Kohtuasi T‑39/06

Transcatab SpA

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Itaalias – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hinna kindlaksmääramine ja turu jagamine – Rikkumise süüks panemine – Trahvid – Proportsionaalsus – Rikkumise raskus ja kestus – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Ühenduse eeskirjad – Rikkumised – Süüks panemine – Emaettevõtja ja tütarettevõtjad – Majandusüksus – Hindamiskriteeriumid – Eeldus, et emaettevõtja avaldab tütarettevõtjatele otsustavat mõju, kui ta omab nende aktsia- või osakapitalis 100% osalust

(EÜ artikkel 81)

2. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatis – Kohustuslikud andmed

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 1)

3. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Ülempiir – Väljaarvutamine – Arvesse võetav käive

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2)

4. Institutsioonide aktid – Suunised konkurentsieeskirjade rikkumise korral määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta – Akt, millel on väline mõju – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03)

5. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Rikkumised, mis liigitatakse väga rasketeks üksnes nende iseloomu alusel

(Nõukogu määrus nr 1/2003; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

6. Konkurents – Trahvid – Trahvide määramise otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artiklid 81 ja 253; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõiked 2 ja 3)

7. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatis – Kohustuslikud andmed

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 27)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni kaalutlusruum – Piirid – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvi hoiatav mõju

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 5 alapunkt b)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Kokkuleppe tegelik elluviimata jätmine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 1 A esimene lõik ja punkti 3 teine taane)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub – Ulatus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 kolmas taane)

12. Liidu õigus – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse – Tingimused

13. Põllumajandus – Konkurentsiõiguse normid – Määrus nr 26 – Kokkulepetele, otsustele ja tegevusele ette nähtud erandi kohaldamine EÜ artiklis 33 sätestatud eesmärkide saavutamiseks – Tingimused

(EÜ artikkel 33 ja EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 26, artikkel 2)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Süüdistatud ettevõtja koostöö väljaspool koostööteatise kohaldamisala – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkti 3 kuues taane, ja komisjoni teatis 2002/C 45/03)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Konkurentsiõiguse normide esmakordne kohaldamine teatud majandussektoris – Komisjoni kaalutlusruum

(Nõukogu määrus nr 1/2003; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Asjaomase sektori halb rahaline olukord – Komisjoni kaalutlusruum

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03)

17. Menetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded

Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 21; Üldkohtu kodukord, artikli 44 lõike 1 punkt c ja artikli 48 lõige 2)

18. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Trahvisumma vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Tingimused

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkti 23 viimane lõik)

19. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ühe rikkumise koostisosadeks olevad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

1. Konkurentsi valdkonnas võib tütarettevõtja tegevuse süüks arvata emaettevõtjale eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte õiguslikku üksust ühendavad. Sellises olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tema tütarettevõtja samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses ning komisjon võib adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega.

Sellisel konkreetsel juhul, kus emaettevõtja osalus konkurentsieeskirju rikkunud tütarettevõtja kapitalis on 100%, võib esiteks see emaettevõtja tütarettevõtja tegevust otsustavalt mõjutada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja ka tegelikult avaldab otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele. Sel juhul võib komisjon eeldada, et emaettevõtja mõjutab otsustavalt tütarettevõtja tegevust, ilma et ta peaks täiendavalt tõendama, et emaettevõtja ka tegelikult sellist mõju avaldas või et ta oli teadlik rikkumisest või tütarettevõtja osalusest rikkumises. See on aga ümberlükatav eeldus, mille saab vastupidist kinnitavate tõenditega ümber lükata. Emaettevõtjal tuleb seega see eeldus ümber lükata tõendite abil, millest nähtub, et tema tütarettevõtja määrab sõltumatult kindlaks selle, kuidas ta turul tegutseb, ja et need kaks äriühingut ei moodusta üht majandusüksust. Vastasel juhul tõendab kontrolli asjaolu, et kogu kapitali esindamisest tulenevat eeldust ümber ei lükatud.

Asjaolu, et tütarettevõtjal on oma kohapealne juhatus ja oma vahendid, ei tõenda iseenesest seda, et ta otsustab oma tegevuse üle turul emaettevõtjast sõltumatult. See, et igapäevase tegevuse juhtimine antakse 100% osalusega tütarettevõtja kohalikule juhtkonnale, on tegelikult täiesti tavapärane käitumine ja sellega ei saa järelikult tõendada tütarettevõtjate reaalset sõltumatust.

(vt punktid 92–94, 103, 106)

2. Konkurentsi valdkonnas on kaitseõiguse tagamiseks nõutav, et uurimise all olev ettevõtja peab saama haldusmenetluses esitada tõhusalt oma seisukoha nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele komisjon viitab selleks, et põhjendada oma väidet asutamislepingu rikkumise toimepanemise kohta.

Seda põhimõtet väljendab määruse nr 1/2003 artikli 27 lõige 1, kuna selles on sätestatud, et huvitatud isikutele tuleb saata vastuväiteteatis, mis sisaldab selgelt kõiki peamisi asjaolusid, millele komisjon menetluse selles staadiumis tugineb, et nad teaksid, millist käitumist komisjon neile ette heidab ja et end enne komisjoni lõpliku otsuse tegemist igakülgselt kaitsta. Eeltoodud nõue on täidetud, kui otsuses ei panda isikule süüks vastuväiteteatises märgitust erinevaid rikkumisi ega esitata muid faktilisi asjaolusid kui need, mille kohta huvitatud isikul on olnud võimalus oma selgitusi anda.

Kuid see teave võib olla esitatud kokkuvõtlikult ja lõplik otsus ei pea olema vastuväiteteatise koopia, sest see teatis on ettevalmistav dokument, milles faktilistele ja õiguslikele asjaoludele antud hinnangud on ainult esialgsed. Nii võib võrreldes vastuväiteteatisega esitada täiendusi, arvestades isikute antud vastuseid, mille argumendid tõendavad, et nad on tegelikult saanud oma kaitseõigusi teostada. Komisjon võib haldusmenetluses esitatut silmas pidades ka muuta või täiendada vastuväidete põhjenduseks esitatud faktilisi või õiguslikke argumente.

Lisaks, mis puudutab tütarettevõtjate toime pandud rikkumise süükspandavust emaettevõtjale, kellele kuulub nendes tütarettevõtjates 100% osalus, siis ei ole komisjon kohustatud vastuväiteteatise staadiumis esitama muid tõendeid kui need, mis puudutavad emaettevõtja osalust tütarettevõtjate kapitalis.

(vt punktid 115–117, 123)

3. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud ülempiiri 10% käibest tuleb arvutada kõikide nende äriühingute kogukäibe põhjal, kes moodustavad ühe majandusüksuse, mis tegutseb ettevõtjana EÜ artikli 81 tähenduses, sest üksnes kõikide nende äriühingute kogukäive näitab selle ettevõtja suurust ja majanduslikku suutlikkust.

(vt punktid 129 ja 130)

4. Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta on vahend, mille eesmärk on täpsustada hierarhiliselt kõrgemal asetsevat õigust silmas pidades kriteeriumid, mida komisjon kavatseb kasutada määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud kaalutlusõiguse teostamisel trahvide määramisel. Suunised ei ole trahve määrava otsuse õiguslik alus – selleks on määrus nr 1/2003 –, kuid need määravad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mida komisjon peab selle otsusega trahvisummade määramisel järgima, ning tagavad seetõttu ettevõtjate õiguskindluse.

Kuigi suuniseid ei saa lugeda õigusnormideks, mida ametiasutus igal juhul peab järgima, sätestavad need siiski praktikat väljendava käitumisnormi, mida ametiasutus konkreetsel juhtumil ei või põhjendusi esitamata eirata.

Suuniste vastuvõtmisest tulenev komisjoni kaalutlusõiguse piiramine tema enda poolt ei ole aga vastuolus komisjoni olulise kaalutlusruumi säilimisega. Asjaolu, et komisjon on suunistes täpsustanud rikkumise raskuse hindamise lähtekohti, ei takista selle teguri hindamist tervikuna kõigi asjassepuutuvate asjaolude põhjal, sealhulgas asjaolude põhjal, mida suunistes sõnaselgelt ei ole märgitud.

(vt punktid 141–143)

5. Suunistest määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta tuleneb, et horisontaalseid kartelle, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine, võib kvalifitseerida „väga rasketeks” rikkumisteks ainuüksi nende laadi tõttu, ilma et komisjon peaks tõendama rikkumise tegelikku mõju turule ja ilma et seda kvalifitseerimist takistaks geograafilise turu väiksus. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi raskete rikkumiste näidiskirjelduses on otseselt mainitud mõju turule ja suurele osale ühisturust, ei mainita väga raskete rikkumiste kirjelduses ei tegelikku mõju turule ega teatava geograafilise ala mõjutamist.

Konkurentsiõiguse normide rikkumise raskusastme hindamisel on otsustav teada, kas kartelliliikmed tegid kõik, mis oli nende võimuses, et nende kavatsused saaksid konkreetselt ellu viidud. Seda, mis toimus seejärel tegelike turuhindega – mida võisid mõjutada teised tegurid, mis ei allunud kartelliliikmete kontrollile –, ei saa kartelli liikmed enda kasuks esile tuua, pöörates välised tegurid, mis nende jõupingutustele vastu töötasid, nende trahvi vähendamist õigustavateks asjaoludeks.

Komisjonilt ei saa nõuda, et kui kartellikokkuleppe täitmine on tuvastatud, peab ta süstemaatiliselt tõendama, et kokkulepped võimaldasid ettevõtjatel ka tegelikult saavutada kõrgema tehinguhinna taseme, või ostukartellide puhul väiksema hinnataseme sellest, mis oleks kehtinud kartelli puudumisel. Sellise tõendamise nõudmine oleks ebaproportsionaalne ja võtaks olulisi vahendeid, kuna kasutada tuleks oletuslikke arvutusi, mis tuginevad sellistele majandusmudelitele, mille täpsust on liidu kohtul raske kontrollida ja mille eksimatust ei ole kuidagi tõendatud.

Lisaks ei ole geograafilise turu ulatus üks sõltumatu kriteerium selles tähenduses, et üksnes suuremat osa liikmesriike puudutavaid rikkumisi saab kvalifitseerida „väga raskeks”. Asutamisleping, määrus nr 1/2003, suunised ega kohtupraktika ei võimalda järeldada, et niisuguseks rikkumiseks saab kvalifitseerida üksnes geograafiliselt väga ulatuslikke konkurentsipiiranguid. Samuti võivad kokkulepped, mille eesmärk on ostuhindade või ostetavate koguste kindlaksmääramine, ainuüksi oma laadi tõttu tuua kaasa kvalifitseerimise väga raskeks rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et kõnealust käitumist iseloomustaks teatud geograafiline ulatus. Seega ei ole asjassepuutuva geograafilise turu suurus – isegi kui eeldada, et see on väike – takistuseks tuvastatud rikkumise kvalifitseerimisel „väga raskeks” rikkumiseks.

(vt punktid 148 ja 149, 168 ja 169, 172)

6. Konkurentsiõiguse rikkumise eest trahvide kindlaksmääramisel on põhjendamiskohustus täidetud, kui komisjon esitab oma otsuses kaalutluse aluseks olevad asjaolud, mis võimaldasid tal hinnata rikkumise raskust ja kestust.

EÜ artikli 81 rikkumiste analüüsi raames ei saa tõlgendada EÜ artiklit 253 nii, et see kohustab komisjoni selgitama oma otsustes põhjusi, miks ta trahvisumma arvutamisel ei lähtunud muust arutluskäigust kui see, millest ta vaidlustatud otsuses tegelikult lähtus.

(vt punktid 175, 177)

7. Ettevõtja õigus olla ära kuulatud on tagatud, kui komisjon märgib vastuväiteteatises expressis verbis, et ta kaalub asjassepuutuvale ettevõtjale trahvi määramist ja märgib trahvi määramise aluseks olevad peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, nagu väidetava rikkumise raskusaste ja kestus, ning selle, kas asjaomane rikkumine pandi toime „tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu”. Nii annab komisjon talle võimaluse end kaitsta mitte ainult rikkumise tuvastamise, vaid ka trahvi määramise suhtes.

Kuid komisjonil ei ole trahvisumma arvutamise aluseks olevatele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele viidates kohustust täpsustada, millisel moel ta igat asjaolu trahvisumma suuruse kindlaksmääramisel arvesse võttis. Lisaks võib komisjon, arvestades haldusmenetlust, oma otsuses muuta või täiendada faktilisi või õiguslikke argumente, mis toetavad tema esitatud vastuväiteid.

Järelikult tagab komisjon trahvisummade kindlaksmääramisel asjassepuutuvate ettevõtjate kaitseõiguse sellega, et ta annab neile võimaluse esitada oma seisukoht neile etteheidetud faktiliste asjaolude kestuse, raskuse ja konkurentsivastase laadi kohta.

