ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/20

Faci SpA 12. juunil 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 20. märtsi 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-46/10: Faci SpA versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-291/14 P)

2014/C 303/26

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Faci SpA (esindajad: avvocato S. Piccardo, avvocato, S. Crosby)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu 20. märtsi 2014. aasta otsus kohtuasjas T-46/10, või

— teise võimalusena tühistada või oluliselt vähendada apellandile määratud trahvi, või

— saata asi tagasi Üldkohtule uuesti läbivaatamiseks, ja

— igal juhul mõista hageja kohtukulud esimeses ja käesolevas kohtuastmes välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebus on esitatud Euroopa Liidu Üldkohtu 20. märtsi 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-46/10. Selles kohtuotsusega jättis Üldkohus rahuldamata hageja 28. jaanuari 2010. aasta hagi komisjoni 11. novembri 2009. aasta otsuse C(2009) 8682 final peale, mis puudutas EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohast menetlust (juhtum COMP/38589 – termostabilisaatorid) (1).

Apellant esitab kaks väidet:

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei uurinud rikkumise raskust pärast 1996. aasta novembrit, viidates kartelli olemuse muutumisele ja seeläbi jättes arvesse võtmata kõiki asjaolusid, mis olid seotud apellandile mõistetud trahvi arvutamisega, ja seega rikkus 2006. aasta trahvimissuuniste punkti 20 ja/või määruse 1/2003 (2) artiklit 23 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 49.

Teine väide, et Üldkohus ei viinud läbi selle otsuse tõhusat ja põhjalikku kohtulikku kontrolli, tehes ilma faktilisi asjaolusid uurimata järelduse, et apellant on käitunud täpselt samuti kui teised asjaga seotud ettevõtjad, välja arvatud see, et selle rakendamine oli vähem range, ja jättes ilma igasuguse hindamiseta kõrvale, et konkurentsi alust oli õigusvastaselt moonutatud hageja kahjuks, kohaldades konkurendi, Bärlocher’i suhtes trahvisuuniste punkti 35.

(1) ELT C 307, 12.11.2010, lk 9.

(2) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT L 1, 04.1.2003, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
2.

Kas need õigusnormid on kooskõlas liikmesriigi kohustusega mitte ohustada ühtse põllumajanduspoliitika eesmärke ja kas võib asuda seisukohale, et haruldaste taimesortide kasvatajate liidu õigusest tulenevate toetuste taotlemine muutus 2010. aastal õigusnormi muudatuse vastuvõtmisel (põllumajandus- ja maaelu arengu ministri määruse nr 61/2009 (V. 14.) FVM § -le 43 lisati määrusega nr 31/2010. (III. 30.) FVM lõige 6) võimatuks või ülemäära raskeks ja ettearvamatuks?
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ (2), millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord, artikli 1 punkte 6 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et kui kehtib tehniline standard (käesoleval juhul seaduse volitusnormi alusel vastu võetud ministri määrus), on samas valdkonnas vastu võetud siseriikliku standardi järgimine ainult vabatahtlik ehk seadusega ei tohi ette näha, et selle järgimine on kohustuslik?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas 17. juuli 2013. aasta otsus C(2013) 4399 final (mis puudutab riigiabi SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) – firmaväärtuse amortiseerimine välismaises ettevõtjas osaluse omandamisel, milles otsustatakse algatada ELTL artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus) on tühine, kuna on rikutud juba viidatud ELTL artiklit 108 ning nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrust (EÜ) nr 659/1999 (2) (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 (praegu ELTL artikkel 108) kohaldamiseks)?
1.

Kas kuuenda käibemaksudirektiivi (1) artikli 13 A osa lõike 1 punktidega b ja c on vastuolus see, kui proovide või organite transport meditsiinilise analüüsimise või meditsiinilise abi või ravi eesmärgil kolmanda isiku poolt, kes on füüsilisest isikust ettevõtja ning kelle teenused hüvitatakse kliinikutele ja laboratooriumitele sotsiaalkindlustusest, on käibemaksust vabastatud kui teenused, mis on otseselt seotud meditsiinilist laadi teenustega, st teenustega, mille eesmärk on haigusi ja tervisehäireid diagnoosida, patsienti nendega seoses hooldada ja neid võimaluse korral ravida?
2.

