ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/27

Arkema France SA 15. detsembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 30. septembri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-168/05: Arkema versus komisjon

(Kohtuasi C-520/09 P)

2010/C 37/34

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Arkema France SA (esindaja: advokaat M. Debroux)

Teised menetluspooled: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 30. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T-168/05,

— mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks neli väidet.

Oma esimeses väites leiab apellant, et Üldkohus on rikkunud õigusnorme, mille kohaselt võib tütarettevõtja konkurentsivastast käitumist omistada tema emaettevõtjale. Apellant väidab sellega seoses, et vaidlustatud otsuse sõnastuses esineb vastuolu, kuna Üldkohus sedastab selles, et emaettevõtja otsustava mõju eeldus tema tütarettevõtja üle on lihtne oletus, mida saab kummutada, kui ema- ja/või tütarettevõtja esitavad tõendeid, mis tõendavad tütarettevõtja iseseisvat käitumist, ja kinnitavad samal ajal, et emaettevõtja ülesanne on eelkõige tagada eelarve kontrollimise kaudu kontserni sees tütarettevõtjate juhtimise ühtsus. Sellest järeldub de iure ümberlükkamatu eeldus, et emaettevõtjal on oma tütarettevõtjate üle otsustav mõju ning Üldkohtu seda sedastust silmas pidades on tütarettevõtjal võimatu esitada tõendeid tema iseseisva käitumise kohta turul.

Oma teises väites leiab Arkema, et tulenevalt eelduse, et emaettevõtjal on otsustav mõju oma tütarettevõtjate üle, ümberlükkamatusest, on rikutud diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kuna selle eelduse tõttu koheldakse kartellis osalejaid erinevalt sõltuvalt sellest, kas nad kuuluvad kontserni või mitte.

Oma kolmandas väites leiab apellant, et kohtuotsus rikub võrdse kohtlemise põhimõtet ja õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, kuna Üldkohus hindas tema väite põhjal, et põhjenduse puudumise tõttu on rikutud olulisi menetlusnorme, üksnes Elf Aquitaine’i — Arkema emaettevõtja — argumente ning mitte viimatinimetatu enda esitatud argumente. Kuigi on õige, et Üldkohus ei ole kohustatud ammendavalt käsitlema kõiki menetluspoolte argumente, peab siiski vaidlustatud otsuse põhjendus andma apellandile vähemalt võimaluse saada täpselt teada Üldkohtu temaga seotud põhjendus.

Oma neljandas ja viimases väites heidab Arkema viimaks ette proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, kuna komisjon võttis trahvi määramise alusena arvesse tema käivet kaks korda ja Üldkohus kinnitas ebaõigesti, et komisjonil ei olnud muud valikut, kui ta ei tahtnud kõrvale kalduda suunistes sätestatud arvutamise meetodist. Sellega omistas Üldkohus komisjoni suunistele absoluutse kehtivuse, mida neil aga ei ole. Apellandi arvates on sellised suunised pigem suunavad käitumisjuhised selle kohta, millist praktikat järgida, mitte õigusnormid, millest haldus peab igal juhul kinni pidama.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/24

Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd 4. detsembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 23. septembri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-296/06: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-511/09 P)

2010/C 37/30

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd (esindajad: QC P. Bentley)

Teine menetluspool: Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Esimese Astme Kohtu 23. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T-296/06: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg., Co., Ltd. vs. Euroopa Liidu Nõukogu osas, milles lükati tagasi apellandi esimeses kohtuastmes esitatud esimese väite esimese osa;

— tühistada nõukogu määrus (EÜ) nr 1136/2006 (1) niivõrd, kuivõrd see kehtestab apellandi toodetud kangmehhanismidele dumpinguvastase tollimaksu lisaks sellele tollimaksule, mida tuleks maksta juhul, kui ekspordihinna vaidlustatud kohandust ei oleks tehtud; ja

