ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Küsimused direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 esimeses lauses nimetatud taganemisõiguse kaotamise kohta: a) Kas direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 esimeses lauses viidatud taganemisõigus on kaotatav? Kui vastus on jaatav: b) Kas taganemisõiguse kaotamine on taganemisõiguse ajaline piirang, mis peab olema sätestatud parlamendi poolt vastu võetud seaduses? Kui vastus on eitav: c) Kas taganemisõiguse kaotamine eeldab subjektiivsest aspektist seda, et tarbijale oli tema taganemisõiguse jätkumine teada või et tarbija teadmatus oli vähemalt põhjustatud raskest hooletusest? Kas see on nii ka juhul, kui lepingud on lõpetatud? Kui vastus on eitav: d) Kas krediidiandja võimalus esitada asjaomane teave krediidivõtjale direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 teise lause punkti b kohaselt tagantjärele ja tekitada sellega olukord, kus taganemisõiguse tähtaeg hakkab kulgema, on vastuolus taganemisõiguse kaotamise sätete kohaldamisega hea usu põhimõtte alusel? Kas see on nii ka juhul, kui lepingud on lõpetatud? Kui vastus on eitav: e) Kas see on kooskõlas väljakujunenud rahvusvahelise õiguse põhimõtetega, mis on põhiseaduse kohaselt Saksa kohtunikule siduvad? Kui vastus on jaatav: f) Kuidas peab õiguse kohaldaja Saksamaal lahendama vastuolu rahvusvahelise õiguse siduvate nõuete ja Euroopa Liidu Kohtu nõuete vahel?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburg) 10. mail 2021 – État du Grand-duché de Luxembourg, Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA versus Navitours SARL

(Kohtuasi C-294/21)

(2021/C 297/26)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitajad: État du Grand-duché de Luxembourg, Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Navitours SARL

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (1) artikli 2 lõige 1, mis sätestab, et „Käibemaksuga maksustatakse: 1. kauba tarnimine või teenuste osutamine tasu eest riigi territooriumil maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb“,

ja/või 17. mai 1977. aasta direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 9 lõike 2 punkt b, mille kohaselt „on veoteenuste osutamise kohaks see koht, kus vedu toimub, võttes arvesse läbitud vahemaid“,

on kohaldatav(ad) ja tingib (tingivad) selle, et Luksemburgis maksustatakse käibemaksuga reisijateveo teenuseid, mida osutab Luksemburgis asuv teenuseosutaja, juhul kui neid teenuseid osutatakse kondomiiniumi piires, mis on 19. detsembril 1984 Luksemburgis alla kirjutatud Luksemburgi Suurhertsogiriigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel sõlmitud kahe riigi vahelise ühise piirijoone lepingu ja kirjavahetuse kohaselt määratletud kui ühine territoorium, mille üle valitsevad ühiselt Luksemburgi Suurhertsogiriik ja Saksamaa Liitvabariik, ning millega seoses ei ole veoteenuste osutamiselt käibemaksu sissenõudmise kohta olemas kahe riigi vahelist kokkulepet, mis on ette nähtud Luksemburgi Suurhertsogiriigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel 19. detsembril 1984 sõlmitud kahe riigi vahelise ühise piirijoone lepingu artikli 5 lõikega 1, mille kohaselt „lepinguosalised riigid lahendavad küsimused ühise valitsuse alla kuuluval territooriumil kohaldatava õiguse kohta lisakokkuleppe teel“?

(1) EÜT 1977, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23.
1.

Kas määruse (EL) nr 604/2013 (1) artiklit 27 tuleb tõlgendada: — nii, et kui määruse (EL) nr 604/2013 artikli 23 lõikes 1 kirjeldatud olukorras isikule jäetakse määruse (EL) nr 604/2013 artikli 4 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud teabeleht andmata, muudab see juba iseenesest üleandmismeetme parandamatult tühiseks (ja kui see isik peaks uue taotluse esitama, siis vastutab tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest liikmesriik, kellele ta on uue taotluse esitanud), — või nii, et on kaebaja kohustus tõendada, et kui talle oleks teabeleht antud, oleks menetlusel olnud teistsugune tulemus?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Bottrop (Saksamaa) 21. aprillil 2021 – Fuhrmann-2-GmbH versus B.

