ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Direktiivi artikli 5 lõigetes 1–3 on sätestatud: „1. Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata: a) kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud; b) kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et üldsus võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel. 2. Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud [selliste] kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, [juhul kui viimane on liikmesriigis omandanud maine] ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi [eristusvõimet] või mainet. 3. Lõigete 1 ja 2 alusel võib muu hulgas keelata järgmised toimingud: a) tähise kandmine kaupadele või nende pakendile; b) kõnealuse tähisega kaupade pakkumine, turuleviimine või ladustamine nimetatud otstarbel või kõnealuse tähisega teenuste pakkumine või osutamine; c) kaupade importimine ja eksportimine kõnealuse tähise all; d) tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamides.” [täpsustatud tõlge]
2

See taotlus esitati Central Bank of Iraq (edaspidi „CBI”) võlausaldajate, nimelt Soomes asuva Draka NK Cables Ltd, Rootsis asuva AB Sandvik International, Madalmaades asuva VO Sembodja BV ja Iirimaal asuva Parc Healthcare International Ltd (edaspidi koos „hagejad”), ning samuti CBI võlausaldaja, Tšehhi Vabariigis asuva Omnipol Ltd (edaspidi „Omnipol”) vahelises kohtuvaidluses, mille esemeks on Rechtbank van eerste aanleg te Brussel’i (Brüsseli esimese astme kohus) täitmismäärus, millega kuulutati täidetavaks Gerechtshof te Amsterdam’i (Amsterdami apellatsioonikohus) 11. detsembri 2003. aasta otsus, mis puudutas CBI võlga Omnipoli ees.
19

Mis puudutab sellist siseriiklikku õigusnormi, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mille pealkiri on „Maksu mahaarvamine”, siis tuleb märkida, et see sisaldab käibemaksu mahaarvamise õiguse üldist piirangut, mida kohaldatakse kõikidele kaupade omandamistele toetuste abil, mida rahastatakse riiklikest vahenditest.
20

Oberlandesgericht Karlsruhe leidis, et otsustamaks selle üle, kas R. Kqiku on karistatav välismaalaste seaduse § 95 lõike 1 punkti 3 ja lõike 2 järgi süüdistuses, et ta sisenes ebaseaduslikult Saksamaa territooriumile ja viibis seal ebaseaduslikult, tuleb tõlgendada otsusega nr 896/2006 kehtestatud elamislubade ühepoolset tunnustamist käsitlevaid õigusnorme, ning otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas otsuse […] nr 896/2006 artikleid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et selle otsuse lisas loetletud Šveitsi ja Liechtensteini välja antud elamislubasid tuleb tänu Schengeni acquis’d täielikult rakendavate liikmesriikide ühepoolsele ühtse või riigi transiitviisaga võrdväärseks tunnustamisele otseselt käsitada kui ühisest alast läbisõiduks antud elamislubasid; või kas otsuse […] nr 896/2006 artikleid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et kolmandate riikide kodanikud, kellel on üks selle otsuse lisas loetletud Schengeni acquis’d täielikult rakendavate liikmesriikide poolt ühepoolselt tunnustatavatest Šveitsi ja Liechtensteini elamislubadest, on ühisest alast läbisõiduks vabastatud määruse […] nr 539/2001 artikli 1 lõikes 1 sätestatud viisakohustusest?”
14

Kuna Bundesfinanzhof leidis, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks on vaja tõlgendada määruse nr 2193/2003 artikli 4 lõiget 2, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas […] määruse nr 2193/2003 […] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada vastuolus selle sõnastusega ehk nii, et tooted, mille puhul on tõendatud, et need on täiendavate tollimaksude esmakordse kohaldamise ajal juba teel ühendusse ja mille sihtkohta ei saa muuta, ei kuulu täiendava tollimaksuga maksustamisele?”
36

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 92/83 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mida iseloomustab see, et eri õlletehased on osaluse ja hääleõiguse kaudu omavahel struktuuriliselt seotud, mille tulemusel võib sama isik, kes tegutseb äriühingu juhina mitmes asjaomases õlletehases, olenemata tema tegelikust käitumisest mõjutada nende õlletehaste ärialaste otsuste tegemist, on välistatud, et neid õlletehaseid võiks käsitleda üksteisest majanduslikult sõltumatuna.
5

