KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 12. jaanuaril 2017 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C‑217/15 ja C‑350/15

Massimo Orsi

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Santa María Capua Vetere kohus, Itaalia))

„Euroopa Liidu põhiõiguste harta — Siseriiklik õigus, mis näeb käibemaksu tasumata jätmisega seonduvate samade tehiolude eest ette halduskaristuse ja kriminaalkaristuse — Ne bis in idem põhimõtte rikkumine”

Luciano Baldetti

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Santa María Capua Vetere kohus, Itaalia))

„Euroopa Liidu põhiõiguste harta — Siseriiklik õigus, mis näeb käibemaksu tasumata jätmisega seonduvate samade tehiolude eest ette halduskaristuse ja kriminaalkaristuse — Ne bis in idem põhimõtte rikkumine”

1. Millistel tingimustel kohaldatakse ne bis in idem põhimõtet siis, kui mõne liikmesriigi õiguses on lubatud suures summas käibemaksu tasumata jätmise karistuseks halduskaristusi ja kriminaalkaristusi kumuleerida? See ongi kokkuvõttes probleem, mis tuleb Euroopa Kohtul taas kord lahendada.

2. Euroopa Kohus esitas oma 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsuses Åkerberg Fransson (edaspidi „kohtuotsus Åkerberg Fransson“) ( 2 ) suuna, mida peavad liikmesriikide kohtud järgima seoses isiku õigusega sellele, et tema üle ei mõistetaks sama õigusrikkumise: käibemaksu maksmise kohustuse rikkumise eest kohut teist korda. Ta tegi seda, võttes üle Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt väljaarendatud lahendused, kuid nimetatud kohtuotsuses antud vastus tekitas mõne liikmesriigi kohtute seas raskusi ja vastakaid seisukohti, näiteks Itaalias. Euroopa Kohtul on nüüd võimalus oma kohtupraktikat selles valdkonnas täiendada.

3. Euroopa Kohus peaks täiendama ja üksikasjalisemalt esitama oma kohtupraktikat selles valdkonnas, võttes arvesse hiljuti tehtud Euroopa Inimõiguste Kohtu 15. novembri 2016. aasta kohtuotsust ( 3 ). See ei ole siiski kõige sobivam võimalus, et seda teha, kuna tegelikult sõltub vastus mõlemale eelotsusetaotlusele ne bis in idem põhimõtte vähem probleeme tekitavast koostisosast, milleks on karistatavate isikute identiteet.

I. Õiguslik raamistik

A. 1950. aasta Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon (edaspidi „EIÕK “)

4. EIÕK-le lisatud protokoll nr 7, mis allkirjastati Strasbourg’is 22. novembril 1984 (edaspidi „protokoll nr 7“), reguleerib artiklis 4 „teistkordse kohtumõistmise ja karistamise keeldu“ järgmises sõnastuses: „1. Mitte kellegi üle ei või sama riigi jurisdiktsiooni alusel teist korda kohut mõista ning kedagi ei või kriminaalkorras karistada teo eest, milles ta on juba selle riigi seaduse alusel ja kriminaalmenetluse korras lõplikult õigeks või süüdi mõistetud. 2. Eelmine lõige ei takista menetluse taasalustamist kooskõlas asjaomase riigi seaduse ja kriminaalmenetlusega, kui on tõendeid uutest või äsjailmnenud asjaoludest või kui varasemas menetluses on olnud oluline puudujääk, mis võis asja lahendit mõjustada. 3. Käesoleva artikliga sätestatud kohustuste täitmist ei või konventsiooni artikli 15 alusel peatada.“

B. Euroopa Liidu õigus

5. Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 50 on sätestatud: „Kedagi ei tohi uuesti kohtu alla anda ega karistada kuriteo eest, milles ta on liidu territooriumil seaduse järgi juba lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.“

