ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Komisjoni esimese väite kohaselt on Üldkohus kohtuotsusega, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus, teinud õigusliku vea EÜ artikli 86 lõike 1 tõlgendamisel ja kohaldamisel koostoimes EÜ artikliga 82, nagu Euroopa Liidu Kohus neid on tõlgendanud. Lisaks on Üldkohus neid kahte artiklit kohtuasja asjaoludele vääralt kohaldanud, mis ühtlasi viis tõendite väära hindamise ja tõlgendamise ning komisjoni vaidlustatud otsuse aluste väära tõlgendamiseni. Ka on Üldkohtu hinnangud rajatud ebatäpsetele, lünklikele ja ebapiisavatele põhjendustele, muudavad ja tõlgendavad tõendeid vääralt ning moonutavad komisjoni vaidlustatud otsuse aluseid, kuna komisjon oli vaidlustatud otsusega tuvastanud, et riiklikud meetmed, mida rakendas Kreeka Vabariik, mõjutasid turustruktuuri ja tekitasid pruunsöe turul ebavõrdsed võimalused, mis võimaldas riigi osalusega äriühingul DEI laiendada oma valitsevat seisundit esmaselt pruunsöe turult ka teisesele elektrienergia hulgimüügiturule Kreekas, takistades seega uute konkurentide turulepääsu.
1.

Üldkohus tühistas kohtuasjas T-421/09 4. augusti 2009. aasta otsuse, milles komisjon leidis, et Kreeka Vabariigi pakutud parandusmeetmed olid rikkumise tagajärgede kõrvaldamiseks ning varasema 5. märtsi 2008. aasta otsuse („4. augusti 2009. aasta otsus” või „vaidlustatud otsus”) täitmiseks vajalikud ja proportsionaalsed. Üldkohus leidis, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada üksnes asjaolu tõttu, et komisjoni varasem 5. märtsi 2008. aasta otsus, millel vaidlustatud otsus eranditult tugineb, on vahepeal tühistatud kohtuasjas T-169/08, milles Üldkohus tegi samuti otsuse 20. septembril 2012.
2.4.

Kas põhiõiguste harta artikli 52 lõiget 4 silmas pidades on harta artiklis 53 sätestatud kõrgema kaitse taseme säilitamise tagajärg see, et piirid, mida harta seab teiseses õiguses kehtestatavatele lubatud piirangutele, peavad olema kitsamad?
3.

Kui määruse (EÜ) nr 469/2009 artikli 13 lõige 1 viitab üksnes niisugustele müügilubadele, mis on antud direktiivis 2001/83/EÜ sätestatud haldusliku loaandmise korra kohaselt, siis kas see, et ravimit turustati Euroopa majanduspiirkonnas esmakordselt Šveitsi müügiloa alusel, mida Liechtenstein oli automaatselt tunnustanud ja mis ei olnud antud direktiivi 2001/83/EÜ kohaselt, tähendab, et kõnealuse ravimi suhtes ei saa välja anda täiendava kaitse tunnistust vastavalt määruse (EÜ) nr 469/2009 artiklile 2?
2.

Kui vastus küsimusele 1 on, et maksukohustuslasel ei ole õigust teatavas olukorras sedasi toimida (või et tal ei ole õigust teatavas ulatuses sedasi toimida), siis milline on see olukord ja eelkõige, kuidas peavad tehingud olema seotud, et selline olukord tekiks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 63/10

El Corte Inglés, S.A. 13. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 27. septembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-357/09: Pucci International versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) — El Corte Inglés (Emidio Tucci)

(Kohtuasi C-584/12)

2013/C 63/17

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: El Corte Inglés, S.A. (esindajad: J. L. Rivas Zurdo ja E. Seijo Veiguela)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Emilio Pucci International BV

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 27. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-357/09 terves ulatuses.

— Mõista El Corte Inglés, S.A. kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

— Mõista El Corte Inglés, S.A. kohtukulud välja Emilio Pucci International BV-lt.

Väited ja peamised argumendid

Vastaspool ei ole tõendanud prillide kasutamist, nagu seda tuvastas Siseturu Ühtlustamise Ameti apellatsioonikoda. Just sellele kriteeriumile ehk asjaolule, et kaubamärgi pelka olemasolu fotodel või nende servas ei saa lugeda kasutamiseks, tugines Üldkohus oma otsuse punktis 31 kohtuasjas T-39/10 (1). Vaidlustatud kohtuotsuses ei oleks Üldkohus seega tohtinud lugeda tõendatuks prillide kasutamise klassis 9 kaubamärgile nr 274991.

