KOHTUJURISTI ETTEPANEK

VERICA TRSTENJAK

esitatud 10. juulil 2007 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C-260/06 ja C-261/06

Kriminaalmenetlused, milles süüdistatavad on

Daniel Escalier ja Jean Bonnarel

„Taimekaitsevahendid — Paralleelne import — Turuleviimise loa andmise kord — Lubatavus — Tingimused — Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine”

I. Sissejuhatus

1. Käesolev eelotsusetaotlus käsitleb kahte küsimust, mille saatis cour d’appel de Montpellier (Montpellier’ apellatsioonikohus, Prantsusmaa). Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas liikmesriigil on õigus nõuda viinamarjakasvatajalt, et ta taotleks turuleviimise luba (edaspidi „TVL”) selleks, et importida taimekaitsevahendit, millele on välja antud turuleviimise luba päritoluliikmesriigis, samal ajal kui see toode on sarnane võrdlustootega, millele on juba antud turuleviimise luba sihtliikmesriigi territooriumil.

2. Need küsimused kerkisid direction régionale de l’agriculture et de la forêt (regionaalne põllumajandus- ja metsandusamet, edaspidi „DRAF”) ning Prantsusmaal Hispaania piiri äärses regioonis tegutsevate viinamarjakasvatajate Daniel Escalier’ ja Jean Bonnarel’i vahelise cour d’appel de Montpellier’s lahendamisel oleva vaidluse raames, mille esemeks on rahatrahv, mis määrati eelnimetatutele tingimisi selle eest, et nad omasid ja kasutasid põllumajanduslikke kahjuritõrjetooteid, millele ei ole Prantsusmaal TVL-i välja antud. Neid tooteid, mis olid ostetud Hispaaniast, sest nad on seal palju odavamad, kasutati eranditult nende viinamarjadel. Prantsusmaal olid sarnased tooted muide juba saadaval.

II. Õiguslik raamistik

A. Ühenduse õigus

1. EÜ asutamisleping

3. EÜ artikli 28 järgi „keelatakse liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed”.

4. EÜ artikli 30 kohaselt ei välista artikli 28 sätted „ekspordi, impordi või transiitkaupade suhtes kehtestatud keelde või piiranguid, kui need on õigustatud kõlbluse, avaliku korra või julgeoleku seisukohalt; inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks; kunstilise, ajaloolise ja arheoloogilise väärtusega rahvusliku rikkuse või tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmiseks. Sellised keelud või piirangud ei tohi endast siiski kujutada suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist”.

2. Direktiiv 91/414/EMÜ

5. Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiiviga 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta ( 2 ) (edaspidi „direktiiv 91/414”) ühtlustati liikmesriikide taimekaitsevahenditele turuleviimise lubade andmist, nende turuleviimist, kasutamist ja kontrolli käsitlevad õigusaktid.

6. Direktiivi 91/414 artikli 3 lõike 1 järgi näevad liikmesriigid ette, „et taimekaitsevahendit võib nende territooriumil turule viia ja kasutada üksnes juhul, kui nad on asjaomase vahendi kasutamiseks andnud loa […]”.

7. Direktiivi 91/414 artikli 9 lõike 1 esimeses lõigus on esmajoones ette nähtud, et „[t]aimekaitsevahendi loa taotluse esitab isik, kes vastutab kõnealuse taimekaitsevahendi esmakordse turuleviimise eest liikmesriigis, või esitatakse taotlus tema nimel pädevatele asutustele igas liikmeriigis, kus kõnealune taimekaitsevahend kavatsetakse turule viia”. Esimese loa puhul on vaja täielikult hinnata toote omadusi.

8. Direktiiv 91/414 ei sisalda siiski ühtegi sätet, mis reguleeriks TVL-i andmise tingimusi paralleelse impordi korral, s.t kui ettevõtja soovib importida ühes riigis turuleviimise loa saanud toodet teise riiki, kus on juba välja antud turuleviimise luba sarnasele tootele.

B. Siseriiklik õigus

9. Code rural’i (maaelu seadustik) artikli L-253-1 järgi „on lõppkasutajal keelatud taimekaitsevahendeid turule viia, kasutada ja omada, kui nende kohta ei ole välja antud turuleviimise luba”.

10. Taimekaitsevahendite turuleviimise lubade väljaandmise tingimused Prantsusmaal on kehtestatud 5. mai 1994. aasta dekreediga nr 94-359 ( 3 ), mis võeti vastu direktiivi 91/414 ülevõtmiseks.

11. 4. aprilli 2001. aasta dekreediga nr 2001-317 on kehtestatud Euroopa Majanduspiirkonnast pärit taimekaitsevahenditele turuleviimise loa andmise lihtsustatud kord. ( 4 ) Selle artikli 4 järgi „võib Prantsusmaa territooriumile toodud tootele turuleviimise loa andmisest keelduda või selle tühistada […] põhjustel, mis on seotud inimeste ja loomade tervise kaitse ja keskkonnakaitsega; […] kui puudub identsus artikli 1 tähenduses võrdlustootega”.

12. 17. juuli 2001. aasta määruse (dekreedi nr 2001-317 kohaldamise kohta) lisas, millega kehtestatakse TVL-i andmise lihtsustatud kord taimekaitsevahendite paralleelse impordi raames, ( 5 ) on öeldud, et iga TVL-i taotleja peab eelkõige esitama: „[k]aubanduslik[u] nimetus[e], mis pakutakse välja taotluse esemeks olevale tootele Prantsusmaal”.

III. Põhikohtuasi ja eelotsusetaotlus

13. Põhikohtuasja menetluste aluseks on vaidlused Hispaania piiri äärses Languedoc-Roussillon’is regioonis elavate viinamarjakasvatajate ja DRAF-i vahel.

A. Daniel Escalier’ juhtum (kohtuasi C-260/01)

14. 6. mail 2003 kontrollisid DRAF-i töötajad Daniel Escalier’ käitatavas viinamarjakasvanduses põllumajanduses kasutavate Hispaania päritoluga kahjuritõrjetoodete ladustamise kohti ning koostasid protokolli süütegude kohta, mis seisnesid niisuguste TVL-i mitte omavate toodete kasutamises ja kasutamise eesmärgil omamises. tuvastas DRAF vajaduse alustada Daniel Escalier’ suhtes kriminaalmenetlust. tunnistas tribunal de grande instance de Carcassonne (Carcassonne’i kõrgem kohus) Daniel Escalier’ eespool nimetatud kuritegudes süüdi ja karistas teda 1500 euro suuruse rahatrahviga. Kohus määras ka kohtuotsuse avaldamise väljavõtetena piirkondlikes ajalehtedes süüdimõistetu kulul. Daniel Escalier esitas seejärel selle otsuse peale apellatsioonkaebuse cour d’appel de Montpellier’le.