(vt punktid 180–182)

8. Komisjoni poolt konkurentsiõiguse rikkumise eest karistuse määramiseks algatatud menetluses tähendab proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamine, et tuleb järgida, et trahvid ei oleks ebaproportsionaalsed võrreldes seatud eesmärkidega, st võrreldes nende õigusnormide järgimise eesmärgiga, ja et konkurentsiõiguse normide rikkumise eest ettevõtjale määratud trahvi suurus oleks proportsionaalne rikkumisega, mida tuleb hinnata tervikuna, arvestades muu hulgas rikkumise raskust. Täpsemalt, proportsionaalsuse põhimõttest tuleneb, et komisjon peab määrama trahvi proportsionaalselt asjaoludega, mida ta võttis rikkumise raskusastme hindamiseks arvesse, ning et ta peab neid asjaolusid hindama seostatult ning objektiivselt põhjendatult.

Määrusest nr 1/2003 ega suunistest määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei nähtu, et trahv tuleb määrata otseselt puuudutatud turu suuruse alusel, sest see tegur ei ole kohustuslikult arvessevõetav aspekt, vaid rikkumise raskusele hinnangu andmiseks arvessevõetav üks asjassepuutuv aspekt teiste seas. Need sätted ei kehtesta seega iseenesest komisjonile kohustust võtta arvesse kaubaturu väiksust.

Kohaldatavas õiguses puudub üldkohaldatav põhimõte, mille kohaselt peab karistus olema proportsionaalne ettevõtja käibega asjassepuutuvatel kaubaturgudel. Trahvi kindlaksmääramisel on lubatud arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üks, olgugi et ligikaudne ja ebatäiuslik näitaja ettevõtja suuruse ja majandusliku suutlikkuse kohta, kui ka käibe seda osa, mis tuleneb rikkumise esemeks olnud kaupade müügist, mis võib näidata rikkumise ulatust. Kummalegi käibele ei tohi omistada tähtsust, mis võrreldes teiste hindamiselementidega oleks ebaproportsionaalne, ja seetõttu ei saa sobiva trahvisumma kindlaksmääramine olla üksnes kogukäibel põhineva arvutuse tulemus. Eriti on see nii siis, kui asjassepuutuvad kaubad moodustavad vaid väikese osa sellest käibest. Lisaks, kuna lõpliku trahvi summa ei ületa 10% puudutatud ettevõtja rikkumise viimase aasta kogukäibest, ei saa trahvi käsitleda ebaproportsionaalsena üksnes asjaolu tõttu, et trahv ületab asjaomasel turul saadud käivet.

(vt punktid 189 ja 190, 196 ja 197, 199)

9. Konkurentsiõiguse normide rikkumise eest määratava trahvi arvutamisel on trahvil hoiatav eesmärk selleks, et suunata ettevõtjate käitumist liidus, ning hoiatamise tegurit tuleb hinnata mitme asjaolu alusel, mitte ainult asjassepuutuva ettevõtja konkreetse olukorra alusel.

Komisjonil ei ole kohustust trahvisumma kindlaksmääramisel arvestada ettevõtja halba majanduslikku olukorda, kuna sellise kohustuse tunnustamine viiks turutingimustega halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise andmiseni. Nii ei saa äriühing vastu vaielda hoiatamise eesmärgil kordaja kohaldamisele, tuginedes asjaolule, et tal tekkisid keelatud kokkuleppe täitmise ajal kahjumid, mis viisid selleni, et alates menetluse algatamisest oli tema tegevus kokkuleppe esemeks oleval turul lõppenud.

Lisaks see, et institutsiooni võetud meede põhjustab ettevõtja pankroti või lõpetamise, ei ole iseenesest liidu õigusega keelatud. Nimelt, isegi kui ettevõtja likvideerimine tema antud õiguslikus vormis kahjustab omanike, aktsionäride või osanike rahalisi huve, ei tähenda see sugugi, et ettevõtja esindatavad isiklikud, varalised ja mittevaralised vahendid kaotaksid ühtlasi oma väärtuse.

(vt punktid 221–224)

10. Suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 teises taandes ette nähtud kergendav asjaolu, mis puudutab rikkumise esemeks oleva kokkuleppe või tegevuse tegelikku täide viimata jätmist, sõltub iga ettevõtja individuaalsest käitumisest. Sellest tuleneb, et selle kergendava asjaolu hindamiseks tuleb arvestada mitte rikkumisest kui tervikust tulenevat mõju – mida tuleb arvesse võtta rikkumisega turule avaldatud tegeliku mõju hindamisel, et hinnata rikkumise raskust (suuniste punkti 1 A esimene lõik) –, vaid iga ettevõtja individuaalset tegevust, et uurida iga ettevõtja rikkumises osalemise suhtelist raskusastet.

Suuniste punkti 3 teise taande kohaldamiseks peavad rikkumise toimepanijad igal juhul tõendama, et nad käitusid turul konkureerivalt, või vähemalt seda, et nad on selgelt ja märgatavalt rikkunud kartellikokkuleppega kehtestatud kohustusi niivõrd, et see häiris kokkuleppe toimimist, ning et nad ei jätnud lepinguga liitumise muljet ega õhutanud seega teisi ettevõtjaid kartellikokkulepet täitma.

(vt punktid 273, 275)

11. Vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kolmandale taandele võidakse komisjoni poolt määratud trahvi põhisummat vähendada, kui ettevõtja lõpetab rikkumise kohe, kui komisjon sekkub.

Kuid niisugune trahvi vähendamine ei toimu automaatselt, vaid sõltub konkreetse juhtumi asjaolude hindamisest komisjoni poolt tema kaalutlusõiguse raames. Konkreetse juhtumi asjaolud võivad seega kaasa tuua selle, et komisjon otsustab õigusvastase kokkuleppe pooleks oleva ettevõtja trahvi põhisummat mitte vähendada.

Kergendava asjaolu arvessevõtmisega nõustumine olukorras, kus ettevõtja on pooleks ilmselgelt ebaseaduslikus kokkuleppes, mille suhtes ta teadis või pidi teadma, et tegemist on rikkumisega, võib julgustada ettevõtjaid jätkama salajast kokkulepet nii kaua kui võimalik lootuses, et nende käitumist mitte kunagi ei avastata, kuid samas teades, et kui nende käitumine avastatakse, võidakse nende trahvi vähendada, kui nad rikkumise lõpetavad. Selline nõustumine võtaks määratavalt trahvilt kogu hoiatava mõju ja kahjustaks EÜ artikli 81 lõike 1 kasulikku mõju.

Lisaks ei saa tahtlikult toime pandud rikkumise lõpetamist lugeda kergendavaks asjaoluks, kui selle lõpetamise tingis komisjoni sekkumine.

(vt punktid 282–284)

12. Õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele eeldab, et täidetud on kolm tingimust. Esiteks peavad ametiasutused olema andnud huvitatud isikule pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest pärit täpseid, tingimusteta ja ühtelangevaid tagatisi. Teiseks peavad need tagatised olema laadilt sellised, mis tekitavad isikule, kellele need on adresseeritud, õiguspärase ootuse. Kolmandaks peavad antud tagatised olema kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega.

Konkurentsi valdkonnas ainuüksi ei tähenda veel asjaolu, et komisjon luges oma varasemas otsustuspraktikas trahvisumma kindlaksmääramisel teatavad asjaolud kergendavateks asjaoludeks, et ta peaks sama hinnangu andma hilisemates otsustes. Seega ei saa ettevõtja õiguspärasele ootusele tuginemiseks kasutada oma argumentatsioonis asjaolu, et teatud kergendavat asjaolu kohaldati teistes rikkumiste asjades.

(vt punktid 289, 291)

13. Määrus nr 26, millega kohaldatakse teatavaid konkurentsieeskirju põllumajandussaaduste ja toodete tootmise ja nendega kauplemise suhtes, eriti selle artikkel 2, kehtestab EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamatuse erandi kokkulepete, otsuste ja tegevuste suhtes, mis on seotud EÜ lepingu I lisas loetletud nende toodete tootmise või turustamisega, mis moodustavad siseriikliku turukorralduse lahutamatu osa või mida on vaja EÜ artiklis 33 sätestatud eesmärkide saavutamiseks.

Mis puudutab erandit EÜ artikli 81 lõike 1 üldkohaldatavuse reeglist, siis määruse nr 26 artiklit 2 tuleb tõlgendada kitsendavalt. Lisaks kohaldatakse määruse nr 26 artikli 2 lõike 1 esimest lauset, milles on ette nähtud nimetatud erand, vaid siis, kui asjassepuutuv kokkulepe soodustab kõikide EÜ artikli 33 eesmärkide saavutamist. Lõpuks, nagu nähtub määruse nr 26 artikli 2 lõike 1 esimese lause tekstist endast, peab kokkulepet olema „vaja” nende eesmärkide saavutamiseks.

Teavitamise ja ametliku menetluse puudumisel ei saa väita ettevõtja, kes osales EÜ artikli 81 ilmses ja väga raskes rikkumises, mis pandi toime toortubaka sektoris, et tal tekkis kahtlus võimaluse suhtes, et asjassepuutuv kokkulepe võib kuuluda määruses nr 26 ette nähtud erandi kohaldamisalasse. Lisaks on välistatud sellise süsteemi puhul, nagu on ette nähtud määruses nr 26, et erakapitalil põhinevad ettevõtjad võiksid asendada komisjoni hinnangu enda omaga meetmete osas, mis on kõige kohasemad EÜ artiklis 33 sätestatud eesmärkide saavutamiseks, ja nii võtta õigusvastaseid meetmeid, mida õigustaks asjaolu, et nendega soovitakse saavutada nimetatud eesmärke. Lisaks, tõhusa konkurentsi säilitamine põllumajandustoodete turul kuulub ühise põllumajanduspoliitika ja turgude ühiskorralduse eesmärkide hulka. Nimetatud ettevõtja ei saa seega väita, et selgelt konkurentsivastaste kokkulepetega sooviti saavutada EÜ artikli 33 lõikes 1 ette nähtud eesmärke.

(vt punktid 298–300, 303, 305)

14. Vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 3 kuuendale taandele võib ettevõtja trahvi põhisummat vähendada menetlustes tehtud tõhusa koostööd eest, mis jääb välja selle teatise kohaldamisalast, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul. Seda konkreetset kergendavat asjaolu kohaldatakse ainult rikkumistele, mis ei kuulu koostööteatise kohaldamisalasse.

Suuniste punkti 3 kuuenda taande kohaldamise tagajärg ei saa olla koostööteatise kasuliku mõju kõrvaldamine. Koostööteatises esitatakse nimelt raamistik komisjoni uurimise käigus tehtava koostöö kompenseerimiseks sellistele ettevõtjatele, kes osalevad või on osalenud liidu huve kahjustavates salajastes kartellides. Seega nähtub selle teatise sõnastusest ja ülesehitusest, et ettevõtjate trahvi võib üldjuhul nende koostöö eest vähendada üksnes siis, kui nad täidavad selles teatises ette nähtud ranged tingimused.

Seega, säilitamaks koostööteatise kasuliku mõju, võib komisjon üksnes erandlikes olukordades suuniste punkti 3 kuuenda taande alusel ettevõtja trahvi vähendada. Niisuguse olukorraga on tegemist näiteks juhul, kui ettevõtja koostöö, mis küll ületab tema õiguslikku koostöökohustust, kuid ei anna talle siiski õigust trahvi vähendamisele koostööteatise alusel, on komisjonile objektiivselt vajalik.

(vt punktid 327–330)

15. Suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei ole sõnaselgelt ette nähtud ühtegi kergendavat asjaolu, mis oleks seotud varasemate otsustega rikkumist puudutava turu kohta. Suuniste punkti 3 viimases taandes on aga sätestatud komisjoni õigus võtta arvesse muid asjaolusid kui need, millele on viidatud trahvi põhisumma vähendamise alustena eelmistes taanetes. Selles suhtes on komisjonil kergendavate asjaolude kohaldamisel kaalutlusruum. Täpsemalt, komisjon ei ole kohustatud trahvi vähendama, kui ta uurib esimest korda tegevust teatud majandussektoris.

(vt punktid 342 ja 343)

16. Kui komisjon määrab trahvi konkurentsiõiguse normide rikkumise eest, ei ole ta kohustatud kergendava asjaoluna arvesse võtma turu asjassepuutuva majandussektori halba majanduslikku olukorda. Nimelt sõlmitakse keelatud kokkulepped üldjuhul ajal, mil tegevussektor on raskustes. Seega, kui komisjon oleks kohustatud neid raskusi arvesse võtma, tuleks trahvi vähendada peaaegu kõigis keelatud kokkuleppeid puudutavates asjades.

Kuigi on tõsi, et komisjoni otsustuspraktikas on mõnikord kergendava asjaoluna võetud arvesse turu ülesehituslikku kriisi, ei tähenda see, et varasemates juhtumites on komisjon tegevussektori majanduslikku olukorda kergendava asjaoluna arvesse võtnud, et ta peab kindlasti seda tegema ka hilisemates asjades.

(vt punktid 352 ja 353)

17. Õiguskindluse ja korrakohase õigusmõistmise tagamise eesmärgil peavad selleks, et hagi oleks vastuvõetav, selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud kas või kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist. Kuigi hagiavalduse teksti saab konkreetsete punktide osas põhjendada ja täiendada viidetega hagiavaldusele lisatud dokumentide kindlatele osadele, ei saa üldine viide muudele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud, kompenseerida hagiavalduse õigusliku argumentatsiooni oluliste elementide puudumist, mis peavad eespool viidatud sätete alusel hagiavalduses esinema. Pealegi ei ole hagi alusena käsitletavate väidete ja argumentide väljaotsimine ja kindlakstegemine selle lisadest Üldkohtu ülesanne, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav funktsioon.

