KOHTUJURISTI ETTEPANEK

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

esitatud 14. veebruaril 20061( )

Kohtuasi C‑169/05

Uradex SCRL

versus

Union Professionnelle de la Radio et de la Télédistribution (RTD)

ja

Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutele)

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Belgia))

Autoriõigus ja autoriõigusega kaasnevad õigused – Kaabellevi – Direktiiv 93/83/EMÜ – Artikli 9 lõike 2 tõlgendamine – Kollektiivne esindamine – Kollektiivse esindamise organisatsiooni volitused – Taasedastamise lubamise või keelamise õiguse hõlmamine

I. Sissejuhatus

1. Kaabellevi valdkonnas kehtestab nõukogu direktiiv 93/83/EMÜ( ) autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste( ) kasutamise lihtsustamiseks nende õiguste kollektiivse esindamise, tagades kindluse. Selleks kehtestatakse artikli 9 lõikes 2 kriteeriumid, mille alusel määratakse organisatsioon selle ülesande täitmiseks, kui õiguste omanikud ei volita kedagi spetsiaalselt.

2. Belgia Cour de cassation kahtleb volituste ulatuses viimati nimetatud juhul; ta ei ole kindel, kas volitus piirdub esindajate majanduslike huvide haldamisega või hõlmab see ka õigust lubada või keelata kaitstud loomingu edastamist.

3. Lisaks on kohtuasja eripäraks see, et põhikohtuasjas vaieldakse autorite ja esitajate esituste audiovisuaalse kasutamise õiguse üle, mida loetakse Belgia seaduse kohaselt, millele ma edaspidi viitan, fonogrammitootjatele loovutatuks, millega seoses tekib küsimus, kas vastavalt direktiivile 93/83 tuleb sellise õiguse juurde kuuluvaid volitusi samuti kasutada kollektiivselt.

II. Õiguslik raamistik

A. Ühenduse õigus

4. Ma juba märkisin, et direktiiviga 93/83 soovitakse tagada autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste õiguskindlus ühenduse ringhäälingus, eelkõige satelliit- ja kaabellevi valdkonnas,( ) ületades teatavad erinevused siseriiklikes õigusaktides (põhjendused 5 ja 8). Õigusnormide ühtluse puudumise tõttu ei saa operaatorid olla kindlad, et nad on tegelikult omandanud kõik programmidega seotud õigused, mistõttu luuakse kord põhimõttel, et lube antakse lepingutega ja intellektuaalomandiõiguste juurde kuuluvaid volitusi kasutatakse kollektiivselt (põhjendused 10, 27 ja 28.).

5. Direktiivi artikli 1 lõikes 3 määratletakse „taasedastamine kaabellevi kaudu” kui „esialgselt teisest liikmesriigist traatside või õhu, sealhulgas satelliidi kaudu üldsusele vastuvõtmiseks ettenähtud tele- või raadioprogrammi samaaegset, muutumatut ja täielikku taasedastamist üldsusele kättesaadava kaabel- või mikrolainesüsteemi vahendusel”.

6. III peatükk pealkirjaga „Taasedastamine kaabellevi kaudu” algab artikliga 8, mille lõige 1 kohustab liikmesriike kontrollima oma territooriumil, et teistest ühenduse liikmesriikidest selle süsteemi kaudu programmide edastamisel peetakse kinni intellektuaalomandiõigustest selle sektori ettevõtjate vaheliste individuaalsete või kollektiivsete lepinguliste kokkulepete alusel.

7. Kooskõlas direktiivi preambulis sedastatud eesmärkidega seatakse artikli 9 lõikes 1 õiguse teostamise tingimuseks, et „autoriõiguse omanikud ja autoriõigusega kaasnevate õiguste valdajad kasutavad oma õigust lubada või keelata kaabellevioperaatoril kaabli kaudu [taasedastamist]” „ainult kollektiivse esindamise organisatsioonide vahendusel”, kelle all mõeldakse artikli 1 lõike 4 tähenduses „organisatsiooni, mille ainus või peamine eesmärk on juhtida või hallata autoriõigust või autoriõigusega kaasnevaid õigusi”.

