ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Kolmas direktiiv 78/855 nägi ette järgmist: „[…] „Artikkel 13 1. Liikmesriikide seadustes tuleb ette näha ühinevate äriühingu võlausaldajate huvide piisav kaitsesüsteem, juhul kui võlausaldajate nõuded pärinevad varasemast ajast kui avaldatud ühinemisleping ja nende tähtpäev pole saabunud ühinemislepingu avaldamise kuupäevaks. 2. Selle saavutamiseks tuleb liikmesriikide seadustes sätestada vähemalt, et nimetatud võlausaldajatel oleks õigus saada piisavaid tagatisi, juhul kui ühinevate äriühingute majanduslik seisund tingib niisugust kaitset ja kui võlausaldajatel neid tagatisi veel ei ole. 3. Ühendava ja ühendatava äriühingu võlausaldajate kaitse võib olla erinev. Artikkel 14 Ilma et see piiraks nende reeglite kohaldamist, millega reguleeritakse võlakirjade omanike kollektiivsete õiguste teostamist, kohaldatakse ühinevate äriühingute võlakirjade omanike suhtes artiklit 13, välja arvatud juhud, kui võlakirjade omanike koosolekul on ühinemine heaks kiidetud või kui niisugune koosolek on riigi seadustes ette nähtud või kui ühinemise on heaks kiitnud iga võlakirjade omanik eraldi. Artikkel 15 Eriõigustega väärtpaberite (v.a aktsiad) omanikele tuleb ühendavas äriühingus anda vähemalt samasugused õigused, nagu neil olid ühendatavas äriühingus, välja arvatud juhul, kui nende õiguste muutumine on heaks kiidetud väärtpaberite omanike koosolekul ja kui niisugune koosolek on riigi seadustes ette nähtud või kui ühinemise on heaks kiitnud iga väärtpaberite omanik eraldi või kui väärtpaberite omanike õigusena ei ole ette nähtud väärpaberite tagasiostmine ühendava äriühingu poolt. […] Artikkel 19 1. Ühinemine toob ipso jure ja samal ajal kaasa järgmised tagajärjed: a) ühendatava äriühingu vara ja kohustuste üleminek ühendavale äriühingule nii ühendatava ja ühendava äriühingu vaheliselt kui ka kolmandaid isikuid puudutavalt; b) ühendatava äriühingu aktsionäridest saavad ühendava äriühingu aktsionärid; c) ühendatav äriühing loetakse lõppenuks. 2. Ühtegi ühendava äriühingu aktsiat ei vahetata ühendatava äriühingu aktsiate vastu, mille omanik on kas: a) ühendav äriühing ise või mõni enda nime all, kuid äriühingu huvides tegutsev isik; b) ühendatav äriühing ise või mõni enda nime all, kuid äriühingu huvides tegutsev isik. 3. Ülalöeldu ei tohi piirata liikmesriikide seaduste kohaldamist, mille kohaselt ühendatavalt äriühingult nõutakse eriliste vorminõuete täitmist, et teatud vara, õiguste ja kohustuste üleminek hakkaks kehtima kolmandate isikute suhtes. Ühendav äriühing võib täita need vorminõuded ise; liikmesriikide seadustega võib siiski lubada ühendataval äriühingul jätkata nende täitmist piiratud aja jooksul, mis võib ainult erandjuhtudel olla pikem kui kuus kuud, arvates ühinemise jõustumiskuupäevast. […]”
87.

