ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 263/36

ET

Qualcomm, Inc.-i, Qualcomm Europe, Inc.-i 18. juunil 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 9. aprilli 2019. aasta otsuse peale kohtuasjas T-371/17: Qualcomm ja Qualcomm Europe versus komisjon

(kohtuasi C-466/19 P)

(2019/C 263/41)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (esindajad: advogado M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, dikigoros M. Davilla)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— tühistada komisjoni 31. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 2258 final, mis käsitleb nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artikli 18 lõike 3 ja artikli 24 lõike 1 punkti d kohast menetlust juhtumis AT.39711 — Qualcomm (väljatõrjuv hinnakujundus) (edaspidi „otsus“);

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uueks arutamiseks kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega; ja

— mõista Euroopa Komisjonilt välja apellandi kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide: Üldkohus ei ole arutanud apellandi esitatud väiteid.

Teine väide: järeldus, et otsus oli piisavalt põhjendatud, põhineb ilmselgetel faktivigadel, õigusnormide rikkumistel ja ebapiisaval põhjendamisel.

Kolmas väide: järeldus, et otsusega nõutud teave oli vajalik, põhineb ilmselgetel õigusnormi rikkumistel ja faktivigadel, tõendite moonutamisel, ebapiisaval põhjendamisel ning kõikide asjakohaste tõendite kaalumata jätmisel.

Neljas väide: järeldus, et otsusega nõutud teave oli proportsionaalne, põhineb ilmselgetel faktivigadel, tõendite moonutamisel ja ebapiisaval põhjendamisel.

Viies väide: Üldkohus on vääralt kohaldanud ELTL artikli 102 väidetava rikkumise tõendamiskoormust reguleerivaid eeskirju.

Kuues väide: Üldkohus on järeldanud, et rikutud on õigust enda vastu ütlusi mitte anda.

(1) Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa) 17. juunil 2019 — Friends of the Irish Environment Limited versus Commissioner for Environmental Information

(kohtuasi C-470/19)

(2019/C 280/41)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court (Iirimaa)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Friends of the Irish Environment Limited

Vastustaja: Commissioner for Environmental Information

Esimene menetlusse kaasatud kolmas isik: The Courts Service of Ireland

Eelotsuse küsimus

Kas niisuguses menetluses, kus on tehtud lõplik kohtuotsus, edasikaebetähtaeg on möödunud ning ühegi kaebuse või edasise taotluse osas menetlusi pooleli ei ole, kuid milles on teatavatel asjaoludel võimalikud edasised taotlused, menetlusdokumentidega tutvumise võimaluse haldamine on „õigusemõistjana“ tegutsemine Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ (1) keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 2 punkti 2 tähenduses?

(1) ELT 2003, L 41, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07, lk 375.
1.

Kas mõistet „süüteoasjades süüdimõistvate kohtuotsuste ja süütegude või nendega seotud turvameetmetega seotud isikuandmete töötlemine“, mida kasutatakse määruse nr 2016/679 (1) artiklis 10, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab liikluseeskirjade rikkumise eest sõidukijuhtidele määratud punktide alase teabe töötlemist, mis on ette nähtud vaidlusaluses õigusnormis?
C 280/18

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy w Opatowie (Poola) 20. märtsil 2019 — QL S.A. w B. versus C.G.

(kohtuasi C-252/19)

(2019/C 280/24)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy w Opatowie (Opatówi rajoonikohus, Poola)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: QL S.A., mille registrijärgne asukoht on B.

Kostja: C.G.

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (1), sätteid ja eriti selle artikli 3 punkti g ja artikli 22 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kõnealuste sätetega on vastuolus see, kui liikmesriigi õiguskorras kehtestatakse „muude kui intressiga seotud maksimaalsete krediidikulude“ institutsioon ning 12. mai 2011. aasta tarbijakrediidiseaduse (ustawa o kredycie konsumenckim) (Dz. U. 2018, jrk nr 993) artikli 5 punktis 6a koostoimes artikliga 36a sätestatud kulude väljaarvutamiseks ette nähtud matemaatiline valem, mis võimaldab krediidilepinguga seotud tarbija kantud kulude (krediidi kogukulu) hulka arvata ka ettevõtja äritegevuse kulud?