Määruse nr 3665/87 artikli 11 lõige 1 käsitleb alusetult makstud eksporditoetuste sissenõudmist ja sanktsioone. Nimetatud lõike 1 esimene kuni kolmas ja seitsmes lõik on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui leitakse, et eksportija on eksporditoetuse saamiseks taotlenud kohaldatavast suuremat toetust, vastab kõnealuse ekspordi toetus tegelikult eksporditud toodete suhtes kohaldatavale toetusele, mida vastavalt vähendatakse: a) poole võrra taotletud ja tegelikule ekspordile kohaldatava toetuse vahest; b) taotletud ja tegelikule ekspordile kohaldatava toetuse kahekordse vahe võrra, kui eksportija esitas tahtlikult valeandmed. Taotletud toetusena käsitatakse artikli 3 või artikli 25 lõike 2 kohaselt esitatud teabe alusel arvutatud summat. Kui toetusemäär erineb vastavalt sihtkohale, arvutatakse taotletud toetuse diferentseeritud osa, kasutades artikli 47 kohaselt esitatud andmeid koguse, kaalu ja sihtkoha kohta. Esimese lõigu punktis a sätestatud sanktsiooni ei kohaldata: a) vääramatu jõu korral; b) erandjuhtudel, kui eksportija, saades teada, et taotletud toetus on liiga suur, teatab sellest viivitamata kirjalikult pädevale asutusele, välja arvatud juhul, kui pädev asutus on eksportijat teavitanud kavatsusest taotlust kontrollida või kui eksportija on kõnealusest kavatsusest mõnel muul moel teada saanud või pädev asutus on juba kindlaks teinud, et taotletud toetus ei ole õiguspärane; c) kui taotletud toetuse puhul on tegemist ilmse veaga, mida tunnustab pädev asutus; d) kui taotletud toetus on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1222/94, eelkõige selle artikli 3 lõikega 2, ja arvutatakse konkreetse ajavahemiku jooksul kasutatud keskmiste koguste põhjal; e) kaalu justeerimisel, kuivõrd kaalu muutumise põhjuseks on kasutatud kaalumismeetodite erinevused. […] Sanktsioone ei kohaldata üksnes juhul, kui taotletud toetus on suurem kui vastavalt artikli 2a lõikele 2, artikli 20 lõikele 3, artikli 33 lõikele 2 ja/või artiklile 48 kohaldatav toetus.”
16

Artikli 9 kohaselt hõlmab nimetatud mõiste muu hulgas surma või tervisekahjustuse põhjustatud kahju, igale varale, välja arvatud puudusega toode ise, tekitatud kahju või selle hävimist – kusjuures omavastutus on 500 eurot –, tingimusel et vara on tavaliselt erakasutuseks või -tarbimiseks kavandatud liiki ja see oli peamiselt kahjukannataja enda erakasutuses või -tarbimises.
44

Neil asjaoludel tuleb kolmandale küsimusele vastata, et on siseriikliku kohtu hinnata, kas niisuguse lepingutingimuse puhul, mis on vaidluse ese põhikohtuasjas, on täidetud kriteeriumid, mis annavad aluse kvalifitseerida selle tingimuse ebaõiglasena direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses. Seejuures peab siseriiklik kohus arvestama asjaoluga, et ebaõiglasena võib käsitada tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud lepingus sisalduvat tingimust, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud ja mis määrab vaidluse allumise üksnes kohtule, mille tööpiirkonnas asub müüja või teenuste osutaja registrijärgne asukoht.
26

Sellega seoses olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 39 kasutatud mõistel „töötaja” ühenduse õiguse seisukohalt spetsiifiline sisu ning seda ei tohi tõlgendada kitsalt. „Töötajana” tuleb käsitada igaüht, kes teeb tegelikku ja tulemuslikku tööd, välja arvatud niivõrd väikesemahuline töö, et seda saab pidada üksnes kõrval- või lisategevuseks. Kõnealuse kohtupraktika kohaselt on töösuhtele omane see, et isik teeb teatud ajavahemiku jooksul teisele isikule tema juhtimise all teatud töid, mille eest ta saab tasu (vt eelkõige 3. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 66/85: Lawrie-Blum, EKL 1986, lk 2121, punktid 16 ja 17, ning 11. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-228/07: Petersen, EKL 2008, lk I-6989, punkt 45).
10

Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste kaebas nimetatud kohtuotsuse edasi ning Pometon SpA esitas selle peale vastuapellatsioonkaebuse. Neil asjaoludel otsustas Commissione tributaria regionale di Trieste menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas saab õigustatult väita, et seestöötlemise protseduur võib selliselt läbiviiduna, nagu seda tegi Pometon SpA, lisaks ühenduse tolliseadustiku […] põhimõtetele rikkuda ühenduse tollipoliitika põhimõtteid ja eelkõige dumpinguvastaste üld- ja erinormide põhimõtteid? Täpsemalt, kas määruse (EMÜ) nr 384/[96] artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et see on üldkohaldatav põhimõte, mida tuleb kohaldada kui ühenduse õiguskorra üldnormi ja mis on lisaks dumpinguvastase tollimaksu määramise menetlusele vahetu õigusmõjuga ka siseriiklike ametiasutuste ja maksukohustuslaste vahelistes suhetes; kas sellele põhimõttele võib näiteks tugineda tollikontrolli läbiviimisel ühenduse tolliseadustiku […] artikli 4 punkti 14 tähenduses[?] 2. Kas määruse (EÜ) nr 384/[96] artiklit 13 dumpinguvastaste õigusnormide eiramise kohta koostoimes ühenduse tolliseadustiku […] artikli 114 jj-tega seestöötlemise kohta ja artiklitega 202, 204, 212 ja 214 tollivõla tekkimise kohta saab tõlgendada nii, et kauba maksustamine dumpinguvastase tollimaksuga ei ole välistatud juhul, kui toote ostab sellise riigi õigussubjekt, mille suhtes dumpinguvastast tollimaksu ei ole kehtestatud, kes on selle omakorda ostnud riigist, mille suhtes selline meede on kehtestatud, ning kes on ilma seda mingil moel muutmata importinud selle toote seestöötlemise protseduuri alusel ajutiselt ühendusse, et see töödelduna reimportida, kuid ajutiselt ja vaid mõneks tunniks, müües selle kohe uuesti samale ühenduse liikmesriigi äriühingule, kes seestöötlemise läbi viis[?] 3. Kas sanktsioone sisaldavate ühenduse normide puudumisel – kuna taotluse esitanud kohtu hinnangul neid ei ole – võib liikmesriigi kohus kohaldada oma riigi õiguskorra norme, nimelt Itaalia tsiviilseadustiku artiklit 1343 (õigusvastane tehing), artiklit 1344 (näilik tehing), artiklit 1345 (õigusvastase eesmärgiga tehing) ning artiklit 1414 jj näiliku tehingu tagajärgede kohta, mille alusel saab juhul, kui vastavad tingimused on täidetud, tunnistada kehtetuks seestöötlemise protseduurile suunamise ja kompensatsioonitoodete müügi lepingud, kui tuvastatakse eespool nimetatud ühenduse õiguse põhimõtete rikkumine[?] 4. Kas eespool kirjeldatud toiming – juhul, kui see teostati eesmärgiga hoida kõrvale dumpinguvastase tollimaksu tasumisest – on ka teistel põhjustel või vastavalt teistele tõlgenduskriteeriumidele, mida palutakse Euroopa Kohtul täpsustada, seestöötlemise protseduuriga kooskõlas või kas [see] vastupidi rikub tõepoolest dumpinguvastast tollimaksu puudutavaid tollialaseid põhimõtteid, mis palutakse Euroopa Kohtul välja tuua[?] 5. Kas kõnealune toiming kujutab endast ka teistel põhjustel või vastavalt teistele tõlgenduskriteeriumidele – millele palutakse Euroopa Kohtul osutada – dumpinguvastase tollimaksuga maksustatud toote lõplikku importi[?]”
36

Euroopa Ühenduste Komisjon on seisukohal, et ühenduse õiguse üldpõhimõtete järgimiseks on nõutav, et ühenduse direktiivide ülevõtmine toimuks selgete, vormikohaste siseriikliku õiguse normidega, millel on kodanike suhtes vahetu õigusmõju, mis peavad olema ametlikult avaldatud ja mida ei saa haldusorgani suval muuta. Seega peaksid liikmesriigid kehtestama õigusnormid seaduse või määrusega. Põhikohtuasjas on sõnaselget ja täpselt määratletud sätet vaja seda enam, et tegu on erandi kohaldamisala kindlaksmääramisega põhimõttest, et maksukohustuslane on iga isik, kes teostab iseseisvalt kuuenda direktiivi artikli 4 lõikes 2 sätestatud mis tahes majandustegevust.
52