8. Vastavalt artikli 9 lõikele 2 loetakse juhul, kui õiguste omanik ei ole andnud oma õiguste haldamist üle kollektiivse esindamise organisatsioonile, et sama kategooria õigusi haldav organisatsioon on „volitatud”( ) tema õigusi haldama. Kui kollektiivse esindamise organisatsioone on rohkem kui üks, on õiguste omanikul vabadus valida neist endale kõige sobivam. „Käesolevas lõikes osutatud õiguste omanikul on kaabellevivõrgu operaatori ja õiguste omaniku õigusi haldama volitatud kollektiivse esindamise organisatsiooni vahelisest kokkuleppest tulenevalt samad õigused ja kohustused nagu õiguste omanikel, kes on andnud kõnealusele kollektiivse esindamise organisatsioonile oma volitused […].”

9. Artiklis 10 jäetakse artikli 9 kohaldamisalast välja õigused, mida ringhäälinguorganisatsioonid teostavad oma taasedastuste suhtes, olenemata sellest, kas asjaomased õigused kuuluvad neile või on teised autoriõiguste omanikud ja/või autoriõigusega kaasnevate õiguste valdajad need neile üle andnud.

B. Belgia õigusnormid

10. 30. juuni 1994. aasta seaduse( ) artikkel 51 sätestab autori ja autoriõigusega kaasnevate õiguste omanike ainuõiguse lubada oma teose taasedastamist kaabellevivõrgu kaudu. Artikli 36 esimene lõik näeb ette, et teistsuguse kokkuleppe puudumisel loovutavad autorid või esitajad oma esituse audiovisuaalse kasutamise ainuõiguse fonogrammitootjale.

11. Artikli 53 kahe esimese lõikega võetakse direktiivi artikli 9 lõiked 1 ja 2 sõnasõnalt Belgia õigusesse üle.

III. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus

12. Uradex SCRL, kes on autorite ja esitajate õiguste esindamise organisatsioon, esitas Tribunal de première instance de Bruxelles’ile (Brüsseli esimese astme kohus) taotluse, milles palus võtta ajutised meetmed „Union Professionnelle de la Radio et de la Télédistribution” (edaspidi „RTD”) ja „Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision” (edaspidi „Brutele”) vastu esituste ilma loata kaabellevivõrgu kaudu taasedastamise tõttu.

13. Kuna tema taotlus jäeti rahuldamata, esitas ta apellatsioonkaebuse, mille Cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus) 25. juuni 1998. aasta kohtuotsusega osaliselt rahuldas, leides, et kollektiivse esindamise organisatsioonidel on igat liiki teenuste puhul õigus lubada või keelata esituste taasedastamist kaabellevivõrgu kaudu, kui nende haldamine on neile üle antud, sest kui seda ei ole neile ülesandeks tehtud, siis piirduvad nende ülesanded nende volituste peamiselt varahalduslikku laadi arvestades tasu võtmisega ja selle omanikule üleandmisega.

14. Ta lisas, et seoses audiovisuaalsete toodetega on seda liiki organisatsioonil kõnesolev õigus ainult siis, kui õigused jäävad autoritele või esitajatele alles. Arvestades 30. juuni 1994. aasta seaduse artikli 36 esimeses lõigus kehtestatud õiguslikku eeldust, et nende loojate puhul loovutatakse kasutusõigused fonogrammitootjale, ei saa Uradex neid õigusi hallata, kui ta ei tõenda, et on olemas lepingud, mis lükkavad selle eelduse ümber, või ei tõenda, et ta tegutseb fonogrammitootjate endi nimel. Käesolevas asjas ei ole seda tõendatud.

15. Selle põhjal mõistis Cour d’appel Brutele süüdi nende autorite ja esitajate muude kui audiovisuaalsete teoste edastamises ilma Uradexi loata, kes neid konkreetselt esindas, ning jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata.

16. Uradex esitas kassatsioonkaebuse, väites, et Belgia seaduse artiklist 53 ja seega direktiivi artiklist 9 tuleneb, et kui ei ole sõnaselget volitust, siis on volitatuks loetaval organisatsioonil ka õigus otsustada õiguste turustamise üle, kusjuures raadio- või televisiooniesituste puhul ei oma tähtsust, kas õigused on üle antud kolmandatele isikutele.