6. Harta artiklis 51 on sätestatud harta reguleerimisala: „1. Harta sätted on subsidiaarsuse põhimõtet arvesse võttes ette nähtud liidu institutsioonidele, organitele ja asutustele ning liikmesriikidele üksnes liidu õiguse kohaldamise korral. Seepärast austavad nad õigusi, järgivad põhimõtteid ning edendavad nende kohaldamist oma asjaomase pädevuse kohaselt, võttes arvesse liidule aluslepingute muudes osades antud volituste piire. 2. Harta ei laienda liidu õiguse reguleerimisala kaugemale senisest pädevusest, ei lisa liidule uusi pädevusvaldkondi ja ülesandeid ega muuda aluslepingute teistes osades määratletud pädevust ja ülesandeid.“

C. Itaalia õigus

7. 18. detsembri 1997. aasta seadusandliku dekreedi nr 471 otseseid makse, käibemaksu ja maksude sissenõudmist puudutavate mittekaristusõiguslike maksualaste sanktsioonide reformi kohta vastavalt 23. detsembri 1996. aasta seaduse nr 662 artikli 3 lõike 133 punktile q ( 4 ) artikli 13 lõikes 1 on sätestatud: „Igaüks, kes jätab ettenähtud tähtajaks täielikult või osaliselt tasumata avansilised maksed, perioodilised maksed, tasaarveldusmaksed või deklaratsiooni alusel arvestatud maksu tasumata osa (viimasel kahel juhul arvatakse maha perioodilised maksed ja avansilised maksed, k.a. juhul, kui neid ei ole tasutud), on kohustatud tasuma halduskaristusena summa, mille suurus on 30% igast tasumata jäetud summast, isegi kui pärast selliste sisuliste vigade või arvutusvigade parandamist, mis tuvastati iga-aastase deklaratsiooni kontrollimise käigus, ilmneb, et maksusumma on suurem või et mahaarvatav osa on väiksem. Lisaks 18. detsembri 1997. aasta seadusandliku dekreedi nr 472 artikli 13 lõikes 1 ettenähtu kohaldamisele vähendatakse maksete puhul, mis on tehtud kuni 15 päevase viivitusega, esimeses lauses nimetatud karistust täiendavalt summani, mis vastab ühele viieteistkümnendikule iga viivitatud päeva eest. Samasugust karistust kohaldatakse juhul, kui on tasutud suurem osa maksust Vabariigi Presidendi 29. septembri 1973. aasta dekreedi nr 600 artiklite 36bis ja 36ter ning Vabariigi Presidendi 26. oktoobri 1972. aasta dekreedi nr 633 artikli 54bis tähenduses.“ ( 5 )

8. 10. märtsi 2000. aasta seadusandlik dekreet nr 74/2000 ( 6 ) süütegude kohta otseste maksude ja käibemaksu valdkonnas (edaspidi „seadusandlik dekreet nr 74/2000“) sätestab artiklis 10ter„Käibemaksu tasumata jätmine“ järgmise sisuga: „Artiklit 10bis kohaldatakse sellega ette nähtud piirides ka igaühe suhtes, kes jätab käibemaksu, mis kuulub tasumisele iga-aastase deklaratsiooni alusel, järgmise maksustamisperioodi eest ettemakse tasumise tähtpäevaks tasumata“.

9. Seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artikli 10bis sätestab järgmist:

„Igaüht, kes jätab tasumata maksu kinnipidaja poolt iga-aastase deklaratsiooni esitamise tähtajaks maksukohustuslase dokumentaalselt tõendatud kinnipeetavad maksud suuremas summas kui 50000 eurot iga maksustamisperioodi kohta, karistatakse kuue kuu kuni kaheaastase vangistusega.“

10. Seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artiklite 19–21 jaotises „Seosed halduskaristussüsteemiga ja menetluste vahel“ on kokkuvõttes kindlaks määratud: a) et erinormi kohaldatakse siis, kui sama tehiolu on karistatav ühe II jaotise sättega ja ühe sättega, mis näeb ette halduskaristuse; b) et kriminaalmenetlus ja väärteomenetlus toimuvad eraldi, see tähendab, et kumbagi neist ei tule peatada, kuni teises tehakse lahend; c) et pädev asutus kehtestab kuriteoks kvalifitseeritava maksualase õigusrikkumise eest halduskaristused; ja d) et need karistused on siiski täideviidavad üksnes tingimusel, et kriminaalmenetlus lõpeb asja arhiveerimisega või õigeks mõistva või süüst vabastava jõustunud kohtuotsusega, mis välistab selle, et kohtuasi kuulub karistusõiguse valdkonda, ja viimati nimetatud juhul algab sissenõudmise tähtaeg kuupäevast, millal õigeks mõistev otsus teatavaks tehakse.

11. Pärast nende tegude toimepanemist, milles on esitatud käesolevad eelotsusetaotlused, muudeti Itaalia õigust 24. septembri 2015. aasta seadusandliku dekreediga nr 158 ( 7 ) (edaspidi „Seadusandlik dekreet nr 158/2015“), mis mõjutas seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artikleid l0bis ja l0ter ning lisas seadusandliku dekreedi nr 74/2000 uue artikliga 13 veel ühe karistamist välistava põhjuse.

12. Vastavalt seadusandliku dekreedi nr 158/2015 artiklile 7 on seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artikkel 10bis nüüd niisuguse sõnastusega: „Igaüht, kes jätab kinnipeetava maksu kinnipidajale välja antud sertifikaadist tuleneva maksu iga-aastase kinnipeetava maksu deklaratsiooni esitamiseks ette nähtud tähtajaks maksukontole tasumata suuremas summas kui 150000 eurot iga maksustamisperioodi kohta, karistatakse kuue kuu kuni kaheaastase vabadusekaotusega.“

13. Vastavalt seadusandliku dekreedi nr 158/2015 artiklile 8 on seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artikli 10ter sisu alates 22. oktoobrist 2015 muudetud: „Igaüht, kes jätab iga-aastase käibedeklaratsiooni alusel tasumisele kuuluva käibemaksu tasumiseks ette nähtud tähtajaks järgneva aasta maksukontole tasumata suuremas summas kui 250000 eurot iga maksustamisperioodi kohta, karistatakse kuue kuu kuni kaheaastase vabadusekaotusega.“

14. 30. septembri 2003. aasta dekreetseaduse nr 269 ( 8 ) artiklis 7 maksualaste halduskaristuste kohaldatavuse kohta ainult juriidilistele isikutele on ette nähtud: „1. Halduskaristused äriühingu või iseseisva õigusvõimega üksuse konkreetsete maksukohustuste eest määratakse ainult nendele juriidilistele isikutele. 2. Lõiget 1 kohaldatakse süütegudele, mis ei ole veel korduvad või mille eest ei ole karistus käesoleva dekreedi jõustumise kuupäevaks veel otsustatud. Käesolevas artiklis ette nähtud juhtudel kohaldatakse 18. detsembri 1997. aasta seadusandlikku dekreeti nr 472, tingimusel et need on kooskõlas.“

II. Kohtuasjad liikmesriigi kohtus ja eelotsuse küsimused

15. Euroopa Kohtul tuleb vastata kahele sarnasele eelotsuse küsimusele, mille on esitanud Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Santa María Capua Vetere kohus, Itaalia).

16. Kohtuasi C‑217/15 sai alguse kriminaalmenetluses, mis algatati äriühingu Servizi Ambiente e Commercio s.r.l. seadusliku esindaja Massimo Orsi vastu põhjusel, et ta jättis määratud tähtajaks maksmata 2011. aasta maksustamisperioodi eest käibemaksu summas 1014288,00 eurot.