Kui Euroopa Kohus otsustab trahvi või põhisumma määrata, siis peab ta oma kaalutlusõigust teostades määrama need selliselt, et need ühelt poolt vastaksid asjaoludele ning teiselt poolt oleks tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõime suhtes proportsionaalsed. Mis puudutab täpsemalt põhisumma määramist, siis asjakohasteks teguriteks on sellised asjaolud nagu rikkumise kestus ajast, mil rikkumise tuvastanud kohtuotsus tehti, ning asjaomased avalikud ja erahuvid (vt eespool viidatud 9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 64 ja viidatud kohtupraktika).
1.

Kuna Rootsi Kuningriik ei ole jõustanud ettenähtud tähtaja jooksul vajalikke õigus‑ ja haldusnorme, et täita nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivist 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, on Rootsi Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
69

Isegi kui oletada, et määrus nr 1788/2003, mida kohaldatakse vahet tegemata kõigile kvoodiomanikele, võib mõjutada väiketootjaid tõepoolest rängemalt kui suurtootjaid, tuleb siiski nentida, et asjaolu, et ühise turukorralduse raames võetud meede võib avaldada mõningatele tootjatele nende tootmise eripära tõttu erinevat mõju, ei põhjusta diskrimineerimist, kui selle meetme aluseks on objektiivsed kriteeriumid, mida on vastavalt ühise turukorralduse üldistele toimimise vajadustele kohandatud. Öeldu kehtib piimakvoodi- ja tasusüsteemi kohta, mis on korraldatud nii, et individuaalsed kvoodid määratakse sellises suurusjärgus, et nende kogus ei ületaks igale liikmesriigile tagatud üldkvooti (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Hierl, punkt 19 ja viidatud kohtupraktika).
72

Eeltoodut arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et rakendusmääruse artikli 2 lõikeid 2 ja 3 koostoimes TIR-konventsiooni artikli 11 lõigetega 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et neis sätestatud tähtaeg kehtib üksnes veo eeskirjadele vastavuse tõendamise, mitte aga eeskirjade rikkumise või eiramise koha tõendamise suhtes. Siseriikliku kohtu ülesanne on siseriikliku tõendite esitamisele kohaldatava õiguse põhimõtete alusel kindlaks teha, kas talle lahendamiseks antud juhul ja kõiki asjaolusid silmas pidades on tõendid eeskirjade rikkumise või eiramise koha kohta esitatud tähtaegselt. Siseriiklik kohus hindab nimetatud tähtaega siiski kooskõlas ühenduse õigusega, võttes eelkõige arvesse esiteks seda, et kõnealune tähtaeg ei oleks liiga pikk, et oleks võimalik tasumisele kuuluvaid summasid õiguslikult ja reaalselt teises liikmesriigis sisse nõuda, ja teiseks seda, et nimetatud tähtaeg ei muudaks TIR-märkmiku valdajal võimatuks eelnimetatud tõendeid reaalselt esitada.
38

Lõpetuseks tuleb meenutada, et objektiivseks klassifitseerimise kriteeriumiks võib olla ka toote kasutuseesmärk, juhul kui see on nimetatud tootele omane ja seda saab hinnata selle kauba objektiivsete tunnuste ning omaduste alusel (vt 1. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C-459/93: Thyssen Haniel Logistic, EKL 1995, lk I-1381, punkt 13; . aasta otsus kohtuasjas C-396/02: DFDS, EKL 2004, lk I-8439, punkt 29, ja . aasta otsus kohtuasjas C-183/06: RUMA, EKL 2007, lk I-1559, punkt 36). On selge, et põhikohtuasjas vaidluse all olevate toodetega sarnaste toodete objektiivsed tunnused ja omadused – vorm, värvus ja müüginimetus – vastavad alkohoolsete jookide omadustele.
49

Eeltoodud kaalutlustest tulenevalt tuleb muudetud määruse nr 918/83 artiklit 27 tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus imporditollimaksuvabastuse kohaldamine liitsaadetisele, mille tegelik koguväärtus ületab nimetatud artiklis 27 sätestatud piiri, kuid mis eraldi võetuna on väikese väärtusega, tingimusel et iga liitsaadetise pakk on eraldi adresseeritud ühenduses asuvale kaubasaajale. Selles osas ei oma tähtsust asjaolu, et saajate lepingupartner on ise asutatud ühenduses, kui kaup saadetakse kolmandast riigist otse nimetatud saajatele.
37

