ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Vaidlusese – Kindlaksmääramine kohtueelses menetluses – Algsete etteheidete täpsustamine hagiavalduses – Lubatavus

(EÜ artikkel 226)

2. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Ehitussektor

(EÜ artikkel 49)

Summary

1. Asjaolu, et komisjon esitab hagiavalduses üksikasjalikumalt argumendid, mis põhjendavad tema nõuet väidetava rikkumise osas ning mis on juba üldisemalt esile toodud märgukirjas ja põhjendatud arvamuses, selgitades lihtsalt täpsemalt põhjuseid, mille tõttu ta leiab, et teatav kord on teenuste osutamise vabadusega vastuolus, ei muuda nimetatud rikkumise eset ega avalda järelikult mingit mõju vaidluse ulatusele.

(vt punkt 47)

2. Liikmesriik rikub EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi, kui ta nõuab teises liikmesriigis asuvatelt ehitusteenuse osutajatelt, et nad täidaksid kõik tingimused, mis on asjaomase siseriikliku korraga kehtestatud selleks, et saada luba tegutseda ehitussektoris, ning kui sel viisil välistab ta selle, et võetakse nõuetekohaselt arvesse samaväärseid kohustusi, mis niisugustel teenuseosutajatel lasuvad nende asukohaliikmesriigis, ning kontrolle, mis nimetatud liikmesriigi asutused on juba selles suhtes läbi viinud.

EÜ artikli 49 piiramine võib olla õigustatud üksnes ulatuses, milles üldine huvi, mida soovitakse siseriiklike õigusnormidega kaitsta, ei ole tagatud normidega, mida kohaldatakse teenuseosutaja suhtes tema asutamise liikmesriigis.

(vt punktid 100, 108 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Õigusaktide ühtlustamine – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad – Direktiiv 2005/29

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29)

2. Õigusaktide ühtlustamine – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad – Direktiiv 2005/29

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29, artikli 5 lõike 2 punktid a ja b)

Summary

1. Direktiivi 2005/29 (mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul) tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, milles on ette nähtud üldine lisahüvedega müügi keeld ja mille eesmärk ei ole ainuüksi tarbijakaitse, vaid millel on ka muud eesmärgid.

Nimelt ühtlustab direktiiv 2005/29 täielikult ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad õigusnormid ning kehtestab I lisas ammendava loetelu 31 kaubandustavast, mida vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõikele 5 loetakse ebaausaks kõigil tingimustel. Järelikult, nagu on selgelt täpsustatud nimetatud direktiivi põhjenduses 17, on need ainsad kaubandustavad, mille võib lugeda ebaausaks, hindamata iga üksikjuhtumi vastavust direktiivi artiklite 5–9 sätetele. Niisiis sellist tava, mis seisneb tarbijatele seoses mingi kauba või teenuse ostmisega lisahüvede pakkumises, direktiivi I lisas ei esine. Seetõttu ei saa need olla keelatud kõigil tingimustel, vaid üksnes juhul, kui üksikjuhtumi hindamine võimaldab tõendada, et nende puhul on tegemist ebaausate tavadega.

(vt punktid 27, 34, 35, 41, resolutsiooni punkt 1)

2. Asjaolu, et seoses ajalehe ostmisega antakse võimalus osaleda auhinnamängus, ei kujuta endast ebaausat kaubandustava direktiivi 2005/29 (mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul) artikli 5 lõike 2 tähenduses üksnes seetõttu, et selline osalemise võimalus on vähemalt osale sihtrühmast mitte küll ainus, kuid siiski määrav põhjus ajalehe ostmiseks.

(vt punkt 47, resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Vaidluse ese – Muutmine menetluse käigus – Keeld

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Hagi, milles palutakse tuvastada liikmesriigi kohustuste rikkumine käitumise tõttu, mis eelnes selle liiduga ühinemise kuupäevale – Määrus nr 3577/92 – Avalike kabotaažiteenuste osutamise lepingu sõlmimine ilma hankemenetlust korraldamata

(Nõukogu määrus nr 3577/92, artiklid 1 ja 4)

Summary

1. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 lõike 1 punktist c ja sellega seonduvast kohtupraktikast tuleneb, et hagiavalduses tuleb märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest ning et see peab olema piisavalt selge ja täpne, võimaldamaks kostjal enda kaitseks valmistuda ning Euroopa Kohtul oma kontrolli teostada. Sellest järeldub, et põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagiavaldus tugineb, peavad ilmnema ühtselt ja arusaadavalt hagiavalduse tekstist endast ning hagiavalduse nõuded peavad olema esitatud üheselt mõistetavalt, et vältida seda, et Euroopa Kohus otsustab ultra petita või jätab mõne väite kohta seisukoha võtmata.

