ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuotsuses Océano Grupo Editorial ja Salvat Editores leidis Euroopa Kohus – meenutamata küll sõnaselgelt oma eespool punktis 94 viidatud kohtupraktikat – seoses tarbija ja müüja või teenuse osutaja vahel sõlmitud lepingusse direktiivi 93/13 tähenduses lisatud kohtualluvusklausliga, et tarbija tõhusa kaitse saab saavutada vaid siis, kui siseriiklikul kohtul on õigus väita omal algatusel, et see klausel on nimetatud direktiivi tähenduses ebaõiglane. ( 38 ) Niisugusele järeldusele tuli Euroopa Kohus juba ainuüksi järgmiste kaalutluste põhjal, mis on esitatud nimetatud kohtuotsuse punktis 26:

„Eesmärki, mida taotletakse direktiivi [93/13] artikliga 6, mis kohustab liikmesriike tagama, et tarbijad ei oleks seotud ebaõiglaste klauslitega, ei saa saavutada, kui need tarbijad on kohustatud tuginema ise nende klauslite ebaõiglusele. Vaidlustes, mille puhul tehinguväärtus on sageli piiratud, võivad advokaaditasud olla mängusolevatest huvidest kõrgemad, mis võib pärssida tarbijat ennast ebaõiglase klausli kohaldamise vastu kaitsmast. Kuigi seda liiki vaidlustes võimaldavad paljude liikmesriikide menetlusnormid isikutel ennast ise kaitsta, on olemas mitte just väike oht, et tarbija ei tugine – eelkõige teadmatusest – tema suhtes kohaldatava klausli ebaõiglusele.”
25.

Komisjon väidab, et seda EÜ artiklis 28 kätketud põhimõtet ei kohaldata mitte ainult siis, kui liikmesriikide õigusaktid on ühtlustamata, vaid ka juhul, kui on tekkinud vajadus tõlgendada ühenduse õigusnorme, mis näevad ette erandi täieliku ühtlustamise raames. Ta väidab, et direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaselt ei tohi liikmesriigid põhjustel, mis on seotud näiteks direktiivi III lisa I veerus esitatud nimimahtudega, keelduda direktiivi nõuetele vastavate kinnispakkide (s.o Iirimaal ja Ühendkuningriigis õiguspäraselt turustatava toote) turuleviimisest. See on kooskõlas sellega, et artikli 5 lõike 3 punkti d puhul on tegemist erandiga artikli 5 lõike 3 punktist b. See tõlgendus on kooskõlas kaupade vaba liikumise põhimõttega ja ühenduse õiguslooja tahtega. Seega ei ole eelotsusetaotluse teisele küsimusele vaja vastata.
12.

Seoses tehingutega, mille puhul tuleb kaubale järele minna, kehtestab 20. juuni 1995. aasta Besluit van de Staatssecretaris van Financiën nr VB 95/2120 (rahandusministri määrus, edaspidi „38. teadaanne”) ( 8 ) § 4 lõige 3 ühendusesisese tarne tõendamisele järgmised nõuded: „Kaupade välismaisele ostjale „tehasest” või „laost” tarnimisel (edaspidi „tehingud, mille puhul tuleb kaubale järele minna”) ei tulene tarne ühendusesisene iseloom […] veokirjast või tarnija vastavatest veoga seonduvatest dokumentidest. Siiski võib tarnija teatavatel asjaoludel olla ka sellises olukorras veendunud, et välismaine ostja veab kaubad teise liikmesriiki. Täiendavalt juba tarnija käsutuses olevatele dokumentidele ja registreeritud andmete kogumile peab sel juhul olema tegemist kindla ostjaga, välja arvatud juhul, kui tarnija teab, et sellele ostjale sooritatud ühendusesisesed tarned on põhjustanud probleeme, kusjuures ostja peab olema lisaks esitanud allpool toodud tähenduses kinnituse. Tarnitud kaupu vastuvõtva isiku allkirjastatav kirjalik kinnitus peab sisaldama vähemalt ostja nime ning juhul, kui ostja ei võta kaupu isiklikult vastu, selle isiku nime, kes teeb seda ostja nimel, kaupu vedava sõiduki registreerimisnumbrit, selle arve numbrit, kus on tarnitud kaubad määratletud, kohta, kuhu kaupadele järele läinud isik kaubad veab ning ostja nõusolekut anda maksuhaldurile viimase taotlusel täpsemaid andmeid kaupade sihtkoha kohta. Selle kinnituse näidis on lisana lisatud. Tarnijal puudub sellises olukorras õigus nõuda nullmäära kohaldamist tehingutele, mille puhul tuleb kaupadele järele minna, kui puudub kindel ostja ning kaupade eest tasutakse sularahas ja kui tarnijal puuduvad muu hulgas ka tarne ühendusesisest iseloomu tõendavad dokumendid, st juhtudel, mil peale välismaise ostja nimele koostatud arve (millel on ära näidatud ostja välismaine käibemaksukohustuslasena registreerimise number) puuduvad dokumendid, millest nähtuks tarne ühendusesisene iseloom. Neil asjaoludel saab tarnija vältida maksu vormistusjärgse sissenõudmise ohtu sellega, et ta lisab ostjale esitatavale arvele Madalmaade käibemaksu. Ostja peab kaupade teise liikmesriiki viimisel seda Madalmaade maksuhaldurile deklareerima. Sel moel saab ta arvele lisatud Madalmaade käibemaksu maha arvutada.”
44.

