ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas maksete puhul, mille teeb kauba ostja lisaks ostuhinnale tema müügitulust sõltuvalt nelja aasta jooksul kord aastas selle eest, et ta võib kauba — teatud territooriumil, — üldse esimest korda, — ainuõigusena ja — kestvalt müüa, on tegemist autori- ja litsentsitasuga nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (1) (edaspidi „tolliseadustik“), artikli 32 lõike 1 punkti c tähenduses, mis tuleb vastavalt tolliseadustiku artikli 32 lõike 5 punktile b koostoimes komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse tolliseadustiku rakendussätted (2) (edaspidi „rakendusmäärus“), artikli 157 lõikega 2 arvata imporditud kaupade eest tegelikult makstud või makstava hinna sisse?
2.

Teine küsimus juhuks, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav Kas muudel põhjustel – näiteks pikaajalise kogemuse puudumine, kõrgtehnoloogia ebaproportsionaalselt suur kulu võrreldes teiste müügihinda oluliselt mõjutavate tehnoloogiatega – on lubatud teha erandeid põhimõttelisest kohustusest kasutada tüübikinnituse andmise ajal olemasolevat kõrgtehnoloogiat? Teine küsimus juhuks, kui vastus esimesele küsimusele on eitav Kas ka olukorras, kus kasutatakse põhimõtteliselt lubatud tehnoloogilisi komponente, on tegemist lubamatu katkestusseadmega nn „temperatuuriakna“ (temperatuurivahemiku) kujul, kui mootori juhtimisseadesse salvestatud parameetrid on valitud selliselt, et heitgaaside puhastamine ei ole aktiveeritud või on ainult osaliselt aktiveeritud a) valitud temperatuuride tõttu, lähtudes suurema osa aasta jooksul tavaliselt eeldatavatest temperatuuridest; b) muude parameetrite tõttu – näiteks selle tõttu, et sõiduk asub teataval kõrgusel üle merepinna – Saksamaa asjaomastes piirkondades või Euroopa siseturul?
2.

Kas liikmesriigi kohus peab keelduma otsuste tegemisest, mis võivad juhul, kui tarbija ei esita vastuväidet, kaasa tuua täitmisele pööramise, kui kohtul on tõsised kahtlused, et avaldus põhineb ebaõiglasel tingimusel tarbijalepingus, olgugi et menetlustoimik selle kohta siduvaid tõendeid ei sisalda?
3.

Kas esimesele küsimusele vastamiseks on piisav, et kliendil oleks potentsiaalne võimalus pakutavat taristut kasutada, või on vaja tingimata kindlaks teha, et keskmise kliendi seisukohast moodustab see element teenuse olulise osa?
3.

Kolmas väide: Euroopa Komisjon järgis energiasolidaarsuse põhimõtet Kui energiasolidaarsuse põhimõtet siiski kohaldatakse Euroopa Komisjoni vaidlusaluse otsuse 2016 C(2016)6950 suhtes, siis tuleb asuda seisukohale, et Euroopa Komisjon on seda põhimõtet järginud: Euroopa Komisjon võttis otsuse tegemisel arvesse nii Poola kui ka Euroopa gaasiturule ilmnevat mõju. Direktiivi 2009/73/EÜ artikli 36 lõike 1 punktis a nimetatud eelduste kontrollimisel tuli arvesse võtta üksnes energiasolidaarsuse põhimõttest tuleneva varustuskindluse tagamine. Poola varustuskindlus oli tagatud ning see ei ole ohus.
8. novembril 2019 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Ungari

(kohtuasi C-821/19)

(2020/C 19/36)

Kohtumenetluse keel: ungari

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Condou-Durande, J. Tomkin ja A. Tokár)

Kostja: Ungari

Hageja nõuded

Komisjon palub Euroopa Kohtul:

a) tuvastada, et: — Ungari on rikkunud kohustusi, mis talle tulenevad direktiivi 2013/32/EL artikli 33 lõikest 2, sest ta lisas kõnealuses direktiivis sõnaselgelt nimetatud varjupaigataotluste vastuvõetamatuse alustele uue aluse; — Ungari on rikkunud kohustusi, mis talle tulenevad direktiivi 2013/32/EL artikli 8 lõikest 2, artikli 12 lõike 1 punktist c ja artikli 22 lõikest 1 ning direktiivi 2013/33/EL artikli 10 lõikest 4, sest ta võttis vastu meetmed, mille kohaselt kujutab endast süütegu korraldustegevus, mille eesmärk on võimaldada isikutel, kes ei vasta riigisiseses varjupaigaalastes õigusnormides ette nähtud kriteeriumidele, algatada varjupaigamenetlus, ja millega nähakse ette sellises süüteos süüdistatavate või süüdi mõistetud isikute suhtes piiravate meetmete võtmine;

b) mõista kohtukulud välja Ungarilt.