— mõista käesoleva menetlusega seotud kulud, s.h esimese kohtuastme kulud välja nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et vaidlustatud kohtuotsus ei anna täpset õiguslikku mõju mõistele „normaalväärtus”, nagu seda määratletakse nõukogu määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (muudetud), (2) artikli 2 lõike 7 punktis a. Selle tulemusena tehakse vaidlustatud kohtuotsuses väär järeldus, et selle sätte kohaselt kindlaks määratav analoogne noormaalväärtus vastab tingimata sellele, kui asjaomased kaubad väljuvad Hiinas asuvalt tootmisliinilt, kuigi vaidlustatud kohtuotsuses endas leitakse, et nii kodumaise kui ekspordi müügi-, üld- ja halduskulud kandis mitte Hiinas asuv ettevõte, vaid sidusettevõtted turumajandusriigis Hongkongis. See väär järeldus viib selleni, et vaidlustatud kohtuotsus rikub nõukogu määruse (EMÜ) nr 384/96 (muudetud) artikli 2 lõiget 10, jättes muutmata institutsioonide kohanduse ekspordihinnale, mis seisnes Hongkongis asuvate sidusettevõtete müügi-, üld- ja halduskulude ning tulude vähendamises.

(1) Nõukogu 24. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1136/2006, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit kangmehhanismide impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse selle suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 205, lk 1).

(2) EÜT L 56, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/4

The Wellcome Foundation Ltd 23. novembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtule (seitsmes koda) 23. septebri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-493/07: The Wellcome Foundation Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-461/09 P)

2010/C 37/06

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: The Wellcome Foundation Ltd (esindaja: advokaat R. Gilbey)

Teine menetluspool: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Hageja nõuded

— Tuvastada, et Üldkohus rikkus määruse ühenduse kaubamärgi kohta (1) artikli 8 lõike 1 punkti b ja artikli 52 lõiget 1, kuna ta jättis jõusse apellatsioonikoja otsuse;

— tühistada apellatsioonikoja otsuse jõusse jätnud vaidlustatud kohtuotsus, kuna sellega jäeti tühistamata kõik Siseturu Ühtlustamise Ameti ja Üldkohtu otsused menetluskulude kohta, ning mõista menetluskulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab, et võttes arvesse juhtumi asjaolusid sellistena, nagu need tulenevad kaubamärgiregistrist ja Siseturu Ühtlustamise Ametile (edaspidi „ühtlustamisamet”) esitatud tõenditest, puudus Üldkohtul õiguslik alus järeldada, et asjaomane avalikkus on väga tähelepanelik.

Hageja väidab, et Üldkohus lükkas tagasi hageja esitatud tõendid, mis oleks tulnud vastuvõetavaiks tunnistada, kuna need üksnes rõhutasid ühtlustamisametile juba esitatud argumente ja tõendeid.

Hageja väidab, et Üldkohtu poolt kaupade sarnasuse kirjeldamisel kasutatud terminoloogia on ebaselge ja vastuoluline, nii et selles küsimuses puudub kohtuotsuses täpne ja vastuoludeta põhjendus.

Hageja väidab, et jõudmaks järeldusele, et apellatsioonikoja järeldus kaupade vähese sarnasuse kohta oli õige, kohaldas Üldkohus talle esitatud faktiliste asjaolude suhtes õiguslikult valesid, mittetäielikke ja vigaseid hindamiskriteeriume.

Hageja väidab, et Üldkohus jõudis järeldusele, et tähised on vaid vähesel määral sarnased, ilma et oleks tähiseid nõutaval viisil igakülgselt hinnanud.

