ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 78/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d'appel de Versailles (Prantsusmaa) 14. detsembril 2015 – Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF) versus Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

(Kohtuasi C-669/15)

(2016/C 078/06)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d'appel de Versailles

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)

Vastustajad apellatsioonimenetluses: Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

Eelotsuse küsimus

Kas 10. juuli 2006. aasta korraldus ja 12. jaanuari 2010. aasta korraldus, mis anti vastavalt 6. detsembri 2000. aasta dekreedile 2000-1196 ja 10. mai 2001. aasta dekreedile 2001-410, mis omakorda võeti vastu vastavalt 10. veebruari 2000. aasta seadusele 2000-108, on vastuolus Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 107 ja 108 (enne Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklid 87 ja 88) selles osas, milles need kehtestavad riigiabi, mis juhul, kui sellega on tegemist, mõjutab nende õiguspärasust, kuna sellest abist ei teatatud eelnevalt komisjonile vastavalt nimetatud lepingu artikli 108 lõikele 3?
1.

Kas nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ (1), millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust, artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud etnilise päritolu tõttu otsese diskrimineerimise keeldu tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus käesolevas asjas käsitletav praktika, mille kohaselt võrdväärses olukorras olevaid isikuid, kes on sündinud väljaspool Põhjamaid, liikmesriiki, Šveitsi ja Liechtensteini, koheldakse vähem soodsalt kui isikuid kes on sündinud Põhjamaades, liikmesriigis, Šveitsis ja Liechtensteinis?
5.

Kolmandaks, mis puudutab ELTL artikli 218 lõike 9 kohaldamise muid tingimusi, siis leiab komisjon, et antud juhul on ka need täidetud, kuna ITU asutused on „lepingus sätestatud” organid ning aktid, mille kohta komisjon on teinud ettepaneku võtta seisukoht, ei „[täienda] või [muuda] lepingu institutsioonilist raamistikku”.
ET Euroopa Liidu Teataja C 68/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia) 30. novembril 2015 – Costin Popescu versus Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

(Kohtuasi C-632/15)

(2016/C 068/29)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Înalta Curte de Casație și Justiție

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Costin Popescu

Vastustajad: Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/126/EÜ (1) sätted lubavad Rumeenia riigil kohustada mopeedijuhte, kellel on ametlik dokument, mis andis neile juhtimisõiguse avalikel teedel enne 19. jaanuari 2013, nõutama juhiluba samasuguste katsete või eksamite sooritamise teel, nagu on ette nähtud muude mootorsõidukite puhul, et nad saaksid juhtida mopeedi ka pärast nimetatud kuupäeva?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/126/EÜ juhilubade kohta (ELT L 403, lk 18).
1.

Kas asjaolu, et nende veterinaaria valdkonna töötajate tegevus, kelle konkreetseks ülesandeks on järelevalve teostamine, on seotud eespool punktis [5] nimetatud ettevõtte liikide tegevuse jätkamisega, on piisav alus tähtajaliste lepingute korduvaks sõlmimiseks erandina direktiivi 1999/70 (1) ülevõtmiseks kehtestatud üldnormidest?
2.

Teise väitena toob apellant esile, et Üldkohus on vaidlustatud kaubamärgi eeldatavat kõrget eristusvõimet põhjendanud vastuoluliselt. Ühest küljest lähtub Üldkohus oma põhjenduses sellest, et vaidlustatud kaubamärgil on „ebatavaline vorm”, kuid kinnitab teisalt, et teised tootjad turustavad ahjusid, millel on väga sarnane vorm. Veel üks vastuolu sisaldub Üldkohtu oletuses, et ühelt poolt ei sõltu vaidlustatud kaubamärgi kõrge eristusvõime tema võimalikust funktsionaalsusest, teiselt poolt aga ei sea teiste ahjude väga sarnane vorm seda kõrget eristusvõimet kahtluse alla, sest sellise sarnasuse aluseks võib olla püüdlemine teatava tehnilise tulemuse poole. Üldkohtu põhjendus on seetõttu kahes mõttes vastuoluline ja seega on selles rikutud õigusnormi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 59/10

14. detsembril 2015 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Portugali Vabariik

(Kohtuasi C-665/15)

(2016/C 059/10)

Kohtumenetluse keel: portugali

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: P. Guerra e Andrade ja J. Hottiaux)

Kostja: Portugali Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole ühendatud Euroopa Liidu juhilubade võrgustikku, on kõnealune liikmesriik rikkunud direktiivi 2006/126/EÜ (1) artikli 7 lõike 5 punktist d tulenevaid kohustusi.

— Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Direktiivist 2006/126 ja kohtupraktikast tuleneb, et juhiloa väljastava liikmesriigi ülesanne on kontrollida, kas juhiloa väljastamiseks ette nähtud minimaalsed nõuded on täidetud.

Kuna aga Portugali Vabariik ei ole Euroopa Liidu juhilubade võrgustikku (RESPER) ühendatud, ei saa ta kontrollida, kas juhiloa väljastamiseks ette nähtud minimaalsed nõuded on täidetud. Eelkõige ei saa ta kontrollida, kas juhiloa taotlejal on juba juhiluba mõnes teises liikmesriigis.

Teiseks, seni kuni Portugali Vabariik ei ole RESPERiga ühendatud, ei saa teised liikmesriigid koos temaga kontrollida, kas juhiloa väljastamiseks ette nähtud minimaalsed nõuded on täidetud.

Lisaks sellele ei saa teised liikmesriigid koos Portugaliga läbi viia mingit kontrolli olukordades, kus juhiloa väljastamiseks ette nähtud minimaalsed nõuded on ilmselgelt täitmata.

Seega, kuna Portugal ei ole RESPERiga ühendatud, rikub ta ühendamise kohustuse ja direktiivi 2006/16 peamist eesmärki, milleks on parandada liiklusohutust, lihtsustades isikute vaba liikumist.

Direktiivi artikli 7 lõike 5 punkt d sätestab selgelt, et liikmesriigi peavad kasutama Euroopa Liidu juhilubade võrgustikku eelkõige selleks, et teostada kontrolle ja tagada, et isikul ei oleks rohkem kui üks juhiluba.

Direktiivi artikli 16 lõige 2 sätestab, et liikmesriigid peavad kohaldama direktiivi artikli 7 lõike 5 punkti d alates 19. jaanuarist 2013.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/126/EÜ juhilubade kohta (uuestisõnastamine) (ELT L 403, lk 18).
ET Euroopa Liidu Teataja C 59/8

Viasat Broadcasting UK Ltd 7. detsembril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 24. septembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-674/11: TV2/Danmark versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-657/15 P)

(2016/C 059/07)

Kohtumenetluse keel: taani

Pooled

Apellant: Viasat Broadcasting UK Ltd (esindajad: advokat M. Honoré ja advokat S. Kalsmose-Hjelmborg)

Teised menetlusosalised: TV2 Danmark A/S, Euroopa Komisjon, Taani Kuningriik

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 24. septembri 2015. aasta otsuse kohtuasjas T-674/11: TV2/Danmark vs. komisjon resolutiivosa punkt 1 (esimene nõue); ja

— tühistada Üldkohtu 24. septembri 2015. aasta otsus kohtuasjas T-674/11: TV2/Danmark vs. komisjon selles osas, milles Üldkohus rahuldab hageja esimese nõude kolmanda osa (teine nõue); ja

— otsustada TV2 ja Taani Kuningriigi esitatud tühistamishagi osas komisjoni kasuks; ning

— Mõista Viasati kohtukulud välja esimese kohtuastme hagejatelt TV2/Danmarkilt ja Taani Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Viasat väidab esimese nõudega seoses, et Üldkohus on vääralt leidnud, et komisjon rikkus õigusnormi, kui leidis, et 1995. ja 1996. aastal TV2 Reklame A/S-i saadud reklaamitulud kujutasid endast riigiabi.

Viasat väidab järgmisena, et 1995. ja 1996. aasta reklaamituludega kaasnes riigi ressursside ülekandmine, kuna reklaamitulud liikusid läbi äriühingu TV2 Reklame A/S ja TV2 Fundi, mis on mõlemad riigi kontrollitavad. Lisaks otsustas nende ressursside tegeliku kasutamise üle kultuuriminister (Kulturministeren) ja parlamendi rahanduskomisjon (Folketingets Finansudvalg). Üldkohus on samuti vääralt leidnud, et TV2-l oli seadusest tulenev õigus TV2 Fundi ressurssidele või nende osadele.