B. Jean Bonnareli juhtum (kohtuasi C-261/01)

15. 17. aprillil 2003 kontrollisid DRAF-i töötajad Jean Bonnareli käitatavas viinamarjakasvanduses põllumajanduses kasutavate Hispaania päritoluga kahjuritõrjetoodete ladustamise kohti ning koostasid protokolli TVL-i mitteomavate toodete hoiustamise kohta. Sama aasta 2. juulil koostatud protokolliga tuvastati süütegu, mis seisnes nende toodete omamises kasutamise eesmärgil. DRAF tuvastas seega vajaduse alustada Jean Bonnareli suhtes kriminaalmenetlust. tunnistas tribunal de grande instance de Carcassonne Jean Bonnareli eespool nimetatud kuriteos süüdi ja karistas teda 1500 euro suuruse rahatrahviga. Kohus määras ka kohtuotsuse avaldamise väljavõtetena piirkondlikes ajalehtedes süüdimõistetu kulul. Jean Bonnarel esitas seejärel selle otsuse peale apellatsioonkaebuse cour d’appel de Montpellier’le.

C. Eelotsuse küsimused

16. Cour d’appel de Montpellier tuvastas järgmist: Prantsuse seadusandja kehtestatud TVL-i andmise korra eesmärk on tagada, et turule ei viidaks tooteid, mis kujutavad endast riski ja ohtu inimestele, loomadele ja keskkonnale; loa andmise lihtsustatud korra eesmärk on ühitada ühendusesisese vaba liikumise põhimõte ja vajadus võimaldada igal liikmesriigil valvata rahvatervise ja keskkonnakaitse järele eelkõige kohalikest iseärasustest lähtudes; direktiiv 91/414 ei tee mingit vahet kaubanduslikul eesmärgil toimuva paralleelse impordi ning üksikisikute isiklikuks tarbeks ja rangelt erakasutuseks mõeldud paralleelse impordi vahel; Euroopa Kohus sedastas oma otsuses komisjon vs. Prantsusmaa ( 6 ), et mis puudutab kaubanduslikust impordist erinevat ravimite isiklikku importi, siis on Prantsuse võimude kohustuseks kehtestada loa andmise menetlus, mis arvestab vastava impordi eripäraga; et Euroopa Kohus on oma otsuses British Agrochemicals Association ( 7 ) leidnud, et „kui teises liikmesriigis vastavalt direktiivile 91/414 välja antud TVL-i omava taimekaitsevahendi import liikmesriiki on paralleelne import võrreldes taimekaitsevahendiga, millele on importijaliikmesriigis juba välja antud turuleviimise luba, ei kohaldata turuleviimise loa andmise korda käsitlevat direktiivi.” Cour d’appel de Montpellier otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kui liikmesriik kehtestab taimekaitsevahendi impordi suhtes teisest liikmesriigist, kus sellele tootele on juba välja antud turuleviimise luba vastavalt direktiivile [91/414/EMÜ], turuleviimise loa andmise lihtsustatud korra, et kontrollida, kas imporditud toode vastab sarnasuse tingimustele, mis kajastuvad eespool viidatud kohtuotsuses British Agrochemicals Association, kas siis on põhjendatud, et see liikmesriik allutab ettevõtja sellisele loaandmise lihtsustatud korrale, kui: — importija on põllumajandusettevõtja, kes impordib toodet üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks, mis on küll arvukad, kuid koguseliselt piiratud, ja järelikult ei vii seda turule kaubanduslikus mõttes, mis selles mõistes sisaldub; — turuleviimise loa taotlemise lihtsustatud kord, millega antakse impordiluba, on personaalne igale ettevõtjale/turustajale, kes on kohustatud andma imporditavale tootele oma tootenime ja tasuma lõivu 800 eurot? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas saab eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, mis käsitleb ravimite isiklikku importimist üksikisikute poolt, olla ülekantav taimekaitsevahenditele, mida impordib põllumajandusettevõtja üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks?”

IV. Euroopa Kohtule esitatud märkused

A. Esimene eelotsuse küsimus

17. Daniel Escalier ja Jean Bonnarel arvavad, et Prantsuse õigusaktid on vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga kohtuasjas Kohlpharma ( 8 ), sest nendes nõutakse, et imporditavaid taimekaitsevahendeid toodaks sama äriühing, kes toodab Prantsusmaal olevaid võrdlustooteid.

18. Isikliku TVL-i nõue põllumajandusettevõtjate isikliku impordi puhul ainult nende taimekasvatustoodangu vajadusteks on ebaproportsionaalne tingimuste seisukohast, mis peavad olema täidetud selle loa saamiseks, eelkõige seepärast ei tehta vahet kaubanduslikul eesmärgil toimuva paralleelse impordi ja isiklikuks tarbeks mõeldud impordi vahel ning põllumajandusettevõtjatele kehtestatakse samad kohustused nagu turustajatele, nimelt 800 euro suuruse lõivu tasumine ja uue kaubandusliku nimetuse registreerimine.

19. Meetodid, mida Prantsusmaa ametiasutused kasutavad selleks, et kindlaks teha toote, millele taotletakse TVL-i, ja võrdlustoote identsus, on seda ebaproportsionaalsemad, et ei ole olemas ühtegi taimekaitsevahendit, millele on välja antud turuleviimise luba teises liikmesriigis ja eelkõige Hispaanias ning mida ei saaks kasutada Prantsusmaal spetsiifiliste põllumajanduslike, fütosanitaar- ja keskkonna-, eelkõige kliimatingimustega või inimeste ja loomade kaitse ning keskkonnakaitse kaalutlustega seotud põhjustel. Nõnda esitas Euroopa Ühenduste Komisjon 12. juulil 2006 ettepaneku võtta vastu määrus, ( 9 ) mis kaotaks riigisisese TVL-i mõiste ja kehtestaks piirkondliku TVL-i mõiste, nii et kõik sama piirkonna liikmesriigid kohaldaksid kohustuslikus korras vastastikuse tunnustamise põhimõtet.

20. Prantsusmaa valitsuse arvates tuleb EÜ artikleid 28 ja 30 tõlgendada nii, et need ei keela juhul, kui liikmesriik kehtestab taimekaitsevahendi impordi suhtes TVL-i andmise lihtsustatud korra, kehtestada seda korda põllumajandusettevõtja suhtes, kes impordib nimetatud toodet üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks ja piiratud koguses.