Määruse nr 40/94 (2) artikli 8 lõike 1 punkt b ja selle kohaldamist käsitlev kohtupraktika nõuavad, et segiajamise tõenäosust tuleb hinnata üldiselt, võttes arvesse konkreetse juhtumi kõiki olulisi tegureid. Siseturu Ühtlustamise Amet teine apellatsioonikoda järeldas, et kaupade laad, otstarve ja kasutamine on erinevad, mis seda arutluskäiku kohaselt ka toetab (vaidlusaluse otsuse punkt 102). Kosmeetika- või juveelikaubad võivad olla seotud moesektoriga, mis on samal ajal lai ja heterogeenne, kuid see ei tähenda, et nad on seotud või et neid tuleb pidada sarnasteks kaupadega klassides 18, 24 ja 25.

Määruse nr 207/2009 (3) artikli 8 lõike 5 mõju laiendamine teistele kaupadele klassides 9 (prillid) ja 14 (juveelid, ehted ja kellad) ning hügieenipaberile (klass 16) ei ole piisavalt põhjendatud ja selle aluseks on eeldused, mida hageja kohtuasjas T-357/09 (4) ei ole tõendanud. Iseäranis sellistel juhtudel, nagu on välja toodud kohtuotsuse punktides 70 ja 71, ei saa lähtuda pelkadest eeldustest ega lubada tundutud kaubamärkidele kohaldamist per se, kuna tulevikus tekkivad ohud tuleb välja tuua ja tõendada, mida hageja käesoleval juhul teinud ei ole.

(1) 27. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-39/10: El Corte Inglés vs. Siseturu Ühtlustamise Amet — Pucci International (PUCCI), kohtulahendite kogumikus veel avaldamata.

(2) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).

(3) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1).

(4) 27. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-357/09: Pucci International vs. Siseturu Ühtlustamise Amet — El Corte Inglés (Emidio Tucci), kohtulahendite kogumikus veel avaldamata.
—

tühistada Üldkohtu 27. septembril 2012 langetatud ja 3. oktoobril teatavaks tehtud otsus kohtuasjas T-257/10: Itaalia Vabariik vs. komisjon, mille ese oli nõue tühistada ELTL artikli 264 alusel komisjoni 24. märtsi 2010. aasta otsus K(2010) 1711 lõplik, riigiabi nr C 4/2003 (ex NN 102/2002) kohta, mis tehti teatavaks 25. märtsi 2010. aasta kirjas SG Greffe (2010) D/4224, ja sellest tulenevalt tühistada ka viimati nimetatud otsus;
—

Võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõttega on vastuolus see, et Üldkohus säilitab (liiati veel täies ulatuses) KWS-i trahvi 50 % suurendamise, kuigi ta tühistas selle täielikult samal ajal toimunud hagi läbivaatamisel kohtuasjas T-343/06 SNV ja teiste suhtes.
ET Euroopa Liidu Teataja C 55/6

Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV 12. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 27. septembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-343/06: Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland BV versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-585/12 P)

2013/C 55/08

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland BV (esindajad: advokaadid O.W. Brouwer, W. Knibbeler, A.A.J. Pliego Selie, P. D. van den Berg)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada kohtuotsuse need punktid, mille tühistamist apellatsioonkaebuses nõutakse;

— teha asjas lõplik otsus ja tühistada vaidlustatud otsus või vähendada trahvi vastavalt apellatsioonkaebuse nõuetele, või teise võimalusena saata asi Üldkohtule tagasi otsuse tegemiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele, ja

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid esitavad kaks väidet. Vaidlustatud kohtuotsuses jättis Üldkohus osaliselt rahuldamata apellantide nõude tühistada osaliselt Euroopa Komisjoni 13. septembri 2006. aasta otsus K(2006) 4090 (lõplik), mis käsitleb EÜ artikli 81 alusel algatatud menetlust (juhtum COMP/F/38.456 — Bituumen).