Lõpuks väidab hageja, et kuna Üldkohus lähtus asjaomase avalikkuse määratlemisel ning kaupade sarnasuse ja tähiste sarnasuse hindamisel õiguslikult valedest, mittetäielikest ja vigastest hindamiskriteeriumitest, siis tegi Üldkohus järelduse segiajamise tõenäosuse kohta valede, mittetäielike ja vigaste kriteeriumide alusel.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1, ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
—

Tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid tagamaks, et pädevad asutused hoolitsevad artiklite 6 ja 8 kohaste lubade abil või tingimuste uuesti läbivaatamise või vajaduse korral nende ajakohastamise abil selle eest, et olemasolevad käitised tegutsevad vastavuses artiklite 3, 7, 9, 10 ja 13, artikli 14 punktide a ja b ning artikli 15 lõike 2 nõuetega mitte kauem kui 30. oktoobrini 2007, ilma et see piiraks ühenduse erisätete kohaldamist, on Kreeka Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta direktiivi 2008/1/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (1) artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
—

Tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik on jätnud praeguses sõnastuses kehtima sotsiaalkindlustusseadustiku artikli 24, mille kohaselt ei hüvitata teises liikmesriigis tehtud biomeditsiiniliste analüüside kulusid, nähes ette, et selliste analüüside kulud katab üksnes makseid teostav kolmas isik, ning Union des caisses de maladie’ (haigekassade liit) põhikirja artikli 12, mille kohaselt hüvitatakse teises riigis tehtud biomeditsiinilised analüüsid tingimusel, et riiklikes kokkulepetes ette nähtud läbiviimise tingimused on täielikult täidetud, on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud EÜ asutamislepingu artiklist 49 tulenevaid kohustusi;
—

Tuvastada, et Euroopa koolide põhikirja konventsiooni (1) artikli 12 lõike 4 punkti a tuleb tõlgendada ja kohaldada nii, et sellega tagatakse liikmesriikide poolt lähetatud õpetajatele lähetuse ajal samad järgmisele palgaastmele tõusmise tingimused ja sama töötasu nagu kõnealuse liikmesriigis töötavatele õpetajatele, ja et see, et teatud Ühendkuningriigi poolt lähetatud õpetajatele ei antud nende lähetuse ajal õigust parandatud tasuskaala kohasele tasule (nn „lähtetasu”, „hea õpetaja süsteem” või „eripädevusega õpetajate tasustamine”) ja muudele lisatasudele („lisatasu pedagoogilise töö ja õppetöö eest vastutamise korral”) ning Inglismaa ja Walesi riigi toetusega koolides töötavatele õpetajatele kehtivat palgaastmetel edasijõudmise õigust, ei ole kooskõlas nimetatud konventsiooni artikli 12 lõike 4 punktiga a ja artikli 25 lõikega 1;
—

Tuvastada, et kuna Austria Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid riigiabi tagasinõudmiseks, siis on Austria Vabariik rikkunud ELTL artiklist 288 ning komisjoni 30. aprilli 2008. aasta otsuse 2008/719/EÜ riigiabi C 56/06 (ex NN 77/06) kohta, mida Austria rakendas Bank Burgenlandi erastamiseks, artiklitest 1–3 tulenevaid kohustusi;
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/23

21. detsembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-538/09)

2010/C 51/38

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: D. Recchia ja A. Marghelis)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Belgia õigusnormid ei näe ette keskkonnamõju hindamist, kui teatav tegevus võib mõjutada Natura 2000 võrgustikku kuuluvat ala, ning näevad teatava tegevuse puhul ette teatamise korra, siis on Belgia Kuningriik rikkunud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (1) artikli 6 lõikest 3 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab ainsa väitena direktiivi 92/43/EMÜ („loodusdirektiiv”) artikli 6 lõike 3 puuduliku ülevõtmise.

Siinkohal juhib hageja tähelepanu sellele, et see säte nõuab, et iga kava või projekti puhul, mis ei ole otseselt seotud Natura 2000 võrgustikku kuuluva ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, tuleb läbi viia keskkonnamõju hindamine. Belgia õigusnormid on ühenduse õigusega vastuolus, kuna nad ei näe ette sellist keskkonnamõju süstemaatilist hindamist, ning kehtestavad teatava tegevuse puhul, mis võib mõjutada Natura 2000 võrgustikku kuuluvat ala, üksnes teatamise korra.