21. Prantsusmaa valitsus väidab nagu Soome valitsuski, et see, kui taimekaitsevahendeid oma põllumajandusettevõtete vajadusteks importivate põllumajandusettevõtjate suhtes kehtestatakse niisugune TVL-i andmise lihtsustatud kord, nagu on nähtud ette Prantsusmaal 4. aprilli 2001. aasta dekreediga, näib põhjendatud inimeste ja loomade tervise ning taimede ja keskkonna kaitse eesmärkide seisukohast. Nimelt ei erista miski põllumajandusettevõtjaid, kes impordivad taimekaitsevahendeid selleks, et kasutada neid oma põllumajandusettevõtetes, impordiga tegelevatest kaubandusettevõtjatest. Kontroll, mis tuleb imporditud toote puhul läbi viia, veendumaks et see on identne võrdlustootega, on alati samasugune. Neid tooteid, mis võivad olla ohtlikud, ei tohi kasutada, kontrollimata nende ohutust, otstarvet, kasutamistingimusi ja silti, mis peavad olema prantsuse keeles, nagu on lubatud direktiivi 91/414 artikli 16 lõikega 5. Nende toodete mõju ei piirdu ainult ühe põllumajandusettevõtja ettevõtte pindalaga, vaid ulatub ka väljapoole tema ettevõtte piire ja võib levida kogu ümbruskonda. Lisaks kasutatakse neid vahendeid taimsetel toodetel, mida tarnitakse seejärel inimtarbimiseks ja loomasöödaks väljapoole põllumajandusettevõtte piire. Ka ei anta vahendile, millele on väljastatud turuleviimise luba ühes liikmesriigis, Prantsusmaal luba tingimata samadel tingimustel, sest iga vahendiga seonduvad erinevad ohud, mis sõltuvad biotoobist, kuhu see viiakse.

22. Ilma TVL-i saamise lihtsustatud korrata ei oleks võimalik veenduda, kas tooted, mida põllumajandusettevõtja impordib üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks, ei kahjusta rahvatervist ja keskkonda. Lisaks ei ole lihtsustatud korra nõuded üleliia ranged. Mis puudutab 800 euro suuruse lõivu tasumist, siis seda õigustab asjaolu, et pädev haldusasutus vaatab süstemaatiliselt läbi iga juhtumi ning teostab dokumenteeritud kontrolli vastavates välismaa asutustes.

23. Prantsusmaa ja Madalmaade valitsuse sõnul ei ole see põhjendatud, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab esimeses küsimuses importija kohustusele anda sellele tootele oma tootenimi. 17. juuli 2001. aasta määruse lisas piirdutakse peatükis „Tõendid impordi kohta Prantsusmaal” nõudega, et esitatakse „[k]aubanduslik nimetus, mis taotluse esemeks olevale tootele Prantsusmaal välja pakutakse”.

24. Soome, Kreeka ja Madalmaade valitsus viitavad direktiivi 91/414 artikli 3 lõigetele 1 või 4 ning arvavad, et liikmesriigil on taimekaitsevahendite paralleelse impordi puhul põlumajandustegevuse vajadusteks õigus nõuda TVL-i andmise lihtsustatud korra kohaldamist.

25. Soome ja Madalmaade valitsus viitavad eespool nimetatud kohtuotsuse British Agrochemicals Association punktidele 26–31, milles on öeldud, et isegi kui direktiivi 91/414 ei kohaldata paralleelse impordi suhtes, kehtivad ka paralleelse impordi suhtes inimeste ja loomade tervise kaitse ning keskkonnakaitse eesmärgid, millest juhinduti selle direktiivi vastuvõtmisel.

26. Kreeka valitsuse arvates võib direktiivi 91/414 artikli 9 lõike 1 esimese lõigu ja Euroopa Kohtu praktika põhjal riigisisest õigusnormi, millega põllumajandusettevõtja suhtes süstemaatiliselt kehtestatakse taimekaitsevahendi TVL-i taotlemise lihtsustatud korda, kui tema suhtes on seda korda juba edukalt kohaldatud, pidada koos selle kõrge maksumusega proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus olevaks.

27. Madalmaade valitsuse arvates ei ole asjakohane eelotsusetaotluse esitanud kohtu märkus, et põllumajandusettevõtja ei vii toodet turule kaubanduslikus mõttes, mis selles mõistes sisaldub. „Turuleviimise” all tuleb mõista „üleandmi[st] tasu eest või tasuta” (direktiivi 91/414 artikli 2 punkt 10), seda enam, et üks osa tootest võidakse edasi müüa. Erinevalt retsepti alusel väljastatavatest ravimitest on raske kontrollida taimekaitsevahendite kogust, mida põllumajandusettevõtja tegelikult omaenese vajadusteks kasutab.

28. Mis puudutab proportsionaalsuse põhimõtte võimalikku rikkumist, siis väidab Madalmaade valitsus, et esiteks on läbivaatus importijaliikmesriigi poolt vajalik selleks, et toimiks direktiiviga 91/414 kehtestatud lubade süsteem ja et liikmesriigid täidaksid selle artikliga 17 neile kehtestatud kontrollikohustust, ning teiseks on see lubatud Euroopa Kohtu praktika kohaselt vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele British Agrochemicals Association. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab hindama, kas tegelike kulude summa ei ole liiga suur ning kas lõivu ja osutatava teenuse suhe on mõistlik. Antud juhul ei ole kindel, et 800 euro suurune summa kujutab endast liiga suurt koormust võrreldes paralleelse impordi eelistega, milleks on 30–40% säästu vastavalt 30000 või 12000 eurolt aastas, seda enam, et luba kehtib mitu aastat.

29. Komisjon teeb ettepaneku, et Euroopa Kohus vastaks, et EÜ artikkel 28 ei luba kehtestada taimekaitsevahendi paralleelse impordi suhtes eelneva loa andmise korda, kui sellele tootele on juba välja antud paralleelse impordi luba teise ettevõtja nimele. Kui toodetele on juba välja antud TVL teise isiku nimele, on nende ohutus, tõhusus ja kvaliteet juba tõestatud. Eelneva loa andmise korda ei tohi kohaldada paralleelselt imporditavate taimekaitsevahendite ühegi partii suhtes, kuid seda tuleks kohaldada teatava hulga tegelike imporditehingute suhtes. Iga tegeliku imporditehingu üle teostatav kontroll saab olla ainult piiratud.

