ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 293/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungari) 16. juunil 2017 – Shajin Ahmed versus Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

(Kohtuasi C-369/17)

(2017/C 293/22)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Shajin Ahmed

Vastustaja: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (1), artikli 17 lõike 1 punktis b sätestatud väljendist „on pannud toime raske kuriteo“ nähtub, et konkreetse liikmesriigi õiguse kohaselt konkreetse süüteo eest seaduses ette nähtud karistus võib olla ainus kriteerium selleks, et kindlaks määrata, kas taotleja on toime pannud sellise süüteo, mille tõttu võib tema puhul õiguse täiendavale kaitsele välistada?

(1) ELT L 337, lk 9.
3.

Kas sellise programmi nagu Programma Aanpak Stikstof 2015–2021 (lämmastikuvastase võitluse programmiline lähenemine 2015–2021) jaoks läbi viidavasse tagajärgede hindamisse nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõike 3 tähenduses võib kaasata olemasolevate looduslike elupaigatüüpide piirkondade ja elupaikade kaitsemeetmete ja vajalike meetmete, mis võetakse seoses nimetatud direktiivi artikli 6 lõigetest 1 ja 2 tulenevate kohustustega, positiivset mõju? 3a. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav: kas kaitsemeetmete ja vajalike meetmete positiivset mõju saab kaasata programmi tagajärgede hindamisse, kui nimetatud meetmeid ei ole tagajärgede hindamise ajaks veel läbi viidud ning nende positiivne mõju ei ole veel ilmnenud? Kui lähtuda asjaolust, et tagajärgede hindamine sisaldab lõplikke järeldusi nimetatud meetmete mõju kohta, mis põhineb parimatel asjakohastel teaduslikel teadmistel, siis kas on sellega seoses oluline, et nende meetmete läbiviimise ja tulemuse üle teostatakse järelevalvet ning – kui sellest tuleneb, et mõju on ebasoodsam kui tagajärgede hindamisel eeldatud – vajadusel meetmeid kohandatakse?
2.

Kui lähtuda sellest, et väetiste kasutamine on projekt: kas juhul, kui kasutamine toimus õiguspäraselt enne seda, kui nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102) artikli 6 lõige 3 muutus kohaldatavaks Natura 2000 alal ning kui väetisi kasutatakse käesoleval ajal jätkuvalt, tuleb kindlaks teha, et tegemist on ühe ja sama projektiga, isegi kui väetamine toimub mitte alati samadel maatükkidel, samades kogustes ning sama tehnikaga? Kas kontrollides küsimust, kas tegemist on ühe ja sama projektiga, on oluline asjaolu, et väetiste kasutamisest tulenev lämmastiksaaste ei ole suurenenud pärast seda, kui nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102) artikli 6 lõiget 3 hakati kohaldama Natura 2000 ala suhtes?
1.

Kas direktiivi 2013/32/EL (1) artikli 52 esimeses lõigus sisalduva üleminekusättega on vastuolus selliste liikmesriigi õigusnormide kohaldamine, mis näevad direktiivi 2013/32/EL artikli 33 lõike 2 punktiga a antud pädevusele tuginedes, mis on eelkäijaks olnud direktiiviga võrreldes ulatuslikum, ette rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõetamatuse, kui taotlejale on antud täiendav kaitse mõnes muus liikmesriigis, kuivõrd liikmesriigi õigusnorme tuleb liikmesriigi üleminekusätete puudumise tõttu kohaldada ka enne 20. juulit 2015 esitatud taotlustele? Kas direktiivi 2013/32/EL artikli 52 esimeses lõigus sisalduv üleminekusäte lubab liikmesriikidel direktiivi 2013/32/EL artikli 33 lõike 2 punktiga a antud ulatuslikumat pädevust kasutada tagasiulatuvalt, mille tagajärjel on vastuvõetamatud ka varjupaigataotlused, mis on esitatud enne kõnealuse ulatuslikuma pädevuse ülevõtmist liikmesriigi õigusse, kuid mille suhtes ei ole ülevõtmise kuupäevaks veel tehtud lõplikuks muutunud otsust?
1.