Eeltoodut kinnitab Euroopa Kohus otsuses Schmeink & Cofreth arvetel alusetult kajastatud käibemaksu tagantjärgi parandamise võimaluse kohta; kohus märgib otsuses: „[…] kui arve väljastaja on ohu maksutulule õigeaegselt ja täielikult kõrvaldanud, tuleneb käibemaksu neutraalsuse põhimõttest, et arvel alusetult kajastatud käibemaksu saab parandada, ilma et liikmesriigid võiksid teha sellise parandamise sõltuvaks vastava arve väljastaja heast tahtest”. Kui on selge, et „arve väljastaja on kõrvaldanud ohu maksutulule õigeaegselt ja täielikult, siis ei ole käibemaksu kogumise tagamiseks ning maksust kõrvalehoidumise ärahoidmiseks vaja, et arve väljastaja tõendaks oma head tahet”. ( 19 )
17.

Komisjon palub tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik on 2005. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistluste korraldamiseks erikaitsealal IT 2040044Parco Nazionale dello Stelvio Santa Caterina Valfurva suusakompleksi (rajad „Bucaneve” ja „Edelweiss”) laiendus- ja arendusprojekti ning sellega seotud suusarajatiste loomise käigus: — lubanud võtta meetmeid, mis tõenäoliselt avaldavad Stelvio erikaitsealale IT 2040044olulist mõju, ilma et nende meetmete tagajärgi oleks ala kaitse-eesmärke arvestades asjakohaselt hinnatud ja igal juhul ilma, et oleks järgitud sätteid, mis lubavad hoolimata tagajärgedele antud negatiivsest hinnangust ja alternatiivsete lahenduste puudumisel projekti ellu viia ainult üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel ja üksnes pärast seda, kui on vastu võetud vajalikud asendusmeetmed Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse tagamiseks ja komisjoni on neist teavitatud; — jätnud võtmata meetmed, et vältida looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks Stelvio erikaitseala IT 2040044 on määratud, ja — jätnud Stelvio erikaitsealale IT 2040044 omistamata selle kaitseks niisuguse õigusliku staatuse, mis suudaks tagada eelkõige direktiivi 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta I lisas nimetatud linnuliikide säilimise ja paljunemise ning I lisaga hõlmamata regulaarselt esinevate rändliikide paljunemise, sulgimise ja rände, siis on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõigetest 2–4 ja artiklist 7 ning direktiivi 79/409 artikli 4 lõigetest 1 ja 2; mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.
64.