Kui nii põhjendatud arvamuse sõnastusest kui ka komisjoni hagiavalduses esitatud nõuetest tuleneb ühemõtteliselt, et asjaomase liikmesriigi määrusest nr 3577/92 (teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž)) tulenevate kohustuste rikkumine, millele komisjon viitab, seisneb selles, et ta sõlmis enne liitu astumise kuupäeva avalike kabotaažiteenuste osutamise lepingu ilma hankemenetlust korraldamata, siis repliigis ja kohtuistungil esitatud väide, mille kohaselt nimetatud liikmesriik rikkus nimetatud määrusest tulenevaid kohustusi alates tema liitu astumise kuupäevast, ei vasta hagiavalduses esitatud nõuetele. Järelikult ei saa Euroopa Kohus niisuguse väite osas pärast selle põhjendatuse analüüsimist otsust teha, vastasel juhul otsustaks ta ultra petita .

(vt punktid 12, 15–19)

2. Hagi, milles palutakse määrusest nr 3577/92 (teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž)) tulenevate liikmesriigi kohustuste rikkumine selle tõttu, et liikmesriik sõlmis 16. aprillil 2004 avalike kabotaažiteenuste osutamise lepingu ilma hankemenetlust korraldamata, saaks rahuldada vaid siis, kui nimetatud määrus oleks juba enne asjaomase liikmesriigi liitu astumise kuupäeva, st enne 1. maid 2004 pannud sellele riigile teatavad kohustused. Niisugused kohustused tähendaksid konkreetselt seda, et liikmesriigid on kohustatud ajal, mis eelneb määruse nr 3577/92 nende suhtes kohaldatavaks muutumisele, hoiduma avalike teenuste lepingute sõlmimisest viisil, mis ei ole kooskõlas selle määruse artiklitega 1 ja 4.

Kuna komisjon ei ole oma hagiavalduse põhjenduseks esitatud väiteid niisuguste kohustuste olemasolu võimaluse seisukohast mingil moel põhjendanud, tuleb tema hagi rahuldamata jätta.

(vt punktid 20–22)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Asjade ja ehitustööde riigihangete vaidlustusmenetlused – Direktiiv 89/665 – Liikmesriikide kohustus kehtestada vaidlustuste esitamise ja läbivaatamise kord – Läbivaatamismenetluse kättesaadavus

(Nõukogu direktiiv 89/665, artikli 2 lõige 8)

Summary

Direktiivi 89/665 (riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, muudetud direktiiviga 92/50) artikli 2 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et see ei pane liikmesriikidele kohustust näha ka hankijatele ette võimalus esitada riigihangete vaidlustusmenetluse eest vastutavate kohtuväliste asutuste otsuste peale kaebus kohtule.

Esiteks on direktiivi 89/665 põhjenduste 4 ja 7 kohaselt riigihankemenetluste suhtes kaebeõigusega isikutena sõnaselgelt määratletud „ühenduse ettevõtjad”. Teiseks määrab sama direktiivi artikli 1 lõige 3 oma sõnastusega, mille kohaselt on vaidlustusmenetlus „kättesaadav vähemalt kõigile neile isikutele, kellel on või on olnud huvi konkreetse […] riigihankelepingu vastu”, kindlaks nende isikute ringi, kelle kaebeõigus peab olema selle direktiivi alusel tagatud. Kolmandaks tuleneb sama direktiivi põhjendusest 7, et liidu seadusandja oli teadlik võimalusest, et teatavad rikkumised võivad jääda heastamata, kui ettevõtjad ebaseaduslikke või vigaseid otsuseid ei vaidlusta, kuna niisuguseid otsuseid võivad vastu võtta ka vaidlustusmenetluse eest vastutavad kohtuvälised asutused. Niisuguse olukorra lahendamiseks näeb nimetatud direktiivi artikkel 3 ette komisjoni sekkumispädevuse vastavalt selles sättes ette nähtud menetlusele.