Arvestades sellega, et kohalikud omavalitsusüksused nõuavad maa-aluse ruumi kasutamise maksu sisse oma pädevust teostades ning käibemaksu kohaldamata, siis kas Euroopa Liidu õigusega on vastuolus, kui käibemaksu arvestatakse juhul, kui summad, mis maagaasi jaotamise infrastruktuuri pakkuv eraõiguslik ettevõtja on sellise maksu näol tasunud, kantakse edasi selle ettevõtja teenuseid kasutavale ettevõtjale?
2.

Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, siis mida tuleb – kuna määrus on vahetult kohaldatav – mõista „otsuse läbivaatamise” all määruse (EÜ) nr 805/2004 artikli 19 lõike 1 tähenduses? Kas läbivaatamismenetlus tuleb ette näha vaid siis, kui kohtukutse/menetluse algatusdokumendi kättetoimetamine on toimunud kooskõlas määruse nr 805/2004 artikliga 14, see tähendab ilma kättesaamistõendita? Kas Belgia õigus ei anna Belgisch Gerechtelijk Wetboek’i (Belgia kohtumenetluse seadustik) artiklis 1047 ja sellele järgnevates artiklites ettenähtud vaidlustuse ja Belgisch Gerechtelijk Wetboeki artiklis 1050 ja sellele järgnevates artiklites ettenähtud apellatsiooni näol määruse nr 805/2004 artikli 19 lõike 1 kohase „läbivaatamismenetluse” kriteeriumi täitmiseks piisavaid tagatisi?
1.

Kas tegemist on loomade veoga, mis ei ole seotud majandustegevusega, määruse (EÜ) nr 1/2005 (1) artikli 1 lõike 5 tähenduses, kui vedu teostab avalikes huvides tegutsevaks tunnistatud loomakaitseühing ja veo eesmärk on vahendada kolmandatele isikutele omanikuta koeri tasu („kaitsetasu”) eest, mis a) on väiksem kui ühingu kulutused loomale, selle veole ja vahendamisele või katab need napilt, b) ületab need kulutused, aga tulu kasutatakse selleks, et rahastada teiste omanikuta loomade vahendamisel katmata jäänud kulutusi, kulutusi omanikuta loomadele või muid loomakaitseprojekte?
—

1. küsimus: kas direktiivi 77/388/EMÜ (1) sätetega on vastuolus maksustada impordikäibemaksuga esemed, mis on ühendusevälise kaubana reeksporditud, kuid mille suhtes on kohustuste rikkumise tõttu – siin: kohustuse rikkumine teha kauba tollilaost väljaviimise kohta laoarvestuskanne hiljemalt kauba väljaviimise hetkel – tolliseadustiku (2) artikli 204 järgi tekkinud tollivõlg? Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt:
—

Kas impordikäibemaks, mida tuleb tasuda esemetelt, mis on ühendusevälise kaubana tollijärelevalve all reeksporditud, kuid mille suhtes on kohustuste rikkumise tõttu – siin: õigeaegselt läbi viimata jäetud liidu välistransiidiprotseduur kauba pädevale tolliasutusele esitamisega enne kolmandasse riiki viimist – tolliseadustiku (1) artikli 204 järgi tekkinud tollivõlg, ei tulene seadusest tolliseadustiku artikli 236 lõike 1 tähenduses koostoimes direktiivi 2006/112/EÜ (2) sätetega, seda igatahes siis, kui võlgnikuna käsitatakse isikut, kellel lasus kohustus, mida rikuti, ilma et tal oleks olnud õigust nimetatud esemeid käsutada?
2.

