EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS (täiskogu)

13. jaanuar 2010( )

Avalik teenistus – Ametnikud – Tühistamishagi – Otsuse tegemise vajaduse äralangemine – Kahju hüvitamise hagi – Vastuvõetavus – Privileegid ja immuniteedid – Kohtuliku puutumatuse tühistamine – OLAF-i juurdluste konfidentsiaalsus – IDOC-i juurdlused – Juurdepääs meditsiinilistele dokumentidele – Juurdepääs isikutoimikule – Distsiplinaarmenetlus – Mõistlik tähtaeg

Liidetud kohtuasjades F-124/05 ja F-96/06,

mille ese on EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel esitatud hagi,

A, Euroopa Komisjoni endine ametnik, elukoht Port-Vendres (Prantsusmaa), esindajad: advokaadid B. Cambier ja L. Cambier, hiljem advokaadid B. Cambier, L. Cambier ja R. Born, seejärel advokaadid B. Cambier ja A. Paternostre,

hageja kohtuasjas F-124/05,

G, Euroopa Komisjoni endine ametnik, elukoht Port-Vendres (Prantsusmaa), esindajad: advokaadid B. Cambier ja L. Cambier, hiljem advokaadid B. Cambier, L. Cambier ja R. Born, seejärel advokaadid B. Cambier ja A. Paternostre,

hageja kohtuasjas F-96/06,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: J. Currall ja V. Joris, keda abistas advokaat D. Waelbroeck,

kostja,

AVALIKU TEENISTUSE KOHUS (täiskogu),

koosseisus: president P. Mahoney (ettekandja), koja esimees S. Gervasoni, kohtunikud H. Kreppel, H. Tagaras ja S. Van Raepenbusch,

kohtusekretär: W. Hakenberg,

arvestades kirjalikus menetluses ja 1. aprilli 2009. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

1 Hagiavalduses, mis saabus Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 16. detsembril 2005 ja mis registreeriti numbri F-124/05 all, palub hageja esiteks eelkõige tühistada komisjoni 28. veebruari 2005. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema 22. oktoobri 2004. aasta taotlus tema suhtes 16. jaanuari 2004. aasta otsusega algatatud distsiplinaarmenetluse lõpetamiseks (edaspidi „vaidlustatud otsus” või „distsiplinaarmenetluse lõpetamisest keeldumise otsus”) ning teiseks mõista komisjonilt tema kasuks välja kahjuhüvitis.

2 Hagiavalduses, mis saabus faksi teel Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 10. augustil 2006 (originaal esitati 17. augustil 2006) ja mis registreeriti numbri F-96/06 all, palub sama hageja mõista tema kasuks komisjonilt välja kahjuhüvitis komisjoni tehtud mitme vea eest.

Õiguslik raamistik

I – Sätted, mis käsitlevad privileege ja immuniteete

3 Ühtse nõukogu ja ühtse komisjoni asutamislepingule lisatud 8. aprilli 1965. aasta Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolli (EÜT 1967, 152, lk 13; edaspidi „privileegide ja immuniteetide protokoll” või „protokoll”) artikkel 12 sätestab:

„Iga liikmesriigi territooriumil on ühenduste ametnikel ja muudel teenistujatel nende kodakondsusest olenemata järgmised privileegid ja immuniteedid:

a) kohtulik puutumatus oma ametikohustuste täitmisel tehtud tegude, sealhulgas suuliste ja kirjalike avalduste suhtes, kui ei tulene teisiti asutamislepingute sätetest, mis käsitlevad ühelt poolt ametnike ja muude teenistujate vastutust ühenduste ees ning teiselt poolt Euroopa Kohtu pädevust vaidlustes ühenduste ning nende ametnike ja muude teenistujate vahel. Neile jääb see puutumatus ka pärast nende ametist lahkumist,

b) […]”.

4 Privileegide ja immuniteetide protokolli artikkel 18 näeb ette:

„Ühenduste ametnikele ja muudele teenistujatele antakse privileegid, immuniteedid ja soodustused üksnes ühenduste huvides.

Iga ühenduste institutsioon peab ametnikule või muule teenistujale antud immuniteedi tühistama alati, kui kõnealune institutsioon leiab, et sellise immuniteedi tühistamine ei ole vastuolus ühenduste huvidega”.

5 Privileegide ja immuniteetide protokolli artikkel 19 sätestab:

„Käesoleva protokolli kohaldamisel teevad ühenduste institutsioonid koostööd asjaomaste liikmesriikide vastutavate ametiasutustega”.

6 Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 23 esimese lõigu esimene lause tuletab meelde, et ametnikele on antud privileegid ja immuniteedid üksnes ühenduste huvides.

II – Sätted, mis käsitlevad juurdlusi pettustevastase võitluse valdkonnas

7 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1073/1999 Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta (EÜT L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 91) põhjendus 10 sätestab järgmist:

„[K]õnealuseid juurdlusi tuleb toimetada kooskõlas asutamislepingu ning eriti […] privileegide ja immuniteetide protokolliga, võttes arvesse […] personalieeskirju […], samuti inimõigusi ja põhivabadusi, eelkõige õigluspõhimõtet, asjaomaste isikute õigust esitada oma seisukohti neid puudutavate asjaolude kohta ning põhimõtet, et juurdlustulemused võivad tugineda ainult tõendi väärtust omavatele üksikasjadele; […]”.

8 Määruse nr 1073/1999 artikli 8 lõige 2 näeb ette:

„Sisejuurdluste käigus mis tahes vormis edastatud või saadud informatsioon on ametisaladus ning seda kaitstakse Euroopa ühenduste institutsioonide suhtes kohaldatavate sätetega.

Sellist informatsiooni võib edastada ainult nendele isikutele, kelle ülesanded Euroopa ühenduste institutsioonides või liikmesriikides nõuavad neilt selle teadmist, samuti võib seda kasutada üksnes pettuste, korruptsiooni või muu ebaseadusliku tegevuse ennetamiseks”.

III – Sätted, mis käsitlevad distsiplinaarmenetlusi

9 Personalieeskirjade artikli 88 viies lõik kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis sätestab, et kui ametnik antakse samade tegude eest kohtu alla, mille tõttu distsiplinaarmenetlus algatati, tehakse lõplik otsus alles siis, kui asja arutav kohus on teinud oma lõpliku otsuse.

10 Personalieeskirjade IX lisa artiklisse 25 on üle võetud kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis personalieeskirjade artikli 88 viienda lõigu sätteid.

11 Komisjoni 28. aprilli 2004. aasta otsuse, mis kehtestab haldusjuurdluste ja distsiplinaarmenetluste läbiviimise üldised rakendussätted (edaspidi „haldusjuurdluste ja distsiplinaarmenetluste läbiviimise üldised rakendussätted”), artikli 1 lõige 1, mis võtab selles osas üle komisjoni 19. veebruari 2002. aasta otsuse K(2002) 540, näeb ette komisjoni uurimis- ja distsiplinaarameti (edaspidi „IDOC”) asutamise.

12 Haldusjuurdluste ja distsiplinaarmenetluste läbiviimise üldiste rakendussätete artikli 2 lõiked 1 ja 2 näevad ette:

„1. IDOC toimetab haldusjuurdlust. Käesolevate sätete tähenduses on „haldusjuurdlus” volitatud ametniku kogu tegevus, mille eesmärk on faktide tuvastamine ning vajaduse korral selle kindlakstegemine, kas on rikutud komisjoni ametnikule pandud kohustusi.

[…]

2. IDOC võib eelkõige personalieeskirjade artiklite 24, 73 ja 90 raames läbi viia ka teisi juurdlusi, mille eesmärk on teatud faktide kontrollimine.”

IV – Sätted, mis käsitlevad kutsehaigus- ja õnnetusjuhtumikindlustust

13 Personalieeskirjade artikli 73 lõigete 1 ja 2 kohaselt:

„1. Ametnik on teenistusse asumise päevast alates kindlustatud kutsehaiguse- ja tööõnnetuseriski vastu vastavalt eeskirjadele, mille ühenduste institutsioonid on koostanud ühisel kokkuleppel pärast nõupidamist personalieeskirjade komiteega. […]

2. Makstavad hüvitised on järgmised:

a) […]

b) püsiva täieliku töövõimetuse korral:

ametnikule makstakse ühekordne summa, mis võrdub tema kaheksakordse aasta põhipalgaga, mis arvutatakse 12 kuu jooksul enne õnnetust saadud igakuiste palgasummade põhjal;

c) püsiva osalise töövõimetuse korral:

ametnikule makstakse punktis b sätestatud hüvitisest summa, mis arvutatakse lõikes 1 nimetatud eeskirjades sätestatud skaala kohaselt.

[…]”.

14 Ühenduste institutsioonid võtsid 13. detsembril 2005 vastu Euroopa ühenduste ametnike õnnetusjuhtumi- ja kutsehaiguskindlustuse ühiseeskirjad, mis jõustusid 1. jaanuaril 2006 (edaspidi „kindlustuseeskirjad” või „uued kindlustuseeskirjad”). Enne seda kuupäeva kehtisid Euroopa ühenduste ametnike õnnetusjuhtumi- ja kutsehaiguskindlustuse ühiseeskirjad, mida viimati muudeti 18. juulil 1997 (edaspidi „endised kindlustuseeskirjad”).

15 Uute kindlustuseeskirjade artikkel 30 näeb ette järgmised üleminekusätted:

„[Endised kindlustuseeskirjad] tunnistatakse kehtetuks […].

Siiski kohaldatakse neid edasi kõikide enne 1. jaanuari 2006 artikli 20 lõike 1 alusel vastuvõetud otsuseprojektide suhtes […]”.

16 Uute kindlustuseeskirjade artikli 2 lõige 1 määratleb õnnetusjuhtumina iga ootamatu juhtumi, mis mõjutab kindlustatud isiku füüsilist või psüühilist tervist negatiivselt ja mille põhjus või üks põhjusi asub väljaspool kannatanu organismi. Endiste kindlustuseeskirjade artikli 2 lõige 1 määratles õnnetusjuhtumina iga ootamatu või vägivaldse või ebanormaalse juhtumi või välise teguri, mis mõjutab ametniku füüsilist või psüühilist tervist.

17 Uute kindlustuseeskirjade artikli 11 lõike 1 kohaselt mõõdetakse püsivat täielikku või osalist töövõimetust seoses füüsilise või psüühilise puudega vastavalt nimetatud eeskirjadele lisatud Euroopa meditsiiniotstarbelisele hindamistabelile füüsiliste ja vaimsete puuete raskusastme määramiseks.

18 Uute kindlustuseeskirjade artikli 11 lõige 2 sätestab, et kui kindlustatud isikul tekib õnnetusjuhtumi või kutsehaiguse tagajärjel püsiv töövõimetus, on füüsiline või psüühiline puue 100% ja talle makstakse personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punktis b sätestatud ühekordne summa. Uute kindlustuseeskirjade artikli 11 lõige 3 näeb ette, et kui kindlustatud isikul tekib õnnetusjuhtumi või kutsehaiguse tagajärjel püsiv osaline invaliidsus, makstakse talle personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punktis b sätestatud ja Euroopa töövõimetuse määra hindamise skaala alusel arvestatud ühekordne summa.

19 Uute kindlustuseeskirjade artikkel 15 sätestab, et õnnetusjuhtumisse sattunud kindlustatud isik või temaga võrdsustatud isik peab õnnetusjuhtumist teatama selle institutsiooni administratsioonile, mille juurde kindlustatud isik kuulub. Õnnetusjuhtumi teates tuleb märkida õnnetusjuhtumi koht ja aeg, põhjused ning asjaolud, samuti tunnistajate nimed ning mis tahes kolmanda isiku nimi, kes võib olla vastutav. Sellele tuleb lisada arstitõend, mis täpsustab vigastuste iseloomu ja õnnetusjuhtumi tõenäolisi tagajärgi. Teatis tuleb esitada hiljemalt kümne tööpäeva jooksul õnnetusjuhtumi toimumise päevast. See säte kordab sisuliselt endiste kindlustuseeskirjade artiklit 16.

20 Uute kindlustuseeskirjade artikli 16 lõike 1 esimese lõigu esimese lause kohaselt peab kindlustatud isik, kes taotleb kutsehaiguse alusel nimetatud eeskirjade kohaldamist, mõistliku aja jooksul pärast haiguse algust või pärast haiguse esmakordse diagnoosimise kuupäeva esitama teate selle institutsiooni administratsioonile. See säte kordab sisuliselt endiste kindlustuseeskirjade artikli 17 lõike 1 esimese lõigu esimest lauset.

21 Uute kindlustuseeskirjade artikli 16 lõige 2 sätestab, et administratsioon peab korraldama uurimise, et tuvastada kõik üksikasjad, mis on vajalikud, et teha kindlaks haiguse iseloom, kas haiguse on põhjustanud kindlustatud isiku amet ja samuti haiguse tekkimise asjaolud. See säte kordab endiste kindlustuseeskirjade artikli 17 lõike 2 esimest lõiku.

22 Uute kindlustuseeskirjade artikkel 18 näeb ette, et otsused juhtumi õnnetusjuhtumiks tunnistamise kohta või haiguse kutsealaseks tunnistamise ja püsiva invaliidsuse astme määramise kohta teeb ametisse nimetav asutus samade eeskirjade artiklis 20 kehtestatud menetluse korras institutsioonide määratud arsti(de) uuringutulemuste alusel ja pärast konsulteerimist nimetatud eeskirjade artiklis 22 ette nähtud arstliku komisjoniga, kui kindlustatud isik seda nõuab. See säte kordab sisuliselt endiste kindlustuseeskirjade artiklit 19.

23 Uute kindlustuseeskirjade artikkel 20 sätestab järgmist:

„1. Ametisse nimetav asutus või ametiisik peab enne artikli 18 alusel otsuse tegemist teavitama kindlustatud isikut või temaga võrdsustatud isikut otsuse projektist ja institutsiooni poolt määratud arsti(de) uuringutulemustest. Kindlustatud isik või temaga võrdsustatud isik võib nõuda, et talle või tema poolt valitud arstile edastatakse täielik meditsiiniline aruanne.

2. Kindlustatud isik või temaga võrdsustatud isik võib 60 päeva jooksul esitada taotluse, et artiklis 22 sätestatud arstlik komisjon teeks oma otsuse. Arstlikule komisjonile selles asjas esitatud taotluses peab olema toodud kindlustatud isikut või temaga võrdsustatud isikut esindava arsti nimi koos selle arsti aruandega, kus tuuakse esile käesolevate eeskirjade kohaldamiseks institutsiooni poolt määratud arsti(de)ga seoses vaidlustatud meditsiinilised küsimused.