(1) ELT 2008, L 133, lk 66.
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta (1) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriigi õigusakt ei anna riigihangete eetilisuse tagamiseks ettevõtjale, kes on lõpliku kohtuotsusega süüdi mõistetud eriti raskes süüteos ja kellele seetõttu kohaldatakse viie aasta pikkust kontsessioonilepingute sõlmimise menetluses osalemise keeldu, võimalust esitada tõendeid selle kohta, et tema võetud meetmed on piisavad tõendamaks hankijale enda usaldusväärsust, olgugi et esineb nimetatud kõrvaldamise alus?
4.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 7 lõike 1 või muude sätetega on vastuolus selliste riigisiseste kohustuse täitmist käsitlevate õigusnormide kohaldamine, mille tulemuseks on reisija või tema õigusjärglase esitatud hagi rahuldamata jätmine pelgalt sel põhjusel, et nõue on vääralt määratletud reisija elukohariigi vääringus, mitte eurodes, nagu on ette nähtud määruse artikli 7 lõikes 1?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ühendkuningriik) 17. juunil 2019 — Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs versus Wellcome Trust Ltd

(kohtuasi C-459/19)

(2019/C 280/38)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Vastustaja: Wellcome Trust Ltd

Eelotsuse küsimused

1. Kas direktiivi 2006/112 (1) artiklit 44 tuleb tõlgendada nii, et kui maksukohustuslane tegeleb muu kui majandustegevusega, mis seisneb heategevustrusti varahalduse raames aktsiate ja muude väärtpaberite ostus-müügis, ja ostab konkreetselt selle jaoks väljaspool ühendust asutatud isikult investeeringute haldamise teenuseid, tuleb teda käsitada „maksukohustuslasena, kes sellisena tegutseb“?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav ning direktiivi artiklid 46–49 ei ole kohaldatavad, siis kas kõnealuste teenuste osutamise suhtes on kohaldatav direktiivi artikkel 45 või ei ole selle suhtes kohaldatav ei artikkel 44 ega artikkel 45?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
C 280/19

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Hispaania) 16. aprillil 2019 — R.C.C. versus M.O.L.

(kohtuasi C-314/19)

(2019/C 280/26)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha

Põhikohtuasja pooled

Apellant: R.C.C.

Vastustaja: M.O.L.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) artikli 1 lõike 1 punkt a ja seega direktiivi sisu on kohaldatav juhul, kus notar, notaribüroo omanik, kes on ametiisik ja omakorda tema teenistuses olevate töötajate eraõiguslik tööandja, kelle suhet tööandjana reguleerivad tööõiguse üldnormid ja sektori kollektiivleping, asub ametijärglasena ametisse teise notari, notaribüroo eelmise omaniku kohale, kes on tegevuse lõpetanud, võttes üle eelmise notari ametitoimingute raamatu, ning jätkab tegevust samas töökohas sama materiaalse struktuuriga ja võtab üle seda ametikohta pidanud eelmise notari töötajad?

(1) EÜT 2001, L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98.
1)

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta (1) artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et mootorsõidukite kasutamisega seotud tsiviilvastutuskindlustuse lepingu sõlmimise kohustus hõlmab ka selliseid olukordi, kus kohaliku omavalitsuse üksus (maakond) on omandanud kohtuotsuse alusel sellise sõiduki omandiõiguse, mis ei ole sõidukõlblik, asub eraterritooriumil ehk väljaspool avalikku teed paiknevas valvega parklas ning on sõiduki omaniku otsusega määratud lammutamisele?
C 280/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy w Opatowie (Poola) 8. märtsil 2019 — BW Sp. z o.o. w B. versus D.R.

(kohtuasi C-222/19)

(2019/C 280/23)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Rejonowy w Opatowie (Opatówi rajoonikohus, Poola)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: BW Sp. z o.o., mille registrijärgne asukoht on B.

Kostja: D.R.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) (1) sätteid, eriti selle artikli 3 lõiget 1 ning tarbijakaitset ja lepinguosaliste tasakaalustatust käsitlevaid liidu õiguse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et kõnealuste sätete ja põhimõtetega on vastuolus see, kui liikmesriigi õiguskorras kehtestatakse „muude kui intressiga seotud maksimaalsete krediidikulude“ institutsioon ning 12. mai 2011. aasta tarbijakrediidiseaduse (ustawa o kredycie konsumenckim) (Dz. U. 2018, jrk nr 993) artikli 5 punktis 6a koostoimes artikliga 36a sätestatud kulude väljaarvutamiseks ette nähtud matemaatiline valem, mis võimaldab krediidilepinguga seotud tarbija kantud kulude (krediidi kogukulu) hulka arvata ka ettevõtja äritegevuse kulud?