17. Kriminaalmenetlus algatati Itaalia maksuameti (Agenzia dell’Entrate) poolt Itaalia prokuratuurile (Procura della Repubblica) esitatud kaebuse alusel, milles väideti, et ettevõtja, mille seaduslik esindaja oli M. Orsi, oli jätnud käibemaksu tasumata, mis on seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artiklis 10ter koostoimes artikliga 10bis kvalifitseeritud süütegu. Selle kriminaalmenetluse käigus esitas M. Orsi kaebuse otsuse peale, millega määrati tema vara ennetav arestimine.

18. Enne kriminaalmenetluse algatamist oli seda maksualast süütegu uurinud Itaalia maksuamet, kes määras lisaks võla sissenõudmisele M. Orsilt talle trahvi määras 30% sellest summast. Toimingute lõpus jõudsid pooled kokkuleppele, mille tulemusel maksuamet loobus ette nähtud karistusest ja nõustus, et M. Orsi maksab ainult käibemaksu osamaksed, millega menetlus lõplikult lõpetati, kuna seda ei vaidlustatud.

19. Nendel tingimustel otsustas Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Santa María Capua Vetere kohus) esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [EIÕK lisaprotokolli nr 7] artiklit 4 ja [harta] artiklit 50 arvestades on liidu õigusega kooskõlas seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artikkel 10ter osas, milles sellega on lubatud läbi viia kriminaalmenetlust isiku suhtes, kellele on maksuamet sama teo eest (käibemaksu tasumata jätmine) juba teinud jõustunud maksuotsuse, millega kaasneb halduskaristus trahvimääraga 30% tasumata jäetud maksusummast?“

20. Kohtuasi C‑350/15 tekkis väga sarnastel tehioludel. Luciano Baldetti oli äriühingu Evoluzione Maglia s.r.l. seadusliku esindajana deklareerinud majandusaastate 2010 ja 2011 eest tasumisele kuuluvat käibemaksu summas 1071836 eurot, mida ta ei olnud aga määratud tähtajaks tasunud. Maksuamet algatas tema, kui nimetatud ettevõtja esindaja vastu kontrollimenetluse, mille raames ta nõudis sisse maksuvõla ja määras vastavad trahvid. Kontrollitoimingute lõpus leppis maksuamet maksumaksjaga kokku, et see pidi tasuma võlgnetavad maksu osamaksed ja 50% määratud karistustest, kusjuures maksuamet loobus ülejäänud 50%, millega lõpetati lõplikult menetlus, mida samuti ei vaidlustatud.

21. Itaalia maksuamet esitas siiski prokuratuurile kaebuse L. Baldetti poolt ettevõtja seadusliku esindajana käibemaksu tasumata jätmise peale, mida ta pidas seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artiklis 10ter kvalifitseeritud süüteoks. Selles kriminaalmenetluses esitas L. Baldetti kaebuse otsuse peale, millega määrati tema vara ennetav arestimine.

22. Nendel asjaoludel pidas Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Santa María Capua Vetere kohus) vajalikuks esitada Euroopa Kohtule kohtuasjas C‑217/15 esitatud küsimusega identse järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [EIÕK lisaprotokolli nr 7] artiklit 4 ja [harta] artiklit 50 arvestades on liidu õigusega kooskõlas seadusandliku dekreedi nr 74/2000 artikkel 10ter osas, milles sellega on lubatud läbi viia kriminaalmenetlust isiku suhtes, kellele maksuamet on sama teo eest (käibemaksu tasumata jätmine) juba teinud jõustunud maksuotsuse, millega kaasneb halduskaristus trahvimääraga 30% tasumata jäetud maksusummast?“

23. Arvestades nende sarnasust, otsustas Euroopa Kohus liita need kaks kohtuasja kohtuasjaga C‑524/15, Menci, mis käsitles samuti Itaalias käibemaksu tasumatajätmise eest nii maksuõiguslike kui ka kriminaalõiguslike sanktsioonide kohaldamist. Pärast menetluse kirjaliku osa lõppu peeti kolmes kohtuasjas 8. septembril 2016 ühine kohtuistung, millel M. Orsi ega L. Baldetti ei osalenud ning millel esitasid oma argumendid L. Menci kaitsja, Itaalia valitsus ja Euroopa Komisjon.