(Kohtuasi C-249/21)

(2021/C 297/23)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Bottrop

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Fuhrmann-2-GmbH

Kostja: B.

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2011/83/EL (1) artikli 8 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et vastamisel küsimusele, kas nupp või sellesarnane funktsioon, millele vajutamine on vajalik tellimuse esitamiseks sama sätte esimese lõigus viidatud elektrooniliselt sõlmitava kauglepingu raames ja millel puudub tähistus „tellimus koos maksekohustusega“, on tähistatud samas sättes viidatud samasuguse ühemõttelise sõnastusega, mis näitab, et tellimuse esitamisel tekib tarbijal kohustus kauplejale maksta, on määrav ainult nupu või sellesarnase funktsiooni tähistus?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT 2011, L 304, lk 64).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal d’arrondissement (Luksemburg) 21. mail 2021 – G-Finance SARL, DV versus Luxembourg Business Registers

(Kohtuasi C-317/21)

(2021/C 297/29)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal d’arrondissement

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: G-Finance SARL, DV

Vastustaja: Luxembourg Business Registers

Eelotsuse küsimused

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta direktiivi (EL) 2018/843, millega muudetakse direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist, ning millega muudetakse direktiive 2009/138/EÜ ja 2013/36/EL (1), sätted, eelkõige artikli 1 punkti 15 alapunkt c, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist (eespool viidatud direktiiviga (EL) 2018/843 muudetud redaktsioonis), artikli 30 lõiget 5, on selles osas, et need annavad „üldsusele“ õiguse tutvuda teabega äriühingute ja muude juriidiliste isikute tegelike kasusaajate kohta,

kehtetud, kuna need:

a) rikuvad proportsionaalsuse põhimõtet, mis on eelkõige sätestatud ELL artikli 5 lõikes 4 ja/või

b) rikuvad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 16 (ettevõtlusvabadus) ja/või

c) rikuvad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 20 (võrdsus seaduse ees) ja artiklit 21 (diskrimineerimiskeeld) ja/või

d) rikuvad ärisaladuse kaitset käsitlevat Euroopa õiguse üldpõhimõtet?

(1) ELT 2018, L 156, lk 43.
C 320/31

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (Taani) 28. mail 2021 – A1 ja A2 versus I

(Kohtuasi C-352/21)

(2021/C 320/32)

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Østre Landsret

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: A1 ja A2

Vastustajad: I

Eelotsuse küsimused

Kas Brüsseli I (1) määruse artikli 15 punkti 5 koostoimes sama määruse artikli 16 punktiga 5 tuleb tõlgendada nii, et kaubanduslikel eesmärkidel mittekasutatava lõbusõidulaeva kere kindlustus on hõlmatud nimetatud määruse artikli 16 punktis 5 sätestatud erandiga ning kas sellest tulenevalt on kindlustusleping, mis sisaldab kõnealuse määruse artiklis 11 sätestatud normist kõrvalekalduvat kohtualluvuse kokkulepet, kooskõlas määruse artikli 15 punktiga 5?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).
2.

Kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt: Kas mõistet „üldsusele edastamine“ nõukogu 27. septembri 1993. aasta direktiivi 93/83/EMÜ teatavate satelliitlevile ja kaabli kaudu taasedastamisele kohaldatavaid autoriõigusi ja sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta artikli 1 lõike 2 punktides a ja c ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (2) artikli 3 lõikes 1 tuleb tõlgendada nii, et üldsusele satelliidi kaudu edastamises osalev satelliittelevisiooni pakkuja, kes moodustab omal äranägemisel pakette mitme ringhäälinguorganisatsiooni tasuta ja tasulise teleprogrammi kodeeritud kõrglahutusega (high definition) signaalidest ning pakub nii loodud iseseisvat audiovisuaalset toodet tasu eest oma klientidele, vajab asjaomaste autoriõiguste omaja eraldi luba ka paketis sisalduvate tasuta teleprogrammide kaitstava sisu kasutamiseks, olgugi et sellega seoses võimaldab ta oma klientidele üksnes juurdepääsu teostele, mis on vastuvõtupiirkonnas juba nagunii kõigile vabalt kättesaadavad, ehkki vähem kvaliteetse tavalahutusega (standard definition)?
2.