Esimeses väites kinnitavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi ega esitanud piisavaid või adekvaatseid põhjendusi, kui leidis, et vaidlustatud otsuses on õiguslikult piisavalt tõendatud, et sama ettevõtja on toime pannud korduva rikkumise. Samuti rikkus Üldkohus õigusnormi ega esitanud piisavaid või adekvaatseid põhjendusi, kui järeldas, et otsuses kohtuasjas T-203/01: Michelin määratletud kriteerium on täidetud. Viimaseks, Üldkohus rikkus õigusnormi, pannes tõendamiskoormise apellantidele.

Teises väites kinnitavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi ega esitanud piisavaid või adekvaatseid põhjendusi, kui järeldas, et Euroopa Komisjon võis trahvi arvutamisel võtta arvesse toote Mexphalte C müüki. Üldkohus rikkus ka menetlusnorme, kui jättis teatavad apellantide esitatud argumendid käsitlemata. Lisaks ei esitanud Üldkohus piisavaid või adekvaatseid põhjendusi, kui jättis käsitlemata vastuolu, mis tuleneb asjaolust, et tööstuslik bituumen jäeti trahvi arvutamisel arvesse võtmata. Üldkohus moonutas ka olulise tõendi tähendust, tuginedes määrava tähtsusega dokumendi väärale tõlgendusele, et teha Mexphalte C kohta järeldus, mida selgelt ei saa sellest dokumendist järeldada. Üldkohus rikkus veel õigusnormi ega esitanud piisavaid või adekvaatseid põhjendusi, kui vaatas täieliku pädevuse raames läbi trahvisumma suuruse. Viimaseks, Üldkohus rikkus menetlusnorme ja tõendamiskoormist reguleerivaid norme, jättes uurimata, kas Euroopa Komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, kui võttis apellantide trahvi puhul arvesse Mexphalte C müügi.
1.

Vaidlustatud kohtuotsus tuleb trahvi määravas osas tühistada või teise võimalusena asi Üldkohtule tagasi saata, kuna vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, kuna Üldkohus tõlgendas valesti 2002. aasta koostööteatise punkti 23 alapunkti b viimast lõiku, mis näeb ette, et kui leebema kohtlemise taotluse esitanud ettevõtja „esitab […] tõendid selliste faktide kohta, millest komisjon ei olnud eelnevalt teadlik ja mis mõjutavad otseselt kahtlustatava kartelli tähtsust või kestust”, võib komisjon jätta neid andmeid taotluse esitanud ettevõtja suhtes trahvi määramisel arvesse võtmata. Üldkohus otsustas, et komisjon ei ole faktist „teadlik” ainult juhul, kui see on komisjonile täiesti teadmata. Seega, isegi kui komisjonil on ainult aimu kartelli olemasolust, kuid tal ei ole otseseid tõendeid kartelliga seotud faktide tõendamiseks, ei saa niisuguseid tõendeid esitava leebemat kohtlemist taotleva ettevõtja suhtes kohaldada punkti 23 alapunkti b viimases lõigus ette nähtud kaitset. Apellandid väidavad, et kõnealuse lõigu niisugune tõlgendus on liiga kitsas ja õiguslikult väär.
ET Euroopa Liidu Teataja C 32/14

Ivan Jurašinovići 10. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda laiendatud koosseisus) 3. oktoobri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-465/09: Jurašinović versus nõukogu

(Kohtuasi C-576/12 P)

2013/C 32/19

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Ivan Jurašinović (esindaja: advokaat N. Amara-Lebret)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud otsus, saata kohtuasi uueks arutamiseks tagasi Üldkohtule, või vastasel juhul

— tühistada 22. septembri 2009. aasta otsus, millega võimaldati apellandil ainult osaliselt tutvuda järgmiste dokumentidega: 1. – 31. augustini 1995 Horvaatia Knini piirkonnas viibinud Euroopa Liidu vaatlejate aruanded;

— kohustada Euroopa Liidu nõukogu võimaldama elektroonilisel kujul juurdepääsu kõigile taotletud dokumentidele;

— mõista Euroopa Liidu nõukogult apellandile välja summa 8 000 eurot (neto) menetlushüvitist, millele lisandub intress EKP intressimääraga kaebuse registreerimise päeval.

Väited ja peamised argumendid

Oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant kolm väidet.

Esiteks leiab apellant, et Üldkohus rikkus õiglase kohtumenetluse õiguse üldpõhimõtet, kuna ta ei saanud nõuetekohaselt taotlust lahendada ilma nende dokumentide eelneva uurimiseta, millega tutvumist taotleti.