3. [Kui s]elle perioodi jooksul ei ole esitatud ühtegi taotlust arstliku komisjoniga konsulteerimiseks, teeb ametisse nimetav asutus või ametiisik otsuse vastavalt eelnevalt esitatud projektile”.

24 Endiste kindlustuseeskirjade artikli 21 kohaselt võis ametnik nõuda, et täielik meditsiiniline aruanne edastatakse tema poolt valitud arstile. Erinevalt uute kindlustuseeskirjade artiklist 20 ei näinud endiste kindlustuseeskirjade artikkel 21 seevastu ette ametniku võimalust nõuda meditsiinilise aruande otse temale edastamist.

25 Uute kindlustuseeskirjade artikli 22 lõige 1, mis kordab sisuliselt arstliku komisjoni koosseisu osas endiste kindlustuseeskirjade artikli 23 lõiget 1, sätestab järgmist:

„1. Arstlik komisjon koosneb kolmest arstist:

– ühe määrab kindlustatud isik või temaga võrdsustatud isik;

– ühe määrab ametisse nimetav asutus või ametiisik;

– üks määratakse kokkuleppel kahe eelnimetatud arsti poolt.

[...]”.

26 Uute kindlustuseeskirjade artikli 19 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt:

„Otsus invaliidsuse astme kohta tuleb teha pärast kindlustatud isiku tervisliku seisundi stabiliseerumist. Õnnetusjuhtumi või kutsehaiguse tagajärjed loetakse stabiliseerunuks, kui nad püsivad muutumatuna või vähenevad üksnes väga aeglaselt või väga piiratult. […]

Kui pärast ravi lõppemist ei ole võimalik invaliidsuse astet määrata, peab artiklis 18 viidatud arsti(de) uurimistulemustes või vajaduse korral artiklis 22 viidatud arstliku komisjoni aruandes täpsustama tähtaja kindlustatud isiku juhtumi ülevaatamiseks”.

V – Sätted, mis käsitlevad töövõimetushüvitisi

A – Personalieeskirjad

27 Personalieeskirjade artikli 53 kohaselt läheb ametnik, kelle suhtes tuleb töövõimetuskomitee arvates kohaldada artikli 78 sätteid, pensionile automaatselt selle kuu viimasel päeval, mil ametisse nimetav asutus või ametiisik tunnistab, et töötaja on püsivalt võimetu oma kohuseid täitma.

28 Personalieeskirjade artikli 59 lõige 4 sätestab, et ametisse nimetav asutus või ametiisik võib töövõimetuskomiteele suunata iga sellise ametniku asja, kes on kolme aasta jooksul haiguspuhkusel viibinud kokku rohkem kui 12 kuud.

29 Personalieeskirjade artikli 78 esimene lõik näeb ette:

„Ametnikul on […] õigus invaliidsustoetusele püsiva täieliku [töövõimetuse] korral, mille tõttu ametnikul ei ole võimalik täita oma tegevusüksuse ametikohale vastavaid kohustusi”.

30 Personalieeskirjade artikli 78 kolmanda lõigu kohaselt võrdub invaliidsustoetus 70%-ga ametniku viimasest põhipalgast.

31 Personalieeskirjade artikli 78 neljas lõik täpsustab, et invaliidsustoetusest tehakse pensioniskeemi sissemakseid, mis arvutatakse kõnealuse toetuse põhjal.

32 Personalieeskirjade artikli 78 viies lõik sätestab, et kui töövõimetus on tekkinud kutsehaiguse tõttu, tehakse sissemakseid pensioniskeemi, millele invaliidsustoetus allub, täies mahus institutsiooni eelarvest.

33 Personalieeskirjade VIII lisa artikli 13 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:

„Kui artikli 1 lõike 1 sätetest ei tulene teisiti, on alla 65-aastasel ametnikul, kelle töövõimetuskomitee on pensioniõiguste omandamise ajal tunnistanud püsivalt ja täielikult töövõimetuks ja kes seetõttu ei saa täita oma ametikohustusi oma karjäärivahemikule vastaval ametikohal ning kes peab seetõttu lõpetama teenistuse ühendustes, õigus sellise töövõimetuse püsimise ajal saada personalieeskirjade artiklis 78 sätestatud invaliidsustoetust”.

B – Personalieeskirjad kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis

34 Personalieeskirjade artikkel 53 kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis on sama mis personalieeskirjade artikkel 53.

35 Personalieeskirjade artikli 78 esimene lõik kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis sätestab:

„Ametnikul on […] õigus invaliidsuspensionile püsiva täieliku töövõimetuse korral, mille tõttu ametnikul ei ole võimalik täita oma karjäärivahemiku ametikohale vastavaid kohustusi”.

36 Personalieeskirjade artikli 78 teine lõik kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis näeb ette, et kui töövõimetus on tekkinud kutsehaiguse tõttu, võrdub invaliidsuspension 70%-ga ametniku põhipalgast.

37 Personalieeskirjade artikli 78 kolmas lõik kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis täpsustab, et kui töövõimetus on tekkinud mingil muul kui nimetatud artikli teises lõigus loetletud põhjusel, võrdub ametniku invaliidsuspension vanaduspensioniga, mida ametnikul oleks olnud õigus saada 65-aastasena, kui ta oleks selle eani teenistuses olnud.

VI – Sätted, mis käsitlevad isikutoimikut

38 Personalieeskirjade artikli 26 kohaselt:

„Ametniku isikutoimik sisaldab järgmist:

a) kõiki dokumente ametniku haldusliku seisundi kohta ja kõiki aruandeid tema pädevuse, tulemuslikkuse ja käitumise kohta;

b) kõiki ametniku märkusi nende dokumentide kohta.

Dokumendid registreeritakse, nummerdatakse ja kantakse toimikusse järjekorras; punktis a osutatud dokumente tohib institutsioon ametniku vastu kasutada või tsiteerida juhul, kui ta on nendest enne nende toimikusse kandmist ametnikule teatanud.

Ametnik tõendab iga talle edastatud dokumendi kättesaamist oma allkirjaga, või siis edastatakse dokument tähtkirja teel viimasel aadressil, mille ametnik on teatanud.

[...]

Iga ametniku kohta on üksnes üks isikutoimik.

Ametnikul on ka pärast teenistusest lahkumist õigus tutvuda kõikide oma toimikus olevate dokumentidega ja teha neist koopiaid.

Isikutoimik on konfidentsiaalne ning sellega võib tutvuda üksnes asutuse ruumides või turvalisel elektroonilisel andmekandjal. Sellegipoolest saadetakse see Euroopa [Liidu] Kohtule, kui seal on algatatud ametnikuga seotud [hagi]”.

39 Personalieeskirjade artikkel 26a on sõnastatud järgmiselt:

„Ametnikel on õigus tutvuda oma tervise[kontrolli] kaartidega institutsioonide poolt kehtestatud korras”.

VII – Sätted, mis käsitlevad dokumentidele juurdepääsu

40 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) artikli 4 lõige 2 sätestab:

„Institutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks:

– […]

– kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki,

välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve”.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

41 Hageja on endine palgaastme AD 15 ametnik. Komisjoni teenistusse asus ta 1979. aastal ning oli selles institutsioonis mitmel ametikohal.

42 Alates 21. detsembrist 1995 kuni juulini 1997 oli hageja komisjoni liikme Édith Cressoni kabineti ülem, asudes sellele ametikohale pärast François Lamoureux’d.

43 Kuna käesoleva vaidluse aluseks on teatud asjaolud, mis leidsid É. Cressoni kabinetis sel ajavahemikul aset, siis on vaja neid lühidalt meelde tuletada.

I – „Cressoni juhtumi” kontekst

44 É. Cresson oli komisjoni liige 24. jaanuarist 1995 – 8. septembrini 1999. Komisjoni president oli siis Jacques Santer. É. Cressoni portfelli kuulusid järgmised valdkonnad: teadus, uurimis- ja arendustegevus, inimressursid, haridus-, koolitus ja noorsoopoliitika ning Teadusuuringute Ühiskeskus.

45 Kui É. Cresson tööle asus, oli tema kabinet juba komplekteeritud. Ta väljendas siiski soovi kasutada ühe oma lähedase tuttava René Berthelot’ teenuseid „isikliku nõunikuna”. R. Berthelot’d ei saanud tema vanuse tõttu – asjaolude asetleidmise ajal oli ta 66-aastane – tööle võtta kui ajutist töötajat selleks, et ta saaks töötada komisjoni liikme kabinetis. Kabineti juhataja F. Lamoureux teatas É. Cressonile muu hulgas, et arvestades R. Berthelot’ vanust, ei pea ta võimalikuks asjaomase isiku töölevõtmist komisjoni poolt. É. Cresson soovis siiski kasutada R. Berthelot’ teenuseid isikliku nõunikuna ning pöördus haldustalituse poole, et see uuriks, millistel tingimustel oleks asjaomase isiku töölevõtmine võimalik. R. Berthelot võeti lõpuks külalisteadlasena teadusuuringute peadirektoraadi juurde tööle alates 1. septembrist 1995 esialgu kuueks kuuks. Seejärel seda ajavahemikku pikendati kuni 1997. aasta veebruarikuu lõpuni. Alates 1996. aasta aprillikuust vähendati kattumise välistamise normi kohaldades R. Berthelot’ poolt külalisteadlasena saadavat igakuist toetust, et võtta arvesse tema poolt Prantsusmaal saadavat pensionisummat. Mõni aeg pärast selle vähendamise kohaldamist koostati É. Cressoni kabinetis R. Berthelot’ nimel ajavahemikku 23. maist – 21. juunini 1996 puudutavad 13 lähetuskorraldust, millega viimane omandas ligikaudu 6900 euro suuruse summa. Alates 1. septembrist 1996 liigitati R. Berthelot külalisteadlaste II grupist ümber I gruppi. Tema igakuine töötasu, mis oli siis umbes 4500 eurot, tõusis ligikaudu 1000 euro võrra. Tema lepingu lõppemisel teadusuuringute peadirektoraadiga ehk 1. märtsil 1997 pakuti R. Berthelot’le üheks aastaks Teadusuuringute Ühiskeskuses teist külalisteadlase lepingut kuni 1998. aasta veebruarikuu lõpuni.

46 Pärast seda, kui Euroopa Parlamendi liikmed väitsid, et É. Cresson on süüdi soosivas käitumises, võttes tööle ja soosides oma kahte tuttavat, viisid eri asutused läbi mitu juurdlust.

47 Euroopa Parlamendi ja komisjoni juurde loodi 27. jaanuaril 1999 sõltumatute ekspertide komisjon, mille ülesanne oli koostada esimene aruanne määramaks kindlaks, millises ulatuses on komisjon täies koosseisus või üks – kui mitte mitu – komisjoni liiget eraldiseisvalt vastutavad parlamendi arutelude käigus mainitud hiljutiste pettuse juhtumite, väärhalduse või onupojapoliitika eest. 15. märtsil 1999 esitatud aruandes leidis sõltumatute ekspertide komisjon R. Berthelot’d puudutavas osas, et tegemist oli kindla soosiva käitumise juhtumiga.

48 Komisjon astus täiskoosseisus tagasi 16. märtsil 1999, jätkates oma tegevust kuni sama aasta 8. septembrini.

49 OLAF alustas 20. juulil 1999 juurdlust R. Berthelot’ teenistustingimuste kohta külalisteadlasena komisjonis. OLAF lõpetas oma aruande 23. novembril 1999. Selles aruandes jõuti järeldusele, et „kuna aruanded ja lähetusskorraldused, mis on R. Berthelot’ allakirjaga koostatud või esitatud, võivad osutuda võltsituks ja tegemist võib olla võltsitud dokumentide kasutamisega, siis tuleb nimetatud aruanne edastada pädevatele õigusasutustele vastavalt määruse nr 1073/99 artiklile 10”.

50 OLAF-i aruanne edastati personali ja halduse peadirektoraadi peadirektorile võimalike distsiplinaarmenetluste algatamiseks, ning ka Brüsseli (Belgia) prokuratuuri prokurörile (procureur du Roi du parquet de Bruxelles). See aruanne viis komisjoni ametnike ja töötajate vastu mitme distsiplinaarmenetluse ning R. Berthelot’le alusetult makstud summade tagasinõudmise menetluse algatamiseni. Selles etapis hageja suhtes distsiplinaarmenetlust ei algatatud.

51 Personali ja halduse peadirektoraat ning seejärel IDOC – pärast selle loomist komisjoni 19. veebruari 2002. aasta otsusega K(2002) 540 – alustasid kahte täiendavat juurdlust R. Berthelot’ osas, millest üks puudutas teadusuuringute peadirektoraadi rolli ja teine Teadusuuringute Ühiskeskuse seotust. IDOC esitas 22. veebruaril 2002 haldusjuurdluse täiendava aruande, mis käsitles R. Berthelot’ töötamise aega nii külalisteadlasena teadusuuringute peadirektoraadis kui ka Teadusuuringute Ühiskeskuses. IDOC-i aruandes jõuti järeldusele, et „Adriane lõngaks, mis nõutud täiendavate juurdluste käigus kogutud asjaolude ja avalduste kohaselt näi[s] olevat R. Berthelot’ komisjonis töötamise aluseks, [oli] kõigi eelduste kohaselt vajadus asjaomast isikut tasustada otsese abi eest, mida É. Cresson soovis temalt isikliku nõunikuna saada”.

52 21. jaanuaril 2003 otsustas komisjon täiskoosseisus võimaliku EÜ artikli 213 lõikel 2 ning EA artikli 126 lõikel 2 põhineva menetluse algatamise raames saata É. Cressonile teatise temale esitatud etteheidete kohta.

53 Tribunal de première instance de Bruxelles’i (Brüsseli esimese astme kohtu) eeluurimiskohtunik V. esitas 18. märtsil 2003 É. Cressonile, R. Berthelot’le ning kaheksale komisjoni ametnikule ja töötajale, sh hagejale, süüdistuse võltsimises, võltsitud dokumentide kasutamises, kelmuses või huvide konfliktis. Komisjon oli 11. septembril 2003 Belgia kriminaalkohtus tsiviilhagejaks.

54 Võttes prokuröri süüdistuskõne teadmiseks ning viidates prokuröri 3. veebruari 2004. aasta süüdistuskokkuvõtte põhjendustele, otsustas chambre du conseil du tribunal de première instance de Bruxelles (Brüsseli esimese astme kohtu nõukoda) 30. juuni 2004. aasta määrusega asja kriminaalkohtule mitte edasi saata. Kohtumääruses asuti iseäranis seisukohale, et eeluurimistoimik võimaldas kahtlemata kinnitada vastutust võltsitud dokumentide olemasolu ning kelmuse osas, kuid ükski tõend ei võimalda ühtegi eeluurimise all olevatest süüdistatavatest eraldi välja tuua.

