ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 371/8

Euroopa Kohtu (suurkoda) 15. septembri 2015. aasta otsus (Bundessozialgerichti eelotsusetaotlus – Saksamaa) – Jobcenter Berlin Neukölln versus Nazifa Alimanovic jt

(Kohtuasi C-67/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Isikute vaba liikumine - Liidu kodakondsus - Võrdne kohtlemine - Direktiiv 2004/38/EÜ - Artikli 24 lõige 2 - Sotsiaalabi - Määrus (EÜ) nr 883/2004 - Artiklid 4 ja 70 - Mitteosamakselised rahalised erihüvitised - Liidu kodanikud, kes viibivad teises liikmesriigis üksnes töö otsimise eesmärgil - Välistamine - Töötaja staatuse säilitamine))

(2015/C 371/10)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundessozialgericht

Põhikohtuasja pooled

Vastustaja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Jobcenter Berlin Neukölln

Kaebajad ja vastustajad kassatsioonimenetluses: Nazifa Alimanovic, Sonita Alimanovic, Valentina Alimanovic, Valentino Alimanovic

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artiklit 24 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (muudetud komisjoni 9. detsembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1244/2010) artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt arvatakse teatavate määruse nr 883/2004 artikli 70 lõike 2 tähenduses „mitteosamakseliste rahaliste erihüvitiste” – mis kujutavad endast ühtlasi „sotsiaalabi” direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 2 tähenduses – saajate hulgast välja teiste liikmesriikide kodanikud, kes on nimetatud direktiivi artikli 14 lõke 4 punktis b kirjeldatud olukorras, samas kui neid hüvitisi makstakse asjaomase liikmesriigi enda kodanikele, kes on samasuguses olukorras.

(1) ELT C 142, 12.5.2014.
3.

Sellisel juhul nagu põhikohtuasjades tuleb liidu õigust, nagu see tuleneb direktiividest 1999/5, 2002/19, 2002/20 (muudetud direktiiviga 2009/140), 2002/21 ja 2002/22 (muudetud direktiiviga 2009/136) ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 20, tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus maapealse raadiomobiilsideteenuse lõppseadmete kasutajate erinev kohtlemine olenevalt sellest, kas nad on sõlminud mobiilsideteenuse kasutamiseks liitumislepingu või ostavad teenust ettemaksuga kõnekaardiga, millele saab vajaduse korral ka täiendavat kõneaega laadida, ning millele vastavalt kohaldatakse üksnes esimeste suhtes selliseid õigusnorme nagu need, mis näevad ette riikliku loatasu.
3.

Liidu õigust ja eelkõige põhimõtteid, mille Euroopa Kohus sedastas seoses riigivastutusega isikutele tekitatud kahju eest, mis tekkis liidu õiguse rikkumisest kohtu poolt, kelle otsuste peale ei ole võimalik siseriikliku õiguse kohaselt edasi kaevata, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, mis seab eelnevaks tingimuseks, et peab olema tühistatud kohtu otsus, mis kahju põhjustas, kuigi selline tühistamine on praktikas välistatud.
1.

Nõukogu 9. oktoobri 1997. aasta määruse (EÜ) nr 2027/97 lennuettevõtja vastutuse kohta reisijate ja nende pagasi õhuveol (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. mai 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 889/2002) artikli 2 lõike 1 punkte a ja c ning Montréalis 28. mail 1999 sõlmitud rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni, mis Euroopa Liidu nimel kiideti heaks nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsusega 2001/539/EÜ, artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui Montréali konventsiooni artikli 17 alusel hinnatakse hüvitisnõuet, mille esitas isik, kes viibis õhusõidukis, mille väljumis- ja saabumiskoht liikmesriigis oli üks ja sama ning keda selle õhusõiduki piloodiga kavandatud kinnisvaratehingu raames veeti tasuta, eesmärgiga tutvuda kinnisasjaga õhust, ja kes sai selle õhusõiduki allakukkumise tagajärjel kehavigastusi.
1.

