Asjaolu, et maksuhalduril on tasumata käibemaksu sissenõudmiseks antud tähtaeg pikem kui maksukohustuslastele mahaarvamisõiguse kasutamiseks antud tähtaeg, ei kujuta endast tõhususe põhimõtte rikkumist, kuna maksuhalduri olukord ei ole võrreldav maksukohustuslase omaga ja kuna selline aegumistähtaeg, mis hakkab maksuhalduri jaoks kulgema kuupäeval, mis on hilisem kui maksukohustuslasele mahaarvamisõiguse kasutamiseks antud aegumistähtaja alguskuupäev, ei riku võrdsuse põhimõtet.

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 2000/17, artikliga 17, artikli 18 lõigetega 2 ja 3 ning artikli 21 lõike 1 punktiga b ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mis näevad mahaarvamisõiguse kasutamisele maksukohustuslase poolt ette aegumistähtaja, juhul kui on järgitud võrdväärsuse põhimõtet, mis nõuab, et tähtaega kohaldatakse ühtemoodi nii siseriiklikul õigusel põhinevate kui ühenduse õigusel põhinevate analoogsete maksualaste õiguste suhtes, ja tõhususe põhimõtet, mille kohaselt ei või aegumistähtaeg muuta mahaarvamisõiguse kasutamist praktiliselt võimatuks või üleliia raskeks.

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 2000/17, artikli 18 lõike 1 punktiga d ja artikliga 22 on vastuolus selline deklaratsioonide parandamine ja käibemaksu sissenõudmine, mis kohustuste rikkumisel, mis seisnevad esiteks siseriiklike õigusnormidega kuuenda direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti d alusel kehtestatud formaalsuste rikkumises ja teiseks vastavalt nimetatud artikli 22 lõigetes 2 ja 4 sätestatud raamatupidamis- ja deklareerimiskohustuste rikkumises, näeb pöördmaksustamise korral ette mahaarvamisõiguse andmisest keeldumise.

Liikmesriigi poolt kuuenda direktiivi artikli 18 lõike 1 punktiga d kehtestatud formaaluste rikkumine maksukohustuslase poolt ei jäta teda mahaarvamise õigusest ilma, kuna vastavalt neutraalse maksustamise põhimõttele antakse mahaarvamisõigus siis, kui sisulised nõuded on täidetud ja isegi siis, kui maksukohustuslane on jätnud täitmata mõned formaalsed nõuded.

Meetmeid, mida liikmesriigid võtavad tagamaks, et maksukohustuslased täidaksid deklareerimis- ja maksmiskohustust või kehtestamaks muid kohustusi, mida nad peavad vajalikuks maksu nõuetekohaseks kogumiseks ning pettuse vältimiseks, ei tohi kasutada selliselt, et see seab käibemaksu mahaarvamise õiguse süstemaatiliselt kahtluse alla. Parandamine ja sissenõudmine, mis näeb ette juhul, kui maksukohustuslane ei järgi raamatupidamis- ja deklareerimiskohustusi, mahaarvamisõiguse andmisest keeldumise, läheb selgelt kaugemale sellest, mis on vajalik eesmärgi saavutamiseks, milleks on tagada nende kohustuste nõuetekohane kohaldamine kuuenda direktiivi artikli 22 lõike 7 mõttes, kuna ühenduse õigus ei takista selleks, et nimetatud kohustuste rikkumist karistada, liikmesriikidel määrata vajadusel trahvi või muud rahalist karistust, mis on proportsionaalne rikkumise raskusastmega. Taoline praktika läheb samuti kaugemale sellest, mis on vajalik käibemaksu nõuetekohaseks kohaldamiseks ja kogumiseks ning pettuse vältimiseks, kuna see võib viia mahaarvamisõiguse kaotamiseni, kui deklaratsiooni parandamine maksuhalduri poolt tehakse alles pärast maksukohustuslasele mahaarvamiseks antud tähtaja lõppemist.

(vt punktid 62, 63, 65–68 ja 72, resolutiivosa punkt 2)