Väited ja peamised argumendid

Sellest peale, kui 2015. aastal suurenes äkitsi varjupaigataotluste arv, on Ungari muutnud mitu korda oma varjupaigasüsteemi. 2018. aastal muudeti oluliselt Ungari varjupaigaõigust käsitlevaid õigusnorme. Ungari parlament kiitis 20. juunil 2018 heaks 2018. aasta VI seaduse, millega muudetakse teatavaid seadusi seoses ebaseadusliku sisserände vastaste meetmetega (az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló, 2018. Évi VI. törvény) ja Ungari põhiseaduse seitsmenda muudatuse. Seda seadusandlike meedete kogumit tuntakse ka „Stop Soros“ seaduse nime all. Nende muudatustega piirati veelgi enam nende isikute ringi, kelle varjupaigaõigust võidakse tunnustada, kuivõrd varjupaigaseaduse muudatuse kohaselt loetakse taotlus vastuvõetamatuks, kui taotleja on sisenenud Ungari territooriumile sellisest riigist, kus teda ei ole taga kiusatud ega olnud ka tagakiusamise otsest ohtu. Samamoodi muudeti ka karistusseadustikku (Büntető Törvénykönyv). Selle tulemusel kujutab endast süütegu korraldustegevus, mille eesmärk on võimaldada algatada varjupaigamenetlus isikutel, keda ei kiusata rassi, rahvuse, teatavasse sotsiaalsesse rühma kuulumise, usu või poliitiliste tõekspidamiste tõttu taga või kellel ei ole põhjendatud hirmu otsese tagakiusamise ees nende päritoluriigis, elukohariigis või muus riigis, kust ta on tulnud Ungarisse.

Kuivõrd komisjon leidis, et 2018. aastal kehtestatud õigusnormid on vastuolus liidu õigusega, algatas ta Ungari suhtes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse. Kuivõrd väited, mille Ungari esitas kohtueelse haldusmenetluse raames, ei hajutanud komisjoni kahtlusi, otsustas viimane esitada Euroopa Kohtule hagi.
1.

Kas lennuettevõtja töötajate streigiõiguse kasutamist ametiühingu üleskutsel selleks, et nõuda töötingimuste parandamist – kui see ei ole tingitud tööandja mõnest varasemast otsusest, vaid töötajate nõudmis[t]est –, võib pidada „erakorraliseks asjaoluks“ määruse nr 261/20[0]4 (1) artikli 5 lõike 3 tähenduses või on see, vastupidi, lennuettevõtja tegevusalal tegutsemisele omane asjaolu?
3.

Kas EG-FGV § 6 ja 27 ning direktiivi 2007/46 artikli 18 lõiget 1, artikli 26 lõiget 1 ja artiklit 46 ning määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nende normide rikkumise korral tuleb tervikuna või osaliselt (vajaduse korral: mil viisil ja millises ulatuses) loobuda lõpptarbijale makstava hüvitise vähendamisest sõiduki tegelikust kasutamisest tingitud väärtuse vähenemise võrra, kui lõpptarbija saab sellise rikkumise tõttu nõuda ja ka nõuab müügilepingu tagasitäitmist? Kas tõlgendust muudab see, kui rikkumisega kaasneb tüübikinnitusasutuste ja lõpptarbijate petmine, jättes neile mulje, et kõik tüübikinnituse andmise tingimused on täidetud ja sõiduki kasutamine liikluses on piiranguteta lubatud, ning rikkumise ja pettuse eesmärk on vähendada kulusid ja suurendada müügikäibe kasvatamise kaudu kasumit, saavutades pahaaimamatute klientide kulul samal ajal konkurentsieelis?
1.

