KOHTUJURISTI ETTEPANEK

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

esitatud 14. detsembril 2017 ( 1 )

Kohtuasi C‑577/16

Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH

versus

Saksamaa Liitvabariik

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Berlin (Berliini esimese astme halduskohus, Saksamaa))

Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2003/87/EÜ – Keskkond – Kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem Euroopa Liidus – Artikli 2 lõige 1 – Kohaldamisala – Kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel tekkivad kaudsed heited – Arvesse võtmata jätmine – I lisa – Keemiasektor – Mõiste „pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil“ – Polümeeride, eelkõige polükarbonaadi tootmine – Hõlmamine – Artikkel 10a – Otsus 2011/278/EL – Tasuta saastekvootide eraldamine – Vahetu õigusmõju puudumine

I. Sissejuhatus

1. Verwaltungsgericht Berlin (Berliini esimese astme halduskohus, Saksamaa) esitas 3. novembri 2016. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 16. novembril 2016, viimatinimetatule eelotsusetaotluse direktiivi 2003/87/EÜ ( 2 ) artikli 1 ja I lisa ning otsuse 2011/278/EL ( 3 ) tõlgendamise kohta.

2. See taotlus esitati kohtuvaidluses Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH (edaspidi „Trinseo“) ja Bundesrepublik Deutschlandi (Saksamaa Liitvabariik), mida esindab Umweltbundesamt (Saksamaa liitvabariigi tasandi keskkonnaamet), vahel seoses Deutsche Emissionshandelsstelle (Saksamaa saastekvootidega kauplemise amet, edaspidi „DEHSt“) keeldumisega eraldada saastekvoote tasuta ühele polükarbonaadi tootmise käitisele, mida käitab Trinseo (edaspidi ka „vaidlusalune käitis“).

3. Seda keeldumist põhjendati direktiivi 2009/29 ülevõtvate Saksa õigusnormidega. See direktiiv laiendas alates kolmandast kauplemisperioodist (2013–2020) saastekvootidega kauplemise süsteemi kohaldamisala keemiasektorile. Selleks lisati nimetatud direktiiviga direktiivi 2003/87 I lisasse, milles on loetletud selle kauplemissüsteemiga hõlmatud tegevusalad, eeskätt järgmine säte: „Pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil, tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas“ (edaspidi „vaidlusalune säte“).

4. Vaidlusaluse sätte üle võtnud Saksa õigusnormis sätestati ammendav põhikemikaalide loetelu, mida see tegevus hõlmab ja millesse ei kuulu sellised polümeerid nagu need, mida toodab vaidlusalune käitis ( 4 ). Kuna polümeeride tootmine selle õigusnormi seisukohast kauplemissüsteemi ei kuulu, keeldus DEHSt sellele käitisele tasuta kvoote eraldamast.

5. Rõhutan, et Saksa õigusnormide sisu tekitas Euroopa Komisjonis kaks reaktsiooni.

6. Ühelt poolt algatas komisjon direktiivi 2003/87 puuduliku ülevõtmise tõttu Saksamaa Liitvabariigi vastu rikkumismenetluse selle tõttu, et polümeeride tootmine ei olnud saastekvootidega kauplemise süsteemiga hõlmatud ( 5 ).

7. Teiselt poolt tuvastas komisjon otsuses 2013/448/EL, et Saksa riiklikes rakendusmeetmetes esitatud käitiste loetelu oli puudulik, kuna see ei hõlmanud polümeeride tootmise käitisi ( 6 ). Peale selle leidis komisjon niisugustele käitistele tarnitava soojuse kohta, et need meetmed nägid vääralt ette tasuta saastekvootide eraldamise mitte nimetatud käitistele, vaid soojusetarnijatele ( 7 ). Seepärast lükkas komisjon tagasi Saksa rakendusmeetmega kavandatud saastekvootide tasuta eraldamise nendele soojusetarnijatele ( 8 ). Selle komisjoni poolt tagasi lükkamise tagajärjeks oli ühendatult sellega, et Saksa rakendusmeetmed ei hõlma selliseid polümeere tootvaid käitisi, nagu on vaidlusalune käitis, see, et igasugune tasuta saastekvootide eraldamine sellistele käitistele tarnitava soojuse tootmise eest oli välistatud.

8. Põhikohtuasjas nähtub nii Trinseo seisukohtadest, et vaidlusalune käitis ega äriühing Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (edaspidi „Dow“), kes tarnib polümeeride tootmiseks vajalikku soojust, ei saanud selle soojuse tootmise eest tasuta kvoote.

9. Selles kontekstis palubki eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul oma esimese küsimusega määrata kindlaks, kas la polümeeride ja eelkõige polükarbonaadi tootmine kuulub vaidlusaluse sätte ja järelikult direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse.

10. Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata nii, et see tegevus kuulub küll vaidlusaluse sätte kohaldamisalasse, täpsustades siiski, et see kuulub direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse vaid siis, kui see tekitab iseenesest süsinikdioksiidi (CO2) heiteid ja seda sõltumata kaudsetest heidetest nagu need, mis tekivad kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel.

11. Teise küsimusega soovib see kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/87 artiklil 10a ja otsuse 2011/278 sätetel, mis näevad ette saastekvootide tasuta eraldamise, on vahetu õigusmõju.

12. Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata sellele küsimusele eitavalt.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

13. Direktiivi 2003/87 artiklis 1 „Sisu“ on sätestatud: „Käesoleva direktiiviga luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem […], mille eesmärk on vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid. […]“.

14. Selle direktiivi artikli 2 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud: „Käesolevat direktiivi kohaldatakse I lisas loetletud tegevusaladest tulenevate heitkoguste ja II lisas loetletud kasvuhoonegaaside suhtes.“

15. Direktiivi 2003/87 I lisas „Tegevusalade liigid, mille suhtes kohaldatakse käesolevat direktiivi“ sisaldub eeskätt vaidlusalune säte.

16. Nagu otsuse 2011/278 pealkirjas on täpsustatud, määratakse sellega kindlaks kogu Euroopa Liitu hõlmavad üleminekueeskirjad direktiivi 2003/87 artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks.

B. Saksa õigus

17. 27. juuli 2011. aasta Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgaseni (Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz – TEHG) (seadus kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi kohta – TEHG, Bundesgesetzblatt I, lk 1475, edaspidi „TEHG“) §‑s 2 „Kohaldamisala“ on sätestatud: „1) Käesolevat seadust kohaldatakse 1. lisa 2. osas nimetatud tegevusaladel tekkivale kasvuhoonegaaside heitele. 1. lisa 2. osas nimetatud käitiste puhul kohaldatakse käesolevat seadust ka juhul, kui need on sellise käitise osad või abiseadmed, mida ei ole 1. lisa 2. osas loetletud. […]“.