55 Komisjon esitas 7. oktoobril 2004 hagiavalduse, milles palutakse Euroopa Kohtul tuvastada É. Cressoni poolne soosiv käitumine või vähemalt raske hooletus, mis kujutab endast EÜ artiklist 213 ja EA artiklist 126 tulenevate kohustuste rikkumist, ning tulenevalt sellest jätta É. Cresson osaliselt või täielikult ilma õigusest saada pensioni või muid seda asendavaid soodustusi.

56 Euroopa Kohus tõdes 11. juuli 2006. aasta otsuses kohtuasjas C-432/04: komisjon vs. Cresson (EKL 2006, lk I-6387, edaspidi „kohtuotsus komisjon vs. Cresson”), et É. Cresson rikkus R. Berthelot’ töölevõtmisel ning R. Berthelot’ teenistustingimuste osas komisjoni liikme ametist tulenevaid kohustusi. Seoses komisjoni poolt esitatud nõudega jätta É. Cresson ilma õigusest saada pensioni, leidis Euroopa Kohus, et É. Cressoni kohustuste rikkumise tuvastamine on iseenesest sobiv karistus ning seega tuleb asjaomasele isikule jätta karistus määramata.

II – Hagejat puudutavad asjaolud

57 Hageja oli É. Cressoni kabineti ülem alates 21. detsembrist 1995 kuni 1997. aasta juulini. Detsembris 1996 nimetati ta teadusuuringute peadirektoraadis vanemnõuniku ametikohale, kuhu ta kandideeris. Tegelikult soovis ta É. Cressoni kabinetist lahkuda nende omavaheliste pingete tõttu alates maist 1996. Ta lahkus kabinetist tegelikult siiski alles juulis 1997, kuna É. Cresson rahuldas tema lahkumispalve alles siis seetõttu, et enne puudus valitud kandidaat tema asendamiseks.

58 Hageja kuulati OLAF-i juurdluse käigus mitteametlikult ära 15. septembril 1999. Teda teavitati 17. novembril 1999 tema kohta algatatud juurdlusest. Ametlikult kuulati ta ära 19. novembril 1999. OLAF-i 23. novembri 1999. aasta aruanne mainis hageja kohta, et võttes arvesse ametnike osaliselt kattuvaid avaldusi, on tõenäoline, et hageja kabinetis toimus koosolek, mille käigus arutati võimalust liigitada R. Berthelot ümber külalisteadlaste I gruppi (OLAF-i aruande punkt 4.2.2). OLAF-i aruande järgselt hageja suhtes distsiplinaarmenetlust ei algatatud.

59 Belgia prantsuskeelne raadio ja televisioon (radio télévision belge francophone, RTBF) näitas 27. detsembril 2000 suure vaadatavusega saadet „Au nom de la loi” („Seaduse nimel”), mille üks teema käsitles „Cressoni juhtumit”. Ühes saatelõigus mainiti hageja nime ning saates oli kaader dokumendist, mida esitleti kui OLAF-i poolt hageja ärakuulamise protokolli.

60 Personali ja halduse peadirektoraat teavitas 7. veebruari 2001. aasta teatega hagejat komisjoni otsusest tema immuniteet tühistada pärast seda, kui tribunal de première instance de Bruxelles’i (Brüsseli esimese astme kohtu) eeluurimiskohtunik V oli sellekohase nõude institutsiooni presidendile esitanud.

61 IDOC-i 22. veebruari 2002. aasta aruanne täpsustas hageja kohta, et juurdluse asjaolude analüüs annab mõista, et koosolek, mille käigus arutati võimalust liigitada R. Berthelot ümber külalisteadlaste I gruppi, leidis hageja kabinetis aset ajavahemikus 21.–29. novembrini 1996 (IDOC-i aruande punkt 4.4).

62 Hagejale esitati 18. märtsil 2003 (vt eespool punkt 53) süüdistus täideviijana või kaastäideviijana esiteks dokumentide võltsimises, eelkõige seetõttu, et ta koostas või lasi koostada 13 lähetuskorraldust ning lähetuskulude aruannet, millele ta oli kandnud või lasknud kanda andmeid, mis ei vastanud tegelikkusele, ning teiseks kelmuses, mis on seotud eespool viidatud süüdistuses mainitud lähetuskulude hüvitamisega. Hageja sai eeluurimiskohtuniku kirja tema süüdistuse kohta kätte 7. aprillil 2003.

63 Pärast seda süüdistust tekkis hagejal depressioon, mille tõttu oli talle vaja mitu korda anda töövabastus.

64 Hageja saatis 25. juulil 2003 komisjonile „õnnetusjuhtumi/kutsehaiguse teate”. See teade, millele oli lisatud hageja arsti aruanne, ei sisaldanud otsest psühholoogilise ahistamise süüdistust institutsiooni vastu.

65 Komisjon kinnitas 31. juulil 2003 hageja 25. juuli 2003. aasta teate kättesaamist ning teavitas teda sellest, et viiakse läbi uurimine tema haiguse olemuse ning päritolu kohta.

66 Septembris 2003 ehk nädal pärast seda, kui hageja oli haiguspuhkuse järgselt asunud oma töökohustusi täitma, „külmutati” personali ja halduse peadirektoraadi nõudel teadusprogramm, mille eest hageja vastutas. See juhtum tõi kaasa hageja uue töövabastuse, mis pikenes kuni 2004. aasta jaanuari alguseni.

67 Teadusuuringute peadirektoraat teatas 16. jaanuaril 2004 hagejale suuliselt, et ametisse nimetav ametiisik kavatseb ta teenistuse huvides personalieeskirjade artikli 50 alusel teenistusest vabastada. Seda informatsiooni kinnitas 20. jaanuaril 2004 hagejale komisjoni teadusuuringute eest vastutava liikme kabineti ülem, kuid seda vabastamist ei toimunud. Pärast seda teadet langes hageja uuesti depressiooni, mille tulemusel anti talle töövabastus alates 22. jaanuarist 2004 kuni 2004. aasta lõpuni.

68 Komisjoni personali- ja haldusküsimuste ning seega uurimiste ja distsiplinaarasjade eest vastutav liige N. Kinnock algatas ametisse nimetava ametiisikuna 16. jaanuari 2004. aasta otsusega hageja suhtes distsiplinaarmenetluse ning peatas selle sama menetluse personalieeskirjade artikli 88 viienda lõigu kuni 30. aprillini 2004 kohaldatavas redaktsioonis alusel senikaua, kui Belgia kriminaalkohus on teinud lõpliku otsuse. Selles otsuses märgiti, et peale süüdistuse heideti hagejale esiteks ette seda, et tal oli É. Cressoni kabineti ülemana aktiivne roll selles, et R. Berthelot liigitati nõuetevastaselt ümber külalisteadlaste I gruppi teadusuuringute peadirektoraadis ning teiseks selles, et R. Berthelot võeti samuti nõuetevastaselt tööle külalisteadlasena Teadusuuringute Ühiskeskusesse.

69 Prokuröri 3. veebruari 2004. aasta süüdistuskokkuvõte (vt eespool punkt 54) sisaldas võltsimise süüdistuses hagejat puudutavas osas järgmist:

„[K]uigi [hageja] oli [É. ] Cressoni kabineti ülem, ei viita üksi avaldus sõnaselgelt või kaudselt talle; üksi tõend nagu memo või allkiri ei võimalda tuvastada tema osalemist; ta esitab ise tõendeid selle kohta, et lähetuskorraldused olid võltsitud, ning märgib, et teine süüdistatu (Berthelot) tuli teisipäeval Brüsselisse koos É. Cressoniga viimase autos, et sõita neljapäeval Châtellerault’sse (Prantsusmaa), samas kui need kuupäevad vastavad täpselt vastupidises suunas toimuvate lähetuste kuupäevadele [...]”.

70 Prokuröri süüdistuskokkuvõttes jõuti järeldusele, et hageja vastu ei ole mingeid tõendeid võltsimise ja kelmuse süüdistuses.

71 Komisjoni Brüsseli meditsiinitalituse juhataja teavitas 25. mail 2004 hagejat sellest, et võttes arvesse haiguse tõttu puudutud päevade arvu, kavatseb ta ametisse nimetavalt ametiisikult paluda töövõimetuse tuvastamise menetluse algatamist tema suhtes, ning küsis, kas tal on selle kohta vastuväiteid.

72 Hageja vastas 23. juuni 2004. aasta kirjas, et ta ei ole sellise menetluse algatamise vastu tingimusel, et see põhineb ainult personalieeskirjade artikli 78 viiendal lõigul, mis käsitleb nimelt juhtu, kui töövõimetus on tekkinud kutsehaiguse tõttu.

73 Brüsseli meditsiinitalituse juhataja vastas 29. juunil 2004 hagejale, et ta võttis hageja 23. juuni 2004. aasta kirja teatavaks. Ta märkis samuti, et hageja tähelepanu tuleb juhtida asjaolule, et ei ole võimalik eeldada, millised on töövõimetuskomitee järeldused ja seda eriti tööst tingitud töövõimetust puudutavas osas, vaid et töövõimetuskomitee peab seda teemat alles arutama.

74 Pärast seda, kui Belgia kriminaalkohus otsustas 30. juunil 2004 hageja ja teiste süüdistatute kasuks, et puudub vajadus otsuse tegemiseks (vt eespool punkt 54), saatis komisjon 13. juulil 2004 kirja, mis oli sõnastatud järgmiselt:

„Nagu te teate, peatati teie distsiplinaarmenetlus seni, kuni É. Cressoni asjas on [komisjon täies koosseisus] otsuse teinud.

[…]

Niipea kui [Belgia kriminaalkohtu määrust] ei saa enam edasi kaevata ning niipea kui õigustalitus on seda otsust analüüsinud, edastatakse kõik É. Cressoni puudutavad küsimused otsuse tegemiseks [komisjonile täiskoosseisus]. Kohe pärast seda vaadatakse teised toimikud, sh teie oma, uuesti läbi vastavalt tehtud otsusele ning esitatakse uuesti ametisse nimetavale ametiisikule.”

75 Ametisse nimetava ametiisiku 20. juuli 2004. aasta otsusega, mis jõustus kohe, viidi hageja üle teadusuuringute peadirektoraadi peadirektori juures vastloodud ametikohale majandusküsimuste vanemnõunikuna (edaspidi „üleviimise otsus”). Selle otsuse esimeses lõigus viidatakse kõrgemate ametnike liikuvuse poliitika elluviimisele ning teenistuse huvidele.

76 Hageja saatis 14. oktoobril 2004 ametisse nimetavale ametiisikule kaebuse üleviimise otsuse vaidlustamiseks. Ametisse nimetav ametiisik jättis selle kaebuse rahuldamata 15. märtsi 2005. aasta otsusega. Hageja viimati nimetatud otsuse peale hagi ei esitanud.

77 Hageja esitas 22. oktoobril 2004 personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 alusel nõude tema suhtes algatatud distsiplinaarmenetluse lõpetamiseks. Oma nõude põhjenduseks tõi ta eelkõige Belgia kriminaalkohtu otsuse, et puudub vajadus otsuse tegemiseks.

78 Hageja esitas 25. oktoobril 2004 komisjonile uue „tööõnnetuse ja/või kutsehaiguse teate”, milles ta väitis, tema depressioon tulenes komisjoni poolt tema suhtes võetud meetmetest, mis annavad tunnistust tahtest teda kahjustada ning teda psühholoogiliselt ahistada.

79 Töövõimetuskomitee esitas oma järeldused 29. oktoobril 2004. Nendes märgiti, et hageja on püsivalt täielikult töövõimetu, mis tähendab, et ta oli võimetu täitma oma ametikohuseid oma karjäärivahemikule vastaval ametikohal. Nendes järeldustes täpsustati samuti, et töövõimetuskomitee ei võtnud vastu otsust töövõimetuse võimaliku seotuse kohta hageja kutsetegevusega „kuni sellega tegelevate asutuste asjakohaste andmete kättesaadavaks muutumiseni”.

80 Ametisse nimetava ametiisiku 8. novembri 2004. aasta otsusega, mis jõustus 30. novembril 2004, saadeti hageja personalieeskirjade artikli 53 alusel pensionile ning talle määrati invaliidsustoetus vastavalt personalieeskirjade artikli 78 kolmandale lõigule.

81 Komisjon kinnitas hageja 25. oktoobri 2004. aasta kirja kättesaamist 25. novembril 2004, ning ta märkis, et personalieeskirjade artikli 73 alusel 2003. aasta juulis algatatud menetlus on lõpetamisel. Komisjon teavitas hagejat samuti sellest, et kuna ta väitis, et teda on psühholoogiliselt ahistatud, siis tuleb nõue, et tema haigus tunnistataks kutsehaiguseks, edastada IDOC-ile, kellel on ainukesena pädevus koos OLAF-iga viia läbi haldusjuurdlusi.

82 Hageja saatis 24. detsembril 2004 komisjonile kirja nõudega vaadata uuesti läbi komisjoni otsus, et juurdluse viib läbi IDOC. Oma nõude põhjenduseks toob ta esiteks välja asjaolu, et selline juurdlus ainult pikendaks veelgi enam menetlust, mis kestab juba peaaegu kaks aastat ning teiseks selle, et nimetatud amet ei ole erapooletu. Selles kirjas palub hageja samuti komisjonil täpsustada esiteks seda, kas sellise otsuse peale saaks esitada kaebuse personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses ning teiseks, kas komisjon on täielikult välistanud võimaluse, et temaga juhtus tööõnnetus.

83 Komisjon vastas 4. veebruaril 2005 hagejale, et hagi ei saa esitada otsuse peale edastada hageja toimik IDOC-ile ning kriitikaga selle ameti erapoolikuse kohta ei saa nõustuda. Komisjon märkis samuti, et ta ei ole õnnetusjuhtumist teatanud, sest 25. juuli 2003. aasta teates viitas ta sõnaselgelt endiste kindlustuseeskirjade artiklile 17 (kutsehaigusest teatamise kohta), mitte nimetatud eeskirjade artiklile 16 (õnnetusjuhtumist teatamise kohta).

84 Ametisse nimetava ametiisiku 28. veebruari 2005. aasta otsusega jäeti hageja 22. oktoobri 2004. aasta nõue tema suhtes algatatud distsiplinaarmenetluse lõpetamise kohta rahuldamata. Seda otsust põhjendati sellega, et distsiplinaarmenetlus ja kriminaalmenetlus olid teineteisest eraldiseisvad ning seega asjaolu, et Belgia kriminaalmenetluses jõuti otsusele, et puudub vajadus otsuse tegemiseks, ei tähenda seda, et distsiplinaarmenetlus tuleb lõpetada. Ta märkis muu hulgas, et hagejat puudutav distsiplinaarmenetlus peab jääma peatatuks, kuna see oli seotud Euroopa Kohtusse 7. oktoobril 2004 É. Cressoni vastu esitatud hagiga. Hagejat puudutava distsiplinaarmenetluse peatatuks jätmist põhjendati järgmiselt:

„[I]gasugune sisuline otsus teie asjas, olgu tegemist siis juhtumi võimaliku lõpetamise või võimaliku menetlemisega, ei ole Euroopa Kohtus É. Cressoni osas toimuva menetluse suhtes neutraalne ning seda saaks seega pidada ebakohase mõjutamise katseks.