Kui seega nõustuda, et vastuvõetav on väide, mida on hagis puudulikult kirjeldatud, kuid milles viidatakse hagiavalduses kaudselt viidatud teises asjas teise isiku poolt teoreetiliselt esitatud väidetele, võimaldaks see kõrvale hoiduda Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c sätestatud kohustuslikest nõuetest.

Igal juhul peab Üldkohus jätma vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata talle esitatud hagiavalduse nõude, kui selle hagiavalduse tekstist endast ei nähtu ühtselt ja arusaadavalt faktilised ja õiguslikud asjaolud, millel see nõue põhineb, sest nende asjaolude puudumist hagiavalduses ei saa korrigeerida nende esitamisega kohtuistungil.

(vt punktid 366, 371 ja 372)

18. Selle teatise loogikale, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, on omane, et mõju, mida viidatud teatisega soovitakse saavutada, on ebakindla õhustiku loomine kartelli sees, julgustades nendest komisjoni teavitama. See ebakindlus tuleneb täpsemalt asjaolust, et kartellikokkuleppes osalejad teavad, et ainult üks nende seast võib saada trahvi eest täieliku kaitse, kui ta annab üles teised rikkumises osalejad, tekitades seega viimastele ohu, et neile määratakse trahvid. Selle süsteemi raames ja sama loogika kohaselt on koostööd kiiremini alustanud ettevõtjatel võrreldes aeglasemalt koostööd tegevate ettevõtjatega õigus ulatuslikumale trahvi vähendamisele kui see, mis neile muidu määrataks. Keelatud kokkuleppe poolte pakutud koostöö ajaline järjestus ja kiirus on seega koostööteatisega kehtestatud süsteemi põhielemendid.

Seega peab koostööteatise sätte eesmärgi tõlgendus olema kooskõlas selle teatise enda loogikaga. Seda arvestades tuleb koostööteatise punkti 23 viimast lõiku tõlgendada nii, et selles on sätestatud vastutasu sellisele ettevõtjale, kes küll ei olnud esimene, kes asjassepuutuva keelatud kokkuleppe osas esitas trahvide eest kaitse saamise taotluse, oli esimene, kes esitas komisjonile tõendeid talle enne teadmata olnud asjaolude kohta, mis mõjutasid otseselt kokkuleppe raskust või kestust. Teisisõnu, kui ettevõtja esitatud tõendid puudutavad faktilisi asjaolusid, mis võimaldavad komisjonil muuta sel ajahetkel keelatud kokkuleppe raskusele või kestusele antud hinnangut, antakse neid tõendeid esitanud ettevõtjale vastutasuks kaitse nendele faktilistele asjaoludele antud hinnangute suhtes, mida need tõendid saavad tõendada.

Nii ei puuduta koostööteatise punkti 23 viimane lõik juhtumeid, kus ettevõtja lihtsalt esitas uusi või täiuslikumaid tõendeid nende faktiliste asjaolude kohta, millest komisjon on juba teadlik. See lõik ei ole ka kohaldatav juhtudel, kus ettevõtja annab teada uutest faktilistest asjaoludest, mis ei ole aga sellised, mis muudaksid komisjoni hinnangut rikkumise raskuse või kestuse kohta. See säte on kohaldatav ainult juhul, kui täidetud on kaks tingimust: esiteks on ettevõtja esimene, kes tõendab faktilisi asjaolusid, millest komisjon ei olnud varem teadlik, ja teiseks võimaldavad need faktilised asjaolud, mis mõjutavad otseselt kahtlustatava keelatud kokkuleppe raskust või kestust, komisjonil jõuda rikkumise osas uutele järeldustele.

(vt punktid 379–382)

19. Ettevõtja, kes osaleb oma käitumisega sellises rikkumises, mis vastab konkurentsivastase eesmärgiga kokkuleppe mõistele või kooskõlastatud tegevusele EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses ning kui tema käitumise eesmärk on aidata kaasa rikkumise toimepanemisele tervikuna, on ühtlasi selle rikkumise eest vastutav selle rikkumise raames teiste ettevõtjate poolt toime pandud käitumise eest kogu tema osaluse ajal.

Lisaks võib ettevõtjat pidada vastutavaks keelatud kokkuleppe eest tervikuna, isegi kui on tõendatud, et ta on otseselt osalenud vaid selle kokkuleppe ühes või mitmes osas, kui esiteks ta teadis või pidi kindlasti teadma, et kokkumäng, milles ta osales, kuulus tervikplaani, ja teiseks, kui see tervikplaan hõlmas keelatud kokkuleppe kõiki osi.

(vt punktid 394 ja 395)

ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda)

5. oktoober 2011( )

Konkurents – Keelatud kokkulepped – Toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Itaalias – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Hinna kindlaksmääramine ja turu jagamine – Rikkumise süüks panemine – Trahvid – Proportsionaalsus – Rikkumise raskus ja kestus – Kergendavad asjaolud – Koostöö

Kohtuasjas T‑39/06,

Transcatab SpA, asukoht Caserte (Itaalia), esindajad: advokaadid C. Osti ja A. Prastaro,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: F. Amato, hiljem V. Di Bucci ja lõpuks É. Gippini Fournier ja L. Malferrari, keda abistas advokaat F. Ruggeri Laderchi,

kostja,

mille ese on esiteks nõue tühistada osaliselt komisjoni 20. oktoobri 2005. aasta otsus K(2005) 4012 (lõplik) [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/C.38.281/B2 – Toortubakas, Itaalia), teise võimalusena nõue vähendada Transcatabile selle otsusega määratud trahvi ja kolmanda võimalusena komisjoni vastuhagi suurendada seda trahvisummat,

ÜLDKOHUS (kolmas koda),

koosseisus: esimees J. Azizi, kohtunikud E. Cremona (ettekandja) ja S. Frimodt Nielsen,

kohtusekretär: vanemametnik J. Palacio González,

arvestades kirjalikus menetluses ja 30. novembri 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Hageja Transcatab SpA on Itaalia äriühing, mis on praegu lõpetamisel ja mille peamine tegevusala on toortubaka esmane töötlemine. Käesoleva kohtuasja aluseks olevate asjaolude asetleidmise ajal oli Transcatab Itaalia tütarettevõtja, keda kontrollis 100% tema emaettevõtja Standard Commercial Corp. (edaspidi „SCC”), üks maailma suurimaid iseseisvaid tubakalehtedega kauplejaid. 13. mail 2005, st haldusmenetluse ajal, ühines SCC Dimon, Inc‑ga, mille tulemusel tekkis uus üksus ärinimega Alliance One International, Inc. (edaspidi „Alliance One”), kes kontrollis Transcatabi 100%.

1. Haldusmenetlus

2 15. jaanuaril 2002 saatis Euroopa Ühenduste Komisjon nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artikli 11 alusel teabenõuded Itaalia toortubaka turu kohta Itaalia tubaka töötlejate ja tootjate kutseliitudele, st Associazione professionale transformatori tabacchi italianile (APTI, Itaalia tubakatöötlejate kutseliit) ja Unione Italiana Tabaccole (Unitab, Itaalia tubakaühendus).

3 19. veebruaril 2002 sai komisjon APTI liikmelt Deltafina SpA trahvide eest kaitse saamise taotluse, mis esitati vastavalt komisjoni teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (ELT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „koostööteatis”).

4 4. aprillil 2002 toimus APTI ruumides koosolek. Sellel koosolekul teavitas Deltafina osalisi, sealhulgas Transcatabi ja Dimon Italia Srl‑i (Dimoni tütarettevõtja, millest sai Mindo Srl) oma trahvide eest kaitse saamise taotlusest ja komisjoni otsusest anda talle tingimuslik kaitse.

5 Samal päeval sai komisjon Dimon Italialt koostööteatise punkti 8 alusel esitatud trahvide eest kaitse saamise taotluse ja teise võimalusena selle teatise punktide 20–27 alusel esitatud trahvi vähendamise taotluse ning paari tunni pärast Transcatabilt samal alusel esitatud trahvi vähendamise taotluse.

6 9. aprillil 2002 teatas komisjon vastavalt koostööteatise punktile 25 Transcatabi esitatud taotluse kättesaamisest. 10. aprillil 2002 esitas Transcatab uue taotluse, mis koosnes selgitusest ja 44 lisast. 30. aprillil 2002 teatas komisjon vastavalt koostööteatise punktile 25 ka selle kättesaamisest.

7 18. ja 19. aprillil 2002 viis komisjon määruse nr 17 artikli 14 alusel läbi uurimisi Dimon Italia ja Transcatab ning Trestina Azienda Tabacchi SpA ja Romana Tabacchi Spa ruumides.

8 8. oktoobril 2002 teatas komisjon Dimon Italiale ja Transcatabile, et kuna need ettevõtjad olid vastavalt esimene ja teine ettevõtja, kes esitasid koostööteatise alusel rikkumise kohta tõendeid, kavatses ta nende trahve haldusmenetluse lõpus vähendada vastavalt vahemikus 30–50% ja 20–30% trahvisummast, mis neile võimalikult tuvastatava rikkumise eest ilma koostööta määrataks.

9 25. veebruaril 2004 võttis komisjon vastu vastuväiteteatise, mille ta adresseeris kümnele ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele, mille hulgas olid ka Transcatab, Deltafina, Dimon Italia ja Romana Tabacchi (edaspidi „töötlejad”) ja nendest mõne emaettevõtjad, muu hulgas SCC, Dimon ja Deltafina emaettevõtja Universal Corp. Vastuväiteteatise adressaatidel võimaldati vastata kirjalikult ja 22. juunil 2004 toimunud ärakuulamisel suuliselt.

10 Pärast 25. veebruari 2004. aasta vastuväiteteatisele 21. detsembril 2004 tehtud täiendust, mis puudutas Deltafina poolt koostööteatises sätestatud koostöökohustuse rikkumist tema taotluse trahvide eest kaitse saamiseks avalikuks tegemise tõttu (vt eespool punkt 4), toimus 1. märtsil 2005 teine ärakuulamine.

11 Pärast konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega konsulteerimist ning võttes arvesse ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuannet, võttis komisjon 20. oktoobril 2005 vastu otsuse K(2005) 4012 (lõplik), mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega (Juhtum COMP/C.38.281/B.2 – Toortubakas – Itaalia) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille kokkuvõte on avaldatud 13. veebruari 2006. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 353, lk 45).

2. Vaidlustatud otsus

12 Vaidlustatud otsus puudutab kõigepealt Itaalia toortubakaturul töötlejate poolt täidetud horisontaalkokkulepet.

13 1995. aastast kuni 2002. aasta alguseni määrasid töötlejad selle kokkuleppe raames kindlaks tehingutingimusi toortubaka ostmiseks Itaalias, mis tähendas muu hulgas hindade kindlaksmääramist ning turu jagamist, ja see puudutas nii otseoste tootjatelt kui ka oste „kolmandatelt pakendajatelt”.

14 Vaidlustatud otsuses käsitatakse teiseks veel kaht rikkumist, mis erinevad töötlejate kartellist ja mis pandi toime 1999. aasta algusest kuni 2001. aasta lõpuni ning mis seisnesid APTI puhul nende lepinguliste hindade kindlaksmääramises, mida ta oma liikmete esindajana läbi rääkis tootmisharudevaheliste kokkulepete sõlmimiseks Unitabiga, ja viimase puhul nende hindade kindlaksmääramises, mida ta oma liikmete esindajana nende samade lepingute sõlmimiseks APTI‑ga läbi rääkis.

15 Vaidlustatud otsuses asus komisjon seisukohale, et töötlejate rikkumine on vaadeldav ühe vältava EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumisena (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 264–269).

16 Vaidlustatud otsuse artikli 1 lõike 1 kohaselt vastutavad kartellikokkuleppe eest töötlejad, Universal ning Dimoni ja SCC ühinemisel moodustatud äriühing Alliance One.

17 Vaidlustatud otsuse artiklis 2 määras komisjon trahvid eelmises punktis viidatud ettevõtjatele, APTI‑le ja Unitabile (vt tagapool punkt 71).

Vaidlustatud otsuse adressaadid

18 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 325–351 on loetletud selle adressaadid.

19 Esiteks viitas komisjon väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt tähendab konkurentsiõiguse kontekstis mõiste „ettevõtja” majandusüksust asjassepuutuva kokkuleppe eseme seisukohast, isegi kui õiguslikus mõttes koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust (vaidlustatud otsuse põhjendus 325).

20 Edasi märkis komisjon, et on tõendatud, et Deltafina, Dimon Italia, Transcatab ja Romana Tabacchi ning APTI ja Unitab osalesid vastavate rikkumise kestel otseselt tuvastatud rikkumistes ja et seetõttu olid kõik need ettevõtjad ja ettevõtjate ühendused vaidlustatud otsuse adressaadid (vaidlustatud otsuse põhjendus 327).