Nii nagu mina aru saan, ei ühtlusta direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkt c üliõpilase määratlust ega üksikasjalikke tingimusi, mille alusel võivad liikmesriigid isikuid üliõpilaste nimekirja kanda. Tegelikkuses sõltub viimane vastuvõtva liikmesriigi õigusaktidest ja haldustavadest. Oluline on see, et EL‑i kodanik on kasutanud oma liikumisvabadust selleks, et elada teises liikmesriigis, ning ta on kantud mõne sellise era- või avalik-õigusliku haridusasutuse nimekirja, mis on vastuvõtvas liikmesriigis akrediteeritud või mida see liikmesriik rahastab, ja tema peamine eesmärk on õpingud. Direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkt c ei nõua, et üliõpilane peab olema kantud vastuvõtva liikmesriigi haridusasutuse nimekirja selleks, et omandada seal diplom või akadeemiline kraad, kuigi tavaliselt see nii on. Oluline on see, et vastuvõtva liikmesriigi haridusasutuse nimekirja kandmise „peamine eesmärk on õpingud” ja et see annab seega liidu kodanikule juurdepääsu õpingutele. Asjaolu, et Erasmuse üliõpilased jäävad teise liikmesriigi haridusasutuse nimekirja, ei välista võimalust, et nad võivad artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses olla kantud mõne teise liikmesriigi haridusasutuse nimekirja.
52.

Selle kategooria määratluse sõnastuses, mida kasutati komisjoni algses ettepanekus, oli juttu tootest, „mis koosneb muudetud toidumolekulidest […] või molekulidest, mida ei ole toidu valdkonnas katsetatud“. ( 15 ) Muudetud ettepanekus sõnastati see kategooria ümber, nii et see puudutas toitu, „mis on uue molekulaarstruktuuriga või mille algset molekulaarstruktuuri on tahtlikult muudetud ning mida ei ole seni traditsiooniliselt toiduks või toidu koostisosana kasutatud“. ( 16 ) Asjaolu, et lause viimane osa jäeti nõukogu ühisest seisukohast ilma eriliste põhjendusteta välja, ei saa tõlgendada nii, nagu see näitaks seadusandja soovi kõnealuse kategooria ulatust piirata. ( 17 )
84.

Nimelt kohaldas Euroopa Kohus selles kohtuasjas segude jaoks ette nähtud KN‑i klassifitseerimise üldreeglit (reegli 3 punkt b), mis kohustas teda välja selgitama aine, mis määras kõnealuste toodete põhiomadused. ( 33 ) Punktis 35 on selgelt märgitud, et arvesse võetakse mitut objektiivset omadust ja tunnust, mille hulgast toodi esile – kuid ainult mitmest esimesena – destilleeritud alkoholi suuremat osakaalu; see on loogiline, kui võtta arvesse asjaolu, et nende toodete alkoholisisaldus oli 14,5%, millest 12% tulenes destilleeritud alkoholist ja 2,5% kääritatud alkoholist. ( 34 ) Sellises olukorras on ilmne, et jookide omadusena tuuakse esile destilleeritud alkoholi osakaal, mis on oluliselt suurem kääritatud alkoholi osakaalust.
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 15 on sõnastatud järgmiselt:

„1. Tarbijate ja kasutajate õiguste kaitsmiseks asutatud ühenduste või üksuste või puudutatud isikute rühmade alustatud menetlustes kutsutakse menetlusse need, kellel on kahju kannatanu staatus seetõttu, et nad on olnud selle toote tarbijad või selle teenuse kasutajad, mille tõttu menetlus algatati, et nad saaksid tugineda oma individuaalsele õigusele või huvile. Selle kutse esitab kohtusekretär, avaldades hagi vastuvõtmise kohta teate meedias, mille levikuala hõlmab territooriumi, kus on avaldunud nende õiguste või huvide riive.

[…]

3. Kui tegemist on menetlusega, milles kahjustav asjaolu mõjutab paljusid määramata või raskesti kindlaksmääratavaid isikuid, siis peatab kutse menetluse käigu tähtajaks, mis ei ületa kahte kuud ja mille määrab igal üksikjuhul eraldi kindlaks kohtusekretär lähtuvalt kohtuasja asjaoludest või faktilisest keerukusest ja kahju kannatanute kindlaksmääramise ja nende asukoha määramise raskustest. Menetlus jätkub kõikide nende tarbijate menetlusse astumisega, kes kutsele vastasid, kusjuures tarbijatel või kasutajatel ei ole lubatud individuaalselt menetluses osaleda hiljem, ilma et see piiraks nende võimalust tugineda oma õigustele või huvidele kooskõlas käesoleva seaduse artiklitega 221 ja 519.