Neil asjaoludel peatas Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante y no 1 de Marca Comunitaria oma menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas määruse nr 6/2002 artikli 14 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see käsitleb üksnes selliseid ühenduse disainilahendusi, mis on välja töötatud töösuhte raames, mille puhul autorit seob tööõigusega reguleeritud tööleping, mille kohaselt autor töötab tööandja alluvuses ja tema nimel, või 2. tuleb määruse nr 6/2002 artikli 14 lõike 3 mõisteid „töötaja” ja „tööandja” tõlgendada laialt, nii et nendega on hõlmatud ka muu kui töösuhe, näiteks suhe, mille puhul isik (autor) kohustub kokkulepitud hinna eest tsiviil- või äriõigusliku lepingu (seega lepingu, mis ei näe ette isiku tavapärast töötamist teise isiku alluvuses ja nimel) alusel teise isiku jaoks välja töötama disainilahenduse ning seega käsitletakse seda disainilahendust tellijale kuuluvana, kui lepingus ei ole ette nähtud teisiti? 3. Kui vastus teisele küsimusele on eitav, kuna disainilahenduse väljatöötamine tööõigusliku suhte raames ja disainilahenduse väljatöötamine muu kui tööõigusliku suhte raames on erinevad faktilised olukorrad, a) siis kas tuleb kohaldada määruse nr 6/2002 artikli 14 lõike 1 üldreeglit ja järelikult olla seisukohal, et disainilahendused kuuluvad autorile, kui pooled ei ole lepingus ette näinud teisiti, või b) peab ühenduse disainilahenduste kohus määruse nr 6/2002 artikli 88 lõike 2 alusel tuginema disainilahendusi käsitlevale siseriiklikule õigusele? 4. Kui on kohane tugineda siseriiklikule õigusele, siis kas on võimalik kohaldada siseriiklikku õigust juhul, kui see siseriiklik õigus võrdsustab (nagu Hispaania õigus) töösuhte raames loodud disainilahendused (mis kuuluvad tööandjale, kui ei ole kokku lepitud teisiti) ja tellimuse alusel loodud disainilahendused (mis kuuluvad isikule, kes need tellis, kui ei ole kokku lepitud teisiti)? 5. Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis kas selline lahendus (disainilahendus kuulub isikule, kes selle tellis, kui ei ole kokku lepitud teisiti) on vastuolus eitava vastusega teisele küsimusele?”
22

Eelotsuse küsimusega soovib siseriiklik kohus sisuliselt selgitust, kas kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellisel telekommunikatsiooniteenuste osutajal nagu põhikohtuasjas, kelle asukoht on liikmesriigi territooriumil, on kõnesoleva sätte alusel õigus kõnealuses liikmesriigis telekommunikatsiooniteenustelt tasutud sisendkäibemaks maha arvata või saada see tagasi, kui need on osutatud teises liikmesriigis asuvale ettevõtjale.
57

Vastupidi sellele, mida väidavad Hispaania, Poola ja Slovaki valitsus, ei ole asjaolu, et määruse nr 1348/2000 põhjenduses 6 on mainitud üksnes tõhusat ja kiiret kohtumenetlust, piisav selleks, et jätta kõnesoleva määruse kohaldamisalast välja kõik dokumendid, mis ei seondu kohtumenetlusega. Tegelikult on selles põhjenduses viidatud vaid ühele nimetatud määruse peamise eesmärgi tuletisele. Järelikult tuleb asjaolu, et selles põhjenduses on kohtuväliseid dokumente mainitud seonduvalt kohtumenetlusega, mõista nii, et kohtumenetluses võidakse nõuda niisuguse dokumendi edastamist.
35

Teiseks on selge ka see, et erinevalt jahutusradiaatoritest ei ole ventilaatoritel, millega põhikohtuasjas käsitletavad tooted on varustatud, omadust töötada katkematult, vaid need hakkavad tööle alles siis, kui jahutusradiaatori poolt tagatud jahutus ei ole enam piisav, et takistada protsessori temperatuuri tõusu üle teatava piiri.
49

