ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nimelt esiteks aitab suuniste vastuvõtmine komisjoni poolt oma olemuselt kaasa karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte tagamisele. Sellega seoses, suunised määravad üldiselt ja abstraktselt meetodi, mille komisjon on endale kehtestanud trahvisummade kindlaksmääramisel, ja tagavad seetõttu ettevõtjate õiguskindluse. Teiseks tuleneb suuniste punktist 2, et suunised on osa määruse nr 1/2003 artikli 23 lõigetes 2 ja 3 kehtestatud õiguslikust raamistikust, kusjuures see artikkel vastab karistuste seaduses sätestatuse ja õiguskindluse põhimõtetest tulenevatele nõuetele. Kolmandaks ei ületanud komisjon suuniseid vastu võttes talle määruse nr 1/2003 artikli 23 lõigetes 2 ja 3 antud kaalutluspädevuse piire.

Nagu nähtub suunistest määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta, koosneb meetod, mida komisjon kasutab konkurentsivaldkonnas trahvide kehtestamisel, kahest etapist. Kõigepealt määrab komisjon igale ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele trahvi põhisumma. See põhisumma võimaldab kajastada asjaomase rikkumise raskust, võttes vastavalt nimetatud suuniste punktile 22 arvesse rikkumisele omaseid asjaolusid, nagu rikkumise laad, kõikide asjaomaste ettevõtjate turuosa kokku, rikkumise geograafiline ulatus ja tõsiasi, kas rikkumine ka toime pandi. Seejärel võib komisjon põhisummat suurendada või vähendada, arvestades raskendavaid või kergendavaid asjaolusid, mis iseloomustavad iga rikkumises osalenud ettevõtja osalemist.

Täpsemalt, mis puudutab trahvi arvutamise meetodi esimest etappi, siis on trahvi põhisumma seotud „rikkumise raskuse” koefitsiendiga, mis kajastab rikkumise raskusastet kui sellist. Siiski võetakse alates sellest esimesest etapist arvesse ka objektiivseid asjaolusid, mis on seotud iga rikkumises osalenud ettevõtja konkreetse ja individuaalse olukorraga. Nimelt kohaldatakse „rikkumise raskuse” koefitsienti koos kahe objektiivse individuaalse parameetriga, st esiteks iga ettevõtja sellise kaupade müügi või teenuste osutamise väärtust, mis on asjaomases geograafilises sektoris Euroopa Majanduspiirkonna territooriumil otseselt või kaudselt seotud rikkumisega, ning teiseks tema osalemise kestust kõnealuses rikkumises tervikuna.

Ettevõtja piiratud osalemist tuvastatud rikkumises, st osas, mis puudutab ühte kolmest tootealamrühmast või isegi osa alamrühmast, võtab komisjon arvesse seega trahvi põhisumma kindlaksmääramisel. Nimelt arvutatakse iga ettevõtja põhisumma müügiväärtuse alusel liikmesriigi kaupa ning iga asjaomase tootealamrühma kohta.

Seevastu võis komisjon põhjendatult trahvi põhisumma kindlaks määrata muu hulgas rikkumise kui terviku raskuse alusel. Niisiis ei saa asuda seisukohale, et viimane oli kohustatud võtma arvesse salajaste kokkulepete konkreetset intensiivsust, kui eeldada, et see on tõendatud, ühe asjaomase tootealamrühma osas.

(vt punktid 147, 148, 154 ja 171)
Kohtuasi T‑320/10

(avaldatud väljavõtetena)

Fürstlich Castell’sches Domänenamt Albrecht Fürst zu Castell-Castell

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Kehtetuks tunnistamise menetlus — Ühenduse sõnamärk CASTEL — Absoluutne keeldumispõhjus — Kirjeldavus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt c — Vastuvõetavus — Absoluutne keeldumispõhjus, mida ei olnud esitatud apellatsioonikojas — Asjaolude kontrollimine omal algatusel — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 76 lõige 1”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (kuues koda), 13. september 2013

Ühenduse kaubamärk – Menetlusnormid – Faktide kontrollimine omal algatusel – Absoluutseid keeldumispõhjusi käsitlev kehtetuks tunnistamise menetlus – Kontrollimise piirdumine esitatud väidetega

(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 7 lõige 1, artiklid 52, 55 ja artikli 76 lõige 1)

Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 76 lõike 1 kohaselt peavad absoluutsete keeldumispõhjuste hindamisel Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) kontrollijad ja edasikaebamise korral ühtlustamisameti apellatsioonikoda kontrollima faktilisi asjaolusid omal algatusel, et teha kindlaks, kas üks või teine sama määruse artiklis 7 toodud registreerimisest keeldumise põhjus käib selle kaubamärgi kohta, mille registreerimist taotletakse, või mitte. Ühtlustamisameti pädevad organid võivad seega oma otsused rajada faktilistele asjaoludele, millele taotluse esitaja ei ole tuginenud. Ühtlustamisamet peab omal algatusel analüüsima asjakohaseid fakte, mis võivad viia absoluutse keeldumispõhjuse kohaldamiseni.

Samas ei pea ühtlustamisamet kehtetuks tunnistamise menetluses omal algatusel uuesti hindama selliseid asjasse puutuvaid fakte, mis võiksid kaasa tuua absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise, mida viib läbi kontrollija. Määruse nr 207/2009 artiklite 52 ja 55 sätetest ilmneb, et ühenduse kaubamärk loetakse kehtivaks, kuni ühtlustamisamet tunnistab selle kehtetuks tunnistamise menetluses kehtetuks. Seega eeldatakse kaubamärgi kehtivust, mis on ühtlustamisameti poolt kaubamärgi registreerimistaotluste hindamisel läbiviidava kontrolli loogiline tagajärg.

See kehtivuse presumptsioon puudutab üksnes ühenduse kaubamärgi registreerimismenetluses registreerimistaotluste hindamist ühtlustamisameti kontrollijate poolt ja edasikaebamise korral apellatsioonikodade hindamist, mille puhul on tegemist ühtlustamisametile määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 1 tuleneva kohustusega kontrollida omal algatusel asjaomaseid fakte, mis võib kaasa tuua absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise ühenduse kaubamärgi registreerimismenetluses registreerimistaotluste hindamisel ühtlustamisameti kontrollija poolt ja edasikaebamise korral apellatsioonikoja poolt. Samas eeldatakse kehtetuks tunnistamise menetluses, et registreeritud ühenduse kaubamärk on kehtiv ja ühtlustamisametile kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isiku ülesanne on esitada konkreetsed tõendid, mis kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seavad.

(vt punktid 26–28)
Ei Euroopa Liidu põhiõiguste harta ega aluslepingud ei sisalda sätteid, mis välistaksid põhiõigustega tagatud kaitse andmise riikide asutatud juriidilistele isikutele. Euroopa inimõiguste konventsiooni artikkel 34 on menetlusnorm, mis ei ole kohaldatav liidu kohtu menetlustes, samas kui selle sätte eesmärk on vältida seda, et mõni selle konventsiooni osalisriik oleks Euroopa Inimõiguste Kohtus ühtaegu nii kaebaja kui ka vastustaja. Lisaks ei ole asjaolul, et riik on oma territooriumil põhiõiguste austamise tagaja, tähtsust seoses nende õiguste ulatusega, mille kandjaks sellesama riigi asutatud juriidilised isikud võivad olla teiste riikide territooriumil. Lõpuks ei tõenda teenused, mille näol on tegemist äritegevusega, mis toimub konkurentsile avatud sektoris ja mida reguleerivad üldkehtivad õigusnormid, ning tuumarelvade levikus osalevate üksustega tehtud äritehingud, et asjaomane ettevõtja osaleb avaliku võimu teostamisel, ega anna põhjust teda kvalifitseerida riigi asutatud isikuks.

Välja arvatud juhul, kui mõningate andmete teatavakstegemine on liidu või selle liikmesriikide julgeolekut või nende rahvusvaheliste suhete korraldust puudutavate ülekaalukate põhjustega vastuolus, on nõukogu kohustatud üksusele, kelle suhtes on võetud piiravaid meetmeid, tegema teatavaks spetsiifilised ja konkreetsed põhjused, miks ta leiab, et need meetmed tuleb võtta. Ms puudutab õigusakti, millega üksuse rahalised vahendid külmutatakse, siis süüstavate asjaolude teatavakstegemine peab toimuma kas akti vastuvõtmise ajal või niipea kui võimalik pärast akti vastuvõtmist. Kui piisavalt täpsed andmed, mis võimaldavad huvitatud üksusel esitada tõhusalt oma seisukoha talle nõukogu poolt süüks pandavate asjaolude kohta, on teatavaks tehtud, siis ei eelda kaitseõiguste tagamise põhimõte, et nõukogul on kohustus omal algatusel võimaldada tutvuda tema toimikus sisalduvate dokumentidega. Nõukogu on kohustatud tagama juurdepääsu kõigile asjaomast meedet puudutavatele mittekonfidentsiaalsetele haldusdokumentidele üksnes juhul, kui huvitatud pool seda taotleb.

