ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Seevastu juhul, kui niisugustel asjaoludel, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, ei ole põletamise tulemusel saadud gaas toode, mida on vaja tootmisprotsessi edukaks läbiviimiseks, vaid see gaas on tootmisprotsessi jääk, mida on pelgalt kasulikult kasutatud, ei ole tegemist energiatoote enda kahese kasutamisega. Niisiis ei piisa üksnes asjaolust, et tekkinud gaasi kasutatakse toorainena sellises tootmisprotsessis nagu põllumajandusliku väetise tootmine, et oleks võimalik asuda seisukohale, et kütteainena kasutatud energiatoodet kasutatakse kaheselt.
49

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1008/2008 artikli 22 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, mis kohustab lennuettevõtjaid lennupileti hinna eest igal juhul vedama mitte ainult reisijaid, vaid ka nende registreeritud pagasit, tingimusel et see pagas vastab teatavatele eeskätt kaaluga seotud nõuetele, ilma et niisuguse pagasi veo eest võiks nõuda mis tahes hinnalisa.
Algmääruse artikli 11 lõiked 2, 3, 9 ja 10 nägid ette:

„2. Lõplik dumpinguvastane meede aegub viie aasta möödudes selle kehtestamisest või viie aasta möödudes viimase läbivaatamise lõpetamise kuupäevast, mis hõlmas nii dumpingut kui ka kahju, kui läbivaatamisel ei otsustata, et selle kehtivuse lõppemisega võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu või kahju jätkumine või kordumine. Aegumise läbivaatamine algatatakse komisjoni või ühenduse tootjate poolt või nende nimel tehtud taotluse põhjal ning meede jääb jõusse läbivaatamise tulemuste selgumiseni.

Aegumise läbivaatamine algatatakse, kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et meetmete kehtivuse lõppemisega võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu ja kahju jätkumine või kordumine. Sellisele tõenäosusele võivad viidata näiteks tõendid dumpingu ja kahju jätkumise kohta või selle kohta, et kahju kõrvaldamine tuleneb osaliselt või tervikuna meetmete olemasolust, või selle kohta, et eksportijate olukord või turutingimused on sellised, et need osutavad edasise kahjustava dumpingu tõenäosusele

[...]

3. Kui see on põhjendatud, võib meetmete jätkuva rakendamise vajaduse samuti läbi vaadata kas komisjoni algatusel või liikmesriigi taotlusel või, kui lõpliku meetme kehtestamisest on möödunud kohane aeg, milleks on vähemalt üks aasta, siis eksportija, importija või ühenduse tootjate taotluse põhjal, mis sisaldab piisavalt teavet, tõendamaks vahepealse läbivaatamise vajadust.

Vahepealne läbivaatamine algatatakse, kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et meetme jätkuv rakendamine ei ole enam vajalik, et korvata dumpingut, ja/või selle kohta, et meetme kõrvaldamisel või muutmisel kahju tõenäoliselt ei jätku või ei kordu või et olemasolevast meetmest ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks.

Käesoleva lõike alusel uurimist läbi viies võib komisjon muu hulgas kaaluda, kas dumpingu ja kahju asjaolud on oluliselt muutunud või kas olemasolevad meetmed toovad soovitud tulemusi artikli 3 alusel varem kindlaks tehtud kahju kõrvaldamisel. Selles suhtes võetakse lõpliku otsuse tegemisel arvesse kõiki asjakohaseid ja nõuetekohaselt dokumenteeritud tõendeid.

[...]

9. Kui asjaolud ei ole muutunud, rakendab komisjon kõikides käesoleva artikli kohaselt läbiviidavates läbivaatamise või tagasimaksmise uurimistes sama metoodikat nagu tollimaksu kehtestamise põhjustanud uurimises, võttes nõuetekohaselt arvesse artiklit 2, eriti selle lõikeid 11 ja 12, ning artikli 17.