Kas kohtunike sõltumatuse põhimõtet, mis on tagatud Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 ning Euroopa Liidu Kohtu praktikas seoses Euroopa Liidu lepingu artikliga 2, võib tõlgendada nii, et see puudutab ka ametis olevate kohtunike edutamise menetlusi?
1.

Kas Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni (1) artikkel 55 on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 50 kooskõlas ja veel kehtiv osas, milles see lubab teha sama teo eest uuesti vastutusele võtmise keelust erandi, andes konventsiooniosalisele võimaluse konventsiooni ratifitseerides, vastu võttes või heaks kiites avaldada, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikkel 54 ei ole talle siduv, kui tegu, mille suhtes välismaine kohtuotsus on tehtud, kujutab endast selle konventsiooniosalise riikliku julgeoleku või muude samavõrra oluliste huvide vastast kuritegu?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas määruse (EL) nr 604/2013 artikli 27 lõiget 1 koostoimes selle määruse põhjendusega 19 tuleb tõlgendada nii, et see takistab rahvusvahelise kaitse taotlejal kasutada üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse raames edukalt väidet, et üleandmist ei tohi läbi viia, kuna eelnevalt kahe liikmesriigi (käesoleval juhul Prantsusmaa ja Austria) vahel kokku lepitud üleandmise tähtaeg on möödunud, mille tagajärjel on möödunud tähtaeg, mille jooksul oleks Madalmaad saanud üle anda?
2.

Kas võrdväärsuse põhimõtet tuleb muid liidu õigusnorme arvestades tõlgendada nii, et see annab isikule liikmesriigi vastu subjektiivsed õigused ja ei luba kohaldada Austria riigisiseseid õigusnorme, mille kohaselt peab kohus enne seda, kui ta vaatab läbi vaidlustuse, millega on vaidlustatud avaliku sektori hankija eraldi vaidlustatav otsus, kindlaks tegema hankemenetluse liigi ja hankelepingu (eeldatava) maksumuse ning nende eraldi vaidlustatavate otsuste arvu, mille peale on esitatud vaidlustus, ning välja selgitama, millistes hankemenetlustes on kõnealused otsused tehtud, samuti kindlaks tegema teatud hankemenetluse osad, et seejärel saaks pädeva kohtukolleegiumi eesistuja-kohtunik esitada tasu tagantjärele sissenõudmiseks täiendava tasu maksmise nõude ja juhul, kui tasu jäetakse maksmata, teha enne vaidlustuse läbi vaatamata jätmist või sellega samal ajal vaidlustuse läbivaatamise pädevusega kohtukolleegiumile ülesandeks menetlusega seotud tasu sisse nõuda, kusjuures vastasel juhul nõude esitamise õigus kaob, samal ajal kui Austria muudes tsiviilkohtuasjades – nagu kahju hüvitamise hagid või konkurentsi rikkumisele tuginedes esitatud rikkumisest hoidumise hagid – ei takista tasu maksmata jätmine hagi läbivaatamist, ilma et see piiraks õiguskaitse eest teatud summas tasuda tuleva tasu küsimust; samuti ei too Austrias haldusotsuste peale esitatud kaebuste eest tasu maksmata jätmine või halduskohtute otsuste peale Verfassungsgerichtshofile (konstitutsioonikohus) või Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus) esitatud kaebuste või kassatsioonkaebuste eest tasu maksmata jätmine kaasa kaebuse läbi vaatamata jätmist?
2.