21 Komisjon jätkas oma analüüsi, uurides küsimust, kas teatud tütarettevõtjate (Deltafina, Dimon Italia ja Transcatab) rikkumine tuleb süüks panna nende emaettevõtjatele. Ta meenutas, et rikkumiste toimepanemise ajal oli Deltafina Universali 100% tütarettevõtja, Dimon Italia oli Dimoni 100% tütarettevõtja ja Transcatab SCC 100% tütarettevõtja (vaidlustatud otsuse põhjendus 328).

22 Komisjon täheldas muu hulgas, et vastavalt kohtupraktikale peab selleks, et emaettevõtja vastutaks oma tütarettevõtja õigusvastase tegevuse eest, olema võimalik tuvastada, et viimane ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult. Ta meenutas, et juhul, kui emaettevõtja esindab tütarettevõtja kogu kapitali, võib eeldada, et tal on tegelik otsustav mõju tütarettevõtja tegevuse üle, kui viimane paneb toime EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise (vaidlustatud otsuse põhjendused 329 ja 330).

23 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 331 järeldas komisjon Deltafina, Dimon Italia ja Transcatabi kohta, et õiguspäraselt võis eeldada, et neil „puudus sõltumatus”, sest nende vastavate emaettevõtjate osalus nende kapitalis oli või Dimon Italia puhul oli olnud 100%.

24 Lükates kõrvale äriühingute poolt vastuväiteteatise vastuses esitatud teooria, et otsustava mõju tõendamiseks on vaja muid asjaolusid kui ainult 100% kontroll, täpsustas komisjon, et 100% kontrollitava tütarettevõtja puhul on sellise mõju avaldamise eeldus ümberlükatav. Isik, kes soovib selle eelduse ümber lükata, peab vastupidist tõendama „kindlate tõenditega”, mis ei või olla lihtsalt üldine teave, mida ei toeta veenvad tõendid (vaidlustatud otsuse põhjendus 334).

25 Komisjon uuris järjest vaidlustatud otsuse adressaatideks olevate emaettevõtjate argumente.

26 Komisjon lükkas kõigepealt kõrvale emaettevõtjate üldise argumendi nende tütarettevõtjate kohaliku juhatuse täieliku vastutuse kohta nimetatud tütarettevõtjate tegevuse eest. Tema hinnangul ei saa asjaolu, et Dimon ja SCC tütarettevõtjates 100% osaluse omandamisel juhatust ei muutnud, välistada, et nendel emaettevõtjatel oli otsustav mõju oma Itaalia tütarettevõtjate üle, sest on tavapärane jätta 100% kontrollitava tütarettevõtja kohaliku igapäevase tegevuse juhtimine kohalikule juhatusele (vaidlustatud otsuse põhjendus 338).

27 Komisjon leidis, et üldiselt ei tõendanud ükski neist ettevõtjatest kontserni sellise eripära olemasolu, mis oleks muutnud tütarettevõtjate tegevuse suurel määral emaettevõtja mõjust sõltumatuks (vaidlustatud otsuse põhjendus 339).

28 Komisjon analüüsis Deltafina, Dimon Italia, Transcatabi ja nende vastavate emaettevõtjate vaheliste majanduslike sidemete tugevust, mis tõendas, et Itaalia tütarettevõtjad moodustasid ülejäänud kontserniga ühe majandusüksuse. Komisjon märkis, et asjassepuutuvad kontsernid olid maailma kõige suuremad tubakalehtedega kauplejad ning et nad ostsid ja turustasid sageli oma Itaalia tütarettevõtjate poolt ostetud tubakat (vaidlustatud otsuse põhjendus 340).

29 Mis puudutab SCC-d, siis märkis komisjon, et enne seda, kui ta Transcatabi kapitali kogu osaluse omandas, kontrollis ta seda juba koos oma Itaalia partneriga. Asjaolu, et pärast sellise osaluse omandamist SCC „ei teinud tütarettevõtja juhatuses mingeid muudatusi”, ei saa seega vaadelda tõendina selle kohta, et ta ei mõjutanud otsustavalt juhatuse liikmeid pärast seda, kui ta kogu kapitali esindama hakkas. Transcatabi peadirektorile delegeeritud tegevuspädevusega seoses märkis komisjon, et tal puudub mis tahes teave, millest võiks järeldada, et seda isikut, nagu ka teisi juhatuse liikmeid, ei nimetanud SCC (vaidlustatud otsuse põhjendused 341 ja 342).

30 Seejärel lükkas komisjon tagasi SCC argumendi, mille kohaselt ei toimunud tema ja tema tütarettevõtja vahel mingit suhtlust (vaidlustatud otsuse põhjendused 343–344).

31 Ta märkis selle kohta, et Transcatabi tegevust peeti Standard Commercial Tobacco Co., Inc‑i – SCC kontserni kuuluva ja SCC 100% osalusega seltsingu – tegevuseks ning et seda analüüsiti kontserni tegevuse raames, mis hõlmas SCC müüki sigaretitootjatele. Ta järeldas sellest, et Transcatabi tegevustulemuste aruanded esitati kontserni kõrgematesse instantsidesse ja seejärel konsolideeriti (vaidlustatud otsuse põhjendus 344).

32 Komisjon täpsustas, et arvestades, et kontsernid, millesse Transcatab ja Dimon Italia rikkumise toimepanemise ajal kuulusid, olid lõppenud seoses nende ühendamisega uude üksusesse Alliance One, oli viimane nende kahe kontserni õigusjärglasena vaidlustatud otsuse adressaat (vaidlustatud otsuse põhjendus 349).

33 Neid erinevaid asjaolusid arvestades järeldas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 351, et rikkumiste eest on vastutavad ja vaidlustatud otsuse adressaadid on Deltafina, Universal, Mindo (varem Dimon Italia), Transcatab, Alliance One, Romana Tabacchi, APTI ja Unitab.

Trahvisummade kindlaksmääramine

34 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 356–404 määras komisjon kindlaks selle otsuse adressaatide trahvid.

35 Komisjon määras trahvid kindlaks rikkumiste raskuse ja kestuse alusel ehk kahe kriteeriumi alusel, mis on sõnaselgelt välja toodud nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõikes 3 ja määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 (vaidlustatud otsuse põhjendused 356 ja 357).

Trahvi lähtesummade kindlaksmääramine

36 Rikkumise raskuse suhtes meenutas komisjon, et selle teguri hindamiseks pidi ta arvesse võtma rikkumise laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja geograafilise turu suurust (vaidlustatud otsuse põhjendus 365).

37 Edasi märgib komisjon, et toortubaka tootmine Itaalias moodustab 38% Euroopa Liidu kvoodist ja see oli 67 338 miljonit eurot 2001. aastal ehk rikkumise viimasel täisaastal (vaidlustatud otsuse põhjendus 366).

38 Mis puudutab rikkumise laadi, siis pidas komisjon rikkumist väga raskeks rikkumiseks, sest see seisnes mitut sorti toortubaka ostuhinna kindlaksmääramises Itaalias ja ostetud koguste jaotamises. Komisjon lisas, viidates vaidlustatud otsuse osale, mis puudutab konkurentsipiirangute analüüsi (vt põhjendus 277 ja järgmised punktid), et ostu puudutav keelatud kokkulepe võib moonutada tootjate tahet saavutada teatud tulusus ning piirata töötlejate vahelist konkurentsi järelturgudel. Ta kinnitas ka, et see on nii eriti siis, nagu käesolevas asjas, kui toode, mida keelatud kokkulepe puudutab, milleks on käesolevas asjas toortubakas, moodustab järelturu osaliste tegevuses – milleks käesolevas asjas on tubaka esmatöötlemine ja töödeldud tubaka müük – olulise „sisendi” (vaidlustatud otsuse põhjendused 367 ja 368).

39 Vaidlustatud otsuse põhjendus 369 järeldas komisjon eespool esitatud kaalutlustest, et töötlejate toime pandud rikkumine tuleb kvalifitseerida väga raskeks rikkumiseks.

40 Edasi, vaidlustatud otsuse põhjendustes 370–376 uuris komisjon „osakaalu” ja „hoiatava mõju” küsimusi. Ta märkis, et trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta „iga ettevõtja osakaalu ja ebaseadusliku tegevuse tõenäolist kahju konkurentsile” (vaidlustatud otsuse põhjendus 370).

41 Nii leidis komisjon, et trahvid tuleb määrata selle alusel, milline oli iga isiku positsioon turul (vaidlustatud otsuse põhjendus 371).

42 Komisjoni hinnangul pidi Deltafina trahvi lähtesumma olema kõige suurem, sest tema oli kõige suurem ostja, tema turuosa oli 2001. aastal umbes 25% (vaidlustatud otsuse põhjendus 372).

43 Arvestades, et Transcatabi, Dimon Italia ja Romana Tabacchi turuosad olid väiksemad, 2001. aastal umbes 9–11%, leidis komisjon, et need äriühingud „tuleb liigitada” ning et nende trahvi lähtesumma peab olema väiksem (vaidlustatud otsuse põhjendus 373).

44 Komisjon leidis aga, et lähtesummal, mis väljendab ainult positsiooni turul, ei ole Deltafinale, Dimon Italiale (Mindo) ja Transcatabile piisavalt hoiatavat mõju, sest hoolimata nende suhteliselt väikesest käibest, kuulusid nad – või Mindo puhul oli kuulunud – suurtesse majanduslikult ja finantsiliselt tugevatesse rahvusvahelistesse kontsernidesse, mis olid peamised ülemaailmsed tubakaga kauplejad, tegeledes tubakatööstuse erinevatel tasemetel ja erinevatel geograafilistel turgudel (vaidlustatud otsuse põhjendus 374).

45 Seega otsustas komisjon, et trahvi hoiatava mõju tagamiseks tuleb Deltafina lähtesummale kohaldada kordajat 1,5 – ehk seda suurendada 50% – ning Dimon Italia (Mindo) ja Transcatabi lähtesummale kohaldada kordajat 1,25 – ehk seda suurendada 25% (vaidlustatud otsuse põhjendus 375).

46 Nii määras komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 376 järgmised trahvi lähtesummad:

– Deltafina: 37,5 miljonit eurot;

– Transcatab: 12,5 miljonit eurot;

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 miljonit eurot;

– Romana Tabacchi: 10 miljonit eurot.

Trahvide põhisumma kindlaksmääramine

47 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 377 ja 378 uuris komisjon rikkumise kestuse küsimust.

48 Ta asus seisukohale, et töötlejate keelatud kokkuleppe täitmist alustati 29. septembril 1995 ja see lõppes vastavalt töötlejate avaldustele 19. veebruaril 2002. Komisjon leidis, et seetõttu tuleb töötlejatele määratud trahvi lähtesummasid suurendada 60%, välja arvatud Romana Tabacchi puhul, kelle osalus oli lühem.

49 Vaidlustatud otsuse adressaatidele määrati seega järgmised trahvi põhisummad:

– Deltafina: 60 miljonit eurot;

– Transcatab: 20 miljonit eurot;

– Dimon Italia (Mindo): 20 miljonit eurot;

– Romana Tabacchi: 12,5 miljonit eurot.

Kergendavad asjaolud

50 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 380–398 uuris komisjon, kas arvesse tuleb võtta ka kergendavaid asjaolusid.

51 Mis puudutab Transcatabi olukorda, siis lükkas komisjon tagasi kõik tema argumendid, mille kohaselt oleks tulnud talle kergendavaid asjaolusid kohaldada.

52 Kõigepealt märkis komisjon, et töötlejate kartelli loomine ei olnud seotud APTI raames kutsetegevusesiseselt sõlmitud kokkulepetega. Ta järeldab sellest, et Itaalia õigusnormid ei soodustanud töötlejate tegevust ja seetõttu ei saa nende trahvi selle argumendi alusel vähendada (vaidlustatud otsuse põhjendus 381).

53 Edasi lükkas komisjon tagasi töötlejate argumendi, et nende trahvi tuleb vähendada seetõttu, et nad lõpetasid rikkumise toimepanemise enne komisjoni sekkumist. Selle kohta meenutab komisjon kohtupraktikat, mille kohaselt kohtuasjades, mis puudutavad konkurentsieeskirjade raskeid rikkumisi, kus isikud teadsid või pidid teadma, et nende tegevus oli radikaalselt ebaseaduslik, ei pea rikkumise lõpetamine enne komisjoni sekkumist üldjuhul andma alust trahvi vähendamisele selle väljaarvutamisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 382).

54 Komisjon kinnitas ka, et ta ei saa asuda seisukohale, et keelatud kokkulepet ei täidetud, sest faktiliste asjaolude kirjeldusest nähtus, et asjassepuutuvad isikud tagasid kokkuleppe täitmise muu hulgas regulaarsetel koosolekutel osalemise ning ostuperioodidel hinna ja koguste kohta pidevalt teabe vahetamise teel (vaidlustatud otsuse põhjendus 383).