Kas direktiivi 2009/72/EÜ (1) sätteid, eriti artikli 3 lõikeid 5 ja 6 ning artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et eraõigusliku isiku rajatud ja käitatav võrk, millega on ühendatud piiratud arv tootmis- ja tarbimisüksusi ning mis on omakorda ühendatud avaliku võrguga, kujutab endast kindlasti elektrivõrku ja niisiis selle direktiivi tähenduses „jaotusvõrku“, ilma et sellest kategooriast saaks välja jätta selliste omadustega eravõrke, mis olid rajatud enne direktiivi jõustumist ning mis on algselt loodud omatootmise eesmärgil?
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/26

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte d’appello di Roma (Itaalia) 1. juunil 2017 – Martina Sciotto versus Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(Kohtuasi C-331/17)

(2017/C 309/32)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte d’appello di Roma

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Martina Sciotto

Vastustaja: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

Eelotsuse küsimus

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid (eriti muudetud redaktsioonis 29. juuni 2010. aasta seadusena nr 100 kinnitatud 30. aprilli 2010. aasta dekreetseaduse nr 64 artikli 3 lõige 6), mis jätavad süvamuusikasihtasutuste töötajate tähtajalised töösuhted üldiselt välja reegli alt, mille kohaselt on tavaline töösuhte vorm tähtajatu, ning mida seega tuleb tõlgendada nii, et need liberaliseerivad sellised suhted täielikult, nägemata töösuhte tähtajatuks muutmise (stabiliseerimise) ja/või kahju hüvitamise meetmeid ette isegi siis, kui korduvate lepingute kestus on enam kui kolm aastat (või muu ajavahemik), on vastuolus Euroopa õigusnormidega (eriti 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta – mis on esitatud direktiivi 1999/70/EÜ (nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (1)) lisas – klausliga 5?

(1) ELT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368.
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/29

JYSK sp. z o.o. 4. juulil 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 4. mai 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-403/15: JYSK sp. z o.o. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-402/17 P)

(2017/C 309/38)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: JYSK sp. z o.o. (esindaja: advokaat H. Sønderby Christensen)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub tühistada Üldkohtu otsuse – milles tunnistati tema poolt komisjoni 11. mai 2015. aasta otsuse C (2015) 3228 final peale hagi esitatud vastuvõetamatuks põhjusel, et see ei puuduta teda otseselt ja isiklikult –, väites et see kohtuotsus rikub tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et kaudne võimalus pöörduda Euroopa Kohtu poole Poola kohtute esitava eelotsusetaotluse raames, ei anna Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikes 1 ette nähtud kaitset.

Apellant kinnitab, et eespool nimetatud komisjoni otsus puudutab teda otseselt ja isiklikult.
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesarbeitsgericht Hamm (Saksamaa) 29. mail 2017 – Surjit Singh Bedi versus Saksamaa Liitvabariik, Saksamaa Liitvabariik, kes tegutseb Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigi esindajana

(Kohtuasi C-312/17)

(2017/C 309/28)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesarbeitsgericht Hamm

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Surjit Singh Bedi

Kostja: Saksamaa Liitvabariik, Saksamaa Liitvabariik, kes tegutseb Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigi esindajana

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2000/78/EÜ (1), millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kollektiivlepingu säte, mis näeb ette, et ajutise lisatoetuse maksmine (Überbrückungsbeihilfe), mille eesmärk on tagada töökoha kaotanud töötajatele piisavad elatusvahendid kollektiivlepingus kindlaks määratud põhipalga alusel kuni ajani, mil nad on taas majanduslikult kindlustatud, kuna neil tekib õigus vanaduspensionile riikliku pensionisüsteemi alusel, lõpetatakse ennetähtaegse vanaduspensioni õiguse tekkimisel, ning lähtub selle kohaldamisel puude alusel ennetähtaegse vanaduspensioni saamise võimalusest?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 5/4, lk 79).
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Simvulio tis Epikrateias (Kreeka) 17. juulil 2017 – Monachos Eirinaios (vend Ireneus), kodanikunimega Antonios Iakumakis versus Ateena advokatuur

(Kohtuasi C-431/17)

(2017/C 309/40)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Simvulio tis Epikrateias (Kreeka kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu)

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Monachos Eirinaios (vend Ireneus), kodanikunimega Antonios Iakumakis

Vastustaja: Ateena advokatuur

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 98/5/EÜ (1) artiklit 3 tuleb mõista nii, et Kreeka Õigeusu Kiriku munga registreerimine advokaadina muu liikmesriigi pädevas asutuses kui see riik, kus ta sai oma kutsekvalifikatsiooni, et ta saaks vastuvõtvas riigis oma päritolumaa kutsenimetuse all praktiseerida, võib olla selle liikmesriigi seadusandja poolt keelatud, kuna Kreeka kiriku munki ei või Kreeka õiguse kohaselt advokatuuri registrisse kanda, sest oma seisuse tõttu puuduvad neil advokaadina praktiseerimiseks hädavajalikuks peetavad tagatised?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiiv 98/5/EÜ, millega hõlbustatakse alalist tegutsemist advokaadi kutsealal muus liikmesriigis kui see, kus omandati kutsekvalifikatsioon (EÜT 1998, L 77, lk 36; ELT eriväljaanne 06/03, lk 83).
1.