Kas direktiivi 92/83/EMÜ artikli 27 lõike 2 punktiga d on kooskõlas, et pärast seda, kui liikmesriigid on sätestanud alkoholi vabastamise ühtlustatud aktsiisimaksust tingimusel, et seda kasutatakse tootmisprotsessis ja lõpptoode ei sisalda alkoholi, lisatakse õigusnorm, mille järgi selle vabastuse kohaldamisel ei loeta puhastuseks kasutatud alkoholi tootmisprotsessis kasutatud alkoholiks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 315/37

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) 16. juunil 2014 – ADM Hamburg AG versus Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Kohtuasi C-294/14)

2014/C 315/60

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: ADM Hamburg AG

Vastustaja: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Eelotsuse küsimus

Kas sellises olukorras nagu käesolevas asjas, kus teatavaid palmituuma toorõli koguseid ei eksporditud ja ei toodud Euroopa Liitu üldiste tariifsete soodustuste kavaga hõlmatud ekspordiriikidest, kust need pärinevad, üksteisest füüsiliselt eraldatult, vaid paigutati eksportimisel kaubalaeva ühte mahutisse ja toodi selles mahutis üksteisega segatult Euroopa Liitu, kusjuures saab välistada, et nende toodete veol kuni nende vabasse ringlusse lubamiseni on kaubalaeva mahutisse sattunud muid tooteid, eelkõige neid tooteid, millele soodustus ei laiene, on täidetud komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (1), mida on muudetud komisjoni 18. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1063/2010 (2), artikli 74 lõike 1 esimese lause koosseisu tingimus, mille kohaselt Euroopa Liitu vabasse ringlusse lubamiseks deklareeritud tooted on needsamad tooted, mis eksporditi sellest soodustatud riigist, kust nad pärinevad?

(1) ELT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3.

(2) ELT L 307, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Baden-Württemberg (Saksamaa) 16. mail 2014 – Roman Bukovansky versus Finanzamt Lörrach

(Kohtuasi C-241/14)

2014/C 303/11

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Baden-Württemberg

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Roman Bukovansky

Vastustaja: Finanzamt Lörrach

Eelotsuse küsimus

Kas sätteid (1), mis sisalduvad 21. juunil 1999 ühelt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud isikute vaba liikumist käsitlevas kokkuleppes (Bundesgesetzblatt (edaspidi „BGBl”) II 2001, lk 810 jj), mille Bundestag (Saksamaa LV parlament) võttis 2. septembril 2001 vastu seadusena (BGBl. II 2001, lk 810) ja mis jõustus 1. juunil 2002 (edaspidi „isikute vaba liikumise kokkulepe”), eelkõige kokkuleppe preambulit, artikleid 1, 2, ja 21 ning I lisa artikleid 7 ja 9 tuleb tõlgendada nii, et need ei luba Šveitsi kodakondsuseta töötaja suhtes, kes on viinud oma elukoha Saksamaalt üle Šveitsi ja kes on alates elukoha üleviimisest Šveitsi nn vastassuunaline piirialatöötaja Šveitsi ja Saksamaa LV vahel sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingu artikli 15a lõike 1 tähenduses, kohaldada Saksa maksuõigusnormide kohast maksustamist, mis on ette nähtud topeltmaksustamise vältimise lepingu artikli 4 lõikes 4 koosmõjus artikli 15a lõike 1 neljanda lausega?

(1) EÜT L 114, lk 6.
7.

a) Kui kuuendale eelotsuse küsimusele vastatakse nii, et ettenägematute lennuohutusega seotud vajakajäämiste hulka kuuluvad tehnilised probleemid on käsitatavad erakorraliste asjaoludena, millest tulenevalt võib tugineda määruse artikli 5 lõikele 3, juhul kui need probleemid tulenevad sündmusest, mis ei ole omane asjaomase lennuettevõtja tavapärasele tegevusele, ja väljuvad viimase tegeliku kontrolli alt: kas see tähendab siis, et iseeneslikult tekkinud tehniline probleem, mis ei ole tingitud puudulikust hooldusest ja mida ei tuvastatud korrapärase hoolduse käigus (eespool asjaolude all märgitud kontrollid A–D ja igapäevane kontroll), võib olla või just ei või olla erakorraline asjaolu – kui seda ei olnud võimalik kindlaks teha korrapärase hoolduse käigus –, kuna sellisel juhul ei ole nimelt võimalik tuvastada sündmust kohtuotsuse Wallentin-Hermann punkti 26 tähenduses ja seega ei saa ka tuvastada, kas selline sündmus on omane lennuettevõtja tavapärasele tegevusele ja väljub seega tema tegeliku kontrolli alt? b) Kui kuuendale eelotsuse küsimusele vastatakse nii, et ettenägematute lennuohutusega seotud vajakajäämiste hulka kuuluvad tehnilised probleemid on käsitatavad sündmustena kohtuotsuse Wallentin-Hermann punkti 22 tähenduses, ja tehniline probleem tekkis iseeneslikult ega olnud tingitud puudulikust hooldusest ja seda ei tuvastatud korrapärase hoolduse käigus (eespool asjaolude all märgitud kontrollid A–D ja igapäevane kontroll): kas nimetatud tehniline probleem on (ei ole) sellisel juhul omane lennuettevõtja tavapärasele tegevusele ja viimase tegeliku kontrolli alt eespool viidatud punkti 26 tähenduses väljub või just ei välju? c) Kui kuuendale eelotsuse küsimusele vastatakse nii, et ettenägematute lennuohutusega seotud vajakajäämiste hulka kuuluvad tehnilised probleemid on käsitatavad sündmustena kohtuotsuse Wallentin-Hermann punkti 22 tähenduses, ja tehniline probleem tekkis iseeneslikult ega olnud tingitud puudulikust hooldusest ja seda ei tuvastatud korrapärase hoolduse käigus (eespool asjaolude all märgitud kontrollid A–D ja igapäevane kontroll): millised asjaolud peavad sellisel juhul olema selle tehnilise probleemiga seotud ja millal tuleb neid asjaolusid käsitada erakorralistena, et neile saaks tugineda määruse artikli 5 lõike 3 tähenduses?
3.