10. Komisjon kontrollib kõigis käesoleva artikli kohaselt läbiviidavates uurimistes ekspordihindade usaldusväärsust kooskõlas artikliga 2. Kui ekspordihind otsustatakse arvestada kooskõlas artikli 2 lõikega 9, ei arvestata selle arvutamisel maha makstud dumpinguvastaste tollimaksude summat, kui esitatakse vaieldamatud tõendid, et kõnealune tollimaks kajastub nõuetekohaselt edasimüügihindades ja järgnevates ühenduse müügihindades.”
50

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et prospektidirektiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kohustus avaldada enne mis tahes väärtpaberite üldsusele pakkumist prospekt ei kuulu kohaldamisele sellise väärtpaberite sundmüügi korral, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
Määrav kriteerium selle kindlakstegemiseks, kas tingimus kuulub töötingimuste alla direktiivi 1999/70, milles käsitletakse ETUC, UNICE ja CEEP sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas asuva raamkokkulepe tähtajalise töö kohta, klausli 4 punkti 1 tähenduses, on just töötamine, see tähendab töösuhe töötaja ja tööandja vahel. Nimetatud klausli selline tõlgendus, mis jätaks need ülesütlemistingimused, nagu etteteatamistähtaeg, nimetatud sätte tähenduses mõiste „töötingimused” määratluse alt välja, tähendaks tähtajalise töölepingu alusel töötajatele diskrimineerimise vastu antud kaitse kohaldamisala piiramist, eirates nimetatud sätte eesmärki.

(vt punktid 25 ja 27)
Määruse nr 341/2007, millega avatakse kolmandatest riikidest imporditava küüslaugu ja teatavate muude põllumajandustoodete tariifikvoodid ja tagatakse nende haldamine ning kehtestatakse impordilitsentside ja päritolusertifikaatide süsteem, artikli 6 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole põhimõtteliselt vastuolus tehingud, millega importija, kes on tollisoodustusega impordi litsentsi omaja, ostab kauba väljaspool liitu teatavalt ettevõtjalt, kes ise on senine importija määruse artikli 4 lõike 2 tähenduses, kuid kes on oma tollisoodustusega impordi litsentsid ammendanud, müüb kauba, olles selle eelnevalt liitu importinud, seejärel asjaomasele ettevõtjale tagasi. Siiski on selliste tehingute puhul tegemist õiguse kuritarvitamisega, kui need on viidud kunstlikult läbi peamise eesmärgiga saada tollisoodustusest kasu. Kuritarvituse olemasolu kontrollimisel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma arvesse kõiki asja fakte ja asjaolusid, sh tehinguid, mis eelnesid ja järgnesid asjaomasele sisseveole.

(vt punkt 40 ja resolutsioon)
Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 24 esimene lause kehtestab kohtualluvuse eeskirja, mis rajaneb kostja kohtusse ilmumisel kõigis kohtuasjades, mille puhul asja allumine menetlevale kohtule ei tulene selle määruse teistest sätetest. Sealhulgas kohaldatakse seda eeskirja juhtudel, kui kohtule on esitatud hagi selle määruse sätteid eirates, ning see tähendab, et kostja kohtusse ilmumist võib pidada vaikivaks nõustumiseks asja allumisega sellele kohtule, kus asi algatati, ning seega vaikivaks kokkuleppeks kohtualluvuse kohta.

Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 27 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui kohus, kellele hagi esitati esimesena, ei ole omal algatusel deklareerinud, et asi ei allu talle, ja kui ükski kohtuvaidluse pool ei ole kohtualluvust vaidlustanud kuni sisulises küsimuses seisukoha võtmiseni asja arutavas kohtus, mida siseriikliku menetlusõiguse kohaselt loetakse nimetatud kohtule esitatud esimeseks kaitseks, siis on kindlaks tehtud, et asi allub kohtule, kellele hagi on esitatud esimesena, välja arvatud juhul, kui asi allub kõnealuse määruse kohaselt erandlikult kohtule, kellele on hagi esitatud hiljem.

Määruse artikli 27 lõike 2 tõlgendus, mille kohaselt oleks selleks, et teha kõnealuse sätte tähenduses kindlaks asja allumine kohtule, kellele hagi esitati esimesena, vaja, et kohus oleks otsusega, mille peale ei saa edasi kaevata, kaudselt või otsesõnu tunnistanud, et asi allub talle, suurendaks paralleelsete menetluste riski, ja muudaks nimetatud määrusega kehtestatud sätted pooleliolevate kohtuasjade lahendamise seisukohast kasutuks.