Kas EG-FGV [EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (EÜ-tüübikinnituse määrus; edaspidi „EG-FGV“)] (1) § 6 lõiget 1 ja § 27 lõiget 1 ning direktiivi 2007/46/EÜ (2) artikli 18 lõiget 1 ja artikli 26 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tootja rikub kohustust esitada kehtiv tunnistus vastavalt EG-FGV § 6 lõikele 1 (või kohustust esitada vastavustunnistus vastavalt direktiivi 2007/46 artikli 18 lõikele 1), kui ta on sõidukisse paigaldanud lubamatu katkestusseadme määruse (EÜ) nr 715/2007 (3) artikli 5 lõike 2 ja artikli 3 punkti 10 tähenduses ning sellise sõiduki turule laskmine rikub keeldu lasta turule sõiduk, millel puudub kehtiv vastavustunnistus vastavalt EG-FGV § 27 lõikele 1 (või keeldu müüa sõidukit, millel puudub vastavustunnistus vastavalt direktiivi 2007/46 artikli 26 lõikele 1)? Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav: 1 a. Kas EG-FGV §-d 6 ja 27 ning direktiivi 2007/46 artikli 18 lõige 1, artikli 26 lõige 1 ja artikkel 46 järgivad eesmärki kaitsta teist isikut Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „BGB“) § 823 lõike 2 tähenduses ning nimelt ka tema valikuvabadust ja vara? Kas olukord, kus lõpptarbija ostab sõiduki, mis on turule lastud ilma kehtiva vastavustunnistuseta, kuulub ohtude hulka, mille vältimiseks on kõnealused normid vastu võetud?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Köln (Saksamaa) 23. oktoobril 2019 – The North of England P & I Association Ltd., ühtlasi Marine Shipping Mutual Insurance Company õigusjärglane versus Bundeszentralamt für Steuern

(kohtuasi C-786/19)

(2020/C 45/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Köln

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: The North of England P & I Association Ltd., ühtlasi Marine Shipping Mutual Insurance Company õigusjärglane

Vastustaja: Bundeszentralamt für Steuern

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 88/357/EMÜ (1) artikli 2 punkti d teist taanet koostoimes sama direktiivi artikli 25 esimese lõigu esimese lausepoolega ja/või direktiivi 92/49/EMÜ (2) artikli 46 lõikega 2 tuleb riski asukohaliikmesriigi kindlaksmääramisel tõlgendada nii, et selleks on merelaeva käitamisega seotud riski maandamise korral riik, mille territooriumil on merelaev kantud ametlikku registrisse omandiõiguse tõendamise eesmärgil, või riik, mille riigilippu merelaev kannab?

(1) Teine nõukogu 22. juuni 1988. aasta direktiiv 88/357/EMÜ otsekindlustustegevusega, välja arvatud elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega nähakse ette sätted teenuste osutamise vabaduse tegeliku kasutamise hõlbustamiseks ja muudetakse direktiivi 73/239/EMÜ (EÜT 1988, L 172, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 198).

(2) Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/49/EMÜ otsekindlustustegevusega, välja arvatud elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 73/239/EMÜ ja 88/357/EMÜ (kolmas kahjukindlustuse direktiiv) (EÜT 1992, L 228, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 346).
2.

Kui vastus on jaatav: Kas neutraalse maksustamise ja siseturul võrdse kohtlemise põhimõtetega on vastuolus, kui liikmesriigi residendist apteek saab käibemaksu arvutamisel aluseks võetavat maksustatavat väärtust vähendada, kuid teise liikmesriigi residendist apteek, kelle ühendusesisesed tarned liikmesriigi riiklikule haigekassale on maksuvabad, seda teha ei saa?
2.

Kas direktiivi 2016/681 I lisa on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 7, 8 ja artikli 52 lõikega 1, pidades silmas, et seal loetletud andmed on väga ulatuslikud – eriti direktiivi 2016/681 I lisa punktis 18 osutatud andmed, mis ei piirdu direktiivi 2004/82 artikli 3 lõikes 2 osutatud andmetega – ning et selle info põhjal tervikuna on võimalik teada saada delikaatseid andmeid, mistõttu see võib rikkuda „rangelt vajalikuga“ piirdumise nõuet?
2.

