ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/29

Eelotsusetaotlus, mille esitas Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) 17. novembril 2009 — Koninklijke Philips Electronics NV versus Lucheng Meijing Industrial Company Ltd jt

(Kohtuasi C-446/09)

2010/C 24/54

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Koninklijke Philips Electronics NV

Kostja: Lucheng Meijing Industrial Company Ltd jt

Eelotsuse küsimused

Kas 22. detsembri 1994. aasta määruse (EÜ) nr 3295/94 (1) artikli 6 lõike 2 punkt b kujutab endast ühetaoliselt kohaldatavat ühenduse õigusnormi, mis on siduv liikmesriigi kohtu jaoks, kellele õigustatud isik on nimetatud määruse artikli 7 alusel esitanud hagi, ning sellest tulenevalt ei saa kohus otsuse tegemisel arvesse võtta, et kaubal on ajutiselt ladustatud kauba tollistaatus või et kaup on suunatud transiidiprotseduurile, vaid peab lähtuma oletusest, et kaup on valmistatud selles liikmesriigis ja seejärel peab kohus kohaldama asjaomase kauba suhtes liikmesriigi õigust, et välja selgitada kas asjaomane kaup rikub kõnealust intellektuaalse omandi õigust?

(1) Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määrus (EÜ) nr 3295/94 võltsitud ja piraatkaupade vabasse ringlusse lubamist, eksporti, reeksporti või peatamisprotseduuri algatamist keelustavate meetmete sätestamise kohta (EÜT L 341, lk 8; ELT eriväljaanne 02/05, lk 318).
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/26

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal de grande instance de Périgueux 9. novembril 2009 — AG2R Prévoyance versus Beaudout Pére et Fils SARL

(Kohtuasi C-437/09)

2010/C 24/48

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de grande instance de Périgueux

Põhikohtuasja pooled

Hageja: AG2R Prévoyance

Kostja: Beaudout Pére et Fils SARL

Eelotsuse küsimus

Kas täiendava tervisekindlustusskeemiga kohustusliku liitumise kord, nagu on ette nähtud Code de la sécurité sociale’i artiklis L 912-1, ja lisa, mille ametiasutused muutsid teatava valdkonna tööandjate ja töötajate organisatsioonide palvel kohustuslikuks ja mis näeb ette liitumise üheainsa asutusega, mis on määratud täiendava tervisekindlustusskeemi haldamiseks, ilma et asjassepuutuva valdkonna ettevõtjatel oleks võimalus saada liitumisest vabastust, on kooskõlas EÜ artiklitega 81 ja 82 või kas need annavad määratud asutusele turgu valitseva seisundi, mida kuritarvitatakse?
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/32

19. novembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Saksamaa Liitvabariik

(Kohtuasi C-453/09)

2010/C 24/59

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: D. Triantafyllou ja B.-R. Killmann)

Kostja: Saksamaa Liitvabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik kohaldab vähendatud käibemaksumäära teatavate elusloomade, eelkõige hobuste, mida ei kasutata toiduainete ega sööda valmistamiseks, tarnetele, impordile ja ühendusesisesele soetamisele, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud direktiivi 2006/112/EÜ artiklitest 96 ja 98 koosmõjus III lisaga tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev hagi on suunatud vähendatud käibemaksumäära vastu, mida Saksamaa Liitvabariik kohaldab elusloomade, eelkõige hobuste tarnetele, impordile ja ühendusesisesele soetamisele, kuigi neid loomi ei kasutata reeglina toiduainete ega sööda valmistamiseks. Komisjoni arvates ei ole see direktiivi 2006/112/EÜ nõuetega kooskõlas, eelkõige hobusetõugude puhul, mida kasutatakse reeglina koolisõidu-, ratsa-, tsirkuse- või võidusõiduhobustena.