Kui lisaks kohus, kellele hagi esitati esimesena, ei ole omal algatusel otsustanud, et asi ei allu talle ja kohtule ei ole esitatud ka vastuväidet kohtualluvuse puudumise kohta, ei saa see, kui kohus, kelle poole on pöördutud hiljem, asub seisukohale, et asi ei allu talle, tuua kaasa negatiivset kohtualluvuse kollisiooni, kuna asja allumist sellele kohtule, kellele esitati hagi esimesena, ei saa enam vaidlustada.

(vt punkt 41, 43, 45 ja resolutsioon)
Määruse nr 1408/71 (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud määrusega nr 592/2008) artikli 77 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellist hüvitist nagu liikmesriigi õigusnormides ette nähtud kasvatuspension, mis on määratud lahutatud abikaasa surma korral selle abikaasa laste kasvatamiseks, ei saa samastada vanadus-, invaliidsus- või tööõnnetus- või kutsehaiguspensioniga selle määruse nimetatud sätte tähenduses.

Määruse nr 1408/71 üldises ülesehituses määratletud hüvitise liigitamine põhineb sisuliselt selle hüvitise moodustavatel koostisosadel, eelkõige hüvitise eesmärgil ja andmise tingimustel, mitte aga liigitusel, mis on sellele antud siseriiklikes õigusaktides. Kasvatuspensioni saamine ei eelda tööõnnetuse toimumist või kutsehaiguse olemasolu ega ka füüsilist, vaimset või psüühilist hälvet, mis takistaks õigustatud isikul töötamist. Selle kasvatuspensioni saamise eelduseks on lahutatud abikaasa surm. Seega on selle eesmärk kompenseerida lapse ülalpidamisega seotud nõue, mis lahutatud abikaasa surmaga lõppes, ja vältida seda, et üleelanud vanem oleks kohustatud töötama, mis ei oleks lapse huvides.

(vt punktid 36, 37, 39, 45 ja resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2003/9, millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded, artikli 13 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on valinud materiaalsete vastuvõtutingimuste tagamise rahaliste toetustena või maksedokumentidena, tuleb kõnealuseid toetusi vastavalt selle direktiivi artikli 13 lõikele 1 anda alates varjupaigataotluse esitamise päevast ja need peavad vastama nimetatud direktiivi artikli 13 lõikes 2 sätestatud miinimumnõuetele.

See liikmesriik peab tagama, et antud rahaliste toetuste kogusumma oleks piisav, et kindlustada varjupaigataotlejatele väärikas ja adekvaatne elatustase, mis tagab neile tervise ja toimetuleku, võimaldades neil eelkõige saada majutust, pidades vajaduse korral silmas erivajadustega isikute huvide kaitset vastavalt selle direktiivi artiklile 17. Direktiivi 2003/9 artikli 14 lõigetes 1, 3, 5 ja 8 ette nähtud materiaalseid vastuvõtutingimusi ei kohaldata liikmesriikide suhtes, kui nad on valinud nende tingimuste andmise ainult rahaliste toetustena. Nende toetuste suurus peab siiski olema piisav, et võimaldada alaealistel lastel majutuda koos oma vanematega, nii et säiliks varjupaigataotleja perekonna ühtsus.

(vt punkt 46 ja resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, tuleb tõlgendada nii, et direktiiviga on vastuolus see, kui maksukohustuslane arvab maha tarnija esitatud arvetele märgitud käibemaksu, juhul kui – kuigi teenused on osutatud – ilmneb, et teenust ei osutanud tegelikult see tarnija ega selle tarnija alltöövõtja, eeskätt seetõttu, et viimastel ei ole vajalikke töötajaid, materjale ega vara, et nende teenustega seotud kulud ei ole nende raamatupidamisarvestuses dokumenteeritud ja et teatavaid dokumente tarnijana allkirjastanud isikute isikusamasus on ebaselge, juhul kui täidetud on kaks tingimust, nimelt, et nende asjaolude näol on tegemist maksudest kõrvalehoidumisega ja et kõiki maksuhalduri kindlaks tehtud objektiivseid asjaolusid arvesse võttes on tuvastatud, et maksukohustuslane teadis või oleks pidanud teadma, et mahaarvamisõiguse aluseks olnud tehinguga seoses hoiduti maksu tasumisest, mis tuleb kindlaks teha eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