Mis puutub eesmärki soodustada kutseõppe läbinud noorte integreerumist tööturule, siis tuleb rõhutada, et enne 18-aastaseks saamist omandatud töökogemuse mittearvestamine kohaldub vahet tegemata kõigi avalikus teenistuses töötavate lepinguliste teenistujate suhtes, olenemata sellest, mis vanuses nad tööle võetakse. Niisiis ei võimalda töökogemuse omandamise vanuse kriteerium eristada isikute gruppi, mis on määratletud vastavalt nende noorele eale, selleks et võimaldada neile töölevõtmisel eritingimusi, mille eesmärk on soodustada nende integreerumist tööturule. Selline eeskiri, nagu on kõne all põhikohtuasjas, erineb sellistest meetmetest, mille tõi välja Taani valitsus ning mille eesmärk on soodustada alla 18-aastaste kutseharidusega noorte integreerumist tööturule selliselt, et need meetmed sätestavad nende suhtes minimaalsed palgatingimused, mis on madalamad kui vanematel töötajatel. Kuivõrd selline eeskiri, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei võta arvesse isikute vanust nende töölevõtmise hetkel, ei ole see eeskiri asjakohane selleks, et soodustada ühe kategooria töötajate – kes on määratletud tulenevalt nende noorest east – sisenemist tööturule.
55

Lisaks on põhikohtuasjades vaatluse all olev liikmesriigi säte ebaproportsionaalne, kuna see ei tee vahet olenevalt sellest, kas Madalmaade Kuningriik on sõlminud teabevahetuse kokkuleppe liikmesriigiga, kust on pärit maksuobjekti osad, või kas see teine riik kohaldab pangasaladust, ning isegi mitte olenevalt sellest, kas tegemist on liikmesriigi või kolmanda riigiga. Põhikohtuasjade hagejad täpsustavad, et teabevahetuse kokkuleppe rakendamine ei nõua tavaliselt sellist seitsmeaastast lisatähtaega, nagu on ette nähtud AWR-i artikli 16 lõikes 4. Nad väidavad, et see tähtaeg on määratud üsna meelevaldselt, viidates tähtajale, mille jooksul peab maksupettuse puhul kriminaalmenetlust alustama, isegi kui Madalmaade karistusõiguses on see tähtaeg sama nii siseriiklikel kui ka piiriülestel juhtudel.
11

Määruse nr 1974/2004 põhjendus 5 on sõnastatud järgmiselt: „Määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 2 punkt e näeb ette, et toetused võrdlusperioodil on sellel perioodil antud või antavad toetused. VII lisa täiendab, et arvesse tuleb võtta baaskülvipinna, ülemmäärade või muude koguseliste piirangute kohaldamisest tulenevaid vähendusi. Seetõttu on asjakohane selguse huvides täpsustada, et vastavalt komisjoni määrusele (EÜ) nr 2419/2001 kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi ei tohi võtta arvesse ühegi määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud otsetoetuse puhul, et mitte pikendada antud perioodil kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi. Seetõttu tuleb toetusõiguste kehtestamise ajal kindlaks määratud loomade ja hektarite arvu võtta arvesse ilma, et see piiraks edasisi kontrolle ja nõukogu (EÜ, Euratom) määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 kohaldamist”.
44

Eelotsusetaotlusest tulenevalt väidab põhikohtuasja hageja seda, et ennetavalt turult kõrvaldatud suhkrukoguse ajutise makse arvutamisel arvessevõtmine ei vasta EÜ artikli 34 lõikes 2 sätestatud diskrimineerimiskeelu põhimõttele. Ta väidab peamiselt seda, et sel moel turult kõrvaldatud suhkrukoguse arvessevõtmine mõjub määruse nr 493/2006 artiklis 3 sätestatud toodangu piirväärtuse arvutamise tõttu diskrimineerivalt ettevõtjatele liikmesriikides, kus on loobutud vaid väikesest kvootide arvust turustusaastal 2006/2007 võrreldes nende liikmesriikide ettevõtjatega, kes on vastupidi lõplikult loobunud suurest kvootide arvust asjaomasel aastal. See paneb esimesena mainitud ettevõtjad teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, kuna nad saavad pärast ennetavat turult kõrvaldamist neile järele jäänud kvoodikohase suhkrukoguse eest oluliselt väiksemat netohinda kui teised ettevõtjad.