Direktiiv 2006/112/EÜ annab liikmesriikidele õiguse kohaldada lisaks harilikule käibemaksumäärale teatavatel tingimustel vähendatud käibemaksumäärasid. Näiteks antakse direktiivi 2006/112/EÜ artikli 98 lõikes 2 liikmesriikidele võimalus kohaldada vähendatud käibemaksumäära „III lisas nimetatud rühmadesse kuuluvate kaubatarnete […] suhtes”. Kuna vähendatud käibemaksumäär on erand harilikust käibemaksumäärast, siis tuleb seda sätet kohaldamisel kitsalt tõlgendada.

Komisjon on seisukohal, et elusloomad — eelkõige hobused —, mida reeglina ei kasutata toiduks, ei kuulu III lisa punkti 1 alla. Seega ei saa nendele loomadele kohaldada direktiivi 2006/112/EÜ artikli 98 lõikes 2 sätestatud vähendatud käibemaksumäära. See tuleneb nii direktiivi III lisa punkti 1 ülesehitusest kui ka erinevatest keeleversioonidest. Ka eesmärgile suunatud tõlgendamine ei anna teistsugust tulemust: selle punkti eesmärk on toiduainete ja sööda valmistamiseks mõeldud toodete eeliskohtlemine.

Hobusetõugude eristamise puudumine kombineeritud nomenklatuuris ei mängi käesoleval juhul rolli, kuna tolliõiguslik klassifitseerimine toimub käibemaksuõigusest erinevate kriteeriumide alusel. Asjaolu, et direktiivi 2006/112/EÜ artikli 98 lõige 3 lubab liikmesriikidel lähtuda kombineeritud nomenklatuurist, ei tähenda seda, et liikmesriik võib tugineda kombineeritud nomenklatuuri ebatäpsusele, õigustamaks ühenduse käibemaksuõiguse väära ülevõtmist.

Tehingutele hobusetõugudega, mida kasutatakse reeglina koolisõidu-, ratsa-, tsirkuse- või võidusõiduhobustena, ei saa kohaldada vähendatud käibemaksumäära ka direktiivi 2006/112/EÜ III lisa punkti 11 alusel kui tavapäraselt põllumajanduslikus tootmises kasutatavate kaupade tarnetele. See, et hobused on põllumajandusloomad, ei tähenda, et neid hobusetõuge kasutatakse tavapäraselt põllumajanduslikus tootmises. Tegelikult kasutatakse neid hobusetõuge spordis, väljaõppes, vabaaja ja meelelahutuslikel eesmärkidel, st sugugi mitte põllumajanduslikus tootmises.
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/26

Eelotsusetaotlus, mille esitas Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 9. novembril 2009 — Attila Belkiran versus Oberbürgermeister der Stadt Krefeld — Menetlusosaline: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

(Kohtuasi C-436/09)

2010/C 24/47

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Attila Belkiran

Vastustaja: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld

Menetlusosaline: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Eelotsuse küsimus

Kas Türgi kodanik, kellel on EMÜ–Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artiklis 7 sätestatud õigus ja kes on viimased kümme aastat elanud asjaomase liikmesriigi territooriumil, saab tugineda otsuse nr 1/80 artikli 14 lõike 1 alusel direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikli 28 lõike 3 punktis a sätestatud kaitsele riigist väljasaatmise eest, nii et väljasaatmine on lubatav ainult siis, kui see on asjaomase liikmesriigi arvates avaliku julgeoleku huvides hädavajalik?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
2.

Kas direktiivi 89/48/EMÜ artikli 3 punktis b mõeldakse päritoluliikmesriigis kutsealal täistööajaga tegutsemise all füüsilisest isikust ettevõtjana või töötajana tegutsemist kutsealal, milleks vastuvõtvas liikmesriigis esitati loa taotlus direktiivi 89/48/EMÜ alusel, või võib selle all mõelda ka teadusuuringuid, mis on seotud peamiselt mittetulundusliku teadusliku tegevusega instituudis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/19

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunalul Sibiu (Rumeenia) 16. oktoobril 2009 — Ioan Tatu versus Rumeenia riik, esindajad: Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

(Kohtuasi C-402/09)

2010/C 24/32

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunalul Sibiu

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Ioan Tatu

Vastustaja: Rumeenia riik, esindajad: Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

Eelotsuse küsimus

Kas OUG nr 50/2008 [saastetasu kehtestamise kohta mootorsõidukitele (1)] sätted, koos hilisemate muudatustega [mis on ette nähtud OUG-s nr 208/2008 (2) ja OUG-s nr 218/2008 (3)], on vastuolus EÜ asutamislepingu artikliga 90 ning kas need kehtestavad ilmselt diskrimineeriva meetme?

