ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et tingimuste lihtsas ja arusaadavas keeles koostamise nõue kohustab finantseerimisasutust esitama laenuvõtjatele vahetuskursi riski kohta piisava teabe, et võimaldada neil teha ettevaatlikke ja teadlikke otsuseid. Sellega seoses tähendab see nõue, et tarbija mõistab vahetuskursi riski puudutavat lepingutingimust nii formaalselt ja grammatiliselt kui ka selle konkreetset ulatust, see tähendab, et keskmine piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja ettevaatlik tarbija saab mitte üksnes olla teadlik riigi vääringu devalveerumise võimalusest välisvaluuta suhtes, milles laen oli nomineeritud, vaid ühtlasi hinnata olenevalt olukorrast väga arvestatavaid majanduslikke tagajärgi, mis sellisel lepingutingimusel on tema finantskohustustele.
C 408/28

ET

Euroopa Kohtu (kuues koda) 20. septembri 2018. aasta otsus (Tribunale di Trento eelotsusetaotlus – Itaalia) – Chiara Motter versus Provincia autonoma di Trento

(Kohtuasi C-466/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Direktiiv 1999/70/EÜ - Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta - Klausel 4 - Avalik sektor - Keskkooliõpetajad - Tähtajaliste lepingutega kvalifikatsiooni põhjal tööle võetud töötajate avalikku teenistusse võtmine koosseisuliste ametnikena - Staaži kindlaksmääramine - Tähtajaliste töölepingute alusel töötatud ajavahemike osaline arvessevõtmine))

(2018/C 408/36)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Trento

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Chiara Motter

Kostja: Provincia autonoma di Trento

Resolutsioon

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et põhimõtteliselt ei ole sellega vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt töötajat kvalifikatsiooni alusel koosseisulise ametnikuna tööle võttes võetakse tema palgaastme määramisel tähtajaliste töölepingute alusel töötatud ajavahemikke täies ulatuses arvesse kuni nelja aasta eest ning sellest pikemat aega võetakse arvesse osaliselt, nimelt kuni kahe kolmandiku ulatuses

(1) ELT C 347, 16.10.2017.
2.

Direktiivi 2005/29 artikli 3 lõiget 4 tuleb tõlgenda nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt peab direktiivi 2005/29 I lisa punkti 29 tähenduses inertsmüügiks kvalifitseeritavat tegevust – nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas – hindama nimetatud direktiivi sätetest lähtudes, mille tõttu ei ole riigi reguleeriv asutus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv), (mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/140/EÜ), tähenduses liikmesriigi õigusnormide kohaselt pädev selle tegevuse eest karistama.
2.

Direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 2 punkti a ja artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mis – võrdsustades „klassifikatsiooni saanud“ erahaiglad avalik-õiguslike haiglatega sel teel, et liidab need riikliku tervishoiuplaneerimissüsteemiga, mida reguleerivad ad hoc lepingud, mis erinevad tavalistest akrediteerimissuhetest teiste tervishoiuteenuste osutamise süsteemis osalevate eraõiguslike isikutega – jätab need erahaiglad liikmesriigi enda ja liidu hankenormide kohaldamisalast välja, sealhulgas juhul, kui sellised isikud on kohustatud valmistama teatavaid meditsiinilise tegevuse jaoks vajalikke tooteid ning need avalik-õiguslikele tervishoiuasutustele tasuta tarnima, mille eest nad saavad ühtlasi selleks tootmiseks ja tarnimiseks vajalikku avalikku rahastust.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 18. oktoobri 2018. aasta otsus (Supreme Court of the United Kingdomi eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs versus Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

(Kohtuasi C-153/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Ühine käibemaksusüsteem - Direktiiv 2006/112/EÜ - Artiklid 168 ja 173 - Sisendkäibemaksu mahaarvamine - Sõidukite liisimise tehingud - Kaubad ja teenused, mida kasutatakse korraga nii maksustatavates kui ka maksuvabades tehingutes - Mahaarvamisõiguse tekkimine ja kohaldamisala - Mahaarvatav osa))

