ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 367/11

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 17. oktoobri 2013. aasta otsus (Finanzgericht Düsseldorf’i — Saksamaa eelotsusetaotlus) — Yvon Welte versus Finanzamt Velbert

(Kohtuasi C-181/12) (1)

(Kapitali vaba liikumine - EÜ artiklid 56–58 - Pärandimaks - Kolmanda riigi residendist pärandaja ja pärija - Pärandvara - Liikmesriigis asuv kinnisasi - Õigus teha maksustatavast summast mahaarvamisi - Residentide ja mitteresidentide erinev kohtlemine)

2013/C 367/18

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Finanzgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Yvon Welte

Vastustaja: Finanzamt Velbert

Ese

Eelotsusetaotlus — Finanzgericht Düsseldorf — ELTL artiklite 63 ja 65 tõlgendamine — Pärandimaksu puudutavad liikmesriigi õigusnormid, mis näevad kinnisasja pärimisel ette maksuvaba summa 2 000 euro ulatuses, kui pärandaja ja pärija elukoht on kolmandas riigis, samas kui pärandaja või pärija elukoha korral asjaomases liikmesriigis kohaldatakse maksuvaba summat 500 000 euro ulatuses

Resolutsioon

EÜ artikleid 56 ja 58 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi pärandimaksu arvutamist reguleerivad õigusnormid, mis näevad ette, et selle riigi territooriumil asuva kinnisasja pärimise korral, kui — nagu põhikohtuasja asjaoludel — pärandaja ja pärimise teel omandaja elasid surma hetkel niisuguses kolmandas riigis nagu Šveitsi Konföderatsioon, on maksustatavast summast tehtav mahaarvamine väiksem kui mahaarvamine, mida oleks kohaldatud siis, kui vähemalt üks asjassepuutuvatest isikutest oleks samal ajal elanud nimetatud liikmesriigis.

(1) ELT C 174, 16.6.2012.
ET Euroopa Liidu Teataja C 367/18

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 17. oktoobri 2013. aasta otsus (Bundesgerichtshof’i eelotsusetaotlus — Saksamaa) — RLvS Verlagsgesellschaft mbH versus Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(Kohtuasi C-391/12) (1)

(Direktiiv 2005/29/EÜ - Ebaausad kaubandustavad - Isikuline kohaldamisala - Eksitav tegevusetus reklaamtekstides - Liikmesriigi õigusnorm, millega on keelatud tasulised teadaanded ilma märketa „kuulutus” (Anzeige) - Täielik ühtlustamine - Rangemad meetmed - Ajakirjandusvabadus)

2013/C 367/31

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: RLvS Verlagsgesellschaft mbH

Kostja: Stuttgarter Wochenblatt GmbH

Ese

Eelotsusetaotlus — Bundesgerichtshof — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ELT L 149, lk 22) ning eelkõige selle artikli 3 lõike 5, artikli 4 ja artikli 7 lõike 2 ning I lisa punkti 11 tõlgendamine — Eksitav tegevusetus reklaamtekstides — Liikmesriigi õigusnormid, mis keelavad tasulise publikatsiooni avaldamise, kui ei ole lisatud märget „kuulutus” (Anzeige)

Resolutsioon

Niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei ole ajakirjandusväljaannete kirjastajate vastu võimalik tugineda Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivile 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv), mistõttu tuleb direktiivi neil asjaoludel tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik säte, mille kohaselt peavad kirjastajad lisama igale nende perioodikaväljaannetes avaldatavale publikatsioonile, mille eest nad on saanud tasu, märke „kuulutus” (Anzeige), välja arvatud juhul, kui ainuüksi juba publikatsiooni ülesehituse ja kujunduse põhjal on selge, et tegemist on kuulutusega.

(1) ELT C 343, 10.11.2012.
1.

ELTL artiklit 345 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab sellist erastamise keelu korda, nagu on kõne all põhikohtuasjades, mille kohaselt peavad Madalmaade territooriumil tegutseva elektri või gaasi jaotusvõrgu halduri aktsiad otseselt või kaudselt kuuluma siseriiklikes õigusnormides kindlaks määratud riiklikele ametivõimudele. Samas ei tähenda see tõlgendus seda, et ELTL artikkel 63 ei oleks kohaldatav selliste siseriiklike õigusnormide suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjades, mis keelavad elektri või gaasi jaotusvõrkude haldurite erastamise või mis keelavad ühelt poolt omandi- või kontrollisuhted äriühingute, mis kuuluvad kontserni, kuhu kuulub Madalmaade territooriumil tegutsev elektri või gaasi jaotusvõrgu haldur, ja äriühingute, mis kuuluvad kontserni, kuhu kuulub ettevõtja, kes tegeleb samal territooriumil elektri või gaasi tootmise, tarnimise või kauplemisega, vahel ning teiselt poolt asjaomase võrgu haldamist kahjustada võivad tehingud või tegevused sellise halduri või kontserni poolt, kuhu ta kuulub.
ET Euroopa Liidu Teataja C 367/12