On tõsi, et alates Lääne-Euroopa 1970. aastate majandusseisakust on liikmesriikide sisserändepoliitika kolmandate riikide kodanike suhtes, k.a Türgi kodanike suhtes, piiravamaks muutunud. Ühenduse õiguse seisukohast ei ole see areng eriti vastuoluline, kuna sisserändepoliitika kuulub liikmesriikide ainupädevusse. Sisserändepoliitikaga seoses on liikmesriikidel lisaks avaliku korra kriteeriumide kohaldamisele õigus kehtestada ka kriteeriume, mis seonduvad riiki lubamise taotlemise eesmärkidega, näiteks õppe, töötamise või asutamisega, ning kontrollida enne riiki lubamist nende kriteeriumide järgimist. Sel viisil on neil võimalik tagada mitte ainult riigi poliitiliste huvide kaitse, vaid ka see, et kolmanda riigi kodanik on oma eesmärkide saavutamisel tõenäoliselt edukas ning et taotlus on tõsiseltvõetav. Seda silmas pidades on selge, et liikmesriiki asutamise eesmärgil sisenemise loa taotlust tuleb kaaluda hoolikamalt kui turistina riiki lubamise taotlust, ning et viimast ei saa kasutada selliste tegevuste alusena, milleks see ei olnud mõeldud. Liikmesriikide ainupädevus kolmandate riikide kodanike sisserände reguleerimisel tähendab, et neil on õigus kohandada oma territooriumile sisenemist lubavaid kriteeriume vastavalt oma avaliku korra nõuetele ning sotsiaalmajanduslike ja demograafiliste huvide muutumisele ning muuta neid vajadusel ka rangemaks.
87.

Peale selle arvan tegelikult, et eluasemeküsimus puudutab kõiki liikmesriike. See on kõikides siseriiklikes ja ka ühenduse poliitikates kesksel kohal. Euroopa Parlament leiab ühes hiljutises regionaalarengukomisjoni raportis, et õigus mõistliku hinnaga sobivale eluasemele on põhiõigus. ( 31 ) Parlament tuletab ühtlasi meelde, et see on paljudes rahvusvahelistes hartades ja liikmesriikide põhiseadustes tunnustatud õigus.
61.

On selge, et üldjuhul ei saa väita, et kõnealuste toidujääkide tekkimine on kavatsuslik, kas või kõrvalsaadusena, või et neid võiks mingilgi viisil vaja minna või et need võiksid kasulikud olla peamise tegevuse jaoks, milleks on ilmselgelt inimestele tarbimiseks mõeldud toidu valmistamine.
46.

Itaalia valitsuse kohtuistungil esitatud väite osas, et kõnealused tegevused – mis on peamiselt sellised riiklikud ehitustööd nagu mullete ja kaevanduskäikude ehitamine – on hõlmatud paljude siseriiklike õigusnormidega, tuleks märkida, et see võiks viia kõnealuste materjalide väljajätmiseni direktiivi kohaldamisalast, kui need kuuluksid mõnda jäätmekategooriasse, millele on viidatud direktiivi artikli 2 lõikes 1. Käesoleval juhul ei ole see kindlasti nii, sest nimetatud tegevuse tulemusena saadud pinnas ja kivid ei ole „maavarade uuringute, kaevandamise, töötlemise ja ladustamise tulemusena tekkinud” jäätmed või „karjääride tootmisjäägid” kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti b alapunkti ii tähenduses.
75.

Kuigi Saksamaa valitsus nõustub, et on võimalik, et mõned tegevusload väljastati Saksamaa territooriumil tegutsevatele psühhoterapeutidele, ilma et oleks järgitud tingimust, et koht, kus psühhoterapeut varem raviteenuseid osutas, ja see, kus ta soovib kutsealal tegutseda alates 1. jaanuarist 1999, peab olema sama, on tegemist juhtumitega, milles ei kohaldatud vaidlusaluseid õigusnorme õigesti. Niisugused ebaseaduslikud tegevusload ei saa seega olla aluseks etteheitele, et teistest liikmesriikidest pärit psühhoterapeute diskrimineeritakse.
78.

Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku: kohtuasjas C-393/05 — tuvastada, et nõudes mahepõllumajanduse valdkonnas tegutsevatelt eraõiguslikelt kontrolliasutustelt, mille asukoht on ja mis on tegevusloa saanud teises liikmesriigis, et neil oleks tegevuskoht või muu alaline infrastruktuur Austrias selleks, et nad saaksid seal tegutseda, on Austria Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi; — mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt; ning kohtuasjas C-404/05 — tuvastada, et nõudes mahepõllumajanduse valdkonnas tegutsevatelt eraõiguslikelt kontrolliasutustelt, mille asukoht on ja mis on tegevusloa saanud teises liikmesriigis, et neil oleks tegevuskoht või muu alaline infrastruktuur Saksamaal selleks, et nad saaksid seal tegutseda, on Saksamaa Liitvabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi; — mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
60.

Lõpuks on edutu ka Sniace etteheide, et Esimese Astme Kohus lükkas tagasi Sniace taotluse tõendite kogumiseks. Esimese Astme Kohus on ainupädev otsustama, kas mingis kohtuasjas kogutud tõendid vajavad täiendamist. Asjaolu, kas menetluses kogutud materjalidel on tõendi väärtus, kuulub faktiliste asjaolude vaba hindamise hulka Esimese Astme Kohtu poolt, kusjuures väljakujunenud kohtupraktika kohaselt Euroopa Kohus seda hinnangut apellatsiooni korras läbi ei vaata, välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud tõendeid on võltsitud või kohtutoimikust ilmneb, et asjaolusid on ekslikult tuvastatud. ( 38 )
16.

Seetõttu otsustas Övre Norrland kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1) Kas direktiivi […] artikli 9 lõige 3 võimaldab liikmesriikidel jätta kütteõli suhtes üldiselt kohaldamata nimetatud direktiivi artikli 8 nii, et liikmesriik võib ette näha, et füüsiline isik, kes soetab ise kütteõli enda tarbeks teises liikmesriigis, kus kütteõli on tarbimiseks ringlusse lubatud, ning veab selle ise sihtliikmesriiki, peab tasuma aktsiisi viimati mainitud liikmesriigis, olenemata kütteõli veoviisist? 2) Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi […] artikli 9 lõige 3 on kooskõlas EÜ asutamislepingu kaupade vaba liikumise ja proportsionaalsuse aluspõhimõtetega, arvestades asjaolu, et direktiivi artikli 9 lõike 3 eesmärk näib olevat ajendada füüsilisi isikuid loobuma mineraalõli vedamisest, nähes ette erandi üldpõhimõttest, et kui kauba soetavad füüsilised isikud enda tarbeks ja tagavad ise selle vedamise, siis tuleb aktsiis tasuda liikmesriigis, kus kaup soetati? Kas selline eesmärk on kooskõlas nõukogu esitatud direktiivi õigusliku alusega või on direktiivi artikli 9 lõige 3 õigusvastane? 3) Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas see, kui füüsiline isik veab 3000 liitrit kütteõli kaubikus asuvates kolmes „suures mahtlastikonteineris”, mida sellistena võib lubada kasutada ohtlike ainete, sh vedelike, professionaalseks vedamiseks, on direktiivi[…] artikli 9 lõike 3 tähenduses vedu ebaharilikke veoliike kasutades? 4) Kas direktiivi[…] artikli 7 lõikega 4 on kooskõlas, kui liikmesriik kehtestab õigusnormi, mille kohaselt füüsiline isik, kes soetab ise kütteõli enda tarbeks teises liikmesriigis, kus kütteõli on tarbimiseks ringlusse lubatud, ning veab selle ise sihtliikmesriiki direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses ebaharilikku veoliiki kasutades, peab andma aktsiisi tasumise tagatise ning kas tal peab vedamise ajal olema kaasas lihtsustatud saatedokument ning tõend aktsiisi tasumiseks antud tagatise kohta?”
Kokkuvõtlikult tuleb seetõttu märkida:

Siseriiklikud õigusnormid, mis määravad kindlaks toodete kasutamise tingimused, ei ole samaväärse toimega meetmed EÜ artikli 28 tähenduses, eeldusel et neid kohaldatakse kõikide asjaomaste ettevõtjate suhtes, kes tegutsevad riigi territooriumil, ja kui need mõjutavad kodumaiste ja teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist õiguslikult ja faktiliselt ühtemoodi ning ei ole seotud tootega. Ent kasutuskeelud või siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad toodet kasutada vaid marginaalselt, (nii-öelda) tõkestades toote turulepääsu, on samaväärse toimega meetmed, mis on EÜ artikli 28 kohaselt keelatud, välja arvatud juhul, kui need on õigustatud tulenevalt EÜ artiklist 30 või ülekaaluka avaliku huvi tõttu.