(1) EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288.
2.

Kas liidu õigusega on vastuolus liikmesriigi õiguses eelkõige sellise õigusnormi kehtestamine, mis võimaldab lootusetute nõuetega seotud maksuvähendust kasutada tingimusel, et teenuse osutamise või kauba tarnimise päeval ja selle maksuvähenduse kasutamiseks maksudeklaratsiooni paranduse esitamisele eelneval päeval: — ei ole võlgniku suhtes algatatud pankroti- ega likvideerimismenetlust; — on võlausaldaja ja võlgnik registreeritud tegutsevate käibemaksukohustuslastena?
C 280/29

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil de prud’hommes de Metz (Prantsusmaa) 18. juunil 2019 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle versus Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

(kohtuasi C-463/19)

(2019/C 280/39)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil de prud’hommes de Metz

Põhikohtuasja pooled

Avaldaja: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

Vastaspool: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

Teine menetlusosaline: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2006/54/EÜ (1) — võttes arvesse ELTL artikleid 8 ja 157, Euroopa Liidu õiguses sätestatud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimise välistamist käsitlevaid üldpõhimõtteid ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 20, artikli 21 punkti 1 ja artiklit 23 — tuleb tõlgendada nii, et sellega jäetakse direktiivi materiaalsest kohaldamisalast välja Prantsusmaa sotsiaalkaitseasutuste riikliku kollektiivlepingu artikli 46 sätted, mille kohaselt on nende asutuste naissoost töötajatel, kes kasvatavad ise oma last, õigus pärast rasedus- ja sünnituspuhkuse lõppemist saada kolme kuu pikkust osalise töötasuga või pooleteise kuu pikkust täistöötasuga puhkust ning ühe aasta pikkust palgata puhkust?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT 2006, L 204, lk 23).
C 280/29

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 19. juunil 2019 — kriminaalasi QRi suhtes

(kohtuasi C-467/19)

(2019/C 280/40)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

QR

Eelotsuse küsimus

Kas niisugune kohtupraktika, millega meil on tegemist ja mis puudutab riigisiseseid õigusnorme, mis käsitlevad süüdistaja ja kaitsja vahel sõlmitud karistuse kokkuleppe heakskiitmist ja näevad selle kokkuleppe heakskiitmise tingimusena ette teiste süüdistatavate nõusoleku, mida on vaja alles menetluse kohtulikus etapis, on kooskõlas direktiivi 2016/343 (1) artikli 7 lõikega 4, harta artiklitega 47 ja 52 ning tõhususe ja võrdse kohtlemise põhimõtetega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1).
24. mail 2019 esitatud hagi — Poola Vabariik versus Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu

(kohtuasi C-401/19)

(2019/C 270/24)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Poola Vabariik (esindajad: B. Majczyna, advokaat W. Gonatarski)

Kostjad: Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu

Hageja nõuded

— Tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/790, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ (1) artikli 17 lõike 4 punkt b ja artikli 17 artikli 4 punkti c viimane lauseosa (st osa, mis sisaldab väljendit „ning tegid kooskõlas punktiga b suurimaid võimalikke pingutusi, et takistada teatatud teoste või muu materjali üleslaadimist tulevikus“);

— mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt ja Euroopa Liidu Nõukogult.

Väited ja peamised argumendid

Poola Vabariik palub tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/790, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ artikli 17 lõike 4 punkt b ja artikli 17 artikli 4 punkti c viimane lauseosa (st osa, mis sisaldab väljendit „ning tegid kooskõlas punktiga b suurimaid võimalikke pingutusi, et takistada teatatud teoste või muu materjali üleslaadimist tulevikus“) ning mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt ja Euroopa Liidu Nõukogult.

Teise võimalusena palub Poola Vabariik juhul, kui Euroopa Kohus tuvastab, et vaidlustatud sätteid ei saa direktiivi 2019/790 artikli 17 muudest sätetest eraldada, ilma et selles normis sisalduv regulatsioon sisuliselt ei muutuks, tühistada direktiivi 2019/790 artikkel 17 tervikuna.