(2018/C 455/16)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 168 ja artikli 173 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et esiteks, isegi kui selliste vallasasjade liisingutehingutega, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas, seotud üldkulud ei kajastu mitte asja valduse üleandmisel kliendi poolt tasumisele kuuluvas summas ehk tehingu maksustatavas osas, vaid tehingu „finantseerimise“ osa kohaselt tasumisele kuuluva intressi summas ehk tehingu maksuvabas osas, tuleb neid üldkulusid käibemaksuga maksustamise eesmärgil sellest hoolimata pidada müügihinna moodustavaks komponendiks, ja et teiseks ei või liikmesriigid kohaldada jaotamismeetodit, mis ei võta arvesse kõnealuse asja algset väärtust selle tarnimisel, kui see meetod ei taga täpsemat jaotamist kui see, mis tuleneb käibel põhineva jaotusmeetodi kohaldamisest.

(1) ELT C 178, 6.6.2017.
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 18. oktoobri 2018. aasta otsus (Landgericht München I eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG versus Michael Strotzer

(Kohtuasi C-149/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused - Direktiiv 2001/29/EÜ - Intellektuaalomandi õiguste järgimine - Direktiiv 2004/48/EÜ - Kahju hüvitamine autoriõigust rikkuva failijagamise korral - Interneti-ühendus, mida on võimalik kasutada ühenduse valdaja pereliikmetel - Internetiühenduse valdaja vastutusest vabastamine vajaduseta täpsustada, mil viisil pereliige ühendust kasutas - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artikkel 7))

(2018/C 455/15)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht München I

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Bastei Lübbe GmbH & Co. KG

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Michael Strotzer

Resolutsioon

Esiteks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 8 lõikeid 1 ja 2 koostoimes artikli 3 lõikega 1 ning teiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja mida on tõlgendanud pädev liikmesriigi kohus ning mille kohaselt isikut, kellele kuulub internetiühendus, mille kaudu pandi failijagamise teel toime autoriõiguse rikkumine, ei peeta vastutavaks, kui ta nimetab vähemalt ühe pereliikme, kellel oli võimalik kõnealust internetiühendust kasutada, esitamata täpsemat teavet selle kohta, millisel hetkel ja millisel viisil kõnealune pereliige internetiühendust kasutas.

(1) ELT C 213, 3.7.2017.
1.

Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/35/EÜ) artikli 10a viiendat lõiku, tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud nõue, et teatud keskkonnaalased kohtumenetlused ei tohi olla üle jõu käivalt kulukad, ei ole vahetult kohaldatav. Kui liikmesriik ei ole viidatud artiklit üle võtnud, siis on nimetatud liikmesriigi kohtud siiski kohustatud, niivõrd kui see on võimalik, tõlgendama riigisisest õigust alates selle artikli ülevõtmise tähtaja möödumisest nii, et üksikisikuid ei takistaks selle artikli kohaldamisalasse kuuluva kohtumenetluse algatamisel või jätkamisel sellest tekkida võiv rahaline koormus.
2.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta artikli 46 lõiget 3 tuleb põhikohtuasja asjaoludel tõlgendada nii, et kui rahvusvahelise kaitse taotleja on esitanud sellise otsuse peale kaebuse, millega tema taotlus on tunnistatud põhjendamatuks, ei tule liikmesriigi pädeval kohtul omal algatusel kontrollida, kas rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriume ja mehhanisme, nagu need on ette nähtud määruses nr 604/2013, on nõuetekohaselt kohaldatud.
Euroopa Kohtu (viies koda) 4. oktoobri 2018. aasta otsus (Tribunalul Cluj eelotsusetaotlus – Rumeenia) – IQ versus JP

(Kohtuasi C-478/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö tsiviilasjades - Kohtualluvus vanemliku vastutusega seotud asjades - Määrus (EÜ) nr 2201/2003 - Artikkel 15 - Kohtuasja üleviimine kohtusse, kus on asja arutamiseks paremad võimalused - Kohaldamisala - Artikkel 19 - Samal ajal pooleli olevad kohtuasjad (lis pendens)))

(2018/C 436/16)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Cluj

Põhikohtuasja pooled

Apellant: IQ

Vastustaja: JP

Resolutsioon

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et seda ei saa kohaldada sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus asja sisuline arutamine on vastavalt määruse artiklile 12 ja artiklile 8 mõlema kohtu alluvuses, kelle poole on asja lahendamiseks pöördutud.