Arvestades ka liikmesriikide menetlusautonoomiat, tuleb asuda seisukohale, et liikmesriikidel ei ole takistust laiendada nende isikute ringi, kellel on eespool viidatud sätte tähenduses kaebeõigus, vajadusel ka hankijatele juhtudeks, kui kohtuvälised astutused nende otsused tühistavad.

(vt punktid 24–26, 36, 38 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78 – Vanuse alusel diskrimineerimise keeld

(Nõukogu direktiiv 2000/78, artikkel 2 ja artikli 6 lõige 1)

Summary

Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille alusel ei saa töötajad, kellel on õigus saada nende tööandja poolt makstavat vanaduspensioni pensioniskeemi alusel, millega need töötajad on liitunud enne 50‑aastaseks saamist, ainuüksi eelnimetatud põhjusel töölepingu ülesütlemise erihüvitist, mis on mõeldud ettevõttes üle 12‑aastast tööstaaži omavatele töötajatele uue töö leidmise soodustamiseks.

See välistamine põhineb seisukohal, mille kohaselt lahkuvad palgatöötajad tavaliselt tööturult, kui neil tekib õigus tööandja poolt makstavale vanaduspensionile ja kui nad on liitunud selle pensioniskeemiga enne 50‑aastaseks saamist. Selle vanusega seotud hinnangu tõttu ei saa töötaja, kes vastab küll tööandja poolt makstava pensioni saamise tingimustele, kuid soovib sellest ajutiselt tööalase karjääri jätkamise tõttu loobuda, töölepingu ülesütlemise erihüvitist, mis on aga tema kaitseks ette nähtud. Seega sel õiguspärasel eesmärgil, et vältida, et kõnealust hüvitist ei makstaks isikutele, kes ei otsi uut tööd, vaid saavad asendussissetulekut tööandja pensioniskeemist makstava vanaduspensioni kujul, toob käsitletav meede kaasa tagajärje, millega jäetakse nimetatud hüvitisest ilma töölt vabastatud, kuid tööturule edasi jääda soovivad töötajad ainult sel põhjusel, et nad võiksid oma vanusest tulenevalt sellist pensioni saada.

Peale selle keelab kõnealune meede kõikidel vanuse alusel määratletud töötajate kategooriasse kuuluvatel töötajatel keelduda ajutiselt tööandja poolt makstavast vanaduspensionist, et saada selle asemel töölepingu ülesütlemise erihüvitist, mis on ette nähtud abina uue töö leidmisel. See meede võib seega kohustada töötajaid nõustuma väiksemas summas vanaduspensioniga võrreldes selle pensioniga, mida nad võiksid saada töötamise jätkamisel kõrgema eani, ja see võib pikema aja vältel tuua kaasa olulise kaotuse sissetulekus.

(vt punktid 44, 46, 49 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Liikmesriigi õigusnormid, mis käsitlevad teises liikmesriigis tekkinud ravikulude hüvitamist

(EÜ artikkel 49)

Summary

EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi ei riku liikmesriik, mille siseriiklike õigusnormide kohaselt on vaja – peale erijuhtude, mis on seotud eeskätt kas kindlustatud isiku tervisliku seisundi või kiireloomulise ravivajadusega – eelnevat luba, et saada pädevalt asutuselt kindlustajaliikmesriigis kehtiva ravikindlustuskorra alusel hüvitist niisuguste teises liikmesriigis planeeritud raviteenuste eest, mis eeldavad suuremate meditsiiniseadmete kasutamist väljaspool haiglate infrastruktuuri.

Nimelt, kuigi sellised õigusnormid takistavad või isegi muudavad võimatuks riigi sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud isikutel pöörduda kõnesoleva ravi saamiseks vastavate teenuste osutajate poole muudes liikmesriikides ja kujutavad endast seetõttu nii kindlustatute kui ka teenuseosutajate jaoks teenuste osutamise vabaduse takistust, paistab selline nõue, arvestades eelnimetatud ohte tervishoiukorraldusele ja sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalule, siiski olevat liidu õiguse hetkeseisu arvestades õigustatud piirang. Need ohud on seotud asjaoluga, et sõltumata sellest, kuhu – haiglasse või mujale – on kõnealuste õigusnormidega ammendavalt loetletud suuremad meditsiiniseadmed paigaldatud ja kas neid kasutatakse haiglas või haiglavälises praksises, peab seejuures – eeskätt seadmete arvu ja nende geograafilise paiknemise osas – olema lähtutud nendel õigusnormidel põhinevast planeerimisest, ning seda eesmärgiga tagada kaasaegsete raviteenuste ratsionaalne, stabiilne, tasakaalustatud ja kättesaadav pakkumine kogu riigi territooriumil, ning ühtlasi vältida – nii palju kui võimalik – rahalise, tehnilise ja inimressursi raiskamist.