Sellised kuritegude aegumist puudutavad siseriiklikud õigusnormid, nagu karistusseadustiku 5. detsembri 2005. aasta seadusega nr 251 muudetud redaktsiooni artikli 160 viimane lõik koostoimes seadustiku artikliga 161 – mis selle kohtuasja asjaolude asetleidmise ajal nägid ette, et käibemaksualaseid süütegusid käsitleva menetluse tõttu asetleidva aegumise katkemise tagajärjel pikeneb aegumistähtaeg ainult veerandi võrra selle esialgsest kestusest –, võivad rikkuda liikmesriikidele ELTL artikli 325 lõigetega 1 ja 2 pandud kohustusi, kui need õigusnormid takistavad tõhusate ja hoiatavate karistuste määramist olulisel hulgal Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate raskete kelmuste juhtudest või kui need näevad kelmuste puhul, mis kahjustavad asjaomase liikmesriigi finantshuve, ette pikema aegumistähtaja kui Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate kelmuste puhul – neid asjaolusid peab kontrollima liikmesriigi kohus. Liikmesriigi kohtu kohustus on tagada ELTL artikli 325 lõigete 1 ja 2 täielik õiguslik toime, jättes vajaduse korral kohaldamata siseriiklikud õigusnormid, mis takistaksid sellel liikmesriigil täita talle ELTL artikli 325 lõigetega 1 ja 2 pandud kohustusi.
1.

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades II peatüki 5. jao sätteid (artiklid 18–21) tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus äriühing on pöördunud kohtusse isiku vastu, kes tegutses nii selle äriühingu direktori kui ka juhatuse liikmena, nõudes selle isiku poolt oma ülesannete täitmisel tehtud vigade tuvastamist ja vastava hüvitise väljamõistmist, ei luba need sätted kohtul kohaldada sama määruse artikli 5 punkte 1 ja 3, tingimusel, et see isik on nimetatud äriühingu direktori ja juhatuse liikmena teatava aja jooksul sellele äriühingule ja tema juhiste alusel teenuseid osutanud, saades selle eest tasu; nimetatud asjaolude kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
ET Euroopa Liidu Teataja C 363/18

Euroopa Kohtu (üheksas koda) 10. septembri 2015. aasta otsus (Symvoulio tis Epikrateias’e eelotsusetaotlus – Kreeka) – Dimos Kropias Attikis versus Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis

(Kohtuasi C-473/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2001/42/EÜ - Teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamine - Ymittose mäemassiivi kaitsekord - Muutmise menetlus - Direktiivi kohaldatavus - Ateena piirkonna planeering ja keskkonnakaitseprogramm))

(2015/C 363/21)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Dimos Kropias Attikis

Kostja: Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta artikli 2 punkti a ja artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellise akti vastuvõtmisel – mis sisaldab direktiivi 2001/42 kohaldamisalasse kuuluvat, ruumilist planeerimist ja maakasutust puudutavat kava või programmi, millega muudetakse varem kehtinud kava või programmi – ei või sellest direktiivist tulenev keskkonnamõju hindamise kohustus seetõttu ära langeda, et selle aktiga täpsustatakse ja rakendatakse planeeringut, mis on kehtestatud hierarhiliselt kõrgemal asetseva aktiga, mille enda suhtes niisugust keskkonnamõju hindamist läbi ei viidud.

(1) ELT C 7, 12.1.2015.
1.

Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes artikli 7 lõike 2 punkti a ja nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord, artikleid 10c–11a, 12a ja 12b (määrusi on muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 ning muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 647/2005) tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi pädeva asutuse poolt tõendi E101 vormis väljastatud tõend selle kohta, et töötajale on kohaldatavad selle liikmesriigi sotsiaalõigusaktid, kuigi see töötaja kuulub Reini paadimeeste sotsiaalkindlustust käsitleva 13. veebruari 1961. aasta kokkuleppe läbivaatamiseks moodustatud valitsustevaheline konverentsi poolt 30. novembril 1979 vastu võetud Reini paadimeeste sotsiaalkindlustust käsitleva kokkuleppe kohaldamisalasse, ei ole teiste liikmesriikide asutustele siduv. Seejuures ei oma tähtsust asjaolu, et tõendi väljastanud asutusel ei olnud kavatsust väljastada tõendit E101, vaid ta kasutas selle tõendi tüüpvormi halduslikel põhjustel.
1.

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et seda määrust ei kohaldata sellise hoiatustrahvi täitmisele pööramise suhtes ühes liikmesriigis, mis on määratud teises liikmesriigis lapse isikuhooldusõiguse ja suhtlusõiguse kohta tehtud otsuses selleks, et isikuhooldusõiguse kandja võimaldaks teostada suhtlusõigust.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ ning mida on muudetud komisjoni 14. aprilli 2011. aasta määrusega (EÜ) nr 366/2011, artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaselt peab tootja kindlaks määrama, kas tema valmistatud tooted sisaldavad üle 0,1 massiprotsendi muudetud määruse artikli 59 lõike 1 alusel väga ohtliku ainena määratletud ainet, ning mitmest tootest koosneva produkti importija peab iga toote puhul kindlaks määrama, kas see sisaldab üle 0,1 massiprotsendi väga ohtlikku ainet.
ET Euroopa Liidu Teataja C 398/3