Kas direktiivi 93/13/EMÜ artiklitega 6 ja 7 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus – ja kui on, siis millistel tingimustel – sellised õigusnormid nagu liikmesriigi normid, mis takistavad täitevkohtunikul, kellele tarbija on esitanud sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi, lepingutingimuse ebaõiglust tuvastada, kui varasemast jõustunud kohtulahendist tuleneb vaikimisi, et tingimus ei ole ebaõiglane; ja kas sellise takistamisega on tegemist ka siis, kui jõustunud kohtulahendi tegemise ajal kehtinud pretsedendiõiguse kohaselt oli lepingutingimuse ebaõigluse hindamine välistatud, kuna käendajat ei saanud tarbijaks kvalifitseerida?
2.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (edaspidi „direktiiv 93/13“) (2) tuleb tõlgendada nii, et esimeses küsimuses kirjeldatud faktilistel asjaoludel allub kinnisasja üleandmist puudutav müügileping kohtulikule kontrollile, vaatamata ettevõtja väidetele eraldi kokku lepitud lepingutingimuste kohta, kui see ettevõtja keeldub esitamast kohtule muid juhtumeid puudutavaid lepinguid, et saaks tuvastada, kas tegemist on ettevõtja poolt muudelgi juhtudel kasutatud eelnevalt koostatud tüüplepingutega?
2.

Kas püsivalt pimedaks jäänud isiku konkreetne puue on vandekohtuniku tegevuse puhul oluline ja määrav nõue, mille olemasolu tõttu on erinev kohtlemine põhjendatud ega too kaasa diskrimineerimist puude alusel?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 21. oktoobril 2019 – kriminaalasi järgmiste isikute suhtes: UC ja TD

(kohtuasi C-769/19)

(2020/C 27/20)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pooled

UC ja TD

Eelotsuse küsimus

Kas riigisisene seadus, mis ei näe puudusi sisaldava (ebaselge, puuduliku või vastuolulise sisuga) süüdistusakti korral üldse ette võimalust, et prokurör need puudused eelistungil, kus puudused tuvastatakse, kõrvaldab, ja seab selle asemel alati kohtule kohustuseks kohtumenetlus peatada ja asi uue süüdistusakti koostamiseks prokuratuurile tagasi saata, on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1), artikliga 6, asja mõistliku aja jooksul arutamise põhimõttega, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teises lõigus, liidu õiguse esimuse põhimõttega ja väärikuse austamise põhimõttega, kui see põhjustab kriminaalmenetluse märkimisväärse viivituse ja puudusi saaks viivitamata kõrvaldada kohtuistungil?
2.

Kas kohtuasjas, mille ese on varaliste ja mittevaraliste isikuõiguste kaitse internetis toimuvate rikkumiste eest, tuleb määruse nr 1215/2012 artikli 7 punktis 2 määratletud kohtualluvuse aluste hindamisel ehk selle hindamisel, kas liikmesriigi kohus on selle koha kohus, kus toimus või võib toimuda kahju tekitav sündmus, tuleb arvesse võtta järgmisi asjaolusid: — selle veebisaidi peamine sihtrühm, millel rikkumine toimus; — sellel veebisaidil ja vaidlusaluses artiklis kasutatav keel; — aeg, mille jooksul vaidlusalune info oli internetikasutajatele kättesaadav; — hagejale eriomased asjaolud, nagu tema kaotused sõjas ja praegune ühiskondlik tegevus, millele käesolevas asjas viidatakse kui põhjusele, mis annab hagejale erandliku õiguse astuda kohtu kaudu vastu laimu levitamisele selle kogukonna vastu, mille liige hageja on?
2.

Kas organisatsiooni tunnustamine käibemaksudirektiivi artikli 132 lõike 1 punktis i viidatud sarnastel eesmärkidel tegutseva organisatsioonina, nagu seda on avalik-õiguslikud organisatsioonid, kes täidavad laste ja noorte hariduse, kooli- või ülikoolihariduse, kutseõppe või ümberõppega seotud ülesandeid, võib tuleneda sellest, et kõnealuse organisatsiooni õpe on ette nähtud elementaarse põhioskuse (käesolevas asjas ujumisoskus) omandamiseks?
1.