Siseriiklik õigusnorm, mis kehtestab keelu kasutada jette ka sellistes veekogudes, mille suhtes ei ole kohalikud omavalitsused veel otsustanud, kas kasutuskeeld on keskkonnakaitse kaalutlustel vajalik, on ebaproportsionaalne ja seetõttu õigustamata, kui see ei sisalda mõistlikku tähtaega kohalike omavalitsuste asjaomaste otsuste tegemiseks.
60.

Igal juhul leian, et Itaalia ametiasutustel tuleks enne niivõrd äärmusliku meetme vastuvõtmist, nagu seda on üldine ja täielik keeld, tähelepanelikult uurida, kas on võimalik kasutada vaba liikumist vähem piiravaid meetmeid, ja lükata need kõrvale alles siis, kui on selgelt tõendatud, et need on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobimatud.
32.

Seega jääb järele päritolutagatise küsimus. Kohtuasjas Boehringer II küsiti Euroopa Kohtult, kas kaaskaubamärgi kasutamine (co-branding) kahjustab igal juhul kaubamärgi mainet või on maine kahjustamise puhul tegu faktiküsimusega. Selle küsimuse põhjuseks oli eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoht, et kaaskaubamärgi kasutamine võib mõnel juhul sellist kahju tekitada – näiteks kui seda võidakse tajuda nii, et kaaskaubamärgi (co-brand) omaja on toote valmistaja või et importijal ja tootjal on mingisugune ühisettevõte. Euroopa Kohus sedastas, et „nii nagu küsimus selle kohta, kas reklaam võib tekitada mulje, et edasimüüja ja kaubamärgi omaniku vahel on ärisuhe, ja kujutada endast seetõttu õiguslikku alust [kaubamärgidirektiivi] artikli 7 lõike 2 mõttes […], on ka küsimus selle kohta, kas [see, et paralleelimportija kasutab kaaskaubamärki, võib] kaubamärgi mainet kahjustada, faktiküsimus, mille lahendab iga üksiku juhu asjaolusid arvestades siseriiklik kohus.” ( 15 ) Sellepärast näib olevat selge, et Euroopa Kohus käsitles päritolutagatise küsimust kaaskaubamärgi kasutamise kontekstis kui maine üht aspekti. Juhul kui võimalikult vähese sekkumise põhimõte kuulub kohaldamisele, ei oleks sellist lähenemisviisi tarvis olnud. Piisanuks märkimisest, et kaaskaubamärgi kasutamine ise on õigusvastane.
86.

Euroopa Kohus on selles osas otsustanud, et kui ühenduse õigust muudetakse kohtueelse menetluse ajal, on komisjonil õigus paluda tuvastada selliste kohustuste rikkumine, mis tulenevad ühenduse õigusakti algsest versioonist ja mis on säilinud uutes sätetes. Euroopa Kohus leidis seega, et vaidluse eset – vaatamata sellele muutmisele – ei muudetud, kuna liikmesriigi põhilised kohustused olid samad. ( 25 )
40.

