ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 171/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Madalmaad) 25. märtsil 2013 — A, teine menetlusosaline: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

(Kohtuasi C-148/13)

2013/C 171/32

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad van State

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: A

Teine menetlusosaline: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Eelotsuse küsimus

Millised piirid seavad nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ (1) miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, artikkel 4 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta, eelkõige artiklid 3 ja 7 väidetava seksuaalse sättumuse usutavuse kontrolli viisile ja kas need piirid on teiste tagakiusamispõhjuste usutavuse hindamise puhul erinevad ning kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis mil määral?

(1) ELT L 304, lk 12; ELT eriväljaanne 19/07, lk 96.
ET Euroopa Liidu Teataja C 171/22

18. aprillil 2013 esitatud hagi — Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-209/13)

2013/C 171/44

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (esindajad: E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, M. Hoskins QC, P. Baker QC, barrister V. Wakefield)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 22. jaanuari 2013. aasta otsus 2013/52/EL, millega antakse luba teha tõhustatud koostööd finantstehingute maksu valdkonnas (1); ning

— mõista Ühendkuningriigi kohtukulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et nõukogu otsus 2013/52/EL on vastuolus ELTL artikliga 327, kuna see lubab kehtestada eksterritoriaalse mõjuga finantstehingute maksu („FTM”), mis rikub mitteosalevate riikide pädevusi, õigusi ja kohustusi.

Teine väide, et nõukogu otsus 2013/52/EL on õigusvastane, kuna see lubab kehtestada eksterritoriaalse mõjuga FTM-i, milleks puudub rahvusvahelises tavaõiguses põhjendus.

Kolmas väide, et nõukogu otsus 2013/52/EL on vastuolus ELTL artikliga 332, kuna see annab loa teha tõhustatud koostööd FTM-i valdkonnas, mille rakendamine toob vältimatult kaasa kulusid mitteosalevatele riikidele.

(1) ELT L 22, lk 11.
—

tuvastada, et Eesti Vabariik ei ole täitnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivist 2009/72/EÜ (1), mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ artikli 49 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, jättes vastu võtmata õigusnormid, et võtta üle direktiivi artikli 2 punkt 21, artikli 9 lõiked 5, 7 ja 12, artikli 10 lõige 5, artikli 11 lõike 1 esimene lause, artikli 11 lõike 5 punktid a ning b, artikli 16 lõiked 2 ning 3, artikli 26 lõike 2 punkti c teine, neljas ning viies lause, artikkel 36, artikli 37 lõike 1 punktid e, f, i, k, p, artikli 37 lõige 8, artikli 37 lõike 10 teine lause, artikli 38 lõige 3, artikli 40 lõige 3 ja lisa 1 punkti 1 alapunkti a viies taane, lisa 1 punkti 1 alapunktid d, f, i ning j või jättes igal juhul direktiivi ülevõtmiseks vajalike õigusnormide vastuvõtmisest komisjonile teatamata;
a)

Kas kriminaalõiguse ja korrakaitsealaste õigusaktide territoriaalsuse põhimõttega seotud reservatsioon, mida näeb ette direktiivi 2006/126/EÜ artikli 11 lõige 2, võib õigustada seda, et juhiloa väljastanud liikmesriigi asemel võtab juhtimisõigust reguleerivatel õigusnormidel põhinevad meetmed teine liikmesriik? Kas reservatsiooni kohaselt on näiteks lubatav, et välismaise juhiloa Saksamaal kasutamise õiguse võib tagantjärele ära võtta karistusõigusliku mõjutusvahendiga?
ET Euroopa Liidu Teataja C 189/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik) 18. aprillil 2013 — Glaxosmithline Biologicals SA ja Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG versus Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Kohtuasi C-210/13)

2013/C 189/15

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division)

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Glaxosmithline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals ja Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG

Vastustaja: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Eelotsuse küsimused

1. Kas vaktsiiniabiaine, millel endal puudub ravitoime, kuid mis tugevdab antigeeni ravitoimet, kui seda kombineeritakse vaktsiinis selle antigeeniga, on „toimeaine” määruse nr 469/2009/EÜ (1) artikli 1 punkti b tähenduses?

2. Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, siis kas sellise vaktsiiniabiaine kombineerimist antigeeniga saab siiski käsitada „toimeainete kombinatsioonina” määruse nr 469/2009/EÜ artikli 1 punkti b tähenduses?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta, ELT L 152, lk 1.
1.