Eelkõige on sellega tegemist kõikide kavade ja projektide puhul, mille kohta ei nõuta keskkonnamõju hindamist Vallooni piirkonnas.

(1) EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102.
—

Tuvastada, et kuna Rumeenia Vabariik ei olnud erikaitsealadena klassifitseerinud arvuliselt ja suuruselt piisavalt selliseid alasid, mis on direktiivi 79/409/EMÜ (1) I lisas loetletud linnuliikide ning Rumeenia territooriumil reeglipäraselt esinevate rändliikide kaitseks kõige sobivamad, siis on Rumeenia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artikli 4 lõigetest 1 ja 2;
2.

täpsemalt: — kas aastamaksul, mille kindlaksmääramiseks viidatakse „nende teenuste osutamiseks vajalikule summale, mida kaubanduskodade võrgustik peab kogu riigi territooriumil pakkuma”, on „lõivu või teenustasu” tunnused; — kas niisuguse „tasandusfondi” rahastamine, mille eesmärk on ühtlustada kogu riigi territooriumil nende „haldusülesannete” täitmine, mis on riiklike seadustega kaubanduskodade võrgustikule pandud, välistab aastamaksu käsitamise „lõivu või teenustasuna”; — kas kaubanduskodadele antud õigus aastamaksu ise kuni 20 % tõsta, et kaasrahastada ettevõtmisi, mille eesmärk on tootmise kasv ja majandustingimuste parandamine nende territoriaalses pädevusalas, on kooskõlas nimetatud maksu „lõivu või teenustasu” tunnustega; — kas see, et puudub selgitus meetodi kohta, mille abil kaubanduskojad määravad kindlaks äriregistris registrikannete ja märkuste säilitamise ja ajakohastamisega seonduva vajaduse, välistab aastamaksu käsitamise „lõivu või teenustasuna”; — kas aastamaksu kehtestamine kindlasummalisena on kooskõlas niisuguse maksu „lõivu või teenustasu” tunnustega, kui ei ole ette nähtud mingisugust korda, et kontrollida „regulaarsete vahemike” järel, kas see kindel summa on teenuse keskmise maksumuse seisukohalt sobiv?
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/19

Eelotsusetaotlus, mille esitas Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Belgia) 11. detsembril 2009 — RTL Belgium SA — (varem TVI S.A.)

(Kohtuasi C-517/09)

2010/C 51/30

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Collège d’autorisation et de contrôle (Belgia)

Isik, kelle suhtes menetlus toimub:

RTL Belgium S.A. (varem TVI SA)

Eelotsuse küsimus

Kas mõistet „tõhus kontroll nii saadete valiku kui ka nende ülesehituse üle”, mis sisaldub 3. oktoobri 1989. aasta direktiivi audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv) (1) [muudetud direktiiviga 2007/65/EÜ] artikli 1 punktis c, võib tõlgendada nii, et see võimaldab leida, et teatud liikmesriigis asuv äriühing, kellel on selle liikmesriigi valitsuse kontsessiooni kaudu luba osutada audiovisuaalmeedia teenust, teostab tõhusalt sellist kontrolli, kui ta delegeerib koos edasidelegeerimise õigusega teises liikmesriigis asuvale kolmandale äriühingule kindlaks määramata summa eest, mis vastab seoses selle teenuse edastamisega tekkivale reklaami kogukäibele, kõikide selle teenuse oma saadete valmistamise ja tootmise, saadete kavandamise kohta teabe väljastamise ning finants-, õigus- ja personaliteenused ning infrastruktuuride haldamise teenused ja muud töötajatega seotud teenused, ning kui ilmneb, et saadete kokkupanek, saadete võimalik ärajätmine ja saatekava segipaiskamine seoses uudistega otsustatakse ja viiakse ellu selle kolmanda äriühingu asukohas?