Neil asjaoludel ühelt poolt täidavad nõukogul lasuva põhjendamiskohustuse põhjendused, mis võimaldavad kindlaks teha üksused, kellele hageja on osutanud finantsteenuseid ja kelle suhtes liit või ÜRO Julgeolekunõukogu on võtnud piiravaid meetmeid, ja samuti ajavahemiku, mille jooksul neid teenuseid osutati, ning teatud juhtudel konkreetsed tehingud, millega need olid seotud.

Teiselt poolt see, kui jäetakse edastamata dokument, millele nõukogu on tuginenud üksust puudutavate piiravate meetmete võtmisel või jõussejätmisel, kujutab endast asjaomaste aktide tühistamiseks alust andvat kaitseõiguste rikkumist üksnes juhul, kui on tõendatud, et asjaomaseid piiravaid meetmeid ei oleks saanud õiguspäraselt võtta või jõusse jätta, kui edastamata jäetud dokument oleks tulnud süüstava tõendina kõrvale jätta.

(vt punktid 79, 83, 84, 89 ja 100)
Seega, kui nõukogu soovib teatud üksuse suhtes piiravate meetmete võtmiseks tuumarelvade leviku tõkestamise eesmärgil tugineda liikmesriigi esitatud andmetele, peab ta enne nende meetmete võtmist tagama, et need andmed on võimalik asjaomasele üksusele aegsasti edastada, et viimane saaks oma seisukoha tulemuslikult teatavaks teha. Siiski see, kui hilinenult on edastatud dokument, millele nõukogu tugines üksuse suhtes piiravate meetmete võtmisel või nende jõussejätmisel, kujutab endast varem vastu võetud aktide tühistamiseks alust andvat kaitseõiguste rikkumist üksnes juhul, kui on tõendatud, et asjaomaseid piiravaid meetmeid ei oleks saanud õiguspäraselt võtta või jõusse jätta, kui hilinenult edastatud dokument tuleks süüstavate tõendite hulgast eemaldada.

Kui külmutatakse sellise üksuse rahalised vahendid, kelle puhul on tuvastatud, et ta osaleb tuumarelvade levikus, siis esineb oht – mida ei saa tähelepanuta jätta –, et see üksus avaldab talle kuuluvatele või tema kontrolli all olevatele üksustele survet, et tema suhtes võetud meetmete tagajärgedest kõrvale hoida. Järelikult on nõukogule määruse nr 423/2007 (mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid) artikli 7 lõike 2 punktiga d, otsuse 2010/413 (mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks ühine seisukoht 2007/140) artikli 20 lõike 1 punktiga b, määruse nr 961/2010 (milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 423/2007) artikli 16 lõikega 2 ja määruse nr 267/2012 (milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 961/2010) artikli 23 lõike 2 punktiga a kehtestatud kohustus külmutada nende üksuste rahalised vahendid vajalik ja sobiv, et tagada võetud meetmete tõhusus ja see, et nendest meetmetest ei hoita kõrvale. Samuti, kui 100‑protsendiline osalus üksuse kapitalis kuulub üksusele, kelle puhul on vastavalt määruse nr 267/2012 artikli 23 lõike 2 punktile a tuvastatud, et ta osaleb tuumarelvade levikus, on otsuse 2010/413 artikli 20 lõike 1 punktis b ja määruse nr 961/2010 artikli 16 lõike 2 punktis a nimetatud omandi tingimus täidetud.

Ainuüksi asjaolu, et üksusele, kelle puhul on tuvastatud, et ta osaleb tuumarelvade levikus, kuulub teise üksuse aktsiakapitalis 60‑protsendiline osalus, ei võimalda siiski asuda seisukohale, et määruse nr 423/2007 artikli 7 lõike 2 punktis d, otsuse 2010/413 artikli 20 lõike 1 punktis b, määruse nr 961/2010 artikli 16 lõikes 2 ja määruse nr 267/2012 artikli 23 lõike 2 punktis a ette nähtud omandi või kuulumise tingimus on täidetud. Järelikult ei õigusta ainuüksi asjaolu, et üksusele, kelle puhul on tuvastatud, et ta osaleb tuumarelvade levikus, kuulub teise üksuse aktsiakapitalis 60‑protsendiline osalus, selle teise üksuse suhtes piiravate meetmete võtmist ega jõussejätmist.