Tõendite puudumisel liidu õigusega vastuolus oleva halduspraktika kohta ja kindlustatud isikute võimalike kaebuste puudumisel selles valdkonnas, ei too siseriiklikud õigusnormid – mida toetab vähemalt üks kõrgema kohtu otsus – , mis sätestavad üldise põhimõtte, mille kohaselt riigi pädev asutus hüvitab riiklikus sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud isikule ravi, mis on saadud teises liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalises riigis, samadel tingimustel, nagu oleks ravi saadud kõnealuses liikmesriigis, ning kindlustatud isiku poolt tegelikult kantud kulude ulatuses, kaasa seda, et riiklikus sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud isikud võidakse jätta ilma täiendava hüvitise saamise õigusest 12. juuli 2001. aasta otsuses kohtuasjas C‑368/98: Vanbraekel jt kirjeldatud olukorras, milles viibimiskohajärgses liikmesriigis osutatud haiglaraviteenuste kulude eest makstav hüvitis on selles riigis kehtivate eeskirjade kohaldamisest tulenevalt väiksem kui hüvitis, mis tuleneks selle liikmesriigi õigusaktide kohaldamisest, kus isik on kindlustatud. Selliste õigusnormide sõnastuse üldisest laadist tulenevalt kuulub selle alla ka õigus riigi pädevatelt asutustelt täiendava hüvitise saamisele nimetatud kohtuotsuses märgitud juhtudel.

(vt punktid 27, 28, 32, 37, 42, 43, 51, 57, 58, 67–69)
Keywords

Summary



Keywords

1. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Siseriiklike õigusnormidega kehtestatud kord, mille kohaselt on nimetatud mänge õigus korraldada ainult ühel operaatoril, kelle üle teostatakse ranget riikliku kontrolli – Õigustatus

(EÜ artikkel 49)

2. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Siseriiklike õigusnormidega kehtestatud kord, mille kohaselt on hobuste võiduajamiste tulemuste suhtes korraldatavaid lotosid õigus läbi viia ainult ühel operaatoril, kelle üle teostatakse ranget riikliku kontrolli

(EÜ artikkel 49)

Summary

1. EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et hasartmängude sektoris tarbijakaitse iseäranis kõrge taseme tagada sooviva liikmesriigi seisukoht, et selle sektoriga seotud riske saab hallata ja mängudega seotud liigse kulutamise ennetamise ning mängusõltuvuse tekke vältimise eesmärke saab piisavalt tõhusalt ennetada üksnes ainuõiguste andmisega ühele ainsale, avaliku võimu kontrollile vahetult alluvale ühingule, võib olla põhjendatud.

Sellega seoses on siseriikliku kohtu ülesanne esiteks kontrollida, kas siseriiklikud ametiasutused soovisid faktiliste asjaolude asetleidmise ajajärgul ka tegelikult saavutada iseäranis kõrget kaitsetaset ja kas monopoli kehtestamist võib seda kaitsetaset arvestades pidada tõepoolest vajalikuks, ning teiseks kas riiklik kontroll, millele ainuõigusi omava ettevõtja tegevus on põhimõtteliselt allutatud, toimub tõesti selleks, et ühtselt ja süstemaatiliselt järgida sellele ühingule seatud eesmärke.

Selleks et olla vastavuses eesmärgiga võidelda kuritegevuse vastu ning vähendada mängimisvõimalusi, peab hasartmängu valdkonnas monopoli kehtestav siseriiklik regulatsioon:

– rajanema tõdemusel, et mängudega seotud kriminaalsed ja pettuslikud tegevused ning mängusõltuvus kujutavad endast asjaomase liikmesriigi territooriumil probleemi, mille lahenduseks oleks lubatud ja reguleeritud mängutegevuse laienemine, ning

– lubama teha üksnes mõõdukat reklaami, mis on rangelt piiratud sellega, mis on vajalik, et suunata tarbijad selle kaudu lubatud hasartmängude võrgustikesse.

