Bulgaaria) 8. oktoobril 2018 – EN, FM, GL versus Ryanair Designated Activity Company

(Kohtuasi C-629/18)

(2018/C 455/34)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sofiyski gradski sad

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: EN, FM, GL

Kostja: Ryanair Designated Activity Company

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1215/2012 (1) artikliga 25 on kooskõlas, et kokkuleppest tulenev kohtualluvus hagide puhul, mis on esitatud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (2), lepitakse kokku enne vaidluse tekkimist?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).

(2) ELT 2004, L 46, lk 1.
1.

Kas direktiivi 93/13 (1) artikli 6 lõikes 1 ette nähtud „mitte siduvuse“ õigusmõju välistab võimaluse, et ettevõtja ja tarbija võivad eraõigusliku lepingu kaudu kohandada lepingutingimust, mis ei vasta artikli 4 lõike 2 nõudele, et [lepingutingimus] peab olema koostatud selgelt ja arusaadavalt, kas langetades selles lepingutingimuses ette nähtud intressi alammäära või asendades selle lepingutingimuse tarbija jaoks vähem kahjustava lepingutingimusega? Kas vastust sellele küsimusele muudaks see, kui see kohandus nähakse ette tarbija ja ettevõtja vahel sõlmitud lepingus, mille eesmärk on just nimelt lahendada ilma kohtusse pöördumata vaidlus seoses nendevahelises varasemas lepingus ette nähtud eraldi kokku leppimata lepingutingimuse läbipaistvuse võimaliku puudumisega?
C 445/10

ET

11. oktoobril 2018 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-636/18)

(2018/C 445/13)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindaja: J.-F. Brakeland)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

Tuvastada

esiteks, et kuna Prantsuse Vabariik on alates 1. jaanuarist 2010 süstemaatiliselt ja pidevalt ületanud NO2 aastase piirtaseme järgmises 12 linnastus ja õhukvaliteedi piirkonnas: Marseille (FR03A02), Toulon (FR03A03), Pariis (FR04A01), Auvergne-Clermont-Ferrand (FR07A01), Montpellier (FR08A01), Toulouse Midi-Pyrénées (FR12A01), ZUR Reims Champagne-Ardenne (FR14N10), Grenoble Rhône-Alpes (FR15A01), Strasbourg (FR16A02), Lyon-Rhône-Alpes (FR20A01), ZUR Vallée de l’Arve Rhône-Alpes (FR20N10) ja Nice (FR24A01), ning kuna ta on alates 1. jaanuarist 2010 süstemaatiliselt ja pidevalt ületanud NO2 ühe tunni piirtaseme kahes järgmises linnastus ja õhukvaliteedi piirkonnas: Pariis (FR04A01) ja Lyon Rhône-Alpes (FR20A01), siis rikub Prantsuse Vabariik alates piirtasemete jõustumisest 2010. aastal endiselt kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (1) artikli 13 lõikest 1 koostoimes direktiivi XI lisaga,

ja

teiseks, et Prantsuse Vabariik on rikkunud alates 11. juunist 2010 kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta artikli 23 lõikest 1 koostoimes direktiivi XV lisaga, ning eelkõige direktiivi artikli 23 lõike 1 teises lõigus kehtestatud kohustust tagada, et piirtasemete ületamise ajavahemik jääks võimalikult lühikeseks.

mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Alates 2010. aastast ületati süstemaatiliselt ja pidevalt NO2 aastane ja ühe tunni piirtase vastavalt 12 ja 2 piirkonnas. Piirtaseme ületamistega rikutakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (2) artikli 13 lõiget 1 koostoimes direktiivi XI lisaga.

Hoolimata sellisest direktiivi 2008/50/EÜ artikli 13 lõike 1 koostoimes XI lisaga rikkumisest ei ole Prantsuse Vabariik direktiivi 2008/50/EÜ artikli 23 lõike 1 teist lõiku eirates võtnud õhukvaliteedi kavades vastu tõhusaid meetmeid tagamaks, et ajavahemikud, mille jooksul piirtasemeid ületatakse, oleksid võimalikult lühikesed.