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja artikli 6 lõiget 3 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 267 tuleb tõlgendada nii, et liidu õiguse tähenduses ei ole sõltumatu kohtunik isik, kes on kohtuniku ametisse nimetatud viisil, mis rikub jämedalt liikmesriigi õigusnorme kohtunike ametisse nimetamise kohta, eelkõige sellega, et isik nimetatakse kohtuniku ametisse sellise organi soovitusel, mis ei taga sõltumatust täidesaatvast ja seadusandlikust võimust ega erapooletust, seejuures nii, et ametisse nimetamise protsessi õiguspärasuse kohtulik kontroll on süsteemselt välistatud, samuti sellega, et isik on nimetatud kohtuniku ametisse hoolimata asjaolust, et asjakohasele liikmesriigi kohtule (Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus)) on juba esitatud kaebus liikmesriigi organi (Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda)) otsuse peale, mis sisaldab muu hulgas taotlust kõnealuse isiku kohtuniku ametisse nimetamiseks, hoolimata sellest, et kõnealuse otsuse täitmine on liikmesriigi seaduste kohaselt peatatud, ja hoolimata asjaolust, et asjakohases liikmesriigi kohtus (Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus)) on ametisse nimetamise akti üleandmise hetkel pooleli menetlus? — ja seoses sellega ei ole Euroopa Liidu õiguse tähenduses sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus, mille koosseisu kuulub ülalkirjeldatud tingimustel ametisse nimetatud isik?
1.8.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiviga 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, on kooskõlas või vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on nähtud ammendavalt ette, et õigus käibemaksu mahaarvamisele jääb seoses investeeringutega, millest loobuti, alles ainult kahel juhul, mida on kokkuvõtlikult kirjeldatud viitega kahele Euroopa Liidu Kohtu otsusele: i) kui maksukohustuslane ei kasuta neid kaupu/teenuseid tema tahtest sõltumatutel asjaoludel kunagi oma majandustegevuseks, nagu on leitud Euroopa Liidu Kohtu otsuses kohtuasjas C-37/95: Belgische Staat vs. Ghent Coal Terminal NV, ning ii) muudel juhtudel, mil kaupade/teenuste soetamisi, millega seoses kasutati mahaarvamise õigust, ei kasutata maksukohustuslase majandustegevuseks tema tahtest sõltumatutel objektiivsetel põhjustel, nagu on leitud Euroopa Liidu Kohtu otsuses kohtuasjas C-110/94: Intercommunale voor zeewaterontzilting (INZO) vs. Belgische Staat.
3.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 7 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et see loob sõltumatu aluse selle liikmesriigi kohtualluvusele, kus kahju tekitanud juhtum on toimunud või võib toimuda ning kus võlausaldaja, kes kahjustatud isikult kohustusliku vastutuskindlustuse raames nõude omandas, esitab hagi teises liikmesriigis asutatud kindlustusseltsi vastu?
2.

Kas punktis 1 kirjeldatud nõudeid rikutakse olukorras, kus punktis 1 kirjeldatud kohtumenetluses tehtud otsuse saavad pooled, erakorralist õiguskaitsevahendit kasutades edasi kaevata sellisele kohtule nagu Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus), mille otsust ei saa liikmesriigi õiguse kohaselt edasi kaevata ja mille puhul on liikmesriigi õiguse kohaselt selle kohtu organisatsiooniüksuse (kolleegium), kellel on kaebuse läbivaatamise pädevus, esimehel kohustus jagada kohtuasju kolleegiumi kohtunike vahel tähestikulises järjekorras ja otsesõnu on keelatud ühegi kohtuniku vahelejätmine, ning mille puhul kohtunike hulgas, kelle vahel kohtuasju jaotatakse, on ka isik, kelle ametisse nimetamist on taotlenud kollektiivne organ nagu Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda), mille koosseis on kujundatud nii, et sellesse kuuluvad kohtunikud, kes a) on valitud parlamendi koja poolt, kes hääletab kollektiivselt kandidaatide nimekirja üle, mille on eelnevalt koostanud parlamendi komisjon parlamendi fraktsioonide või kõnealuse koja organi esitatud kandidaatidest ettepanekute alusel, mille on esitanud kohtunike või kodanike rühmad, millest tuleneb, et valikumenetluses saavad kandidaadid kolm korda poliitikute toetuse; b) moodustavad selle organi enamuse, mis on piisav, et võtta vastu otsuseid kohtunike ametisse nimetamise taotluste kohta ja muid liikmesriigi õiguses nõutavaid siduvaid otsuseid?
C 54/35

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 26. novembril 2019 – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze versus TB

(kohtuasi C-871/19)

(2020/C 54/39)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze

Vastustaja: TB

Eelotsuse küsimus

Kas [määruse nr 3821/85 (1)] artikli 15 [lõiget 7] saab konkreetsel juhul, kui tegemist on sõidukijuhiga, tõlgendada nii, et selle sättega nähakse ette ainult üksainus tegu, nii et pannakse toime üksainus rikkumine ning määratakse üksainus sanktsioon, või võib selle alusel liita nii paljud rikkumised ja nii paljud karistused, kui mitme päeva kohta ei esitatud ettenähtud ajavahemiku („jooksev päev ja eelnenud 28 päeva“) kohta sõidumeeriku salvestuslehti?