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 17. oktoobri 2013. aasta otsus (Hof van Cassatie van België eelotsusetaotlus — Belgia) — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV versus Navigation Maritime Bulgare

(Kohtuasi C-184/12) (1)

(Rooma konventsioon lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta - Artikkel 3 ja artikli 7 lõige 2 - Poolte valikuvabadus - Piirid - Imperatiivsed sätted - Direktiiv 86/653/EMÜ - Füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevad kaubandusagendid - Kaupade müügi- või ostulepingud - Agendilepingu rikkumine käsundiandja poolt - Direktiivis sätestatud miinimumnõuetest kõrgemat kaitset tagavad ja teenuste osutamise lepingute raames kaubandusagente kaitsvad siseriiklikud õigusnormid)

2013/C 367/19

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie van België

Põhikohtuasja pooled

Hageja: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV

Kostja: Navigation Maritime Bulgare

Ese

Eelotsusetaotlus — Hof van Cassatie van België — 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni (EÜT 1980, L 266, lk 1; eestikeelne versioon ELT C 169, 8.7.2005, lk 10) artikli 3 ja artikli 7 lõike 2 ning nõukogu 18. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/653 füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide tegevust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 382, lk 17; ELT eriväljaanne 06/01, lk 177) tõlgendamine — Poolte vabadus valida kohaldatav õigus — Piirid — Kaubandusagendi leping — Lepingutingimus, mis määrab kohaldatavaks käsundiandja asukohariigi õiguse — Pöördumine kaubandusagendi asukoha järgsesse kohtusse.

Resolutsioon

Roomas 19. juunil 1980 allkirjastamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni artiklit 3 ja artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Liidu liikmesriigi seaduse, milles on sätestatud direktiivis 86/653 ette nähtud minimaalne kaitse ja mille pooled on valinud kaubandusagendilepingule kohaldatavaks õiguseks, võib teises liikmesriigis asuv asja lahendav kohus kohaldamata jätta, eelistades lex fori’t põhjendusel, et selle liikmesriigi füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate kaubandusagentide olukorda reguleerivad õigusnormid on kohustuslikku laadi, üksnes siis, kui asja lahendav kohus teeb üksikasjalikult kindlaks, et selle direktiivi ülevõtmise raames pidas kohtu asukohariigi seadusandja kõnealuse õiguskorra raames äärmiselt oluliseks anda kaubandusagendile suurema kaitse kui kõnealuse direktiiviga ette nähtud kaitse, võttes seejuures arvesse nende imperatiivsete sätete olemust ja eesmärki.

(1) ELT C 200, 7.7.2012.
1.

Kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et nõuda abisaajatelt tagasi riigiabi, mis on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks komisjoni 19. novembri 2009. aasta otsuse 2010/460/EÜ, mis käsitleb riigiabi nr C-38/A/04 (ex NN 58/04) ja nr C-36/B/06 (ex NN 38/06), mida Itaalia Vabariik andis äriühingule Alcoa Trasformazioni, artikliga 1, siis on Itaalia Vabariik rikkunud selle otsuse artiklitest 2 ja 3 tulenevaid kohustusi.
1.

Nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta artikleid 3 ja 4 ning komisjoni 27. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 968/2006, millega kehtestatakse ühenduse suhkrutööstuse ümberkorraldamise ajutise kava loomist käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 320/2006 üksikasjalikud rakenduseeskirjad, artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nende artiklite tähenduses hõlmab mõiste „tootmisseadmed” silohoidlaid, mis on mõeldud abisaaja suhkru ladustamiseks ja seda sõltumata tõigast, kas neid kasutatakse ka muuks otstarbeks. Sellise mõiste kohaldamisalasse ei kuulu silohoidlad, mida kasutatakse üksnes kvoodi kohaselt toodetud suhkru ladustamiseks, mille on valmistanud teised tootjad või mis on viimaste käest ostetud, ning need silohoidlad, mida kasutatakse üksnes turunduslikul eesmärgil suhkru pakendamiseks või pakkimiseks. Sellise hinnangu andmine lähtuvalt asjaomaste silohoidlate tehnilistest omadustest ja nende tegelikust kasutusest on igal üksikjuhtumil siseriikliku kohtu ülesanne.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/16

