ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kas liidu õigusega on kooskõlas juriidilise isiku tulumaksu seadustiku artikli 23 lõike 1 punkt c 2013. aastal kehtinud redaktsioonis ja sama seadustiku artikli 23 lõige 1 ja artikli 2 punkt c 2014. aastal kehtinud redaktsioonis, kui neid tõlgendatakse nii, et pärast emaettevõtja ühendamist ei või ühendava tütarettevõtja kapitali omandamiseks kolmandatelt isikutelt saadud laenude pealt tasumisele kuuluvaid intresse (mida ühendatav äriühing oleks võinud maha arvata, kui ühinemist ei oleks toimunud), mis kantakse ühinemise tagajärjel üle, enam maksustamise seisukohast ühendava äriühingu tuludest maha arvata? Konkreetselt, kas võib asuda seisukohale, et see, et intresse ei ole võimalik maha arvata, takistab või piirab nõukogu direktiivi 2009/133/EÜ (1) kohaldamisalasse kuuluvaid koondumisi, rikkudes nii direktiivi põhimõtteid kui ka eesmärke, mis on sätestatud selle direktiivi artiklis 4?
3)

Kolmas väide – määruse nr 6/2002 artikli 7 rikkumine Üldkohus rikkus artiklit 7, kohaldades vääraid tõendamisnõudeid. Nimelt andis Üldkohus mõista, et tõendamiseks on vaja erilisi tõendeid, selle asemel, et kaaluda esitatud tõendeid. Lõpuks väidab apellant, et Üldkohus eksis jättes tähelepanuta apellandi argumendi, et artikli 7 kohaldamisel võib arvesse võta kvantitatiivset tegurit.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Hispaania) 28. juunil 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode versus Instituto Nacional de la Seguridad Social ja Tesorería General de la Seguridad Social

(Kohtuasi C-428/18)

(2018/C 364/02)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

Kostjad: Instituto Nacional de la Seguridad Social ja Tesorería General de la Seguridad Social

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 48 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on kehtestatud, et ennetähtaegse vanaduspensioni saamiseks peab saadaoleva pensioni suurus ületama miinimumpensionit, mida makstaks asjaomasele isikule sama liikmesriigi õigusnormide alusel, tõlgendades seda „saada olevat pensionit“ tegeliku pensionina, mida maksab üksnes pädev liikmesriik (antud juhul Hispaania), ilma et arvesse võetaks ka tegelik pension, mida ta võiks saada tänu mõnele muule sama laadi hüvitisele mõnelt muult liikmesriigilt või liikmesriikidelt?
1.

Kas maksejõuetusemenetluse algatanud liikmesriigi kohtu määratud pankrotihalduri hagi, mille eesmärk on tunnistada võlgniku teises liikmesriigis asuvale kinnisvarale seatud hüpoteegid ning selle kinnisvaraga kõnealuses riigis tehtud müügitehingud selle menetluse suhtes kehtetuks, et võita see kinnisvara võlgniku vara hulka tagasi, tuleneb otseselt maksejõuetusmenetlusest ja on sellega tihedalt seotud?
1.

Kas kriteeriumid, mille põhjal saab otsustada, kas prokurör, kes on määratud raamotsuse artikli 6 lõike 1 kohaseks vahistamismäärust tegevaks õigusasutuseks, on õigusasutus nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (1) artikli 6 lõike 1 tähenduses, on järgmised: 1) prokurör on täitevvõimust sõltumatu ning 2) tema riigi õigussüsteemis käsitatakse teda õigusemõistmisega tegeleva või selles osaleva asutusena?
4.