(1) Nõukogu 3. oktoobri 1989. aasta direktiiv 89/552/EMÜ audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta (EÜT L 298, lk 23; ELT eriväljaanne 06/01, lk 224).
—

tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiivi 2006/21/EÜ kaevandustööstuse jäätmete käitlemise ja direktiivi 2004/35/EÜ muutmise kohta (1) täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on see liikmesriik rikkunud viidatud direktiivi artiklist 25 tulenevaid kohustusi;
—

Tuvastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud ELTL artiklist 288 ja komisjoni 14. oktoobri 1998. aasta otsuse 1999/509/EÜ abi kohta, mida Hispaania andis Magefesa kontserni ettevõtjatele ja nende õigusjärglastele (EÜT 1999, L 198, lk 15) artiklitest 2 ja 3 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et täita nimetatud otsust Industrias Domésticas, S.A.-d (Indosa) puudutavas osas.
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/26

BCS SpA 23. detsembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 28. oktoobri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-137/08: BCS SpA versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-553/09 P)

2010/C 51/42

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: BCS SpA (esindajad: advokaadid M. Franzosi, V. Jandoli, F. Santonocito)

Teised menetluspooled: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Deere & Company

Hageja nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsused;

— tunnistada kaubamärk ’289 kehtetuks;

— mõista kohtukulud välja vastaspoolelt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud järgmisi õigusnorme:

I. Esimese Astme Kohus tõlgendas kaubamärgimääruse (1) artikli 7 lõike 1 punkti b ja artikli 7 lõiget 3 vääralt, leides, et kaubamärgi eristusvõime omandamine ei sõltu selle ainukasutamisest minevikus ja olevikus (lisades samas otsuses, et kasutamine ei ole teatavate riikide osas tõendatud, vaid lausa ümber lükatud);

II. Esimese Astme Kohus kohaldas vääralt ühenduse kohtupraktikas sedastatud kaubamärgi eristusvõime omandamise kriteeriumi, rikkudes kaubamärgimääruse artikli 7 lõiget 3.

Esimese punktiga seoses tõendavad ainukasutamise puudumist ühenduse teistes osades need kinnitused, mida on andnud Taanis ja Iirimaal asuvad kolmandad isikud. See, et nendes riikides ei seostata rohelise ja kollase värvi kombinatsiooni Deere-ga, on vastuolus asjaoluga, et nendes riikides on eristusvõime omandamine tuvastatud.

Teise punktiga seoses vaidlustab BCS õiguskriteeriume, mida Esimese Astme Kohus kohaldas teisese tähenduse tuvastamisel, kuna need kriteeriumid on vastuolus Euroopa ühenduste kohtu väljakujunenud praktikaga. Deere kaubamärgi kasutuse kestus, turuosad ja müügimahud ei ole asjaolud, mis individuaalselt võiksid tõendada teisese tähenduse omandamist. Eelkõige ei saa need asendada puudu olevaid turu-uuringuid (või vastupidiseid andmeid kolmandate isikute kinnitustes), kuna tegemist on teist liiki tõenditega.

Esimese Astme Kohus eksis, jättes arvestamata otsese tõendiga selle kohta, et ühenduse kaubamärgil ‘289 puudub Iirimaal ja Taanis eristusvõime.