Euroopa Kohtu (teine koda) 7. novembri 2013 aasta otsus — Itaalia Vabariik versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-587/12 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Riigiabi - Teatavates kolmandates riikides äritegevuse alustamine - Sooduslaenud - Otsus, millega tunnistatakse abi osaliselt ühisturuga kokkusobimatuks ja määratakse selle tagasimaksmine - Otsus, mis on tehtud pärast seda, kui Üldkohus on tühistanud sama menetlust puudutava esialgse otsuse - Üldkohtu otsuse täitmine)

2014/C 9/24

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Apellant: Itaalia Vabariik (esindajad: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato P. Gentili)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon (esindajad: V. Di Bucci ja D. Grespan)

Ese

Apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 27. septembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T-257/10: Itaalia vs. komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata nõude tühistada komisjoni 24. märtsi 2010. aasta otsus 2011/134/EL, riigiabi C 4/03 (ex NN 102/02) kohta, mida Itaalia on andnud WAM SpA-le (ELT 2011 L 57, lk 29) — Põhjendamiskohustus — Võistlevuse põhimõte — Seadusjõud — Proportsionaalsuse põhimõte — Vähese tähtsusega abi määrus

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

(1) ELT C 63, 2.3.2013.
1.

Nõukogu 22. juuni 1987. aasta direktiivi 87/344/EMÜ kohtukulude kindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui õigusabikulude kindlustuse andja, kes sätestab kindlustuslepingus, et põhimõtteliselt osutavad kohtu- ja haldusmenetluses õigusabi tema töötajad, seab peale selle tingimuseks, et kindlustus katab kindlustatud isiku vabalt valitud advokaadi või õigusliku esindaja osutatud õigusabi kulud üksnes siis, kui kindlustusandja leiab, et asja lahendamiseks peab volitama ettevõttevälise õigusnõustaja.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/14

Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 14. novembri 2013. aasta otsus (Landesgericht Feldkirch — Austria eelotsusetaotlus) — Armin Maletic, Marianne Maletic versus lastminute.com GmbH, TUI Österreich GmbH

(Kohtuasi C-478/12) (1)

(Kohtualluvus tsiviil- ja kaubandusasjades - Määrus (EÜ) nr 44/2001 - Artikli 16 lõige 1 - Ühes liikmesriigis elava tarbija ja teises liikmesriigis asuva reisibüroo vahel sõlmitud reisileping - Tarbija alalise elukoha liikmesriigis asuv teenuste osutaja, kelle teenuseid kasutas reisibüroo - Tarbija õigus esitada enda elukohajärgsele kohtule hagi mõlema nimetatud ettevõtja vastu)

2014/C 9/20

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesgericht Feldkirch

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Armin Maletic, Marianne Maletic

Kostjad: lastminute.com GmbH, TUI Österreich GmbH

Ese

Eelotsusetaotlus — Landesgericht Feldkirch — Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 16 lõike 1 tõlgendamine — Kohtualluvus tarbijalepingute puhul — Tarbija ja ettevõtja vahel sõlmitud pakettreisileping — Olukord, kus ettevõtja asub teises liikmesriigis kui tarbija ning ta kasutab selle lepingu täitmiseks tarbija elukohariigis asuva ettevõtja abi — Tarbija võimalik õigus esitada enda elukohajärgsele kohtule hagi mõlema nimetatud ettevõtja vastu

Resolutsioon

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 16 lõikes 1 kasutatud mõistet „teine lepinguosaline” tuleb tõlgendada nii, et käesoleva põhikohtuasjaga sarnastel asjaoludel on selle mõistega hõlmatud ka selle ettevõtja, kellega tarbija antud lepingu sõlmis, lepingupartner, kelle asukoht on tarbija alalise elukoha liikmesriigis.

(1) ELT C 26, 26.1.2013.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/14

Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 7. novembri 2013. aasta otsus (Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Tevfik Isbir versus DB Services GmbH

(Kohtuasi C-522/12) (1)

(Eelotsusetaotlus - Teenuste osutamise vabadus - Töötajate lähetamine - Direktiiv 96/71/EÜ - Töötasu alammäärad - Ühekordsed summad ja maksed, mida tööandja tasub oma töötajate jaoks mitmeaastasse säästukavasse)

2014/C 9/21

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Tevfik Isbir

Kostja: DB Services GmbH

Ese

Eelotsusetaotlus — Bundesarbeitsgericht — Euroopa parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431), artikli 3 lõike 1 teise taande alapunkti c tõlgendamine — Töötasu miinimummäära arvestamine — Makse, mida tööandja maksab oma töötajate jaoks mitmeaastasse säästukavasse, võimalik arvestamine — Olukord, kus töötaja ei saa neid makseid kasutada enne mitmeaastase tähtaja möödumist

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega artikli 3 lõike 1 teise taande punkti 1 alapunkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus alampalgale töötasu selliste osade lisamine, mis ei muuda ühelt poolt töötaja tehtud töö ja teiselt poolt selle eest talle makstava tasu vahekorda. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas sellega on tegemist põhikohtuasjas käsitletavate töötasu osade puhul.