24. Kuigi ettepaneku esitamine oli kõigis kolmes algselt liidetud kohtuasjas ette nähtud 17. novembril 2016, tuli see Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtuotsuse A ja B vs. Norra ( 9 ) tõttu edasi lükata. Samal põhjusel otsustas Euroopa Kohtu neljanda koja president 30. novembril 2016 lahutada kohtuasja Menci kohtuasjadest Orsi ja Badetti, kohaldades Euroopa Kohtu kodukorra artikli 54 lõikeid 2 ja 3 ning artikli 11 lõiget 4.

III. Eelotsuse küsimuste analüüs

25. Kokkuvõttes taotletakse nendes kahes eelotsusetaotluses Euroopa Kohtult, et ta selgitaks, kas harta artikliga 50 koostoimes selle protokolli nr 7 artikliga 4 on kooskõlas niisugune nagu Itaalia siseriiklik õigusakt, millega on lubatud samade tegude eest, mis seisnevad käibemaksu tasumata jätmises, karistamiseks maksuõiguslikke ja kriminaalkaristusi kumuleerida.

26. Ne bis in idem põhimõte esineb liidu õiguses mitmesuguste variantidega, ( 10 ) mille käsitlust ei ole Euroopa Kohus veel ühtlustanud, vaatamata mõne kohtujuristi üleskutsetele selleks. ( 11 )

27. Euroopa Kohtu praktika ne bis in idem põhimõtte kohaldamise kohta maksuõiguslike ja kriminaalkaristuste kumuleerimisele riigipoolse vastusena maksude (konkreetselt käibemaksu) tasumata jätmisele, sedastati kohtuotsuses Åkerberg Fransson (edaspidi „kohtuotsus Åkerberg Fransson“).

28. Kohtuotsuses Åkerberg Fransson ( 12 ) kinnitas Euroopa pärast seda, kui ta oli tunnistanud ennast pädevaks eelotsusetaotlusele vastama, ( 13 ) et ne bis in idem põhimõttega „ei ole vastuolus, kui liikmesriik näeb käibemaksu deklareerimise kohustuse rikkumistega seonduva samadel tehioludel põhineva teokoosseisu jaoks ette järjestikku maksuõigusliku sanktsiooni ja kriminaalkaristuse, kui esimene karistus ei ole kriminaalkaristus; viimati nimetatud asjaolu kontrollimine on liikmesriigi kohtu ülesanne“. ( 14 ) Liikmesriikide valikuvabadust karistuste osas õigustab vajadus tagada käibemaksutulu laekumine täies ulatuses ja sel viisil kaitsta liidu finantshuve. ( 15 )

29. Kuid Euroopa Kohus kehtestas maksuõiguslike ja karistusõiguslike karistuste kumuleerimisele piirangu: „kui maksuõiguslik sanktsioon on kriminaalkaristuslikku laadi harta artikli 50 tähenduses ning on juba jõustunud, on selle sättega vastuolus algatada sama isiku suhtes samadel tehioludel kriminaalmenetlus“. Seega võib samaaegselt määrata maksuõiguslikke karistusi ja kriminaalkaristusi, kuid mitte määrata koos kriminaalkaristusega teist, nime poolest halduskaristust, mis on tegelikult olemuselt repressiivne. ( 16 )