Kuigi on arvestatud asjaoluga, et [É. Cressoni suhtes Euroopa Kohtus pooleliolev menetlus] ei ole kriminaalmenetluses, tuleb siiski kohaldada kohtupraktikat, mis käsitleb distsiplinaarmenetluse peatamist kriminaalmenetluse algatamise korral, personalieeskirjade IX lisa artikkel 25 ([...] personalieeskirjade artikli 88 [viies lõik] [kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis]). [Esimese astme kohus] on sellega seoses tõdenud, et nimetatud artikli eesmärk on „mitte nõrgendada asjaomase ametniku olukorda kriminaalmenetlustes, mis algatati tema suhtes, võrreldes olukorraga, milles ta oleks võinud olla, kui haldusvõim ei oleks sellist otsust teinud […]” (19. [märtsi] 1998. aasta otsus kohtuasjas T-74/96: Tzoanos vs. komisjon, EKL AT 1998, lk [I-A-129 ja ]II-343 […]).”

85 Hageja esitas 24. märtsi 2005. aasta kirjaga kolmandat korda „õnnetusjuhtumi/kutsehaiguse teate”.

86 Komisjon teavitas 12. mai 2005. aasta kirjaga hagejat sellest, et tema uus teade, mis sisuliselt jäi samaks, lisatakse lihtsalt tema toimikusse. Selle kirjaga anti muu hulgas hagejale teada, et IDOC edastas 16. märtsil 2005 individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti (PMO) kindlustuste ja kutsehaiguse osakonnale oma „panuse”, mis võimaldas lõpetada endiste kindlustuseeskirjade artikli 17 alusel algatatud uurimismenetluse (edaspidi „IDOC-i panus”).

87 Hageja taotles 19. mai 2005. aasta kirjaga, et talle see panus edastataks.

88 Hageja esitas 20. mail 2005 kaebuse otsuse peale, millega pärast tema nõude esitamist keelduti distsiplinaarmenetluse lõpetamisest.

89 PMO kindlustuste ja kutsehaiguse osakonna juhataja keeldus 9. juuni 2005. aasta kirjaga edastamast hagejale koopiat sellest panusest, mida IDOC tegi endiste kindlustuseeskirjade artikli 17 alusel algatatud uurimisse. Keeldumist „kuni hilisema otsuse tegemiseni” õigustatakse kahe põhjusega. Esiteks on nimetatud panus ettevalmistav akt, mille institutsiooni nimetatud arst peab saama esitada ilma, et ta peaks kartma, et selle avaldamine otsustab ette ära selles aruandes tehtud järeldused, mille ta peab koostama. Teiseks kohaldatakse määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandit, mis võimaldab institutsioonidel keelduda dokumentidele juurdepääsu lubamisest, kui selle avaldamine kahjustaks kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki.

90 Hageja esitas 29. juuni 2005. aasta kirjaga ametisse nimetavale ametiisikule 4. juuli 2005. aasta kuupäevaga nõude hüvitada kahju, mis talle tekitati erinevate vigadega, mille tegemist ta komisjonile ette heidab.

91 Tema 20. mai 2005. aasta kaebus jäeti ametisse nimetava ametiisiku 26. septembri 2005. aasta otsusega rahuldamata.

92 Ametisse nimetav ametiisik jättis 10. novembri 2005. aasta otsusega 29. juuni 2005. aasta nõude rahuldamata. 23. jaanuaril 2006 esitas hageja 19. jaanuari 2006. aasta kuupäevaga kaebuse viimati nimetatud otsuse peale. See kaebus jäeti vaikimisi tehtud otsusega rahuldamata vastavalt personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 teisele lõigule.

93 Pärast seda, kui tehti 26. septembri 2005. aasta otsus, millega jäeti hageja 20. mai 2005. aasta kaebus rahuldamata (vt eespool punktid 88 ja 91), esitas hageja 16. detsembril 2005 hagi, mis registreeriti numbri all F-124/05.

94 Kohtuotsus komisjon vs. Cresson kuulutati välja 11. juulil 2006.

95 Pärast seda, kui hageja 19. jaanuari 2006. aasta kaebus jäeti vaikimisi tehtud otsusega rahuldamata (vt eespool punkt 92), esitas hageja 10. augustil 2006 hagi, mis registreeriti numbri F-96/06 all.

96 Komisjoni asepresident S. Kallas teavitas 16. oktoobril 2006 hagejat sellest, et pärast kohtuotsuse komisjon vs. Cresson tähelepanelikku uurimist otsustas ta teda puudutava distsiplinaarmenetluse lõpetada.

97 Komisjon teavitas 16. märtsil 2007 hagejat otsuse projektist, millega keeldutakse hageja haigust kutsehaiguseks tunnistamast nende järelduste põhjal, mille tegi institutsiooni määratud arst.

98 Hageja taotles 3. mail 2007 kindlustuseeskirjade artiklis 22 ette nähtud arstliku komisjoni moodustamist.

99 Arstlik komisjon esitas aruande 5. detsembril 2007 ning selles tunnistas ta ühehäälselt hageja haiguse kutsehaiguseks. Arstliku komisjoni aruande järeldused olid sõnastatud järgmiselt:

„1. Pärast oma kutsetegevuse raames [7. aprillil] 2003 tekkinud psühholoogilist šokki oli [hageja] ajutiselt täielikult töövõimetu alates 10. aprillist 2003 kuni vähemalt 31. augustini 2003.

2. Seejärel püüdis [hageja] tööle lühiajaliselt naasta, kuid edutult, millest tuleneb uuesti ajutine täielik töövõimetus, mis on ilmselgelt seotud esialgse patoloogilise arenguga.

3. Käesoleva meditsiinilise ekspertiisi lõpetamisel oli [hageja] ikka ajutiselt täielikult töövõimetu ning tema olukord ei olnud stabiliseerunud.

4. [Hageja] peab uuesti läbi vaatama ligikaudu kaheaastase tähtaja jooksul seda taotlenud poole nõudel.

[...]”.

100 Arstliku komisjoni aruande „arutelu” osas oli märgitud järgmist:

„Neil asjaoludel leiab [a]rstlik [k]omisjon ühehäälselt, et [hageja] psühholoogiline seisund on ikka ebastabiilne ning käesoleval hetkel ei ole tema seisund seega kontrollitav.

Võttes neid erinevaid aspekte arvesse, leiab [a]rstlik [k]omisjon ühehäälselt, et [hageja] tunnistamine töövõimetuks rohkem kui 66% ulatuses alates [18. märtsist] 2003 on õigustatud.”

101 PMO õnnetusjuhtumite ja kutsehaiguskindlustuse osakonna juhataja saatis 28. märtsil 2008 hagejale kirja, milles ta märkis, et arvestades arstliku komisjoni 5. detsembri 2007. aasta aruannet, saab ta tunnistada asjaomase isiku põetud haiguse kutsehaiguseks. Sellele kirjale oli lisatud arstliku komisjoni 5. detsembri 2007. aasta aruanne.

102 Hageja saatis 8. aprillil 2008 PMO õnnetusjuhtumite ja kutsehaiguskindlustuse osakonna juhatajale kirja, milles ta nõudis viivitamata personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punkti b alusel otsuse tegemist.

103 PMO õnnetusjuhtumite ja kutsehaiguskindlustuse osakonna juhataja vastas 28. aprillil 2008 hagejale, et osas, milles arstliku komisjoni 5. detsembri 2007. aasta aruandes märgiti, et hageja seisund ei ole veel „kontrollitav” ning et ta tuleb uuesti läbi vaadata ligikaudu kaheaastase tähtaja jooksul, on võimatu selles etapis personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punkti b kohaldades otsust teha.

104 Töövõimetuskomitee tuli uuesti kokku 9. juunil 2008 ning – arvestades arstliku komisjoni 5. detsembri 2007. aasta aruannet – jõudis järeldusele, et hageja töövõimetus tekkis kutsehaiguse tõttu.

105 Ametisse nimetava ametiisiku 16. juuni 2008. aasta otsusega, millega tunnistati kehtetuks ja asendati 8. novembri 2004. aasta otsus, ning võttes arvesse töövõimetuskomitee 9. juuni 2008. aasta järeldusi, määrati hagejale invaliidsustoetus vastavalt personalieeskirjade artikli 78 viiendale lõigule alates asjaomase isiku invaliidsuspensionile saatmisest, st 30. novembrist 2004.

106 Hageja esitas Avaliku Teenistuse Kohtusse 18. veebruaril 2009 kolmanda hagi, mis registreeriti numbri all F-12/09: A vs. komisjon ning milles ta taotleb eelkõige esiteks komisjoni 28. aprilli 2008. aasta otsuse tühistamist, millega keelduti personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punkti b alusel otsuse tegemisest ning teiseks kahju hüvitamist, mis talle tekitati kõikide vigadega, mis komisjon tegi haiguse kutsehaiguseks tunnistamise menetluse läbiviimisel.

Menetlus

I – Kohtuasjas F-124/05 enne liitmist kohtuasjaga F-96/06

107 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 12. aprillil 2006 saabunud eraldi dokumendiga esitas komisjon hagi suhtes vastuvõetamatuse vastuväite, tuginedes Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu kodukorra, mida kohaldatakse nõukogu 2. novembri 2004. aasta otsuse 2004/752/EÜ, Euratom, millega asutatakse Euroopa Liidu avaliku teenistuse kohus (ELT L 333, lk 7), artikli 3 lõike 4 kohaselt Avaliku Teenistuse Kohtu suhtes mutatis mutandis kuni viimase oma kodukorra jõustumiseni, artikli 114 lõikele 1.

108 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 12. mail 2006 faksi teel saabunud dokumendiga (originaal saabus 18. mail 2006) esitas hageja vastuvõetamatuse vastuväite kohta märkused.

109 Avaliku Teenistuse Kohus liitis 29. juuni 2006. aasta kohtumäärusega vastuvõetamatuse vastuväite põhikohtuasjaga vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 4 esimesele lõigule.

110 Hagejat puudutava distsiplinaarmenetluse lõpetamise otsuse järgselt esitas komisjon Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 18. oktoobril 2006 faksi teel saabunud eraldi dokumendiga (originaal saabus 19. oktoobril 2006) taotluse otsuse tegemise vajaduse äralangemise kohta Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel.

111 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 2. novembril 2006 faksi teel saabunud dokumendiga (originaal saabus 6. novembril 2006) esitas hageja märkused otsuse tegemise vajaduse äralangemise taotluse kohta.

112 Avaliku Teenistuse Kohus liitis 22. novembri 2006. aasta määrusega otsuse tegemise vajaduse äralangemise taotluse põhikohtuasjaga vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 4 esimesele lõigule.

113 Komisjon esitas kostja vastuse 8. jaanuaril 2007 faksi teel (originaal saabus 11. jaanuaril 2007).

114 Avaliku Teenistuse Kohus peatas 27. märtsi 2007. aasta määrusega poolte ühisel taotlusel menetluse senikaua, kui hageja poolt personalieeskirjade artikli 73 alusel alustatud menetlus on lõppenud või hiljemalt kuni 30. juunini 2007 Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 77 punkti c alusel. Samal alusel peatati poolte ühisel taotlusel 24. juuli 2007. aasta ja 26. oktoobri 2007. aasta määrustega menetlus uuesti senikaua, kui hageja poolt personalieeskirjade artikli 73 alusel alustatud menetlus on lõppenud või hiljemalt vastavalt kuni 31. oktoobrini 2007 ja 1. märtsini 2008.

115 Menetlust korraldavate meetmete raames kutsus Avaliku Teenistuse Kohus pooli üles vastama kirjalikele küsimustele ja esitama teatud dokumente. See nõue täideti ettenähtud tähtajaks.

116 Avaliku Teenistuse Kohus otsustas 9. juulil 2008 suunata asja täiskogule.

II – Kohtuasjas F-96/06 enne liitmist kohtuasjaga F-124/05

117 Komisjoni kostja vastus saabus 20. novembril 2006 faksi teel (originaal saabus 22. novembril 2006).

118 Avaliku Teenistuse Kohus peatas 27. märtsi 2007. aasta määrusega poolte ühisel taotlusel menetluse senikaua, kui hageja poolt personalieeskirjade artikli 73 alusel alustatud menetlus on lõppenud või hiljemalt kuni 30. juunini 2007 Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 77 punkti c alusel. Samal alusel peatati poolte ühisel taotlusel 24. juuli 2007. aasta ja 26. oktoobri 2007. aasta määrustega menetlus uuesti senikaua, kui hageja poolt personalieeskirjade artikli 73 alusel alustatud menetlus on lõppenud või hiljemalt vastavalt kuni 31. oktoobrini 2007 ja 1. märtsini 2008.

119 Menetlust korraldavate meetmete raames kutsus Avaliku Teenistuse Kohus pooli üles vastama kirjalikele küsimustele ja esitama teatud dokumente. Pooled täitsid kohtu nõude ettenähtud tähtajaks.

120 Avaliku Teenistuse Kohus otsustas 9. juulil 2008 suunata asja täiskogule.

III – Liidetud kohtuasjades F-124/05 ja F-96/06

121 Avaliku Teenistuse Kohtu presidendi 22. jaanuari 2009. aasta määrusega liideti kohtuasjad F-124/05 ja F-96/06 suulise menetluse ja lõpliku kohtulahendi huvides vastavalt kodukorra artiklile 46.

122 Menetlust korraldavate meetmete raames kutsus Avaliku Teenistuse Kohus pooli üles vastama kirjalikele küsimustele ja esitama teatud dokumente. See nõue täideti ettenähtud tähtajaks.