(1) ELT C 32, 2.2.2013.
3.

Direktiivi 85/337 (direktiiviga 2003/35 muudetud redaktsioonis) artikli 10a punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik kohtupraktika, mille kohaselt ei ole tegu õiguse kahjustamisega nimetatud artikli tähenduses juhul, kui on tuvastatud, et kohtuasja asjaoludega arvestades on võimalik, et vaidlustatud otsus ei oleks olnud teistsugune, kui ei oleks toimunud menetlusnormide rikkumist, millele kaebaja tugineb. See kehtib aga üksnes tingimusel, et kohus või organ, kellele kaebus on esitatud, ei aseta kaebaja õlule vastavat tõendamiskoormist, vaid teeb oma otsuse vastavalt olukorrale kas ehitustööde juhataja või pädevate ametiasutuse esitatud tõendite alusel ning üldisemalt kohtule või organile esitatud toimiku materjalidest lähtuvalt, võttes eeskätt arvesse õigusnormide rikkumise, millele tuginetakse, raskust ning kontrollides seejuures eeskätt seda, kas rikkumisest tulenevalt jäi asjaomane elanikkond ilma mõnest menetlustagatisest, mis kehtestati vastavalt direktiivi 85/337 eesmärkidele selleks, et võimaldada talle juurdepääs teabele ning anda õigus osaleda otsustamisprotsessis.
1.

Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga, millega loodi assotsiatsioon Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel ning millele kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt poolt Türgi Vabariik ning teiselt poolt EMÜ ja ühenduse liikmesriigid, ja mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse poolt nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ, asutatud assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et kui vastuvõtva liikmesriigi meetme eesmärk on määratleda Türgi kodanike seaduslikult riigis viibimise tingimused, võttes vastu nende kodanike sellesse riiki sisenemise, seal viibimise ja vastavalt asjaoludele ka seal töötamise materiaalõiguslikud tingimused ja/või menetlusnormid või muutes neid tingimusi, ja kui need tingimused kujutavad endast Türgi kodanike liikumisvabaduse uut piirangut selles artiklis sätestatud „standstill” tingimuse tähenduses, ei võimalda selle tingimuse kohaldamist välistada pelk asjaolu, et selle meetme eesmärk on ära hoida ebaseaduslikku riiki sisenemist ja seal ebaseaduslikult viibimist enne elamisloa taotluse esitamist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 9/11

Euroopa Kohtu (viies koda) 7. novembri 2013. aasta otsus (Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana eelotsusetaotlus — Itaalia) — Giuseppa Romeo versus Regione Siciliana

(Kohtuasi C-313/12) (1)

(Siseriiklik haldusmenetlus - Puhtalt riigisisene olukord - Haldusaktid - Põhjendamiskohustus - Võimalus korvata vaidlustatud haldusakti põhjenduste puudumist kohtumenetluses - ELTL artikli 296 teise lõigu ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c tõlgendamine - Euroopa Kohtu pädevuse puudumine)

2014/C 9/15

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Giuseppa Romeo

Kostja: Regione Siciliana

Ese

Eelotsusetaotlus — Corte dei Conti (Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana) — ELTL artikli 296 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c tõlgendamine — Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette ametiasutuse võimaluse jätta teatud asjaoludel oma aktid põhistamata või täiendada haldusakti põhjendusi kohtumenetluse ajal, kui lahendatakse selle akti peale esitatud kaebust — Liikmesriigi õigus, mis puhtalt riigisiseste olukordade reguleerimisel viitab liidu õigusele — Liikmesriigi kohtu võimalus tõlgendada ja kohaldada siseriikliku õiguse sätteid ja põhimõtteid teisiti, kui neid on tõlgendanud Euroopa Kohus

Resolutsioon

1. Esimene Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana (Itaalia) 19. juuni 2012. aasta otsusega esitatud küsimus on vastuvõetamatu.