30. Komisjon tunnistab, et taimekaitsevahendi kasutamine võib kahjustada mitte ainult selle kasutajat – nagu ravim –, vaid ka teisi isikuid, loomi ja keskkonda. See kaalutlus võib mõningatel juhtudel põhjendada, miks kehtib juhul, kui taimekaitsevahendile ei ole välja antud TVL-i importijaliikmesriigis, taimekaitsevahendite isikliku impordi ja seega ka kasutamise suhtes rangem eelneva loa andmise kord kui see, mida võidakse kohaldada inimtarbimiseks mõeldud ravimite isikliku impordi suhtes,. Käesolevates kohtuasjades arutamisel olev juhtum ei ole siiski selline. Taimekaitsevahendite, nagu ka inimtarbimiseks mõeldud ravimite isikliku piiratud koguses impordi tagajärjed võivad olla vähem kahjulikud kui kaubandusliku impordi omad. Seega on taimekaitsevahendite nagu ka inimtarbimiseks mõeldud ravimite isikliku impordi puhul täiesti loogiline – juhul kui see on põhjendatud –, et kohaldatakse tunduval määral leebemat eelneva loa andmise korda kui kaubandusliku impordi puhul.

31. Ainuüksi eelneva loa nõue taimekaitsevahendite isikliku paralleelse impordi puhul on samaväärse toimega meede EÜ artikli 28 tähenduses, sest takistab kavatsetavat importi, kui eelnevat luba ei saada, ning loob halduskoormuse, mis võib heidutada potentsiaalset importijat, nii et ta jätab tehingu tegemata. See kehtib seda enam, kui see kord on isikule, kes seda kasutab, kulukas – nagu antud juhul – ning võib isegi muuta olematuks selle tehinguga seotud rahalise kasu.

B. Teine eelotsuse küsimus

32. Prantsusmaa valitsus teeb ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu teisele küsimusele eitavalt, sest taimekaitsevahendid on spetsiifilised tooted ning põllumajandusettevõtja importi ainult oma põllumajandustegevuse vajadusteks ei saa pidada impordiks isiklikul otstarbel, vaid tuleb lugeda kaubandusliku eesmärgiga impordiks. Prantsusmaa valitsus rõhutab, et eespool nimetatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, mille kohta on küsimus esitatud, käsitleb arsti väljakirjutatud ja inimtarbimiseks mõeldud ravimite importi ning seega rangelt isiklikku kasutamist. Nende toodete mõju on niisiis piiratud isikuga, kes neid tarbib. Seevastu taimekaitsevahendite korral ei toimu toote kasutamine ettekirjutaja – arsti või apteekri – vastutusel ning sellega võivad kaasneda ohud mitte ainult asjaomasele põllumajandusettevõtjale, vaid ka teistele isikutele, loomadele, taimedele ja keskkonnale. Lisaks tehti selles otsuses vahet kaubanduslikul eesmärgil ja isiklikuks tarbeks toimuva ravimite impordi vahel. Kuid erinevalt isikust, kes impordib ravimeid isiklikuks tarbeks, teeb põllumajandusettevõtja, kes impordib taimekaitsevahendeid ainult oma põllumajandustegevuse vajadusteks, seda kaubanduslikul eesmärgil. Lisaks on nende toodete loa tühistamise või turult kõrvaldamise vajaduse korral eriti raske neid üles leida, kui Euroopa Kohus laiendab seda otsust taimekaitsevahenditele.

33. Kreeka ja Madalmaade valitsused arvavad, et teisele küsimusele ei tule vastata. Igal juhul nõustuvad nad nagu Soome valitsuski samade kaalutlustega, mille esitas Prantsusmaa valitsus erinevuste kohta, mis on arsti välja kirjutatud ja rangelt isiklikuks tarbeks kasutatavate ravimite ning taimekaitsevahendite vahel, mis on ohtlikud nii keskkonnale kui ka tooteid käsitsevale tarbijale.

34. Komisjon on seisukohal, et teine eelotsuse küsimus ei erine esimesest.

V. Esialgsed märkused

35. EÜ artikli 28 järgi on liikmesriikidevahelises kaubanduses keelatud koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed. Samaväärse toimega meede on mis tahes meede, mis võib otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust. ( 10 ) Siiski on EÜ artikliga 30 lubatud keelud või piirangud, mis on õigustatud „inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks”. Nõnda on Euroopa Kohus sedastanud, et keskkonnakaitse on kohustuslik nõue, mis võib piirata EÜ artikli 28 kohaldamist. ( 11 ) Proportsionaalsuse põhimõte, mis on EÜ artikli 30 viimase lause alus, nõuab siiski, et liikmesriikide õigus keelata toodete import teistest liikmesriikidest piirduks sellega, mis on vajalik õiguspäraselt taotletavate tervise kaitse eesmärkide saavutamiseks. ( 12 )

36. Nagu öeldud eespool (punkt 8), ei sisalda direktiiv 91/414 ühtegi sätet, mis reguleeriks konkreetselt taimekaitsevahenditele TVL-i andmise tingimusi ( 13 ) paralleelse impordi korral. Seda, et nimetatud direktiivi ei kohaldata paralleelse impordi suhtes, sedastas Euroopa Kohus selgelt kohtuasjas Harpegnies ( 14 ) ning kinnitas, nagu seda märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus (vt käesoleva ettepaneku punkt 16), oma otsuses British Agrochemicals Association ( 15 ).

37. Selle viimase otsuse järgi ei ole kahe direktiivi 91/414 kohaselt välja antud TVL-i puhul direktiiviga taotletud inimeste ja loomade tervise ning keskkonnakaitse eesmärgid samasuguse tähtsusega. Niisuguses olukorras ületab kõnealuse TVL-i väljaandmise korda käsitleva direktiivi kohaldamine seda, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks, ning riskib kahjustada põhjendamatult kaupade vaba liikumise põhimõtet, mis on sätestatud EÜ artiklis 28 ( 16 ).

38. Euroopa Kohus täpsustas selles otsuses seejärel niisuguse loa andmise lihtsustatud korra lubamise tingimusi taimekaitsevahendite turuleviimise vallas. Peale ühise päritolu selles mõttes, et need tootis sama äriühing või sama ettevõtja, kes on seotud või töötab loa alusel sama valemi järgi, peavad mõlemad taimekaitsevahendid, ilma et need oleksid igas mõttes identsed, olema vähemalt valmistatud sama valemi järgi sama toimeainet kasutades ja neil peab olema sama toime, võttes arvesse erinevusi, mis võivad esineda toote kasutamise seisukohast oluliste põllumajanduslike, fütosanitaar- ja keskkonnatingimuste, eelkõige kliimatingimuste osas ( 17 ).

39. Selle otsuse järel kehtestaski Prantsusmaa valitsus dekreediga 2001–317, milles toodi ära lubatavuse tingimused, ja 17. juuli 2001. aasta määrusega lihtsustatud korra.