Poolte nõuded

I – Kohtuasjas F-124/05

123 Hageja palub Avaliku Teenistuse Kohtul:

– tühistada distsiplinaarmenetluse lõpetamisest keeldumise otsus;

– tühistada komisjoni 26. septembri 2005. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema 20. mai 2005. aasta kaebus;

– kinnitada, et hageja 22. oktoobri 2004. aasta nõue on vastuvõetav ja põhjendatud;

– tunnistada komisjon vastutavaks vigade eest, mis ta tegi, kui ta võttis vastu distsiplinaarmenetluse lõpetamisest keeldumise otsuse ning 26. septembri 2005. aasta otsuse;

– mõista komisjonilt tema ja tema perekonna kasuks välja 3 163 602 euro suurune summa;

– määrata, et 3. mai 1994. aasta Esimese Astme Kohtu kohtusekretäri ametijuhendi artikli 17 lõike 4 alusel jäetakse hageja nimi käesoleva kohtuasjaga seotud kõikidest avaldatavatest dokumentidest välja;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

124 Komisjon palub Avaliku Teenistuse Kohtul:

– tõdeda, et puudub vajadus otsuse tegemiseks;

– teise võimalusena jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;

– teise võimalusena tunnistada hagi põhjendamatuks;

– määrata kohtukulude jaotus vastavalt kehtivale õigusele; teise võimalusena otsustada kohtukulude kandmine otsusega, mis tehakse hagi suhtes, mis on registreeritud numbri all F-96/06.

II – Kohtuasjas F-96/06

125 Hageja palub Avaliku Teenistuse Kohtul:

– tunnistada komisjon tehtud vigade eest vastutavaks;

– mõista komisjonilt tema ja tema perekonna kasuks välja 3 163 602 euro suurune summa;

– määrata, et 3. mai 1994. aasta Esimese Astme Kohtu kohtusekretäri ametijuhendi artikli 17 lõike 4 alusel jäetakse hageja nimi käesoleva kohtuasjaga seotud kõikidest avaldatavatest dokumentidest välja;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

126 Komisjon palub Avaliku Teenistuse Kohtul:

– tunnistada hagi osaliselt vastuvõetamatuks või vähemalt põhjendamatuks;

– mõista kohtukulud välja vastavalt kehtivale õigusele.

Õiguslik käsitlus

I – Hagi F-124/05

127 Kõigepealt peab analüüsima komisjoni esitatud taotlust otsuse tegemise vajaduse äralangemise kohta.

A – Poolte argumendid

128 Komisjon tugineb oma taotluses otsuse tegemise vajaduse äralangemise kohta kahele argumendile. Esiteks kadus hagejal huvi taotleda distsiplinaarmenetluse lõpetamisest keeldumise otsuse tühistamist, kuna ametisse nimetav ametiisik tegi 16. oktoobril 2006 otsuse, millega pärast kohtuotsust komisjon vs. Cresson nimetatud menetlus lõpetati. Teiseks on hagis F-124/05 esitatud kahju hüvitamise nõuded sisuliselt samad, mis on esitatud hagis F-96/06.

129 Hageja täpsustab, et ta ei vaidlusta seda, et distsiplinaarmenetluse lõpetamisest keeldumise otsuse tühistamise nõudel puudub ese. Seevastu ta leiab, et tema kahju hüvitamise nõue on igati asjakohane. Ta märgib, et kuna hagi F-124/05 esitati hagist F-96/06 hiljem, peab Avaliku Teenistuse Kohus kõigepealt tegema otsuse esimese hagi kohta ning seejärel arvestama oma otsusega teise hagi puhul.

B – Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

130 Hageja 22. oktoobri 2004. aasta nõude ese on teda puudutava distsiplinaarmenetluse lõpetamine. Ametisse nimetava ametiisiku 16. oktoobri 2006. aasta otsusega see menetlus lõpetati. Viimati nimetatud otsusega saavutas hageja soovitud tulemuse.

131 Pealegi tunnistab hageja ise, et tühistamisnõuetel puudub ese pärast seda, kui komisjon tegi tema suhtes algatatud distsiplinaarmenetluse lõpetamise otsuse. Seda tunnistust võib mõista kui nimetatud nõuetest loobumist.

132 Eeltoodust tuleneb, et puudub vajadus tühistamisnõuete üle otsuse tegemiseks.

133 Seevastu kahju hüvitamise nõuete ese on säilinud.

134 Esiteks tuleb kõigepealt tõdeda, et numbri F-96/06 all registreeritud hagi kaheksas väide viitab numbri F-124/05 all registreeritud hagis esitatud kõikidele väidetele ning teiseks, numbri F-96/06 all registreeritud hagi nõuded on numbri F-124/05 all registreeritud hagis esitatud kahju hüvitamise nõuetega samad.

135 Seejärel tuleb meenutada, et kui hagil on varem esitatud teise hagiga võrreldes samad pooled, sama ese ja see sisaldab samu väiteid, tuleb see vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale (Euroopa Kohtu 17. mai 1973. aasta otsus liidetud kohtuasjades 58/72 ja 75/72: Perinciolo vs. nõukogu, EKL 1973, lk 511, punktid 3–5; 19. septembri 1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 172/83 ja 226/83: Hoogovens Groep vs. komisjon, EKL 1985, lk 2831, punkt 9, ja 22. septembri 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 358/85 ja 51/86: Prantsusmaa vs. parlament, EKL 1988, lk 4821, punkt 12; Avaliku Teenistuse Kohtu 19. septembri 2006. aasta määrus kohtuasjas F-22/06: Vienne jt vs. parlament, EKL AT 2006, lk I-A-1-101 ja II-A-1-377, punkt 12) jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

136 Hoolimata siiski asjaolust, et hagi F-124/05 registreeriti hagist F-96/06 varem, ning võttes arvesse kohtuasjade F-124/05 ja F-96/06 liitmist suulise menetluse ja lõpliku kohtulahendi huvides, leiab Avaliku Teenistuse Kohus, et korrakohase õigusemõistmise huvides on kohasem analüüsida hageja esitatud kahju hüvitamise nõudeid mitte numbri all F-124/05 registreeritud hagi raames, vaid numbri all F-96/06 registreeritud hagi raames.

137 Seetõttu tuleb komisjoni poolt esitatud taotlus otsuse tegemise vajaduse äralangemise kohta täielikult rahuldada.

II – Hagi F-96/06

A – Vastuvõetavus

1. Poolte argumendid

138 Kohtuistungil väitis komisjon, et kahju hüvitamise hagi on enneaegne ning seega vastuvõetamatu hageja alustatud menetluse tõttu, mille eesmärk on tema haiguse kutsehaiguseks tunnistamine. Komisjon tugineb Esimese Astme Kohtu 15. detsembri 1999. aasta otsusele kohtuasjas T-300/97: Latino vs. komisjon (EKL AT 1999, lk I-A-259 ja II-1263, punktid 94 ja 95), milles asuti seisukohale, et ametniku selline nõue, millega taotletakse kutsehaigusest tuleneva mittevaralise kahju hüvitamist, on enneaegne, kuna selles etapis, milles hagi esitati, ei olnud võimalik hinnata, milline oleks personalieeskirjade kohane sobival viisil hüvitamine, mida asjaomane isik võiks nõuda. Komisjon rõhutab käesolevas asjas, et arstliku komisjoni aruanne näitas, et hageja töövõimetuse määra ei ole võimalik kindlaks teha, kui tema tervislik seisund ei ole stabiliseerunud ning et hageja juhtum tuleb uuesti läbi vaadata ligikaudu kahe aasta pärast. Komisjoni arvates ei ole enne selle uuesti läbivaatamiste tulemuste teadasaamist võimalik kindel olla, millise summa võiks hageja saada personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 alusel. See teave on Avaliku Teenistuse Kohtule siiski hädavajalik selleks, et teha kindlaks, kas hüvitis, mille hageja selle sätte alusel sai, on kahju hüvitamiseks piisav.

139 Hageja väidab vastu, et selleks, et ametisse nimetav ametiisik saaks teha oma otsuse personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 alusel, ei ole vaja, et arstlik komisjon teeks kindlaks töövõimetuse määra. Uute kindlustuseeskirjade artikli 11 lõige 2 sätestab, et kui kindlustatud isikul tekib õnnetusjuhtumi või kutsehaiguse tagajärjel püsiv töövõimetus, on füüsiline või psüühiline puue 100% ja talle makstakse personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punktis b sätestatud ühekordne summa. Töövõimetuskomitee tõdes 29. oktoobril 2004, et hageja on muutunud püsivalt täielikult töövõimetuks.

140 Lisaks väidab hageja, et Esimese Astme Kohus asus 10. detsembri 2008. aasta otsuses kohtuasjas T-57/99: Nardone vs. komisjon (EKL AT 2008, lk I-A-2-83 ja II-A-2-505) seisukohale, et süstemaatiliselt ei kohaldata eespool viidatud kohtuotsusega Latino vs. komisjon kehtestatud reeglit, mille kohaselt ametialase eksimuse eest võimalik kahjuhüvitis on ainult täiendus personalieeskirjade korrale ning see saadakse ainult siis, kui personalieeskirjade alusel saadud summad tunnistatakse ebapiisavaks. Ta leiab, et tema asjas peaks kohaldama eespool viidatud kohtuotsuses Nardone vs. komisjon kehtestatud reeglit, kuna personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetluse õigustamatu pikendamine säilitab ebakindla olukorra, milles ta on olnud aastaid ning takistab tema tervisliku seisundi stabiliseerumist. Komisjon keeldub siiski kahju hüvitamast seni, kuni tema tervislik seisund ei ole stabiliseerunud. Hageja leiab, et komisjon sulges ta nii „nõiaringi”, „allakäigutreppi”, millele võib ainult Avaliku Teenistuse Kohus lõpu teha, kohustades institutsiooni kohe kahju hüvitama.

141 Komisjon vastab sellele argumendile, et käesolevas asjas ei esine eespool viidatud kohtuotsuse Nardone vs. komisjon tegemiseni viinud erandlikke asjaolusid.

2. Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

142 Sissejuhatuseks märgib Avaliku Teenistuse Kohus, et komisjon ei ole kohtuasjas F-96/06 esitatud kostja vastuses toonud välja, et hagi on enneaegsuse tõttu vastuvõetamatu, vaid esitas selle argumendi esimest korda kostja vastuses kohtuasjas F-124/05, täpsustades, et see argument kehtib samuti hagi F-96/06 kohta, seejärel 25. veebruari 2008. aasta kirjas, mille ta esitas Avaliku Teenistuse Kohtu poolt kahe kohtuaja suhtes otsustatud menetlust korraldava meetme vastuseks, ning lõpuks kahe kohtuasja ühisel kohtuistungil.

143 Siiski ei takista asjaolu, et komisjon ei ole seda vastuvõetamatuse väidet esitanud kohtuasjas F-96/06 esitatud kostja vastuses, Avaliku Teenistuse Kohtul seda analüüsimast, arvestades seda, et personalieeskirjade artiklite 90 ja 91 alusel esitatud hagide vastuvõetavuse tingimused on avaliku huvist tulenevad (Esimese Astme Kohtu 18. detsembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-90/07 P ja T-99/07 P: Belgia ja komisjon vs. Genette, EKL 2008, lk II-3859, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika). Pealegi käesolevas asjas on oluline võtta arvesse kahe kohtuasja liitmist (vt selle kohta Euroopa Kohtu 18. märtsi 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 26/79 ja 86/79: Forges de Thy-Marcinelle ja Monceau vs. komisjon, EKL 1980, lk 1083, punkt 4) ning asjaolu, et pooled said seda küsimust võistlevas menetluses arutada kahe kohtuasja ühisel kohtuistungil.

144 Käesolevas asjas ei ole hageja poolt välja toodud kogu kahju seotud tema tervise kahjustamisega ning seda ei saa seega a priori lugeda selliseks, mida saab tervikuna hüvitada tema haiguse kutsehaiguseks tunnistamise menetluses. Teatud hageja poolt tõstatatud väited puudutavad olukordi, mis võivad tekitada ametnikule mittevaralise kahju isegi siis, kui ta ei ole kutsehaigestunud.

145 Eriti võisid mitmed hageja poolt välja toodud kaitseõiguste rikkumised tekitada talle mittevaralist kahju, mis on eraldiseisev tervise kahjustamisest, ning mida ei saa seega hüvitada personalieeskirjade artiklis 73 ette nähtud summaga.

146 Hageja nõuab samuti just mittevaralise kahju hüvitamist, mis talle tekitati tema suhtes algatatud distsiplinaarmenetluse ülemäära pika kestuse tõttu.

147 Sellega seoses tuleb tõdeda, et distsiplinaarmenetlus paneb ametniku ebakindlasse olukorda tema kutsealase tuleviku osas, tekitades talle tingimata teatud stressi ja muret. Kui see ebakindlus kestab ülemäära pikka aega, muutub stress ja mure intensiivsemaks, kui on põhjendatud. Nii peab distsiplinaarmenetluse ülemäära pikka kestust lugema selliseks, mis tekitab eelduse, et asjaomasele isikule on tekitatud mittevaralist kahju.

148 Kui isik on ülemäära pikalt kestvas väga ebakindlas olukorras, on selge, et isikud reageerivad erinevalt näiteks vastavalt sellele, kui psühholoogiliselt nõrgad nad on. Distsiplinaarmenetluse ebamõistliku kestuse tagajärjed võivad seisneda psüühilistes kannatustes või eriti rasketel juhtudel selles, et tekib psüühiline haigus või eelnevalt olemasolev psüühiline haigus süveneb.

149 Mis puudutab eriti just mittevaralist kahju, mis võib olla tekitatud ülemäära pika distsiplinaarmenetlusega, peab esiteks eristama mittevaralist kahju, mis on tekitatud ametnikule või töötajatele sõltumata võimalikust haigusest ning teiseks kahju, mis on tekitatud võimaliku psüühilise haiguse – või sellise haiguse süvenemise tõttu – mis tekkis nimetatud menetluse ülemäärase pikkuse tõttu (vt analoogia alusel Avaliku Teenistuse Kohtu 2. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas F-23/05: Giraudy vs. komisjon, EKL AT 2007, lk I-A-1-121 ja II-A-1-657, punktid 197–202).

150 Seega kahju hüvitamise nõue esimest tüüpi kahju hüvitamiseks on vastuvõetav hoolimata sellest, millises seisus on ametniku poolt muu hulgas personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetlus.

151 Seevastu kohtupraktika kohaselt on hageja kahju hüvitamise nõue sellise varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks, mis talle tekitati kutsehaigusega, üldreeglina vastuvõetav alles siis, kui on lõpetatud personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetlus.

152 Sellega seoses peab meenutama, et personalieeskirjade artikli 73 rakendamiseks kehtestatud kord näeb seega tööõnnetuse või kutsehaiguse korral ette kindlasummalise hüvitise, ilma et asjaomasel isikul oleks tarvis üldse tõendada, et institutsioon tegi mingi vea. Lisaks nähtub kohtupraktikast, et täiendavat hüvitist on ametnikul õigus taotleda ainult siis, kui ilmneb, et personalieeskirjadega kehtestatud kord ei võimalda kantud kahju sobival viisil hüvitada (Euroopa Kohtu 8. oktoobri 1986. aasta otsus liidetud kohtuasjades 169/83 ja 136/84: Leussink vs. komisjon, EKL 1986, lk 2801, punkt 13; 9. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-257/98 P: Lucaccioni vs. komisjon, EKL 1999, lk I-5251, punkt 22; Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-165/95: Lucaccioni vs. komisjon, EKL AT 1998, lk I-A-203 ja II-627, punkt 71, ja eespool viidatud kohtuotsus Latino vs. komisjon, punkt 94).