Teiseks tugineb apellant parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse nr 1049/2001, üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (1), artikli 4 lõike 1 punkti a ja artikli 9 lõike 1 rikkumisele, kuna artikli 4 lõike 1 punktis a on sätestatud, et keelduda võib juurdepääsust dokumendile, mille avaldamine kahjustaks avalikke huve seoses rahvusvaheliste suhetega, kuid niisugust keeldumist ei saa põhjendada dokumentide tundliku sisuga, sest kui neid ei ole klassifitseeritud, ei laiene neile artikli 9 lõike 1 kaitse.

Kolmandaks heidab apellant Üldkohtule ette õigusnormi rikkumist seoses asjaoluga, et dokumendid olid juba varem avalikustatud. Kuna nõukogu ja endise Jugoslaavia asjade rahvusvahelise kriminaalkohtu vaheline suhtlus saab toimuda ainult määruse nr 1049/2001 alusel, nõuab asjaolu, et varem on dokumendid Euroopa kodakondsusega kostjale avalikustatud endise Jugoslaavia asjade rahvusvahelises kriminaalkohtus menetletud kriminaalasjas, et taotlus rahuldataks.

(1) ELT L 145, lk 43.
Esiteks rikub kohtuotsus võrdse kohtlemise põhimõtet, kinnitades otsuses kontsernisisese müügi arvestamata jätmist otsuse teistele adressaatidele trahvide arvutamisel ja jättes leevendamata sellest tuleneva Guardiani diskrimineerimise. Sellega eirati väljakujunenud kohtupraktikat, mis nõuab, et trahvide arvutamisel käsitletaks kontsernisisest müüki samamoodi nagu välist müüki, et integreeritud tootjad ei saaks ebaõiglast eelist. Üldkohtu põhjendus, et otsus puudutas vaid „lehtklaasi müüki sõltumatutele klientidele”, ei õigusta Guardiani diskrimineerimist.
b)

tegi õigusvea, niivõrd, kui ta põhistas segiajamise tõenäosuse tuvastamist sisuliselt eeldusega, et osal DOGHNUTS on iseseisev eristav tähendus, jättes arvestamata kõigi juhtumi asjaoludega ja eelkõige asjaoluga, et mitmeosalise kaubamärgi esimene osa on mainekas kaubamärk. Teisisõnu, Üldkohus tõlgendas kohtuotsuses Medion esitatud põhimõtteid nii, et kui tuvastatakse mitmeosalise kaubamärgi ühe osa iseseisev eristav tähendus, siis ei ole segiajamise tõenäosuse igakülgsel hindamisel vaja analüüsida juhtumi kõiki või mõnda eriomast asjaolu, mis on vastuolus segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamise doktriiniga.
5.

Kas asjaolu, et teine lepingupool võib põhikirja kohaselt osutada konkureerivaid teenuseid riiklikele või välismaistele avalik-õiguslikele liikmeteks mitteolevatele üksustele või eraõiguslikele üksustele (i) eeldusel, et sellega ei tekitata liikmetele kahju ja et see on neile ning teisele lepingupoolele kasulik kas majanduslikult või tehnilise arengu tõhustamise seisukohast ja (ii) eeldusel, et nende teenuste osutamise arvestuslik maht ei ületa 20 % eelmisel majandusaastal kinnitatud kogukäibest, võimaldab pidada täidetuks „majasiseseid” hankeid puudutavat nõuet, eelkõige seoses CCP artikli 5 lõike 2 punktist b tuleneva „tegevuse peamise eesmärgi” nõudega?
ET Euroopa Liidu Teataja C 38/15

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud tribunal d’instance d’Orléans (Prantsusmaa) 6. detsembril 2012 — LCL Le Crédit Lyonnais, SA versus Fesih Kalhan

(Kohtuasi C-565/12)