Juhul kui liikmesriigi kohtul on siseriiklike õigusnormide kohaselt kohustus või õigus esitada omal algatusel siseriiklikul siduval õigusnormil põhinev väide, siis tuleb tal seda teha ka sellise liidu siduva õigusnormi puhul nagu see, mis nõuab, et liikmesriigi ametiasutused ja kohtud keelduksid mahaarvamise lubamisest, kui objektiivsete tegurite põhjal on tõendatud, et seda õigust kasutati pettuse või kuritarvituse kavatsusega. Neil kohtutel tuleb selle hindamisel, kas mahaarvamisõigust kasutati pettuse või kuritarvituse kavatsusega, tõlgendada siseriiklikku õigust võimalikult suures ulatuses direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada selles ette nähtud tulemus, mis nõuab, et siseriiklik kohus teeks kõik, mis on tema pädevuses, võttes arvesse siseriiklikku õigust tervikuna ning kasutades siseriiklikus õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid.

Kuigi siseriikliku õigusnormi kohaselt kvalifitseeritakse maksudest kõrvalehoidumist kuriteona ja seda saab nii kvalifitseerida ainult kriminaalkohus, ei näi nimetatud normiga olevat vastuolus see, kui kohus, kellel tuleb hinnata, kas maksu ümberarvutamise teade, mis seab kahtluse alla maksukohustuslase tehtud käibemaksu mahaarvamise, on õiguspärane, tugineb objektiivsetele tõenditele, mille on esitanud maksuhaldur selleks, et tõendada, et antud asjas on tegemist maksudest kõrvalehoidumisega, kuigi vastavalt teisele siseriiklikule õigusnormile ei või „alusetult arvele kantud” käibemaksu maha arvata.

(vt punktid 38, 39 ja resolutsiooni punkt 2)
Vaidlustatavad aktid ELTL artikli 263 tähenduses on kõik liidu institutsioonide poolt vastu võetud sätted, mille eesmärk on sõltumata nende õiguslikust vormist luua siduvaid õiguslikke tagajärgi. Akti siduvaid õiguslikke tagajärgi tuleb hinnata lähtuvalt objektiivsetest kriteeriumidest nagu selle akti sisu, võttes vajadusel arvesse selle akti vastuvõtmisega seotud asjaolusid ning akti vastu võtnud institutsiooni pädevust.

Mis puutub veininimetuste, mida liikmesriigid on tunnustanud päritolunimetusena või geograafilise tähisena, siis nende liidu tasandil kaitsmiseks ei ole andmebaasi E‑Bacchus vaja kannet teha, kuna need veininimetused on määruse nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid („ühise turukorralduse ühtne määrus”), alusel automaatselt kaitstud, ilma et see kaitse sõltuks nende kandmisest nimetatud andmebaasi.

Kuna ajaomase kande eesmärk ei ole tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, ei ole selle näol tegemist vaidlustatava aktiga.

(vt punktid 54, 55, 64 ja 65)
Määruse nr 2658/87 tariifi‑ ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas sisalduva kaupade kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerimise üldreegli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et pealsed, välistallad ja sisetallad kui kokkupanemata kujul tooted, millel on jalatsite põhiomadused, kuuluvad nimetatud kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 6404, kui pärast nende komponentide importimist tuleb pealsega ühendada kannakapp ning kui välistalda ja pealset tuleb nende kokkupanemiseks karestada.

Kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi selgitavad märkused, mis on olulised vahendid ühise tollitariifistiku ühetaolise kohaldamise tagamiseks ja annavad sellisena asjakohaseid juhiseid selle tariifistiku tõlgendamiseks, sätestavad nimelt, et lahtivõetud või kokkupanemata esitatavate toodete all mõeldakse tooteid, mille komponendid tuleb kokku monteerida, kuid tingimusel, et üksnes koostamisoperatsioonid on lubatud. Peale selle ei või valmistoote saamiseks komponente siiski mis tahes viisil edasi töödelda.

Mis puudutab pealsete ja välistaldade karestamise toimingut ja kannakapi lisamist, siis ei saa kumbagi neist kahest toimingust pidada töötlemiseks jalatsite saamiseks.

(vt punktid 39, 40, 41, 47, 49, 52 ja resolutsioon)
Direktiivi 2008/95 (kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) ja määruse nr 207/2009 (ühenduse kaubamärgi kohta) alusel on kaubamärgiomanikul õigus keelata kolmandal isikul selle kaubamärgiga identse tähise kasutamine tema loata, kui tähist kasutatakse kaubandustegevuse käigus kaupade või teenuste jaoks, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, ja selline kasutamine mõjutab või võib mõjutada kahjulikult kaubamärgi ülesandeid.

Vastavalt direktiivile 2001/29 (autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas) autoritel ainuõigus lubada või keelata oma teoste originaalide ja koopiate levitamist üldsusele müümise teel või muul viisil. Levitamine üldsusele leiab aset terve rea toimingute kaudu, alates müügilepingu sõlmimisest kuni selle täitmiseni kauba kohaletoimetamisega isikule üldsuse seast. Seega on ettevõtja vastutav kõigi toimingute eest, mida ta teostab ise või mida teostatakse tema arvel ja mille tulemusel toimub „üldsusele levitamine” liikmesriigis, kus levitatav ese on autoriõigusega kaitstud. Sellist üldsusele levitamist tuleb pidada toimunuks, kui on sõlmitud leping kauba müümise ja kohaletoimetamise kohta.

Määrust nr 1383/2003 (teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta) tuleb tõlgendada nii, et kolmandas riigis asuva veebipoe veebisaidi kaudu liikmesriigi territooriumil elavale isikule müüdud kauba intellektuaalomandi õiguse omaniku suhtes kehtib kauba selle liikmesriigi territooriumile toomise ajal kaitse, mis on sellele omanikule tagatud nimetatud määrusega, ainuüksi seetõttu, et kõnealune kaup osteti. Selleks ei ole vaja, et lisaks on enne müümist asjaomase kauba kohta sama liikmesriigi tarbijatele tehtud müügipakkumisi või reklaami.

Nimelt võib kolmandast riigist pärit kaup, mis kujutab endast Euroopa Liidus kaubamärgiõigusega kaitstud toote imitatsiooni või liidus autoriõigusega, sellega kaasneva õigusega või disainilahenduse õigusega kaitstud toote koopiat, rikkuda asjaomaseid õigusi ja niisiis võib seda lugeda võltsitud kaubaks või piraatkaubaks, kui on tõendatud, et see on suunatud liidus turustamiseks, kusjuures tõendatud on see eelkõige siis, kui ilmneb, et seda kaupa on liidus kliendile müüdud või seda on liidu tarbijatele müügiks pakutud või reklaamitud.

(vt punktid 33, 35 ja resolutsioon)
Raamotsuse 2002/584 Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette kaebuse, mille esitamine peatab sellise õigusasutuse otsuse täitmise, kes otsustab 30 päeva jooksul arvates taotluse kättesaamisest, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist, tingimusel et lõplik otsus tehakse raamotsuse artiklis 17 kehtestatud tähtaegade jooksul.

Nimelt sõltumata raamotsuses 2002/584 sõnaselgelt ette nähtud tagatistest ei takista see, et raamotsuses ei ole Euroopa vahistamismäärust käsitlevate otsuste peale peatava toimega kaebuse võimaliku esitamise õigust reguleeritud, liikmesriikidel sellist õigust ette näha ega pane neile kohustust seda kehtestada. Sellega seoses tuleb märkida, et tingimusel et see ei lähe vastuollu raamotsuse kohaldamisega, ei takista raamotsus liikmesriigil kohaldada oma põhiseaduse norme muu hulgas seoses õiglase menetlusega, nagu on märgitud raamotsuse põhjenduse 12 teises lõigus.