Kas juhul, kui sõltumatus täitevvõimust on tuvastatud, saab väita, et prokurör, kelle ülesanded piirduvad uurimise algatamise ja läbiviimise ning uurimise objektiivse ja õiguspärase läbiviimise tagamisega, süüdistuse esitamise, kohtuotsuste täitmise ja kriminaalasjade menetlemisega ning kes ei tee riiklikke vahistamismääruseid ega või täita õigusemõistmise ülesandeid, on „õigusasutus“ raamotsuse artikli 6 lõike 1 tähenduses?
—

Tunnistada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole enne 18. septembrit 2016 vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuni 2014. aasta direktiivi 2014/92/EL maksekontoga seotud tasude võrreldavuse, maksekonto vahetamise ja põhimaksekontole juurdepääsu kohta (1) või igal juhul ei ole komisjoni kõigist nendest sätetest teavitanud, siis on see liikmesriik rikkunud nimetatud direktiivi artikli 29 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
4.

Kui vastus esimesele ja/või teisele küsimusele on selline, et liikmesriik peab tagama, et asukohateave on määratav direktiivi 2002/22/EÜ, muudetud direktiiviga 2009/136/EÜ, artikli 26 lõike 5 alusel, ja/või vastus kolmandale küsimusele selline, et kõnealused riigisisesed õigusnormid on vastuolus direktiivi 2002/22/EÜ, muudetud direktiiviga 2009/136/EÜ, artikli 26 lõikega 5, mille kohaselt peavad pädevad reguleerivad asutused kehtestama helistaja asukoha kohta pakutava teabe täpsuse ja usaldusväärsuse kriteeriumid, siis kas liikmesriigi kohus peab kahju hüvitamise küsimuse üle otsustades tuvastama põhjusliku seose ELi õiguse rikkumise ja isikutele tekkinud kahju vahel või kas piisab kaudse põhjusliku seose tuvastamisest ELi õiguse rikkumise ja isikutele tekkinud kahju vahel, kui riigisisese õiguse ja/või kohtupraktika kohaselt piisab vastutuse tekkimiseks kaudse põhjusliku seose tuvastamisest õigusvastase tegevuse ja isikutele tekkinud kahju vahel?
5.

Kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all käesolevas asjas ja mille kohaselt on tervishoiu seaduse (Zakon za zdraveto) alusel toimuvas menetluses faktiliselt lubatud vabaduse võtmine sunniviisilise paigutamise kaudu psühhiaatriahaiglasse (ennetav sunnimeede, mida rakendatakse juhul, kui on tõendatud, et isikul on psüühiline haigus, ja esineb oht, et isik paneb toime kuriteo, kuid mida ei rakendata juba toime pandud teo tõttu), on kooskõlas direktiivi (EL) 2016/343 (3), millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte, artikliga 3, kui menetluse algatamise tegelik alus on tegu, mille tõttu algatati ravile paigutatud isiku suhtes kriminaalmenetlus, ja kas sel viisil rikutakse kinnipidamisel õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, mis peab vastama EIÕK artikli 5 lõikele 4, st peab olema menetlus, mille raames on kohtul õigus kontrollida nii menetlusõigusnormide järgimist kui ka kinnipidamise aluseks olevat kahtlustust ning kõnealuse meetmega taotletud eesmärgi õiguspärasust, mis on kohtu kohustus, kui isik on kinni peetud kriminaalmenetluse seadustikus (Nakazatelno-protsesualen kodeks) ettenähtud korra kohaselt?
3.

Kas tõlgendamisel on oluline asjaolu, et isikuks, kes edasikaebuse esitab, ei või olla mitte ainult pool, kes on täitmist taotlenud ja kelle taotlus on rahuldamata jäetud, vaid ka pool, kelle suhtes on täitmist taotletud, juhul kui kõnealune taotlus on rahuldatud?
4.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas ELTL artiklit 56 ja diskrimineerimiskeeldu tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune väärteokaristus, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mida kohaldatakse reklaamimaksu jaoks registreerimise kohustuse täitmata jätmise eest, kuna nimetatud õigusnorm on viidatud artikliga vastuolus?
1.