Euroopa Kohtu (neljas koda) 6. oktoobri 2015. aasta otsus (Verwaltungsgerichtshof’i eelotsusetaotlus – Austria) – Finanzamt Linz versus Bundesfinanzgericht, Außenstelle Linz

(Kohtuasi C-66/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - ELTL artiklid 49, 54, 107 ja artikli 108 lõige 3 - Asutamisvabadus - Riigiabi - Kontsernide maksustamine - Osaluse omandamine tütarettevõtja kapitalis - Firmaväärtuse amortiseerimine - Kohaldamine üksnes residendist äriühingute osaluste suhtes))

(2015/C 398/04)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Finanzamt Linz

Vastustaja: Bundesfinanzgericht, Außenstelle Linz

Menetluses osalesid: IFN-Holding AG, IFN Beteiligungs GmbH

Resolutsioon

ELTL artikliga 49 on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu sellega on tegemist põhikohtuasjas, mis võimaldab tulumaksugrupi maksustamise raames emaettevõtjal sellises residendist äriühingus osaluse omandamisel, millest saab maksugrupi liige, amortiseerida firmaväärtust osaluse omandamise kuludest kuni 50 % ulatuses, aga mitteresidendist äriühingus osaluse omandamise puhul on see keelatud.

(1) ELT C 142, 12.5.2014.
3.

ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, on selle artikliga vastuolus, kui liikmesriigi kohtu juures referentide töölevõtmiseks korraldatud konkursi hindamiskomisjon – uurides selle liikmesriigi kodaniku esitatud avaldust sel konkursil osalemiseks – seab osalemise sõltuvusse selle liikmesriigi õigusnormidega nõutud diplomite omamisest või teise liikmesriigi ülikooli välja antud akadeemilise magistrikraadi võrdväärseks tunnistamisest, ilma asjaomase isiku diplomeid, tunnistusi ja muid dokumente ning asjakohast töökogemust arvestamata, võrreldes nende dokumentidega tõendatud kutsekvalifikatsiooni ja nende õigusnormidega nõutud kutsekvalifikatsiooni.
ET Euroopa Liidu Teataja C 389/6

Euroopa Kohtu (suurkoda) 6. oktoobri 2015. aasta otsus (Tribunalul Sibiu eelotsusetaotlus – Rumeenia) – Dragoș Constantin Târșia versus Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere şi înmatriculare a autovehiculelor

(Kohtuasi C-69/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted - Kohtuotsuse seadusjõud - Alusetult saadu tagastamine - Liidu õiguse vastaselt liikmesriigi saadud tasude tagasimaksmine - Jõustunud kohtulahend, millega kohustatakse maksma liidu õigusega vastuolus olevat tasu - Sellise kohtulahendi teistmise taotlemine - Liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad Euroopa Kohtu hilisemate eelotsuste alusel uuesti läbi vaadata ainult haldusasjades tehtud jõustunud kohtulahendid))

(2015/C 389/06)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Sibiu

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Dragoș Constantin Târșia

Kostjad: Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere şi înmatriculare a autovehiculelor

Resolutsioon

Liidu õigust ning eelkõige võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasja asjaoludel ei ole nendega vastuolus see, et liikmesriigi kohtul ei ole võimalik teista tsiviilkohtumenetluses tehtud jõustunud kohtulahendit, kui ilmneb, et see lahend on vastuolus tõlgendusega, mille Euroopa Liidu Kohus on liidu õigusele andnud pärast lahendi jõustumist, samas kui selline võimalus on olemas liidu õigusega vastuolus olevate jõustunud kohtulahendite puhul, mis on tehtud haldusasjades.

(1) ELT C 142, 12.5.2014.
ET Euroopa Liidu Teataja C 389/10

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2015. aasta otsus (Nejvyšší soud České republiky eelotsusetaotlus – Tšehhi Vabariik) – pärandi hooldaja Marie Matoušková algatatud menetlus

(Kohtuasi C-404/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö tsiviilasjades - Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega - Määrus (EÜ) nr 2201/2003 - Artikli 1 lõike 1 punkt b - Esemeline kohaldamisala - Pärandvara jagamise kokkulepe üleelanud abikaasa ja tema alaealiste laste vahel, keda esindab eestkostja - Kvalifitseerimine - Tingimus, mille kohaselt on niisuguse kokkuleppe puhul nõutav kohtu nõusolek - Vanemliku vastutusega seotud meede või pärimisasjadega seotud meede))