Kas finantseerimisasutus on kohustatud läbi viima direktiivi artikli 19 lõigetes 4 ja 5 ette nähtud vastavuse kontrolli, arvestades et tähtpäevakursi lepingut (tuletisleping) kui finantsinstrumendiga seotud investeerimisteenust pakuti muude finantsinstrumentide (laenuleping) osana ja ka tuletislepingu enda puhul on tegemist keeruka finantsinstrumendiga? Kas direktiivi artikli 19 lõike 9 kohaldatavuse võib välistada, arvestades, et kuna kliendi riskid erinevad laenulepingu ja finantsinstrumendi puhul üksteisest oluliselt, tundub, et vastavuse kontroll on möödapääsmatu, kuna tehing sisaldab tuletisinstrumenti?
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 17. juunil 2014 – Dr. Rüdiger Hobohm versus Benedikt Kampik Ltd & Co. KG, Benedikt Aloysius Kampik, Mar Mediterraneo Werbe- und Vertriebsgesellschaft für Immobilien SL

(Kohtuasi C-297/14)

2014/C 303/29

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Dr. Rüdiger Hobohm

Kostjad: Benedikt Kampik Ltd & Co. KG, Benedikt Aloysius Kampik, Mar Mediterraneo Werbe- und Vertriebsgesellschaft für Immobilien SL

Eelotsuse küsimus

Kas tarbija võib nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 15 lõike 1 punkti c teise alternatiivi alusel koostoimes nimetatud määruse artikli 16 lõike 1 teise alternatiiviga esitada oma elukohariigi kohtule hagi seoses lepinguga, mille ta on sõlminud isikuga, kes tegeleb kutse- või äritegevusega muus Euroopa Liidu liikmesriigis, olenemata sellest, et hagi aluseks olev leping ei kuulu otseselt tema lepingupartneri selle tegevuse raamesse, mis on suunatud tarbija alalise elukoha liikmesriiki, lepingu eesmärk on aga majandusliku tulemuse saavutamine, milleni soovitakse jõuda poolte vahel varem sõlmitud ja juba täidetud lepingu alusel, mida eelnevalt viidatud sätted hõlmavad?

(1) EÜT 2001 L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/4, lk 42.
1.

Kas määrust nr 261/2004 (1) tuleb selle põhjendust 15 arvesse võttes tõlgendada nii, et kui esineb erakorraline asjaolu, mille tõttu lennuettevõtja suunab lennud teadlikult ümber ja korraldab kõigepealt otseselt erakorralise asjaolu pärast ärajäänud lennud, õigustab see lennu hilinemist määruse nr 261/2004 artikli 5 tähenduses ja vabastab lennuettevõtja viidatud määruse artikli 5 lõike 1 punktis c ette nähtud hüvitise andmise kohustusest sellisele reisijale, kelle lend toimus alles pärast asjaomaste erakorraliste asjaolude lõppemist ja siis, kui kõik lennud said toimuda tagantjärele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Sloveenia) 8. juulil 2014 – Petar Kezić s.p. Trgovina Prizma versus Sloveenia Vabariik – Ministrstvo za finance