153 Seetõttu hagiavaldust, millega ametnik taotleb sellise kahju hüvitamist, mida ta väidab olevat tekkinud kutsehaiguse tõttu, ja mis on esitatud enne personalieeskirjade artikli 73 alusel alustatud menetluse lõppemist, loetakse enneaegseks, kui hagi esitamise etapis ei ole veel võimalik hinnata seda, kas personalieeskirjade järgne hüvitis, millele ametnikul oleks õigus, on asjakohane (eespool viidatud kohtuotsus Latino vs. komisjon, punktid 94 ja 95).

154 Hiljutises kohtuotsuses leidis Esimese Astme Kohus, et sellest, et arstlik menetlus ei ole lõppenud, ei saa süstemaatiliselt tuletada sellise nõude enneaegsust, millega taotletakse väidetavalt institutsiooni poolt toime pandud ametialasest eksimusest tuleneva kahju hüvitamist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Nardone vs. komisjon, punkt 56). Selles kohtuotsuses täpsustatakse, et kuigi harilikult saab ametnik kiiremini ja väiksemate kuludega tõendada, et tal on õigus kindlasummalisele hüvitisele personalieeskirjade artikli 73 alusel, kui seda, et on täidetud vajalikud tingimused ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimiseks, ei ole see alati nii (eespool viidatud kohtuotsus Nardone vs. komisjon, punkt 56). Esimese Astme Kohus seab eespool viidatud kohtuotsuses Latino vs. komisjon üldkohaldatavate õigusnormide alusel esitatud kahju hüvitamise nõude vastuvõetavuse eelduseks, et personalieeskirjade artiklis 73 ette nähtud kahju hüvitamise vahendid oleks ammendatud, kuna ta arvestab menetlusökonoomia põhimõtet, mis nõuab igas konkreetses asjas erinevate tegurite tasakaalustamist (eespool viidatud kohtuotsus Nardone vs. komisjon, punkt 56).

155 Sellega seoses võib täpsustada, et mis puudutab sellise kahju kindlakstegemist ja hindamist, mis tuleneb kutsehaigusest, siis personalieeskirjade artikli 73 rakendamiseks ette nähtud menetlust tuleb pidada erinormiks võrreldes lepinguvälise õiguse üldnormidega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Giraudy vs. komisjon, punktid 193–196).

156 Enamikul juhtudel on teenistustingimuste ning väidetava kahju vahelise seose ning selle kahju hindamise jaoks vaja meditsiinilist ekspertiisi, nii et Euroopa kohtu poolt põhjusliku seose ning nimetatud kahju kindlakstegemine enne personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetluse lõppemist ei oleks mõttekas ja oleks isegi võimatu.

157 Nii on see käesolevas asjas ning eespool viidatud kohtuotsuses Nardone vs. komisjon leitud lahendust ei kohaldata.

158 Selle lahenduse tingis menetlusökonoomia „[seda] kohtuasja iseloomustavatel erandlikel asjaoludel” (eespool viidatud kohtuotsus Nardone vs. komisjon, punkt 57). Selles kohtuasjas ei olnud vaja meditsiinilist ekspertiisi selleks, et hinnata A. Nardone’ile tekitatud mittevaralist kahju, mis tulenes tolmuses ja mittesanitaarses keskkonnas töötamisest (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Nardone vs. komisjon, punktid 98–123).

159 Seevastu käesolevas asjas on meditsiiniline ekspertiis vaja teha selleks, et teha kindlaks sellise füüsilise ja psüühilise kahju ulatus, mis võib tuleneda hageja töötingimustest.

160 Lisaks näib, et hageja poolt personalieeskirjade artikli 73 alusel alustatud menetlus varsti lõpetatakse, nagu märkis komisjon kohtuistungil. Arstliku komisjoni 5. detsembri 2007. aasta aruanne märgib, et hageja peab uuesti läbi vaatama ligikaudu kaheaastase tähtaja jooksul seda taotlenud poole nõudel.

161 Pealegi tuleb meenutada, et kindlustuseeskirjade artikli 19 lõike 3 teine lõik näeb ette, et kui pärast ravi lõppemist ei ole võimalik invaliidsuse astet veel lõplikult määrata, peab arstliku komisjoni aruandes täpsustama tähtaja kindlustatud isiku juhtumi ülevaatamiseks. Seda sätet tuleb tingimata kitsendavalt tõlgendada. Kui arstlikul komisjonil oleks võimalik mitmel korral edasi lükata kuupäeva, mil kindlustatud isiku juhtum üle vaadatakse, siis teatud kindlustatud isikud ei saaks kunagi oma eluajal personalieeskirjade artiklis 73 ette nähtud summat. Pealegi eiraks selle sätte lai tõlgendamine stabiliseerumise mõistet, nagu see on määratletud kindlustuseeskirjade artikli 19 lõikes 3 ja mille kohaselt õnnetusjuhtumi või kutsehaiguse tagajärjed loetakse stabiliseerunuks, kui need püsivad muutumatuna või vähenevad üksnes väga aeglaselt või väga piiratult. Stabiliseerumise mõiste ei välista patsiendi seisundi igasugust muutumist, vaid eeldab stabiliseerumist või väga aeglast muutmist.

162 Eeltoodust tuleneb, et käesolevas asjas nõuab menetlusökonoomia põhimõte personalieeskirja artikli 73 rakendamiseks ette nähtud erimenetluse lõppemist.

163 Seega ilma, et oleks vaja võtta seisukoht hageja kriitika kohta, mis puudutab personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetluse käiku, sh kriitikat uute kindlustuseeskirjade artikli 11 lõike 2 kohaldamata jätmise kohta, mis on toodud välja käesoleva kohtuotsuse punktis 139, tuleb hageja nõuet osas, milles see puudutab sellise kahju hüvitamist, mis on tema põetud kutsehaiguse tagajärg, lugeda enneaegseks ja seetõttu tuleb see vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata. Seevastu tuleb tunnistada vastuvõetavaks hageja kahju hüvitamise nõue osas, milles see puudutab mittevaralist kahju, mis on eraldiseisev tema põetud haigusest.

B – Sisulised küsimused

164 Hageja väidab, et komisjon tegi palju vigu, mis annavad tunnistust tema psühholoogilisest ahistamisest. Need erinevad vead on põhjustanud tema põetud depressiooni tekkimise ja üksteisele järgnevad uuesti depressiooni langemised, mis on tema töövõimetuse aluseks. Seetõttu tekkis tal ametniku töötasu ja invaliidsustoetuse vahe tõttu varaline kahju ning ka eriti suur mittevaraline kahju.

165 Sissejuhatuseks tuleb tõdeda, et oma hagiavalduses nõuab hageja eksperdi nimetamist, kelle ülesanne oleks olnud temale tekitatud varalise ja mittevaralise kahju suuruse hindamine. Kohtuistungil hageja seda nõuet enam ei maininud ning esitas tema kahju ajakohastatud hinnangu, märkides kahju summaks 3 163 602 eurot. Seda tuleb analüüsida kui hageja loobumist nõuetest eksperdi nimetamise kohta.

166 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab ühenduse vastutus, et ametniku esitatud kahju hüvitamise nõude raames esineksid koos teatud tingimused, milleks on institutsioonidele etteheidetava tegevuse õigusvastasus, kahju tegelik tekkimine ning põhjusliku seose olemasolu tegevuse ja väidetava kahju vahel (Euroopa Kohtu 21. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-348/06 P: komisjon vs. Girardot, EKL 2008, lk I-833, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika; Esimese Astme Kohtu 6. mai 2009. aasta otsus T-12/08 P: M vs. EMEA, EKL 2009, lk I-B-1-31 ja II-B-1-159, punkt 98).

167 Kõigepealt tuleb uurida, kas komisjon tegi vea, mis tooks kaasa tema vastutuse.

1. Komisjonile etteheidetud vead

168 Hageja esitab oma kahju hüvitamise hagi põhjendamiseks kaheksa väidet. Ta toob sisuliselt välja järgmist:

– tema väidetavalt põhjendamatu süüdistamine „Berthelot’ juhtumis” (esimene väide);

– haldusjuurdluste puhul mitmel juhul tegevusetus ning kaitseõiguste rikkumine (teine väide);

– OLAF-i juurdluste konfidentsiaalsuse põhimõtte rikkumine (kolmas väide);

– tema kohtuliku puutumatuse tühistamine (neljas väide);

– tema suhtes võetud üleviimise otsuse õigusvastasus (viies väide);

– tema haiguse kutsehaiguseks tunnistamise menetluses esinevad erinevad õigusvastasused (kuues väide);

– töövõimetuskomitee 29. oktoobril 2004 antud arvamuse õigusvastasus (seitsmes väide);

– tema suhtes distsiplinaarmenetluse algatamise ja jätkamise õigusvastasus (kaheksas väide).

a) Esimene väide, et teda on väidetavalt õigustamatult süüdistatud „Berthelot’ juhtumis”

Poolte argumendid

169 Esimese väitega heidab hageja ette, et teda on väidetavalt täiesti õigustamatult süüdistatud „Berthelot’ juhtumis”. Pidades teda igasuguste tõendite puudumisel peamiseks kihutajaks „Berthelot’ juhtumis”, „esitades nii raskeid süüdistusi ilma igasuguste tõenditeta tema vastu, varjates Belgia kohtuorganite eest olulisi järeldusi, mis [ta oli teinud], jäädes nende järelduste juurde nii kaua, püüdmata nende kontrollimiseks juurdlust teostada ning isegi algatades tema suhtes distsiplinaarmenetluse”, rikkus komisjon oma hoolitsemis- ja abistamiskohustust, rikkus hea halduse põhimõtet, rikkus asjaomase isiku õiguspärast ootust ja määruse nr 1073/1999 põhjendust 10, mis sätestab õiguse sellele, et OLAF-i juurdlustulemused võivad tugineda ainult tõendi väärtust omavatele üksikasjadele.

170 Ametisse nimetav ametiisik leidis oma 10. novembri 2005. aasta otsuses, millega jäeti rahuldamata hageja nõue, et esimeses väites esitatud argumendid puudutavad distsiplinaarmenetluse sisulisi küsimusi.

171 Vastuseks sellele argumendile täpsustas hageja oma hagiavalduses, et käesolev väide läheb kaugemale kui hagi kaheksas väide, mis käsitleb distsiplinaarmenetluse nõuetevastasust.

Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

172 Kuna käesolevas väites esitatud argumendid on otseselt seotud kaheksanda väitega, millega hageja kritiseerib tema suhtes distsiplinaarmenetluse algatamise otsust, analüüsitakse neid argumente kaheksanda väite raames.

173 Osas, milles käesolevast väites võib aru saada nii, et sellega heidetakse ette asjaolu, et OLAF-i ja IDOC-i juurdlused puudutasid hagejat, tuleb täpsustada, et institutsioonil on ulatuslik kaalutlusõigus haldusjuurdluste algatamise ja läbiviimise suhtes, tingimusel et esineb mõistlik kahtlus distsiplinaarrikkumise toimepanemise kohta.

174 Käesolevas asjas oli hageja komisjoni liikme É. Cressoni kabineti ülem ajal, mil leidis aset R. Berthelot’ õigusvastane ümberliigitamine palgaastmestiku osas ning samuti õigusvastane töölevõtmine Teadusuuringute Ühiskeskusesse. Lisaks viitasid teatud ametnike ja töötajate tunnistused hagejale. Eriti Teadusuuringute Ühiskeskuse assistent T väitis, et ta saatis hagejale viimase sõnaselgel nõudel memo selle kohta, kas R. Berthelot ümberliigitamine on teostatav ja kas teda on võimalik tööle võtta Teadusuuringute Ühiskeskusesse külalisteadlasena.

175 Seega oli õiguspärane, et OLAF ja IDOC uurisid oma juurdluste käigus, kas hageja kui kabineti ülem mängis tuvastatud normide rikkumises rolli ning kui see oli nii, siis milline tema roll oli.

176 Võttes arvesse, et „Berthelot’” juhtumi puhul esinevad üksikasjad, mis võivad tekitada mõistliku kahtluse hageja suhtes, siis tuleb väide asjaomase isiku suhtes juurdluste algatamise ja läbiviimise osas jätta rahuldamata.

b) Teine väide, et haldusjuurdluste puhul on esinenud tegevusetust ning rikuti kaitseõigusi

Poolte argumendid

177 Teine väide on jaotatud kahte ossa. Väite esimeses osas toob hageja välja erinevad tegevusetuse juhud ning kaitseõiguste rikkumised, mis esinesid haldusjuurdluste läbiviimisel. Väite teises osas kritiseerib ta haldusjuurdlusi läbiviinud asutuste erapooletuse puudumist.

178 Väite esimeses osas esitab hageja järgmised argumendid.

179 Esiteks hageja „võeti luubi alla”, samas kui teisi R. Berthelot’ palgaastmestiku osas ümberliigitamises ning tema Teadusuuringute Ühiskeskusesse töölevõtmises osalenud isikuid ei süüdistatud.

180 Teiseks ei tekitanud hageja poolt teatud tõendite pakkumine juurdluste läbiviimiste eest vastutavates asutustes vähimatki huvi. Esiteks ei võtnud OLAF vastu kalendermärkmikku, mida hageja tahtis talle anda. Teiseks ei püüdnud komisjon, OLAF ja IDOC kontrollida teadusuuringute peadirektoraadi personali ja halduse direktoraadi direktori L-i vastust küsimusele, miks Brüsselis Breydeli hoonesse kolme ametniku sisenemist koosolekuks, mis väidetavalt toimus novembris 1996, ei registreeritud sellekohases registris. Kolmandaks ei küsitlenud juurdluse teostajad kunagi M-i, kes oli vaidlusaluste asjaolude asetleidmise ajal kabinetiülema sekretariaadi juht. Neljandaks ei võetud arvesse erinevate tunnistuste vastukäivust ning varieerumist.

181 Kolmandaks rikuti hageja kaitseõigusi loaga, mis anti RTBF-i ajakirjanike meeskonnale OLAF-i ruumidesse tulemiseks ja hagejat süüdistavate konfidentsiaalsete dokumentide filmimiseks, et näidata neid 27. detsembril 2000 suure vaadatavusega saates „Au nom de la loi”.

182 Neljandaks ei lisatud hageja märkusi sisaldavat 18. märtsi 2002. aasta memo haldusjuurdluse 22. veebruari 2002. aasta täiendavale aruandele.