(1) ELT C 347, 16.10.2017.
C 436/7

ET

Euroopa Kohtu (suurkoda) 4. oktoobri 2018. aasta otsus (Curtea de Apel Cluj eelotsusetaotlus – Rumeenia) – Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei versus Maria Dicu

(Kohtuasi C-12/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Tööaja korraldus - Direktiiv 2003/88/EÜ - Õigus tasustatud põhipuhkusele - Direktiiv 2010/18/EL - Vanemapuhkuse kohta sõlmitud muudetud raamkokkulepe - Vanemapuhkus, mida ei loeta tegelikult töötatud ajaks))

(2018/C 436/06)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei

Kostja: Maria Dicu

menetluses osalesid: Curtea de Apel Suceava, Consiliul Superior al Magistraturii

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas ja mis ei käsita töötajale selle artikliga arvestusperioodiks tagatud tasustatud põhipuhkuse kestuse kindlaksmääramisel töötaja poolt sellel perioodil võetud vanemapuhkuse kestust tegelikult töötatud ajana.

(1) ELT C 104, 3.4.2017.
Euroopa Kohtu (teine koda) 4. oktoobri 2018. aasta otsus (Bundesgerichtshofi eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Menetlus, mille algatamist taotles Società Immobiliare Al Bosco Srl

(Kohtuasi C-379/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö tsiviilasjades - Määrus (EÜ) nr 44/2001 - Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades - Taotluse saanud liikmesriigi õiguses vara arestimismääruse täitmiseks ette nähtud tähtaeg - Selle tähtaja kohaldatavus teises liikmesriigis tehtud ning taotluse saanud liikmesriigis täidetavaks tunnistatud arestimismääruse suhtes))

(2018/C 436/13)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pool

Società Immobiliare Al Bosco Srl

Resolutsioon

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklit 38 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on käsitluse all põhikohtuasjas ja mis näevad ette, et arestimismääruse täitmisele kohaldatav tähtaeg kehtib ka teises liikmesriigis tehtud arestimismääruse suhtes, mis on taotluse saanud liikmesriigis täidetav.

(1) ELT C 318, 25.9.2017.
2.

Prantsuse Vabariik on rikkunud ELTL artikli 267 kolmandast lõigust tulenevaid kohustusi, kuna Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) ei saatnud asja ELTL artikli 267 kolmandas lõigus sätestatud menetluse kohaselt Euroopa Liidu Kohtusse, et teha kindlaks, kas arvutamisel, milline summa tuleks tagastada dividendimaksust, mida tasus residendist äriühing, kes jaotas edasi mitteresidendist äriühingu poolt mitteresidendist tütarettevõtja kaudu makstud dividendide, oli alust keelduda arvesse võtmast nende dividendide aluseks olnud kasumi maksustamist teisena mainitud äriühingu tasandil, kuigi liidu õigusnormide tõlgendus, mille ta esitas 10. detsembri 2012. aasta kohtuotsuses Rhodia (FR:CESSR:2012:317074.20121210) ja 10. detsembri 2012. aasta kohtuotsuses Accor (FR:CESSR:2012:317075.20121210), ei olnud nii ilmselge, et põhjendatud kahtlus ei olnud võimalik.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta artikli 18 lõiget 7 koosmõjus komisjoni 19. juuli 2011. aasta rakendusotsusega 2011/438/EL sertifitseerimiskava „International Sustainability and Carbon Certification“ tunnustamise kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivides 2009/28/EÜ ja 2009/30/EÜ sätestatud kriteeriumidele vastavuse tõendamiseks tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, milles on ettevõtjatele vedelate biokütuste säästlikkuse tõendamiseks kehtestatud konkreetsed tingimused, mis on erinevad ja ulatuslikumad neist, mis on ette nähtud sellise vabatahtliku sertifitseerimiskava raames nagu ISCC kava, mida on tunnustatud kõnealuse rakendusotsusega 2011/438, mille Euroopa Komisjon on vastu võtnud nimetatud direktiivi artikli 18 lõike 4 alusel, kuivõrd see kava kinnitati üksnes biokütuste kohta ja kõnealused tingimused puudutavad üksnes vedelaid biokütuseid.
C 436/9