17. Selliselt tõstatatud arutelus peatas Cour de cassation menetluse, et esitada Euroopa Kohtule järgmine eelotsuse küsimus:

„Kas direktiivi […] artikli 9 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et kui kollektiivse esindamise organisatsiooni loetakse volitatuks haldama autoriõiguse omaniku õigusi või autoriõigusega kaasnevaid õigusi, ilma et omanik oleks andnud oma õiguste haldamist üle kollektiivse esindamise organisatsioonile, siis ei ole see organisatsioon volitatud kasutama selle omaniku õigust lubada või keelata kaabellevioperaatoril saate edastamist kaabli kaudu, kuna ta on volitatud haldama vaid ülalnimetatud omaniku rahalisi õigusi?”

IV. Menetlus Euroopa Kohtus

18. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 20 sätestatud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi põhikohtuasjas vastandatud pooled, komisjon ning Rootsi ja Itaalia valitsus.

19. 19. jaanuaril 2006 toimunud kohtuistungil osalesid suuliste märkuste esitamisel komisjon ning Uradexi ning RTD ja Brutele esindajad.

V. Eelotsuse küsimuse õiguslik analüüs

A. Autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste kasutamine

20. Neile traditsiooniliselt pealkirja „intellektuaalomand”( ) alla rühmitatud õigustele iseloomulikult omistatakse teose autorile oma loodud teose kasutamise kontrolli õigus,( ) mis hõlmab õiguse moraalset sisu, mille juurde kuuluvad varalised õigused, mis tulenevad teose kasutamise eest tasu võtmisest.( )

21. Kui ei ole teisiti kokku lepitud, tuleb kõigil, kes soovivad kaitstud teost kasutada avalikkusele levitamiseks, taotleda ja saada selleks omanikult luba, mis sätestatakse ainuõigustega või mitte litsentsilepingus, ja mis annab õiguse üht, mitut või igat võimalikku liiki kasutuseks. Seega tuginetakse tavapäraselt nendele õigustele individuaalselt.

22. Kuigi need õigused on olemuselt individuaalsed, teostatakse neid ammustest aegadest ühiselt „autorite ühingute” või uuema terminoloogia kohaselt „kollektiivse esindamise organisatsioonide” vahendusel. Selline kasutusviis on muutunud üldlevinuks juhtudel, kus eraldi haldamine on võimalikke reprodutseerimisvõimalusi arvestades mõeldamatu, ja tagab omanikele tasu.

23. Jagatud haldamise mudel, mis on üle kantud juurdekuuluvatele, kõrval- või kaasnevatele õigustele, mille hulgas on põhikohtuasjas arutamisel olevad autorite ja esitajate õigused,( ) on mõeldud selleks, et artistid saaksid oma toodete liikumist kontrollida, mis ei ole alati teostatav individuaalselt. Esindusorganisatsioon juhib, teostab järelevalvet, võtab tasu ja jagab grupile õiguste eest makstava tasu.

24. Ühenduse õiguskorras ei saanud seda sektorit ignoreerida. Selle majanduslik tähtsus( ) mõjutab ühisturu ülesehitamist,( ) stimuleerides investeeringuid, majanduskasvu ja tööhõivet; pealegi täidab selle kaitse teisi ülesandeid, nagu kultuuriloomingu, kultuurilise mitmekesisuse ja identiteedi edendamine, mis ei ole üksnes ülesanne, vaid ka Euroopa arendamise vahend.