(vt punktid 103, 104, 118 ja 119)
Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 52 lõike 1 punkti b kohaselt tunnistatakse ühenduse kaubamärk Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal kehtetuks, kui taotluse esitaja tegutses selle kaubamärgi taotluse esitamisel pahauskselt. Sellele alusele tugineda sooviv kehtetuks tunnistamise taotleja peab tõendama asjaolud, mis võimaldavad tuvastada ühenduse kaubamärgi omaniku pahausksuse selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel.

Taotleja pahausksuse kindlakstegemisel selle sätte tähenduses tuleb arvesse võtta kõiki juhtumit iseloomustavaid tegureid, mis esinesid tähise ühenduse kaubamärgina registreerimise taotluse esitamise ajal, ning eelkõige esiteks asjaolu, et taotleja teadis või pidi teadma, et vähemalt ühes liikmesriigis kasutab mõni kolmas isik identsete või sarnaste kaupade jaoks identset või sarnast tähist, mida võib segi ajada tähisega, mille registreerimist taotletakse, teiseks taotleja tahet takistada kolmandatel isikutel sellise tähise edasist kasutamist, ning kolmandaks seda, mil määral on õiguskaitse kolmanda isiku tähisel ja tähisel, mille registreerimist taotletakse.

Need väljatoodud tegurid on aga vaid näited kõikvõimalikest teguritest, mida võib arvesse võtta selle üle otsustamisel, kas kaubamärgitaotleja tegutses kaubamärgitaotluse esitamisel pahauskselt. Seega tuleb nentida, et määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti b alusel sooritatava igakülgse analüüsi raames võib arvesse võtta ka tähise ühenduse kaubamärgina registreerimise taotlemise ärilisi kaalutlusi ning nimetatud taotluse esitamisega seotud sündmuste ajalist järjestust.

Viimaseks võib arvesse võtta seda, kui tuntud on tähis selle ühenduse kaubamärgina registreerimise taotluse esitamise ajal, kuna see, kui tuntud tähis on, võib õigustada taotleja huvi tagada oma tähisele ulatuslikum õiguslik kaitse.

Mis puudutab kaubamärgi taotleja tahte väljaselgitamist, siis selle saab tuletada objektiivsetest asjaoludest ja tema konkreetsest tegevusest, tema ülesannetest või tema positsioonist, teadmisest, mis tal oli varasema tähise kasutamise kohta, lepingulistest, lepingueelsetest või lepingujärgsetest suhetest kehtetuks tunnistamise taotlejaga, vastastikuste kohustuste olemasolust, nagu lojaalsus- ja aususkohustus, mis tulenevad äriühingult saadud volituse alusel tegutsemisest või kehtetuks tunnistamist taotlevas ettevõtjas täidetud või endiselt täidetavatest juhtimisülesannetest ning üldisemalt mis tahes objektiivsetest huvide konflikti luua võivatest olukordadest, kus kaubamärgi taotleja on olnud.

(vt punktid 18, 21–23, 28 ja 33)
Konkurentsi valdkonnas peetakse ühe rikkumise mõistega silmas olukorda, kus mitu ettevõtjat osalesid ühes rikkumises, mis seisnes vältavas tegevuses sama majandusliku eesmärgi nimel (rikkuda konkurentsi), või siis osalesid üksikutes rikkumistes, mis olid omavahel seotud identse eesmärgiga (kõigi osade sama eesmärk) ja subjektidega (asjaomaste ettevõtjate samasus, kes olid teadlikud ühises eesmärgis osalemisest). EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumine võib seisneda mitte üksnes üksikus teos, vaid ka tegude seerias või koguni vältavas tegevuses. Seda tõlgendust ei saa kahtluse alla seada põhjendusega, et ühte või mitut tegu tegude seeriast või vältavast tegevusest võib ka ise ja eraldiseisvalt käsitleda selle sätte rikkumisena. Kui erinevad teod kuuluvad nende identse eesmärgi tõttu „tervikplaani”, mis kahjustab konkurentsi ühisturul, on komisjonil õigus omistada nende tegude eest vastutus osalemise alusel rikkumises kui tervikus.