30. Selleks et omakorda kindlaks teha, millal maksuõiguslik sanktsioon on karisutsõiguslikku laadi, kasutas Euroopa Kohus nn „Engeli kriteeriume“, mille ta oli varem kindlaks määranud kohtuotsuses Bonda. ( 17 ) Euroopa Inimõiguste Kohus on nimelt alates oma kohtuotsusest Engel jt vs. Madalmaad ( 18 ) välja töötanud spetsiifilised ja autonoomsed kriteeriumid, et selgitada EIÕK artikli 6 mõistet „kriminaalsüüdistus“ ja EIÕK artikli 7 mõistet „karistus“, haldusõiguslike sanktsioonide puhul, millel on karistuslik laad. Eelkõige, selleks et tõlgendada protokolli nr 7 artiklit 4, kasutas ta neid kriteeriume, s.o ( 19 ) rikkumise juriidilist kvalifitseerimist siseriiklikus õiguses, rikkumise laadi ja rikkujale kohaldatava sanktsiooni liiki ja ulatust või raskust.

31. Selle asemel et kohaldada kohtuotsuses Åkerberg Fransson ise „Engeli kriteeriume“ niisugusele õigusaktile nagu Rootsi õigusakt, usaldas ta selle ülesande eelotsusetaotluse esitanud liikmesriigi kohtule, tingimusega, et see võib järeldada ainult, et kui ülejäänud karistused on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, on maksuõiguslike ja kriminaalkaristuste kumuleerimine harta artikliga 50 vastuolus. ( 20 )

32. Nende eelduste põhjal tuleb järjest analüüsida, kas esitatud eelotsuse küsimustes esinevad ne bis in idem põhimõtte kolm kohaldamise tingimust: a) karistatava isiku samasus; b) karistavate menetluste kahesus ja c) hinnatavate tehiolude samasus.

33. Karistatud isiku liigi kohta puuduvad Euroopa Kohtu konkreetsed juhised ning Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika on kasin, kuna tegemist on ne bis in idem põhimõtte vähem probleemse koostisosaga. Mõnes Euroopa Inimõiguste Kohtu ja Euroopa Kohtu otsuses on karistatava isiku liigi küsimus praktiliselt subsumeeritud tehiolude liigi küsimuse alla (idem). ( 21 )

34. Euroopa Inimõiguste Kohus analüüsis kohtuasjas Pirttimäki vs. Soome ( 22 ) Soome maksuhalduri poolt maksuõiguslike karistuste määramist mitmele osaühingule, mille omanikud olid Ühendkuningriigi kodanikud, kuid mida tegelikult kontrollisid Pirttimäki ja teised Soome kodanikud; hiljem algatati Pirttimäki ja teiste vastu kriminaalmenetlused maksupettuses, kuna nad olid jätnud nendest äriühingutest saadud dividendid deklareerimata. Euroopa Inimõiguste Kohus oli seisukohal, et protokolli nr 7 artikli 4 ne bis in idem põhimõte ei olnud kohaldatav, sest haldusmenetluses määrati maksuõiguslikud karistused ettevõtjatele, samas kui kriminaalmenetlus algatati füüsiliste isikute vastu (Pirttimäki ja teised), kellel oli nendest äriühingutest eraldiseisev õigusvõime, kuigi nad olid osalenud nende otsuste vastuvõtmises. ( 23 )

35. Arvan, et see lähenemisviis on kõige sobivam tõlgendamaks ka harta artiklit 50.

36. Vastavates kohtuasjades esitatud teabe kohaselt määrati maksuõiguslik karistus äriühingu vormis juriidilisele isikule (esimesel juhul Servizi Ambiente e Commercio s.r.l. ja teisel juhul Evoluzione Maglia s.r.l.), samas kui kriminaalmenetlus algatati nende vastavate seaduslike esindajate vastu. Nõustun Itaalia valitsusega, et selle asjaolu tõttu ei saa tegemist olla sama isiku teist korda karistamisega (või teise menetlusega), kuna osaühingule määratud maksuõiguslikku karistust ei saa võrdsustada selle seadusliku esindaja vastu algatatud kriminaalmenetlusega, isegi kui mõlemal juhul on tegu sama käibemaksu tasumata jätmisega.