Kas direktiivi artikli 3 lõigetega 1 ja 3 (1) on vastuolus siseriiklike õigusnormide selline tõlgendus, mille kohaselt peab finantsteenuste tähistamiseks taotletava värvusest moodustuva abstraktse kaubamärgi (käesolevas asjas punane värvitoon HKS 13) korrigeeritud seostatuse määr, mis on välja selgitatud tarbijaküsitluse abil, olema vähemalt 70 %, et saaks eeldada, et kaubamärk on omandanud kasutamise tulemusena eristusvõime?
ET Euroopa Liidu Teataja C 189/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel București (Rumeenia) 23. aprillil 2013 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria versus George Ciocoiu

(Kohtuasi C-214/13)

2013/C 189/16

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel București

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria

Vastustaja: George Ciocoiu

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikliga 110 on vastuolus, kui liikmesriik kohaldab sõiduki esmasel selles liikmesriigis registreerimisel saastetasu teistest Euroopa Liidu liikmesriikidest pärit kasutatud mootorsõidukite suhtes, samas kui selle tasu kohaldamine ja maksmine liikmesriigi siseturul müüdavate sama vanade, samas tehnilises seisukorras ja sama läbisõiduga kasutatud sõiduautode puhul, kui nende omandiõiguse ülemineku kohta tehakse esimene kanne, on küll õigusaktiga ette nähtud, ent on seaduse jõuga õigusaktiga hiljem peatatud?
a)

Kas määruse nr 1408/71 artiklit 3 ja/või määruse nr 1612/68 (2) artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et L.F. Evansile on omistatud privilegeeritud isiku staatus, mille alusel on ta muu hulgas vabastatud kohustusest liituda sotsiaalkindlustussüsteemiga ja teha sellesse sissemakseid, on piisav, et õigustada kodakondsuse alusel toimunud diskrimineerimist?
—

tuvastada, et Eesti Vabariik ei ole täitnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ (1), mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ artikli 54 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, jättes vastu võtmata õigusnormid, et võtta üle direktiivi artikli 2 punktid 10, 20, 22, artikli 3 lõiked 3 ja 4, artikli 7 lõige 3, artikli 9 lõiked 5, 7, 12, artikli 10 lõige 5, artikli 11 lõike 5 punktid a ja b, artikkel 12, artikkel 13, artikkel 15, artikkel 16, artikli 26 lõike 2 punkt b, artikli 26 lõike 2 punkt c teine, neljas ja viies lause, artikli 26 lõike 2 punkt d kolmas ja neljas lause, artikli 26 lõige 3, artikli 27 lõige 2, artikkel 33, artikli 36 lõike 4 teine ja neljas lõik, artikli 36 lõiked 6 ja 8, artikli 36 lõike 9 kolmas lõik, artikli 41 lõike 1 punktid d, e, i, k, n, p, q, s, artikli 41 lõike 6 punkt c, artikli 41 lõike 9 teine ja kolmas lause, artikli 41 lõige 10, artikli 44 lõige 3, lisa 1 punkti 1 alapunkti a esimese lõigu teine taane, kolmas taane, viies taane, seitsmes taane, lisa 1 punkti 1 alapunkti a teine lõik, lisa 1 punkti 1 alapunktid b, d, f, h, i, ja j, lisa 1 punkt 2 või jättes igal juhul direktiivi ülevõtmiseks vajalike õigusnormide vastuvõtmisest komisjonile teatamata;
ET Euroopa Liidu Teataja C 189/14

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Ireland (Iirimaa) 13. mail 2013 — Peter Flood versus Health Service Executive

(Kohtuasi C-255/13)

2013/C 189/27

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Ireland

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Peter Flood

Vastustaja: Health Service Executive

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriigi (edaspidi „esimene liikmesriik”) kodanikku, kes on kindlustatud ja kes on olnud 11 aastat raskelt haige tõsise terviserikke tõttu, mis ilmnes esimest korda ajal, mil isiku elukoht oli esimeses liikmesriigis, kuid mil ta viibis puhkusel teises liikmesriigis (edaspidi „teine liikmesriik”), tuleb pidada määruse nr 883/2004 (1) artikli 19 lõike 1 tähenduses — või siis, teise võimalusena, artikli 20 lõike 1 mõttes — nimetatud teises liikmesriigis „viibivaks” ajavahemikul, mil kõnealune isik on tegelikkuses olnud sunnitud jääma oma ägeda haiguse ja eriarstiabi läheduse tõttu kõnealusesse teise liikmesriiki?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
ET Euroopa Liidu Teataja C 189/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 28. märtsil 2013 — Digibet Ltd, Gert Albers versus Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG

(Kohtuasi C-156/13)

2013/C 189/03

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: Digibet Ltd, Gert Albers

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG

Eelotsuse küsimused

1. Kas tegemist on hasartmängusektori mitteühtse piiramisega, — kui ühest küljest on föderaalse liikmesriigi enamikus liidumaades kehtiva õiguse kohaselt avalike hasartmängude korraldamine ja vahendamine internetis põhimõtteliselt keelatud ja erandina — ilma nõudeõiguseta — võib anda loa üksnes loteriide ja spordikihlvedude korraldamiseks, et pakkuda sobivat alternatiivi ebaseaduslikule hasartmängude pakkumisele ning takistada selle arengut ja levikut; — kui teisest küljest tuleb selle liikmesriigi ühel liidumaal seal kehtiva õiguse kohaselt ja lähemalt määratletud objektiivsetel tingimustel anda igale liidu kodanikule ja igale temaga võrdsustatud juriidilisele isikule luba spordikihlvedude turustamiseks internetis, mis võib liitvabariigi ülejäänud territooriumil kahjustada internetis hasartmängude pakkumist piirava meetme sobivust meetmega taotletud õiguspäraste üldise huvi eesmärkide saavutamiseks?

2. Kas esimesele küsimusele vastamisel on oluline, kas ühel liidumaal kehtiv teistsugune kord muudab teistes liidumaades hasartmängude valdkonnas kehtestatud piirangud piirangutega taotletud õiguspäraste üldise huvi eesmärkide saavutamiseks sobimatuks või nende sobivust märkimisväärselt kahjustab? Juhul kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt:

3. Kas ühtsuse puudumist saab kõrvaldada nii, et liidumaa, kus kehtib teistsugune kord, võtab üle ülejäänud liidumaades hasartmängude valdkonnas kehtestatud piirangud, isegi kui sellel liidumaal jääb juba väljastatud tegevuslubade osas veel mitmeaastase üleminekuperioodi jooksul kehtima hasartmängude internetis pakkumise senine leebem kord, kuna asjaomaseid lube ei saa kehtetuks tunnistada või saab seda teha ainult hüvitisi makstes, mis oleks liidumaale suur rahaline koormus?
2.

a) Kas kaubamärgi andmisest keeldumise või kaubamärgi tühiseks tunnistamise põhjus, mis on sätestatud direktiiviga 2008/95/EÜ kodifitseeritud direktiivi 89/104/EMÜ artikli 3 lõike 1 punkti e alapunktis iii, mille kohaselt ei või (ruumilised) kaubamärgid koosneda ainult kujust, mis annab kaubale märkimisväärse väärtuse, on käsitatav asjaomase avalikkuse ostuotsust mõjutava asjaoluna (või asjaoludena)? b) Kas „kujuga, mis annab kaubale märkimisväärse väärtuse” eelnimetatud sätte tähenduses on tegemist üksnes siis, kui seda kuju saab võrreldes teiste väärtustega (näiteks lastetooli turvalisus, mugavus ja sobivus) pidada tähtsaimaks või ülekaalukaks väärtuseks, või võib sellisest kujust rääkida ka siis, kui kaubal on selle väärtuse kõrval veel teisi väärtusi, mida tuleb samuti pidada märkimisväärseks? c) Kas teise küsimuse a ja b osale vastamisel on määrav asjaomase avalikkuse enamuse arusaam või võivad kohtud tuvastada, et piisab juba avalikkuse ühe osa arusaamast, et pidada kõnealust väärtust „märkimisväärseks” eespool mainitud sätte tähenduses? d) Kui teise küsimuse c osale vastatakse kooskõlas viimasena pakutud variandiga, siis millised nõuded tuleb esitada asjaomase avalikkuse kõnealuse osa suurusele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 189/5

nfon AG 15. aprillil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 29. jaanuari 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-283/11: Fon Wireless Ltd. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-193/13)

2013/C 189/09

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: nfon AG (esindaja: advokaat V. von Bomhard)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Fon Wireless Ltd.

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu vaidlustatud otsus;

— teise võimalusena tühistada otsus osas, milles leitakse, et vanema ühenduse kaubamärgiga nr 4719738 „fon” (kujutis) on segiajamise tõenäosus,

— mõista kostjalt välja hageja kohtukulud esimeses kohtuastmes.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu 29. jaanuari 2013. aasta otsuse peale kohtuasjas T-283/11, millega muudeti Siseturu Ühtlustamise Ameti neljanda apellatsioonikoja 18. märtsi 2011. aasta otsust (asi R 1017/2009-4) seoses Fon Wireless Ltd ja nfon AG vahelise vastulausemenetlusega selliselt, et nfon AG poolt apellatsioonikojale esitatud kaebus jäeti rahuldamata.