VI. Õiguslik hinnang

A. Esimene eelotsuse küsimus

1. Esimese küsimuse esimene osa

40. Esimese eelotsuse küsimuse esimeses osas soovitakse täpsustada, kas liikmesriik võib kehtestada TVL-i andmise lihtsustatud korra põllumajandusettevõtjale, kes impordib fütosanitaartoodet, kui ta teeb seda ainult oma põllumajandustegevuse vajadusteks.

41. Komisjoni arvates on see nõue samaväärse toimega meede EÜ artikli 28 tähenduses, sest sellega kehtestatakse halduskoormus, mis võib niisugust importijat heidutada.

42. Nagu juba öeldud, seatakse Prantsuse õiguses TVL-i andmise lihtsustatud korra põhimõtte kehtestamisega sisse ainult kontroll – mille vajalikkust kinnitati eespool viidatud kohtuotsuses British Agrochemicals Association –, veendumaks et selle toote, millele taotletakse impordiluba, päritolu on sama mis tootel, millele on importijaliikmesriigis TVL juba välja antud.

43. Daniel Escalier ja Jean Bonnarel väidavad aga eelkõige, et Prantsuse õigusaktid on vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga eespool viidatud kohtuasjas Kohlpharma, sest seal nõutakse, et imporditavaid taimekaitsevahendeid toodaks sama äriühing, kes toodab Prantsusmaal olevaid võrdlustooteid.

44. Isegi kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ei küsi Euroopa Kohtult, milliste kriteeriumide alusel otsustatakse, et toode, mille importimiseks luba taotletakse, on identne võrdlustootega, ( 18 ) tuleb märkida, et taimekaitsevahenditele ei saa laiendada selle kohtuasja kohaldamisala, mille järgi ei saa juba turuleviimise loa saanud ravimi ja selle ravimi, millele TVL-i taotletakse, ühise päritolu puudumine olla iseenesest teisele ravimile TVL-i andmisest keeldumise põhjus. ( 19 ) Kui ravimi kirjutab välja arst või müüb apteeker ja seda võtab ainult üks patsient, võib niisugune taimekaitsevahend, millega on antud juhul tegemist, nimelt pestitsiid, levida nii õhu kui ka maapinna kaudu loodusesse. Veelgi enam, neid pestitsiide kasutatakse müügiks ja inimtarbimiseks või loomasöödaks mõeldud taimsetel toodetel.

45. Nende taimekaitsevahendite ohtlikkuses ei ole kahtlust ( 20 ). Selles veendumiseks piisab näiteks, kui tutvuda ühenduse kuuenda keskkonnaalase tegevusprogrammiga, mille eemärk on eelkõige pestitsiidide kasutamisest tulenevate ohtude ja riskide vähendamine, pestitsiidide kasutamise ja levitamise parem kontrollimine ning kõige ohtlikumate toimeainete asendamine ohutumatega ja muude alternatiividega kui kemikaalid ( 21 ), või vastavasisulise kirjandusega ( 22 ).

46. Niisiis on põhjendatud, kui riik nõuab importijalt, isegi kui tegemist on viinamarjakasvatajaga, kes kasutab seda toodet üksnes oma põldudel, et ta taotleks luba TVL-i saamiseks lihtsustatud korras. Toodet mõistagi ei turustata otseselt, sest seda ei müüda edasi, kuid see osaleb siiski kaubandusprotsessis, sest taimseid tooteid, millel pestitsiidi kasutatakse, turustatakse peatselt. Kohtuasjas British Agrochemicals Association ei teinud Euroopa Kohus muide mingit vahet impordi eesmärgi või taotleja isiku järgi, sest taimekaitsevahendite kasutamisega seotud ohud jäävad alati samaks.

47. Daniel Escalier’ ja Jean Bonnareli argumendile, kes väidavad, et ei ole ühtegi taimekaitsevahendit, millele on välja antud luba teises liikmesriigis ja eelkõige Hispaanias ning mida ei saaks kasutada Prantsusmaal, ning ütlevad, et komisjon esitas ettepaneku võtta vastu määrus ( 23 ), mis kaotaks riigisisese TVL-i mõiste ja kehtestaks piirkondliku TVL-i mõiste, võib vastata, et „riigisisese TVL-i” ja „piirkondliku TVL-i” mõiste ei saa ühelgi juhul olla identsed. Piirkondlik TVL, mis hõlmab suuremat territooriumi, eeldaks hõlmatud piirkondade iseärasuste arvessevõtmist, samal ajal kui riigisisese TVL-i puhul võetakse arvesse ainult oma territooriumi omadusi.

2. Esimese küsimuse teine osa

48. Esimese eelotsuse küsimuse teises osas soovitakse teada, kas turuleviimise loa taotlemise lihtsustatud kord, millega antakse impordiluba, peab olema personaalne ning kas importijat võidakse kohustada andma imporditavale tootele oma tootenimi ja tasuma lõivu 800 eurot. See osa tõstatab niisiis probleemi, kui proportsionaalne on see, mida võidakse nõuda põllumajandusettevõtjalt, kes impordib taimekaitsevahendit oma isiklikuks tarbeks, samal ajal kui importijaliikmesriigis on juba võrdlustoode, millele on välja antud turuleviimise luba.

a. Isikliku loa vajadus

49. Taimekaitsevahendite ohtlikkuse võimalus, millest kõnelesin, õigustab iga impordi deklareerimist ja selleks loa andmist, isegi kui see on mõeldud üheainsale kasutajale. Vastutust niisuguse toote kasutamise eest ei saa nimelt jätta lihtsa kasutaja hinnangu hooleks, vaid selleks peavad loa andma ametiasutused.

50. Lisaks on liikmesriik kohustatud tundma kõiki tema territooriumil olevaid taimekaitsevahendeid, eelkõige sellepärast, et direktiivi 91/414 artikli 12 lõige 1 sätestab, et „[ü]he kuu jooksul vähemalt pärast iga kvartali lõppu teavitavad liikmesriigid üksteist ja komisjoni kirjalikult neist taimekaitsevahenditest, mille puhul on käesoleva direktiivi kohaselt luba antud või tühistatud, märkides vähemalt järgmised andmed: loa omaniku nimi või ärinimi, taimekaitsevahendi kaubanduslik nimetus, preparatiivne vorm, iga taimekaitsevahendis sisalduva toimeaine nimi ja kogus, […], vajaduse korral loa tühistamise põhjused”. Lõikes 2 on samuti ette nähtud, et „[i]ga liikmesriik koostab igal aastal tema territooriumil lubatud taimekaitsevahendite loetelu ja edastab selle teistele liikmesriikidele ja komisjonile”. Ülejäänu osas antakse luba üksnes liikmesriikide poolt kindlaksmääratud ajaks, mis võib olla kuni kümme aastat (artikli 4 lõige 4), ning load võib uuesti läbi vaadata igal ajal (artikli 4 lõige 5). Lisaks võib liikmesriik lubada tooteid turule viia üleminekuaja jooksul (artikkel 8). Kui liikmesriik otsustab taimekaitsevahendile antud loa tühistada, on muide tarvis, et ta tunneks kõiki oma territooriumil kasutatavaid sarnaseid tooteid, et ta saaks nende kõikide load tühistada.