18. TEHG § 9 „Käitiste käitajatele saastekvootide tasuta eraldamine“ näeb ette: „1) Käitiste käitajatele eraldatakse tasuta saastekvoodid vastavalt [direktiivi 2003/87] artikli 10a […] kehtivas redaktsioonis ning […] otsuses [2011/278] sätestatud põhimõtetele. […]“.

19. TEHG 1. lisa 2. osa punktis 27 viidatakse „Orgaaniliste põhikemikaalide (alkeenid ja klooritud alkeenid; alküünid, aromaatsed ühendid ja alküülitud aromaatsed ühendid; fenoolid, alkoholid; aldehüüdid, ketoonid; karboksüülhapped, dikarboksüülhapped karboksüülanhüdriidid ja dimetüültereftalaat; epoksiidid; vinüülatsetaat, akrüülnitriil; kaprolaktaam ja melamiin) tootmise käitistele tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas“.

III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused

20. Trinseo käitab Stades (Saksamaa) polükarbonaadi tootmise käitist, mille lubatud tootmisvõimsus on üle 100 tonni päevas. See käitis hangib selleks tootmiseks vajaliku auru saastekvootidega kauplemise süsteemi kuuluvast elektrijaamast, mida käitab teine äriühing, Dow, mis asub samas kohas.

21. Trinseo taotles 23. jaanuaril 2012 vaidlusaluse käitise jaoks DEHSt‑lt tasuta saastekvootide eraldamist.

22. DEHSt jättis 17. veebruari 2014. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata põhjusel, et polükarbonaati ei ole TEHG 1. lisa 2. osa punktis 27 osutatud ainete ja ainerühmade loetellu kantud, mistõttu vaidlusalune käitis ei kuulu selle seaduse kohaldamisalasse.

23. Trinseo vaide selle otsuse peale jättis DEHSt samal põhjusel rahuldamata.

24. Trinseo esitas 2. oktoobril 2015 Verwaltungsgericht Berlinile (Berliini esimese astme halduskohus) nimetatud otsuse peale kaebuse.

25. Selle kaebuse põhjenduseks väitis Trinseo, et direktiivi 2003/87 artikli 2 lõike 1 alusel koostoimes selle direktiivi I lisaga kuulub igasugune pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil selle direktiivi kohaldamisalasse, ilma et see oleks piiratud konkreetsete ainetega.

26. DEHSt seevastu väidab, et direktiiv 2003/87 ei kohusta kaasama polümeeride tootmise käitisi saastekvootidega kauplemise süsteemi. Peale selle räägib tema sõnul asjaolu, et see direktiiv kahjustab üldiselt käitajate huve, selle vahetu kohaldatavuse vastu.

27. Nendel asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Berlin (Berliini esimese astme halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [2003/87] artiklit 1 koostoimes I lisaga tuleb tõlgendada nii, et polümeeride ja eelkõige polükarbonaadi tootmine käitises tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas on hõlmatud viidatud lisas nimetatud tegevusalaga, milleks on orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil? 2. Kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on jaatav, kas sellise käitise käitaja võib taotleda tasuta saastekvootide eraldamist direktiivi 2003/87 ja otsuse [2011/278] vahetu kohaldamise alusel, kui tasuta saastekvootide eraldamine riigisisese õiguse alusel on välistatud ainuüksi seetõttu, et asjaomane liikmesriik jättis polümeeride tootmise käitised direktiivi [2003/87] üle võtva riigisisese seaduse kohaldamisalast välja ja sellised käitised ei saa seetõttu saastekvootidega kaubelda?“

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

28. Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 16. novembril 2016.

29. Kirjalikud seisukohad esitasid Trinseo, Saksamaa ja Madalmaade valitsus ning komisjon.

30. 21. septembri 2017. aasta kohtuistungil osalesid oma suuliste seisukohtade esitamiseks Trinseo, Umweltbundesamt (Saksamaa föderaaltasandi keskkonnaamet), Saksamaa ja Madalmaade valitsus ning komisjon.

V. Õiguslik analüüs

31. Esimese küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas direktiivi 2003/87 artiklit 1 koostoimes selle direktiivi I lisaga tuleb tõlgendada nii, et polümeeride, eelkõige polükarbonaadi tootmine käitistes tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas kuulub vaidlusaluse sätte kohaldamisalasse.

32. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib nii Euroopa Kohtult sisuliselt, kas polümeeride, eelkõige polükarbonaadi tootmine kuulub vaidlusaluse sätte ja sellest lähtuvalt selle direktiivi kohaldamisalasse. Seetõttu teen ettepaneku asendada esitatud küsimuses viide artiklile 1 viitega nimetatud direktiivi artikli 2 lõikele 1, kuna see viimane õigusnorm määratleb selle direktiivi kohaldamisala.

33. Selle kohta väitsid Saksamaa ja Madalmaade valitsus, et polümeeride tootmine ei kuulu direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse põhjusel, et polümeriseerimisprotsess ei tekita iseenesest CO2 heidet. Analüüsin seda argumenti, mis tõstatab minu arvates põhimõtteküsimuse selle direktiiviga kehtestatud süsteemis kaudsete heidete võimaliku arvessevõtmise kohta, alapealkirja A all.

34. Seejärel analüüsin vaidlusaluse sätte kohaldamisala. Märgin nagu Trinseo ja Madalmaade valitsus, et selle sätte sõnastuses kasutatud mõisteid ja eelkõige mõisteid „pakendamata“ ja „samalaadsed protsessid“ ei ole direktiivis 2003/87 määratletud. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest, et liidu õigusnorme, mis nende sisu ja ulatuse täpsustamiseks ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, tuleb üldjuhul kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt, kusjuures sellist tõlgendust leides tuleb võtta arvesse asjaomase õigusnormi konteksti ja asjaomase regulatsiooniga taotletavat eesmärki ( 9 ).

35. Käesoleval juhul võib vaidlusaluse sätte sõnastusest tuletada neli tingimust.

36. Esiteks peab käitise tootmisvõimsus olema üle 100 tonni päevas. On kindel, et see tingimus on vaidlusaluse käitise puhul täidetud, ja esimene küsimus lähtubki muide sellest eeldusest.

37. Teiseks peab käitis tootma „orgaanilisi“ põhikemikaale. Ükski Euroopa Kohtule seisukohad esitanud menetlusosalistest ei vaidlustanud asjaolu, et Trinseo vaidlusaluse käitise toodetud polümeerid on orgaanilised põhikemikaalid. Siinkohal piirdun sellega, et märgin, et hariliku definitsiooni järgi tähendab mõiste „orgaaniline ühend“ ühendit, mis sisaldab süsinikku ( 10 ); selles käitises toodetava polükarbonaadi puhul on see ilmselgelt nii.