Kas direktiivi 93/13 (1) artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulist tasakaalustamatust tuleb hinnata ka juhul, kui perioodiliselt või kestvalt täidetava lepingu kehtivusaja jooksul on vahetuskursi suur kõikumine, mida kumbki pool ei saanud ette näha, muutnud tarbija kohustused ülemäära koormavaks võrreldes sellega, millised need olid lepingu sõlmimise ajal?
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/27

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa) 21. juunil 2017 – Finanzamt B versus A-Brauerei

(Kohtuasi C-374/17)

(2017/C 309/35)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesfinanzhof

Põhikohtuasja pooled

Vastustaja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Finanzamt B

Kaebaja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: A-Brauerei

Eelotsuse küsimused

Kas ELTL artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on viidatud sätte kohaselt keelatud riigiabiga, kui liikmesriigi õigusnormide kohaselt ei tule äriühingute ümberkujundamise (ühinemise) käigus toimunud kinnisasja maksustatava omandamise eest tasuda kinnisasja omandamise maksu, kui ümberkujundamises osalevad teatavad õigussubjektid (valitseva mõjuga ettevõtja ja sõltuv äriühing) ning valitseva mõjuga ettevõtjal on sõltuvas äriühingus ümberkujundamisele eelneva ja järgneva viie aasta jooksul 100 % suurune osalus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/31

Rami Makhlouf’i 31. juulil 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 18. mai 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-410/16: Rami Makhlouf versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-458/17 P)

(2017/C 309/42)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Rami Makhlouf (esindaja: advokaat E. Ruchat)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tunnistada käesolev apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

ja sellest tulenevalt:

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 18. mai 2017. aasta otsus kohtuasjas T-410/16: Rami Makhlouf vs. Euroopa Liidu Nõukogu, ECLI:EU:T:2017:349;

ja

teha uus otsus, millega:

— tühistatakse 27. mai 2016. aasta otsus (ÜVJP) 2016/850 (1) ja selle rakendusaktid apellanti puudutavas osas;

— mõistetakse käesoleva menetluse kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Esimese väite kohaselt on rikutud õigusnormi seetõttu, et Üldkohus jättis tähelepanuta apellandi õiguse olla ära kuulatud enne uute piiravate meetmete vastuvõtmist, nagu see on ette nähtud põhiõiguste harta artiklis 41.

Teise väite kohaselt on rikutud õigusnormi faktiliste asjaolude moonutamise tõttu, sest Üldkohus jättis tähelepanuta artiklid, mis apellant oma tühistamishagi põhjendamiseks esitas, et tõendada, et ta ei toeta Süürias kehtivat režiimi.

Kolmanda väite kohaselt on rikutud õigusnormi seetõttu, et Üldkohus ei pidanud õigusvastaseks otsuse 2013/255/ÜVJP (2) punkte 27 ja 28, mille kohaselt kuulumine Al-Assadi või Makhloufi perekonda on eraldi kriteerium, mis õigustab sanktsiooni kehtestamist, pöörates samas ka ümber tõendamiskoormise.

Neljanda väite kohaselt on rikutud õigusnormi ja esitatud puudulikud põhjendused, kuna Üldkohus otsustas, et „olulise ettevõtja“ mõiste oli piisavalt täpne, et arvata apellant nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ja kuna ta ei põhjendanud, miks oli tema hinnanul apellandil võimalik avaldada teatud mõju Süürias režiimile.

(1) Nõukogu 27. mai 2016. aasta otsus (ÜVJP) 2016/850, millega muudetakse otsust 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2016, L 141, lk 125).

(2) Otsus 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2013, L 147, lk 14).
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/29

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu) 10. juulil 2017 – UAB „Roche Lietuva“versus VšĮ Kauno Dainavos poliklinika

(Kohtuasi C-413/17)

(2017/C 309/39)