(2015/C 389/11)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Nejvyšší soud České republiky

Põhikohtuasja pooled

Marie Matoušková, pärandi hooldaja

Resolutsioon

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, tuleb tõlgendada nii, et erieestkostja poolt alaealiste laste nimel sõlmitud pärandvara jagamise kokkuleppele nõusoleku andmise puhul on tegemist vanemliku vastutuse teostamisega seotud meetmega selle määruse artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses, ja seetõttu kuulub see mainitud määruse kohaldamisalasse, ehk et selle puhul ei ole tegemist pärimisega seotud meetmega nimetatud määruse artikli 1 lõike 3 punkti f tähenduses, mis on selle määruse kohaldamisalast välja jäetud.

(1) ELT C 431, 1.12.2014.
2.

Direktiiviga 2007/66 muudetud direktiivi 89/665 artikliga 1 ega võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega ei ole vastuolus nõuda kohtulõivu mitmekordset maksmist isikult, kes esitab kohtule mitu kaebust, mis puudutavad sama hankemenetlust, ega ka see, kui isik on kohustatud maksma täiendavat kohtulõivu, et esitada poolelioleva menetluse raames sama hankemenetluse kohta täiendavaid väiteid. Siiski peab juhul, kui üks menetluspool esitab vastuväite, siseriiklik kohus hindama nende kaebuste või väidete sisu, mis isik on sama menetluse raames esitanud. Kui siseriiklik kohus tuvastab, et kaebuste või väidete sisu ei ole tegelikult erinev või sellega ei laiendata oluliselt poolelioleva vaidluse eset, on ta kohustatud isiku kumulatiivsete kohtulõivude maksmisest vabastama.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et teatavat liiki keskkonnateabe andmise eest nõutav tasu ei või sisaldada mingitki osa sellise andmebaasi pidamise kulust, nagu põhikohtuasjas käsitletud ja mida ametiasutus kasutab selleks otstarbeks, kuid võib sisaldada üldkulu, mis seondub ajaga, mis ametiasutuse personalil kulub individuaalsetele teabenõuetele vastamisele, mida on selle tasu määramisel nõuetekohaselt arvesse võetud, tingimusel et selle tasu kogusumma on mõõdukas.
3.

EÜ artiklit 82 tuleb tõlgendada nii, et kuulumaks selle artikli kohaldamisalasse, peab turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja poolt rakendatud sellise mahahindlussüsteemi konkurentsivastane mõju, nagu on kõne all põhikohtuasjas, olema tõenäoline, ilma et oleks vaja tõendada selle mõju olulist või märgatavat laadi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 389/11

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 6. oktoobri 2015. aasta otsus (High Court of Justice, Family Division (England and Wales) eelotsusetaotlus – Ühendkuningriik) – A versus B

(Kohtuasi C-489/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Õigusalane koostöö tsiviilasjades - Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega - Määrus (EÜ) nr 2201/2003 - Pooleliolevad kohtuasjad - Artikkel 16 ja artikli 19 lõiked 1 ja 3 - Lahuselu tuvastamise menetlus ühes liikmesriigis ja abielu lahutamise menetlus teises liikmesriigis - Selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena - Mõiste „kindlaks tehtud pädevus” - Esimese menetluse raugemine ja uue abielu lahutamise menetluse alustamine esimeses liikmesriigis - Tagajärjed - Ajavahe liikmesriikide vahel - Mõju, mida see avaldab kohtumenetluste alustamisele))

(2015/C 389/12)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: A

Kostja: B

Resolutsioon

Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artikli 19 lõikeid 1 ja 3 tuleb samade poolte vahel kahes erinevas liikmesriigis alustatud lahuselu tuvastamise ja abielu lahutamise menetluste puhul tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus esimene kohtumenetlus esimeses liikmesriigis raugeb pärast teise kohtu poole pöördumist teises liikmesriigis, ei ole samal ajal pooleliolevate kohtuasjade tingimused enam täidetud, ning järelikult tuleb asuda seisukohale, et esimese kohtumenetluse kohtu pädevust ei saa lugeda kindlaks tehtuks.

(1) ELT C 26, 26.1.2015.
1.