38. Kolmandaks peab käitis tootma „pakendamata“ põhikemikaale. Analüüsin seda tingimust hiljem alapealkirja B all.

39. Neljandaks peavad põhikemikaalid olema toodetud „krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil“. Seda neljandat tingimust käsitlen alapealkirja C all.

40. Selle analüüsi lõpul ja vastuseks esimesele küsimusele teen alapealkirja D all kokkuvõtte põhjustest, mille pärast ma leian, et polümeeride tootmine kuulub vaidlusaluse sätte kohaldamisalasse. Sellegipoolest saab see tegevus kuuluda direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, nagu see on määratletud selle artikli 2 lõikes 1, vaid siis, kui see tegevus tekitab iseenesest CO2 heiteid ja seda sõltumata sellistest kaudsetest heidetest nagu need, mida tekitab kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmine.

41. Vastuseks teisele küsimusele esitan alapealkirja E all põhjused, mille pärast ma olen seisukohal, et selle direktiivi artiklil 10a ja otsuse 2011/278 sätetel, mis näevad ette saastekvootide tasuta eraldamise, ei ole vahetut õigusmõju.

A. Selliste „kaudsete“ heidete, nagu kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel tekkivate heidete arvesse võtmata jätmine

42. Saksamaa ja Madalmaade valitsus väitsid, et polümeeride tootmine ei kuulu direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse põhjusel, et polümeriseerimisprotsess ei tekita iseenesest CO2 heidet. Nende valitsuste sõnul tekitab selles kontekstis CO2 heiteid ainult selle polümeriseerimise jaoks vajaliku sellise soojuse tootmine nagu see, mida vaidlusalune käitis ostab kolmandalt käitiselt, nimelt Dow’lt.

43. Need valitsused järeldavad sellest, et niisuguses kontekstis kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse ainult soojusetootmine, kuna seda soojust võib toota kolmas käitis, nagu see on käesoleval juhul, või polümeriseerimiskäitis ise.

44. Trinseo ja komisjon on seevastu seisukohal, et polümeeride tootmisest tekkivad heited peaksid hõlmama ka „kaudseid“ heiteid, mida tekitab polümeriseerimise jaoks vajaliku soojuse tootmine. See lähenemisviis võimaldaks nende sõnul julgustada investeeringuid energiatarbimise vähendamisse, vastavalt direktiivi 2003/87 eesmärkidele. Seda kinnitavat pealegi selle direktiivi artikkel 10a ja otsus 2011/278, mis näevad ette tasuta saastekvootide eraldamise käitisele, mis kasutab soojust, mitte aga käitisele, mis seda toodab ( 11 ).

45. Rõhutan kõigepealt, et direktiivi 2003/87 I lisas ei ole silmas peetud soojuse tootmist kui sellist, vaid just „[k]ütuste põletami[st] käitistes, mille summaarne nimisoojusvõimsus on üle 20 MW“.

46. Pealegi on CO2 ainus I lisas nimetatud kasvuhoonegaas nii selle põletamistegevuse puhul kui ka vaidlusaluses sättes osutatud orgaaniliste põhikemikaalide tootmise puhul.

47. Eelnev täpsustatud, puudutab eespool kirjeldatud argumentide vahetus mitte vaidlusaluse sätte, vaid just direktiivi 2003/87 artikli 2 lõike 1 tõlgendamist. Sisuliselt on küsimus, kas „kaudsed“ heited, see tähendab heited, mida ei tekita iseenesest vaatlusalune tegevus (viimaseid võib nimetada „otsesteks“), vaid mis tekivad selle tegevuse jaoks vajalike „sisendite“ ( 12 ) tootmisel, tuleb käsitada selle õigusnormi tähenduses selle direktiivi I lisas osutatud tegevusaladest „tulenevate“ heidetena.

48. Põhikohtuasjas hankis vaidlusalune käitis vajalikku soojust Dow’lt, nii et selle soojuse tootmisel tekkinud heited on tema polümeeride tootmise tegevuse jaoks kaudsed heited.

49. Kui soovitav niisuguste kaudsete heidete saastekvootidega kauplemise süsteemis arvessevõtmine keskkonna kaitse eesmärgi seisukohast ka ei oleks, takistab seda arvessevõtmist praegu selle direktiiviga kehtestatud süsteemis minu arvates mitu ületamatut takistust.

50. Esiteks tekitaks see arvessevõtmine nende heidete topeltarvestuse ohu; need tuleks deklareerida nii tootjal (otseste heidetena) kui ka asjaomase sisendi kasutajal (kaudsete heidetena). Põhikohtuasjas ei võimalda ükski Euroopa Kohtule esitatud toimiku dokument kahelda asjaolus, et Dow on kindlasti deklareerinud sellest põletamisest tulenevad heited, millega saadakse Trinseole tarnitav soojus. Trinseo ja komisjoni seisukoht tähendaks aga, et Trinseo peaks deklareerima need samad heited teist korda.

51. See topeltarvestuse risk oleks minu arvates vastuolus nii määruse (EL) nr 601/2012 ( 13 ) artikli 5 esimese lõiguga kui ka konkurentsitingimuste puutumatuse säilitamisega, mis on üks direktiiviga 2003/87 ( 14 ) kehtestatud süsteemi teiseseid eesmärke.

52. Täpsustan, et selle direktiiviga kehtestatud süsteem ei hõlma minu teada üldmehhanismi, ( 15 ) mis võimaldaks heiteid tootjalt sisendi kasutajale „üle kanda“, vabastades tootja nende suhtes aruandlus-, seire- ja tagastamiskohustustest ( 16 ). Mis puutub soojusesse, siis leian sellele tõlgendusele kinnitust määruse nr 601/2012 IV lisa punkti 1 alapunkti A teises lõigus, mille kohaselt „[k]äitaja arvab kõik käitises kütuste põlemisel tekkinud heitkogused käitise näitajate hulka, olenemata soojuse või elektri ekspordist teistele käitistele. Käitaja ei arva näitajate hulka soojuse või elektri tootmisel tekkinud heidet, mis imporditakse importivasse käitisesse teistest käitistest“.

53. Teiseks tähendaks käitise kohustus oma kaudsed heited deklareerida kehtestatud süsteemi praeguse seisu juures ületamatuid haldusprobleeme. Soojuse tootmise korral kolmanda käitise poolt, nagu see on põhikohtuasja asjaoludel, tekiks nimelt küsimus kaudsete heidete jaotusest selle käitise eri klientide vahel. Sama jaotusprobleem tekiks ühe ja sama sisendi järjestikuste kasutajate korral nagu alumiiniumi tootmise puhul, mida töödeldakse järjest ümber erinevates käitistes.