25. Selle valdkonna alases ühenduse õiguses käsitletakse mõlemaid aspekte.

B. Intellektuaalomandi ühenduse tasandil ühtlustamise kaks etappi

26. Juba ammustest aegadest on esile toodud,( ) et autoriõigus, mida tunnustatakse suuresti tänu trükikunsti leiutamisele,( ) on tihedalt seotud tehnoloogia arenguga. See seos ilmneb ka ühenduse ühtlustamisprotsessis, mida soosivad järjestikused tehnoloogilised revolutsioonid,( ) mis mõjutavad nn infoühiskonda , milles eristatakse kahte etappi.( )

27. Möödunud sajandi üheksakümnendatel alanud ja „Autoriõiguse ja tehnoloogia väljakutse rohelisest raamatust”( ) juhinduv esimene etapp hõlmab viit direktiivi, sealhulgas käesolevas eelotsuse küsimuses käsitletavat direktiivi,( ) millega püütakse sammu pidada nii kaabel- kui ka satelliittelevisiooniga( ) ja reageerida arvutitehnoloogia pidevale arengule.( )

28. Teine etapp algas direktiiviga 2001/29 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas, mida ajendas digitaaltehnoloogia ja interaktiivsete süsteemide areng. Järgnes direktiiv 2001/84/EÜ, mis käsitleb artisti õigust osaleda oma teoste müügi kasumis.( ) Praegu lõpeb see periood direktiiviga 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta.( )

29. Kirjeldatud areng hõlmab mõlemat ühenduse õiguskorras olulist autoriõiguse külge (majanduslik ja uuenduslik). Kui esimene direktiivide rühm vastab vajadusele kõrvaldada tööstuses ning kaupade ja teenuste vabas liikumises nende õiguste rangelt kodumaisest mõõtmest tulenevad takistused,( ) siis teises on valitud intellektuaalomandi loojale kooskõlastatud kaitse tagamine.( )

C. Direktiiv 93/83

30. Direktiiv 93/83 kuulub sellesse algetappi ja käsitleb kas satelliit- või kaabellevi kaudu edastatavate piiriüleste telesaadete tagajärgi intellektuaalomandi seisukohast.( )

31. Teine nimetatud levivahend seadis ebakindlasse olukorda operaatorid, kes piirduvad eelnevalt kindlaks määratud sisuga telesaadete samaaegselt ja muutmata kujul edastamisega eri riikides. Nõuda neilt viimase kui ühe asjaomase õiguste omaniku nõusolekut osutus võimatuks ülesandeks. Pealegi eeldas selline lahendus piiriüleses kontekstis loa taotlemist erinevates riiklikes süsteemides. Nendel asjaoludel võis individuaalse loa süsteemi säilitamine raadiolevi siseturu head toimimist tõsiselt takistada.

32. Seega tuli kindlaks määrata õigusaktid, mille alusel peavad leviprotsessis osalevad organisatsioonid turustatavate teoste jaoks õiguste omanike loa hankima, tasudes vastavad tariifid. Teisisõnu oli eesmärk, nagu nähtub direktiivi preambulist, kaotada autoriõigust reguleerivate siseriiklike õigusaktide vahelistest erinevustest tulenev õiguslik ebakindlus, säilitades need õigused ühtlustatult lepingulistes kokkulepetes.( )

33. Selleks oli kaks võimalust: kohustuslikud litsentsid( ) või kollektiivne esindamine,( ) millest ühenduse seadusandja otsustas teise kasuks, mis respekteerib rohkem loojate õigusi. Selline kasutusviis kahjustas vähemal määral domini autonoomiat ja taotles tasakaalu ainuõiguste kasutamise ja edastava äriühingu usalduse vahel, sest viimane peab olema kindel, et ta on omandanud kõik levitamisega seonduvad õigused.( )

34. Nimetatud põhjustel kaitseb direktiiv autoriõigusi ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi nende õiguste omanike ja audiovisuaalettevõtjate vaheliste lepingutega (artikkel 8), nõudes alati kollektiivset esindamist (artikli 9 lõige 1). Ent igasuguste väljajätmiste vältimiseks on õigustatud artikli 9 lõige 2, milles volitatakse asjaomast organisatsiooni haldama organisatsiooni mitte kuuluvate omanike õigusi, tagades operaatorile õigused kogu saatevalikule.

35. Nende selgituste põhjal saab analüüsida käesoleva eelotsusetaotluse Gordioni sõlme, milles tuleb välja selgitada, kas sellises kontekstis hõlmavad organisatsiooni esindusvolitused intellektuaalomandile omaseid õigusi, sealhulgas õigust lubada taasedastamist, või kas see piirdub rangelt majandusliku küljega.