Ühe eesmärgi mõistet ei saa määratleda üldise viitega konkurentsi moonutamisele rikkumisega seotud turul, sest konkurentsi kahjustamine on nii eesmärgi kui tagajärjena iga EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluva tegevuse olemuslik osa. Ühe eesmärgi mõiste selline määratlus ohustab võtta ühe ja vältava rikkumise mõistelt osa selle tähendusest, kuna selle tagajärjel tuleks ühte majandussektorit puudutavat mitut tegu, mis on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, automaatselt käsitleda ühe rikkumise moodustavate asjaoludena. Selleks et kvalifitseerida erinevad teod üheks ja vältavaks rikkumiseks, tuleb kontrollida, kas nende vahel on üksteist täiendav seos, see tähendab, et igaüks neist on mõeldud vastama ühele või mitmele tavapärasest konkurentsist tulenevale tagajärjele, ning kas need aitavad vastastikuse toime kaudu kaasa kõikide konkurentsivastaste tagajärgede saavutamisele, mida nende tegude toimepanijad on ühe eesmärgiga tervikplaani raames kavandanud. Selles osas tuleb arvestada kõiki asjaolusid, mis võimaldavad seda seost tuvastada või kahtluse alla seada, näiteks kõnealuste tegude tegemise periood, sisu ja vastastikusest seosest tulenevalt nende tegude eesmärk.

Erinevate toodete turgude olemasolu – isegi kui tegemist on naaberturgudega – on üks asjassepuutuv kriteerium selleks, et kindlaks määrata EÜ artikli 81 rikkumiste ulatus ja seega olemus. Kuid asjaolu, et kaks kartelli võisid puudutada kahte eri kaubaturgu, ei pruugi välistada seda, et nende tegevust viidi läbi sama tervikplaani raames, kui on kontrollitav nendevahelise teineteist täiendava seose olemasolu omavahelise sõltuvuse või koordinatsiooni seisukohast.

Võimaliku määratava karistuse suhtes ei ole põhimõtteliselt ilma tagajärgedeta see, kas kvalifitseerida teatud õigusvastased teod nii, et need moodustavad ühe ja sama rikkumise või mitu EÜ artikli 81 eraldi rikkumist, sest mitme eraldi rikkumise tuvastamine võib tuua kaasa mitme eraldi trahvi määramise nii, et iga kord kohaldatakse määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud piire ja lähtutakse seega ülempiirist, mis on 10% otsuse vastuvõtmisele eelnenud majandusaasta käibest.

(vt punktid 230, 238–241, 249 ja 255)
Olulise menetlusnormi rikkumine ELTL artikli 263 tähenduses on nn avalikul huvil põhinev väide, mille liidu kohus peab tõstatama omal algatusel. Sama kehtib ka pädevuse puudumise kohta kõnealuse artikli tähenduses. Lisaks, liidu kohtu kohustust tõstatada omal algatusel avalikul huvil põhinev väide tuleb täita võistlevuse põhimõtet arvestades.

Muu hulgas on olulise menetlusnormi rikkumiseks menetlusnormist kinnipidamata jätmine juhul, kui sellest kinnipidamise korral oleks võinud menetluse tulemus või vastuvõetud akti sisu olla oluliselt erinev.

Geneetiliselt muundatud organismide turuleviimise osas komisjoni pakutud meetmed tuleb vastu võtta vastavalt regulatiivmenetlusele, nagu see on ette nähtud otsuse 1999/468, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused, artiklis 5. See menetlus näeb ette komisjoni kohustuse esitada meetmete eelnõu pädevale regulatiivkomiteele.