Kas raamotsuse (1) artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud kriteeriumid on täidetud ainult juhul, kui süüdimõistetud isikul on liikmesriigis, mille kodanik ta on, perekondlikud, ühiskondlikud, tööalased või muud sidemed, mille põhjal võib õigustatult eeldada, et karistuse täideviimine selles riigis võib hõlbustada süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni ja seetõttu on sellega vastuolus liikmesriigi õigusnorm, nagu seaduse nr 549/2011 § 4 lõike 1 punkt a, mis lubab sellistel juhtudel tunnustada ja täide viia kohtuotsust ainult hariliku viibimiskoha alusel, mis on ametlikult registreeritud täidesaatvas riigis, sõltumata sellest, kas süüdimõistetud isikul on selles riigis konkreetseid sidemeid, mis võiksid suurendada süüdimõistetud isiku sotsiaalse rehabilitatsiooni võimalust?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004 (1), millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (edaspidi „määrus“), artikleid 5-7 tuleb tõlgendada nii, et reisijaid, kelle lennuaegu on muudetud, võib hüvitise saamise õiguse kohaldamiseks võrdsustada tühistatud lendude reisijatega, ja et nad võivad seega tugineda nimetatud määruse artiklis 7 ette nähtud hüvitise saamise õigusele, kui lennuettevõtja teavitab reisijaid lennuaegade muutmisest algses graafikus ette nähtud väljumiskuupäeva eelõhtul ja reisijad kaotavad muutmise tõttu algses graafikus ette nähtud saabumisajaga võrreldes aega kolm tundi või rohkem, s.t saabuvad lõppsihtkohta kolm tundi pärast lennuettevõtja algselt antud lennugraafikus ette nähtud aega või hiljem?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria) 29. juunil 2018 – Otis Gesellschaft m.b.H. jt versus Land Oberösterreich jt

(Kohtuasi C-435/18)

(2018/C 352/24)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Otis Gesellschaft m.b.H., Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone Aktiengesellschaft, ThyssenKrupp Aufzüge Gesellschaft m.b.H.

Vastustajad: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume“ eingetragene Gen.m.b.H., EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen Gesellschaft m.b.H., WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.Gen.m.b.H., Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte“ eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie“ eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria“ reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

Eelotsuse küsimus

Kas EÜ asutamislepingu artiklit 85, EÜ artiklit 81 ja/või ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätete täieliku tõhususe ja viidatud sätetest tuleneva keelu kasuliku mõju säilitamiseks on vajalik, et kartellikokkuleppes osalenud isikutelt võivad kahju hüvitamist nõuda ka sellised isikud, kes ei tegutse müüjate või ostjatena kartellikokkuleppega hõlmatud asjassepuutuval tooteturul või geograafilisel turul, vaid kes annavad õigusaktidega ette nähtud tugilaenu andjatena soodustingimustel laenu kartellikokkuleppega hõlmatud turul pakutavate toodete ostjatele ja kelle kahju tulenes sellest, et laenusumma, mida anti teatud protsendi ulatuses toote maksumusest, on suurem, kui see oleks olnud kartellikokkuleppe puudumise korral, mistõttu ei saanud nimetatud isikud kõnealuseid summasid kasumlikult investeerida.
1.

Kas ministrite nõukogu esimehe 9. septembri 2008. aasta dekreediga navigatsiooniseadustiku artikli 748 kolmanda lõigu alusel vastu võetud regulatsioon, millega kehtestatakse DQ meresõidupersonali värbamise piirangud ja nähakse konkreetselt ette, et 60-aastaseks saades lõpeb töösuhe automaatselt, on vastuolus määrusega nr 1178/2011 (1) osas, milles on ärilise lennutranspordi piloodina töötamise puhul vanuse ülempiiriks kehtestatud 65 aastat, ning kas see määrus on käsitletaval juhul kohaldatav, kui riigisisene eriregulatsioon jäetakse kohaldamata?
1.