(1) Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994 L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), asendatud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (kodifitseeritud versioon) (ELT L 78, lk 1).
—

Tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et võtta üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. mai 2006. aasta direktiiv 2006/38/EÜ (1), millega muudetakse direktiivi 1999/62/EÜ raskete kaubaveokite maksustamise kohta teatavate infrastruktuuride kasutamise eest, ja igal juhul kuna ta ei ole komisjoni neist normidest teavitanud, on Portugali Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;
—

tuvastada, et kuna Portugali Vabariik nõuab notari kutsealale juurdepääsuks portugali kodakondsust vastavalt justiitsministri 12. detsembri 1991. aasta otsusele, mis kinnitas Conselho Consultivo da Procuradoria-Geral da República (riigiprokuröri nõuandekoda) arvamust konstitutsiooni artikli 15 kohta, siis on see liikmesriik rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevat kohustust, ilma et ELTL artikli 51 tingimused oleks täidetud;
ET Euroopa Liidu Teataja C 51/22

Vladimir Ivanovi 18. detsembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kolmas koda) 30. septembri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-166/08: Ivanov versus komisjon

(Kohtuasi C-532/09 P)

2010/C 51/36

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Vladimir Ivanov (esindaja: advokaat F. Rollinger)

Teine menetluspool: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;

— tunnistada apellatsioonkaebus põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu 30. septembri 2009. aasta määrus;

— lahendada asi vastavalt hagiavaldusele;

— mõista mõlema astme kohtukulud välja apellatsioonkaebuse vastaspoolelt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant on apellatsioonkaebuse põhjendusena esitanud kolm väidet.

Esimeses väites, mis koosneb kahest osast, leiab apellant, et Üldkohus ei oleks pidanud kohaldama menetluse kuritarvitamise erandit selleks, et põhjendada tema lepinguvälise vastutuse hagi vastuvõetavust, kuna selle tingimuse kitsas kohaldamisala puudutab üksnes erandlikke olukordi, kus kahju hüvitamise hagis taotletakse sellise summa väljamõistmist, mille hageja oleks saanud tühistamishagi rahuldamise puhul. Käesolevas asjas on apellandi poolt esitatud kahju hüvitamise hagi puhul tegemist täiesti iseseisva nõudega, millega hageja palus tuvastada komisjoni lepinguväline vastutus seoses viimase käitumisega hageja suhtes, mitte saavutada selline rahaline olukord, mis oleks järgnenud komisjoni otsuste tühistamisele.

Neil asjaoludel leiab apellant lisaks, et Üldkohtul ei olnud õigust menetluse kuritarvitamisele tugineda omal algatusel, kuna sellise kuritarvitamise puhul lasub tõendamiskoormus hagejal.

Teises väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, leides et komisjoni lepinguvälise vastutuse tuvastamise eelduseks on viimase õigusvastane käitumine, kuigi ühenduse institutsiooni õigusvastane käitumine ei too Üldkohtu uuema praktika kohaselt kaasa nimetatud institutsioonide vastutust.

Kolmandaks väidab apellant, et kuna vaidlusaluses määruses leiti, et tühistamishagi on kohasem kui kahju hüvitamise hagi, kahjustati sellega tema õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/21

Eelotsusetaotlus, mille esitas Hof van Beroep te Gent (Belgia) 30. novembril 2009 — Vandoorne NV versus Belgia riik

(Kohtuasi C-489/09)

2010/C 37/23

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Beroep te Gent

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Vandoorne NV

Kostja: Belgia riik

Eelotsuse küsimus

Kas Belgia sätted, eeskätt WBTW artikli 58 § 1 koostoimes artikli 77 § 1 punktiga 7, on kooskõlas nõukogu kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikliga 27, mille kohaselt võivad liikmesriigid võtta lihtsustamismeetmeid, ja/või sama direktiivi artikli 11 C osa lõikega 1, mis näeb täieliku või osalise mittetasumise korral ette õiguse käibemaksu tagastamisele, kui need siseriiklikud sätted (1) näevad tubakatoodete tarnimisel ette käibemaksuga maksustamise lihtsustamise nii, et see maks peetakse ühekordselt kinni ja (2) ei anna tarneahelas olevatele maksukohustuslastest vahendajatele, kes on nende tubakatoodete eest käibemaksu maksnud, õigust selle maksu tagastamisele, kui nad on kaotanud kogu müügihinna või selle osa tasumise nõude?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).