2013/C 38/20

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal d’instance d’Orléans

Põhikohtuasja pooled

Hageja: LCL Le Crédit Lyonnais, SA

Kostja: Fesih Kalhan

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ (mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid) (1) artiklis 23 sätestatud nõudega, et krediidiandjapoolt selles direktiivis ette nähtud kohustuste rikkumise eest määratavad karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, on vastuolus õigusnormid, mis võimaldavad krediidiandjal, kellele on määratud Prantsuse õiguse alusel intresside saamise õiguse kaotamise karistus, saada pärast karistuse määramist tarbija poolt veel tasumisele kuuluvatelt summadelt automaatselt seadusest tulenevaid intresse seadusjärgse määraga, mida on suurendatud viie protsendipunkti võrra, pärast kahe kuu möödumist kohtulahendi täitmisele pööratavaks muutumisest?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiiv 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT L 133, lk 66).
ET Euroopa Liidu Teataja C 71/9

Jean-François Giordano 31. detsembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 7. novembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-114/11: Giordano versus komisjon

(Kohtuasi C-611/12 P)

2013/C 71/15

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Jean-François Giordano (esindajad: advokaadid D. Rigeade ja A. Scheuer)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 7. novembri 2012. aasta otsus T-114/11.

Sellest tulenevalt:

— tuvastada, et Euroopa Ühenduste Komisjoni 12. juuni 2008. aasta (1) määruse (EÜ) nr 530/2008 vastuvõtmine tekitas Jean-François Giordanole kahju;

— mõista komisjonilt Jean-François Giordano kasuks välja viiesaja neljakümne kahe tuhande viiesaja üheksakümne nelja euro (542 594 EUR) suurune kahjuhüvitis koos seadusjärgse intressiga ja nimetatud intressi kapitaliseerimisega;

— mõista kõik kulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks kuus väidet.

Ta väidab esiteks, et Üldkohus tegi vea, kui ta leidis, et apellandi kahju ei ole tegelik ja kindel, kuigi kalapüügi enneaegne lõpetamine tekitab kahju, mis väljendub kadumaläinud võimaluses püüda oma kvoodi piires.

Teiseks leiab apellant, et Üldkohus eiras määruse (EÜ) nr 2371/2002 (2) artikli 7 lõiget 1 ja tegi ilmse hindamisvea. Eespool viidatud artikkel 7 lubab komisjonil erakorralisi meetmeid võtta vaid juhul, kui vee-elusressursside säilimist ähvardab tõsine ja oht. Komisjon ei tõenda aga, et 2008. aasta hariliku tuuni püügil oleks püütud rohkem, kui kvoot ette näeb.

Kolmandaks tõi määruse (EÜ) nr 530/2008 vastuvõtmine kaasa piirangu apellandi tegevusele, mistõttu on rikutud põhiõiguste harta artikli 15 lõiget 1, mis näeb ette, et igaühel on õigus teha tööd ja tegutseda vabalt valitud või vastuvõetaval kutsealal.

Neljandaks rikub määruse (EÜ) nr 530/2008, mis keelab hariliku tuuni püügi alates 16. juunist 2008, vastuvõtmine õiguskindluse põhimõtet, kuigi õigusnormid pidid olema õigussubjekti jaoks selged ja püsivad.

Viiendaks rikub määruse (EÜ) nr 530/2008 vastuvõtmine õiguspärase ootuse põhimõtet. Apellandi sõnul peab õigussubjektil olema võetud kohustuste suhtes piisav kindlus. Kuna algselt oli hariliku tuuni püük Prantsusmaal lubatud kuni 2008. aasta 30. juunini, siis oli apellandil õiguspärane ootus jätkata oma püügitegevust kuni selle kuupäevani.

Viimaseks eirati määruse (EÜ) nr 530/2008 vastuvõtmisega apellandi omandiõigust, mida aga kaitseb EIÕK esimese lisaprotokolli artikkel 1. Kuna püütav harilik tuun on vara selle artikli tähenduses, tekitab kalapüügi enneaegne lõpetamine apellandile olulise majandusliku kahju ja jätab ta ilma virtuaalsest nõudest.

(1) Komisjoni 12. juuni 2008. aasta määrus (EÜ) nr 530/2008, millega kehtestatakse erakorralised meetmed Atlandi ookeanis ida pool 45 läänepikkust ja Vahemeres harilikku tuuni püüdvate seinerite suhtes (ELT L 155, lk 9).