54. Pealegi on õigustatud küsimus käitise võimest teha nende kaudsete heidete seiret vastavalt direktiivi 2003/87 artiklile 14, samas kui need tekivad teoreetiliselt kolmandas käitises.

55. Kolmandaks tõstataks selliste kaudsete heidete nagu polümeeride tootmiseks vajaliku soojuse tootmisel tekkivate heidete arvessevõtmine põhimõttelisi küsimusi asjaomase direktiivi kohaldamisala suhtes. Ühelt poolt, kas iga käitise kohus oleks deklareerida kõik oma kaudsed heited, see tähendab kõikide tema sisendite, nagu soojuse, elektri, terase või veel ka alumiiniumi tootmisel tekkivad heited? Teiselt poolt, kas ettevõtja tuleks hõlmata kauplemissüsteemiga lihtsalt seetõttu, et ta kasutab sisendeid, mille tootmine tekitab direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaid heiteid?

56. Neljandaks ei ole otsuse 2011/278 põhjendused ja sätted, millele komisjon tugineb ( 17 ), direktiivi 2003/87 kohaldamisala kindlaksmääramisel asjassepuutuvad. Selle otsuse ulatus piirdub nimelt selle direktiivi artiklis 10a ette nähtud tasuta saastekvootide eraldamise mehhanismiga. Teoreetiliselt saab selliseid kvoote eraldada aga ainult selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvatele käitistele. Seega saab põhimõte, et tasuta kvoodid tuleb eraldada soojuse tarbijale, teoreetiliselt puudutada ainult käitisi, mis on kauplemissüsteemiga juba hõlmatud.

57. Minu arvates tuleneb eespool öeldust, et kaudseid heiteid ei saa pidada selle direktiivi artikli 2 lõike 1 tähenduses nimetatud direktiivi I lisas nimetatud tegevusaladest „tulenevaks“. Seega ei „tulene“ põhikohtuasja raames heited, mis tekivad selle soojuse tootmisel, mida vaidlusalune käitis Dow’lt ostab, polümeeride tootmise tegevusest selles käitises, nagu on ka Saksamaa ja Madalmaade valitsuse seisukoht. Seevastu „tulenevad“ need heited otseste heidetena põletamistegevusest Dow’ käitises.

58. Järelikult saab vaidlusalune käitis kuuluda direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, nagu see on määratletud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1, üksnes juhul, kui CO2 heited tulenevad iseenesest polümeeride tootmisest ja seda sõltumata kaudsetest heidetest, nagu kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel tekkivad heited.

59. Mõistagi juhul, kui polümeeride tootmine ei tekita iseenesest CO2 heidet, võiks see tõlgendus tingida erineva kohtlemise sellise polümeeride toomise käitise, mis toodab talle vajaliku soojuse ise („integreeritud“ käitis), mis oleks põhimõtteliselt kauplemissüsteemiga hõlmatud põletamistegevuse tõttu, ja sellise käitise vahel, mis hangib selle soojuse kolmandalt käitiselt ja mis seega ei ole selle süsteemiga hõlmatud. See erinev kohtlemine ei ole aga diskrimineeriv, kuna see põhineb objektiivsel erinevusel direktiiviga kehtestatud süsteemi seisukohast, s.o esimese („integreeritud“) käitise kasvuhoonegaaside heide ja teise käitise heite puudumine.

60. Seda tõlgendust kinnitab minu arvates lisaks kohtuotsus Schaefer Kalk, milles Euroopa Kohus tuvastas, et tegevus saab vastavalt direktiivi 2003/87 artikli 2 lõikele 1 ning I ja II lisale kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse ainult juhul, kui see tegevus tingib kasvuhoonegaaside heite atmosfääri ( 18 ). Sama loogika kohaselt on mõiste „heitkogus“ selle direktiivi artikli 3 punktis b antud määratusega silmas peetud „käitise allikatest pärinevate“ kasvuhoonegaaside heidet atmosfääri.

61. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas polümeeride tootmine vaidlusaluses käitises tekitab iseenesest CO2 heiteid ja seda sõltumata kaudsetest heidetest nagu need, mis tekivad kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel.

62. Kui see nii ei ole, peab see kohus järeldama, et vaidlusalune käitis ei kuulu direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, nagu see on määratletud selle artikli 2 lõikes 1, ja et järelikult ei ole tal selle direktiivi artikli 10a ja otsuse 2011/278 alusel õigust tasuta saastekvootide eraldamisele.

63. Seevastu, kui see nii on, võib vaidlusalune käitis kuuluda nimetatud direktiivi kohaldamisalasse, tingimusel et polümeeride tootmise tegevus kuulub vaidlusaluse sätte kohaldamisalasse. Analüüsin seda küsimust punktides B–D.

B. Mõiste „pakendamata“ tootmine vaidlusaluse sätte raames

64. Kõigepealt tuleb märkida erinevust vaidlusaluse sätte keeleversioonide vahel.

65. Prantsuskeelses versioonis kasutatud mõiste „production en vrac“ [pakendamata tootmine] vastet on kasutatud ka ingliskeelses („production of bulk organic chemicals“), hispaaniakeelses („fabricación de productos químicos orgánicos en bruto“), hollandikeelses („productie van organische bulkchemicaliën“) ja portugalikeelses („produção de produtos químicos orgânicos a granel“) versioonis. Itaaliakeelses versioonis omakorda on silmas peetud suuremahulist tootmist („produzione di prodotti chimici organici su larga scala“).

66. Seevastu saksakeelses („Grundchemikalien“) ja rootsikeelses („baskemikalier“) versioonis on silmas peetud „produits chimiques de base“ [põhikemikaalide] tootmist. Peale selle ei sisalda taanikeelne versioon selles suhtes mingit täpsustust („produktion af organiske kemikalier“).

67. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei saa ühes keeleversioonis kasutatud liidu õigusnormi sõnastus olla selle sätte tõlgendamise ainus alus ja sellele ei saa tõlgendamisel anda eelist muude keeleversioonide ees. Liidu õigusnorme tuleb nimelt tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades liidu kõigis keeltes kehtivaid versioone. Kui liidu õigusakti keeleversioonides on erinevusi, tuleb asjaomast sätet tõlgendades lähtuda selle õigusakti üldisest ülesehitusest ja eesmärkidest, mille osa see on ( 19 ).

68. Trinseo ja komisjon väitsid, et vaidlusaluses sättes kasutatud mõisted „production en vrac“ [pakendamata tootmine] ja/või „produits chimiques de base“ [põhikemikaalid] tähendavad kemikaalide tootmist suures koguses, mis välistab eeskätt tootmise ühiku kaupa.