(1) OUG nr 50/2008, millega kehtestatakse mootorsõidukite saastetasu, M. Of. 25.4.2008, nr 327.

(2) OUG nr 208/2008, millega kehtestatakse teatavad mootorsõidukite saastetasu puudutavad meetmed, M. Of. 8.12.2008, nr 825.

(3) OUG nr 218/2008 valitsuse kiireloomulise dekreedi nr 50/2008, millega kehtestatakse mootorsõidukite saastetasu, muutmise kohta, M. Of. 11.12.2008, nr 836.
3.

Kas nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb kohaldada nii, et varasema kaubamärgi omaniku õigus on ülekaalukas ka siis, kui kahte identset kaubamärki on kaua ausalt ja samaaegselt kasutatud identsete kaupade jaoks, nii et varasema kaubamärgi päritolutagatis tähendab mitte seda, et kõnealune kaubamärk tähistab üksnes varasema kaubamärgi omaniku kaupa, vaid seda, et see tähistab hoopis kas tema kaupa või teise kasutaja kaupa?
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/20

Eelotsusetaotlus, mille esitas Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka) 28. oktoobril 2009 — Vasiliki Stylianou Vandorou versus Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton (haridus- ja religiooniminister)

(Kohtuasi C-422/09)

2010/C 24/35

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Vasiliki Stylianou Vandorou

Vastustaja: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton (haridus- ja religiooniminister)

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (EÜT L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337) artikli 4 lõike 1 punkti b direktiivi 2001/19/EÜ (EÜT L 206, lk 1; ELT eriväljaanne 05/04, lk 138) artikli 1 lõikega 3 muudetud redaktsioonis, mis kehtis enne selle kehtetuks tunnistamist direktiivi 2005/36/EÜ (ELT L 255, lk 22) artikliga 62, mõeldakse peale „töökogemuse”, mida pädev siseriiklik asutus võtab arvesse, kui hindab, kas asjaomase isiku selle kogemuse käigus omandatud teadmised ja oskused võivad korvata täielikult või osaliselt olulise erinevuse asjaomase isiku päritoluriigis läbitud koolituse käigus käsitletud teemade ja vastuvõtvas liikmesriigis nõutava diplomiga hõlmatud teemade vahel, ka töökogemust, millel on korraga järgmised omadused: a) asjaomane isik omandas selle pärast seda, kui oli saanud diplomi, mis võimaldab hakata tegutsema teataval reguleeritud kutsealal päritoluliikmesriigis; b) see omandati, tegeledes vastuvõtvas liikmesriigis kutsealase tegevusega, mis ei lange küll kokku selle reguleeritud kutsealaga, millega vastuvõtvas liikmesriigis tegelemise õigust asjaomane isik direktiivi 89/48/EMÜ alusel esitatud taotluses palub (kusjuures ta ei saa muide vastuvõtvas liikmesriigis sellel kutsealal õiguspäraselt tegutseda enne, kui see taotlus on rahuldatud), kuid on selle siseriikliku asutuse vastava hinnangu kohaselt, kes on pädev tegema otsust taotluse kohta, siiski kutseala, mis näib olevat selle reguleeritud kutsealaga seotud, ning c) seda peetakse siseriikliku asutuse vastava hinnangu põhjal tänu sellele seosele sobivaks, et korvata vähemalt osaliselt olulised erinevused asjaomase isiku päritoluliikmesriigis läbitud koolituse käigus käsitletud teemade ja vastuvõtvas liikmesriigis vastava diplomiga hõlmatud teemade vahel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 24/21

Eelotsusetaotlus, mille esitas Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka) 28. oktoobril 2009 — Vasileios Alexandros Giankoulis versus Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton (haridus- ja religiooniminister)

(Kohtuasi C-425/09)