51. Soome ja Kreeka valitsus väitsid oma märkustes, et nad arvavad, et liikmesriigil on taimekaitsevahendite paralleelse impordi puhul ühe põllumajandusettevõtte vajadusteks õigus nõuda TVL-i andmise lihtsustatud korra kohaldamist, mis laseb eeldada, et nende õigussüsteemides on niisugune kohustus kehtestatud. See on nii näiteks ka Saksamaal ( 24 ), Ühendkuningriigis ( 25 ) ja Sloveenias ( 26 ).

b. Kaubandusliku nimetuse andmise kohustuse proportsionaalsuse küsimus

52. Kuigi pestitsiidide import viinamarjakasvatajate poolt selleks, et kasutada neid oma müügiks mõeldud taimsetel toodetel, on vaieldamatult kaubanduslik tegevus, tuleb rõhutada, et niisugusel juhul ei ole pestitsiidid ise mõeldud edasimüümiseks. Kaubandusliku nimetuse andmise kohustus ei näi niisiis olevat sugugi põhjendatud.

53. Selle puhul tuleks märkida, et niisugune nimetus ei ole näiteks kohustuslik Ühendkuningriigis, kus importija võib piirduda kaubandusliku nimetusega, mille all toode on registreeritud päritoluriigis. ( 27 )

54. Antud juhul ei väida ei Soome, Kreeka ega Madalmaade valitsus, et kaubandusliku nimetuse andmine rangelt isikliku otstarbega impordi puhul oleks vajalik.

55. Prantsusmaa valitsus, keda selles küsimuses toetab eelkõige Madalmaade valitsus (vt käesoleva ettepaneku punkt 23), väidab vastupidi, et Prantsusmaa õiguskord ei kehtesta niisugusel juhul sugugi sellist kohustust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendas imporditava toote nimetuse küsimust seega valesti.

c. 800 euro suuruse lõivu tasumise kohustuse proportsionaalsuse küsimus

56. Kohustus tasuda enne taimekaitsevahendi importimist liiga kõrget lõivu võib olla heidutav. See võib niisiis takistada otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt importi ning seega EÜ artikli 28 kasulikku mõju. Madalmaade valitsuse arvutuste järgi ei kujuta 800 euro suurune summa liiga suurt koormust võrreldes säästuga, mida import võimaldab. See arvutus osutub siiski üsna kasutuks, võttes arvesse, et kõnesolev lõiv ei ole proportsionaalne võimaliku säästuga, vaid selle kontrolli kuludega, mille liikmesriikide ametiasutused peavad läbi viima, et kontrollida selle toote sarnasust, mille impordiks luba taotletakse, võrdlustootega. Paralleelse impordi käigus ei ole aga tarvis teha teaduslikke katseid, vaid ainult kontrollida toote sarnasust võrdlustootega. Proportsionaalsuse põhimõtet järgides ei tohi niisugune lõiv ületada reaalseid kulutusi, mis tuleb teha, kontrollimaks, kas toode, mille impordiks luba taotletakse, on identne võrdlustootega.

57. Prantsusmaa valitsus väidab, et 800 euro suurune summa on põhjendatud, sest haldusasutus viib läbi dokumenteeritud kontrolli vastavates välismaa asutustes. Paralleelse impordi põhimõte ise eeldab aga, et kontrollitakse selle toote identsust, mille impordiks luba taotletakse, mitte päritolutootega, vaid „võrdlustootega”, see tähendab juba imporditud tootega. ( 28 )

58. Võrdluseks ( 29 ) on huvitav märkida, et Ühendkuningriigis varieeruvad kulud sõltuvalt sellest, kas paralleelne import toimub isiklikuks tarbeks või kaubanduslikul eesmärgil. ( 30 ) Sloveenias on kulud küll ühesugused sõltumata impordi eesmärgist, kuid aastakulud ei ületa 17,73 eurot. ( 31 )

59. Esimesele küsimusele tuleb niisiis vastata, et liikmesriigil on õigus kehtestada TVL-i andmise lihtsustatud kord paralleelse impordi raames põllumajandusettevõtja suhtes, kes impordib taimekaitsevahendit üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks. Selline igale importijale personaalse loa andmine ei saa siiski sõltuda imporditavale tootele importija tootenime andmisest ning selle eest ei saa nõuda lõivu, mis ületab selle kontrolli reaalsed kulud, mille käigus kontrollitakse toote identsust, mille impordiks luba taotletakse, võrdlustootega.

B. Teine eelotsuse küsimus

60. Teises eelotsuse küsimuses soovitakse teada, kas eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, mis käsitleb ravimite isiklikku importimist üksikisikute poolt, saab olla ülekantav taimekaitsevahenditele, mida põllumajandusettevõtja impordib üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks.

61. Selles kohtuasjas mõisteti Prantsuse Vabariik süüdi eelkõige seepärast, et ta kohaldab eelneva loa andmise menetlust juhtumitele, mil imporditakse isiklikult, kuid mitte isikliku transpordiga homöopaatilisi ravimeid, mis on selles liikmesriigis seaduslikult välja kirjutatud ja mis on registreeritud teises liikmesriigis.

62. Nagu öeldud eespool punktides 44 ja 45, ei saa arsti poolt üheleainsale patsiendile välja kirjutatud ravimeid võrrelda fütosanitaartoodetega, mida kasutatakse müügiks mõeldud taimsetel toodetel.

63. Niisiis tuleb teisele küsimusele vastata, et eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, mis käsitleb ravimite isiklikku importimist üksikisikute poolt, ei ole ülekantav taimekaitsevahenditele, mida impordivad põllumajandusettevõtjad üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks.

VII. Ettepanek

64. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata cour d’appel de Montpellier’ esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Liikmesriigil on õigus kehtestada turuleviimise loa andmise lihtsustatud kord paralleelse impordi raames põllumajandusettevõtja suhtes, kes impordib taimekaitsevahendit üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks. Selline igale importijale personaalse loa andmine ei saa siiski sõltuda imporditavale tootele importija tootenime andmisest ning selle eest ei saa nõuda lõivu, mis ületab selle kontrolli reaalsed kulud, mille käigus kontrollitakse toote identsust, mille impordiks luba taotletakse, võrdlustootega. 2. Euroopa Kohtu 26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-212/03: komisjon vs. Prantsusmaa, mis käsitleb ravimite isiklikku importimist üksikisikute poolt, ei ole ülekantav taimekaitsevahenditele, mida põllumajandusettevõtja impordib üksnes oma põllumajandustegevuse vajadusteks.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiiv 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332).