69. Minu arvates tuleneb see kriteerium tõepoolest eri keeleversioonides ja eriti eespool nimetatud itaaliakeelses versioonis kasutatud terminoloogiast. See kriteerium on siiski vaid suhtelise tähtsusega, sest vaidlusaluses sättes on lisaks täpsustatud, et käitise tootmisvõimsus peab olema suurem kui 100 tonni päevas, mis eeldab tingimata suuremahulist tootmist.

70. Kõik Euroopa Kohtule seisukohad esitanud menetlusosalised on pealegi nõus, et selles sättes ei ole silmas peetud mitte valmistooteid, vaid just vahekemikaale, see tähendab teiste toodete tootmiseks kasutatavaid kemikaale.

71. Saksamaa ja Madalmaade valitsus pooldasid selles suhtes siiski kitsendavat käsitlusviisi, mis piirdub ainult teiste kemikaalide tootmiseks kasutatavate kemikaalidega. Nende valitsuste sõnul välistab see käsitlusviis polümeeride tootmise vaidlusaluse sätte kohaldamisalast, kuna neid ei kasutata teiste kemikaalide tootmiseks.

72. Trinseo ja komisjon pakkusid, vastupidi, välja laia tõlgenduse, mis hõlmab vahekemikaale, mida kasutatakse teiste – ükskõik millist laadi ja eelkõige kemikaalide või tööstustoodete – toodete tootmiseks. See käsitlusviis võimaldaks arvata polümeeride tootmise selle sätte kohaldamisalasse, kuna polümeere kasutatakse teiste toodete, nagu plastpudelite, päikesepaneelide või projektorite tootmiseks.

73. Leian, et järgmistel põhjustel tuleb aluseks võtta Trinseo ja komisjoni pakutud lai tõlgendus.

74. Esimene põhjus seondub vaidlusaluse sätte sõnastusega eri keeleversioonides. Väljendid „production en vrac“ [pakendamata tootmine] ja „produits chimiques de base“ [põhikemikaalid] näitavad küll, et tegevuse tulemusel toodetakse mitte valmistooteid, vaid vahetooteid.

75. Miski selles sõnastuses ei viita siiski sellele, et need vahekemikaalid peaksid olema mõeldud teiste kemikaalide tootmiseks, välja arvatud tööstustoodete tootmiseks mõeldud kemikaalid.

76. Teine põhjus tuleneb liidu seadusandja seatud eesmärkidest direktiivi 2009/29 vastuvõtmisel. Üks nendest eesmärkidest oli nimelt hõlmata keemiatööstus direktiiviga 2003/87 kehtestatud saastekvootidega kauplemise süsteemiga ( 20 ).

77. Selleks on selle direktiivi I lisas loetletud kaheksa tegevusala, sealhulgas orgaaniliste põhikemikaalide tootmine, mida käsitleb vaidlusalune säte. See säte on minu arvates aga märkimisväärse strateegilise tähtsusega keemiatööstuse hõlmamise eesmärgi seisukohast, kuna sellega on silmas peetud ainult tegevusala, piiramata seda konkreetse kemikaaliga ( 21 ). Teisisõnu on pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine I lisas nimetatud tegevusaladest ainus keemiatööstuse tegevusala, mis on üldise ulatusega.

78. Selles kontekstis jääks vaidlusaluse sätte kitsendava tõlgendamisega, mille pakkusid välja Saksamaa ja Madalmaade valitsus, direktiivi 2003/87 kohaldamisalast välja kogu keemiatööstuse tegevus, mis ei ole hõlmatud I lisas nimetatud konkreetsete tegevusaladega ja mille tulemusel toodetakse kemikaale, mida ei kasutata teiste kemikaalide tootmiseks. Niisugune väljajätmine oleks minu arvates vastuolus liidu seadusandja sooviga laiendada alates kolmandast kauplemisperioodist saastekvootidega kauplemise süsteemi keemiatööstusele tervikuna, ilma piiranguteta asjaomaste kemikaalide otstarbe osas ( 22 ).

79. Kolmas põhjus seondub diskrimineerimiskeelu põhimõtte järgimisega, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus kohtuotsuses Arcelor Atlantique et Lorraine jt ( 23 ). Direktiiviga 2003/87 kehtestatud süsteemis oleks minu arvates nimelt diskrimineeriv kohelda kemikaalide tootmist erinevalt nende otstarbe järgi, samas kui nende tegevustega tekitatavad kasvuhoonegaaside heited võivad kõik ühtemoodi osaleda kliimasüsteemi ohtlikus häirimises.

80. Eespool öeldust nähtub, et vaidlusaluse sätte sõnastuses kasutatud mõisteid „production de produits chimiques en vrac“ [pakendamata kemikaalide tootmine] ja „produits chimiques de base“ [põhikemikaalid] tuleb tõlgendada nii, et need tähendavad teiste toodete ja eelkõige kemikaalide ja tööstustoodete tootmiseks kasutatavate kemikaalide suuremahulist tootmist.

C. Mõiste tootmine „krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil“ vaidlusaluse sätte raames

81. Põhikohtuasjas ei ole vaidlust selles, et polümeeride tootmine vaidlusaluses käitises ei toimu krakkimise, reformingu või oksüdeerimise abil. Järelikult sõltub põhikohtuasja lahendus eeskätt mõiste „samalaadsed protsessid“ tõlgendamisest.

82. Samamoodi nagu eelmise alapealkirja all analüüsitud „production en vrac“ [pakendamata tootmise] nõuet võib ka mõistet „samalaadsed protsessid“ tõlgendada laialt või kitsendavalt.

83. Lai tõlgendamine tähendab tõlgendada mõistet „samalaadsus“ eespool nimetatud protsesside lõppeesmärgi seisukohast, milleks on pakendamata orgaaniliste kemikaalide tootmine. Selle tõlgendamise järgi hõlmab väljend „samalaadsed protsessid“ kõiki protsesse, mis võimaldavad toota niisuguseid tooteid, nagu seda võimaldavad krakkimise, reformingu ja oksüdeerimise protsessid.

84. Seevastu kitsendav tõlgendamine seisneks mõiste „samalaadsed protsessid“ tõlgendamises krakkimise, reformingu ja oksüdeerimise protsessidele ühiste tehniliste tunnuste seisukohast. See käsitlusviis nõuaks esiteks nende ühiste tehniliste tunnuste kindlakstegemist ja teiseks ainult nende tunnustega protsesside kvalifitseerimist „samalaadseteks protsessideks“.