(vt punkt 72 ja resolutsiooni punkt 1)

2. Selleks et hinnata, millises ulatuses riivab süsteem, mis kehtestab ainuõigusliku korra hobuste võiduajamiste tulemustega seotud totode korraldamisel, teenuste osutamise vabadust, peab siseriiklik kohus arvestama kõiki omavahel asendatavaid turustuskanaleid vähemalt juhul, kui Interneti teel mängimise tagajärjeks ei ole hasartmängudega kaasnevate ohtude suurenemine võrreldes ohtudega, mis esinevad traditsiooniliste kanalite kaudu turustatavate mängude puhul.

Niisuguse siseriikliku regulatsiooni puhul, mis kehtib ühtviisi nii hobuste võiduajamiste tulemustele korraldatavate online- totode pakkumistele kui ka traditsiooniliste kanalite kaudu tehtavatele pakkumistele, tuleb hinnata teenuste osutamise vabaduse riivet lähtuvalt piirangutest, mis on kehtestatud kogu asjaomasele sektorile.

(vt punkt 83 ja resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Vaidluse ese – Kindlaksmääramine kohtueelses menetluses – Kohandamine liidu õiguse muudatuse tõttu – Lubatavus – Tingimused

(EÜ artikkel 226)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Põhjendatuse kontrollimine Euroopa Kohtu poolt – Arvesse võetav olukord – Olukord põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul – Ebakindel olukord, mis tuleneb õigusloomeprotsessis ilmnenud erilistest asjaoludest – Rikkumise puudumine

(EÜ artikkel 43, artikli 45 esimene lõik ja artikkel 226, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/36)

Summary

1. Kuigi hagiavalduses sisalduvad nõuded ei saa põhimõtteliselt ulatuda kaugemale rikkumistest, mida on mainitud põhjendatud arvamuse resolutiivosas ja märgukirjas, on komisjonil liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses siiski õigus nõuda selliste kohustuste rikkumise tuvastamist, mis tulenevad hiljem muudetud või kehtetuks tunnistatud liidu õigusakti esialgsest versioonist ning mis on uude liidu õigusakti üle võetud. Seevastu ei saa vaidluse eset laiendada uutest sätetest tulenevatele kohustustele, mis ei ole samaväärsed asjaomase õigusakti esialgsest versioonist tulenevate kohustustega; vastasel korral oleks tegemist olulise menetlusnormi rikkumisega liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses.

(vt punkt 42)

2. Kui õigusloomeprotsessi ajal tekib ebakindel olukord niisuguste eriliste asjaolude tõttu nagu see, et seadusandja ei ole võtnud selget seisukohta liidu õiguse normi kohaldamisala suhtes või ei ole seda täpsemalt määratlenud, siis ei ole võimalik konstateerida, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpus oli liikmesriikidel piisavalt selge kohustus direktiivi ülevõtmiseks.

(vt punktid 54–56)
Keywords

Summary



Keywords

Teenuste osutamise vabadus – Asutamisvabadus – Piirangud – Siseriiklikud õigusnormid, mis kohustavad advokaate tasude kindlaksmääramisel järgima ülemmäärasid – Lubatavus

(EÜ artiklid 43 ja 49)

Summary

EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi ei riku liikmesriik, mille õigusnormid kohustavad advokaate tasude kindlaksmääramisel järgima ülemmäärasid, kui asjaomased õigusnormid ei ole loodud viisil, mis kahjustab tavapärastel ja tõhusatel konkurentsitingimustel pääsu advokaaditeenuste turule. Sellega on tegemist paindliku süsteemi puhul, mis võimaldab kohast tasu kõigi advokaaditeenuste eest, kui teatavatel tingimustel on võimalik tasu suurendada üle ettenähtud ülemmäära kuni kaks korda, neli korda või enamgi. Samuti on mitmel juhul advokaadil lubatud sõlmida kliendiga tasusumma kindlaksmääramiseks erikokkulepe.