Kohtumenetluse keel: leedu

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: UAB „Roche Lietuva“

Vastustaja: VšĮ Kauno Dainavos poliklinika

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2004/18 (1) artiklite 2 ja 23 ning VI lisa sätteid (koos või eraldi, kuid nimetatud sätete kohaldamist piiramata) tuleb tõlgendada ja mõista nii, et juhul kui hankija – tervishoiuasutus – soovib osta asju (meditsiinilisi diagnostikaseadmeid ja -materjale) või nendega seotud eriõigusi riigihanke korras, et olla võimeline ise testima, on tal otsustusvabadus kehtestada neile asjadele tehnilistes kirjeldustes üksnes selliseid nõudeid, milles ei kirjeldata eraldi seadmete ja/või materjalide individuaalseid kasutusomadusi (tehnilisi omadusi) ning kasutamisega seotud (funktsionaalseid) omadusi, vaid tohib määratleda üksnes tehtavate testide kvalitatiivsed näitajad ning katselaboris saadud tulemused, mille sisu tuleb kõnealuse hanke dokumentides eraldi välja tuua?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 6/7, lk 132).
ET Euroopa Liidu Teataja C 300/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgia) 8. juunil 2017 – Fremoluc NV versus Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP) jt, menetlusse astuja: Vlaams Gewest

(Kohtuasi C-343/17)

(2017/C 300/18)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Fremoluc NV

Kostjad: Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP), Vlaams Financieringsfonds voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant, Vlaamse Maatschappij voor Sociaal Wonen NV (VMSW), Christof De Knop, Valérie De Knop, Melissa De Knop, Joanna De Keersmaecker, Marie-Jeanne Thielemans

Menetlusse astuja: Vlaams Gewest

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 21, 45, 49 ja 63 ja 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (1), artikleid 22 ja 24 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus õigusnormid, mille kohaselt tegeleb avalik-õiguslik asutus maatükkide arendusega, mille eesmärk on soodsatel tingimustel pakkuda neid turul müügiks ning anda krunte ja kortereid üürile eelisjärjekorras isikutele, kellel on tugev ühiskondlik, majanduslik, sotsiaalne või kultuuriline seos selle asutuse tegevuspiirkonnaga, kusjuures kehtivad, nii nagu see on sätestatud

— Flaami Brabanti provintsi volikogu 25. veebruari 2014. aasta otsuses provintsi määruse kohta, mis käsitleb Flaami Brabanti maa- ja elamumajandusagentuuri Vlabinvest APB töö- ja halduskorraldust, koosmõjus

— Flandria valitsuse 29. septembri 2006. aasta otsuse maatükkide üleandmise tingimuste kohta Flandria sotsiaaleluasemeid haldava ühingu ja sotsiaaleluasemeid ehitavate ühingute poolt Flandria eluasemeseadustiku kohaldamiseks artikliga 2/2 (ja Flandria valitsuse 12. oktoobri 2007. aasta otsuse sotsiaalüüri süsteemi reguleerimise kohta Flandria eluasemeseadustiku VII jaotise kohaldamiseks artikli 17 lõigetega 2-6), sissetulekuga seotud tingimused, millele need isikud enamasti vastavad?

(1) ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 5/5, lk 46.
2.

Kas käibemaksudirektiivi 2006/112/EÜ artikli 2 lõike 1 punkti a koostoimes artikli 14 lõikega 1 tuleb juhul, kui ettevõtja, kelle tegevusalaks on lammutustööde tegemine, lepib lammutusobjekti omanikuga lepingus kokku, et lammutusettevõtja ostab lammutusobjekti, ja kohustub lepingutrahvi tingimusega lammutama objekti lepingus kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul ning vedama ära lammutamisel tekkinud jäätmed, tõlgendada nii, et tegemist on ainult ühe tehinguga, mis hõlmab vara müümist lammutusobjekti omaniku poolt lammutusettevõtjale? Või tuleb sellist lepingut käibemaksudirektiivi 2006/112/EÜ artikli 2 lõike 1 punkti c koostoimes artikli 24 lõikega 1 arvestades tõlgendada nii, et see hõlmab kahte tehingut, esiteks vara müümist lammutusobjekti omaniku poolt lammutusettevõtjale ja teiseks lammutusettevõtja poolt vara müüjale osutatud lammutusteenust? Kas siin omab tähtsust asjaolu, et lammutusettevõtja võtab varale hinnapakkumise koostamisel hinda vähendava tegurina arvesse kulud, mis tekivad talle seoses vara demonteerimise ja äraveoga? Kas omab tähtsust asjaolu, et vara müüjale on teada, et vara demonteerimise ja äraveoga seotud lammutusettevõtja kulud võetakse arvesse selle vara hinda vähendava tegurina, võttes arvesse asjaolu, et poolte vahel ei ole sõlmitud kokkulepet nimetatud kulude kohta ning nimetatud kulude hinnangulist või tegelikku suurust ei saa vara müüja kunagi teada?
2.

Kas direktiivi 2014/24/EL artikli 10 punkti h saab mõista nii, et „mittetulunduslikud organisatsioonid ja ühendused“ on eelkõige sellised abiorganisatsioonid, mida on liikmesriigi õiguse alusel tunnustatud tsiviil- ja kodanikukaitseorganisatsioonidena?
4.