( 3 ) Journal officiel de la République française, 7. mai 1994, lk 6683.

( 4 ) Journal officiel de la République française, 14. aprilli 2001, lk 5811. Maaelu seadustiku artiklites R.253-52–R.253-55 kodifitseeritud tekst.

( 5 ) Journal officiel de la République française, 27. juuli 2001, lk 12091.

( 6 ) 26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-212/03, EKL 2005, lk I-4213.

( 7 ) 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C-100/96 (EKL 1999, lk I-1499, punkt 31).

( 8 ) 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-112/02: Kohlpharma GmbH vs. Bundesrepublik Deutschland (EKL 2004, lk I-3369).

( 9 ) 2006/0136 (COD) – KOM (2006) 388 (lõplik) I lisa, milles määratakse kindlaks taimekaitsevahendite loatsoonid, määratleb tsooni C – lõuna, kuhu kuuluvad eelkõige Prantsusmaa ja Hispaania, samuti Portugal, Kreeka, Itaalia, Küpros ja Malta.

( 10 ) 11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74: Dassonville (EKL 1974, lk 837) ja . aasta otsus kohtuasjas 120/78: Rewe-Zentral (nn Cassis de Dijon’i kohtuotsus; EKL 1979, lk 649).

( 11 ) Euroopa Kohtu 20. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 302/86: komisjon vs. Taani (EKL 1988, lk 4607, punkt 9). Nõnda tuleb riigisiseste õigusaktidega süsteemi raames, mis lubab turustada õlut ja karastusjooke ainult taaskasutatavates pakendites, tootjatele ja importijatele kehtestatud kohustust töötada välja tühjade pakendite tagasiostmise ja tagastamise süsteem pidada vajalikuks, et saavutada keskkonnakaitse valdkonnas taotletavad eesmärgid, nii et sellest tulenevad kaupade vaba liikumise piirangud ei ole ebaproportsionaalsed (punkt 13).

( 12 ) 14. juuli 1983. aasta otsus kohtuasjas 174/82: Sandoz (EKL 1983, lk 2445, punkt 18). Kui inimeste elu ja tervist on võimalik sama tõhusalt kaitsta ka liikmesriikidevahelist kaubandust vähem piiravate meetmetega, siis EÜ artiklis 30 ettenähtud erand ei laiene siseriiklikule õigusnormile ega praktikale (vt eelkõige Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas C-172/00: Ferring (EKL 2002, lk I-6891, punkt 34) ja . aasta otsus kohtuasjas C-15/01: Paranova Läkemedel jt (EKL 2003, lk I-4175, punkt 24)).

( 13 ) Taimekaitsevahendite turuleviimise küsimuse kohta vt Kraus, V., Die Zweitanmelderproblematik im Pflanzenschutzrecht, Diss., Frankfurt am Main 1993, lk 1–5; sama autori „Nationale Marktzugangsbeschränkungen für Pflanzenschutzmittelimporte”, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht 1997, nr 11, lk 331–334; Fluck, J., „Konsequenzen der europäischen Wirkstoffzulassung für bestandkräftige deutsche Pflanzenschutzmittel-Zulassungen”, Europarecht 1999, nr 5, lk 687–696; Fischer, K., „Ursprungsidentität bei Arzneimittelzulassung”, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht 2004, nr 17, lk 530–533, ja Die Erteilung einer Verkehrsfähigkeitsbscheinigung beim Parallelimport von Pflanzenschutzmitteln, Berlin 2006; Köpl, C. ja Fredel, A., „Parallelimport von Pflanzenschutzmitteln”, Neue Zeitschrift für Verwaltungsrecht 2004, nr 5, lk 569–572; Quart, P. E., „EU-Parallelimporte von Pflanzenschutzmitteln”, Wettbewerb in Recht und Praxis 2005, nr 3, lk 323–330; Koof, P., „Welche gesetzlichen Rahmenbedingungen braucht der Pflanzenschutz- und Generikahandel in der Europäischen Union unter den Anforderungen des globalen Marktes?”, Agrar- und Umweltrecht 2005, nr 11, lk 349–357; Bouveresse, A., „Commentaire, Autorisation de mise sur le marché”, Revue mensuelle LexisNexis JurisClasseur, 2005, lk 19–20; Berr, C.-J., „Retrait d’une autorisation de mise sur le marché”, Revue trimestrielle LexisNexis JurisClasseur 2006, lk 678–679; Erlbacher, F., „Neueste Rechtsprechung der Europäischen Gerichte in den Bereichen Landwirtschaft, Fischerei, Tiergesundheit und Pflanzenschutz” (), Argrar- und Umweltrecht 2007, nr 2, lk 46.

( 14 ) Euroopa Kohtu 17. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-400/96: Jean Harpegnies (EKL 1998, lk I-5121, punkt 8), mis käsitleb importijaliikmesriigis veel turule viimata tooteid: „Nii direktiivi artikliga 4 kui ka artikliga 8 kehtestatud korda kohaldatakse ainult esimese loa taotlemise suhtes taimekaitsevahendile, millele ei ole veel turuleviimise luba välja antud liikmesriigis, kus seda taotletakse.”

( 15 ) Eespool viidatud kohtuotsus, punkt 31.

( 16 ) Eespool viidatud kohtuotsus, punkt 32.

( 17 ) Eespool viidatud kohtuotsus British Agrochemicals Association, punkt 40.

( 18 ) Märgin, et identsuskriteeriumite mõiste on liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esemeks kohtuasjas C-201/06: komisjon vs. Prantsusmaa. Selles kohtuasjas, mis on Euroopa Kohtus praegu pooleli, arvab komisjon, et Prantsuse Vabariik jättis täitmata kohustused, mis on talle kehtestatud EÜ artikliga 28, kui ta nõudis paralleelselt imporditud taimekaitsevahendi ja võrdlustoote „ühist päritolu” (valmistamise identsus).

( 19 ) Vt eespool viidatud kohtuotsus Kohlpharma, punkt 21.

( 20 ) Nõnda on direktiivi 91/414 üheksandas põhjenduses öeldud, et „loa andmist reguleerivate sätetega tuleb tagada kõrge kaitsetase, millega välditakse eelkõige selliste taimekaitsevahendite lubamist, mille puhul on võimalus, et ohte tervisele, põhjaveele ja keskkonnale ei ole piisavalt uuritud; inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse peavad olema olulisemad kui taimekasvatustoodangu parandamise eesmärk”.