Kas nõukogu 3. juuni 1996. aasta direktiivile 96/34/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (1) poolt lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe kohta lisas sisalduva lapsehoolduspuhkuse raamkokkuleppe klausli 2 punkte 4 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et koondamise hetkel osalise ajaga lapsehoolduspuhkusel oleva töötaja suhtes kohaldatakse niisugust liikmesriigi õigusnormi nagu sel ajal kohaldatavat tööseadustiku artiklit L. 3123-13, mis sätestab: „Samas ettevõttes täistööajaga ja osalise tööajaga töötanud töötaja töölepingu ülesütlemise hüvitis ja pensionile jäämise hüvitis arvutatakse proportsionaalselt perioodidega, mille jooksul ta on alates ettevõttes tööle asumisest kummalgi viisil töötanud“?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 20. juulil 2018 – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF versus Institut national de l’audiovisuel

(Kohtuasi C-484/18)

(2018/C 352/29)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Institut national de l’audiovisuel

Teised menetlusosalised: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiviga 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (1) artikli 2 punkti b, artikli 3 lõike 2 punkti a ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, et niisuguste riigisiseste õigusnormidega nagu 30. septembri 1986. aasta kommunikatsioonivabaduse seaduse nr 86-1067 artikkel 49 II (muudetud 1. augusti 2006. aasta seaduse nr 2006-961 artikliga 44) on kehtestatud Institut national de l’audiovisuel’ile (riiklik audiovisuaalinstituut), kes on saanud programme edastavate riigi äriühingute audiovisuaalarhiivide suhtes kasutamise õigused, erandkorra, mis näeb ette, et esitajate esituste kasutamise tingimused ja kasutamise eest makstav tasu on reguleeritud esitajate endi ja selle instituudi või esitajate esindusorganisatsioonide ja selle instituudi vahel sõlmitud kokkulepetega, kusjuures nendes kokkulepetes peab eelkõige olema täpsustatud tasu astmik ja tasu maksmise kord?

(1) EÜT L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määruse nr 1169/2011 (1) artiklit 26, mis näeb nimelt ette, et komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruanded, milles käsitletakse päritoluriigi või lähtekoha kohustuslikku märkimist piima või koostisosana kasutatava piima puhul, tuleb käsitada nii, et see küsimus on nimetatud artikliga konkreetselt ühtlustatud sama määruse artikli 38 lõike 1 tähenduses ja see takistab liikmesriikidel võtta määruse artikli 39 alusel meetmeid, millega nõutakse täiendavate kohustuslike andmete esitamist?
5.

Kui vastus esimesele või teisele küsimusele on, et elektrimääruse artikli 16 lõige 6 on kohaldatav ainult võrkudevahelise ühendusega tegeleva ettevõtja suhtes, ja vastus kolmandale ja neljandale küsimusele on kas selline, et äriühing ei tohi võrkudevahelise ühenduse jaotamisest saadud tulu kasutada tegevus- või hoolduskulude katteks ega kasumi teenimiseks, või selline, et ettevõtja võib kõnealust tulu kasutada tegevus- ja hoolduskulude katteks, kuid mitte kasumi teenimiseks, siis kas elektrimääruse artikli 16 lõike 6 kohaldamine ainult võrkudevahelise ühendusega tegeleva ettevõtja suhtes on vastuolus proportsionaalsuse või mõne muu kohaldatava ELi õiguse põhimõttega?
3.