Kas asjaolu, et sõlmitud otselepingu esialgne lõpp ületab 30-aastase tähtaja lõpu, mis saabub 3. detsembril 2039 (tähtpäev, mis tuleneb määruse (EÜ) nr 1370/2007 jõustumise kuupäevast), kujutab endast siiski asjaolu, mille tõttu on see otselepingu sõlmimine vastuolus põhimõtetega, mis on sätestatud selle määruse artiklis 5 koostoimes selle artikli 8 lõikega 3, või tuleb asuda seisukohale, et selle mittevastavuse parandab automaatselt kõikidel õiguslikel eesmärkidel vähendamine „ex lege“ (artikli 8 lõike 3 teine lõik) selle 30-aastase tähtajani?
ET Euroopa Liidu Teataja C 318/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungari) 18. juulil 2017 – Human Operator Zrt. versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

(Kohtuasi C-434/17)

(2017/C 318/15)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Human Operator Zrt.

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 10. detsembri 2015. aasta rakendusotsust (EL) 2015/2349 (1) tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline Ungari praktika, et nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ artiklist 193 eespool nimetatud rakendusotsusega lubatud erandit sisaldav liikmesriigi seaduse säte jõustus alates 1. jaanuarist 2015 ning on kohaldatav alates sellest kuupäevast, kui eespool nimetatud rakendusotsus ei sisalda ühtegi sätet tagasiulatuva jõu või tagasiulatuva kohaldatavuse kohta, kuid Ungari oli oma erandi kohaldamise taotluses märkinud selle kohaldatavuse alguskuupäevaks nimelt selle kuupäeva?

(1) Nõukogu 10. detsembri 2015. aasta rakendusotsus (EL) 2015/2349, millega lubatakse Ungaril kohaldada meedet, millega tehakse erand direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) artiklist 193 (ELT L 330, lk 53).
2.

Kas määruse (EL) nr 604/2013 artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus nimetatud tähtaja pikenemine võib toimuda pelgalt nii, et üleandev liikmesriik teatab vastutavale liikmesriigile veel enne tähtaja lõppemist, et asjaomane isik on põgenenud, ja nimetab ühtlasi konkreetse kuni 18 kuu pikkuse tähtaja, mille jooksul peab üleandmine olema läbi viidud, või saab tähtaega pikendada vaid nii, et asjaomased liikmesriigid määravad pikendatud tähtaja omavahel kokku leppides kindlaks?
1.

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 31 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (1) artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt võib kollektiivlepingutes sätestada, et puhkusetasu arvutamisel võetakse arvesse töötasu vähenemisi, mida on arvestusperioodil tehtud osalise tööajaga töötamise tõttu ja mille tagajärjel saab töötaja iga-aastase neljanädalase põhipuhkuse eest väiksemat puhkusetasu – või pärast töösuhte lõppemist väiksemat puhkusehüvitist – kui ta saaks juhul, kui puhkusetasu arvutamise aluseks võetaks keskmine vähendamisteta töötasu, mida töötaja oleks arvestusperioodil saanud? Kui vastus on jaatav, siis milline on maksimaalne protsendimäär – lähtudes töötaja keskmisest vähendamata töötasust – mille võrra võib puhkusetasu arvestusperioodil osalise tööajaga töötamise tõttu vastavalt siseriiklikele õigusnormidele kollektiivlepingu alusel vähendada, et kõnealuste siseriiklike õigusnormide puhul saaks veel lähtuda tõlgendusest, mis on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega?
2.

Kas taksoga reisijateveo konkurentsi- ja toimimisvõime säilitamise eesmärgil, võttes arvesse ajakohaseid transporditingimusi, on avaliku korra kaitse seisukohast vastavalt direktiivi 2006/123 artikli 16 lõikele 1 põhjendatud keelata sellise teenuse osutamine, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas?
1.

Kas direktiivi 2001/83 (1) artiklit 11 või liidu õiguse mõnda muud sätet tuleb tõlgendada nii, et teatist, millega isik, kes taotleb või omab geneerilise ravimi müügiluba direktiivi 2001/83 artikli 10 tähenduses, teatab asutusele, et ta ei esita geneerilise ravimi omaduste kokkuvõttes ja pakendi infolehel originaalravimi omaduste kokkuvõtte osi, mis viitavad näidustustele või doseerimisvormidele ja millele laieneb kolmandate isikute patendiõigus, tuleb pidada müügiloa piiramise taotluseks, mis peab viima selleni, et müügiluba ei laiene või enam ei laiene patendiõigusega kaitstud näidustustele või doseerimisvormidele?