Kui vastus küsimusele 1 on jaatav: Kas määruse (EL) nr 604/2013 artikli 27 lõiget 1 koostoimes selle määruse põhjendusega 19 tuleb tõlgendada nii, et see takistab rahvusvahelise kaitse taotlejal kasutada üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse raames edukalt väidet, et üleandmist ei tohi läbi viia, kuna eelnevalt kahe liikmesriigi (käesoleval juhul Saksamaa ja Itaalia) vahel kokku lepitud üleandmise tähtaeg on möödunud?
2.

Kas võrdväärsuse põhimõtet tuleb muid liidu õigusnorme arvestades tõlgendada nii, et see annab isikule liikmesriigi vastu subjektiivsed õigused ja ei luba kohaldada Austria riigisiseseid õigusnorme, mille kohaselt peab kohus enne direktiivi 89/665 (muudetud direktiiviga 2014/23) artikli 2 lõike 1 punktis a ette nähtud ajutiste meetmete võtmise taotluse läbivaatamist kindlaks tegema hankemenetluse liigi ja hankelepingu (eeldatava) maksumuse ning nende eraldi vaidlustatavate otsuste arvu, mille peale on esitatud vaidlustus, ning välja selgitama, millistes hankemenetlustes on kõnealused otsused tehtud, samuti kindlaks tegema teatud hankemenetluse osad, et seejärel saaks pädeva kohtukolleegiumi eesistuja-kohtunik esitada tasu tagantjärele sissenõudmiseks täiendava tasu maksmise nõude ja juhul, kui tasu jäetakse maksmata, teha enne ajutiste meetmete võtmise taotluse läbi vaatamata jätmist või sellega samal ajal vaidlustuse läbivaatamise pädevusega kohtukolleegiumile ülesandeks menetlusega seotud tasu sisse nõuda, kusjuures vastasel juhul taotluse esitamise õigus kaob, samal ajal kui Austria (muudes) tsiviilkohtuasjades – nagu kahju hüvitamise hagid või konkurentsi rikkumisele tuginedes esitatud rikkumisest hoidumise hagid – ei takista tasu maksmata jätmine hagiga seotud ajutiste meetmete võtmise taotluse läbivaatamist, ilma et see piiraks õiguskaitse eest teatud summas tasuda tuleva tasu küsimust, kindlasummalise tasu maksmata jätmine ei takista tsiviilkohtutes hagist eraldi esitatud ajutiste meetmete võtmise taotluse läbivaatamist; samuti ei too Austrias haldusotsuste peale esitatud kaebuste eest tasu maksmata jätmine või halduskohtute otsuste peale Verfassungsgerichtshofile (konstitutsioonikohus) või Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus) esitatud kaebuste või kassatsioonkaebuste eest tasu maksmata jätmine kaasa kaebuse läbi vaatamata jätmist ega peatava mõju omistamise taotluste läbi vaatamata jätmist?
C 320/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Hispaania) 6. aprillil 2021 – Zulima versus Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

(Kohtuasi C-215/21)

(2021/C 320/16)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Zulima

Kostja: Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

Eelotsuse küsimus

Tarbijate esitatud nõuete puhul, mis tulenevad ebaõiglastest lepingutingimustest ja mis põhinevad direktiivil 93/13/EÜ (1), ning olukorras, kus need nõuded rahuldatakse kohtuväliselt, näeb tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 22 ette, et tarbijad peavad kandma menetluskulud, arvestamata varasematele nõuetele vastamata jätnud müüja või teenuste osutaja varasemat tegevust. Kas nende Hispaania menetlusnormide puhul on tegemist olulise takistusega, mis võib pärssida tarbija tahet teostada õigust nõuda tõhususe põhimõttega ning direktiivi 93/13 artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 vastuolus oleva lepingutingimuse võimaliku ebaõiglase laadi tõhusat kohtulikku kontrollimist?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Bucureşti (Rumeenia) 31. märtsil 2021 – TU, SU versus BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