Liikmesriigi õigusnormid ei kujuta endast EÜ asutamislepingu tähenduses piirangut ainuüksi seetõttu, et teised liikmesriigid kohaldavad oma territooriumil tegutsevatele samalaadsete teenuste osutajatele vähem rangeid või majanduslikult atraktiivsemaid õigusnorme. Seega ei saa asutamislepingu tähenduses piirangu olemasolu tuleneda ainuüksi asjaolust, et muudes liikmesriikides kui vastuvõttev liikmesriik tegutsevad advokaadid peavad vastuvõtvas liikmesriigis osutatud teenuste eest tasu arvutamisel lähtuma selles liikmesriigis kohaldatavatest normidest, vaid peab põhinema asjaolul, et selline süsteem takistab muudest liikmesriikidest pärit advokaatide pääsu vastuvõtva liikmesriigi turule.

(vt punktid 49, 50, 53 ja 54)
Keywords

Summary



Keywords

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Piirangud – Õigusnormid, mis piiravad suurte jaekaupluste asukohta ja suurust konkreetsel territooriumil

(EÜ artikkel 43)

Summary

EÜ artiklist 43 tulenevaid kohustusi rikub liikmesriik, kes kehtestab ja/või jätab jõusse sätted, milles:

– on keelatud rajada suuri jaekauplusi väljapoole piiratud arvu omavalitsusüksuste terviklikke linnaalasid;

– on uute hüpermarketite rajamine piiratud väikese arvu ringkondadega ja on ette nähtud, et niisugused uued hüpermarketid ei tohi hõlmata üle 9% kulutustest laiatarbekaupadele ning üle 7% kulutustest muudele kaupadele;

– on nõutud, et turuosa suurusele ja olemasoleva jaekaubanduse mõjutamisele kohaldataks ülemmäärasid, mida ületades on võimatu avada suuri jaekauplusi ja/või uusi keskmise suurusega jaekauplusi, ning

– reguleeritakse kaubanduspindade komisjoni (kellega konsulteerimine on kohustuslik, selleks et saada spetsiifiline luba suure jaekaupluse rajamiseks) koosseisu, tagades olemasoleva jaekaubanduse huvide esindatuse ning jättes ette nägemata keskkonnakaitse valdkonnas tegutsevate ühingute ja tarbijakaitse valdkonnas tegutsevate huvigruppide esindatuse, kuna need sätted kogumis takistavad teiste liikmesriikide ettevõtjate tegutsemist asjaomasel territooriumil püsiva tegevuskoha kaudu ja muudavad selle vähem atraktiivseks ning mõjutavad seega nende siirdumist kõnealuse liikmesriigi turule ja kujutavad endast seetõttu asutamisvabaduse piirangut EÜ artikli 43 tähenduses.

Niisugused piirangud ei ole õigustatud keskkonnakaitse, ruumilise planeerimise ega tarbijakaitsega.

Täpsemalt, kohustus võtta loa väljastamisel arvesse kaubanduspinna olemasolu asjaomases piirkonnas ning uue kaupluse mõju selle piirkonna kaubandusstruktuurile puudutab mõju olemasolevale kaubandusele ja turustruktuurile, mitte tarbijakaitset. Sama kehtib kohustuse suhtes koostada loa väljastamise menetluses turuosa suurust käsitlev aruanne, mis on siduv, kui see on negatiivne, ning mis peab olema negatiivne, kui turuosa ületab teatud piirväärtust. Kuna selliste ülemmäärade kohaldamine, mida ületades on võimatu avada suuri jaekauplusi ja/või uusi keskmise suurusega jaekauplusi, on nõutav turuosa suuruse ja olemasoleva jaekaubanduse mõjutamise suhtes, siis niisugused puhtmajanduslikud kaalutlused ei saa olla ülekaalukast üldisest huvist tulenevad põhjused, mis võiksid õigustada asutamisvabaduse piiranguid.

Pealegi, mis puudutab kaubanduspindade komisjonis ainult olemasolevate kohalike kaubandusettevõtjate valdkondliku huvi esindatust, siis sel viisil moodustatud organ, milles ei ole esindatud keskkonnakaitse ega tarbijakaitsega seotud huvid, samas kui on esindatud loa taotleja võimalike konkurentide huvid, ei saa olla ruumilise planeerimise, keskkonnakaitse ja tarbijakaitse eesmärkide saavutamiseks sobiv vahend.

(vt punktid 70, 72, 85, 95–98 ja 111 ning resolutsiooni punkt 1)