55 Lõpuks lükkas komisjon tagasi Transcatabi argumendi, mille kohaselt tuleb suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) punkti 5 alapunktil alusel trahvi kindlaksmääramiseks arvesse võtta Itaalia toortubakaturu spetsiifilist majanduslikku ja sotsiaalset olukorda. Komisjon täheldas, et suuniste nimetatud punkti 5 alapunkti b kohaldatakse erandjuhul ja et käesolevas asjas puuduvad asjaolud, mis oleksid identsed või võrreldavad nendega, mis esinesid Transcatabi argumendi toetuseks viidatud kohtuasjas. Komisjon lisas veel, et ei ole nõustutud sellega, et teatud Itaalia piirkondades tubakasektorit puudutaval õigusvastasel tegevusel võis olla määrav tähtsus, mis kutsus esile asjassepuutuva käitumise ja et turgude ühiskorralduse reformil oli ajas väga ebakindel ja kauge mõju, et õigustada kergendava asjaolu arvessevõtmist (vaidlustatud otsuse põhjendus 384).

56 Edasi võttis komisjon arvesse Deltafina erilist olukorda ja otsustas, et tema trahvi tuleb koostöö eest vähendada 50% (vaidlustatud otsuse põhjendused 385–398).

57 Komisjon määras pärast kergendavate asjaolude kohaldamist järgmised trahvisummad (vaidlustatud otsuse põhjendus 399):

– Deltafina: 30 miljonit eurot;

– Dimon Italia (Mindo): 20 miljonit eurot;

– Transcatab: 20 miljonit eurot;

– Romana Tabacchi: 8,75 miljonit eurot.

58 Lõpuks meenutas komisjon, et vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikele 2 ei tohi ühegi rikkumises osalenud ettevõtja ja ettevõtjate ühenduse trahv ületada 10% selle eelmise majandusaasta kogukäibest. Ta lisab, et kui ettevõtjad kuuluvad kontserni, on tõendatud, et emaettevõtjad mõjutavad otsustavalt neid kõiki ning kuna viimased on seega solidaarselt vastutavad nende tütarettevõtjatele määratud trahvi tasumise eest, tuleb eespool viidatud 10% ülemmäära kindlaksmääramisel aluseks võtta kontserni ülemaailmne käive (vaidlustatud otsuse põhjendused 400 ja 401).

59 Sellest lähtudes otsustas ta, et Romana Tabacchi trahv ei tohiks ületada 2,05 miljonit eurot ja et teisi trahve ei tule selle sätte alusel vähendada (vaidlustatud otsuse põhjendused 402 ja 403).

Koostööteatise kohaldamine

60 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 405–500 käsitles komisjon käesolevas asjas koostööteatise kohaldamise küsimust.

61 Deltafina, Dimon Italia ja Transcatab taotlesid kõik kolm selle teatise kohaldamist. Komisjon meenutas, et ta oli andnud Deltafinale tingimusliku kaitse trahvide eest. Komisjon täpsustas ka, et ta oli jõudnud esialgsele seisukohale, et Dimon Italia ja Transcatab olid vastavalt esimene ja teine ettevõtja, kes esitasid kahtlustatava rikkumise kohta niisuguseid tõendeid, millel oli komisjoni valduses olevate tõenditega võrreldes oluline lisaväärtus koostööteatise punkti 22 tähenduses (vaidlustatud otsuse põhjendused 405–407).

62 Pärast seda, kui komisjon oli uurinud Deltafina olukorda ja järeldanud, et talle ei saa kaitset trahvide eest anda, sest ta on rikkunud koostööteatises sätestatud koostöökohustust (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 408–484 ja eespool punktid 4 ja 10), uuris ta Dimon Italia ja Transcatabi juhtumeid.

63 Esiteks märkis komisjon, et sellel, et Deltafinale ei antud lõplikku kaitset trahvide eest, ei ole mingit otsest mõju viisile, kuidas koostööteatist kohaldada Dimon Italiale ja Transcatabile (vaidlustatud otsuse põhjendused 485–491).

64 Teiseks määras ta kindlaks trahvisumma vähendamise määra, mida selle teatise alusel kohaldada muu hulgas Transcatabile.

65 Komisjon tuvastas kõigepealt, et Transcatab täitis tema suhtes kohaldatavaid nõudeid, st ta lõpetas rikkumises osalemise hiljemalt tõendite esitamise kuupäeval (vaidlustatud otsuse põhjendused 492 ja 493).

66 Edasi märkis komisjon, et trahvisumma vähendamise määra kindlakstegemiseks võttis ta arvesse aega, mil tõendeid esitati, milline oli nende lisaväärtus ning milline oli ettevõtjate koostöö ulatus ja jätkamine pärast tõendite esitamise kuupäeva (vaidlustatud otsuse põhjendus 494).

67 Nii täheldas komisjon esiteks, et Transcatab esitas trahvide määramata jätmise või nende vähendamise taotluse enne, kui ta oli võtnud aktiivselt kontrollimeetmeid, et tema taotlus hõlmas kogu rikkumise perioodi ja et esitatud tõendid toetasid neid, mis olid juba komisjoni valduses (vaidlustatud otsuse põhjendus 495).

68 Teiseks, mis puudutab täpsemalt Transcatabi esitatud dokumente, siis tunnistas komisjon, et faktiliste asjaolude ülevaade, mis nende alusel oli koostatud, oli eriti üksikasjalik ja see oli eriti kasulik rikkumise, eriti osade selle osategude mõistmiseks (nagu 1999. aastal kutsetegevusesisese kokkuleppe sõlmimine tubaka liigse tootmise kohta 1998. aastal). Ta märkis aga, et ta oli teadlik kõigist faktidest, mille kohta Transcatab oli tõendeid esitanud (vaidlustatud otsuse põhjendus 497).

69 Lõpuks tunnistas komisjon ka seda, et Transcatab oli kogu menetluse kestel olnud tema suhtes koostööaldis ega vaielnud vastu faktilistele asjaoludele, millele komisjon vastuväiteteatises tugines (vaidlustatud otsuse põhjendus 498).

70 Komisjon järeldas seega, et Transcatabi trahvisummat tuleb vähendada vastava vahemiku kõige suurema määra alusel, st 30% (vaidlustatud otsuse põhjendus 499).

71 Vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikele 2 määras komisjon lõpuks (vt vaidlustatud otsuse artikkel 2) vaidlustatud otsuse adressaatideks olevatele ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele järgmised trahvid:

– Deltafina ja Universal solidaarselt: 30 miljonit eurot;

– Dimon Italia (Mindo) ja Alliance One: 10 miljonit eurot, Alliance One vastutab kogusumma eest ja Mindo vastutab temaga solidaarselt vaid 3,99 miljoni euro eest;

– Transcatab ja Alliance One solidaarselt: 14 miljonit eurot;

– Romana Tabacchi: 2,05 miljonit eurot;

– APTI: 1000 eurot;

– Unitab: 1000 eurot.

Menetlus ja poolte nõuded

72 24. jaanuaril 2006 esitas Alliance One Üldkohtu kohtukantseleile hagiavalduse, milles ta palus vaidlustatud otsus osaliselt tühistada (kohtuasi T‑25/06). Üldkohtu kantseleisse 3. veebruaril 2006 saabunud avaldusega esitas Transcatab hagi käesolevas kohtuasjas.

73 Oma hagiavalduses palus Alliance One liita see kohtuasi käesoleva kohtuasjaga. Sama taotluse esitas Transcatab oma hagiavalduses.

74 Üldkohus kohtuasjade liitmise taotlust ei rahuldanud.

75 24. novembril 2009 esitas Üldkohus kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames Transcatabile ühe kirjaliku küsimuse, millele viimane ettenähtud tähtaja jooksul vastas. 4. veebruaril 2010 esitas komisjon oma seisukohad Transcatabi vastuse suhtes.

76 Üldkohus otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada suulise menetluse ja palus menetlust korraldavate meetmete raames Transcatabil esitada teatav dokument. See esitati ettenähtud tähtajal.

77 Poolte kohtukõned ja Üldkohtu küsimustele esitatud vastused kuulati ära 30. novembri 2010. aasta kohtuistungil.

78 Kohtuistungil palus Üldkohus Transcatabil kodukorra artikli 64 alusel esitada veel üks dokument. Transcatab esitas selle 22. detsembril 2010.

79 Transcatab palub Üldkohtul:

– tühistada osaliselt vaidlustatud otsus;

– vähendada talle määratud trahvi;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

80 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– määrata pädevuse raames, mis on kohtule antud EÜ artiklis 229, trahvisummaks 15 miljonit eurot;

– mõistja kohtukulud välja Transcatabilt.

Õiguslik käsitlus

81 Oma hagiavalduse toetuseks esitab Transcatab viis väidet, millest mõni jaguneb mitmeks osaks. Esimeses väites väidab Transcatab sisuliselt, et komisjon on rikkunud õigusnormi, tuvastades, et Alliance One on vastutav Transcatabi toime pandud rikkumise eest, et komisjon ei ole selles küsimuses piisavalt põhjendanud oma seisukohta ja et komisjon on rikkunud ka tema kaitseõigusi. Teine väide puudutab põhjenduse puudumist ja ebaloogilist põhjendust, kaitseõiguste rikkumist ning rikkumise kindlaksmääramisel proportsionaalsuse, võrdse kohtlemise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist. Kolmas väide puudutab trahvisumma kindlaksmääramisel õigusnormi rikkumist ja põhjenduse puudumist rikkumise kestuse hindamise seisukohast, ne bis in idem põhimõtte rikkumist seoses APTI‑le määratud trahviga ning võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Neljandas väites väidab Transcatab, et komisjon on asunud vaidlustatud otsuses vääralt seisukohale, et ükski tema viidatud kergendav asjaolu ei ole kohaldatav. Viiendas väites leiab ta lõpuks, et komisjon on vääralt kohaldanud koostööteatist.

82 Komisjon leiab, et kolmandas väites kordas Transcatab varasema koostöö argumenti, st ta ei vaidlustanud vastuväiteteatises tuvastatud faktilisi asjaolusid. Nii palub komisjon vastuhagis Üldkohtul vähendada Transcatabile kohaldatud trahvi vähendamise protsenti 30%‑lt 25%‑le ja määrata oma täielikku pädevust teostades trahviks 15 miljonit eurot.

3. Esimene väide, mis puudutab rikkumise süükspanemist Transcatabi emaettevõtjale

Esimese väite esimene osa, mille kohaselt on kohtupraktikat vääralt tõlgendatud, tähelepanuta on jäetud esitatud tõendeid ja rikutud on kaitseõigusi

Poolte argumendid

83 Esiteks vaidleb Transcatab vastu vaidlustatud otsuse järeldusele, mille kohaselt lihtsalt asjaolust, et SCC‑le kuulus rikkumise perioodil 100% tema aktsiakapitalist, piisab, et eeldada tema vastutust tema tütarettevõtja toime pandud rikkumise eest. See eeldus on vastuolus kohtupraktikaga. Transcatabi hinnagul peab komisjon tõendama muude selliste kaudsete tõendite olemasolu, mis lubavad järeldada, et emaettevõtja ka tegelikult mõjutas otsustavalt oma tütarettevõtja tegevust. Käesolevas asjas komisjon lihtsalt eeldas SCC vastutust ega esitanud muid kaudseid tõendeid, mis näitaksid selle vastutuse tekkimist. Ta kandis nii üle tõendamiskohustuse, mida ei olnud Transcatabil või tema emaettevõtjal, vaid komisjonil.

84 Teiseks väidab Transcatab, et SCC esitas komisjonile piisavalt tõendeid selle kohta, et ta ei olnud Transcatabi tegevusest teadlik. Need asjaolud puudutasid nii kohaliku Itaalia turu tegeliku olukorra kirjeldust kui ka kontserni SCC struktuuri omapära, mis tõendas tema tütarettevõtjate iseseisvust. Need puudutasid ka tema juhatuse ja peadirektori sõltumatust.

85 Repliiigis väidab Transcatab veel, et komisjoni argument, et otsustava mõjutamise eelduse saab ümber lükata ainult siis, kui osalus on vaid puhas finantseering, on vastuolus kohtupraktikaga. Ta väidab, et komisjon ei uurinud tähelepanelikult haldusmenetluses esitatud tõendeid ning piirdus kõigi argumentide tagasilükkamisega alusetute eelduste abil. Esiteks ei ole põhjendatud seisukoht, et on vähetõenäoline, et emaettevõtja delegeerib kogu tütarettevõtja juhtimise. Nimelt nagu Transcatab haldusmenetluses tõendas, takistas kontserni jaotatud struktuur ühtset juhtimist. Teiseks kohaldas komisjon otsustava mõjutamise eeldust ka perioodile, mil SCC‑le kuulus vaid 50% osalus Transcatabis, kuigi viimane ja SCC olid tõendanud, et Transcatabi juhatus ja tegevudirektor – kellele oli antud kõik äriühingu juhtimisega seotud volitused – olid ametisse nimetatud enne, kui SCC Transcatabi üle ainukontrolli sai. Kolmandaks ei piisa selle tõendamiseks, et emaettevõtja mõjutas Transcatabi kaubandustegevuse juhtimist, asjaolust, et teatud dokumendid olid koostatud inglise keeles. Kokkuvõttes lükkas komisjon vääralt esitatud tõendid kõrvale, seda piisavalt või loogiliselt põhjendamata ja kõrvutamata neid tõendeid muude dokumentidega, millel oli vähemalt sama tõenduslik väärtus. Seega ei täitnud komisjon kohustust uurida toimikut erapooletult.