D. Kollektiivse esindamise ulatus organisatsioonidega mitte ühinenud omanike puhul

36. Leian, et õigus on neil, kes väidavad nagu komisjon, Rootsi ja Itaalia valitsus ja Uradex, et antud ministerio legis hõlmab ka voli lubada edastamist. Kui mõista õigusnormi teisiti, ei täidaks viimane oma eesmärki.

37. Nimelt, kui direktiivi 93/83 põhieesmärk on vältida kaabellevi operaatorite tegevuse takistamist raskuste tõttu, mida tekitab õiguste hankimine individuaalsete lepingute abil ja omanikele õiglase tasu tagamine, siis näib vaieldamatu, et esindamise juurde kuulub otsus lubada intellektuaalloomingu kasutamist. Selle kasuks räägivad paljud argumendid.

38. Kõigepealt on ainus viis ettevõtjale kõikide kavasse kuuluvate teoste kasutamise võimaluse tagamiseks eeldada, et omanikud lubavad sõnaselgelt või vaikimisi oma teoseid levitada, mis on kehtiv eeldus, kui tõlgendada direktiivi artikli 9 lõiget 2 nii, et see annab volitatule asjaomased õigused eranditult, alates esmasest õigusest: omandi esemeks oleva mittemateriaalse vara kasutamisest.

39. Nii tuleb välja selle sätte struktuurist ja sisust. Lõige 1 sätestab kollektiivse haldamise põhimõtte nii, et õigust „lubada või keelata kaabellevioperaatoril kaabli kaudu taasedastamine [kasutatakse] ainult kollektiivse esindamise organisatsioonide vahendusel”, kusjuures lõige 2 nimetab kriteeriumid selle organisatsiooni kindlaksmääramiseks, kelle ülesanne on tegutseda nende omanike nimel, kes ei ole kedagi otseselt valinud( ) ja kellel on pealegi samad õigused, mis neil, kes on organisatsiooni valinud, ning audiovisuaalettevõtja ja esindusorganisatsiooni vahelisest lepingust tulenevad kohustused. Teisiti ei saa seda korraldada, kui tahta, et televisiooniettevõtja respekteeriks kõnealuseid õigusi.

40. Teisisõnu näitab artikli 9 lõige 1, et kohustuslik kollektiivne kasutamine ei piirdu rahaliste aspektidega ja, nagu rõhutavad Rootsi ja Itaalia valitsus, lõike 2 mõiste „õigused” tähendus ei erine esimese lõike omast.

41. Pealegi oleks paradoksaalne näha ette majandusliku tasuga seonduvate õiguste vaikimisi andmine, tegemata sama selle prius’ega: lubada taasedastamist, mille eest seda tasu makstakse.

42. Lõpuks, kui omanikud, kes ei anna oma õigusi konkreetselt ühelegi organisatsioonile, võiksid individuaalselt vaidlustada kaabeltelevisiooni programmi, tuginedes kollektiivselt kokkulepitust erinevatele põhjustele, või anda nõusolekut ühiselt kokkulepitud tingimusi eirates, püsiks õiguslik ebakindlus selles sektoris ning ühenduse õigusnormil ei olekski kasulikku mõju.

E. Õiguse kolmandatele isikutele loovutamise erijuhus

43. Kollektiivne esindamine puudutab ainult kaabellevi kaudu edastamise õigusi ja nende eest määratud majanduslikku tasu,( ) kuid see ei puuduta omaniku ülejäänud õigusi, näiteks käsutusõigust, mis jäävad puutumatuks. Järelikult ei takista miski nende võõrandamist kolmandale isikule.

44. Direktiivi põhjenduses 28 on seda öeldud väga selgelt, täpsustades, et ühtlustamine ei puuduta lubade andmise õigust, vaid selle õiguse teostamist, mistõttu seda õigust võib loovutada.