Viasat väidab teise nõudega seoses, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui toetas hageja väidet, et teine Altmarki tingimus oli antud asjas täidetud (punktid 88–111). Viasat leiab, et Üldkohus käsitleb oma kohtuotsuses pelgalt vaidlustatud otsuse tõlgendust, mille komisjon oleks Üldkohtu hinnangul pidanud oma kirjalikes märkustes Üldkohtule esitama, analüüsimata vaidlustatud otsuse põhjendusi. Vaidlustatud otsuse punktides 114–116 ei viita miski sellele, et teine Altmarki tingimus hõlmaks hüvitise saajale esitatavat tõhususe nõuet.

Üldkohus oleks seega pidanud otsustama, kas komisjonil oli teise Altmarki tingimusega seoses õigus nõuda, et prognoositavad peavad olema mitte üksnes TV2 tulevased reklaamitulud (st tulud), vaid ka hüvitise arvutamisega seotud kulud.

Viasat väidab, et komisjoni nõue, et kulude puhul peab esinema piisav läbipaistvuse aste, on loogiline ja vajalik tagajärg ulatuslikule vabadusele, mis on avaliku teenuse pakkujal raadio- ja televisioonisektoris (vt eelkõige kohtuotsus BUPA vs. komisjon, T-289/03, EU:T:2008:29, punkt 214).

Vajadus kulusid puudutava läbipaistvuse järele on asjakohane ka teiste Altmarki tingimuste puhul (vt kohtuotsus Viasat vs. komisjon, T-125/12, EU:T:2015:687 punktid 80–83).
1.

Kas nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (1) artikli 1 lõiget 3tuleb tõlgendada nii, et kahtlustatava väljaandmine kriminaalkaristuse täitmisele pööramiseks on lubamatu, kui on objektiivselt alust arvata, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi kinnipidamistingimused rikuvad asjaomase isiku põhiõigusi ja Euroopa Liidu lepingu artiklis 6 tunnustatud õiguse üldpõhimõtteid, või tuleb viidatud sätet tõlgendada nii, et sellistel juhtudel võib vahistamismäärust täitva riigi otsus väljasaatmise lubatavuse kohta oleneda või peab olenema sellest, kas kinnipidamistingimuste täitmine on tagatud? Kas vahistamismäärust täitev riik võib või peab sellega seoses sõnastama tagamist vajavatele kinnipidamistingimustele esitatavad konkreetsed miinimumnõuded?
ET Euroopa Liidu Teataja C 59/9

Viasat Broadcasting UK Ltd 8. detsembril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 24. septembri 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-125/12: Viasat Broadcasting UK Ltd versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-660/15 P)

(2016/C 059/09)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Viasat Broadcasting UK Ltd (esindajad: advokat M. Honoré ja advokat S. Kalsmose-Hjelmborg)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Taani Kuningriik, TV2/Danmark A/S

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada otsus kohtuasjas T-125/12, Viasat Broadcasting UK Ltd vs. komisjon, ja

— tühistada komisjoni 20. aprilli 2011. aasta otsus 2011/839/EU (1) meetmete kohta, mida Taani on võtnud ettevõtja TV2/Danmark kasuks (ELT 2011 L 340, lk 1), ning

— mõista esimese kohtuastme kostjalt välja Viasati kohtukulud nii esimeses kui ka käesolevas kohtuastmes teise võimalusena,

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus, ja

— saata asi tagasi Üldkohtule, ning

— otsustada kohtukulude jaotamine edaspidi.

Väited ja peamised argumendid

Viasat põhjendab oma nõudeid sellega, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui märkis, et komisjon ei olnud kohustatud ELTL artikli 106 lõike 2 alusel antud hinnangus võtma arvesse asjaolu, et TV2-le abi andmisel ei järgitud läbipaistvuse ja kulutõhususe aluspõhimõtteid.