Siiski tuleb liikmesriikide sellekohasele kaalutlusõigusele seada teatud piirid.

Mis puudutab esiteks Euroopa vahistamismääruse täitmise otsust, siis raamotsuse 2002/584 artiklis 17 ette nähtud tähtaegu peab tõlgendama nii, et nendega nõutakse, et lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta tehtaks põhimõtteliselt kas 10 päeva jooksul pärast nõusoleku andmist tagaotsitava üleandmiseks või teistel juhtudel 60 päeva jooksul pärast tagaotsitava vahistamist. Ainult erijuhtudel võib neid tähtaegu veel 30 päeva võrra pikendada ning ainult erandlikel asjaoludel võib liikmesriik selles artiklis 17 ette nähtud tähtajad järgimata jätta. Seega võimalikku liikmesriigi õigusnormides ette nähtud peatava toimega kaebust Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse peale ei saa igal juhul esitada Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse tegemise tähtaegu rikkudes, välja arvatud juhul, kui pädev kohus otsustab Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse esitada.

Mis puudutab teiseks otsust anda nõusolek vahistamismääruse laiendamiseks või järgnevaks üleandmiseks, siis raamotsuse 2002/584 artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et õigusasutuse otsused tehakse põhimõtteliselt hiljemalt 30 päeva jooksul pärast taotluse saamist.

(vt punktid 38, 51, 53, 55, 56, 60, 64–66, 71 ja 75 ning resolutsioon)
Kohtuasi C‑330/13

Lukoyl Neftohim Burgas AD

versus

Nachalnik na Mitnicheski punkt Pristanishte Burgas Tsentar pri Mitnitsa Burgas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Burgas)

„Eelotsusetaotlus — Ühine tollitariifistik — Kombineeritud nomenklatuur — Kaupade klassifitseerimine — Kaup, mida kirjeldatakse kui „rasked õlid, määrdeõlid; muud õlid, mis on ette nähtud eritöötluseks” — Rubriigid 2707 ja 2710 — Aromaatsed ja mittearomaatsed koostisosad — Kombineeritud nomenklatuuri ja harmoneeritud süsteemi vaheline seos”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 12. juuni 2014

Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Tariifirubriigid – Kombineeritud nomenklatuuri grupp 27 – Naftaõlid ja bituminoossetest mineraalidest saadud õlid (v.a toorõlid) ja samalaadsed tooted, milles aromaatsete koostisosade mass on ülekaalus – Mõiste „aromaatsed koostisosad”, mille ulatus on laiem kui mõistel „aromaatsed süsivesinikud”

Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Tariifirubriigid – Rasked õlid, määrdeõlid; muud õlid, mis on ette nähtud eritöötluseks – Klassifitseerimine rubriiki 2707 või 2710 – Kriteerium – Aromaatsete koostisosade sisaldus massis mittearomaatsete koostisosadega võrreldes – Hindamine siseriikliku kohtu poolt

Vt otsuse tekst. (vt punktid 29–31)

Kriteerium, mida tuleb arvesse võtta sellise kauba nagu õli klassifitseerimisel määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, mida on muudetud määrusega nr 1006/2011, asuva kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 2707 või rubriiki 2710, on aromaatsete koostisosade sisaldus massis mittearomaatsete koostisosadega võrreldes. Siseriiklikud kohtud peavad põhimõtteliselt kindlaks tegema, milline on kõige sobivam meetod toote aromaatsete koostisosade sisalduse kindlaksmääramiseks, et see selliselt klassifitseerida. (vt punktid 39 ja 56 ning resolutsiooni punktid 1 ja 3)

Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisas, mida on muudetud määrusega nr 1006/2011, asuva kombineeritud nomenklatuuri grupis 27 kasutatud mõistet „aromaatsed koostisosad” tuleb tõlgendada nii, et selle ulatus on laiem kui mõistel „aromaatsed süsivesinikud”. (vt punkt 48 ja resolutsiooni punkt 2)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 59 ja 60)