37. Kordan, et neil kahel juhul ei ole täidetud haldus- ja kriminaalkorras menetlusaluse või karistatava isiku samasuse tingimus, mis on tingimata vajalik selleks, et kohaldada harta artikliga 50 tagatud õigust. Kuna see tingimus ei ole täidetud, puudub vajadus, et Euroopa Kohus teeks otsuse teiste ne bis in idem põhimõtte võimaliku kohaldamise konkreetsete tingimuste kattumise kohta.

38. Järelikult teen ettepaneku vastata eelotsusetaotlustes C‑217/15 ja C‑350/15 esitatud küsimustele, et kui maksuõiguslikud karistused on määratud äriühingule ja kriminaalmenetlus algatati selle seadusliku esindaja vastu, siis isegi kui käibemaksu tasumata jätmise tehiolu on sama, ei tule harta artikliga 50 kaitstud õigus arvesse.

IV. Ettepanek

39. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esitatud küsimustele järgmiselt: „Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 50 ei ole kohaldatav, kui haldus- ja kriminaalõiguslikku laadi menetluste ja karistuste kahesuse korral samadel tehioludel määratakse juriidilisele isikule äriühinguna maksuõiguslikud karistused ja kriminaalmenetlus algatatakse füüsilise isiku vastu, isegi kui ta on selle äriühingu seaduslik esindaja.“

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Kohtuasi C‑617/10, EU:C:2013:105.

( 3 ) Kohtuasi A ja B vs. Norra, CE:ECHR:2016:1115JUD002413011.

( 4 ) Decreto Legislativo 18 dicembre 1997, no. 471, Riforma delle sanzioni tributarie non penali in materia di imposte dirette, di imposta sul valore aggiunto e di riscossione dei tributi, a norma dell’articolo 3, comma 133, lettera q), della legge 23 dicembre 1996, n. 662 (GURI nr 5, 8.1.1998 – regulaarne lisa nr 4).

( 5 ) Decreto Legislativo 18 dicembre de 1997, n.o 472, Disposizioni generali in materia di sanzioni amministrative per le violazioni di norme tributarie, a norma dell’articolo 3, comma 133, della legge 23 dicembre 1996, n. 662. (GURI nr 5, 8.1.1998 – regulaarne lisa nr 4), mille artiklis 13 on ette nähtud võimalus maksude tasumata jätmise eest määratud karistusi vähendada.

( 6 ) Decreto Legislativo 10 marzo 2000, n.o 74, Nuova disciplina dei reati in materia di imposte sui redditi e sul valore aggiunto, a norma dell’art. 9 della legge 25 giugno 1999, n. 205 (GURI nr 76, 31.3.2000).

( 7 ) Decreto Legislativo 24 settembre 2015, no. 158, Revisione del sistema sanzionatorio, in attuazione dell’articolo 8, comma 1, della legge 11 marzo 2014, no. 23 (GURI nr 233, 7.10.2015 – regulaarne lisa nr 55).

( 8 ) Decreto-legge 30 settembre 2003, n.o 269, Disposizioni urgenti per favorire lo sviluppo e per la correzione dell’andamento dei conti pubblici (GURI nr 229, 2.10.2003 – regulaarne lisa nr 157).

( 9 ) Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuotsus, 15.11.2016, A ja B vs. Norra, CE:ECHR:2016:1115JUD002413011.

( 10 ) Viitan Van Bockel, B. teosele The ne bis in idem principle in EU Law, Kluwer, 2010. Vt ka Oliver, P.; Bombois, T., „Ne bis in idem en droit européen: un principe à plusieurs variantes“, Journal de droit européen, 2012, lk 266–272; ja Tomkin, J., „Article 50, Right not to be tried or punished twice in criminal proceedings for the same criminal offence“, Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. ja Ward, A. teoses The EU Charter of Fundamental Rights: a commentary, Hart Publishing, Oxford, 2014, lk 1373–1412.