Seega kui tuleb asuda seisukohale, et kui komisjon oleks järginud otsuse 1999/468 artiklis 5 ette nähtud menetlust, oleks geneetiliselt muundatud organismide turuleviimise menetluse tulemus või vastuvõetud turuleviimise otsuste sisu võinud olla oluliselt erinev, rikub komisjon turuleviimise loa andmise otsuseid vastu võttes, esitamata pädevatele regulatiivkomiteedele nende loa andmise otsuste muudetud eelnõusid, oma menetluslikke kohustusi, mis tulenevad otsuse 1999/468 artiklist 5, ning direktiivi 2001/18 geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja direktiivi 90/220 kehtetuks tunnistamise kohta ning määruse nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta sätteid, mis sellele viitavad, ning paneb toime ka olulise menetlusnormi rikkumise ELTL artikli 263 teise lõigu tähenduses, millele Üldkohus peab omal algatusel viitama. Järelikult on need otsused vastavalt ELTL artikli 264 esimesele lõigule tervikuna tühised.

vt punktid 80, 84, 85 ja 87)
Kui riik sõlmib ettevõtjaga lepingu, mis ei ole ELTL artikli 107 tähenduses riigiabi tunnustega, siis ei saa asjaolu, et seejärel niisuguse lepingu välised tingimused muutuvad sel määral, et kõnealune ettevõtja on soodsamas seisundis kui need ettevõtjad, kes ei ole sarnast lepingut sõlminud, olla piisav, et lepingut ja selle väliste tingimuste hilisemat muutmist kogumis saaks pidada riigiabiks.

Niisuguse põhimõtte puudumise korral saaks mis tahes lepingu, mille ettevõtja sõlmib riigiga ning mis ei ole ELTL artikli 107 tähenduses riigiabi tunnustega, alati kahtluse alla seada, kui turuolukord, milles tegutseb lepingu pooleks olev ettevõtja, areneb nii, et annab ettevõtjale eelise või kui riik pärast turu muutumist teostab oma reguleerivat pädevust objektiivselt põhjendatult, järgides samas sellisest lepingust tulenevaid õigusi ja kohustusi. Seevastu saab lepingu ning selle väliste tingimuste hilisema muutumise kogumi kvalifitseerida riigiabiks, kui sõlmitud lepingu tingimused pakkus riik valikuliselt välja ühele või mitmele ettevõtjale, kuid mitte niisuguste objektiivsete kriteeriumide alusel, mis tulenevad üldkehtivast õigusaktist ja on kohaldatavad kõikide ettevõtjate suhtes.

Sellega seoses ei piisa asjaolust, et üks ettevõtja sõlmis sellist liiki lepingu, selleks, et tuvastada lepingu valikulisus, kuna niisugune asjaolu võib olla tingitud kõikide muude ettevõtjate poolsest huvi puudusest.

Pealegi võib ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisel üks abimeede koosneda kombineeritud osadest, tingimusel et need on – võttes eelkõige arvesse nende ajalist järjekorda, eesmärki ja ettevõtja olukorda nende toimumise hetkel – niivõrd tihedalt omavahel seotud, et neid on võimatu üksteisest eraldada. Selles kontekstis saab viidatud osade kogumi kvalifitseerida riigiabiks, kui riik kaitseb ühte või mitut juba turul tegutsevat ettevõtjat, sõlmides nendega lepingu, milles nähakse nende puhul ette kogu lepingu kestuse jooksul tagatud tasumäär, millega riigil on seega tahe tegutseda väljaspool oma reguleerimispädevust, suurendades tasumäära nii, et teised turul tegutsevad ettevõtjad on pandud halvemasse olukorda, sõltumata sellest, kas tegemist on lepingu sõlmimise hetkel juba olemasolevate või uute ettevõtjatega.

(vt punktid 64–67)
Konkurentsivaldkonnas on juhul, kui emaettevõtja tegelikult ei osalenud keelatud kokkuleppes ja kui tema vastutuse aluseks on üksnes tema tütarettevõtja osalemine selles keelatud kokkuleppes, emaettevõtja vastutus puhtalt tuletatud, kõrval- ja tütarettevõtja vastutusest sõltuv vastutus ning seega ei saa see ületada tütarettevõtja oma.

Niisuguse tühistamishagi menetlemisel, mille on esitanud emaettevõtja komisjoni otsuse peale, milles emaettevõtjale omistatakse vastutus ühe tema tütarettevõtja toimepandud rikkumise eest ja peetakse teda solidaarselt vastutavaks tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest, võib Üldkohus järelikultultra petita otsust tegemata kohaldada emaettevõtja suhtes – tingimusel et ta on selle kohta formaalselt nõude esitanud – mis tahes trahvi vähendamist, mida võimaldatakse vajaduse korral tema tütarettevõtjale tühistamishagi raames, mille viimane on sama otsuse peale paralleelselt esitanud.

(vt punktid 201, 203, 207 ja 211)