Apellant esitab ühe ainsa väite nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumise kohta. Segiajamise tõenäosust määruse nr 207/2009 alusel kontrollides tuleb läbi viia kõiki käesoleva juhu asjakohaseid tegureid arvesse võttev igakülgne hindamine. Selle nõude rikkumise väites tuuakse välja kolm aspekti ja nimelt, et vastandatud kaubamärke võrreldes on ekslikult määratletud nende eristavad osad, et segiajamise tõenäosust on ekslikult hinnatud automaatselt ja et segiajamise tõenäosust ei ole igakülgselt hinnatud, kuna ei ole piisavalt arvesse võetud koostisosa „fon” vähest eristusvõimet.

(1) ELT L 78, lk 1.
3.

Kui vastus on jaatav, siis millised on lubatavad kohandused ja milliste kriteeriumide alusel tuleks need kindlaks määrata?
2.

Kas direktiivile 1999/70/EÜ lisatud raamkokkuleppe klauslis 3 määratletud mõistet („määramata tähtajaga töölepingu alusel töötav töötaja”) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline õigusnorm, nagu töötajate põhimääruse (Estatuto de los Trabajadores) 15. täiendava sätte lõike 1 teine lõik, mis näeb ette, et töötaja tööleping võidakse lõpetada, kui tööandjast avalik õiguslik isik täidab töökoha, millel töötaja töötab?
5.

Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis millised tagajärjed tuleb seostada asjaoluga, et sellisel juhul on avaliku reisijateveo korraldamiseks veeteedel antud kontsessioonid, ilma et oleksid täidetud määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 tingimused?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas Hispaania Kuningriigi poolt järgitav praktika maksta töötajatele tööandja maksejõuetuse korral otse välja nn „menetluse ajal saamatajäänud palga” see osa, mis vastab töölepingu ülesütlemise vaidlustamise päevast 60 tööpäeva (praegu 90 tööpäeva) möödumisele järgnevale ajale, ainuüksi juhul, kui tegemist on kohtus alusetuks tunnistatud töölepingu ülesütlemisega (aga mitte töölepingu ülesütlemise korral, mille tühisus on kohtus tuvastatud), on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta (2) artikliga 20 ja igal juhul võrdsuse ja diskrimineerimiskeelu Euroopa Liidu üldpõhimõttega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 207/24

Bonvecchiati Srl 29. aprillil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 20 veebruari 2013. aasta määruse peale liidetud kohtuasjades T-278/00–T-280/00, T-282/00–T-286/00 ja T-288/00–T-295/00: Albergo Quattro Fontane jt. versus komisjon

(Kohtuasi C-239/13 P)

2013/C 207/37

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Bonvecchiati Srl (esindajad: advokaadid A. Bianchini ja F. Busetto)

Teised menetlusosalised: Comitato „Venezia vuole vivere” ja Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada vaidlustatud Üldkohtu määrus;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja sellest tulenevalt: — tühistada põhjendatud ulatuses ning apellandi huvide piires Euroopa Komisjoni 25. novembri 1999. aasta otsus nr 2000/394/EÜ sotsiaalmaksukoormuse vähendamist ettenägevate seadustega nr 30/1997 ja nr 206/1995 Veneetsia ja Chioggia territooriumidel asuvate ettevõtjate kasuks rakendatud abimeetmete kohta; — teise võimalusena tühistada eespool nimetatud otsus osas, milles sellega antakse korraldus nõuda tagasi antud soodustused ning nähakse ette tagasinõudmisele kuuluvate väidetavate soodustuste summa suurendamine intresside võrra kohtuotsuses käsitletud ajavahemike eest;

— mõista komisjonilt välja mõlema kohtuastme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitati üheksa väidet.

Esimene väide: määrus on ekslik, sest ei asutud seisukohale, et kõnealused meetmed ei soodustanud nende hüvituslikust laadist tulenevalt kuidagi vastavaid abisaajaid.

Teine väide: määrus on ekslik, sest ei välistatud võimalust, et kõnealused meetmed kahjustavad konkurentsi ja ühendusesisest kaubandust või vähemalt ei antud sellega seoses hinnangut.