2010/C 24/38

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Symvoulio tis Epikrateias (Kreeka)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Vasileios Alexandros Giankoulis

Vastustaja: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton (haridus- ja religiooniminister)

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (EÜT L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337) artikli 4 lõike 1 punkti b direktiivi 2001/19/EÜ (EÜT L 206, lk 1; ELT eriväljaanne 05/04, lk 138) artikli 1 lõikega 3 muudetud redaktsioonis, mis kehtis enne selle kehtetuks tunnistamist direktiivi 2005/36/EÜ (ELT L 255, lk 22) artikliga 62, esinev mõiste „töökogemus” vastab mõistele „töökogemus”, mille määratlus on toodud selle direktiivi artikli 1 punktis e, ning kas seda võib mõista kui kogemust, millel on korraga järgmised omadused: a) asjaomane isik omandas selle pärast seda, kui oli saanud diplomi, mis võimaldab hakata tegutsema teataval reguleeritud kutsealal päritoluliikmesriigis; b) see omandati, tegutsedes kutsealal, millega tegelemise õigust direktiivi 89/48/EMÜ alusel esitatud taotluses palutakse (vt terminid „the profession concerned”, „la profession concernée” ja „der Breffende Beruf”, mida on kasutatud vastavalt direktiivi inglise-, prantsuse- ja saksakeelses versioonis) ning c) sellele vastava kutsetegevusega tegeldi õiguspäraselt, st järgides tingimusi, mis on kehtestatud asjakohastes õigusnormides liikmesriigis, kus sellega tegeldi, nii et on välistatud, et arvesse võetakse töökogemust, mis omandati kõnesoleval kutsealal vastuvõtvas liikmesriigis enne taotluse rahuldamist, sest vastuvõtvas liikmesriigis ei saa kõnesoleval kutsealal õiguspäraselt tegutseda enne taotluse rahuldamist (ilma et see piiraks mõistagi direktiivi artikli 5 kohaldamist, mis võimaldab teatavatel tingimustel tegutseda vastuvõtvas liikmesriigis kutsealal kutseala kvalifitseeritud esindaja juhendamisel, et omandada töökogemus, mida ei ole omandatud päritoluliikmesriigis)?
1.

Varem kehtinud määruse nr 40/94 (1), asendatud määrusega nr 207/2009 (2), artikli 8 lõike 1 punkti b ja lõike 2 punkti a alapunktide i ja ii rikkumine. Varasem kaubamärk, millel käeolev vastulause põhineb, on ühenduse kaubamärk. Vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, kuna jäeti arvestamata, et tegemist on ühenduse kaubamärgiga ning seega võeti vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse hindamisel arvesse väära avalikkust, keda käesoleval juhul kohaldatava ühenduse kaubamärgi määruse kohaselt ei tuleks arvesse võtta.
A.

Esimese Astme Kohus on kohtuotsuse punktides 169-180 rikkunud õigusnormi, kuna on tõlgendanud ebaõigelt EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c (1) ning on tõlgendanud ja kohaldanud ebaõigesti põllumajandussektorile antavat riigiabi käsitlevaid ühenduse suuniseid. Lisaks on kohtuotsuse põhjendused selles osas vasturääkivad ja ebapiisavad; ning
2.

Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav: a) kas, arvestades direktiivi eesmärki, milleks selle artikli 1 lõike 1 kohaselt on sätestada tööaja korralduse minimaalsed ohutus- ja tervishoiunõuded, tuleb artiklit 17 tõlgendada selliselt, et see võimaldab: — kas selle artikli lõike 1 alusel käsitleda huviharidusalase töölepinguga isikute juhu- ja hooajalist tegevust nende tegevuste hulgas, mille „tööaja pikkust kõnealuse tegevuse konkreetsete omaduste tõttu ei mõõdeta ja/või ei määrata eelnevalt kindlaks või [mille] määravad töötajad ise”, — või siis käsitleda neid tegevusi nimetatud artikli lõike 3 punkti b alusel kui „turvamis- ja järelevalvetoimingu[id], mis nõuavad vara ja isikute kaitsmiseks pidevat kohalolekut”? b) kas viimasel juhul tuleb lõikes 2 sätestatud tingimusi, mis käsitlevad „kõnealustele töötajatele” võimaldatavaid „samaväärne korvav puhkeaeg” või „asjakoha[st] kaitse[t]”, mõista selliselt, et need tingimused võivad olla täidetud süsteemiga, mis seab kõnealuste lepingutega isikute tegevuse ülemmääraks puhke- ja vaba aja keskustes kaheksakümmend tööpäeva aastas?
4.

Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, kuna ta rikkus tõendite hindamist ja tõendamiskoormust käsitlevaid õigusnorme seoses asjas esitatud objektiivsete, asjakohaste, kokkulangevate ja määravate kaudsete tõenditega, mis kinnitavad, et komisjon oli enne 28. novembri 2000. aasta otsust uurinud esialgselt vaidlusalust maksumeedet ja oli selle uurimise lõpetanud. Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud ka sellega, et ta ei leidnud, et vaidlusaluse maksumeetme uus uurimine 2000. aastal tuli teostada olemasoleva abi suhtes kehtestatud menetluse alusel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/20

Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunal da Relação do Porto (Portugal) 30. novembril 2009 — Manuel Carvalho Ferreira Santos versus Companhia Europeia de Seguros, S.A.

(Kohtuasi C-484/09)

2010/C 37/21

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal da Relação do Porto

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Manuel Carvalho Ferreira Santos

Vastustaja: Companhia Europeia de Seguros, S.A.

Eelotsuse küsimused

Kas ühenduse õigusega ja täpsemalt direktiivi 72/166 (1) artikli 3 lõikega 1, direktiivi 84/5 (2) artikli 2 lõikega 1 ja direktiivi 90/232 (3) artikliga 1 (nagu neid on Euroopa Kohus tõlgendanud) on vastuolus, kui sõidukite kokkupõrke korral — mille tagajärjel üks juht (kannatanu, kes hüvitist taotleb) sai kehavigastusi ja tal tekkis varaline kahju ja mille tekkimises ei saa kummalegi juhile süülist vastutust omistada — nähakse ette võimalus suurema ohu allikaga kaasnevat vastutus jagada (tsiviilkoodeksi artikli 506 lõiked 1 ja 2), mis otseselt mõjutab hüvitise summat, mis tuleb välja maksta kannatanule kehavigastustest tingitud varalise ja mittevaralise kahju eest, kuivõrd selle hüvitise summa vähendamine on ette nähtud võrdses osas?

(1) Nõukogu 24. aprilli 1972. aasta direktiiv 72/166/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 10).

(2) Nõukogu 30. detsembri 1983. aasta teine direktiiv 84/5/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1984, L 8, lk 17; ELT eriväljaanne 06/07, lk 3).

(3) Nõukogu 14. mai 1990. aasta kolmas direktiiv 90/232/EMÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 129, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 249).
Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, leides et käesolevas asjas puuduvad erakorralised asjaolud, mis võisid põhjendatult tekitada õiguspärase ootuse, et vaidlusalune maksumeede on õiguspärane, ja mis takistavad abi tagastamise määramist vastavalt määruse nr 659/1999 (1) artikli 14 lõikele 1 seoses õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega. Kohtuvaidluse sisu on moonutatud ja rikutud on võistlevuse põhimõtet. Rikutud on põhjendamist käsitlevat kohtupraktikat.

Vaidlusaluse maksumeetme ja otsuse 93/337 (2) esemeks oleva meetme vormiline erinevus ega ka asjaolu, et komisjon oleks võinud valikulisuse kriteeriumi põhjendada muu asjaoluga, kui on otsesõnu esitatud otsuses 93/337, ega ka otsuses 93/337 esitatud avaldus kokkusobimatuse kohta ei kujuta endast õiguslikult piisavaid põhjuseid, et Esimese Astme Kohus hindaks erakorralise asjaolu olemasolu üksnes siis, kui see asjaolu ise või koos teiste juhtumis esineda võivate asjaoludega takistab komisjonil määrata vaidlusaluses otsuses käsitletud abi tagastamist.