(Kohtuasi C-331/14)

2014/C 303/38

Kohtumenetluse keel: sloveeni

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Petar Kezić s.p. Trgovina Prizma

Vastustaja: Sloveenia Vabariik – Ministrstvo za finance

Eelotsuse küsimus

Kas kuuenda direktiivi (1) artikli 2 punkti 1 ja artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel, nagu käesolevas kohtuasjas – kus isik soetab maatükid füüsilise isikuna, ilma et ta selles kontekstis sisendkäibemaksu tasuks, ja ehitab hiljem neile maatükkidele füüsilisest isikust ettevõtjana kaubanduskeskuse, kannab seejärel liikmesriigi raamatupidamisnormide kohaselt oma ettevõtte vara hulka ainult osa neid maatükke, millele kaubanduskeskus ehitati, et kaubanduskeskus seejärel koos kõigi maatükkidega ehitise tellijale müüa –, tuleb asuda seisukohale, et juba seetõttu, et ta neid maatükke oma ettevõtte vara hulka ei arvanud, ei arva see isik neid maatükke käibemaksusüsteemi ja seega ei ole ta neid müües maksukohustuslane, kes oleks esmalt kohustatud väljundkäibemaksu arvestama ja seejärel tasuma?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).
2.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, tuleb kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 2 punkti a, artikli 18 lõike 1 punkti a ja artikli 22 lõiget 3 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei saa maksukohustuslane sellistel asjaoludel, nagu on kõne all siseriiklikus kohtus pooleliolevas kohtuasjas, sisendkäibemaksu maha arvata, kuna arve on väljastanud isik, kes ei ole kauba tegelik tarnija ja kauba tegeliku tarnija isikut ei ole võimalik kindlaks teha ega kohustada tasuma käibemaksu, samuti ei ole võimalik nimetada isikut, kes on selleks kohustatud arve väljastamisest tulenevalt kuuenda direktiivi artikli 21 lõike 1 punkti c alusel?
1)

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 263 neljandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et need käitiste käitajad, kelle suhtes olid alates 2013. aastast kohaldatavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivis 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (EÜT L 275, lk 32), sisalduvad heitkogustega kauplemise eeskirjad, välja arvatud sama direktiivi artikli 10a lõikes 3 nimetatud käitiste käitajad ja uued osalejad, võisid kaheldamatult esitada Üldkohtule hagi nõudega tühistada komisjoni 5. septembri 2013. aasta otsus 2013/448/EL, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõikega 3 (ELT L 240, lk 27), osas, milles otsuses on kindlaks määratud ühtne sektoriülene paranduskoefitsient?
2.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele tuleb vastata nii, et põllumajandustootja võib õiglase tasu maksmise kohustust täita veel ka pärast seda, kui ta on saagist saadud toodet paljundamise eesmärgil põllul tegelikult kasutanud, tuleb viidatud sätteid tõlgendada nii, et need määravad kindlaks tähtaja, mille jooksul peab põllumajandustootja, kes on kasutanud kaitstud sordi saagist saadud paljundusmaterjali, täitma kohustuse maksta õiglast tasu, et kaitstud sordi kasvatamist saaks vastavalt määruse (EÜ) nr 2100/94 artikli 94 lõikele 1 koosmõjus sama määruse artikliga 14 pidada õiguspäraseks?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, kas siis määruse (EÜ) nr 561/2006/EK (1) artikli 10 lõige 3 välistab, et liikmesriik võtab vastu sellised siseriiklikud õigusnormid, milles on kehtestatud õiguslikud tagajärjed määruses sätestatud kohustuste rikkumise eest lisaks veoettevõtjale ka õigusrikkumise tegelikult toime pannud sõidukijuhi suhtes?
ET Euroopa Liidu Teataja C 303/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Timiș (Rumeenia) 12. juunil 2014. aastal – Silvia Ciup versus Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara

(Kohtuasi C-288/14)

2014/C 303/25

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Timiș

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Silvia Ciup

Vastustaja: Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Liidu õiguse rikkumise kõrvaldamiseks Euroopa Liidu Kohtu praktikas ette nähtud õiguskaitsevahendite võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 17 sätestatud õigust omandile saab tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis lükkavad edasi ühenduse õiguse vastaselt võetud maksude tagasimaksmise ja nendega seotud intressi maksmise – mis on ette nähtud 31. detsembril 2015 täidetavaks muutuvates kohtuotsustes –, jaotades selle viie aasta jooksul tasutavateks osamakseteks?
4.