183 Väite teises osas toob hageja eriti välja juurdluse läbiviimise eest vastutava D suhtumise, kes esiteks jättis 27. märtsi 2001. aasta memosse lisamata asjaomase isiku ärakuulamise protokolli ning teiseks esitas É. Cressonile 23. novembril 2001 saadetud kirjas hagejale süükspandavaid asjaolusid nii, nagu need oleksid tuvastatud, ning kolmandaks jättis hageja 18. märtsi 2002. aasta memo lisamata haldusjuurdluse 22. veebruari 2002. aasta täiendavale aruandele.

184 Komisjon meenutab esiteks, et ametnike võrdse kohtlemise põhimõtet ei saa tõlgendada nii, et personalieeskirjade nõuete rikkumise eest karistatud ametnikul on õigus tema vastu võetud meetmest pääsemiseks tugineda asjaolule, et neid nõudeid rikkunud teist ametnikku ei ole karistatud. See põhimõte kehtib seda enam käesolevas asjas, kuna hagejat ei ole karistatud.

185 Teiseks vaidlustab komisjon hageja kinnituse, et hageja esitatud faktilisi asjaolusid ei ole arvesse võetud. Juurdlusaruanded on sõnastatud oletuslikult, mitte kinnitavalt ning nendes on mainitud lahknevused erinevate ametnike avaldustes.

186 Komisjon väidab kolmandaks, et hageja 18. märtsi 2002. aasta memo kordab peamiselt hageja 12. septembri 2001. aasta avalduses, mis on lisatud IDOC-i juurdlusaruandele, sisalduvaid kinnitusi. Seega aruande projekti, mis hagejale kommenteerimiseks esitati, ei oleks vastavalt sellele memole tulnud muuta, kuna selles sisalduvaid asjaolusid oli juba nimetatud aruande koostamisel arvestatud.

187 Väite teises osas vastab komisjon, et É. Cressonile 23. novembril 2001 saadetud kirjas D mitte ei nõustunud tunnistusega, vaid jutustas selle ümber. Selles memos ei ole seega erapooletust rikutud. Mis puudutab hageja 18. märtsi 2002. aasta memo, siis hageja viitab oma argumentidele, mis ta esitas väite esimese osa raames.

Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

188 Esiteks, mis puudutab argumenti, et ei süüdistatud teisi isikuid, kes R. Berthelot’ palgaastmestiku osas ümberliigitamisega ning tema Teadusuuringute Ühiskeskusesse töölevõtmisega olid seotud, siis tuleb meenutada, et institutsioonil on ulatuslik kaalutlusõigus haldusjuurdluste algatamise ja läbiviimise suhtes, tingimusel et esineb mõistlik kahtlus distsiplinaarrikkumise toimepanemise kohta (vt eespool punkt 173).

189 Võttes esiteks arvesse seda ulatuslikku kaalutlusõigust ning teiseks selliste üksikasjade olemasolu, mis võivad tekitada mõistliku kahtluse hageja suhtes (vt eespool punkt 176), ei võimalda hageja argument, et teatud ametnike suhtes ei algatatud haldusjuurdlust, tuvastada tegevusetust või kaitseõiguste rikkumist, mis on välja toodud väite esimeses osas.

190 Mis puudutab teiseks hageja argumente, et tema poolt tehtud pakkumised teatud tõendite esitamiseks jäeti juurdlusi läbiviivate ametivõimude poolt arvestamata, siis asjaomane isik ei ole tõendanud, et need ametivõimud jätsid need toimikusse lisamata ning tema esitatud tõendid analüüsimata.

191 Kolmandaks, mis puudutab hageja argumenti, et 18. märtsi 2002. aasta memot ei lisatud IDOC-i haldusjuurdluse täiendavale aruandele, siis peab märkima, et see memo ei sisaldanud ühtegi uut asjaolu võrreldes nimetatud aruandele lisatud asjaomase isiku tunnistusega. Lisaks ei tähenda ametniku õigus esitada oma seisukoht teda puudutavate faktiliste asjaolude kohta seda, et juurdluse läbiviijatel on kohustus muuta aruande järeldusi vastavalt ärakuulatud ametniku nõuetele.

192 Lõpuks ja neljandaks tuleb tagasi lükata hageja väited, et juurdlust läbiviivad ametivõimud ei olnud erapooletud. Esiteks ei anna asjaolu, et oma 27. märtsi 2001. aasta memole ei lisanud juurdluse eest vastutav D hageja ärakuulamise protokolli, tunnistust erapoolikusest, kuna nimetatud protokoll oli lisatud IDOC-i lõpparuandele. Teiseks, nagu väidab õigesti komisjon, on vale väita, et oma 23. novembri 2001. aasta kirjas, mis oli adresseeritud É. Cressonile, esitas D hagejale süükspandavaid tõendeid tuvastatuna, sest tegelikult piirdus D selles kirjas komisjoni endiselt liikmelt selgituste küsimisega seoses eelkõige Teadusuuringute Ühiskeskuse assistendi T tunnistusega. Kolmandaks on argumendi osas, mille kohaselt 18. märtsi 2002. aasta memo ei lisatud IDOC-i haldusjuurdluse täiendavale aruandele, eespool täpsustatud, et ametniku õigus esitada oma seisukoht teda puudutavate faktiliste asjaolude kohta ei tähenda juurdluse läbiviijate kohustust muuta aruande järeldusi vastavalt ärakuulatud ametniku nõuetele.

193 Argumenti, mis käsitleb komisjoni poolt RTBF-i ajakirjanike meeskonnale väidetavalt antud luba filmida hagejat puudutavat konfidentsiaalset dokumenti, analüüsitakse kolmanda väite raames, mis puudutab OLAFI-i juurdluste konfidentsiaalsuse põhimõtte rikkumist ning milles on esitatud samad faktilised asjaolud.

194 Seega, välja arvatud osas, mis puudutab viimast argumenti, mille kohta Avaliku Teenistuse Kohus annab oma hinnangu kolmanda väite analüüsimise raames, on hageja väited tema kaitseõiguste rikkumise kohta põhjendamatud.

c) Kolmas väide, et on rikutud OLAF-i juurdluste konfidentsiaalsuse põhimõtet

Poolte argumendid

195 Kolmas väide puudutab OLAF-i juurdluste konfidentsiaalsuse põhimõtte rikkumist. Hageja väidab, et OLAF ja/või komisjon andsid 2000. aasta jooksul RTBF-ile loa tulla OLAF-i ruumidesse, tutvuda seal teda puudutavate rangelt konfidentsiaalsete dokumentidega ning neist teatud dokumente filmida. OLAF-i poolt tema ärakuulamise salastatud protokolli näidati 27. detsembril 2000 suure vaadatavusega televisioonisaates „Au nom de la loi”, süüdistades teda nii avalikult.

196 Lisaks rikkus komisjon oma abistamiskohustust hageja suhtes, kuna ta ei näidanud üles mingit initsiatiivi selle dokumendi levitamise eest vastutavate isikute tuvastamiseks ning hageja väärikuse taastamiseks.

197 Komisjon vaidlustab selle väite vastuvõetavuse põhjendusel, et see esitati hageja poolt tema üleviimise otsuse peale esitatud 14. oktoobri 2004. aasta kaebuses. Komisjon väidab, et ametisse nimetav ametiisik jättis selle kaebuse rahuldamata 15. märtsi 2005. aasta otsusega, mille peale hageja ei esitanud hagi personalieeskirjade artiklis 91 sätestatud tähtaja jooksul.

198 Teise võimalusena leiab komisjon, et see väide on põhjendamatu ning ta eitab, et ta andis RTBF-ile loa tutvuda hagejat puudutavate dokumentidega.

199 Komisjon täpsustab esiteks, et OLAF annab avalikkuse teavitamise üldise huvi eesmärgil ning tema enda teavitamisstrateegia raames audiovisuaalse meedia kasutusse üldkaadrid tema ruumidest fotopangana ning lubab nimetatud meedial tema ruumides üldplaane filmida, ilma et meedial oleks juurdepääs tundlikele dokumentidele ja ruumidele.

200 Teiseks väidab komisjon, et OLAF-i poolt hageja ärakuulamise protokoll edastati Belgia kohtuorganitele ning et osas, milles selle adressaadi puhul oli tegemist komisjonivälise ametivõimuga, ei ole võimalik järeldada, et komisjon andis RTBF-i ajakirjanikele juurdepääsu nendele dokumentidele.

201 Nii vaidlustab komisjon igasuguse seose OLAF-i ruumide üldkaadrite ning vaidluse all olevate konfidentsiaalsete dokumentide filmimise vahel. Tal on kahju, et leke toimus, kuid ta vaidlustab selle, et ta on selle eest vastutav ning ta rõhutab, et tõendamiskoormis lasub hagejal.

202 Mis puudutab väidetavat abistamiskohustuse rikkumist, siis ta väidab, et hageja ei esitanud talle personalieeskirjade artikli 24 kohast taotlust.

Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

– Väite vastuvõetavus

203 On tõsi, et konfidentsiaalsete dokumentide levitamine 27. detsembri 2000. aasta telesaates toodi välja hageja 14. oktoobri 2004. aasta kaebuses, mille ametisse nimetav ametiisik jättis rahuldamata ning mille peale hageja ei esitanud personalieeskirjade artikli 91 alusel hagi. Selles kaebuses on hageja ühes lauses toonud välja väidetavalt konfidentsiaalsete dokumentide levitamise saates „Au nom de la loi”, et tuua näiteid „mitme teda ahistava meetme kohta” seoses Cressoni juhtumiga ning mille pelgalt üheks aspektiks on teda puudutav üleviimise meede.

204 Siiski oli selle kaebuse ese nõue tunnistada üleviimise otsus kehtetuks. Selle kaebuse ese ei ole nõue hüvitada hagejale väidetavalt komisjoni vigadega tekitatud kahju.

205 Ametnikul on siiski õigus esitada sama väide, sama argument või sama faktiline asjaolu põhjendamaks mitmeid kaebusi, mille ese on õiguslikult erinev (vt analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 19. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-253/06 P: Chassagne vs. komisjon, EKL 2008, lk I-B-1-43 ja II-B-1-295, punkt 149).

206 Seega komisjoni esitatud vastuvõetamatuse väide tuleb tagasi lükata.

– Väite põhjendatus

207 Nimetatud väite põhjendatuse analüüsimiseks on vaja eelnevalt lühidalt võtta kokku saate „Au nom de la loi” vaidlusalune lõik.

208 Saate lühikeses lõigus mainiti hageja nime ning näidati kaadrit, mida saatelõiguga kaasnenud kommentaarides esitati kui OLAF-i poolt hageja ärakuulamise protokolli.

209 Hageja nimele viidati äriühingu H juhataja H intervjuu kontekstis. Viimane väitis, et ta tuli É. Cressoni kabinetti ilma kohtumist kokku leppimata selleks, et nõuda kabinetilt R. Berthelot’ korteri üüri maksmist, mida senimaani maksis äriühing H. Seejärel ta selgitab, et ta avastas üllatusega, et kabineti ülem oli vahepeal muutunud ning et uus kabineti ülem, st hageja näitas talle ust, küsides, kas ta teeb nalja. Seejärel näidatakse paari kaadrit OLAF-i ruumidest, seejärel on lühike kaader ekraanil loetamatust dokumendist, mida ajakirjanik esitleb kui OLAF-i poolt hageja ärakuulamise protokolli ning mida ajakirjanik kommenteerib järgmisel viisil:

„OLAF-i juurdluse aruanne sisaldab [hageja] ärakuulamist. See kinnitab, et R. Berthelot tuli üks või kaks korda koos H-ga É. Cressoni sekretariaati”.

210 Seejärel käsitletakse saates juhtumi ühte teist aspekti.

211 Vaidlusaluse saate ajal öeldi korraks hageja nimi ning lühidalt tsiteeriti OLAF-i poolt tema ärakuulamise protokolli lõiku, mis toimus möödaminnes ning asjaomast isikut isiklikult ei süüdistatud.

212 Isegi kui hagejat isiklikult ei süüdistatud, on siiski kahetsusväärne, et asjaomase saate ajal levitati dokumenti, mida saatelõigu kommentaaris esitati kui OLAF-i poolt hageja ärakuulamise protokolli.

213 Kohtupraktika kohaselt peab hageja kahju hüvitamise hagi raames tõendama Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimuste esinemist. See reegel on siiski nüansseeritud siis, kui kahjustav sündmus võis olla tingitud mitmest erinevast põhjusest ning institutsioon ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis võimaldaks välja selgitada, millisest neist põhjustest oli tingitud kahjustav sündmus, samas kui ta oli kõige paremal positsioonil sellekohaste tõendite esitamiseks, mistõttu püsiv ebakindlus tuleb jätta tema kanda (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T-48/05: Franchet ja Byk vs. komisjon, EKL 2008, lk II-1585, punktid 182 ja 183).

214 Siiski ei saa asuda käesolevas asjas seisukohale, et komisjon oli kõige paremal positsioonil tõendite esitamiseks selleks, et teha kindlaks tekkinud lekke põhjus. Seetõttu ei jää ebakindlus selle lekke põhjuste osas tema kanda.

215 Komisjon väidab õigesti, et tema ise ja OLAF ei olnud ainukesed asutused, kelle kasutuses OLAF-i poolt hageja ülekuulamise protokoll oli, kuna see saadeti Belgia siseriiklikele ametivõimudele võimaliku kohtumenetluse algatamiseks.

216 Lisaks täpsustab komisjon, et OLAF annab avalikkuse teavitamise üldise huvi eesmärgil ning tema enda teavitamisstrateegia raames audiovisuaalse meedia kasutusse üldkaadrid tema ruumidest fotopangana ning lubab nimetatud meedial tema ruumides üldplaane filmida, ilma et meedial oleks juurdepääs tundlikele dokumentidele ja ruumidele. Nii ei saa kuidagi seostada kaadreid OLAF-i ruumidest ning kaadrit dokumendist, mida saates esitati kui hageja ärakuulamise protokolli.

217 Pealegi, mis puudutab väidet, et komisjon rikkus abistamiskohustust, siis tuleb märkida, et hageja ei ole esitanud personalieeskirjade artikli 24 kohast abitaotlust. Lisaks siis, kui puuduvad erandlikud asjaolud, ei ole komisjon kohustatud spontaanselt hagejale abi osutama. Ainult erandlike asjaolude esinemine võib kohustada institutsiooni ilma isiku eelneva nõudeta oma initsiatiivil abi osutama (Euroopa Kohtu 12. juuni 1986. aasta otsus kohtuasjas 229/84: Sommerlatte vs. komisjon, EKL 1986, lk 1805, punkt 20; Avaliku Teenistuse Kohtu 31. mai 2006. aasta määrus kohtuasjas F-91/05: Frankin jt vs. komisjon, EKL AT 2006, lk I-A-1-25 ja II-A-1-83, punktid 23 ja 24).