(1) Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta määrus (EMÜ) nr 3821/85 autovedudel kasutatavate sõidumeerikute kohta (EÜT 1985, L 370, lk 8; ELT eriväljaanne 07/01, lk 227).
C 54/35

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 26. novembril 2019 – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze versus MI

(kohtuasi C-870/19)

(2020/C 54/38)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze

Vastustaja: MI

Eelotsuse küsimus

Kas [määruse nr 3821/85 (1)] artikli 15 [lõiget 7] saab konkreetsel juhul, kui tegemist on sõidukijuhiga, tõlgendada nii, et selle sättega nähakse ette ainult üksainus tegu, nii et pannakse toime üksainus rikkumine ning määratakse üksainus sanktsioon, või võib selle alusel liita nii paljud rikkumised ja nii paljud karistused, kui mitme päeva kohta ei esitatud ettenähtud ajavahemiku („jooksev päev ja eelnenud 28 päeva“) kohta sõidumeeriku salvestuslehti?

(1) Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta määrus (EMÜ) nr 3821/85 autovedudel kasutatavate sõidumeerikute kohta (EÜT 1985, L 370, lk 8; ELT eriväljaanne 07/01, lk 227).
Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 7 lõiget 1 ja selle põhjendusi 20 ja 24, mille kohaselt peaksid lepingud olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles ning tarbijale tuleks anda tegelik võimalus kõigi tingimustega põhjalikult tutvuda, kusjuures kahtluse korral tuleks kohaldada tarbijale kõige soodsamat tõlgendust ning liikmesriikide kohtutel või haldusasutustel peavad olema piisavad ja tõhusad vahendid, et ebaõiglaste tingimuste seadmist tarbijalepingutes takistada, koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artikli 10 lõigetega 1 ja 2 ning selle direktiivi põhjendusega 31 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus tsiviilmenetluse seadustiku artikli 339 lõike 2 selline tõlgendus, et tsiviilmenetluse seadustiku artikli 339 lõike 2 sätted takistavad liikmesriigi kohtul analüüsida hageja esitatud tarbijalaenu lepingut veendumaks, et leping ei sisalda ebaõiglasi lepingutingimusi, kontrollida, et leping sisaldab kõiki seaduses ette nähtud elemente, võimaldades samas tagaseljaotsust tehes toetuda vaid hageja poole väidetele asjaolude kohta, analüüsimata asitõendeid „põhjendatud kahtluste“ seisukohalt selle õigusnormi tähenduses?

Kas Euroopa Kohtu 1. oktoobri 2015. aasta otsuse ERSTE Bank Hungary (C-32/14, EU:C:2015:637, punkt 62), 10. septembri 2014. aasta otsuse Kušionova (C-34/13, EU:C:2014:2189, punkt 56), 6. oktoobri 2009. aasta otsuse Asturcom Telecomunicaciones (C-40/08, EU:C:2009:615, punkt 47) põhjal on võimalik tõlgendada tsiviilmenetluse seadustiku artikli 339 § 2 ka nii, et tagaseljaotsuse saab teha ka tarbijalaenu tagasimaksmise asjas, uurimata hageja poolt hagile lisatud lepingut ja veendumata, kas see leping võib sisaldada ebaõiglasi lepingutingimusi, samuti kontrollimata, kas leping sisaldab kõiki seadusega nõutavaid elemente, toetudes vaid hageja poole väidetele asjaolude kohta?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ (1) artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see ei võimalda liikmesriikidel lubada kasutada püüdmise või surmamise vahendeid, seadiseid ja viise, mis võivad tingida – kasvõi vähesel määral ja üksnes ajutiselt ‒ kaaspüügi? Kui jah, siis missugustest kriteeriumidest ‒ mis on seotud eeskätt selle kaaspüügi piiratud osakaalu või ulatusega, asjaoluga, et lubatud küttimisviis ei too põhimõtteliselt kaasa surma, ning kohustusega lasta kogemata püütud isendid ilma tõsiste kahjustusteta vabadusse ‒ võib lähtuda, et pidada nende õigusnormidega kehtestatud valikulisuse kriteeriumi täidetuks?
2.

Üldkohus on õigust valesti kohaldanud, kuna ta jättis tähelepanuta mõned käesoleva asja olulised asjaolud, kohaldades otsese puutumuse tingimust, nagu see on juurdunud kohtuotsuse Almaz-Antey põhjal.