ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Rakendusmääruse artiklis 1 on sätestatud: „1. Käesolevaga kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks HRVst pärit keraamiliste laua- ja kööginõude impordi suhtes, v.a keraamilised noad, keraamilised maitseainetopsid või vürtsijahvatid ja nende keraamilised jahvatavad osad, keraamilised koorijad, keraamilised noateritajad ja pitsa või leiva küpsetamiseks kasutatavad teatavad keraamilisest kordieriidist küpsetuskivid, mis praegu klassifitseeritakse CN-koodide ex 6911 10 00, ex 6912 00 10, ex 6912 00 30, ex 6912 00 50 ja ex 6912 00 90 alla (TARIC-koodid 6911100090, 6912001011, 6912001091, 6912003010, 6912005010 ja 6912009010). 2. Lõpliku dumpinguvastase tollimaksu määr, mida kohaldatakse allpool loetletud äriühingute toodetud ja lõikes 1 kirjeldatud toodete netohinna suhtes liidu piiril enne tollimaksu sissenõudmist, on järgmine: Äriühing Tollimaks (%) TARICi lisakood Hunan Hualian China Industry Co., Ltd; Hunan Hualian Ebillion Industry Co., Ltd; Hunan Liling Hongguanyao China Industry Co., Ltd; Hunan Hualian Yuxiang China Industry Co., Ltd. 18,3 B349 Guangxi Sanhuan Enterprise Group Holding Co., Ltd 13,1 B350 CHL Porcelain Industries Ltd 23,4 B351 Shandong Zibo Niceton-Marck Huaguang Ceramics Limited; Zibo Huatong Ceramics Co., Ltd; Shandong Silver Phoenix Co., Ltd; Niceton Ceramics (Linyi) Co., Ltd; Linyi Jingshi Ceramics Co., Ltd; Linyi Silver Phoenix Ceramics Co., Ltd; Linyi Chunguang Ceramics Co., Ltd; Linyi Zefeng Ceramics Co., Ltd. 17,6 B352 Guangxi Province Beiliu City Laotian Ceramics Co., Ltd 22,9 B353 I lisas loetletud äriühingud 17,9 Kõik muud äriühingud 36,1 B999 3. Lõikes 2 loetletud äriühingute suhtes kindlaksmääratud individuaalseid dumpinguvastase tollimaksu määrasid kohaldatakse tingimusel, et liikmesriikide tollile esitatakse II lisas sätestatud nõuetele vastav kehtiv faktuurarve. Kui sellist arvet ei esitata, kohaldatakse kõigi muude äriühingute suhtes kehtestatud tollimaksumäära. 4. Kui ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse kehtivaid tollimaksusätteid.“
44

Seega on vaja, et maksuhalduri juures käibemaksuga maksustatava väärtuse vähendamise eelduseks olevad formaalsused, mida maksukohustuslastel tuleb täita, piirduksid nendega, mis võimaldavad põhjendada seda, et pärast tehingu tegemist jääb selle eest tasu osaliselt või täielikult lõplikult saamata. Siseriiklike kohtute ülesanne on sellega seoses kontrollida, kas asjaomase liikmesriigi nõutavate formaalsuste puhul on see nii (kohtuotsus, 15.5.2014, Almos Agrárkülkereskedelmi, C‑337/13, EU:C:2014:328, punkt 39).
11

Zentrale vaidlustas käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis kõne all oleva müügipakkumise 28. detsembri 2012. aasta kirjas, mida nimetati „hoiatuseks“. Leides, et tegemist on ebaausa kaubandustavaga määruse nr 834/2007 artikli 28 lõike 1 rikkumise tõttu, mille kohaselt peavad mahapõllumajanduslikke tooteid turule viivad ettevõtjad lülitama oma ettevõtte kontrollsüsteemi, nõudis ta Kaminalt, et see võtaks kohustuse rikkumine lõpetada, kusjuures kohustuse täitmata jätmise korral on ette nähtud kriminaalkaristus. Asjaomane äriühing täitis selle nõude, rikkumist siiski tunnistamata.
43

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav vaidlustele, mille eesmärk on tuvastada, kas teatav isik on kaubamärgiomanikuna õigesti registreeritud.
43

Eeltoodust järeldub, et käibemaksudirektiivi artikli 14 lõike 2 punktis b kasutatud väljendit „leping rendi kohta, millega nähakse ette, et tavaliselt läheb omandiõigus üle hiljemalt viimase osamakse tasumisega“ tuleb tõlgendada nii, et see on väljaostuvõimalusega tüüprendilepingu suhtes kohaldatav, kui lepingu finantstingimuste põhjal saab järeldada, et väljaostuvõimaluse kasutamine osutub ainsaks majanduslikult otstarbekaks valikuks, mida rendilevõtja siis, kui aeg on käes, saaks teha juhul, kui lepingut on täidetud kuni selle lõppemiseni – asjaolu, mille kontrollimine on liikmesriigi kohtu ülesanne.
26

Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione (Itaalia kõrgeim kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas käibemaksudirektiivi artiklit 144 koostoimes artikli 86 lõikega 1 (mis vastavad nõukogu 17. mai 1977. aasta direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT 1977, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 14 lõigetele 1 ja 2 ja artikli 11 B osa lõikele 3) võib tõlgendada nii, et ainus tingimus, mille korral ei maksustata käibemaksuga seotud teenuseid, mis on siseveoteenused ehk nn inbound-teenused lennujaama aladelt sihtkohta liikmesriigi territooriumil tarneklausliga „vabastatud sihtkohas“, on tingimus, et nende maksumus on arvatud kauba importimisel maksustatava väärtuse hulka – olenemata sellest, kas nendelt on tollis maks tegelikult tasutud –, ning seega on nende [liidu] õigusnormidega vastuolus Vabariigi Presidendi 26. oktoobri 1972. aasta dekreedi nr 633/72 tollal ratione temporis kehtinud redaktsiooni artikli 9 lõike 1 punkt 2 koostoimes artikli 69 lõikega 1, mille kohaselt peab kõikidel juhtudel ja seega ka käibemaksuga mittemaksustatava impordi korral – nagu käsitletaval juhul, mil tegemist on dokumentide ja väikese väärtusega kaubaga – olema täidetud täiendavalt nõue, et need peavad selle kauba importimisel olema käibemaksuga maksustatavad (ja neilt tuleb konkreetselt tollis maksu tasuda), ning seda isegi arvestades asjaolu, et veoteenused on põhiteenuste (import) suhtes kõrvalteenused, ja et mõlemal juhul on eesmärk toimingute lihtsustamine?“
76

Mis puudutab mõiste „osundamine“ ulatust määruse nr 6/2002 artikli 20 lõike 1 punkti c tähenduses, siis tuleb ühelt poolt märkida, et selle sätte eesmärk on piirata ühenduse disainilahendusest tulenevaid õigusi reprodutseerimise kasuks, mille alusel esitab selgitusi või kommenteerib isik, kes soovib sellele piirangule tugineda. Teiselt poolt, võttes arvesse määruse nr 6/2002 eesmärki, mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 73, võib see, kui sellisel ettevõtjal, kes töötab välja uusi tooteid, mis on mõeldud selliste olemasolevate toodetega koos kasutamiseks, mis vastavad ühenduse disainilahendusele, mille omanik on teine ettevõtja, takistatakse kasutada nende olemasolevate toodete pilte omaenda toodete seadusliku müügi käigus, et selgitada või näidata nende kahe tootekategooria koos kasutamist, pärssida uuenduslikkust, ja seda olukorda soovitakse nimetatud määrusega vältida, nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 75 märgib.
3.

Direktiivi 95/46 artikli 7 punkti e tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriigi ametiasutused töötlevad isikuandmeid maksude kogumise ja maksupettustega võitlemise eesmärgil nii, nagu seda on tehtud sellise isikute registri koostamisega, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ilma et neil oleks selleks andmesubjektide nõusolek, tingimusel, esiteks, et neile asutustele on pandud liikmesriigi õigusaktidega üldiste huvidega seotud ülesannete täitmine selle sätte tähenduses, selle registri koostamine ja sellesse andmesubjektide nimede kandmine on tegelikult sobiv ja vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks ning on piisavalt alust eeldada, et andmesubjektid on selles registris põhjendatult, ning teiseks, et täidetud on kõik direktiivis 95/46 ette nähtud selle isikuandmete töötlemise seaduslikkuse tingimused.
63

Kõiki eelnevaid kaalutlusi silmas pidades tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artiklit 49 ja direktiivi 2005/36 artikli 4 lõiget 1 ning artikli 13 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis näevad ette, et hambatehniku kutseala tuleb teostada koostöös hambaarstiga, kuivõrd see nõue on nimetatud õigusnormide alusel kohaldatav kliinilistele hambatehnikutele, kes on oma kutsekvalifikatsiooni saanud mõnes muus liikmesriigis ja kes soovivad oma kutsealal tegutseda esimesena mainitud liikmesriigis.
47

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata järgmiselt. – Käibemaksudirektiivi artiklit 273 ja harta artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, kui maksuamet nõuab maksukohustuslaselt, mille juhataja oli varem mõne teise sellise juriidilise isiku juhataja või osanik, kes ei täitnud oma kohustusi maksuvaldkonnas, käibemaksukohustuslasena registreerimisel tagatise andmist summas kuni 500000 eurot, tingimusel et maksukohustuslaselt nõutav tagatis ei lähe kaugemale, kui on artiklis 273 sätestatud eesmärgi saavutamiseks vajalik; selle asjaolu kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. – Võrdse kohtlemise põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui maksuhaldur nõuab uuelt maksukohustuslaselt tema käibemaksukohustuslasena registreerimisel sellise tagatise andmist põhjusel, et tal on seos teise juriidilise isikuga, kellel on maksuvõlg.
27