ET

Euroopa Kohtu (viies koda) 4. oktoobri 2018. aasta otsus (Administrativen sad – Varna eelotsusetaotlus – Bulgaaria) – Komisia za zashtita na potrebitelite versus Evelina Kamenova

(Kohtuasi C-105/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Tarbijakaitse - Direktiiv 2005/29/EÜ - Artikli 2 punktid b ja d - Direktiiv 2011/83/EL - Artikli 2 punkt 2 - Mõisted „ettevõtja“ või „kaupleja“ ja „kaubandustavad“))

(2018/C 436/09)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Administrativen sad – Varna

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Komisia za zashtita na potrebitelite

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Evelina Kamenova

menetluses osales: Okrazhna prokuratura – Varna

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv), artikli 2 punkte b ja d ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, artikli 2 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et sellist füüsilist isikut – nagu vastustaja põhikohtuasjas –, kes avaldab veebisaidil samal ajal teatud hulga müügikuulutusi, kus ta pakub müügiks uusi ja kasutatud kaupu, saab käsitada „ettevõtjana“ või „kauplejana“ ning selline tegevus kujutab endast „kaubandustava“ üksnes siis, kui see isik tegutseb eesmärgil, mis on seotud tema kaubandus-, majandus-, ametialase või kutsetegevusega, ja seda asjaolu peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus juhtumi kõiki asjaolusid arvestades.

(1) ELT C 144, 8.5.2017.
Euroopa Kohtu (suurkoda) 13. novembri 2018. aasta otsus (Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberki eelotsusetaotlus – Austria) – Čepelnik d.o.o. versus Michael Vavti

(Kohtuasi C-33/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - ELTL artikkel 56 - Teenuste osutamise vabadus - Piirangud - Teenused siseturul - Direktiiv 2006/123/EÜ - Tööõigus - Töötajate lähetamine ehitustööde teostamiseks - Töötajate deklareerimine - Töötasu dokumentide säilitamine ja tõlkimine - Maksete peatamine - Tagatise maksmine teenusesaaja poolt - Teenuseosutajale määrata võidava trahvi tagamine))

(2019/C 16/07)

Kohtumenetluse keel: saksa ja sloveeni

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Čepelnik d.o.o.

Kostja: Michael Vavti

Resolutsioon

ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, mille kohaselt võivad pädevad ametiasutused kohustada selles liikmesriigis asuvat tellijat peatama maksete tegemise teises liikmesriigis asuvale lepingupartnerile ja isegi maksma tööde eest veel tasumata summale vastava tagatise, et tagada võimaliku trahvi maksmist juhul, kui kõnealusele lepingupartnerile peaks määratama trahv esimese liikmesriigi tööõiguse tõendatud rikkumise eest.

(1) ELT C 86, 20.3.2017.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 8. novembri 2018. aasta otsus (Tribunalul Prahova eelotsusetaotlus – Rumeenia) – Cartrans Spedition Srl versus Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova, Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii

(Kohtuasi C-495/17) (1)

((Eelotsusetaotlus - Käibemaks - Direktiiv 2006/112/EÜ - Maksuvabastused - Artikli 146 lõike 1 punkt e ja artikkel 153 - Kaupade ekspordiga otseselt seotud autoveod - Sellistes tehingutes osalevate vahendajate osutatavad teenused - Kaupade eksportimise tõendamise kord - Tollideklaratsioon - TIR-märkmik))