4. Eespool toodud sätteid ei kohaldata menetluste suhtes, mis on algatatud sellise kasutamise lõpetamise nõudes esitatud hagi alusel, mille eesmärk on kaitsta tarbijate ja kasutajate üldisi kollektiivseid huve.”
80.

Seega ei saa kõnealuste hankemenetluste raames välistada, et võttes kasutusele nii piirangulised valikukriteeriumid, mis on vastuolus siseriiklike avaliku hanke eeskirjadega, ei olnud hankijatel, kes on toetusesaajad, kavatsust kõrvaldada hankest teatavaid pakkujaid või vastupidi ühte neist soosida. Need kriteeriumid kindlasti takistasid – kui mitte ei heidutanud – teatavaid ettevõtjaid kõnealustes hangetes pakkumust tegemast ja järelikult vähendasid oluliselt niisuguste ettevõtjate arvu, kes on võimelised hankelepinguid täitma. Niisugustel juhtudel, mis on eriti sagedased riigihankelepingute sõlmimise korral ( 29 ), võivad kõnealused valikukriteeriumid anda ühele ettevõtjale lubamatu eelise, mis on vastuolus Euroopa rahastuse eesmärgi endaga. Nendel asjaoludel on siseriiklike õigusaktide rikkumine tegu, mis võib kahjustada liidu finantshuve, samamoodi nagu tegu, millega rikutakse liidu õiguse eeskirju. Ent oma kohtuotsuse Baltlanta ( 30 ) punktis 45 on Euroopa Kohus täpsustanud, et liidu üldeelarvet tuleb kaitsta „mis tahes tegevuse või tegevusetuse eest, mis võib seda kahjustada”. Ainus erinevus on vahest rikkumise raskuses, sellest tulenevate finantstagajärgede olulisuses ja tehtava finantskorrektsiooni suuruses.
32.

Kolmas kaalutlus puudutab laia tähendust, mis kohtupraktikas mõistele „menetlus, mille raames tuleb teha kohtuotsuse jõudu omav lahend” tavapäraselt on antud. Kuigi kinnitamise menetlus toimub pärast vaidlust, mis on lahendatud kohtuotsusega, mis lõpetab menetluse päritoluriigi kohtus, ei ole samas kinnitamise puudumise korral see otsus veel kogu oma potentsiaali saavutanud, kuna sellel puudub veel võime Euroopa õigusruumis vabalt ringelda. Seda loogikat järgides on kinnitamise menetlus mitte niivõrd varasemast kohtumenetlusest eraldiseisev staadium, kuivõrd selle menetluse viimane staadium, mis on vajalik kohtuotsuse Euroopa täitekorraldusena vormistamiseks.
98.

Kuna aadliseisuse kaotamisega rakendatakse Weimari põhiseaduse artikli 109 esimese lõiguga kehtestatud üldisemat põhimõtet, et kõik Saksa kodanikud on seaduse ees võrdsed, ja Euroopa Kohus on juba kinnitanud, et „[v]aieldamatult on liidu õiguskorra eesmärk tagada võrdsuse põhimõtte kui õiguse üldpõhimõtte järgimine[, kuna] [s]eda põhimõtet käsitleb ka põhiõiguste harta artikkel 20” ( 33 ), võib väita, et asjaolu, et vabariikliku riigikorraga riigis registreeritakse teises liikmesriigis saadud nimi, mis sisaldab sõnu, mis on identsed endiste aadlitiitlitega, riivab selle riigi avalikku korda.
16.