Kas juhul, kui vastus teisele küsimusele on eitav, on alaealise huvides, et pädeva liikmesriigi kohus teeb määruse (EÜ) nr 4/2009 artikli 3 punkti a alusel otsuse nõude kohta, mis puudutab vanema ülalpidamiskohustusi alaealise poja suhtes ja tuleneb abielust, mis palutakse lahutada, võttes arvesse, et see kohus tunnistas, et ta ei ole pädev tegema otsust vanemliku vastutuse küsimuses, leides jõustunud kohtuotsusega, et ei ole täidetud tingimused, mis on nähtud ette nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003 (2), mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artiklis 12?
3.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/25/EL (3), milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/17/EÜ (4), artikli 99 lõigetest 1 ja 2 järeldub, et liikmesriik võib – riigihankevaldkonnas liidu finantshuvide kaitsmiseks – uue seaduse vastuvõtmise teel üldiselt lubada avaliku huvi kaitse ülesandeid täitvatel (järelevalve-)asutustel, kes on liikmesriigi õiguskorras volitatud tuvastama ja uurima omal algatusel riigihankealaste õigusrikkumiste toimepanemist, uurida riigihankealaseid õigusrikkumisi, mis on toime pandud enne nimetatud seaduse jõustumist, ning menetlust alustada ja läbi viia, vaatamata sellele, et aegumistähtajad on varasema õigusakti alusel on juba möödas?
HK 12. juulil 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 3. mai 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-574/16: HK versus komisjon

(Kohtuasi C-460/18 P)

(2018/C 381/05)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: HK (esindajad: advokaadid A. Champetier ja S. Rodrigues)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu 3. mai 2018. aasta otsus kohtuasjas T-574/16;

— vaadata kohtuasi uuesti läbi ja rahuldada hageja esimeses kohtuastmes esitatud nõuded, sealhulgas nõue mõista kohtukulud välja kostjalt; või teise võimalusena

— suunata asi tagasi Üldkohtusse lahendamiseks, mistõttu tuleb apellatsioonimenetluse kohtukulude küsimus lahendada vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 184.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant kaks väidet. Esimese väite kohaselt on rikutud ametnike personalieeskirjade VIII lisa artikli 17 esimest lõiku ning esitatud põhjendused on laialivalguvad, ebajärjekindlad ja vasturääkivad. Teise väite kohaselt on rikutud diskrimineerimiskeelu põhimõtet ja esitatud põhjendused on ebapiisavad.
3.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/24/EL (3) riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ (4) kehtetuks tunnistamise kohta artikli 83 lõigetest 1 ja 2 järeldub, et liikmesriik võib – riigihankevaldkonnas liidu finantshuvide kaitsmiseks – uue seaduse vastuvõtmise teel üldiselt lubada avaliku huvi kaitse ülesandeid täitvatel (järelevalve-)asutustel, kes on liikmesriigi õiguskorras volitatud tuvastama ja uurima omal algatusel riigihankealaste õigusrikkumiste toimepanemist, uurida riigihankealaseid õigusrikkumisi, mis on toime pandud enne nimetatud seaduse jõustumist, ning menetlust alustada ja läbi viia, vaatamata sellele, et aegumistähtajad on varasema õigusakti alusel on juba möödas?
1.

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) artikli 7 lõiget 1 ja seda direktiivi tõlgendavat kohtupraktikat tuleb tõlgendada nii, et nimetatud direktiivi artikliga on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm nagu 7. jaanuari 2000. aasta tsiviilkohtumenetluse seaduse 1/2000 23. lõppsätte [punkt 2], mis sätestab, et Euroopa maksekäsu avaldusele ei ole vaja lisada dokumente ja et dokumentide esitamise korral neid vastu ei võeta?
1.

Kas Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni või Schengeni piirieeskirjade sätetega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu need, mis sisalduvad Rootsis elamisloa saamise ajutiste piirangute seaduse (2016:752) artiklis 16f, kus on sätestatud, et selles riigis viibivale kolmanda riigi kodanikule võib anda tähtajalise elamisloa õppimiseks gümnaasiumiastmes ka juhul, kui selle välismaalase isikusamasus ei ole tõsikindlalt tuvastatud ja kui see isik ei ole esitanud usutavaid andmeid oma väidetava isikusamasuse kohta?
1.