85. Miski I lisa sõnastuses ei võimalda välistada selle mõiste laia või kitsendavat tõlgendamist. Vastavalt käesoleva ettepaneku punktis 34 meelde tuletatud kohtupraktikale tuleb seda küsimust lahendades võtta arvesse sätte konteksti ja asjaomase regulatsiooniga taotletavat eesmärki.

86. Minu arvates räägivad vaidlusaluse sätte kontekst ja direktiiviga 2003/87 taotletav eesmärk mõiste „samalaadsed protsessid“ laia tõlgendamise kasuks.

87. Esiteks selle mõiste kitsendav tõlgendamine jätaks selle direktiivi kohaldamisalast välja käitised, mis toodavad orgaanilisi põhikemikaale, kasutades protsesse, millel ei ole krakkimise, reformingu ja oksüdeerimise protsessidega ühiseid tehnilisi tunnuseid. Minu arvates ei oleks niisugune väljajätmine kooskõlas liidu seadusandja kavatsusega laiendada saastekvootidega kauplemise süsteemi keemiatööstusele tervikuna ( 24 ).

88. Teiseks oleks kitsendav tõlgendamine vastuolus diskrimineerimiskeelu põhimõttega, kuna see tähendaks kemikaalide tootmise tegevuse erinevat kohtlemist nendes kasutatavate protsesside järgi, samas kui nende tegevustega tekitatavad kasvuhoonegaaside heited võivad kõik ühtemoodi osaleda kliimasüsteemi ohtlikus häirimises ( 25 ).

89. Kolmandaks järgib lai tõlgendamine minu arvates paremini õiguskindlust, mis peab olema käitiste käitajatele tagatud. Nagu ma eespool selgitasin, nõuaks kitsendav tõlgendamine nimelt krakkimise, reformingu ja oksüdeerimise protsessidele ühiste tehniliste tunnuste abstraktselt kindlakstegemist, et seejärel igal üksikjuhul eraldi kindlaks määrata, kas igas asjaomases käitises rakendatavad protsessid on nende tunnustega.

90. Minu arvates kannaks niisugune toimimisviis õigusliku ebakindluse pitserit nii ühiste tunnuste kindlakstegemisel kui ka nende asjaomase käitise puhul esinemise tuvastamisel. Euroopa Kohtule esitatud seisukohad illustreerivad seda ebakindluse riski, sest iga menetlusosaline pakkus välja erineva tehniliste tunnuste loetelu, mis on nende arvates krakkimise, reformingu ja oksüdeerimise protsessidele ühised ( 26 ).

91. Nendel põhjustel leian, et vaidlusaluse sätte sõnastuses kasutatud mõistet „samalaadsed protsessid“ tuleb tõlgendada laialt, nii et see hõlmab kõiki protsesse, mis võimaldavad toota pakendamata põhikemikaale.

D. Polümeeride tootmise hõlmamine vaidlusaluse sätte ja direktiivi 2003/87 kohaldamisalaga

92. Alapealkirjade B ja C all esitatust tuleneb, et vaidlusalust sätet tuleb tõlgendada laialt, nii et see hõlmab teiste toodete, eelkõige kemikaalide või tööstustoodete tootmiseks kasutatavate orgaaniliste põhikemikaalide suuremahulist tootmist ja seda sõltumata selleks kasutatavatest protsessidest.

93. Põhikohtuasja kontekstis ei vaidlustanud ükski menetlusosalistest asjaolu, et polümeere kasutatakse teiste toodete, nagu plastpudelite, päikesepaneelide või ekraanide tootmiseks ( 27 ). Järelikult kuulub polümeeride tootmine selle sätte kohaldamisalasse.

94. Nagu rõhutas Trinseo, kinnitab seda hõlmamist teistes teisese õiguse aktides kehtestatud klassifikatsioon, millest tuleneb samuti, et polümeerid on „orgaanilised põhikemikaalid“ ( 28 ).

95. Direktiiviga 2003/87 kehtestatud kord reguleerib siiski ainult kasvuhoonegaaside heiteid ( 29 ). Selle kohta täpsustasin ma alapealkirja A all põhjuseid, mille pärast ei saa kaudseid heiteid nagu need, mis tekivad kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel, käsitada selle direktiivi artikli 2 lõike 1 tähenduses nimetatud direktiivi I lisas nimetatud tegevusaladest „tulenevana“.

96. Järelikult saab selline polümeeride tootmine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuuluda direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, nagu see on määratletud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1, ainult juhul, kui CO2 heited tulenevad iseenesest sellest tootmisest ja seda sõltumata sellistest kaudsetest heidetest nagu need, mis tekivad kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel.

97. Kõikidel nendel põhjustel ja vastuseks esimesele küsimusele tuleb direktiivi 2003/87 artikli 2 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi I lisaga tõlgendada nii, et polümeeride, eelkõige polükarbonaadi tootmine käitistes, mille tootmisvõimsus on rohkem kui 100 tonni päevas, kuulub nimetatud direktiivi kohaldamisalasse, tingimusel et see tootmine tekitab iseenesest CO2 heiteid ja seda sõltumata sellistest kaudsetest heidetest nagu need, mis tekivad kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel.

E. Direktiivi 2003/87 artikli 10a ja otsuse 2011/278 sätete vahetu õigusmõju puudumine

98. Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/87 artiklil 10a ja otsuse 2011/278 sätetel, mis näevad ette tasuta saastekvootide eraldamise, on vahetu õigusmõju.

99. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad eraõiguslikud isikud, kui direktiivi sätted on nende sisu seisukohast tingimusteta ja piisavalt täpsed, tugineda neile liikmesriigi kohtus riigi vastu nii juhul, kui riik on jätnud direktiivi riigisisesesse õigusesse ettenähtud tähtajaks üle võtmata, kui ka juhul, kui direktiiv ei ole üle võetud õigesti ( 30 ).

100. Sama kehtib selliste liikmesriikidele adresseeritud otsuste sätete kohta ( 31 ), nagu on otsus 2011/278.

101. Samuti väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liidu õigusnorm tingimusteta siis, kui selles sätestatud kohustus ei ole seotud ühegi tingimusega ja selle rakendamine või mõju ei ole seatud sõltuvusse ühegi õigusakti vastuvõtmisest liidu institutsioonide või liikmesriikide poolt. ( 32 )

102. Käesoleval juhul on nii kohustuse eraldada saastekvoote tasuta, mida reguleerivad direktiivi 2003/87 artikkel 10a ja otsus 2011/278, rakendamine kui ka mõju seatud sõltuvusse mitme õigusakti vastuvõtmisest liikmesriikide ja komisjoni poolt.