Eelotsusetaotluse esitanud kohus tunneb huvi, kas see ettepanek tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, kuna selles ei ole nähtud ette Degano käibemaksuvõla täielikku tasumist. Tal on siiski kahtlusi, kas liikmesriikide kohustusega võtta kõik meetmed seadusandluse ja halduse tasandil, et tagada oma territooriumil täies ulatuses käibemaksu kogumine, nagu on ette nähtud Euroopa Kohtu praktikas, on tegelikult ikkagi vastuolus kompromiss, milles tasutakse käibemaksuvõlg kõigest osaliselt, kui seda võlanõuet pankrotimenetluses paremini ei rahuldataks. Sellepärast palub ta eelotsust järgmises küsimuses: „Kas ELL artikli 4 lõikes 3 ning [käibemaksudirektiivis] sätestatud põhimõtteid ja õigusnorme tuleb, võttes arvesse, kuidas neid on juba tõlgendatud Euroopa Kohtu otsustes komisjon vs. Itaalia, C‑132/06, EU:C:2008:412; komisjon vs. Itaalia, C‑174/07, EU:C:2008:704; ja Belvedere Costruzioni, C‑500/10, EU:C:2012:186, tõlgendada ka nii, et nende normide ja põhimõtetega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid (ja käesolevat asja puudutavas osas seega pankrotiseaduse artiklite 162 ja 182ter selline tõlgendamine), mille kohaselt niisugune ennetava kompromissi sõlmimise ettepanek, milles on ette nähtud, et võlgniku vara realiseerimisel rahuldatakse riigi käibemaksunõue ainult osaliselt, on vastuvõetav olukorras, kus maksuvõla restruktureerimise meedet ei kasutata ning sõltumatu eksperdi tuvastatu põhjal ja kohtu ametliku kontrolli tulemusel on prognoositav, et pankroti korral ei rahuldataks seda nõuet suuremas ulatuses?”
96.

Ühtlustamisamet möönab tegelikult ise, et ka tõendit, mis on ebatäielik, kuna see puudutab ainult üht määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõikes 2 nimetatud asjaoludest, see tähendab kaubamärgi kehtivust, kaitse ulatust või vastulause esitaja õigust vastulauset esitada, võib käsitada asjakohasena. Nimelt märgib ühtlustamisamet oma apellatsioonkaebuses, et kohtuotsuste Rintisch vs. Siseturu Ühtlustamise Amet ( 33 ) aluseks olnud asjaolude puhul olid määratud tähtajaks esitatud registreerimistõendid asjakohased vähemalt selleks, et varasemat kaubamärki identifitseerida ja tõendada selle kaitse ulatust, kuigi kaubamärgi kehtivus oli tõendamata.
100.

Euroopa Kohus on korduvalt viidanud ohule, et kaup võib siseneda (või sisenemise eeldusele) liikmesriikide majanduskäibesse, kui tollivõla tekkimise põhjusele kohustuste rikkumise tõttu, juhtides tähelepanu sellele, et need võlad on just nimelt viidatud majanduskäibe kaitsemehhanism. ( 38 ) Eri tolliprotseduurides nõutavate kohustuste ja tingimuste täitmata jätmine võib seega kätkeda ohtu, et kaup lastakse siseturule ja see konkureerib ebaausalt ühenduse tootjatega, lisaks sellele, et selle tõttu jääb maksutulu saamata.
66.