Kolmas väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatavad EÜ artikli 87 lõike 2 punkti b (nüüd ELTL artikli 107 lõike 2 punkt b) ja EÜ artikli 87 lõike 3 punkti b (nüüd ELTL artikli 107 lõike 3 punkt b) kohased erandid.

Neljas väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatav EÜ artikli 87 lõike 3 punkti b (nüüd ELTL artikli 107 lõike 3 punkt c) kohane erand.

Viies väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatavad EÜ artikli 87 lõike 3 punktide d ja e (nüüd ELTL artikli 107 lõike 3 punktid d ja e) kohased erandid.

Kuues väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatav EÜ artikli 86 lõike 2 (nüüd ELTL artikli 106 lõige 2) kohane erand.

Seitsmes väide: määrus on ekslik, sest välistati võimalus, et tegemist on olemasoleva abiga, millest tulenevalt rikuti EÜ artikli 88 lõiget 3 (nüüd ELTL artikli 108 lõige 3) ja määruse nr 659/1999 (1) artiklit 15.

Kaheksas väide: määrus on ekslik, sest välistati määruse nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 kohaldamine seoses tagasinõudmise korraldusega.

Üheksas väide: määrus on ekslik, sest välistati määruse nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 kohaldamine seoses intresside nõudmisega.

(1) Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).
ET Euroopa Liidu Teataja C 207/13

Albergo Quattro Fontane Snc 29. aprillil 2013 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 20. veebruari 2013. aasta määruse peale liidetud kohtuasjades T-278/00–T-280/00, T-282/00–T-286/00 ja T-288/00–T-295/00: Albergo Quattro Fontane jt. versus komisjon

(Kohtuasi C-227/13 P)

2013/C 207/25

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Albergo Quattro Fontane Snc (esindajad: advokaadid A. Bianchini ja F. Busetto)

Teised menetlusosalised: Comitato „Venezia vuole vivere” ja Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada vaidlustatud Üldkohtu määrus;

— rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja sellest tulenevalt: — tühistada põhjendatud ulatuses ning apellandi huvide piires Euroopa Komisjoni 25. novembri 1999. aasta otsus nr 2000/394/EÜ sotsiaalmaksukoormuse vähendamist ettenägevate seadustega nr 30/1997 ja nr 206/1995 Veneetsia ja Chioggia territooriumidel asuvate ettevõtjate kasuks rakendatud abimeetmete kohta; — teise võimalusena tühistada eespool nimetatud otsus osas, milles sellega antakse korraldus nõuda tagasi antud soodustused ning nähakse ette tagasinõudmisele kuuluvate väidetavate soodustuste summa suurendamine intresside võrra kohtuotsuses käsitletud ajavahemike eest;

— mõista komisjonilt välja mõlema kohtuastme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitati üheksa väidet.

Esimene väide: määrus on ekslik, sest ei asutud seisukohale, et kõnealused meetmed ei soodustanud nende hüvituslikust laadist tulenevalt kuidagi vastavaid abisaajaid.

Teine väide: määrus on ekslik, sest ei välistatud võimalust, et kõnealused meetmed kahjustavad konkurentsi ja ühendusesisest kaubandust või vähemalt ei antud sellega seoses hinnangut.

Kolmas väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatavad EÜ artikli 87 lõike 2 punkti b (nüüd ELTL artikli 107 lõike 2 punkt b) ja EÜ artikli 87 lõike 3 punkti b (nüüd ELTL artikli 107 lõike 3 punkt b) kohased erandid.

Neljas väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatav EÜ artikli 87 lõike 3 punkti b (nüüd ELTL artikli 107 lõike 3 punkt c) kohane erand.

Viies väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatavad EÜ artikli 87 lõike 3 punktide d ja e (nüüd ELTL artikli 107 lõike 3 punktid d ja e) kohased erandid.

Kuues väide: määrus on ekslik, sest selles sedastati, et ei ole kohaldatav EÜ artikli 86 lõike 2 (nüüd ELTL artikli 106 lõige 2) kohane erand.

Seitsmes väide: määrus on ekslik, sest välistati võimalus, et tegemist on olemasoleva abiga, millest tulenevalt rikuti EÜ artikli 88 lõiget 3 (nüüd ELTL artikli 108 lõige 3) ja määruse nr 659/1999 (1) artiklit 15.

Kaheksas väide: määrus on ekslik, sest välistati määruse nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 kohaldamine seoses tagasinõudmise korraldusega.

Üheksas väide: määrus on ekslik, sest välistati määruse nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 kohaldamine seoses intresside nõudmisega.

(1) Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).