Otsuse, milles komisjon pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist tuvastab, et ettevõtja on rikkunud ST artikli 65 lõiget 1, ja määrab talle trahvi, õiguslik alus on rikkumise tuvastamise osas määruse nr 1/2003 artikli 7 lõige 1 ja trahvi määramise osas määruse nr 1/2003 artikli 23 lõige 2.

Ühenduse õiguskorra raames on institutsioonidel üksnes neile antud pädevus. Sel põhjusel on ühenduse õigusaktide preambulis märgitud õiguslik alus, mis annab asjaomasele institutsioonile volituse vastavas valdkonnas tegutsemiseks. Sobiva õigusliku aluse valik on konstitutsionaalse tähtsusega.

EÜ asutamislepingu eeskirjade kohaldamine valdkonnas, mida esialgu reguleeris ESTÜ asutamisleping, peab toimuma nii, et järgitaks põhimõtteid, mis käsitlevad õiguse kohaldamist ajas. Kuigi menetlusnorme kohaldatakse üldiselt kõikide menetluste suhtes, mis on nende normide jõustumise hetkel pooleli, tuleb materiaalõigusnorme õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete järgimise tagamiseks tõlgendada selliselt, et neid kohaldatakse enne nende jõustumist tekkinud olukordade suhtes üksnes siis, kui nende sõnastusest, eesmärkidest või ülesehitusest ilmneb selgelt, et selline mõju tuleb neile omistada.

Mis puudutab konkurentsiõiguse valdkonnas komisjoni läbi viidavaid haldusmenetlusi, siis on liidu õiguskorraga haldusmenetlustes antud tagatiste järgimine erilise tähtsusega juhtudel, kui asjassepuutuval institutsioonil on kaalutlusõigus. Nende tagatiste järgimine on ette nähtud ka määruses nr 1/2003. Nende tagatiste hulgas on eelkõige pädeva institutsiooni kohustus hinnata hoolsalt ja erapooletult asjaomase juhtumi kõiki olulisi asjaolusid. Lisaks tuleb tõendeid hinnata kogumis, võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid.

Asjaolu, et paljude aastate vältel tegutseti samal viisil baashindade, hinnalisade, maksetähtaegade ja tootmise või müügi kontrolli või piiramise küsimuses ning et lisaks on tõendeid kooskõlastatud tegevuse kontrollimise koosolekute kohta, näitab, et olukorda turul jälgiti pidevalt ja et võeti uusi initsiatiive, kui asjassepuutuvad ettevõtjad seda vajalikuks pidasid, mistõttu ei saa tegemist olla asjaomase tegevuse lühikese kestusega.

Skaalades esitatud hinnad peavad olema kindlaks määratud iga ettevõtja poolt sõltumatult, ilma nendevahelise kas või kaudse kokkuleppeta. Kui konkureerivad ettevõtjad viivad korrapärase kooskõlastamise raames ellu vältava tegevuse, mille eesmärk on kõrvaldada nii kokkulepete kui kooskõlastatud tegevuse kaudu teadmatus eelkõige seoses sellega, milliseid mõõtmetega seotud hinnalisasid nad turul hakkavad kohaldama, siis on see tegevus järelikult keelatud kokkulepe ST artikli 65 tähenduses.

Ettevõtja, kellele on konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahv, määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 selle trahvi piirina ette nähtud eelmise majandusaasta kogukäibe 10% ülempiiri eesmärk on eelkõige kaitsta ettevõtjaid trahvi liiga kõrge taseme eest, mis võib nende majandusliku mõtte hävitada. Sellest järeldub, et ülempiir ei ole seotud mitte karistatavate rikkumiste perioodiga, mis võib olla lõppenud juba mitu aastat enne trahvi määramise kuupäeva, vaid sellele kuupäevale lähedasema perioodiga. Kui ilmneb, et mitu adressaati moodustab „ettevõtja”, s.t karistatava rikkumise toimepanemise eest vastutava majandusüksuse ajal, mil otsus vastu võetakse, võib ülempiiri arvutada kõnealuse ettevõtja kogukäibe alusel, see tähendab kõiki ettevõtja koosseisu kuulujaid kokku arvestades. Ent kui see majandusüksus on vahepeal lagunenud, siis on igal adressaadil õigus sellele, et asjaomast ülempiiri kohaldataks individuaalselt. Kui ettevõtja ja äriühingute kontserni vahel, kellele trahv määrati, ei tõendata majandusüksuse olemasolu ning kui see ettevõtja on trahvi määramise hetkel likvideerimisel ega saa mingit käivet, ei saa talle järelikult trahvi määrata.

Ainuüksi asjaolu, et ettevõtja kapitalis osalust omavad isikud on esindatud ka selle juhatuses, ilma et neil oleks seal enamus, ei põhjenda seisukohta, et need liikmed jätkasid trahvi määramise ajal otsustava mõju avaldamist sellele ettevõtjale. Samuti ei ole piisav pressiteade, milles teavitatakse strateegilisest partnerlusest nende liikmete ja äriühingute kontserni vahel, et tuvastada nende liikmete otsustava mõju olemasolu sellel kontsernile trahvi määrava otsuse vastuvõtmise ajal. Samuti ei saa kahe äriühingu vahelise majandusüksuse olemasolu põhjendada eraldivõetuna asjaolu, et ühe asukoht vastab teise peakorterile.

(vt punktid 307, 308, 317, 318, 321 ja 324)