Leides, et liidetud kohtuasjades T-30/01–T-32/01 ja T-86/02–T-88/02 käsitletud vaidlusalused meetmed ei ole analoogsed siin käsitletud vaidlusaluse maksumeetmega maksutehnilisel ja maksukoormuse vähendamise ulatuse põhjustel, on Esimese Astme Kohus moonutanud poolte vahelise kohtuvaidluse sisu, jätnud kõrvale võistlevuse põhimõtte ning on kõigele lisaks toime pannud põhjendamist käsitleva kohtupraktika tõsise rikkumise.

Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, leides et komisjoni hoiak 1993. aasta maksuvabastusse ja seaduses 22/1993 sätestatud maksu ümberarvutusse ei kujuta endast mingisugust erakorralist asjaolu, mis võis põhjendatult tekitada õiguspärase ootuse, et vaidlusalune maksumeede on õiguspärane, ja mis takistab abi tagastamise määramist vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 14 lõikele 1, kuna see on vastuolus õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega.
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/2

Eelotsusetaotlus, mille esitas Sąd Najwyższy (Poola) 11. novembril 2009 — Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Nowym Sączu versus Stanisława Tomaszewska

(Kohtuasi C-440/09)

2010/C 37/03

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Najwyższy

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja ja vastustaja kassatsioonimenetluses: Stanisława Tomaszewska

Vastustaja ja kassatsioonkaebuse esitaja: Zakład Ubezpieczeń Społecznych

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35) artikli 45 lõiget 1 koosmõjus nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes rakendamise kord (EÜT L 74, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 83) artikli 15 lõike 1 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi pädev astus tuvastab, et töötaja ei täida vanaduspensioni saamiseks vajalikku tingimust, milleks on selles liikmesriigis täitunud piisav kindlustusperiood, peab ta teises liikmesriigis täitunud kindlustusperioodi arvesse võtma sel viisil, et ta arvestab kindlustusperioodi, millest sõltub õiguse omandamine, uuesti siseriiklikust õigusest tuleneva korra alusel, käsitades seejuures teises liikmesriigis täitunud perioodi oma riigis täitunud perioodina, või sel viisil, et ta liidab teises liikmesriigis täitunud kindlustusperioodi varem asjaomaste sätete alusel arvutatud oma riigi perioodile?
ET Euroopa Liidu Teataja C 37/24

9. detsembril 2009 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-510/09)

2010/C 37/29

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Patakia ja G. Zavvos)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Prantsuse Vabariik jättis 22. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/34/EÜ (muudetud 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (1)) sätestatud menetluse raames edastamata 13. märtsi 2006. aasta ministri määruse eelnõu, mis puudutab Code Rural (maakoodeks) artiklis L.253-1 loetletud vahetult enne kasutamist valmistatavate aineühendite kasutamist, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud nimetatud direktiivi artikli 8 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Euroopa Komisjon heidab kostjale ette, et ta jättis enne vastuvõtmist edastamata kõnealuse ministri määruse, mis puudutab teatud põllumajanduses kasutatavate vahetult enne kasutamist valmistatavate taimekaitsevahendite ühendite kasutamist, samas kui kõnealune määrus kujutab endast vaieldamatult tehnilist eeskirja direktiivi 98/34 tähenduses ja selle direktiivi alusel oleks kõnealuse määruse eelnõu pidanud edastama, kuna see ei kuulu nimetatud direktiivi artiklis 10 loetletud erandite alla.

Komisjon on seisukohal, et kostja on möönnud kõnealust rikkumist, kuna Prantsuse ametivõimud edastasid pärast põhjendatud arvamuse saamist komisjonile määruse eelnõu, mis näeb ette kõnealuse ministri määruse kehtetuks tunnistamise ja võtab selle sisu üle. Käsitletava hagi esitamise ajaks ei ole aga Prantsuse ametivõimud siiski seda määruse eelnõu vastu võtnud, või ei ole vähemalt komisjoni sellest teavitanud.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiv 98/48/EÜ, millega muudetakse direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 217, lk 18; ELT eriväljaanne 13/21, lk 8).