Poola Vabariik leiab, et direktiivi 2019/790 vaidlustatud sätted on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 11 kehtestatud õigusega sõna- ja teabevabadusele.

Poola Vabariik märgib eelkõige, et veebisisu jagamise teenuse pakkujate kohustus teha suurimaid võimalikke pingutusi, selleks et tagada, et konkreetsed teosed ja muu materjal, mille kohta nad on saanud õiguste omajatelt asjakohast ja vajalikku teavet, ei oleks kättesaadavad (direktiivi 2019/790 artikli 17 lõike 4 punkt b), ning teha suurimaid võimalikke pingutusi, et takistada nende teoste või muu materjali üleslaadimist tulevikus, millele õiguste omajad andsid piisavalt põhjendatud teate (direktiivi 2019/790 artikli 17 lõike 4 punkti c viimane lauseosa), toob kaasa — selleks et vältida vastutuse tekkimist — selle, et pakkujad peavad eelnevalt automaatselt kontrollima (filtrid) kasutajate poolt esitatud veebisisu, järelikult kasutusele võtma preventiivsed kontrollimehhanismid. Niisugused mehhanismid seavad kahtluse alla õiguse sõna- ja teabevabadusele olemuse ning ei vasta proportsionaalsuse nõudele ega vajadusele piirata seda õigust.

(1) ELT 2019, L 130, lk 92.
2.

Kas ELTL artiklit 49, 56, 45, 34, 35, 101 või 102, vajaduse korral koosmõjus ELTL artikli 106 lõikega 1, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus 5. juuli 2004. aasta kuningliku dekreedi artikli 4 § 1 punktid 2, 3, 6 ja 8, mida on muudetud vaidlustatud 10. juuli 2016. aasta kuningliku dekreedi artikli 4 punktidega 2, 3, 4 ja/või 6, täpsemalt säte, mille kohaselt eeldab sadamatöölisena tunnustamine, et töötaja a) on tunnistanud kõlblikuks töökohal tööõnnetuste ennetamise ja tervisekaitse välistalitus, kuhu kuulub 8. juuni 1972. aasta sadamatöö seaduse artikli 3bis kohaselt volitatud tööandjate organisatsioon, b) on sooritanud psühhotehnilised eksamid, mille on vastu võtnud tunnustatud tööandjate organisatsiooni poolt 8. juuni 1972. aasta seaduse artikli 3bis alusel selleks volitatud organ, c) on läbinud kolmenädalased tööohutuse ja kutsekvalifikatsiooni omandamise ettevalmistuskursused ja on sooritanud lõpueksami ning d) on juba sõlminud töölepingu, kui ta on sadamatööline, keda sadamatööliste koosseisu ei arvata, kusjuures välismaiste sadamatööliste suhtes ei ole vaidlustatud dekreedi nõuded kohaldatavad vaid juhul, kui nad koosmõjus 5. juuni 2004. aasta kuningliku dekreedi artikli 4 §-ga 3 tõendavad, et nad vastavad võrreldavatele nõuetele mõnes muus liikmeriigis?
C 288/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Stuttgart (Saksamaa) 24. aprillil 2019 — Eurowings GmbH versus GD, HE, IF

(kohtuasi C-334/19)

(2019/C 288/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Stuttgart

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Eurowings GmbH

Vastustajad apellatsioonimenetluses: GD, HE, IF

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (1), sätteid — eelkõige artikli 5 lõiget 3 — tuleb tõlgendada nii, et olukord, kus oluline osa selle lennuettevõtja lennupersonalist, kes andis lennuki koos meeskonnaga rendilepingu alusel (wet-lease) rendile „tegutsevale lennuettevõtjale“ määruse (EÜ) nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses, kuid kes ise lennu toimumise eest ei vastuta, töölt haigestumise tõttu spontaanselt puudub („etteteatamata streik“), toob kaasa tagajärje, et ka „tegutsev lennuettevõtja“ ei saa kooskõlas Euroopa Kohtu 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsusega Krüsemann jt (C-195/17 jt) (2) tugineda „erakorralistele asjaoludele“ määruse artikli 5 lõike 3 tähenduses?

(1) ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10.