(2) Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta (EÜT L 358, lk 59; ELT eriväljaanne 04/05, lk 460).
ET Euroopa Liidu Teataja C 63/12

Greinwald GmbH 27. detsembril 2012. aastal esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 10. oktoobri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-333/11: Nicolas Wessang versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-608/12 P)

2013/C 63/20

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Greinwald GmbH (esindaja: advokaat C. Onken)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Nicolas Wessang

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu (seitsmes koda) 10. oktoobri 2012. aasta otsus kohtuasjas T-333/11 osas, milles hagi rahuldati;

— muuta Üldkohtu (seitsmes koda) 10. oktoobri 2012. aasta otsust kohtuasjas T-333/11 nii, et hagi jäetakse tervikuna rahuldamata;

— mõista esimese astme kohtukulud välja apellandilt.

Väited ja peamised argumendid

Vaidlustatud kohtuotsus on vastuolus ühenduse kaubamärgimääruse (1) artikli 7 lõike 1 punktiga b osas, milles selles otsuses lähtuti asjaolust, et segiajamise tõenäosus on suur sõnade „foods” ja „snacks” kontseptuaalse kokkulangevuse tõttu. Kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punktide b ja c kohaselt ei ole eristusvõimeta ja kirjeldavad tähised kaitstavad kaubamärgina. Seega ei saa tähise eristusvõimeta ja kirjeldavad osad tekitada ega suurendada segiajamise tõenäosust.

Sellest tulenevalt võib segiajamise tõenäosus kahjustada kaubamärgi päritolu tagamise ülesannet. Päritolu tagamise ülesanne on aga ainult eristusvõimelistel tähistel ja nende osadel. Kui tähise osal ei ole päritolu tagamise ülesannet, siis ei saa seda varasemas kaubamärgis sarnase tähise osa kasutamise puhul arvesse võtta.

Põhimõte, et eristusvõimeta tähise osadega ei saa põhjendada segiajamise tõenäosust ilmneb ka Euroopa Kohtu praktikast, mille kohaselt asjaomane avalikkus Saksamaal ei taju mitmeosalisse kaubamärki kuuluvat kirjeldavat osa keerulise kaubamärgi üldmuljes eristava või keskse osana.

(1) ELT L 78, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 86/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court (Iirimaa) 27. detsembril 2012 — HN versus Minister for Justice, Equality and Law Reform, Iirimaa ja Attorney General

(Kohtuasi C-604/12)

2013/C 86/14

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court

Põhikohtuasja pooled

Apellant: H. N.

Vastustajad: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Iirimaa ja Attorney General

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu direktiiv 2004/83/EÜ (1), kui seda tõlgendada kooskõlas Euroopa Liidu õiguses kehtiva hea halduse põhimõttega, nagu see on sätestatud eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41, lubab liikmesriigil sätestada oma õiguses, et täiendava kaitse taotluse võib läbi vaadata ainult siis, kui taotleja on vastavalt siseriiklikule õigusele taotlenud pagulasseisundit ning tema taotlus on tagasi lükatud?

(1) Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta (ELT L 304, lk 2; ELT eriväljaanne 19/07, lk 96).
2.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ artikli 17 lõike 2 punkti f tuleb tõlgendada nii, et see välistab võimaluse näha liikmesriikide õigusaktides või õiguspraktikas ette, et kauba lähetamist või vedu ei käsitata üleviimisena teise liikmesriiki muidu, kui tingimusel, et see kaup naaseks samasse liikmesriiki, kust see algselt lähetati või veeti?
ET Euroopa Liidu Teataja C 101/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Düsseldorf (Saksamaa) 24. detsembril 2012 — Helm Düngemittel GmbH versus Hauptzollamt Krefeld

(Kohtuasi C-613/12)

2013/C 101/18

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Helm Düngemittel GmbH

Vastustaja: Hauptzollamt Krefeld

Eelotsuse küsimus

Kas toote päritolu on tõendamata, kui tootele on antud osaline liikumissertifikaat vastavalt Euroopa ja Vahemere piirkonna lepingu protokolli nr 4 mõiste „päritolustaatusega tooted” määratluse ja halduskoostöö meetodite kohta, mida on muudetud EL-Egiptuse Assotsiatsiooninõukogu 17. veebruari 2006. aasta otsusega nr 1/2006 (1), artiklile 20, kuigi viidatud sätte tingimused ei olnud täidetud, sest see osa tootest ei olnud sertifikaadi väljaandmise hetkel sertifikaadi välja andnud tolliasutuse kontrolli all?

(1) ELT L 73, lk 1