ET Euroopa Liidu Teataja C 355/10

Total SA ja Elf Aquitaine SA 27. septembril 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues laiendatud koda) 14. juuli 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-190/06: Total ja Elf Aquitaine versus komisjon

(Kohtuasi C-495/11 P)

2011/C 355/17

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellandid: Total SA ja Elf Aquitaine SA (esindajad: advokaadid E. Morgan de Rivery ja A. Noël-Baron)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

esiteks : — tühistada ELTL artikli 263 alusel Üldkohtu 14. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas T-190/06: Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon; — rahuldada Üldkohtu menetluses esitatud nõuded; — sellest tulenevalt tühistada komisjoni 3. mai 2006. aasta otsuse K(2006) 1766 (lõplik) artikli 1 punktid o ja p, artikli 2 punkt i ning artiklid 3 ja 4;

teise võimalusena : — tühistada ELTL artikli 261 alusel trahvid, mis määrati solidaarselt Elf Aquitaine’ile ja Totalile vastavalt eespool viidatud komisjoni otsuse artikli 2 punktile 1;

kolmanda võimalusena : — muuta ELTL artikli 261 alusel trahve, mis määrati solidaarselt Elf Aquitaine’ile ja Totalile vastavalt eespool viidatud komisjoni otsuse artikli 2 punktile 1; — igal juhul mõista kõik kohtukulud, k.a Elf Aquitaine’i ja Totali poolt Üldkohtus kantud kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid esitavad oma apellatsioonkaebuse toetuseks esimese võimalusena viis väidet, teise võimalusena ühe väite ja kolmanda võimalusena ühe väite.

Esimese väitega väidavad Total SA ja Elf Aquitaine SA, et Üldkohus rikkus ELL artiklit 5 seeläbi, et ta kinnitas emaettevõtjate automaatse vastutuse põhimõtet, mida komisjon antud juhul kohaldas ja õigustas ettevõtja mõistega ELTL artikli 101 tähenduses. Selline lähenemisviis on vastuolus pädevuse jaotamise ja subsidiaarsuse põhimõtetega (esimene osa) ning proportsionaalsuse põhimõttega (teine osa).

Teise väitega toovad apellandid esile siseriikliku õiguse ja ettevõtja mõiste ilmselgelt väära tõlgendamise, kuna Üldkohus omistas juriidilise isiku autonoomia põhimõttele ebaõige õigusliku väärtuse.

Kolmanda väitega leiavad apellandid sisuliselt, et Üldkohus keeldus teadlikult tegema järeldusi sanktsioonide karistusõiguslikust laadist konkurentsiõiguses ja EL põhiõiguste hartast tulenevatest uutest kohustustest. Üldkohus kohaldas liidu õiguse ettevõtja käsitlust ebaseaduslikult ja ekslikult, rikkudes sõltumatuse eeldust, mis on siseriikliku äriühinguõiguse alus, ja sanktsioonide karistusõiguslikku laadi konkurentsiõiguses. Lisaks väidavad apellandid, et Üldkohus oleks pidanud omal algatusel tõstatama komisjoni haldusmenetluses praeguse süsteemi õigusvastasuse küsimuse.

Neljandas väites on apellandid seisukohal, et tulenevalt õigluse ja menetlusliku võrdsuse põhimõtte väärast tõlgendusest on rikutud kaitseõigusi. Nimelt lubas Üldkohus komisjonil kasutada probatio diabolica't ja eksis, kui ta leidis, et tütarettevõtja sõltumatust tuleb hinnata üldiselt, lähtudes tema kapitaliseostest emaettevõtjaga, kuigi seda tuleks siiski hinnata lähtuvalt tegevusest konkreetsel turul.

Viienda väitega väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnorme seoses komisjonil lasuva põhjendamiskohustusega (esimene osa). Lisaks heidavad apellandid Üldkohtule ette seda, et viimane asendas komisjoni põhjendused enda omadega (teine osa).

Kuuendas väites paluvad apellandid teise võimalusena tühistada neile määratud trahvid.

Seitsmendas väites, mis on esitatud kolmanda võimalusena, paluvad apellandid lõpuks neile määratud trahve vähendada.