103. Nagu ma oma ettepanekus kohtuasjas INEOS ( 33 ) selgitasin, nõuab kvootide eraldamine nimelt eelkõige, et iga liikmesriik edastab komisjonile loetelu oma territooriumil asuvatest käitistest, mis võivad tasuta kvoote saada, märkides iga käitise kohta algselt eraldatud ja esialgselt eraldatud kvootide arvu ( 34 ).

104. Pärast seda, kui komisjon on tagasi lükanud esialgselt eraldatud kvoodid, mis ei ole direktiivi 2003/87 ja otsuse 2011/278 sätetega kooskõlas, ( 35 ) on ta kohustatud tagama, et algselt eraldatud kvootide kogusumma kõigi liidu territooriumil asuvate käitiste peale kokku ei ületa selle direktiivi artikli 10a lõikes 5 kindlaksmääratud piirmäära. Kui see piirmäär on ületatud, on komisjon kohustatud kvootide arvu proportsionaalselt vähendama, kohaldades liikmesriikide poolt ette nähtud eraldatavate saastekvootide arvu suhtes „sektoriülest paranduskoefitsienti“, mis vastab nimetatud piirmäära ja algselt eraldatavate saastekvootide summa vahekorrale.

105. Alles selle menetluse lõpus võivad liikmesriigid asuda saastekvoote lõplikult eraldama, kohaldades seda paranduskoefitsienti esialgselt eraldatavate kvootide suhtes, mida komisjon tagasi ei lükanud.

106. Minu arvates nähtub eelnevatest selgitustest selgelt, et direktiivi 2003/87 artikkel 10a ja otsuse 2011/278 sätted ei ole eespool viidatud kohtupraktika tähenduses tingimusteta ja et seega neil ei ole vahetut õigusmõju.

VI. Ettepanek

107. Eespool öeldut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgericht Berlini (Berliini esimese astme halduskohus, Saksamaa) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ, artikli 2 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi I lisaga tuleb tõlgendada nii, et polümeeride, eelkõige polükarbonaadi tootmine käitistes, mille tootmisvõimsus on rohkem kui 100 tonni päevas, kuulub nimetatud direktiivi kohaldamisalasse, tingimusel et see tootmine tekitab iseenesest CO2 heiteid ja seda sõltumata sellistest kaudsetest heidetest nagu need, mis tekivad kolmandalt käitiselt ostetava soojuse tootmisel. 2. Direktiivi 2003/87, mida on muudetud direktiiviga 2009/29, artiklil 10a ja komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsuse 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad direktiivi 2003/87 artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks, mida on muudetud komisjoni 17. augusti 2012. aasta otsusega 2012/498/EL, sätetel ei ole vahetut õigusmõju.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT 2003, L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ (ELT 2009, L 140, lk 63), (edaspidi „direktiiv 2003/87“).

( 3 ) Komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsus, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad direktiivi 2003/87 artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks (ELT 2011, L 130, lk 1), mida on muudetud komisjoni 17. augusti 2012. aasta otsusega 2012/498/EL (ELT 2012, L 241, lk 52), (edaspidi „otsus 2011/278“).

( 4 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 19.

( 5 ) Menetlus INFR 2013/2240, mille raames saadeti 20. novembril 2013 märgukiri ja 16. aprillil 2014 põhjendatud arvamus.

( 6 ) Vt selle komisjoni 5. septembri 2013. aasta otsuse, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikega 3 (ELT 2013, L 240, lk 27), põhjendus 16.

( 7 ) Kui soojusega kauplevad kaks kauplemissüsteemi kuuluvat käitist, tuleb tasuta saastekvoodid eraldada soojuse tarbijale. Vt otsuse 2013/448 põhjendus 17 ja otsuse 2011/278 põhjendused 6 ja 21.

( 8 ) Vt otsuse 2013/448 artikli 1 lõige 1 ja artikli 1 lõike 2 viies lõik.

( 9 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 19.12.2013, Fish Legal ja Shirley (C‑279/12, EU:C:2013:853, punkt 42); 29.9.2015, Gmina Wrocław (C‑276/14, EU:C:2015:635, punkt 25) ja 18.10.2016, Nikiforidis (C‑135/15, EU:C:2016:774, punkt 28).

( 10 ) Mõiste „orgaaniline ühend“ on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/42/EÜ teatavates värvides, lakkides ja sõidukite taasviimistlustoodete orgaanilistes lahustites kasutamise tulemusena tekkivate lenduvate orgaaniliste ühendite heitkoguste piiramise kohta, millega muudetakse direktiivi 1999/13/EÜ (ELT 2004, L 143, lk 87), artikli 2 lõikes 4 määratletud järgmiselt: „ühend, mis koosneb vähemalt süsinikust ja ühest või mitmest järgmisest elemendist: vesinik, hapnik, fosfor, räni, lämmastik või halogeen, välja arvatud süsinikoksiidid, anorgaanilised karbonaadid ja bikarbonaadid“. Vt ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiivi 2010/75/EL tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) (ELT 2010, L 334, lk 17) artikli 3 lõige 44.

( 11 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 7, ja otsuse 2011/278 põhjendused 6 ja 21.

( 12 ) Kasutan mõistet „sisend“ selle majanduslikus mõttes kõigi tootmisprotsessis kasutatavate kaupade ja teenuste tähenduses.

( 13 ) Komisjoni 21. juuni 2012. aasta määrus direktiivi 2003/87 kohase kasvuhoonegaaside heite seire ja aruandluse kohta (ELT 2012, L 181, lk 30).

( 14 ) Vt selle kohta kohtuotsused, 29.3.2012, komisjon vs. Poola (C‑504/09 P, EU:C:2012:178, punkt 77); 29.3.2012, komisjon vs. Eesti (C‑505/09 P, EU:C:2012:179, punkt 79) ja 17.10.2013, Iberdrola jt (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 ja C‑640/11, EU:C:2013:660, punkt 43). Näiteks tekitaks see topeltarvestuse risk konkurentsimoonutuse nende käitiste kahjuks, kes hangivad oma sisendid kolmandatelt käitistelt ja kes oleksid seega kohustatud deklareerima kaudseid heiteid, mida need kolmandad käitised on juba deklareerinud otseste heidetena. „Integreeritud“ käitistes, mis toodavad ise oma põhitegevusala jaoks vajalikud sisendid, nagu polümeriseerimisprotsessi jaoks vajalik soojus, deklareeritaks nende sisendite tootmisega seotud heited ainult üks kord, otseste heidetena.

( 15 ) Määruse nr 601/2012 artiklis 49 on küll kehtestatud ülekandmismehhanism, kuid selle ulatus piirdub ainult CO2 ülekandmisega selle artikli lõikes 1 loetletud kolmel juhul. Vt selle kohta kohtuotsus, 19.1.2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29).