(Kohtuasi C-200/21)

(2021/C 320/15)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Bucureşti

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: TU, SU

Vastustajad: BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

Eelotsuse küsimus

Kas direktiiviga 93/13 (1) on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu see, mis on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Codul de procedură civilă) VI peatüki artiklis 712 jj, mis näeb ette 15-päevase tähtaja, mille jooksul võlgnik võib sundtäitmisele vastuväite esitamisel tugineda täitedokumendi lepingutingimuse ebaõiglusele, kui täitedokumendis sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tuvastamise hagi suhtes ei ole ette nähtud mingit tähtaega ja viimase raames on võlgnikule ette nähtud võimalus paluda täitemenetluse peatamist kooskõlas tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 638 lõikega 2?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
3.

Kas liidu õigusega on kooskõlas see, kui mittevaralise kahju väljamõistmise eelduseks on, et õiguste rikkumise järelmõju või tagajärg on vähemalt arvestatava kaaluga, mis ületab õiguste rikkumisega tekitatud ärritust?
C 320/26

ET

Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS 17. mail 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 5. märtsi 2021. aasta määruse peale kohtuasjas T-885/19: Aquind Ltd jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-310/21 P)

(2021/C 320/25)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS (esindajad: Solicitors S. Goldberg, E. White, C. Davis)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud määrus;

— otsustada, et esimeses kohtuastmes esitatud hagi on põhjendatud ja tühistada komisjoni delegeeritud määrus (EL) 2020/389 (1) apellante puudutavas osas; ja

— mõista komisjonilt välja apellatsioonimenetluse ja Üldkohtu menetluse kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et komisjoni delegeeritud määrust (EL) 2020/389 tuleks pidada lõplikuks juba selle vastuvõtmise päevast, mitte jõustumise päevast, mis sõltus vastuväidete esitamisest parlamendi või nõukogu poolt. Järelikult sai seda määrust vaidlustada juba enne avaldamist. Apellandid leiavad seega, et Üldkohus on valesti kohaldanud Euroopa Kohtu praktikat aktide kohta, mida ei ole võimalik vaidlustada.

(1) Komisjoni 31. oktoobri 2019. aasta delegeeritud määrus (EL) 2020/389, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2020, L 74, lk 1).
1.

Kas direktiivi 2002/58 (1) artikli 15 lõiget 1 koostoimes Nice’is [allkirjastatud] harta artiklitega 7, 8 ja 11 ning artikli 52 lõikega 1, samuti [Euroopa Liidu Kohtu] enda 2. märtsi 2021. aasta otsuses kohtuasjas C-746/18 kinnitatud põhimõtetega, peab tõlgendama nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis on sätestatud seadusandliku dekreedi nr196/2003 artikli 132 lõikes 3, mis annab prokuratuurile, asutusele, kelle täielik sõltumatus ja autonoomia on tagatud Itaalia põhiseaduse IV jaotise kohaselt, volituse anda põhjendatud määrusega korraldus liiklus- ja asukohaandmete kogumiseks kriminaalmenetluses tõendite kogumise eesmärgil?
2.

tuleb määruse (EÜ) nr 987/2009 [artikli] 44 lõiget 2 – Euroopa Kohtu 23. novembri 2000. aasta kohtuotsuse Elsen (C-135/99 (3)) ja 19. juuli 2012. aasta kohtuotsuse Reichel-Albert (C-522/10 (4)) edasiarendamise teel – laiendavalt nii tõlgendada, et pädev liikmesriik peab ka siis lapse kasvatamise aega arvesse võtma, kui last kasvataval isikul on küll enne ja pärast lapse kasvatamist õppimise või töötamise tõttu ainult selle riigi süsteemis pensioniõiguste arvutamisel arvesse võetavad perioodid, kuid ta ei ole vahetult enne ega pärast lapse kasvatamist sellesse süsteemi makseid teinud?
2.