Kõnealuste meetmete ebatõhusus ilmneb muu hulgas ajavahemikust, mille jooksul piirtaset ületatakse, nende ületamiste tasemest ja arengust ning iga sellise kava üksikasjalikust analüüsist, mille Prantsuse ametiasutused nende 12 asjassepuutuva piirkonna kohta on vastu võtnud.

(1) ELT L 152, lk 1.

(2) ELT L 152, lk 1.
—

tunnistada, et kuna Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik jätkuvalt ületab NO2 aasta piirtaset piirkondades UK0001 (Greater London Urban Area); UK0002 (West Midlands Urban Area); UK0003 (Greater Manchester Urban Area); UK 0004 (West Yorkshire Urban Area); UK 0013 (Teesside Urban Area); UK0014 (The Potteries); UK0018 (Kingston upon Hull); UK0019 (Southampton Urban Area); UK0024 (Glasgow Urban Area); UK0029 (Eastern); UK0031 (South East); UK0032 (East Midlands); UK0033 (North West & Merseyside); UK0034 (Yorkshire & Humberside); UK0035 (West Midlands) ja UK0036 (North East), ning NO2 tunni piirtaset piirkonnas UK0001 (Greater London Urban Area), siis ei ole Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik alates nende piirnormide jõustumisest 1. jaanuaril 2010 the täitnud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2008/50/EÜ (1) artikli 13 lõikest 1 koostoimes selle direktiivi I lisaga;
—

Tunnistada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 258 esimese lõigu alusel, et — kuna Hispaania Kuningriik ei võtnud vastu kõiki jäätmekavasid kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiviga 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid, (1) või ei muutnud neid kavasid vastavalt direktiivis 2008/98/EÜ sätestatule seoses Aragóni, Baleaaride, Kanaari saarte ja Madridi autonoomsete piirkondade ning Ceuta autonoomse linnaga, siis on see liikmesriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2008/98/EÜ artikli 28 lõikest 1 ja artikli 30 lõikest 1, ja — kuna Hispaania Kuningriik ei teavitanud komisjoni ametlikult Aragóni, Baleaaride, Kanaari saarte ja Madridi autonoomsete piirkondade ning Ceuta autonoomse linna jäätmekavade vastuvõtmisest või muudatustest, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud direktiivi 2008/98/EÜ artikli 33 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
28. septembril 2018 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Slovaki Vabariik

(Kohtuasi C-614/18)

(2018/C 445/10)

Kohtumenetluse keel: slovaki

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: A. Tokár ja C. Cattabriga)

Kostja: Slovaki Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Slovaki Vabariik ei andnud kolmandate riikide kodanikele, kes ei ole Euroopa Liidu kodaniku pereliikmed ja kelle viisataotlust ei rahuldatud või kelle viisa tühistati või tunnistati kehtetuks, liidu õigusega ette nähtud õigust pöörduda kohtusse, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõikest 1 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 47 koostoimes määruse (EÜ) nr 810/2009 (1) (viisaeeskiri) artikli 32 lõikega 3, artikli 34 lõikega 7 ja artikli 35 lõikega 7;

— mõista kohtukulud välja Slovaki Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon põhjendab oma hagi väitega, et käesolevas asjas arutusel olevad õiguslikud küsimused on saanud selge vastuse Euroopa Kohtu otsusega kohtuasjas C-403/16: El Hassani, kus kohus selgitas, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 610/2013 (2)), artikli 32 lõiget 3 tuleb koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike ette nägema viisa andmisest keeldumise otsuste vaidlustamise menetluse, mille üksikasjalikud eeskirjad tuleb kehtestada iga liikmesriigi õiguskorras, järgides sealjuures võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. See menetlus peab teatavas menetlusstaadiumis tagama kohtus vaidlustamise võimaluse.

Komisjon leiab seega, et Slovaki Vabariigi argumentidega, mis on esitatud käesolevas asjas hagi esitamisele eelnenud menetluses, ei saa nõustuda, ja jääb oma seisukoha juurde, et Slovaki Vabariik on rikkunud hagiavalduses osutatud kohustusi.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrus (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri) (ELT 2009, L 243, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 610/2013, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad), Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni, nõukogu määrusi (EÜ) nr 1683/95 ja (EÜ) nr 539/2001 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 767/2008 ja (EÜ) nr 810/2009 (ELT 2013, L 182, lk 1).