( 16 ) Aruandlus-, seire- ja tagastamiskohustused on ette nähtud direktiivi 2003/87 artikli 12 lõikes 3 ja artiklis 14.

( 17 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 7, ja otsuse 2011/278 põhjendused 6 ja 21. Komisjon tugines ka otsuse 2011/278 I lisas selliste polümeeride tootmise kohta kindlaks määratud võrdlusalustele nagu E‑PVC (emulsioon-polüvinüülkloriid) ja S‑PVC (suspensioon-polüvinüülkloriid). Nende võrdlusaluste olemasolu tõttu, mis on mõeldud ainult kasutamiseks tasuta eraldatavate kvootide arvutamise alusena, ei saa hõlmata polümeriseerimiskäitist kauplemissüsteemiga, kui see käitis ei tekita CO2 heidet.

( 18 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 19.1.2017 (C‑460/15, EU:C:2017:29, punkt 37).

( 19 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 26.2.2015, Christie’s France (C‑41/14, EU:C:2015:119, punkt 26); 1.3.2016, Alo ja Osso (C‑443/14 ja C‑444/14, EU:C:2016:127, punkt 27) ja 26.7.2017, Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, punkt 82).

( 20 ) Komisjoni poolt direktiivi ettepanekus esitatud põhjendused puudutasid konkreetsemalt „naftakeemiasaaduste […] tootmisel tekkiva süsinikdioksiidi heitkoguseid“: vt ettepanek: Euroopa parlamendi ja Nõukogu direktiiv, millega muudetakse direktiivi 2003/87, et täiustada ja laiendada ühenduse kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi (KOM(2008) 16 lõplik, lk 4). I lisa muutmise ettepanekus peeti siiski silmas üldiselt „keemiatööstust“ (ibidem, lk 41). Ka koos selle ettepanekuga esitatud mõjuhinnangus (SEK(2008) 53) nimetab komisjon „naftakeemiasaaduste CO2 ja muude keemiatoodete heiteid“ („CO2 emissions from petrochemicals production and other chemicals“). Selles hinnangus rõhutab komisjon naftakeemiasektori ülekaalukat osa keemiatööstuse CO2 heidetes (ibidem, joonealune märkus 45: „This is only a very small part of all chemical industry regarding the number of substances produced, but still the major part regarding CO2 emissions“).

( 21 ) Seitse ülejäänud tegevusala puudutavad konkreetseid kemikaale: 1) tahma tootmine; 2) lämmastikhappe tootmine; 3) adipiinhappe tootmine; 4) glüoksaali ja glüoksüülhappe tootmine; 5) ammoniaagi tootmine; 6) vesiniku (H2) tootmine ja sünteesgaasi tootmine reformingu või osalise oksüdeerimise teel; 7) naatriumkarbonaadi (Na2CO3) ja naatriumvesinikkarbonaadi (NaHCO3) tootmine.

( 22 ) Vt eelkõige komisjoni avaldatud juhend „EU ETS Handbook“, kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/docs/ets_handbook_en.pdf: „From phase 3 the sectoral scope was expanded to include the sectors aluminium, carbon capture and storage, petrochemicals and other chemicals“.

( 23 ) Kohtuotsus, 16.12.2008 (C‑127/07, EU:C:2008:728). Vt võrreldavusanalüüsi kohta eelkõige see kohtuotsus, punktid 34–38.

( 24 ) Vt käesolev ettepanek, punktid 76–78.

( 25 ) Vt käesolev ettepanek, punkt 79.

( 26 ) Nende seisukohtade järgi on nendele kolmele protsessile ühised tehnilised tunnused väga intensiivse kuumuse tootmine ja kasutamine (Trinseo arvates); suurte molekulide jagamine, väga suur soojuse eraldumine ja CO2 heide (Saksamaa valitsuse arvates); molekulide jagamine kõrge kuumuse toimel või hapnikuga reageerimise tulemusel ning CO2 heide (Madalmaade valitsuse arvates) ning molekulaarstruktuuri muutmine, katalüsaatori kasutamine ja kõrge rõhu ja kõrge temperatuuri tingimused (komisjoni arvates).

( 27 ) Saksamaa ja Madalmaade valitsus väitsid, et polümeere ei kasutata teiste kemikaalide tootmiseks. Vt käesolev ettepanek, punkt 71.

( 28 ) Vt eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. jaanuari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 166/2006, mis käsitleb Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistri loomist ning millega muudetakse nõukogu direktiive 91/689/EMÜ ja 96/61/EÜ (ELT 2006, L 33, lk 1), I lisa 4. osa punkti a alapunkt viii.

( 29 ) Täpsemini reguleerib see kord ainult teatud kasvuhoonegaasi liike, mis on nimetatud selle direktiivi II lisas, kui nende heide tuleneb nimetatud direktiivi I lisas loetletud tegevusaladest. Vt direktiivi 2003/87 artikli 2 lõige 1.

( 30 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 24.1.2012, Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33, punkt 33); 15.1.2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, punkt 31) ja 12.10.2017, Lombard Ingatlan Lízing (C‑404/16, EU:C:2017:759, punkt 36).

( 31 ) Vt selle kohta kohtuotsused, 6.10.1970, Grad (9/70, EU:C:1970:78, punktid 5–10); 10.11.1992, Hansa Fleisch Ernst Mundt (C‑156/91, EU:C:1992:423, punktid 13 ja 19); 7.6.2007, Carp (C‑80/06, EU:C:2007:327, punkt 21) ja 20.11.2008, Foselev Sud‑Ouest (C‑18/08, EU:C:2008:647, punkt 11).

( 32 ) Vt eelkõige kohtuotsused, 1.7.2010, Gassmayr (C‑194/08, EU:C:2010:386, punkt 45); 26.5.2011, Stichting Natuur en Milieu jt (C‑165/09–C‑167/09, EU:C:2011:348, punkt 95) ja 12.10.2017, Lombard Ingatlan Lízing (C‑404/16, EU:C:2017:759, punkt 36).

( 33 ) Vt minu ettepanek, 23.11.2017, kohtuasi INEOS (C‑572/16, EU:C:2017:896, punktid 57–65).

( 34 ) Vt direktiivi 2003/87 artikli 11 lõige 1 ja otsuse 2011/278 artikli 15 lõiked 1 ja 2.

( 35 ) Põhikohtuasja kontekstis lükkas komisjon tõepoolest Saksa rakendusmeetmetega käitistele, mis olid tarninud soojust sellistele polümeeri tootvatele käitistele, nagu on vaidlusalune käitis, ette nähtud tasuta eraldatavad kvoodid tagasi. Vt käesolev ettepanek, punkt 7.