86 Kolmandaks rikkus komisjon Alliance One’i kaitseõigusi, sest ta kasutas vaidlustatud otsuses toimikus olevaid dokumente, mida vastuväiteteatises ei olnud mainitud, takistades nii SCC‑l võtta nende suhtes seisukoht ja kahjustades nii tema õigusjärglase Alliance One’i õiguspärast ootust. Transcatab möönab, et need dokumendid olid pooltele teada. Kuid kuna vastuväiteteatises nendele ei viidatud, võisid pooled õigustatult eeldada, et nendel ei ole käesolevas asjas tähtsust ning et neil ei ole seega vaja nende kohta oma arvamust avaldada. Repliigis ja kohtuistungil kinnitas Transcatab, et ta väidab, et rikutud on tema kaitseõigusi.

87 Mis puudutab täpsemalt argumenti Alliance One kaitseõiguste rikkumise kohta, siis kahtleb komisjon selle vastuvõetavuses, kuna Transcatab ei väida, et rikutud on tema enda, vaid kolmanda isiku kaitseõigusi. Kuna kaitseõigustega seotud väite eseme laiendamine Transcatabile endale toimus hilinenult, on see vastuvõetamatu.

Üldkohtu hinnang

– Tütarettevõtja tegevuse emaettevõtjale süüks panemise reeglite rikkumine

88 Transcatabi esimese argumendi osas tuleb meelde tuletada, et konkurentsiõigus on suunatud ettevõtjate tegevusele (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 59) ja et ettevõtja mõiste hõlmab mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist (Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P − C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 112, ja 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑97/08 P: Akzo Nobel jt vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑8237, punkt 54).

89 Kohtupraktikast tuleneb, et mõistet „ettevõtja” tuleb selles kontekstis mõista kui majandusüksust, ja seda isegi siis, kui õiguslikult koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust (Euroopa Kohtu 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑217/05: Confederaciόn Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, EKL 2006, lk I‑11987, punkt 40, ja eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 55; Üldkohtu 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑325/01: DaimlerChrysler vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑3319, punkt 85).

90 Juhul kui selline üksus rikub konkurentsieeskirju, tuleb tal isikliku vastutuse põhimõtte alusel ka selle rikkumise eest vastutada (vt selle kohta Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 145; 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑280/06: ETI jt, EKL 2007, lk I‑10893, punkt 39, ja eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 56).

91 Konkurentsiõiguse rikkumine tuleb üheselt süüks panna juriidilisele isikule, kellele võidakse trahv määrata. Konkurentsiõiguse valdkonnas vastu võetud komisjoni otsuse kohaldamiseks ja täitmiseks tuleb aga adressaadina määratleda õigusvõimeline üksus (vt selle kohta Üldkohtu 20. aprilli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, nn kohtuotsus PCV II, EKL 2009, lk II‑931, punkt 978).

92 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tütarettevõtja tegevuse võib süüks arvata emaettevõtjale eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte õiguslikku üksust ühendavad (vt eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).

93 Sellises olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tema tütarettevõtja samasse majandusüksusesse ja moodustavad seega ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses ning komisjon võib adresseerida trahve määrava otsuse emaettevõtjale, ilma et oleks vaja tuvastada emaettevõtja isiklikku seotust rikkumisega (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 59).

94 Kohtupraktikast tuleneb ka, et sellisel konkreetsel juhul, kus emaettevõtja osalus konkurentsieeskirju rikkunud tütarettevõtja kapitalis on 100%, võib esiteks see emaettevõtja tütarettevõtja tegevust otsustavalt mõjutada ja teiseks esineb ümberlükatav eeldus, et nimetatud emaettevõtja ka tegelikult avaldab otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).

95 Neil asjaoludel piisab, kui komisjon tõendab, et emaettevõtja esindab tütarettevõtja kogu kapitali, et eeldada, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju tütarettevõtja turunduspoliitikale. Seejärel võib komisjon pidada emaettevõtjat tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavaks, välja arvatud juhul, kui emaettevõtja, kel lasub kohustus see eeldus ümber lükata, esitab piisavaid tõendeid, mis tõendavad, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑286/98 P: Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon, EKL 2000, lk I‑9925, punkt 29, ja eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 61).

96 Kuigi on tõsi, et Euroopa Kohus tugines kohtuotsuse Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon punktides 28 ja 29 peale 100% osaluse tütarettevõtja kapitalis muudele asjaoludele, nagu emaettevõtja mõju tütarettevõtja turunduspoliitikale mittevaidlustamine ja kahe äriühingu ühine esindamine haldusmenetluses, tõstis Euroopa Kohus need asjaolud esile siiski üksnes eesmärgiga näidata tõendite kogumit, millele Üldkohus oli oma põhjendused rajanud, mitte aga selleks, et seada käesoleva kohtuotsuse punktis 94 nimetatud eelduse kohaldatavus sõltuvusse emaettevõtja mõju tegelikku avaldamist puudutavate täiendavate tõendite esitamisest (vt eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika; Üldkohtu 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑69/04: Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑2567, punkt 57).

97 Vaidlustatud otsusest tuleneb, et selleks, et tütarettevõtja rikkumine emaettevõtjale süüks panna, lähtus komisjon eeldusest, et selline süükspanemine on võimalik, kuna emaettevõtja ja tütarettevõtja moodustavad ühe ja sama majandusüksuse ning seetõttu ka ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses (vaidlustatud otsuse põhjendus 325).

98 Keskne asjaolu, millele komisjon tugines, et tuvastada, et tütarettevõtja rikkumise võis süüks panna emaettevõtjale, oli tütarettevõtja turul tegutsemise sõltumatuse puudumine. Selle sõltumatuse puudumise tõttu mõjutaski emaettevõtja tütarettevõtja tegevust „otsustavalt” ja sellise otsustava mõju tegelikku avaldamist võib kohtupraktika kohaselt eeldada, kui emaettevõtja esindab tütarettevõtja kogu kapitali (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 329 ja 330).

99 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 331 tuvastas komisjon, et käesolevas asjas puudus Transcatabil „sõltumatus”, sest tema emaettevõtjad SCC kontrollisid teda 100%.

100 Vastupidi sellele, mida väidab Transcatab repliigis, st et käesolevas asjas muutis komisjon eelduse iuris tantum eelduseks iuris et de iure, ei kalduta komisjoni arutluskäigus kõrvale ümberlükatava eelduse loogikast. Seega nagu konkurentsiõiguse teiste lubatud ümberlükatavate eelduste puhul võib juhul, kui komisjon võib õiguspäraselt eeldada teatud asjaolu esinemist, pidada seda asjaolu tõendatuks, kui asjassepuutuv ettevõtja ei lükka nimetatud eeldust ümber vastupidiste veenvate tõenditega (vt eespool punktis 90 viidatud Euroopa Kohtu otsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 121 ja 126, ja 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4287, punktid 162 ja 167). Arvestades lisaks selle eelduse ümberlükatavust – mida võib teha igas asjas –, ei tähenda see eeldus, et emaettevõtja vastutab automaatselt oma sellise tütarettevõtja eest, mille kogu kapitali ta esindab, sest see oleks vastuolus isikliku vastutuse põhimõttega, mis on konkurentsiõiguse osa.

101 Komisjon ei ole seega rikkunud emaettevõtjale tütarettevõtja tegevuse süüks panemise reegleid, pidades sisuliselt SCC‑d, mille õigusjärglaseks on Alliance One, vastutavaks rikkumise eest, mille pani toime Transcatab.

102 Tuleb asuda seisukohale, et seda järeldust ei sea kahtluse alla Transcatabi argumendid vastuseks Üldkohtu kirjalikele küsimustele, mis puudutasid järeldusi, mida võib teha eespool punktis 88 viidatud kohtuotsusest Akzo Nobel jt vs. komisjon. Ta väidab esiteks, et selles kohtuotsuses tõlgendas Euroopa Kohus vääralt varasemat kohtupraktikat, eriti eespool punktis 95 viidatud kohtuotsust Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon, ja et igal juhul ei ole kohtupraktika selles küsimuses ühetaoline. Teiseks, selle kohtuasja faktilised asjaolud, milles tehti eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, erinevad käesolevas asja faktilistest asjaoludest, kuna kartellis osales mitu tütarettevõtjat ning seega oli raskem tõendada, et emaettevõtja ei olnud konkurentsivastasest tegevusest teadlik. Esimese argumendi osas piisab, kui märkida, et eespool punktis 88 viidatud kohtuotsusest Akzo Nobel jt vs. komisjon (vt selle kohta ka kohtujuristi Kokott’i ettepanek eespool punktis 88 viidatud otsusele Akzo Nobel jt vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑8241, punktid 60 ja 61) nähtub, et Euroopa Kohus mitte ainult ei võtnud arvesse kohtupraktikat, millele Transcatab suurel määral oma argumentatsioonis tugineb ja mille seas oli ka eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Stora Kopparbergs Bergslags vs. komisjon, vaid ta ka andis varasemale kohtupraktikale ühetähendusliku tõlgenduse (eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punktid 58–62). Mis puudutab teist argumenti, siis piisab, kui märkida, et mingit tähtsust ei ole sellel, et väidetavalt erinevad see kohtuasi, milles tehti eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, ja käesolev kohtuasi, sest esimesena nimetatud kohtuasjas ei olnud süüks panemise kriteerium see, kas emaettevõtja oli otseselt või kaudselt teadlik tema tütarettevõtja(te) tegevusest. Igal juhul, nagu märgib õigesti ka komisjon, ei võetud selles kohtuotsuses seda asjaolu üldse arvesse.

– Eelduse ümberlükkamiseks esitatud tõendite tähelepanuta jätmine

103 Nagu on märgitud juba eespool punktides 94 ja 95, võib komisjon juhul, kui emaettevõtja esindab tütarettevõtja kogu kapitali, eeldada, et emaettevõtja mõjutab otsustavalt tütarettevõtja tegevust, ilma et ta peaks täiendavalt tõendama, et emaettevõtja ka tegelikult sellist mõju avaldas või et ta oli teadlik rikkumisest või tütarettevõtja osalusest rikkumises. See on aga ümberlükatav eeldus, mille saab vastupidist kinnitavate tõenditega ümber lükata. Erinevalt sellest, mida väidab Transcatab, tuleb seega SCC‑l, kes rikkumise ajal esindas 100% Transcatabi aktsiakapitalist (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 336) –, see eeldus ümber lükata tõendite abil, millest nähtub, et tema tütarettevõtja määrab sõltumatult kindlaks selle, kuidas ta turul tegutseb, ja et need kaks äriühingut ei moodusta üht majandusüksust. Vastasel juhul tõendab kontrolli asjaolu, et kogu kapitali esindamisest tulenevat eeldust ümber ei lükatud (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punktid 60–62 ja seal viidatud kohtupraktika; Üldkohtu 30. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑175/05: Akzo Nobel jt vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 93).

104 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 335–344 keskendub komisjon käesolevas asjas SCC poolt vastuväiteteatise vastuses esitatud nende argumentide ja tõendite analüüsimisele, millega tahetakse tõendada, et ta ei avaldanud otsustavat mõju Transcatabi kaubanduspoliitikale, ning järeldab, et need ei lükka eeldust ümber.

105 Tuleb asuda seisukohale, et hagiavalduses piirdub Transcatab kinnitusega, ilma et ta seda kuidagi põhjendaks, et SCC tõendas haldusmenetluses, et tal oli väga detsentraliseeritud struktuur, mida iseloomustasid täiesti sõltumatud kohalikud juhtkonnad, millele oli delegeeritud kõigi ülesannete täitmise õigus, arvestades ka Itaalia toortubakaturu eripära, ning et tema juhatus ja peadirektor olid sõltumatud ja neil puudusid mis tahes otsesed või kaudsed sidemed SCC‑ga. Transcatab ei too aga üldse esile vigu, mis komisjon vaidlustatud otsuses nende tõendite hindamisel väidetavalt tegi. Alles repliigis, vastates komisjoni teatud argumentidele, esitab ta mõne argumendi, milles kritiseeritakse kaudselt vaidlustatud otsust.

106 Igal juhul tuleb kõigepealt märkida, et nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 338 õigesti märkis, ei tõenda iseenesest asjaolu, et tütarettevõtjal on oma kohapealne juhatus ja oma vahendid, et ta otsustab oma tegevuse üle turul emaettevõtjast sõltumatult. See, et igapäevase tegevuse juhtimine antakse 100% osalusega tütarettevõtja kohalikule juhtkonnale, on tegelikult täiesti tavapärane käitumine ja sellega ei saa järelikult tõendada tütarettevõtjate reaalset sõltumatust. Sama kehtib ka Itaalia toortubakaturu väidetavaid iseärasusi puudutava argumendi kohta, sest need iseärasused ei takista emaettevõtjal teostamast igakülgselt kontrolli oma tütarettevõtja üle.