( 21 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuli 2002. aasta otsuse 1600/2002/EÜ, millega võetakse vastu kuues keskkonnaalane tegevusprogramm (EÜT L 242, lk 1; ELT eriväljaanne 15/07, lk 152), artikli 7 lõike 2 punkt c. Komisjoni teatises selle kuuenda programmi kohta (KOM (2001) 31 (lõplik), lk 47) on öeldud, et „Üks keemiliste ainete rühm nõuab erilist tähelepanu: pestitsiidid (s.t taimekaitsevahendid ja biotsiidid). Need võivad kahjustada inimeste tervist, reostades põhjavee, pinnase, toiduained ja isegi õhu. Seda küsimust käsitlevates praegustes andmetes olevate lünkade tõttu on raske täpsustada probleemi ulatust ja arengusuundi, kuid tõendeid on piisavalt, et väita, et see on tõsine ja süveneb. Eriti murettekitav on põhjavee reostus. Keskmiselt 65% Euroopa joogiveest tuleb põhjaveest ja isegi pärast parandavate meetmete võtmist edasise reostuse takistamiseks on põhjaveel sageli tarvis palju aega, et selle vastuvõetav kvaliteet taastuks. Muret tekitab ka meie toiduainete saastatus – kõik see tõendab mõningate pestitsiidide kogunemisest taimedesse ja loomadesse, mis peegeldub nende tervises ja taastootmisvõimes”. [Mitteametlik tõlge]

( 22 ) Nõnda on Prantsusmaa territooriumi kohta ühes ajalehe Le Monde artiklis (autor M. Auzanneau, 12. juuni 2007. aasta number) toodud järgmine teave: Veillerette, F. (teose Pesticides kaasautor, Fayard, 2007) ütleb: „Prantsusmaal kasutatakse ligi üheksasada pestitsiidimolekuli. Neid võib leida kõikjalt, kõik söövad neid iga päev sisse. Kuna neid leidub igal pool, on teadlastel raske kindlaks teha täpseid ohuallikaid – erinevalt mõnest kindlalt piiritletud probleemist, näiteks asbest”; Baldi, I. (õppejõud Bordeaux’ ülikoolis) sõnul, kes rõhutab toidus leidvate pestitsiidide allaneelamisega seotud võimalikke ohte käsitlevate teadusuuringute puudumist, „on maailmas läbi viidud umbes kolmkümmend uuringut, mis näitavad kõik ajukasvajate ohu suurenemist, ning kümmekond teist, mis annavad tunnistust muude patoloogiate sagenemisest”. Ühe Prantsuse uuringu järgi on muide põllumajandusettevõtjatel, kes puutuvad tihedalt kokku pestitsiididega, aga ka isikutel, kes kasutavad neid oma toataimedel, statistiliselt kaks korda suurem oht haigestuda ajukasvajatesse (Occupational and environmental medicine, http://oem.bmj.com/).

( 23 ) Määrus, mille ettepanek esitati, peab asendama direktiivi 91/414. Selle eesmärk on eelkõige piirata keemiliste elementide kasutamist taimekaitsevahendite koostises.

( 24 ) Saksamaal jääb see punkt siiski õiguse praeguses staadiumis ebaselgeks. Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Baden-Württembergi apellatsioonihalduskohus) (VGH Baden-Württemberg, Urteil vom 23.1.2007 – Az. 4 S 1379/04 –, Juris) on siiski sedastanud, et taimekaitseseaduse (Pflanzenschutzgesetz) sõnasõnalise tõlgenduse järgi tingib isiklik paralleelne import samuti lihtsustatud TVL-i, et peetaks kinni direktiivis 91/414 ette nähtud ohutusstandardist.

( 25 ) Plant Protection Products Regulations, 2005 (Statutory Instrument 2005/1435).

( 26 ) Taimekaitsevahendite seaduse artikkel 32a (Zakon o fitofarmacevtskih sredstvih, Uradni list Republike Slovenije, št. 35/2007, p. 5017).

( 27 ) Plant Protection Products Regulation 2005, artikkel 19.

( 28 ) See on muide selgelt näidatud Prantsuse õiguses, sest 4. aprilli 2001. aasta dekreedi artiklis 1 on sätestatud, et: „[l]iikmesriigi territooriumile toodud toote identsust võrdlustootega hinnatakse, lähtudes […]”.

( 29 ) Saksamaal varieeruvad lihtsustatud TVL-i kulud 160 eurost (dokumendi lihtsa kontrollimise puhul) 1840 euroni (Anlage Gebührenverzeichnis Nr. 5700 „Verordnung über Kosten des Bundesamtes für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit und der Biologischen Bundesanstalt für Land- und Forstwirtschaft im Pflanzenschutzbereich (Pflanzenschutzmittel-Gebührenverordnung – PflSchMGebV)” in der Fassung der Bekanntmachung vom 9. März 2005, BGBl. I S. 744, geändert am , BGBl. I S. 319) (Taimekaitseseaduse paragrahvi 2 lõige 1 ning määrus Saksamaa föderaalse tarbijakaitse ja toiduohutuse ameti ning Saksamaa föderaalse põllu- ja metsamajanduse ameti taimekaitsealal (taimekaitsevahendite lõivude määrus – PflSchMGebV) (avaldatud , BGBl. I, lk 744, muudetud , BGBl. I, lk 319) lõivumäärade lisa nr 5700). Toote rangelt isiklikuks kasutamiseks importimise kulu küsimus ei ole sellegipoolest selgelt määratletud.

( 30 ) Kulud on siiski kõrged: veidi üle 700 euro paralleelse impordi puhul isiklikuks tarbeks ning veelgi kõrgemad paralleelse impordi korral turustamise eesmärgil (umbes 1600 eurot), pluss vajadusel kaubamärgi nimetamine (lisandub umbes 450 eurot). Kulusid on selgitatud järgmises dokumendis: The Plant Protection Products (Fees) Regulations 2007, mis jõustus 1. märtsil 2007 (http://www.opsi.gov.uk/SI/si2007/uksi_20070295_en.pdf).

( 31 ) Taimekaitsevahendite lubamist, toimeainete analüüsi ja taimekaitsevahenditele loa andmist käsitleva määruse (Uredba o stroških v zvezi z registracijo fitofarmacevtskih sredstev, ocenjevanjem aktivnih snovi in izdajo dovoljenj za fitofarmacevtska sredstva, Uradni list Republike Slovenije, št. 36/2005) artikkel 4.