Sellega seoses on ka Euroopa Kohus juba varem selgitanud, et tasu suuruse ja majandustegevuse teostamise vahel esineb teatav seos. ( 43 ) Just nimelt sellist seost kinnitas Euroopa Kohus kohtuotsuses komisjon vs. Soome. ( 44 ) Kuigi teatav tegevus võib harilikus käibemaksuskeemis kulutuste ja hindade struktuuri põhjal tuua kaasa käibemaksu tagastamise, siis ei too see kaasa käibemaksule omast lisandunud väärtuse maksustamist olukorras, kus väärtuse lisandumine ei ole põhimõtteliselt võimalik.
151.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landgericht München I (Müncheni I esimese astme kohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) artikli 2 punkte a ja b ning artikli 12 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et neid kohaldatakse isiku suhtes, kellel on oma põhitegevust täiendavalt internetiühendusega Wi‑Fi‑võrk, mis on üldsusele avatud ja tasuta. 2. Direktiivi 2000/31 artikli 12 lõikega 1 on vastuolus, kui ükskõik missuguses nõudes, mis eeldab pelga edastamise teenuse osutaja tsiviilvastutuse tuvastamist, tehakse otsus viimase kahjuks. Selle artikliga on niisiis vastuolus, kui vahendusteenuse osutajalt mõistetakse edastatud teabe tõttu välja mitte üksnes kahjuhüvitis, vaid ka kolmanda isiku poolt toime pandud autoriõiguse rikkumisega seotud hoiatuse tegemise kulud ja kohtukulud. 3. Direktiivi 2000/31 artikli 12 lõigetega 1 ja 3 ei ole vastuolus, kui kohus teeb korralduse, mille täitmata jätmise korral tuleb tasuda trahvi. Niisugust korraldust tehes on siseriiklik kohus kohustatud tagama, et: — asjaomased meetmed on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikliga 3 ning on eelkõige tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad; — nende meetmete eesmärk on lõpetada konkreetne rikkumine või see ära hoida ning need ei sisalda vastavalt direktiivi artikli 12 lõikele 3 ja artikli 15 lõikele 1 üldist jälgimiskohustust; ja — nende õigusnormide kohaldamise ja muude siseriiklikus õiguses ette nähtud meetmetega järgitakse õiglast tasakaalu kohaldatavate põhiõiguste vahel, eriti nende vahel, mida kaitstakse eelkõige ühelt poolt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 11 ja 16 ning teiselt poolt selle harta artikli 17 lõikega 2. 4. Direktiivi 2000/31 artikli 12 lõikega 3 ja artikli 15 lõikega 1, tõlgendatuna kohaldatavate põhiõiguste kaitsest tulenevatest nõuetest lähtudes, ei ole põhimõtteliselt vastuolus korraldus, millega konkreetsete võetavate meetmete valik jäetakse selle korralduse adressaadi hooleks. Siseriiklik kohus, kellele esitatakse korralduse tegemise nõue, on siiski kohustatud veenduma, et sobivad meetmed, mis on liidu õigusest tulenevate piirangutega kooskõlas, on olemas. Nende õigusnormidega on vastuolus korraldus, mis tehakse isikule, kellel on oma põhilist majandustegevust täiendavalt internetiühendusega traadita kohtvõrk, mis on üldsusele avatud, kui selle korralduse adressaat saab seda järgida ainult nii, et ta: — sulgeb internetiühenduse või — turvab selle salasõnaga või — tutvub kõikide selle ühenduse kaudu toimuvate edastustega eesmärgiga tuvastada asjaomase autoriõigusega kaitstava teose korduv õigusvastane edastamine.
55.

Selle kohta tuleneb eelotsusetaotlusest, et ühistu töötaja-liikmete puhul, nagu see on põhikohtuasjas, ei ole mingit kahtlust, et tehakse tööd alluvus‑ ja sõltuvussuhte raames ja tasu eest. ( 24 ) Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Consum SCV sisekorraeeskirja II peatükis esitatud töökord on suures osas identne töötajate põhimääruse alusel palgatöötajatele kehtiva korraga. Nimelt on suures osas nendest küsimustest töötajate põhimääruse tekst Consum SCV sisekorraeeskirjas sõnasõnalt üle võetud. Märgin nagu eelotsusetaotluse esitanud kohuski, et need korrad on identsed eelkõige töötasude või avansside, töökestuse, tasustatud puhkuse, kättesaadavuse, töölepingu katkestamise või iga-aastase puhkuse osas.
107.

See kaalutlus on käesolevas kohtuasjas seda olulisem, et nagu märgib kohtuasjas C‑67/15 eelotsusetaotluse esitanud kohus, viib Itaalia seadusandja lubatud pikendamine selleni, et kuigi seadusandja on direktiivi 2006/123 artikli 12 vormiliselt üle võtnud, on tekkinud oht, et seda riigimaade kontsessioonide suhtes tegelikult ei kohaldata, kuna nende kohta on vastu võetud eriõigusakt.
51.