(2) EU:C:2018:258.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Rumeenia) 15. mail 2019 — SC Banca E S.A. versus G.D.

(kohtuasi C-381/19)

(2019/C 288/29)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Cluj

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: SC Banca E S.A.

Vastustaja: G.D.

Eelotsuse küsimus

Kas liidu õiguse esimusega arvestades tuleb õiguskindluse ja tõhususe põhimõtteid tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui tarbijate õiguste kaitse alase kohtuvaidluse korral muudetakse pärast seda, kui tarbija on kohtusse pöördunud, menetlusnorme Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) siduva otsusega, mida rakendatakse seadusega, millega muudetakse tsiviilkohtumenetluse seadustikku (Codul de procedură civilă), nähes müüjale või teenuste osutajale ette uue õiguskaitsevahendi, pikendades sellega kohtumenetluse kestust ja suurendades kohtuasja lahendamise kulusid?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 26. juunil 2019 — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier versus Société Fromagère du Livradois SAS

(kohtuasi C-490/19)

(2019/C 288/44)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

Vastustaja: Société Fromagère du Livradois SAS

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määruse nr 510/2006 (1) artikli 13 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määruse nr 1151/2012 (2) artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad üksnes registreeritud nimetuse kasutamist kolmanda isiku poolt, või tuleb neid tõlgendada nii, et need keelavad päritolunimetusega kaitstud toote kujunduse, iseäranis seda iseloomustava kuju või välimuse jäljendamist, mis võib tarbijat eksitada toote tegeliku päritolu osas, isegi kui registreeritud nimetust ei ole kasutatud?

(1) Nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määrus (EÜ) nr 510/2006 põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (ELT 2006, L 93, lk 12).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1151/2012 põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (ELT 2012, L 343, lk 1).
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav ehk juhul kui Belgia riigil on endiselt kohustused, mis ta võttis tähtajalist tööd käsitleva nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (1) alusel, siis kas nimetatud raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punktiga a on vastuolus selline riigisisene säte nagu 3. juuli 1978. aasta töölepingute seaduse artikkel 10, mis lubab järjestikuste tähtajaliste töölepingute sõlmimist ilma, et sama seaduse artiklis 10bis sätestatud maksimaalset kestust ja uuendamist käsitlevad ranged tingimused oleksid täidetud, kui avalik-õiguslik tööandja tõendab, et esinevad „õiguspärased põhjused“, mida nimetatud seaduses muud moodi täpsustatud ei ole, aga millega on põhjendatav järjestikuste tähtajaliste töölepingute sõlmimine piiramatu aja jooksul?
3.

Kas isegi kui liikmesriikidel ei ole üldist kohustust sätestada, et tähtajalised töölepingud muudetakse tähtajatuks lepinguks, on 28. juuni 1999. aasta direktiivis 1999/70/EÜ (nõukogu direktiiv, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) toodud raamkokkuleppe klausliga 5 „Meetmed kuritarvituste vältimiseks“ vastuolus — ka võrdväärsuse põhimõtet arvesse võttes — […] sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on sätestatud 30. detsembri 2010. aasta seaduse nr 240 artikli 24 lõigetes 1 ja 3, kus on ette nähtud teadlaste ja ülikooli vaheliste tähtajaliste lepingute sõlmimine ja pikendamine kokku viieks aastaks (kolmeaastane leping pluss võimalik kaheaastane pikendamine), seades nende sõlmimise tingimuseks, et see toimuks „[k]ava jaoks kättesaadavate vahendite raames, et tegelda teadus- ja õppetöö, õpetamise tugiteenuste ja tudengite teenindamisega“, ning seades ka lepingute pikendamise tingimuseks, et „tehtud õppe- ja teadustöö on […] saanud positiivse hinnangu“, määramata kindlaks objektiivseid ja läbipaistvaid kriteeriume, et kontrollida, kas nende lepingute sõlmimine ja uuendamine vastab tõepoolest tegelikule vajadusele, kas see sobib taotletava eesmärgi saavutamiseks ning kas seda on selleks vaja — ja millest tuleneb niisiis konkreetne risk, et seda tüüpi lepinguid kuritarvitatakse, nii et järelikult ei ole need normid kooskõlas ei raamkokkuleppe eesmärgi ega soovitud toimega?