107 Tuleb ka märkida, et komisjon täpsustas vaidlustatud otsuse põhjendustes 341 ja 342 esiteks, et enne seda, kui SCC Transcatabi kapitalis kogu osaluse omandas, kontrollis ta juba seda äriühingut koos oma Itaalia partneriga ja asjaolu, et pärast kontrolli omandamist ei teinud ta juhatuses mingeid muudatusi, ei saa seega vaadelda tõendina selle kohta, et ta ei mõjutanud otsustavalt tütarettevõtjat pärast seda, kui ta kogu kapitali esindama hakkas. Komisjon märgib teiseks, et tegevuspädevuse delegeerimine Transcatabi peadirektorile – keda vastupidiste tõendite puudumisel võib mõistlikult pidada SCC nimetatud isikuks – ei takistanud teisi juhatuse liikmeid täitmast muid juhtivaid kohti ja tegelemast juhtimisfunktsioonidega.

108 Kuid tuleb märkida, et komisjon pidas SCC selgituste puudumisel õigesti oluliseks asjaolu, et SCC, kellele kuulus ainuaktsionäriks saades täielik pädevus juhatus osaliselt või tervikuna välja vahetada, ei astunud selleks mingeid samme. Sellest tuleneb, et juhatuse liikmete, eriti peadirektori ametikohale jäämist saab pidada vaid SCC kui Transcatabi ainuaktsionäri otsuseks.

109 Lisaks võib asjaolu, et ühel ainsal isikul, st peadirektoril on suured volitused, mille talle on andnud juhatus, vastupidi anda tunnistust emaettevõtja tahtest lihtsustada kontrolli oma tütarettevõtja üle, täpsemalt jättes juhatuse ülesandeks vähetähtsate toimingute tegemise ja andes kõik volitused ühele „usaldusisikule”. Nimelt ei ole usutav, et rahvusvaheline äriühing annab üle kõik volitused, mis on seotud siseriiklikul turul tegutseva tütarettevõtjaga, nagu see on Transcatabi puhul – või lausa aktsepteerib täieliku kontrolli omandamisele eelnenud varasemat volituste üleandmist –, ühele füüsilisele isikule, kes täiesti sõltumatult tegutsedes ja olemata väidetavalt aktsionäride poolt nimetamata, valib omakorda juhatuse liikmed, võimaldamata mis tahes muul isikul äriühingu juhtimist mõjutada, ja kes de facto ei anna oma tegevusest aru mitte kellelegi.

110 Seega, arvestades ka asjaolu, et tütarettevõtja peadirektorile tegutsemiseks volituste andmine ei ole ebatavaline, ei saa see argument ümber lükata eeldust, et emaettevõtja teostas kontrolli Transcatabi üle.

111 Edasi, mis puudutab argumenti, milles tahetakse kritiseerida komisjoni järeldust, mille ta väidetavalt tegi asjaolust, et teatud dokumendid koostati inglise keeles, siis piisab, kui märkida, et vastupidi sellele, mida väidab Transcatab, ei olnud nende dokumentide eesmärk, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjendustes 343–346, tõendada, et emaettevõtjad said oma Itaalia tütarettevõtjate tegevust mõjutada või et nad tegelikult oma Itaalia tütarettevõtjate tegevust mõjutasid, ega veelgi vähem tõendada seda, et emaettevõtjad olid kartellist teadlikud. Vastupidi, komisjon mainis vaid mõnda haldusmenetluse toimikus olnud dokumenti, et tõendada, milline on SCC poolt vastuväiteteatise vastuses esitatud nende argumentide ja tõendite usutavuse määr, millega ta soovisid ümber lükata eeldust, et ta mõjutas otsustavat Transcatabi.

112 Lõpuks on oluline täheldada, et vastupidi sellele, mida väidab Transcatab repliigis, ei ole vaidlustatud otsuses kusagil märgitud, et otsustava mõjutamise eelduse saab ümber lükata ainult siis, kui emaettevõtja osalus on vaid puhas finantseering.

113 Seega tuleb tagasi lükata argument, mille kohaselt on tähelepanuta jäetud eelduse ümberlükkamiseks esitatud tõendid.

– Kaitseõiguste rikkumine

114 Transcatabi esitatud kolmanda argumendiga seoses tuleb meenutada, et kaitseõigustest kinnipidamine konkurentsipoliitikat puudutava haldusmenetluse läbiviimisel on Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõte, mille täitmise tagab liidu kohus (vt Euroopa Kohtu 3. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑534/07 P: Prym ja Prym Consumer vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑7415, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).

115 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kaitseõiguse tagamiseks on nõutav, et uurimise all olev ettevõtja peab saama haldusmenetluses esitada tõhusalt oma seisukoha nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele komisjon viitab selleks, et põhjendada oma väidet asutamislepingu rikkumise toimepanemise kohta (Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 10, ja 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑310/93 P: BPB Industries ja British Gypsum vs. komisjon, EKL 1995, lk I‑865, punkt 21).

116 Seda põhimõtet väljendab määruse nr 1/2003 artikli 27 lõige 1, kuna selles on sätestatud, et huvitatud isikutele tuleb saata vastuväiteteatis, mis sisaldab selgelt kõiki peamisi asjaolusid, millele komisjon menetluse selles staadiumis tugineb (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 67), et nad teaksid, millist käitumist komisjon neile ette heidab ja et end enne komisjoni lõpliku otsuse tegemist igakülgselt kaitsta. Eeltoodud nõue on täidetud, kui otsuses ei panda isikule süüks vastuväiteteatises märgitust erinevaid rikkumisi ega esitata muid faktilisi asjaolusid kui need, mille kohta huvitatud isikul on olnud võimalus oma selgitusi anda (vt selle kohta Üldkohtu 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑213/00: CMA CGM jt vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑913, punkt 109 ja seal viidatud kohtupraktika).

117 Kuid see teave võib olla esitatud kokkuvõtlikult ja lõplik otsus ei pea olema vastuväiteteatise koopia (eespool punktis 115 viidatud kohtuotsus Musique Diffusion française jt vs. komisjon, punkt 14), sest see teatis on ettevalmistav dokument, milles faktilistele ja õiguslikele asjaoludele antud hinnangud on ainult esialgsed (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. novembri 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 142/84 ja 156/84: British American Tobacco ja Reynolds Industries vs. komisjon, EKL 1987, lk 4487, punkt 70). Nii võib võrreldes vastuväiteteatisega esitada täiendusi, arvestades isikute antud vastuseid, mille argumendid tõendavad, et nad on tegelikult saanud oma kaitseõigusi teostada. Komisjon võib haldusmenetluses esitatut silmas pidades ka muuta või täiendada vastuväidete põhjenduseks esitatud faktilisi või õiguslikke argumente (vt selle kohta Üldkohtu 28. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑86/95: Compagnie générale maritime jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II-1011, punkt 448, ja 22. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑310/01: Schneider Electric vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑4071, punkt 438).

118 Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et haldusmenetluses ettevõtja esitatud argumendi arvessevõtmine ilma, et ettevõtjale oleks antud enne lõpliku otsuse tegemist võimalus oma seisukoht esitada, ei saa iseenesest olla käsitatav tema kaitseõiguste rikkumisena (Euroopa Kohtu 10. juuli 2001. aasta määrus kohtuasjas C‑497/99 P: Irish Sugar vs. komisjon, EKL 2001, lk I‑5333, punkt 24).

119 Lõpuks tuleb ka meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale saab kaitseõiguste tagamise põhimõtet rikkuda vaid juhul, kui esineb võimalus, et komisjoni õigusvastase tegevuse puudumisel oleks tema poolt läbi viidav haldusmenetlus andnud teise tulemuse. Hagejaks olev ettevõtja tõendab, et rikkumine on toime pandud, kui ta tõendab piisavalt mitte seda, et komisjoni otsuse sisu oleks olnud teistsugune, vaid et ta oleks saanud end paremini kaitsta, kui menetluses ei oleks esinenud puudusi, näiteks asjaolu tõttu, et ta oleks võinud oma kaitses kasutada dokumente, millega tutvumist talle haldusmenetluses ei võimaldatud (vt selle kohta Euroopa Kohtu 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑10821, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 1. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑407/08 P: Knauf Gips vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 28).

120 Käesolevas asjas tuleb märkida, et selleks, et õigustada SCC‑le Transcatabi – milles tema kapitaliosalus oli 100% – poolt toime pandud konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse omistamist, arvestades eespool punktides 94–96 esitatud kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid, võis komisjon vastuväiteteatises põhimõtteliselt piirduda selle tõendamisega, milline oli emaettevõtja osaluse määr tütarettevõtja kapitalis (vt vastuväiteteatise punktid 336–338). Neid kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid kohaldades pidi komisjon lõplikus otsuses võtma seisukoha argumentide suhtes, mille puudutatud isikud olid esitanud vastuseks sellele teatisele (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 335 jj) ja millega üritati see eeldus ümber lükata.

121 Lisaks tuleb märkida Transcatabi argumendi osas, mille kohaselt kasutas komisjon vaidlustatud otsuses dokumente, mida vastuväiteteatises ei olnud mainitud, et alles haldusmenetluses huvitatud isikute poolt oma kaitseõiguste teostamisel esitatud argumentide ja tõendite hindamisel käsitleb komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 335–344 teatud konkreetseid aspekte ja dokumente suhete kohta SCC ja Transcatabi vahel, ja seda tehes viitab ta haldustoimiku dokumentidele. Nende aspektide ja dokumentide hindamine ei saanud seega kahjustada Transcatabi kaitseõiguste teostamise tõhusust, seda enam, et tal oli võimalus tutvuda haldusmenetluses nende dokumentidega, mis olid igal juhul juba tema käsutuses.

122 Lisaks nähtub toimikust, et nii SCC kui Transcatab said vastata vastuväitele, mis oli selgelt esitatud neile adresseeritud vastuväiteteatises, ja kaitsta end ärakuulamise eest vastutava ametniku juuresolekul toimunud ärakuulamisel. Seega on haldusmenetluses järgitud võistlevuse põhimõtet.

123 Igal juhul tuleb samuti meenutada, nagu on täheldanud ka Euroopa Kohus, et kuna komisjon ei ole kohustatud rikkumise süüks arvamise seisukohast vastuväiteteatise staadiumis esitama muid tõendeid kui need, mis puudutavad emaettevõtja osalust tütarettevõtjate kapitalis, siis ei saa nõustuda argumendiga kaitseõiguse rikkumise kohta (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 64).

124 Seega tuleb sisuliselt tagasi lükata argument kaitseõiguste rikkumise kohta, ilma et tuleks lahendada komisjoni tõstatatud vastuvõetavuse küsimust.

125 Järelikult arvestades kõiki eespool esitatud kaalutlusi, tuleb esimese väite esimene osa tervikuna tagasi lükata.

Esimese väite teine osa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2

Poolte argumendid

126 Transcatab on seisukohal, et pidades Alliance One’i vastutavaks asjassepuutuva rikkumise eest, määras komisjon talle trahvi, mis ületas ülempiiri 10% käibest majandusaastal, mil võeti vastu vaidlustatud otsus, nagu on ette nähtud määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2. Nimelt moodustab talle määratud trahv umbes 43% tema käibest.

127 Ülejäänud osas viitab Transcatab Alliance One’i hagiavalduses (kohtuasi T‑25/06) esitatud argumentidele, mille ärakirja ta lisab oma hagiavaldusele.

128 Komisjon palub Transcatabi argumendid tagasi lükata.

Üldkohtu hinnang

129 Esiteks tuleb märkida, et see väite osa on tihedalt seotud esimese väite esimese osaga, sest viimase tagasilükkamine mõjutab kindlasti käesoleva väite osa põhjendatust. Seega arvestades kaalutlusi, mille alusel esimese väite esimene osa tagasi lükati, tuleb asuda seisukohale, et komisjon ei ole teinud viga, võttes määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud ülempiiri 10% käibest väljaarvutamisel aluseks SCC konsolideeritud käibe (vt selle kohta eespool punktis 103 viidatud 30. septembri 2009. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 114).

130 Nimelt tuleb see ülempiir arvutada kõikide nende äriühingute kogukäibe põhjal, kes moodustavad ühe majandusüksuse, mis tegutseb ettevõtjana EÜ artikli 81 tähenduses, sest üksnes kõikide nende äriühingute kogukäive näitab selle ettevõtja suurust ja majanduslikku suutlikkust (vt selle kohta eespool Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punktid 528 ja 529, ning eespool punktis 103 viidatud 30. septembri 2009. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, punkt 114).

131 Teiseks, mis puudutab Transcatabi üldist viidet tema emaettevõtja Alliance One’i hagiavalduses esitatud argumentidele, siis tuleb märkida, et selline lisale tehtud üldine viide ei võimalda Üldkohtul täpselt kindlaks teha, millised on need argumendid, mis täiendavad menetlusdokumentides esitatud väiteid, ning seda tuleb vastuvõetamatuks pidada.

132 Nimelt tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 21 kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c tuleb igas hagiavalduses märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad hagi vastuvõetavuse eeldusena põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagi tugineb, vähemalt kokkuvõtlikult, kuid järjekindlalt ja arusaadavalt nähtuma hagiavaldusest endast. Kuigi teatavate punktide osas saab hagiavalduse teksti toetada ja täiendada viidetega hagiavaldusele lisatud dokumentide osadele, ei saa üldine viide teistele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud, asendada selliste sisuliste õiguslike argumentide puudumist, mis eespool mainitud sätete kohaselt peavad olema märgitud hagiavalduses endas. Üldkohtu ülesanne ei ole lisadest otsida ja kindlaks teha neid väited ja argumente, mida võib lugeda hagi aluseks, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne (vt Üldkohtu 14. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑209/01: Honeywell vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑5527, punktid 56 ja 57, ning 17. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑201/04: Microsoft vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑3601, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika).