Viasat rõhutab, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna esiteks tugines Viasati nõuete rahuldamata jätmiseks kohtuotsusele M6 ja sellega seotud kohtupraktikale, teiseks, kuna leidis, et Viasati väited viivad loogilise „ummikuni”, kolmandaks, kuna jättis tähelepanuta üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2005. aasta teatise ja 2011. aasta teatise ja 2009. aasta ringhäälinguteatise olulisuse, ja neljandaks, kuna leidis, et 2011. aasta ringhäälinguteatis takistas komisjonil kohaldada metodoloogiat, mis Viasati sõnul tuleneb ELTL artikli 106 lõikest 2.

(1) Komisjoni 20. aprill 2011. aasta otsus meetme C 2/03 kohta, mida Taani on võtnud ettevõtja TV2/Danmark kasuks (ELT L 340, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 59/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 30. novembril 2015 – London Borough of Ealing versus Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

(Kohtuasi C-633/15)

(2016/C 059/05)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: London Borough of Ealing

Vastustaja: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Eelotsuse küsimused

1. Kas Ühendkuningriigil on käibemaksudirektiivi artikli 133 (1) viimase lõigu alusel õigus kohaldada selle artikli punktis d sisalduvat tingimust avalik-õiguslikele juriidilistele organisatsioonidele i) olukorras, kus 1. jaanuaril 1989 käsitleti asjassepuutuvaid tehinguid Ühendkuningriigis maksustatavatena, kuid muudele sporditeenustele kohaldati sel kuupäeval maksuvabastust, ja ii) olukorras, kus asjassepuutuvatele tehingutele ei olnud esmalt antud siseriikliku õiguse alusel maksuvabastust, enne seda, kui Ühendkuningriik püüdis kohaldada artikli 133 punktis d sisalduvat tingimust?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Ühendkuningriigil on õigus kohaldada käibemaksudirektiivi artikli 133 punktis d sisalduvat tingimust avalik-õiguslikele mittetulundusühingutele, ilma et ta kohaldaks seda tingimust eraõiguslikele mittetulundusühingutele?

3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas Ühendkuningriigil on õigus jätta artikli 132 lõike 1 punktis m nimetatud maksuvabastuse alt välja kõik avalik-õiguslikud mittetulundusühingud, ilma et ta hindaks iga juhtumi puhul, kas maksuvabastuse andmine võib ilmselt põhjustada konkurentsi moonutamist, seades käibemaksuga maksustatavad äriühingud ebasoodsasse olukorda?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas uue üleandmispäeva kokkuleppimine on võimalik järgmistes olukordades, s.o kui tagaotsitava üleandmist lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul takistavad asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist, mistõttu liikmesriigid lepivad kokku uue üleandmispäeva, ning need asjaolud i) on püsivad või ii) on lakanud ja seejärel kordunud või iii) on lakanud ja tekkinud on uued asjaolud, mis takistavad või võivad takistada tagaotsitava üleandmist uueks kokkulepitud üleandmispäevaks?
3.

Apellandi hinnangul esineb Üldkohtu põhjendustes seoses kaubamärgi kasutatava kuju kindlakstegemisega vasturääkivusi ja loogikavigu. Üldkohus märgib tõepoolest, et kasutatav tähis võib registreeritud kujust erineda üksnes „tühiste elementide” poolest ning kasutatav tähis ja registreeritud kaubamärk peavad olema käsitatavad „üldjoontes võrdväärsena”, et oleks võimalik möönda, et tegemist on õiguspärase kasutamisega. Nende hindamiskriteeriumide kasutamisel räägib Üldkohus endale siiski vastu ja teeb loogikavigu. Lisaks hindab Üldkohus jäigalt, kas kasutatav kuju sisaldab neid kolme elementi, mida kohus peab eristusvõimeliseks. Neid kriteeriume järgides lähtub Üldkohus õiguspärasest kasutamisest ja jätab seejuures tähelepanuta, et kasutatavasse kujusse on lisatud arvukalt elemente, mistõttu ei saa kasutatavat tähist ja registreeritud kaubamärki enam „üldjoontes võrdväärsena” käsitada.
a)