218 Seega tuleb tagasi lükata väide, et institutsioon on rikkunud abistamiskohustust.

219 Kõigest eeltoodust järeldub, et kolmas väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

d) Neljas väide, et hageja kohtuliku puutumatuse tühistamine on õigusvastane

Poolte argumendid

220 Käesolevas väites väidab hageja, et tema kohtuliku puutumatuse tühistamise otsuse puhul, millest teda teavitati 7. veebruaril 2001, eirati eeskirju.

221 Hageja väidab, et otsus tühistada ametniku puutumatus on tõsine meede ning seega oleks ta enne selle vastuvõtmist tulnud ära kuulata sarnaselt tööstuse peadirektoraadi peadirektori W juhuga.

222 Lisaks väidab hageja, et talle ei edastatud tema kohtuliku puutumatuse tühistamise otsust, mis saadeti Belgia eeluurimiskohtunikule, ning nii ei olnud tal võimalik kindlaks teha, kas see oli piisavalt põhjendatud.

223 Lõpuks leiab hageja, et tema kohtuliku puutumatuse tühistamise otsus on teda diskrimineeriv ning tegemist on võimu kuritarvitamisega osas, milles teatud isikute puutumatus säilis hoolimata sellest, et nad olid „Berthelot’ juhtumisse” segatud.

224 Komisjon väidab vastu, et institutsioonidel on kohustus teha kriminaalkohtuga koostööd ning käesoleval juhul ei oleks ühenduste ükski huvi põhjendanud hageja kohtuliku puutumatuse tühistamisest keeldumist.

225 Komisjon leiab, et ametnikku ei pea enne tema kohta kohtuliku puutumatuse tühistamise otsuse tegemist ära kuulama, kuna hagejal on pärast seda meedet tema vastu algatatud kriminaalmenetluses kaitseõigused. Ta väidab, et kui eeldada, et hageja kinnitus tööstuse peadirektoraadi peadirektori eelneva ärakuulamise kohta on õige, siis see juhtum ei loonud pretsedenti, mis kohustaks institutsiooni kuulama süstemaatiliselt ära ametnikke enne otsuse tegemist kriminaalõigusasutuse esitatud puutumatuse tühistamise taotluse kohta. Institutsioonil on selles osas kaalutlusõigus.

Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

226 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa ametnik, kes ei ole esitanud hagi ametisse nimetava asutuse või ametiisiku kahjustava otsuse peale personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 kehtestatud tähtaegade jooksul, tugineda selle otsuse väidetavale õigusvastasusele kahju hüvitamise nõude raames (Euroopa Kohtu 7. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 401/85: Schina vs. komisjon, EKL 1987, lk 3911, punkt 9; Esimese Astme Kohtu 27. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas T-156/89: Valverde Mordt vs. Euroopa Kohus, EKL 1991, lk II-407, punkt 144).

227 Kuna hageja ei esitanud personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 kehtestatud tähtaegade jooksul hagi akti peale, millega tühistati tema kohtulik puutumatus ning millest teda teavitati personali ja halduse peadirektoraadi 7. veebruari 2001. aasta kirjaga, siis tuleb analüüsida nimetatud akti olemust, et teha kindlaks, kas tegemist on isikut kahjustava meetmega või puudub sellel seos otsuse tegemisega.

228 Seda küsimust peab omal algatusel analüüsima Avaliku Teenistuse Kohus osas, milles see on seotud kohtueelse menetluse järgimise ja hagi esitamise tähtaegadest kinnipidamisega.

229 Ametniku huve kahjustavad meetmed on meetmed, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi asjaomase isiku huve puudutaval viisil, muutes selgelt tema õiguslikku seisundit (Euroopa Kohtu 14. veebruari 1989. aasta otsus kohtuasjas 346/87: Bossi vs. komisjon, EKL 1989, lk 303, punkt 23).

230 On jõutud järeldusele, et kuigi protokolliga Euroopa ühendustele antud privileegidel ja immuniteetidel on vaid funktsionaalne tähendus ning nende eesmärk on tagada ühenduste tõrgeteta toimimine ja sõltumatus, on tõsi ka see, et need on sõnaselgelt antud ühenduste institutsioonide ametnikele ja muudele teenistujatele. See, et privileegid ja immuniteedid on ette nähtud ühenduse avalikes huvides, õigustab institutsioonidele antud võimalust vajaduse korral immuniteet ära võtta, kuid ei tähenda, et need privileegid ja immuniteedid on antud ühendusele ja mitte otseselt ametnikele ja muudele teenistujatele. Protokolliga antakse asjassepuutuvatele isikutele seega subjektiivne õigus (Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-345/05: Mote vs. parlament, EKL 2008, lk II-2849, punktid 27 ja 28).

231 Privileegide ja immuniteetide protokolli artiklis 12 ette nähtud kohtulik puutumatus kaitseb ametnikke ja teenistujaid liikmesriikide asutuste menetluse algatamise eest nende ametikohustuste täitmisel tehtud tegude suhtes. Otsus ametniku immuniteedi tühistamise kohta muudab ametniku või teenistuja õiguslikku olukorda ainuüksi selle kaitse tühistamise tagajärjel, kuna taastatakse tema staatus isikuna, kelle suhtes kehtivad liikmesriikide üldkohaldatavad normid ning seega saab tema suhtes kohaldada meetmeid, eelkõige teda kinni pidada ja tema suhtes kohtumenetlust algatada, mis on nende üldkohaldatavate normidega ette nähtud, ilma et seejuures ükski vahenorm oleks vajalik (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Mote vs. parlament, punkt 34).

232 Liikmesriigi asutustele jäetud kaalutlusõigus – pärast immuniteedi võtmist jätkata ametniku või teenistuja suhtes algatatud menetlust või sellest loobuda – ei mängi mingit rolli viimati nimetatu õigusliku olukorra otsese puutumuse küsimuses, kuna immuniteedi äravõtmise otsusega seonduvad tagajärjed piirduvad niisuguse kaitse kõrvaldamisega, mis tal oli tänu ametniku või teenistuja staatusele, ja selleks ei ole vaja ühtegi täiendavat rakendusmeedet (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Mote vs. parlament, punkt 35).

233 Eeltoodust tuleneb, et otsus, millega komisjon tühistas hageja kohtuliku puutumatuse, on teda kahjustav meede.

234 Kuna hageja ei ole siiski esitanud hagi tema kohtulikku puutumatust tühistava otsuse peale personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 kehtestatud tähtaegade jooksul, siis ei ole lubatud tugineda selle otsuse õigusvastasusele kahju hüvitamise nõude raames.

235 Seega tuleb neljas väide vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.

e) Viies väide, et hageja üleviimise otsus on õigusvastane

Poolte argumendid

236 Hageja arvates ei ole üleviimise otsus piisavalt põhjendatud, see tehti teenistuse huve rikkudes ning tegemist on varjatud distsiplinaarkaristusega.

237 Komisjon vaidlustab selle väite vastuvõetavuse. Üleviimise otsuse peale esitati 14. oktoobri 2004. aasta kaebus, mille ametisse nimetav ametiisik jättis rahuldamata 15. märtsil 2005. Hageja ei esitanud nimetatud otsuse peale hagi personalieeskirjade artiklis 91 kehtestatud tähtaja jooksul.

238 Komisjon väidab teise võimalusena, et üleviimise otsus põhineb teenistuse huvidel ning ta tuletab meelde ulatuslikku kaalutlusõigust, mis institutsioonidel on oma teenistuste korraldamisel.

Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

239 Nagu neljanda väite raames meenutati, ei saa ametnik, kes ei ole esitanud hagi ametisse nimetava asutuse või ametiisiku kahjustava otsuse peale personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 kehtestatud tähtaegade jooksul, tugineda selle otsuse väidetavale õigusvastasusele kahju hüvitamise nõude raames.

240 Hageja esitas 19. oktoobril 2004 käesolevas asjas 14. oktoobri 2004. aasta kuupäevaga kaebuse personalieeskirjade artikli 90 alusel tema suhtes tehtud üleviimise otsuse peale, kuid ei esitanud nimetatud personalieeskirjade artikli 91 alusel hagi pärast seda, kui tema kaebus jäeti ametisse nimetava ametiisiku 15. märtsi 2005. aasta otsusega rahuldamata.

241 Sellest tuleneb, et hageja ei saa tugineda üleviimise otsuse väidetavale õigusvastasusele käesoleva kahju hüvitamise nõude raames.

242 Seetõttu tuleb viies väide vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.

f) Kuues väide, et personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetlus ei olnud nõuetekohane

243 See väide on jagatud kahte ossa. Väite esimene osa puudutab otsust välistada oletus, et hagejal oli tööõnnetus ning teine käsitleb otsust saata asi täiendavaks juurdluseks IDOC-ile.

244 Lisaks toob hageja välja kirjades, mis ta saatis Avaliku Teenistuse Kohtule, ja seejärel kohtuistungil, et personalieeskirjade artikli 73 alusel läbiviidud menetluste puhul on mitut eeskirja eiratud. Ta viitas seal eriti „nõiaringile” ja „allakäigutrepile”, kuhu komisjon oli ta sulgenud: personalieeskirjade artikli 73 alusel algatatud menetluse õigustamatu pikendamine säilitas ebakindla olukorra, milles ta on olnud aastaid ning takistas tema tervisliku seisundi stabiliseerumist ning teiseks keeldus komisjon kahju hüvitamast seni, kuni tema tervislik seisund ei olnud stabiliseerunud.

245 Peab meenutama, et kuigi mutatis mutandis kohaldamisele kuuluv Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 esimene lõik keelab menetluse käigus uusi väiteid esitada, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus, tuleb väide, mis on varem esitatud väite laiendus, lugeda vastuvõetavaks (Euroopa Kohtu 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-412/05 P: Alcon vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I-3569, punkt 38).

246 Käesolevas asjas ei tugine hageja esitatud täiendav kriitika faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus ning osas, milles need esitati vastuvõetamatuse küsimuse raames, mis puudutab kutsehaigusega seotud kahju hüvitamise nõude enneaegsust, ning seetõttu ei saa seda pidada kuuenda väite kahe osa või eespool esitatud teiste väidete laienduseks.

247 Lisaks esitas hageja 18. veebruaril 2009 Avaliku Teenistuse Kohtusse kolmanda hagi, mis registreeriti numbri alla F-12/09 ning milles ta palub tühistada eelkõige komisjoni 28. aprilli 2008. aasta otsus, millega keelduti otsuse tegemisest personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punkti b kohta ning sellise kahju hüvitamist, mis talle tekitati vigadega, mida ta heidab komisjonile ette tema haiguse kutsehaiguseks tunnistamise menetluse läbiviimisel, mille hulka kuulub ka nimetatud menetluse õigustamatu pikendamine.

248 Seetõttu tuleb see kriitika jätta käesoleva hagi raames vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, mille tagajärg on see, et Avaliku Teenistuse Kohus peab ainult analüüsima hagiavalduses esitatud väite kahte osa.

Väite esimene osa, et väidetavalt välistati põhjendamatult tööõnnetuse võimalus

– Poolte argumendid

249 Hageja väidab, et alates oma esimesest 25. juuli 2003 kuupäevaga avaldusest ning seejärel süstemaatiliselt kogu menetluse jooksul ta kinnitas, et ta kutsehaigestus või temaga juhtus tööõnnetus. Komisjon ei ole analüüsinud, kas temaga juhtus tööõnnetus.

250 Komisjon väidab vastu, et käesoleva juhu asjaolusid ning isegi hageja avaldusi arvestades on õige, et komisjon algatas kutsehaiguseks ja mitte õnnetusjuhtumiks tunnistamise menetluse.

– Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang

251 Endiste kindlustuseeskirjade artikkel 2, mida kohaldati siis, kui hageja esitas oma teated, määratles õnnetusjuhtumina iga ootamatu või vägivaldse või ebanormaalse juhtumi või välise teguri, mis mõjutab ametniku füüsilist või psüühilist tervist.

252 Endiste kindlustuseeskirjade artikli 16 kohaselt peab õnnetusjuhtumisse sattunud kindlustatud isik või temaga võrdsustatud isik õnnetusjuhtumist teatama selle institutsiooni administratsioonile, mille juurde kindlustatud isik kuulub. Õnnetusjuhtumi teates tuleb märkida üksikasjalikult õnnetusjuhtumi koht ja aeg, põhjused ning asjaolud, samuti tunnistajate nimed ning mis tahes kolmanda isiku nimi, kes võib olla vastutav. Sellele tuleb lisada arstitõend, mis täpsustab vigastuste iseloomu ja õnnetusjuhtumi tõenäolisi tagajärgi. Teatis tuleb esitada hiljemalt kümne tööpäeva jooksul õnnetusjuhtumi toimumise päevast.

253 Endiste kindlustuseeskirjade artikli 17 lõike 1 esimese lõigu esimese lause kohaselt peab kindlustatud isik, kes taotleb kutsehaiguse alusel nimetatud eeskirjade kohaldamist, mõistliku aja jooksul pärast haiguse algust või pärast haiguse esmakordse diagnoosimise kuupäeva esitama teate selle institutsiooni administratsioonile.

254 Hageja saatis 25. juulil 2003 komisjonile kirja, milles ta teatas, et ta on langenud sügavasse depressiooni, ja mille teema oli „õnnetusjuhtumi/kutsehaiguse teade ([endiste kindlustuseeskirjade] artikkel 17)”.

255 Hageja saatis 25. oktoobril 2004 komisjonile uue teate, mille kohaselt tal oli sügav depressioon selle tõttu, et teda psühholoogiliselt ahistati. Selle kirja teema oli sõnastatud järgmiselt: „[…] Minu seisundi tunnustamine kutsehaiguseks ja/või tööõnnetuseks – mõju [p]ersonalieeskirjade artiklites 73 ja 78 kehtestatud menetluste kohaldamisele […]”.

256 Tuleb tõdeda, et kuigi samal ajal mainitakse nii õnnetusjuhtumi kui ka kutsehaiguse mõistet, viitab hageja 25. juuli 2003. aasta avaldus sõnaselgelt endiste kindlustuseeskirjade artiklile 17, mis käsitleb haiguse kutsehaiguseks tunnistamisele kohaldatavat menetlust ning mitte nimetatud eeskirjade artiklile 16, mis käsitleb sündmuse tunnistamist õnnetusjuhtumiks. Selle teate sisu viitab depressioonile, mille all ta kannatab, st haigusele.

257 Samamoodi viitab hageja 25. oktoobri 2004. aasta teade isegi siis, kui ta mainib teema real samal ajal õnnetusjuhtumi ja kutsehaiguse mõistet, uuesti depressioonile, mille all ta kannatab.

258 Seega hageja enda teateid arvestades on komisjon õigesti leidnud, et