( 11 ) Vt kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi Bonda (C‑489/10, EU:C:2011:845), punkt 33 ja seal viidatud teised ettepanekud.

( 12 ) Seal arutletav juhtum oli peaaegu identne käesolevaga: H. Åkerberg Franssonit oli halduskorras karistatud suures summas käibemaksu tasumata jätmise eest ja selle menetluse lõpus algatati tema vastu samade tegude eest teist, seekord kriminaalmenetlust.

( 13 ) Euroopa Kohus tunnistas ennast pädevaks, sest kohaldatavad olid nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, milles käsitletakse ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), artikkel 2, artikli 250 lõige 1 ja artikkel 273 ning ELTL artikkel 325, kuna tegu oli liidu õiguse kohaldamise juhtumiga harta artikli 51 lõike 1 tähenduses. Sellest alates ei ole kahtlust harta kohaldamises nendele kohtuasjadele. Seevastu Itaalias tulumaksu tasumata jätmise eest määratud maksuõiguslikud ja kriminaalkaristused ei eelda liidu õiguse kohaldamist harta artikli 51 lõike 1 tähenduses – põhjus, mille tõttu Euroopa Kohus tunnistas kohtumääruses, 15.4.2015, Burzio (C‑497/14, EU:C:2015:251), et tal puudub ilmselgelt pädevus eelotsuse küsimuse lahendamiseks.

( 14 ) Kohtuotsus Åkerberg Fransson, punkt 37.

( 15 ) Ibidem, punkt 34.

( 16 ) Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT 1995, L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340) sisaldab artiklis 6 ne bis in idem põhimõtte järgimise tagamiseks sätteid, millega püütakse vältida liidu halduskaristuste kumuleerimist liikmesriikide kriminaalkaristustega.

( 17 ) Kohtuotsus, 5.6.2012, C‑489/10 (EU:C:2012:319), punkt 37, mis käsitles Poola kriminaalmenetluse samasust Euroopa Liidu halduskaristustega, mida kohaldatakse põllumajandustoetuste saajatele. Vt ka kohtuotsus Åkerberg Fransson, punkt 35.

( 18 ) Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuotsus, 8.6.1976 (CE:ECHR:1976:1123JUD000510071), § 82.

( 19 ) Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuotsus, 10.2.2015, Kiiveri vs. Soome (CE:ECHR:2015:0210JUD005375312), § 30 ja seal viidatud kohtupraktika.

( 20 ) Kohtuotsus Åkerberg Fransson, punkt 36. Selle kohtuotsuse tõttu muutis Rootsi kõrgeim kohus oma kohtupraktikat ja leidis mitmes 2013. aasta juuni ja juuli kohtuotsuses, et Rootsi õigusnormid, millega lubatakse kumuleerida käibemaksu tasumatajätmise eest määratud haldus- ja karistusõiguslikud sanktsioonid, rikuvad ne bis in idem põhimõtet.

( 21 ) Näiteks oma kohtuotsuse, 10.2.2009, Zolotukhin vs. Venemaa (CE:ECHR:2009:0210JUD001493903), §-s 84 märgib Euroopa Inimõiguste Kohus, et tehiolude samasus on „konkreetsete faktiliste asjaolude kogum, mis on seotud sama rikkujaga ning mis on omavahel ajaliselt ja ruumiliselt lahutamatult seotud“ (kohtujuristi kursiiv).

( 22 ) Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuotsus, 20.5.2014, Pirttimäki vs. Soome (CE:ECHR:2014:0520JUD00352321), §-id 5 ja 52.

( 23 ) Vt ka kohtuotsused, 2.10.2003, Isaksen vs. Norra (CE:ECHR:2003:1002DEC001359602), ja 14.9.1999, Ponsetti ja Chesnel vs. Prantsusmaa (CE:ECHR:1999:0914DEC003685597).