Kas direktiivi (1) artikli 2 lõikega 2 on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et [Läti finants- ja kapitaliturgude] komisjon on pädev vaatama läbi makseteenuste kasutajate kaebusi, ka seoses makseteenustega, mis ei ole tehtud eurodes või liikmesriigi vääringus, ja järelikult hindama [makseteenuste ja elektronraha] seaduse rikkumisi ja määrama karistusi?
2.

Kas määruse 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (2), artikli 7 lõike 2 punktiga d on kooskõlas see, kui seoses tarbija vastu esitatud nõuetega nõuda, et hageja kirjutaks tüüpvormi A punktis 11 lahti võla, mille tasumist ta nõuab? Kas selle õigusnormiga on samuti kooskõlas nõuda, et samas punktis 11 toodaks ära nende lepingutingimuste sisu, millel tarbijale esitatud nõuded põhinevad, lisaks lepingu põhiobjektile, et hinnata, kas see sisu on ebaõiglane?
C 373/7

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen (Belgia) 16. juulil 2018 – Argenta Spaarbank NV versus Belgia riik

(Kohtuasi C-459/18)

(2018/C 373/07)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Argenta Spaarbank NV

Vastustaja: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 49 on vastuolus liikmesriigi maksuõigusnormid, mille kohaselt toimitakse Belgias piiramatu maksukohustusega äriühingule, kellel on muus liikmesriigis asuv püsiv tegevuskoht, mille kasum on Belgia ja muu liikmesriigi vahel sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaselt Belgias täielikult maksust vabastatud, omistatava maksustatava kasumi arvutamisel nii,

— et riskikapitali osas tehtavat mahaarvamist vähendatakse riskikapitali mahaarvatava osa võrra, mis arvutatakse positiivse vahe alusel ühelt poolt tegevuskoha varade raamatupidamisliku netoväärtuse ja teiselt poolt kõigi tegevuskohale omistatavate kohustuste vahel, mis ei kuulu äriühingu omakapitali hulka, ja

— eespool nimetatud vähendamist ei tehta juhul, kui vähendamise summa on väiksem kui selle tegevuskoha kasum,

samal ajal kui riskikapitali osas tehtavat mahaarvamist ei vähendata, kui kõnealuse positiivse vahe saab omistada Belgias asuvale tegevuskohale?
7.

Kui viiendale ja/või kuuendale küsimusele tuleb vastata jaatavalt: Kas selle põhjal tehtavat järeldust („ei ole identne“) võib mingil moel muuta tõsiasi, et pädev asutus on juba tuvastanud, et toote koostis ei ole muutunud või on muudatus olnud vaid väikesemahuline?
4.

Kui kolmandale küsimusele vastatakse nii, et ei tule ei lähtuda järgmisest 1. maist ega kohaldada liikmesriigi õigust, kas siis on liidu õiguse üldpõhimõtetega – mille hulka kuuluvad ka proportsionaalsuse, õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõte – kooskõlas, et sellises kohtuasjas nagu käesolev kohtuasi esitatakse kontrolli kestuse, kontrolliaruande koostamise ja selle hindamise kestuse alusel teatis turustusaasta 2007/2008 ülejäägimaksu summa kohta 20. oktoobril 2010 või 27. oktoobril 2011? Kas seda mõjutab asjaolu, kas suhkrutootja on ülemääraste koguste tuvastamise suhtes esitanud vastuväiteid?
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse nii, et määruse nr 882/2004 VI lisa punktides 1 ja 2 sisalduv väljend „[a]metlike kontrollidega seotud töötajate“ võib hõlmata ka NVWA või KDSi muude töötajate (palga)kulusid, siis millistel asjaoludel ja millistes piirides on sellisel juhul kõnealuste muude töötajate kulude ja ametlike kontrollide vahel veel sedavõrd tihe seos, et kõnealuste (palga)kulude katmiseks ettenähtud lõivude kogumisel võib tugineda määruse nr 882/2004 artikli 27 lõikele 4 ja määruse VI lisa punktidele 1 ja 2?