Kui selleks, et määratleda kokkuleppe põhisisu ja tõendada, et selles esinevad keelatud kokkuleppe koostiselemendid, on vaja hinnata kokkuleppe potentsiaalset mõju turule, siis kas see mõju võib olla samal ajal piisav selleks, et tuvastada, et kokkulepe vastab mõistele „keelatud kokkulepe”, ilma et oleks vaja hinnata, kas ebasoodne mõju ka tegelikult avaldus?
ET Euroopa Liidu Teataja C 329/10

28. juulil 2014 esitatud hagi – Euroopa Parlament versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-363/14)

2014/C 329/12

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Parlament (esindajad: F. Drexler, A. Caiola, M. Pencheva)

Kostja: Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— tühistada nõukogu 6. mai 2014. aasta rakendusotsus 2014/269/EL, millega muudetakse otsust 2009/935/JSK seoses nende kolmandate riikide ja organisatsioonide loeteluga, kellega Europol sõlmib kokkulepped (1);

— mõista kõik kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjendamiseks esitab Euroopa Parlament kolm väidet.

Esiteks väidab Euroopa Parlament, et nõukogu kasutas otsuse 2014/269/EL vastuvõtmisel väära otsustusmenetlust. Parlament järeldab sellest, et nõukogu mitte ainult ei rikkunud aluslepinguid, vaid ka olulisi menetlusnorme.

Teiseks heidab Euroopa Parlament nõukogule ette seda, et viimane kasutas õiguslikku alust, mis on Lissaboni lepinguga kehtetuks tunnistatud, või teisesest õigusest tulenevat õiguslikku alust, mis on Euroopa Kohtu praktika kohaselt ebaseaduslik.

Viimaseks kuulub parlamendi arvates nende kolmandate riikide ja organisatsioonide loetelu, kellega Europol sõlmib kokkulepped, õigusloome valdkonda. Liidu seadusandja peaks seda pidama reguleeritud valdkonna oluliseks elemendiks. Järelikult ei ole nõukogu valitud õiguslik alus ja kasutatud menetlus juriidiliselt õiged.

(1) ELT L 138, lk 104
1.

Euroopa Liidu Kohus on leidnud, et nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 17 lõike 5 kolmas lõik võimaldab liikmesriikidel konkreetse tehingu korral, nagu mitme kasutusotstarbega hoone ehitamine, näha tasutud sisendkäibemaksu mahaarvatava osa arvutamisel esmajärjekorras ette kõnealuse direktiivi artikli 19 lõikes 1 sätestatud käibel põhinevast meetodist erineva jaotuspõhimõtte, tingimusel et rakendatav meetod tagab mahaarvatava osa kindlaksmääramisel täpsema tulemuse (Euroopa Liidu Kohtu 8. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-511/10: BLC Baumarkt, EU:C:2012:689). a) Kas mitme kasutusotstarbega hoone soetamisel või ehitamisel tuleb ostetud kaubad ja teenused, mille maksustatav väärtus kuulub soetamis- või ehituskulude hulka, liigitada mahaarvatava sisendkäibemaksu täpsemaks kindlaksmääramiseks esmalt hoone (maksustatava või maksuvaba) kasutamisega seotud tehingute hulka ja vaid seejärel ülejääv sisendkäibemaks jaotada hoone pindalal või käibel põhineva meetodi alusel? b) Kas Euroopa Liidu Kohtu seisukohad 8. novembri 2012. aasta otsuses kohtuasjas C-511/10: BLC Baumarkt (EU:C:2012:689) ja vastus eelnevale küsimusele kehtivad ka mitme kasutusotstarbega hoone kasutamiseks, korrashoiuks ja hooldamiseks ostetud kaupade ja teenuste eest tasutud sisendkäibemaksu puhul?