Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Õigusaktide ühtlustamine – Töötajate kaitse tööandja maksejõuetuse korral – Direktiiv 2008/94 – Kohaldamisala – Siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette saamata jäänud töötasu maksmise aja eest, mis hakkas kulgema pärast 60 tööpäeva möödumist vallandamise vaidlustamise kuupäevast, välja arvatud tühise vallandamise korral – Võrdne kohtlemine – Hindamine seoses Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 51 – Väljaarvamine

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 20, artikli 51 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/94, artiklid 3, 4 ja artikli 11 esimene lõik)

Summary

Siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt võib tööandja nõuda asjaomaselt liikmesriigilt saamata jäänud töötasu maksmist vallandamise vaidlustamise menetluse aja eest alates 60 tööpäeva möödumisest nimetatud vaidlustamisest, ning mille kohaselt juhul, kui tööandja ei ole töötasu maksnud ning on ajutiselt maksevõimetu, võib asjaomane töötaja subrogatsiooni alusel nõuda otse riigilt töötasu maksmist, ei kuulu direktiivi 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral kohaldamisalasse, ning seetõttu ei saa seda seoses Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, eelkõige selle artiklis 20 ette nähtud põhiõigustega kontrollida.

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 kohaselt lasub liikmesriikidel liidu õiguskorras tagatud põhiõiguste järgimise kohustus üksnes liidu õiguse rakendamisel. Mõiste „liidu õiguse kohaldamine” Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 tähenduses eeldab teatava seose olemasolu liidu õigusakti ja asjaomase siseriikliku meetme vahel, mis ulatub kaugemale sellest, et asjaomaste valdkondade puhul on tegemist naabervaldkondadega või et üks neist valdkondadest avaldab teisele kaudset mõju. Nimelt on Euroopa Kohus sedastanud, et liidu põhiõigused ei ole siseriiklike õigusnormide suhtes kohaldatavad, kui asjaomast valdkonda reguleerivad liidu õiguse normid ei näe liikmesriikidele põhikohtuasjas vaidluse all olevas olukorras ette mingeid konkreetseid kohustusi. Ainuüksi sel alusel, et siseriiklik meede kuulub valdkonda, milles liidul on pädevusi, ei saa asjaomast meedet paigutada liidu õiguse kohaldamisalasse, ning seega muutuda Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohaldamine võimalikuks. Selleks, et välja selgitada, kas liikmesriigi õigusnormi puhul on tegemist liidu õiguse kohaldamisega Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 tähenduses, tuleb teiste tegurite hulgas hinnata, kas asjaomaste siseriikliku õigusnormi eesmärk on liidu õiguse sätte kohaldamine, milline on selle siseriikliku õigusnormi iseloom ja kas see järgib teistsuguseid eesmärke kui liidu õigus, isegi kui see siseriiklik õigusnorm mõjutab liidu õigust vaid kaudselt, ning seda, kas selles valdkonnas on olemas liidu õiguse erinormid, mis võivad seda valdkonda mõjutada.

Eelnimetatud siseriiklike õigusnormide eesmärk on muu kui tagada töötajate minimaalne kaitse tööandja maksejõuetuse korral, mida käsitleb direktiiv 2008/94, nimelt näha ette õigus saada liikmesriigilt hüvitist kahjulike tagajärgede eest, mis kaasnevad 60 tööpäeva ületava kohtumenetluse kestusega. Selle hüvitise maksmine ei mõjuta ega piira minimaalset kaitset, mida liikmesriik on töötajatele direktiivi artiklite 3 ja 4 kohaselt riikliku garantiiasutuse kaudu neile taganud. Mis puutub direktiivi artiklisse 11, siis märgitakse selles sättes üksnes, et direktiiv 2008/94 ei piira liikmesriikide õigust kohaldada või kehtestada töötajate jaoks soodsamaid õigus- või haldusnorme. Arvestades asjaomase sätte sõnastust, mis asub V peatükis „Üld- ja lõppsätted”, ei anta sellega liikmesriikidele õigust liidu õiguse alusel õigusloomeks, vaid selles piirdutakse erinevalt direktiivi I ja II peatükis antavatest õigustest liikmesriikide õiguse tunnustamisega näha siseriiklikus õiguses ette vastavaid soodsamaid norme väljaspool asjaomase direktiiviga loodud süsteemi. Sellest tuleneb, et siseriikliku õiguse norm, milles on antud töötajatele vastav soodsam kaitse liikmesriigi ainupädevust teostades, mida kinnitab direktiivi 2008/94 artikli 11 esimene lõik, ei saa kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse. Eelnimetatud õigusnormid ei kujuta endast ohtu liidu õiguse ühtsusele, ülimuslikkusele ja tõhususele, kuna need ei mõjuta ega piira direktiivi artikliga 3 ja 4 tagatud minimaalset kaitset.

(vt punktid 33–37, 41, 43–45, 47, 49 ja resolutsioon)