45. Õiguse üleandmise korral aga asub uus omanik endise asemele, jäädes esindaja äriühingu suhtes samasse olukorda, ning järelikult tuleb lähtuda eespool esitatud selgitustest. Sõltumatu kasutamine on lubatud ainult siis, kui omandaja on ise raadioleviettevõtja, seda juhtu käsitleb direktiivi artikkel 10.

46. Euroopa korra alused ei luba vaadelda seda võõrandamisvõimalust kollektiivsest esindamisest pääsemise viisina. Direktiivi artikel 9 ei kasuta termineid loojad, esitajad või tootjad, vaid terminit autoriõiguse „omanikud” ja autoriõigusega kaasnevate õiguste valdajad, ning seega ei ole oluline, kas tegemist on teose looja või selle esitaja algupärase või pärast üleandmist teisejärgulise käsutusõigusega.

47. Lahendus on sama, kui audiovisuaaltootjad saavad omanikeks nagu Belgias, sest seadusandja eeldab iuris tantum, et autorid-esitajad ja esitajad annavad neile oma teose kasutamise ainuõiguse, sest ühenduse õigusnormi aluseks olevad põhjused säilivad.

48. Kirjeldatud olukorras on probleemiasetus pigem selles, et tuleb kindlaks teha organisatsioon, kellel palutakse õigusi kollektiivselt teostada, kuid seda tuleb teha siseriiklikul kohtul direktiivi ülevõtva siseriikliku õigusnormi kohaldamise teel.

49. Paistab, et on siiski kaks võimalust. Esimene on kvalifitseerida fonogrammitootjate omandatud õigused autorite-esitajate ja esitajate endi õigusteks, sel juhul kuulub nende esindamine seda liiki õigusi esindava organisatsiooni volituste hulka, ja kui organisatsioone on rohkem kui üks, siis sellele, kes määratakse Belgia 30. juuni 1994. aasta seaduse artikli 53 lõike 2 teise lõigu alusel, millega võetakse üle direktiivi artikli 9 lõige 2. Teine põhineb sellel, et neid õigusi peetakse fonogrammitootjate õigustega samalaadseteks.

50. Viimati nimetatud võimaluse kasuks otsustamine tähendaks, et ühele edastamisele konkureeriks mitu rühmitust (koos autorite-esitajate ja esitajate rühmitustega ka fonogrammitootjate rühmitused), kuid direktiivis ei takista seda miski, sest kuigi ühenduse seadusandja on valinud ühte kaabeltelevisiooniruumi kuuluvate intellektuaalomandiõiguste kollektiivse teostamise, siis ei ole ta nõudnud, et selleks peab olema ainult üks organisatsioon. Sel juhul oleks tegemist eri liiki õigustega, millest iga õigust haldab eri äriühing, ning operaatoril tuleks lepingud sõlmida kõigiga. See lahendus ei riku direktiivi eesmärke, sest selles sätestatakse selgelt piiritletud raamistik audiovisuaaloperaatorite jaoks, kes on sunnitud pidama läbirääkimisi piiratud arvul partneritega, ning tagab eri tasandi loojatele nende huvide tõhusa kaitse, mis – ärgem unustagem – võivad osutuda vastuoluliseks.

51. Viimati nimetatud tähelepanekud lähevad kaugemale eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlustest tema küsimuses, millele teen ettepaneku vastata, et vastavalt direktiivi artikli 9 lõikele 2 on äriühing, kellele antakse vaikimisi intellektuaalomandiõiguste kollektiivse esindamise õigus, volitatud mitte üksnes korraldama õiguste majanduslikke aspekte, vaid ka otsustama õiguste kaabeltelevisiooni kaudu turustamise üle.

VI. Ettepanek

52. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Belgia Cour de cassation’ile, et:

Nõukogu 27. septembri 1993. aasta direktiivi 93/83/EMÜ teatavate satelliitlevile ja kaabli kaudu taasedastamisele kohaldatavaid autoriõigusi ja sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta artikli 9 lõike 2 kohaselt on organisatsioonil, keda loetakse volitatuks haldama sellise autoriõiguse omaniku õigusi, kes ei ole oma õiguste haldamist konkreetsele kollektiivse esindamise organisatsioonile üle andnud, õigus lubada tema teoste ja esituste kasutamist.