133 Seega tuleb ka esimese väite teine osa tagasi lükata osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt vastuvõetamatuse tõttu.

134 Kõigest eeltoodust nähtub, et esimene väide tuleb tervikuna tagasi lükata.

2. Teine väide, mis puudutab lähtesumma kindlaksmääramist





Teise väite esimene osa, mis puudutab rikkumise raskust

135 Teise väite esimeses osas esitab Transcatab mitmeid argumente, mis puudutavad vaidlustatud otsuses rikkumise kvalifitseerimist „väga raskeks” rikkumiseks.

136 Kõigepealt tuleb meenutada trahvide kindlaksmääramise ja täpsemalt rikkumise raskuse hindamise üldpõhimõtteid ning proportsionaalsuse põhimõtet trahvide valdkonnas.

137 EÜ artikli 81 lõike 1 punktides a ja b kuulutatakse sõnaselgelt ühisturuga kokkusobimatuks kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus, millega kas otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused, piiratakse või kontrollitakse tootmist või turge. Kohtupraktikas loetakse eriti rasketeks rikkumisteks seda liiki rikkumisi – eriti kui on tegu horisontaalsete kartellidega, kuna nende puhul sekkutakse otse asjaomase turu konkurentsi peamistesse parameetritesse (Üldkohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑141/94: Thyssen Stahl vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑347, punkt 675) – või konkurentsinormide ilmseid rikkumisi (Üldkohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑148/89: Tréfilunion vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1063, punkt 109, ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑311/94: BPB de Eendracht vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑1129, punkt 303).

138 Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 3 kohaselt tuleb EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumiste eest trahvi kindlaksmääramiseks lisaks rikkumise raskusele arvesse võtta selle kestust.

139 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb konkurentsiõiguse rikkumiste raskuse määramisel lähtuda mitmest tegurist, nagu juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui puudub siduv või ammendav loetelu teguritest, millega tuleb arvestada (vt eespool punktis 88 viidatud Euroopa Kohtu otsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 241; eespool punktis 114 viidatud kohtuotsus Prym ja Prym Consumer vs. komisjon, punkt 54, ning 24. septembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ja C‑137/07 P: Erste Group Bank jt vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑8681, punkt 91).

140 Komisjon on kehtestanud suunised, et tagada läbipaistvus ja erapooletus konkurentsiõiguse normide rikkumiste eest trahve määravate otsuste vastuvõtmisel (suuniste esimene lõik).

141 Suunised on vahend, mille eesmärk on täpsustada hierarhiliselt kõrgemal asetsevat õigust silmas pidades kriteeriumid, mida komisjon kavatseb kasutada määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud kaalutlusõiguse teostamisel trahvide määramisel. Suunised ei ole trahve määrava otsuse õiguslik alus – selleks on määrus nr 1/2003 –, kuid need määravad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mida komisjon peab selle otsusega trahvisummade määramisel järgima, ning tagavad seetõttu ettevõtjate õiguskindluse (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 209–213, ja Üldkohtu 14. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑259/02–T‑264/02 ja T‑271/02: Raiffeisen Zentralbank Österreich jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑5169, punktid 219 ja 223).

142 Kuigi suuniseid ei saa lugeda õigusnormideks, mida ametiasutus igal juhul peab järgima, sätestavad need siiski praktikat väljendava käitumisnormi, mida ametiasutus konkreetsel juhtumil ei või põhjendusi esitamata eirata (vt selle kohta eespool punktis 88 viidatud Euroopa Kohtu otsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punktid 209 ja 210, ning 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑397/03 P: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, EKL 2006, lk I‑4429, punkt 91).

143 Suuniste vastuvõtmisest tulenev komisjoni kaalutlusõiguse piiramine tema enda poolt ei ole aga vastuolus komisjoni olulise kaalutlusruumi säilimisega (vt selle kohta Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑44/00: Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2223, punktid 246, 274 ja 275). Asjaolu, et komisjon on suunistes täpsustanud rikkumise raskuse hindamise lähtekohti, ei takista selle teguri hindamist tervikuna kõigi asjassepuutuvate asjaolude põhjal, sealhulgas asjaolude põhjal, mida suunistes sõnaselgelt ei ole märgitud (eespool punktis 141 viidatud kohtuotsus Raiffeisen Zentralbank Österreich jt vs. komisjon, punkt 237).

144 Suunistes sätestatud meetodi kohaselt lähtub komisjon ettevõtjatele määratavate trahvisummade arvutamiseks summast, mis on kindlaks määratud rikkumisele „omase” raskuse põhjal. Selle raskuse hindamisel tuleb arvesse võtta rikkumise laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjaomase geograafilise turu suurust (suuniste punkti 1A esimene lõik).

145 Rikkumised jagunevad kolme kategooriasse: „kerged rikkumised”, mille eest on ette nähtud trahvisumma 1000–1 miljon eurot, „rasked rikkumised”, mille eest on ette nähtud trahvisumma 1–20 miljonit eurot, ja „väga rasked rikkumised”, mille eest on ette nähtud trahvisumma rohkem kui 20 miljonit eurot (suuniste punkti 1A teise lõigu esimene kuni kolmas taane). Väga rasked rikkumised on komisjoni täpsustuse kohaselt üldjuhul horisontaalsed piirangud, näiteks „hinnakartellid” ja turujagamiskvoodid või muud meetmed, mis ohustavad siseturu nõuetekohast toimimist, näiteks riikide turgude eraldamine üksteisest ja sisuliselt monopoolses seisundis olevate ettevõtjate turgu valitseva seisundi ilmne ärakasutamine (suuniste punkti 1A teise lõigu kolmas taane).

146 Lisaks tuleb märkida, et eespool punktis 220 märgitud rikkumise raskuse hindamise kolmel aspektil ei ole üldisel hindamisel sama kaalu. Rikkumise laad on äärmiselt tähtis, muu hulgas selleks, et kvalifitseerida rikkumine „väga raskeks” (eespool punktis 139 viidatud kohtuotsus Erste Group Bank jt vs. komisjon, punkt 101, ja Üldkohtu 28. aprilli 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑456/05 ja T‑457/05: Gütermann ja Zwicky vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 137).

147 Kuid tegelik mõju turule või geograafilise turu suurus ei ole aspektid, mis peavad kindlasti esinema selleks, et kvalifitseerida rikkumine väga raskeks, kui tegemist on horisontaalse kartelliga, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine, nagu käesolevas asjas. Nimelt, kuigi nende kahe teguriga tuleb rikkumise raskuse hindamisel arvestada, on need raskusele üldise hinnangu andmisel vaid ühed näitajad teiste hulgas (vt selle kohta eespool punktis 114 viidatud kohtuotsus Prym ja Prym Consumer vs. komisjon, punktid 74 ja 81, ning eespool punktis 141 viidatud kohtuotsus Raiffeisen Zentralbank Österreich vs. komisjon, punktid 240 ja 311, ning 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑73/04: Carbone-Lorraine vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑2661, punkt 91).

148 Vastavalt nüüdseks väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb suunistest, et horisontaalseid kartelle, mille eesmärk on hindade kindlaksmääramine, nagu käesolevas asjas, võib kvalifitseerida „väga rasketeks” rikkumisteks ainuüksi nende laadi tõttu, ilma et komisjon peaks tõendama rikkumise tegelikku mõju turule (eespool punktis 114 viidatud kohtuotsus Prym ja Prym Consumer vs. komisjon, punkt 75; vt selle kohta ka Üldkohtu 27. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑49/02–T‑51/02: Brasserie nationale jt vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑3033, punkt 178, ja 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 150), ja ilma, et seda kvalifitseerimist takistaks geograafilise turu väiksus (vt selle kohta eespool punktis 139 viidatud kohtuotsus Erste Group Bank jt vs. komisjon, punkt 103, ja eespool punktis 147 viidatud kohtuotsus Carbone-Lorraine vs. komisjon, punkt 91).

149 Seda järeldust kinnitab asjaolu, et kuigi raskete rikkumiste näidiskirjelduses on otseselt mainitud mõju turule ja suurele osale ühisturust, ei mainita väga raskete rikkumiste kirjelduses ei tegelikku mõju turule ega teatava geograafilise ala mõjutamist (eespool punktis 146 viidatud kohtuotsus Gütermann ja Zwicky vs. komisjon, punkt 137; vt selle kohta ka eespool punktis 148 viidatud kohtuotsus Brasserie nationale jt vs. komisjon, punkt 178).

150 Lisaks on rikkumise raskuse hindamise kolm aspekti üksteisest sõltuvad selles tähenduses, et rikkumise suur raskusaste ühest aspektist võrreldes teise või kolmanda aspektiga võib kompenseerida rikkumise väiksemat raskusastet nendest kahest ülejäänud aspektist hinnatuna (eespool punktis 141 viidatud kohtuotsus Raiffeisen Zentralbank Österreich jt vs. komisjon, punkt 241).

151 Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud otsusest, et komisjon määras eri adressaatide trahvisummad kindlaks suunistes kehtestatud üldkohaldatava meetodi alusel, kuigi ta suunistele vaidlustatud otsuses sõnaselgelt ei viita.

Poolte argumendid

152 Esiteks väidab Transcatab, et suuniste tekstist, nagu seda on tsiteeritud vaidlustatud otsuse põhjenduses 365, nähtub, et rikkumise raskuse hindamisel peab komisjon arvesse võtma kolme kriteeriumi, nimelt rikkumise laadi, selle tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja geograafilise turu suurust. Nii ei saa komisjon rikkumist kvalifitseerida „väga raskeks” rikkumiseks ainult rikkumise laadi alusel, võtmata arvesse kaht ülejäänud kriteeriumi.

153 Kuid hoolimata suunistest pidas komisjon asjassepuutuvat rikkumist ikkagi „väga raskeks” rikkumiseks. See kvalifikatsioon on aga ekslik, sest selles jäetakse tähelepanuta asjaolu, et rikkumisel ei olnud tegelikku mõju turule ning et asjassepuutuv geograafiline turg oli väike. Kui komisjon oleks eespool viidatud kolme kriteeriumit õigesti arvesse võtnud, oleks pidanud ta keelatud kokkuleppe kvalifitseerima lihtsalt „raskeks”. Mitmel juhul on komisjon kvalifitseerinud sellise hinnakartelli, nagu käesolevas asjas, raskeks rikkumiseks. Lisaks ei lähtunud komisjon käesolevas asjas rikkumise väga raskeks kvalifitseerimisel ainult rikkumise laadist, nagu ta väidab, vaid ta hindas rikkumise raskust eespool nimetatud kolme kriteeriumi arvesse võttes, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 365 ja 368. Asjaolu, et komisjon määras karistuse alla suunistes ette nähtud väikseimat määra 20 miljonit eurot, ei tähenda, et Transcatabil puudub väite esitamise huvi, kuna see lävi on vaid näide, milline võib olla väikseim määratav trahvisumma.

154 Teiseks esitab Transcatab mitu argumenti konkreetselt selle kohta, et keelatud kokkulepe ei avaldanud turule mõju. Transcatab leiab nimelt, et vaidlustatud otsusega karistatud kokkulepetel ei olnud mingit mõju turule, või vähemalt ei avaldanud need kokkulepitud mõju. Nii nähtub vastuväiteteatises komisjoni tehtud mitmest hinnavõrdluses, et poolte vahel kokkuleppes määratletud hinnad ei „kajastunud” kunagi turul. Transcatab viitab mitmele konkreetsele näitele ja mitmetele andmetele, mis tema argumenti toetavad, ning väidab ka, et kui kokkulepe oleks mõju avaldanud, oleks toimunud hindade langus ja stabiliseerumine, mida aga ei toimunud. Lisaks on vaidlustatud otsuse põhjenduses 97 ja järgmistes põhjendustes märgitud, et toortubaka hind Itaalias tõusis ajavahemikul 1990–2000 nii, nagu see ei tõusnud üheski teises liikmesriigis, ning et hinnatõusud jätkusid kuni 2002. aastani, st aastani, mil töötlejad kokkulepped lõpetasid. Lisaks kohtuasjas, milles tehti komisjoni 20. oktoobri 2004. aasta otsus K(2004) 4030 (lõplik), mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega (Juhtum COMP/C.38.238/B.2 – Toortubakas, Hispaania) (edaspidi „asi Toortubakas – Hispaania”), asus komisjon seisukohale, et tubakahinna tõstmine hoolimata töötlejate vahelisest kokkuleppest oli tõend kokkulepete täitmata jätmise kohta. Ka oma varasemas otsustuspraktikas on komisjon eriti raskete rikkumise puhul arvesse võtnud turule avaldatava tegeliku mõju puudumist, kvalifitseerides need „raskeks”, mitte „väga raskeks” rikkumiseks. Komisjon kinnitas ka vaidlustatud otsuse põhjendu