Esmapilgul võib näida, et kõnealustes õigusnormides sätestatud võimalus, et seemendamist viivad läbi isikud, kellel on seemendaja tunnistus, kuid kes ei ole heakskiidetud seemendusjaama töötajad, on vastuolus seemendusjaamadele seemendamise osas antud piirkondliku ainuõigusega. Tegelikkuses on see vastuolu vaid näiv, sest õigusnormidest endist tuleneb, et eespool nimetatud isikute läbiviidav seemendamine peab igal juhul toimuma vastaval territooriumil pädeva heakskiidetud seemendusjaama loal ja selle jaama juhi tehnilisel vastutusel ning et selle seemendamise tingimusi — mitte ainult halduslikke, vaid ka tehnilisi — ei saa asjaomane ettevõtja iseseisvalt kindlaks määrata, vaid nende aluseks on seemendusjaama direktoriga sõlmitud leping. Neil asjaoludel on keeruline mõista, et teised ettevõtjad peale seemendusjaamade saaks osutada seemendusteenust tõeliselt iseseisvalt, mis oleks pealegi vastuolus eespool mainitud ainuõigusega. Pigem tundub, et need ettevõtjad, kes osutasid seda teenust kaugeltki mitte seemendusjaamaga konkureerides ja loomapidajast kliendiga seotud kutsealaste sidemete alusel, võisid pärast vastava tunnistuse saamist teostada seemendamist seemendusjaama enda kaastöötajatena. ( 31 )
52.

Mulle näib, et see on ainus tõlgendus, mis ülekaalukal üldisel huvil põhinevast konfidentsiaalsuse erandist erandi tegemisel toimib. Seda kinnitavad ülekaaluka üldise huvi näited, mis nõukogu esitas kohtuistungil. Kuigi ta jagab Esimese Astme Kohtu hinnangut, mille kohaselt peavad need huvid erinema määruse nr 1049/2001 aluseks olevatest põhimõtetest, toovad need näited välja, et eristada on raske, kui mitte võimatu. Seega, mis puutub nimetatud võimalusse avalikustada õiguslikke arvamusi, mille suhtes ei esine vastuolusid, siis see on seletatav asjaoluga, et õigusnõustamise kaitse — mis seisneb selles, et institutsioonile jääb võimalus saada ausaid ja sõltumatuid arvamusi, ja õigusakti õiguspärasuse vaidlustamise vältimises — eesmärk ei nõua kõnesolevate arvamuste konfidentsiaalsust, millest tulenevalt on dokumentidega tutvumise üldine huvi taas tähtsam. Sama kehtib juhtude korral, kus õiguslikud arvamused on koostatud avaldamiseks, mille põhjuseks on asjaolu, et avalikustamise eesmärk on just nimelt vältida igasugust arutelu institutsiooni tegevuse õiguspärasuse üle.
76.

Hageja esitatud andmed ei oma minu arvates erilist tähtsust esiteks ja eelkõige sellepärast, et need seonduvad üldiselt veini ja õlle läbimüügiga ja ei võimalda seetõttu eraldiseisvalt käsitleda omavahel konkureerivate kategooriate läbimüügi arengut. Teiseks, ehkki on õige, et statistikast, millele komisjon viitab, tuleneb, et 1997. aastast 2003. aastani tõusis õlle läbimüük jätkuvalt, ei olnud see tõus siiski järjepidev. 1998. aastal, mis järgnes maksumäära vähendamise aastale, tõusis läbimüük vaid 2,8%, mis kujutab endast kõige väiksemat läbimüügi tõusu näitavat väärtust aastatel 1997–2003, samas kui 1999. aastal tõusis läbimüük 15,4% võrra, mis on oluliselt suurem 1997. aastal toimunud aktsiisi määra vähendamisega seonduvast läbimüügi tõusust. 1999. aastale järgnevatel aastatel, välja arvatud 2003. aastal, oli läbimüügi tõus peaaegu järjepidev, 10% kandis. Nende andmete alusel on minu arvates võimalik järeldada, et maksustamisega seonduvast erinevad muud asjaolud põhjustasid õlle läbimüügi tõusva arengu asjaomasel ajavahemikul ja seega sel ajavahemikul tekkinud erinevuse müüdud veini ja õlle koguses. Mis puudutab veini, siis tuleneb Systembolageti müügistatistikast, et 1997. aastal, mil õllele hakati kohaldama vähendatud maksumäära, selle läbimüük vähenes, kuid juba järgmisel aastal läbimüük suurenes uuesti 2,7% võrra, mis on peaaegu identne samal aastal õlle läbimüügi tõusuga (2,8%). Alates 1998. aastast on veini läbimüük tõusnud, ehkki mitte järjepidevalt.
33.