2. Euroopa Liidu Kohtul puudub pädevus vastata teisele ja kolmandale Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana 19. juuni 2012. aasta otsusega esitatud küsimusele.

(1) ELT C 295, 29.9.2012.
1.

Nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/214/JSK rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta, muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, artikli 1 punkti a alapunktis iii kasutatud mõiste „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus” on liidu õiguse autonoomne mõiste ning seda tuleb tõlgendada nii, et sellega on hõlmatud iga kohus, mille puhul esinevad kriminaalmenetluse põhitunnused. Unabhängiger Verwaltungssenat in den Ländern (Austria) vastab nendele tunnustele ning seda tuleb seega käsitada kõnealuse mõistega hõlmatuna.
ET Euroopa Liidu Teataja C 367/15

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 24. oktoobri 2013. aasta otsus (Verwaltungsgericht Hannoveri eelotsusetaotlus — Saksamaa) — Andreas Ingemar Thiele Meneses versus Region Hannover

(Kohtuasi C-220/12) (1)

(Liidu kodakondsus - ELTL artiklid 20 ja 21 - Õigus vabalt liikuda ja elada - Liikmesriigi kodanik - Õppimine teises liikmesriigis - Õppetoetuse andmine - Alalise elukoha tingimus - Õppeasutuse asukoht taotluse esitaja elukohariigis või naaberriigis - Piiratud erand - Taotluse esitaja eriasjaolud)

2013/C 367/24

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Hannover

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Andreas Ingemar Thiele Meneses

Kostja: Region Hannover

Ese

Eelotsusetaotlus — Verwaltungsgericht Hannover — ELTL artiklite 20 ja 21 tõlgendamine — Õppetoetused Bundesausbildungsförderungsgesetz’i (õppetoetuste föderaalseadus, „BAföG”) järgi — Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt sõltub toetuse andmine oma kodanikule, kelle alaline elukoht on välismaal, „eriasjaoludest” ning see on piiratud üksnes nimetatud kodaniku alalise elukoha riigis või selle riigi naaberriigis asuvates õppeasutustes õppimisega

Resolutsioon

ELTL artikleid 20 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel olevad, mis põhimõtteliselt seavad teises liikmesriigis õppimiseks õppetoetuse andmisele ainutingimuse, et õppetoetuse taotleja alaline elukoht nende õigusnormide tähenduses oleks riigi territooriumil, ja mis juhul, kui toetuse taotleja on riigi kodanik, kelle alaline elukoht ei ole riigi territooriumil, näeb ette, et välismaal õppimiseks makstakse õppetoetust ainult toetuse taotleja alalise elukoha riigis või selle naaberriigis õppimise korral ning üksnes siis, kui see on eriasjaoludel õigustatud.

(1) ELT C 287, 22.9.2012.
ET Euroopa Liidu Teataja C 367/16

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 24. oktoobri 2013. aasta otsus (eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Hannover, Saksamaa) — Samantha Elrick versus Bezirksregierung Köln

(Kohtuasi C-275/12) (1)

(Liidu kodakondsus - ELTL artiklid 20 ja 21 - Õigus vabalt liikuda ja riigis elada - Liikmesriigi kodanik - Õppimine teises liikmesriigis - Õppetoetus - Tingimused - Õpe, mis kestab vähemalt kaks aastat - Kutsehariduse omandamine)

2013/C 367/26

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Hannover

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Samantha Elrick

Kostja: Bezirksregierung Köln

Ese

Eelotsusetaotlus — Verwaltungsgericht Hannover — ELTL artiklite 20 ja 21 tõlgendamine — Õppetoetus Bundesausbildungsförderungsgesetz’i (BaföG) järgi — Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on ette nähtud õppetoetuse andmine teatud üheaastase õppe läbimiseks selles liikmesriigis, kuid sarnase õppe läbimiseks teises liikmesriigis on õppetoetuse andmise välistatud

Resolutsioon

ELTL artikleid 20 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis seavad õppetoetuse andmise selle liikmesriigi kodanikule, kelle elukoht on selles riigis ja kes soovib õppida teises liikmesriigis, sõltuvusse tingimusest, et see õpe annaks kutsehariduse, mis vastaks toetust maksvas liikmesriigis asuvates kutsekeskkoolides vähemalt kahe aasta jooksul omandatavale haridusele, olgugi et asjaomasele isikule oleks tema konkreetses olukorras makstud õppetoetust, kui ta oleks otsustanud läbida vähem kui kaks aastat kestva õppe viimati nimetatud liikmesriigis, mis oleks samaväärne õppega, mida ta soovis läbida teises liikmesriigis.

(1) ELT C 250, 18.8.2012.