Kas rakendusmääruse (1) artikli 145 lõiget 2 koosmõjus tolliseadustiku (2) artikli 29 lõigetega 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et sellessisalduv säte hõlmab ka olukorda, kus tuvastatakse, et teatud kauba kohta esitatud deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeval esines tootmisest tulenev oht, et kauba ühel osal ilmneb kasutamise ajal defekt, ja seda silmas pidades annab müüja ostja suhtes kehtiva lepingujärgse garantiikohustuse alusel ostjale hinnaalandust, hüvitades kulud, mis tekkisid ostjal seetõttu, et kaupa tuli ohu välistamiseks vastavalt kohandada?
1

Kas kuivatatud, lamedat, ebastandardse kujuga, osaliselt eemaldatud leherootsudega lehttubakat ja/või selle osi, mida on eelkuivatatud ja kontrollitud tingimustel niisutatud ja milles on tuvastatud glütseriini ning mis on lihtsal ettevalmistamisel (purustamisel või käsitsi lõikamisel) suitsetatav, saab käsitada tubakatootena nõukogu direktiivi 2011/64/EL tubakatoodetele kohaldatava aktsiisi struktuuri ja määrade kohta (kodifitseeritud tekst) artikli 2 lõike 1 punkti c alapunkti ii või artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses?
ET Euroopa Liidu Teataja C 98/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungari) 15. juunil 2015 – EURO 2004. Hungary Kft. versus Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(Kohtuasi C-291/15)

(2016/C 098/21)

Kohtumenetluse keel: ungari

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: EURO 2004. Hungary Kft.

Vastustaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatóság

Eelotsuse küsimus

Kas komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93 artiklis 181a sätestatut tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õiguspraktika, mille kohaselt tolliväärtus määratakse „sarnase kauba tehinguväärtuse” põhjal, kui leitakse, et märgitud tehinguväärtus on võrreldes impordi käigus kontrollitud sarnase kauba hindade statistilise keskmisega ebamõistlikult madal ja seetõttu ebarealistlik, ehkki tolliasutus ei lükka tagasi ega sea muul moel küsimuse alla arve või üleandmistõendi autentsust, mis esitati imporditud kauba eest tegelikult tasutud hinna tõendamiseks, ilma et importija esitaks täiendavaid tõendeid, et näidata tehinguväärtust[?]
5.

Neljanda väite põhjenduseks toob apellant esile, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta mõistis esimese kohtuastme esimesele hagejale välja kahjuhüvitise, kuna Euroopa Liidu institutsioonide lepinguvälise vastutuse tekkimise ühe kumulatiivse tingimuse (õigusvastase käitumise esinemine) täidetus ei ole tõendatud. Teise võimalusena märgib apellant, et isegi kui nõustutakse üksnes tema apellatsioonkaebuse esimese väitega, tuleb vaidlustatud otsus siiski tühistada osas, milles sellega kohustatakse teda maksma kahjuhüvitist, kuna käesoleval juhul ei ole tõendatud põhjuslik seos õigusvastase käitumise asjaolude (ilmne hindamisviga ja põhjendamiskohustuse rikkumine) ja väidetava kahju vahel. Kolmanda võimalusena väidab apellant, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada, kuna selle põhjendused ja resolutsiooni teine punkt on omavahel vastuolus. Neljanda ja viimase võimalusena leiab apellant, et igal juhul on vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioonis õiguslik viga, kuna selles mõistetakse Euroopa Liidult ja mitte ühtlustamisametilt välja kahju, mis põhjustati European Dynamics Luxembourgile võimaluse kaotamise tõttu.
3.

Kas Dublin III määruse artikli 18 lõiget 2 on võimalik tõlgendada selliselt, et artikli 18 punkti c alusel tagasi võetud taotleja suhtes tuleb menetlust jätkata selles menetluse staadiumis, milles see eelnevas menetluses pooleli jäi?
3.

Kas direktiiv 2002/46, aga ka kaupade vaba liikumise sätteid käsitlevast ühenduse kohtupraktikast tulenevad põhimõtted võimaldavad kehtestada annuseid lähtuvalt ainult siseriiklikest teadusarvamustest, samas kui hiljutistes rahvusvahelistes teadusarvamustes on leitud, et samasuguste kasutustingimuste korral on lubatavad suuremad annused?
2.