Komisjon nõustub, et maja veeühenduse rajamine on veevarustuse vajalik eeltingimus. Tehniliselt seisukohalt ei ole ühenduse ehitamisel aga mingit seost veevarustusega selle sõna täpses tähenduses. Kostja, Saksamaa valitsus ja komisjon leiavad eelkõige, et maja veeühenduse eest on kohustatud tasuma hoone omanik, kuid tegeliku veetarbimise eest võib tasu võtta näiteks hoone üürnikult, mis näitab, et ühendamine ja vesi ise ei moodusta ühtset teenust. Kostja märgib ka, et ühendus toob kinnistu seisukohalt püsivat kasu. Lisaks märgivad kostja ja komisjon, et ühendus rajatakse vaid üks kord ning sellel puudub ajaline seos veevarustusega. Ka see, et maja veeühenduse rajamine maksab keskmiselt mõni tuhat eurot, samas kui veevarustuse maksumus on üldjuhul vaid mõni sada eurot aastas, näitab, et ühenduse rajamine ei ole kõrvaltegevus. Seega on komisjoni arvates maksustamise seisukohalt tegemist kahe erineva teenusega, mida eristavad ka tarbijad. See järeldus on kooskõlas veevärgi ehitamise ja kasutusseandmise ning veevärgi kaudu veega varustamise eristamisega. ( 6 )
120.

Üldsuse juurdepääs sellisele objektiivsele teabele on seega tervishoiuspetsialistide liikumisvabaduse teostamiseks vajalik. See on kooskõlas ka rahvatervise parema kaitsega, soodustades patsientide liikumist liidus. Euroopa Kohtu praktika areng alates eespool viidatud kohtuotsustest Decker ( 62 ) ja Kohll näitab, et patsiendid soovivad üha enam end ravida lasta teistes liikmesriikides. See tendents on tingitud erinevatest asjaoludest. Nii võib see tulla sellest, et patsiendid soovivad saada teenuseid soodsamalt või teenuseid, mida nende elukohariigis ei pakuta, või saada ravi kiiremini kui oma elukohariigis. Kuivõrd selline patsientide liikumine võimaldab neile paremat juurdepääsu ravile kui oma liikmesriigis, aitab see samuti kaasa rahvatervise kaitsele.
96.

Müüjad väitsid, et nad on müügihinnana saadud summa juba ära kulutanud võlgade tasumiseks ja muu kinnisvara renoveerimistööde rahastamiseks. Kohustus maksta ostjatele müügihind tagasi, mis on tingitud võimatusest viia omandi üleminek selle kinnistusraamatusse kandmisega lõpule, tekitaks neile suuri raskusi, samal ajal kui keeldumine selle ülemineku kinnistusraamatusse kandmisest ei aita terrorismiga võidelda, sest hoones, millega on tegemist, on juba aastaid mošee ja see ei too ostjatele tulu. Nende omandi käsutamise õiguse piiramine, mis tuleneb määrusega nr 881/2002 kehtestatud keeldude kohaldamisest käesoleval juhul, on seega selle määruse eesmärgi seisukohast ebaproportsionaalne.
63.

Kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg selgitab üksnes, et töötaja peab saama hüvitist lapsehoolduspuhkuse kasutamata jäänud osa eest, juhul kui sel ajal võimaldatakse talle siseriikliku õiguse alusel rasedus- ja sünnituspuhkust. ( 31 ) Sel viisil tahetakse takistada, et üks osa juba antud lapsehoolduspuhkusest jääb kasutamata. Nimetatud kohtuotsuses ei leidu seevastu ühtki viidet sellele, et ühenduse õigus annab vanemapuhkusel või lapsehoolduspuhkusel viibivatele töötajatele alati õiguse nõuda rasedus- ja sünnituspuhkust. Liikmesriigid ja/või tööturu osapooled võivad – pidades silmas kohtuotsust komisjon vs. Luksemburg – laiendada rasedus- ja sünnituspuhkust küll ka sellistele juhtumitele, ( 32 ) kuid ühenduse õigus seda ei nõua.