ELTL artiklit 34 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivi 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv), artikli 31 lõikeid 1 ja 12 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, nagu on põhikohtuasjas käsitlusel, mille kohaselt sõltub liikmesriigis maanteesõidukite uute varuosade turustamine – siinses asjas veepumbad ja kütusefiltrid – selles liikmesriigis sertifitseerimis- või tüübikinnituse saamise menetluse kohaldamisest, tingimusel, et need õigusnormid näevad ette erandeid nendest menetlustest, millega tagatakse, et teistes liikmesriikides seaduslikult toodetud ja turustatud tooted on neist menetlustest vabastatud, või erandi puudumisel, et kõnealused osad võivad oluliselt ohustada sõiduki turvalisuse või keskkonnamõju seisukohalt oluliste süsteemide nõuetekohast toimimist ja et see tüübikinnitus- või sertifitseerimismenetlus on rangelt vajalik ja proportsionaalne liiklusohutuse ja keskkonnakaitse eesmärkidega.
2.

Direktiivi 2002/22 artikleid 12 ja 13 tuleb tõlgendada nii, et neil on vahetu õigusmõju ning eraõiguslikud isikud võivad neile sätetele siseriiklikus kohtus otse tugineda, et vaidlustada siseriikliku reguleeriva asutuse otsus.
ET Euroopa Liidu Teataja C 381/4

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 1. oktoobri 2015. aasta otsus (Fővárosi Törvényszék’i eelotsusetaotlus – Ungari) – ERSTE Bank Hungary Zrt versus Attila Sugár

(Kohtuasi C-32/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Direktiiv 93/13/EMÜ - Ebaõiglased tingimused müüjate või teenuste osutajate ja tarbijate vahel sõlmitud lepingutes - Hüpoteegilaenu leping - Artikli 7 lõige 1 - Ebaõiglaste tingimuste kasutamise lõpetamine - Piisavad ja tõhusad vahendid - Võla tunnistamine - Notariaalselt tõestatud dokument - Notari poolt dokumendile täidetavust puudutava kinnituse kandmine - Täitedokument - Notari kohustused - Ebaõiglaste tingimuste kontrollimine omal algatusel - Kohtulik kontroll - Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted))

(2015/C 381/04)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Fővárosi Törvényszék

Põhikohtuasja pooled

Hageja: ERSTE Bank Hungary Zrt

Kostja: Attila Sugár

Resolutsioon

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldavad notaril, kes on vorminõuetele vastavalt notariaalselt tõestanud dokumendi müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelise lepingu kohta, kanda kõnealusele dokumendile täidetavust puudutava kinnituse või keelduda selle kinnituse kustutamisest, kui ei ühel ega teisel juhul ei ole hinnatud, kas kõnealuse lepingu tingimused on ebaõiglased.

(1) ELT C 102, 7.4.2014.
2.

Selleks et niisugustel asjaoludel, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, määrata kindlaks, kas see on nii, võib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige võtta ühelt poolt arvesse asjaolu, et nimetatud töötlemise eest vastutava isiku tegevus, mille raames töötlemine toimub, seisneb veebilehe haldamises, millel avaldatakse selle liikmesriigi territooriumil asuva kinnisvara kuulutusi, mis on koostatud selle riigi keeles ja on seega peamiselt või isegi tervikuna suunatud nimetatud liikmesriiki, ja teiselt poolt, et sellel vastutaval isikul on nimetatud liikmesriigis esindaja, kes nõuab välja sellest tegevustest tulenevaid nõudeid ja esindab teda kõnealuste andmete töötlemist puudutavates haldus- ja kohtumenetlustes.
ET Euroopa Liidu Teataja C 381/10

Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 1. oktoobri 2015. aasta otsus (Conseil de prud'hommes de Paris’ eelotsusetaotlus – Prantsusmaa) – O versus Bio Philippe Auguste SARL

(Kohtuasi C-432/14) (1)

((Eelotsusetaotlus - Sotsiaalpoliitika - Võrdse kohtlemise põhimõte ja vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte - Direktiiv 2000/78/EÜ - Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel - Artikli 2 lõige 1 ja lõike 2 punkt a - Erinev kohtlemine vanuse alusel - Olukordade sarnasus - Tähtajalise töölepingu lõppemise hüvitise maksmine ebakindluse kompenseerimiseks - Kooli- või ülikoolivaheajal töötavate noorte väljajätmine))

(2015/C 381/11)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil de prud'hommes de Paris

Põhikohtuasja pooled

Hageja: O

Kostja: Bio Philippe Auguste SARL

Resolutsioon

Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ja mida täpsustab nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune nagu põhikohtuasjas kõnesolev siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt lepingu lõppemise hüvitist, mida makstakse lisaks palgale tähtajalise töölepingu lõppemisel, kui töösuhe ei jätku tähtajatu töölepingu alusel, ei tule maksta juhul, kui leping on sõlmitud noore inimesega tema kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks.

(1) ELT C 431, 1.2.2014.