Teine küsimus: Kas juhul, kui kaup on maksustatud tollimaksudega, tekib vastavalt direktiivi 2006/112 artikli 71 lõike 1 teisele lõigule maksustatav teokoosseis ja käibemaks muutub sissenõutavaks hetkest, mil tekib maksustatav teokoosseis tollimaksude suhtes ja need maksud muutuvad sissenõutavaks, ka siis, kui maksustatav teokoosseis tekib ja tollimaks muutub sissenõutavaks I kontrollitüübile vastavas vabatsoonis ja liikmesriigis, mille territooriumil vabatsoon asub, kehtivad käibemaksusätted näevad ette, et I kontrollitüübile vastavad vabatsoonid (vabasadamad) ei kuulu selle liikmesriigi koosseisu?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (1) (edaspidi „keskkonnamõju hindamise direktiiv”) I lisa punkti 7 alapunkti c tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka olemasolevate vähemalt neljarajaliste teede laiendamist?
1.

Kas käibemaksudirektiivi (1) põhimõtetega, eelkõige maksustamise neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõttega, mille eesmärk on ennetada maksupettusi, on kooskõlas selline käibemaksuseaduse sätetele tuginev halduspraktika, mille kohaselt maksuhaldur teeb kindlaks kauba soetaja (teenuse saaja) maksuvõla, kui kauba soetaja või teenuse saaja väljastab pöördmaksustamise alla kuuluva tehingu kohta arve otsemaksustamise alusel, deklareerib selle eest tasumisele kuuluva käibemaksu ja tasub ka selle riigieelarvesse ning kauba soetaja (teenuse saaja) kajastab aga arve väljastajale tasutud käibemaksu mahaarvatava käibemaksuna, samas kui kauba soetaja ei saa selle käibemaksu suhtes, mille kohta on kindlaks tehtud maksuvõlg, oma mahaarvamisõigust kasutada?
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (1), artikli 130 lõike 1 täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni neist normidest teavitanud, siis on ta rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;
2.

Otsustades selle üle, kas kõnealuste restoraniteenuste ja meelelahutusteenuste osutamise kui hariduse andmisega „otseselt seotud” teenuste osutamise suhtes kehtib artikli 132 lõike 1 punktis i sätestatud maksuvabastus, siis: a. kas on asjakohane, et üliõpilased saavad kasu sellest, et nad osalevad kõnealuste teenuste osutamisel, ning mitte nende teenuste sisust; b. kas on asjakohane, et neid teenuseid ei saa ega tarbi otseselt ega kaudselt üliõpilased, vaid neid saavad ja tarbivad nende eest maksvad üldsuse esindajad, kes ei ole hariduse kui põhiteenuse saajad; c. kas on asjakohane, et kõnealuste teenuste tüüpiliste saajate (st nende eest maksvate üldsuse esindajate) seisukohast ei kujuta need teenused endast mingi muu teenuse parematel tingimustel saamise vahendit, vaid on omaette eesmärk; d. kas on asjakohane, et üliõpilaste seisukohast ei ole need teenused omaette eesmärk, vaid nende teenuste osutamisel osalemine kujutab endast haridusteenuse kui põhiteenuse parematel tingimustel saamise vahendit; e. millises ulatuses tuleks arvesse võtta neutraalse maksustamise põhimõtet?
2.

Kas Århusi konventsiooni sätete kohaselt on nõutav, et nendele õigustele saab tugineda juba haldusasutuses toimuvas menetluses, või piisab võimalusest, et haldusasutuse otsuse suhtes on tagatud kohtulik kaitse?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas tolliseadustiku artikli 202 lõike 3 teist taanet tuleb tõlgendada nii, et a) juriidiline isik osaleb kauba ebaseaduslikus sissetoomises (ka siis), kui üks tema töötajatest, kes ei ole tema seaduslik esindaja, on oma tegevuse raames võtnud kauba ebaseaduslikust sissetoomisest osa, ja b) kauba ebaseaduslikus sissetoomises osalenud juriidiliste isikute puhul tuleb subjektiivse koosseisutingimuse „kes teadsid või oleksid pidanud teadma” puhul lähtuda juriidilise isiku juures asjaga tegelenud füüsilisest isikust, olgugi et viimane ei ole juriidilise isiku seaduslik esindaja?