Apellatsioonkaebuse teine väide. Kohtuotsus on õigusvastane selles osas, millega lükati tagasi hagi teine väide. ELTL artikli 317, määruse nr 2342/2002 (1) artikli 172a lõike 1, määruse nr 1906/2006 (2) artikli 31 lõike 3 punktide a ja c ning toetuslepingu üldtingimuste artikli II.5 ja artikli II.14 lõike 1 rikkumine / väär kohaldamine. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. septembri 2013. aasta määrusega (EL, Euratom) nr 883/2013 (3) tunnustatud süütuse presumptsiooni, tõendamiskoormise ja õigluse põhimõtete rikkumine. Viga tõendite hindamisel, millega on rikutud Belgia tsiviilseadustiku artiklit 1315. Apellant vaidlustab Üldkohtu otsuse selles osas, millega lükati tagasi hagi teine väide, leides, et hageja ei ole ei OLAFi ja komisjoni menetluses ega kohtus tõendanud, et otsesed ja kaudsed personalikulud on rahastamiskõlblikud. Vastupidi, Üldkohus jättis tähelepanuta, et OLAFi väited ei puudutanud vaidlusalust projekti, vaid muid toetust pälvinud projekte, ja järelikult ei kohaldanud ta õigesti süütuse presumptsiooni ja tõendamiskoormise põhimõtteid. Lisaks oleks kohtule esitatud tööajatabeleid tulnud pidada piisavaks tõendiks kantud ja komisjonile esitatud kulude rahastamiskõlblikkuse kohta, arvestades, et nende kohta ei esitatud muid vastuväiteid ja et projekti lõpetamine on kinnitatud.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaaria) 4. juunil 2021 – kriminaalmenetlus järgmiste isikute vastu: HYA jt

(Kohtuasi C-348/21)

(2021/C 338/14)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad

Süüdistatavad põhikohtuasjas

HYA jt

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2016/343 (1) artikli 8 lõikega 1 ja artikli 6 lõikega 1 koosmõjus põhjendustega 33 ja 34 ning harta artikli 47 teise lõiguga on kooskõlas riigisisene seadus, mis näeb ette, et süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutamisel on tagatud ja prokuratuur on oma kohustuse tõendada süüdistatava süüd nõuetekohaselt täitnud, kui kriminaalasja kohtulikul arutamisel võetakse tunnistajate ütlused, keda objektiivsetel põhjustel ei ole võimalik üle kuulata, üle kohtueelsest menetlusest, kusjuures kõnealused tunnistajad kuulas kohtuniku ees üle vaid süüdistaja ilma kaitsja osavõtuta ja süüdistaja oleks saanud juba kohtueelses menetluses anda kaitsjale võimaluse ülekuulamisel osaleda, kuid ta ei teinud seda?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Braşov (Rumeenia) 10. mail 2021 – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS versus U.A.T. Comuna Dalnic

(Kohtuasi C-298/21)

(2021/C 329/11)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Braşov

Põhikohtuasja pooled

Teistmisavalduse esitaja/kostja: S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS

Vastustaja/hageja: U.A.T. Comuna Dalnic

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabaduse põhimõtte, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18 (1) artikliga 25 ning ettevõtjatevahelise vaba ja ausa konkurentsi ning proportsionaalsuse põhimõtetega, mis on omased Euroopa Liidu õigusele, on vastuolus sellised riigisisesed riigihanke õigusnormid nagu Rumeenia õigusnormid, mis on sätestatud valitsuse dekreedi [Hotărnuârea Guveri] nr 925/2006 artikli 96 lõikes 1, milles nähakse ette, et kui riigihankelepingu teatavaid osi peab teostama üks või mitu alltöövõtjat, peavad esitatud lepingud vastama pakkumusele ja moodustama lisana riigihankelepingu lahutamatu osa, mida tõlgendatakse nii, et allhankena osutatavad teenused peavad olema sama maksumusega/hinnaga kui see, mis on põhilepingus kõnealuste teenuste puhul kokku lepitud?

(1) Euroopa parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ, ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).