(2019/C 16/27)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Prahova

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Cartrans Spedition Srl

Vastustajad: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova,

Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii

Resolutsioon

Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, esiteks artikli 146 lõike 1 punkti e ja teiseks nimetatud sätet koostoimes selle direktiivi artikliga 153 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus liikmesriigi maksustamistava, mille kohaselt sõltub käibemaksuvabastus vastavalt kaupade ekspordiga otseselt seotud veoteenustelt ning veoteenuste osutamises osaleva vahendaja osutatud teenustelt maksumaksja poolt asjaomaste kaupade kohta eksporditollideklaratsiooni esitamisest. Sellega seoses on pädevate asutuste ülesanne maksuvabastuste andmisel analüüsida, kas asjaomaste kaupade ekspordiga seotud tingimuse täitmise saab tuletada piisavalt kõrge tõenäosuse määraga kogu neile asutustele teadaolevast teabest. Neil asjaoludel kujutab kolmandate riikide tolli poolt kinnitatud TIR-märkmik endast tõendit, mida nimetatud asutustel tuleb nõuetekohaselt arvesse võtta, välja arvatud juhul, kui neil on põhjust kahelda selle dokumendi ehtsuses või usaldusväärsuses.

(1) ELT C 369, 30.10.2017.
C 4/8

ET

Euroopa Kohtu (üheksas koda) 25. oktoobri 2018. aasta otsus (Bundespatentgericht’i eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Menetlus, mille algatamiset taotles Boston Scientific Ltd

(Kohtuasi C-527/17) (1)

(Eelotsusetaotlus - Intellektuaal- ja tööstusomand - Ravimite täiendava kaitse tunnistus - Määrus (EÜ) nr 469/2009 - Kohaldamisala - Meditsiiniseade, mille lahutamatu osa on aine, mida võib eraldi kasutamise korral pidada ravimiks - Direktiiv 93/42/EMÜ - Artikli 1 lõige 4 - Mõiste „halduslik loamenetlus“)

(2019/C 4/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundespatentgericht

Põhikohtuasja pooled

Boston Scientific Ltd

menetluses osales: Deutsches Patent- und Markenamt

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määruse (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et niisuguse meditsiiniseadme, millesse on lahutamatu osana inkorporeeritud aine nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/42/EMÜ meditsiiniseadmete kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiiviga 2007/47/EÜ) artikli 1 lõike 4 tähenduses, eelnevat loamenetlust direktiivi 93/42 alusel ei saa selle määruse kohaldamisel võrdsustada selle aine müügiloamenetlusega Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/27/EÜ) alusel, isegi kui nimetatud aine suhtes on läbi viidud direktiivi 93/42 (muudetud direktiiviga 2007/47) I lisa punkti 7.4 esimeses ja teises lõigus ette nähtud hindamine.

(1) ELT C 402, 27.11.2017.
C 4/3

ET

Euroopa Kohtu (suurkoda) 24. oktoobri 2018. aasta otsus (Oberster Gerichtshof’i eelotsusetaotlus – Austria) – XC, YB, ZA

(Kohtuasi C-234/17) (1)

(Eelotsusetaotlus - Liidu õiguse põhimõtted - Lojaalne koostöö - Menetlusautonoomia - Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted - Riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud õiguskaitsevahend, mis võimaldab kriminaalasjas teistmist Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni rikkumise korral - Kohustus laiendada seda menetlust olukorrale, milles väidetavalt on rikutud Euroopa Liidu õiguses tunnustatud põhiõigusi - Puudumine)

(2019/C 4/03)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Teistmisavalduse esitajad: XC, YB, ZA

menetluses osales: Generalprokuratur

Resolutsioon

Liidu õigust, täpsemalt võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet, tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta liikmesriigi kohut laiendama liidu õiguse rikkumistele – konkreetsemalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 50 ning Schengenis (Luksemburg) 19. juunil 1990 alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta, artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumisele – riigisisesest õigusest tulenevat õiguskaitsevahendit, mis võimaldab üksnes 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni või mõne selle protokolli rikkumise korral uuendada kriminaalmenetluse, mis on lõpetatud jõustunud riigisisese kohtulahendiga.

(1) ELT C 239, 24.7.2017.