Pigem kuulub see küsimus täitmist käsitlevate õigusaktide valdkonda, mis on jätkuvalt liikmesriikide pädevuses. Käesolev eelotsusetaotlus käsitleb seevastu vaid täitmisele eelneva täidetavaks tunnistamise küsimust. Teisisõnu: see, et otsus tunnistatakse täidetavaks, ei pea tingimata tähendama, et seda saab täita samade vahendite abil, mis on päritoluriigi käsutuses. Kui küsimus on selles, kas täidetavaks tunnistamine tuleb kõne alla, siis on määrav pigem see, kas päritoluriigis on tegemist täitmisele pööratava otsusega ( 42 ), mida võib käesoleval juhul eeldada. Kui kõne all on täidetavaks tunnistamise meetmete võtmine, saab – nagu on kinnitanud Euroopa Kohus muu hulgas kohtuotsuses Prism Investments ( 43 ) – täidetavaks tunnistamisele järgneval tasandil aga esitada täiendavaid kaebusi ja vastuväiteid (riigi tasandil) – nagu seda tegi näiteks R. Meroni.
78.

Igasuguste õiguspäraste kahtluste kaotamiseks õigussubjektide silmis ja selleks et kaitsta usaldustunnet, mida peab erapooletus äratama (vastavalt ütlusele „justice must not only be done, it must also be seen to be done“ ( 44 )), tuleb erapooletuse nõudest lähtuvalt seega vastu võtta õigusnormid nimelt kohtu koosseisu, selle liikmete nimetamise, ametiaja kestuse, nagu ka ametist loobumise põhjuste, taandamise ja tagandamise kohta. ( 45 )
53.

Lõpuks, viiendaks on pooled vahetanud mõtteid küsimuses, kui oluline on see, et kiirraudtee ehitati paralleelseks olemasoleva, 19. sajandist pärineva raudteega. Komisjon märgib – ja näib, et talle vastu ei vaielda –, et keskkonnamõju hindamisega seotud nõuded on samad olenemata sellest, kas kiirraudtee kulgeb teise, tavalise raudteega paralleelselt. Komisjon osutab, et nende kahe raudtee paralleelsusel võib olla mitmes aspektis kumuleeruv mõju. Minu arvates on need argumendid aga jällegi paljasõnalised väited, millest ei piisa, et tõendada kohustuste rikkumist. Igal juhul näivad need väited olevat vastuolus sellega, et komisjon ei ole väitnud, et keskkonnamõju hindamine oli kumuleeruva mõju arvesse võtmata jätmise tõttu ebapiisav.
98.

Pidades silmas arve kirjeldatud kontrollifunktsiooni arve väljastaja seisukohast, on seega põhimõtteliselt ka sellisel juhul nagu käesolev proportsionaalne, kui maksukohustuslane peab mahaarvamisõiguse kasutamiseks paluma teisel lepingupoolel arvet korrigeerida. Nii on see kindlasti juhul, kui sellise korrigeerimise nõude tulemusena ei muutu sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse sisu. Sellega seoses võib teatud tingimustel osutuda vajalikuks teistsugune hinnang, juhul kui Euroopa Kohus teeb paralleelselt menetletavas kohtuasjas ( 48 ) otsuse, et arve korrigeerimise – mis on prima facie vastuolus käibemaksudirektiivi artikliga 167 – tagajärjel tekib mahaarvamisõigus hiljem. ( 49 ) Sõltumata sellest võib mahaarvamisõiguse kasutamiseks vajalikust arve korrigeerimise nõudest teha siiski erandi, kui arve korrigeerimine ei saa oma kontrollifunktsiooni arve väljastaja juures enam täita. See on tõenäoline eelkõige siis, kui arve väljastanud äriühing on vara puudumise tõttu juba likvideeritud. Sellisel juhul ei ole vaja kontrollida, kas arve väljastaja on tasunud nõuetekohase käibemaksu. Mõttetu korrigeerimise nõudmine oleks sellisel juhul ebaproportsionaalne. ( 50 )
57.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunalul Sibiu ja Tribunalul Timişi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Liidu õiguskorras ette nähtud õiguste kaitse ja siseriiklike õigusnormidega ette nähtud õiguste kaitse võrdväärsuse põhimõttega on vastuolus liikmesriikide siseriiklikud õigusnormid, mis seavad liidu õigusega vastolus olevaks tunnistatud tasu tagasimaksmise suhtes tingimusi, mis on ebasoodsamad kui need, mis on kohaldatavad siseriiklikku õigust rikkudes sisse nõutud tasu tagasimaksmisele. Selle hinnangu peavad andma siseriiklikud kohtud. 2. Tasu maksnud isiku liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriikliku õiguse normid, mis: — jaotavad liidu õiguse vastaselt sisse nõutud tasu tagasimaksmise ja selle alusel makstava intressi viie aasta peale aastasteks osamakseteks, piirates nende osamaksetega tasu maksnud isiku võimalust tasaarvestada tema asjaomast sissenõutavat summat muude maksuvõlgadega, mille võlgnik on tema; — kohustavad tasu maksnud isikut saavutama kohtuotsuse, milles on tehtud kindlaks, et isikul on õigus liidu õiguse vastaselt sisse nõutud tasu tagastamisele, olgugi et Euroopa Kohtu praktika põhjal ei ole sellise tasu õigusvastasuses kahtlusi; — piirab tasu tagasimaksmiseks määratud rahaliste vahendite summat selleks vastava eelarveüksuse eelarves eraldatud summadega; — piirab tasu maksnud isiku võimalust pöörata nõue sundtäitmisele, kui riik lükkab põhjendamatult tasu tagasimaksmist edasi, või lubab tal nõuet täitmisele pöörata üksnes summa ulatuses, mis on eelarves selle tasu tagasimaksmiseks ette nähtud. 3. Tasu maksnud isiku liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriikliku õiguse normid, mis näevad ette, et: — tasu maksnud huvitatud isik peab taotlema liidu õiguse vastaselt sisse nõutud tasu tagastamist ning lisama taotlusele dokumendid, mis tõendavad tema isikut ja talle kuuluvat õigust tasu tagastamisele; — tasu maksnud isikul on õigus pöörata nõue sundtäitmisele alles pärast seda, kui liidu õiguse vastaselt sisse nõutud tasu tagasimaksmise menetlus on lõppenud, tingimusel et see menetlus on kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe nõuetega.
70.

Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Finanzgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi maksukohus) eelotsuse küsimusele järgmiselt. 1. ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu põhikohtuasjas, mis näeb kinkemaksu arvutamisel ette, et selle liikmesriigi territooriumil asuva kinnisasja kinkimisel on maksustatavast summast maha arvatav summa siis, kui kinkija ja kingisaaja elasid kinke tegemise ajal teises liikmesriigis, väiksem kui summa, mis oleks maha arvatud siis, kui vähemalt üks tehingu pooltest oleks elanud samal ajal esimeses liikmesriigis, ja see vastuolu eksisteerib ka siis, kui liikmesriigi teine õigusnorm näeb ette, et kingisaaja taotluse alusel arvatakse maha suurem maksuvaba summa, kui kingisaaja valib, et tema suhtes kohaldatakse residentidele mõeldud täieulatusliku maksukohustuse süsteemi. 2. ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu põhikohtuasjas, mis näeb ette, et kolmandates riikides elavad kingisaajad võivad selle riigi territooriumil asuvalt kinnisasjalt kinkemaksu arvutamisel taotleda maksustatava summa suhtes suurema maksuvabastuse kohaldamist ainult siis, kui üks kinkija või kingisaaja elab selles riigis. 3. ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu põhikohtuasjas, mis näeb kinkemaksu arvutamisel ette, et selle liikmesriigi territooriumil asuva kinnisasja kinkimisel võetakse arvesse kogu sellelt kinkijalt kümne aasta jooksul enne ja kümne aasta jooksul pärast kinke tegemist tasuta saadud vara, kui kinkija ja kingisaaja elasid kinke tegemise ajal teises liikmesriigis, samas kui siis, kui üks neist oleks samal kuupäeval elanud esimeses liikmesriigis, võetaks arvesse ainult kümmet kinkimisele eelnevat aastat.
66.

Selles suhtes on Euroopa Kohus otsustanud, et lepinguvälise kahjuga võib arvestada vaid tingimusel, et saab tõendada, et kahju ja selle kahju põhjustanud sündmuse vahel on põhjuslik seos. ( 17 ) Ta täpsustas samuti, et kahju tekitanud tegu ja selle tagajärg on vastutust põhjustavad asjaolud. ( 18 )