Neil asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [direktiivi 2009/72] artikli 9 lõike 1 punkti b alapunktidega i ja ii on kooskõlas, et üks ja sama isik on sõltumatu põhivõrguettevõtja ainuosanik ja selle äriühingu ainuosanik, kelle põhitegevusala on elektrienergia tootmine ja edastamine? 2. Kas [direktiivi 2009/72] artikli 9 lõike 1 punkti b alapunktidega i ja ii on kooskõlas, et üks ja sama isik kontrollib otseselt või kaudselt sõltumatut põhivõrguettevõtjat ning elektrienergia tootmise ja tarnimisega tegelevat ettevõtjat? 3. Kas [direktiivi 2009/72] artikli 9 lõike 1 punktidega c ja d on kooskõlas, et üks ja sama isik määrab sõltumatu põhivõrguettevõtja järelevalvenõukogu liikmed (kes omakorda valivad juhatuse liikmed) ning elektrienergia tootmise ja tarnimisega tegeleva ettevõtja direktorite nõukogu liikmed? 4. Kas [direktiiviga 2009/72], [määrusega nr 714/2009], [määrusega nr 1227/2011] ja [määrusega 2015/1222] on kooskõlas piirata isikute arvu, kellele väljastatakse teataval territooriumil elektrienergia edastamise litsents? 5. Kas juhul, kui vastus eespool esitatud küsimustele on jaatav ning kui Bulgaaria territooriumil on [ZE] artikli 43 lõike 1 punkti 1 alusel antud vaid üks litsents, tuleb jõuda seisukohale, et esineb huvide konflikt [direktiivi 2009/72] põhjenduse 12 tähenduses? 6. Kas lähtuda tuleb sellest, et liikmesriigi sätte [ZE] artikli 43 lõike 1 punkt 1 piirab konkurentsi ELTL artiklite 101 ja 102 tähenduses, kuna see näeb ette, et riigi territooriumil elektrienergia edastamiseks väljastatakse ainult üks litsents?“
30

Neil asjaoludel otsustas Amtsgericht Kehl (Kehli esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas Euroopa Liidu õigust, eelkõige direktiivi [2006/126] artiklit 2 või [ELTL] artikleid 18, 21, 45, 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel keeldutakse tunnustamast mõnes muus liikmesriigis saadud juhtimisõigust, eriti kui juhtimisõigus on saadud nimetatud direktiiviga ette nähtud korras? 2. Kas [liidu] õigust, eelkõige direktiivi 2006/126 artiklit 2 või ELTL artikleid 18, 21, 45, 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel keeldutakse tunnustamast juhtimisõigust tõendavat dokumenti, mille mõni muu liikmesriik on välja andnud direktiiviga 2006/126 ette nähtud korras selles liikmesriigis juhtimisõigust omava isiku vastava õiguse kinnituseks, ka juhul, kui asjaomane liikmesriik piiras kõnealuse dokumendi kehtivust ajaliselt ja ainult sama liikmesriigi territooriumiga ning lisaks ei vasta see dokument direktiivis 2006/126 ette nähtud juhiloamudeli tingimustele? 3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav: kas [liidu] õigust, eelkõige direktiivi 2006/126 artiklit 2 või ELTL artikleid 18, 21, 45, 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad mootorsõiduki juhtimise eest ette kriminaalkaristuse, kui juhil puudub sõiduki juhtimise õigus, kuigi ta on saanud direktiivile 2006/126 vastava õiguse mõnes muus liikmesriigis, ent ei suuda seda tõendada direktiivis 2006/126 sätestatud juhiloamudelile vastava dokumendiga? 4. Kui vastus teisele küsimusele on eitav: kas [liidu] õigust, eelkõige direktiivi 2006/126 artiklit 2 või ELTL artikleid 18, 21, 45, 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt antakse juhiloa taotlejale üldjuhul juhiluba vahetult pärast sõidueksami edukat sooritamist ja mis näevad mootorsõiduki juhtimise eest ette väärteomenetluse korras määratava rahatrahvi, kui mootorsõiduki juhil, kes on saanud direktiivi 2006/126 tingimuste kohaselt juhtimisõiguse mõnes muus liikmesriigis, ei ole sõiduki juhtimise ajal kaasas juhiluba, millega oma juhtimisõigust tõendada, sest asjaomase liikmesriigi juhiloa väljaandmise menetluse üksikasjade tõttu, mida juht ei saa mõjutada, ei ole talle juhiluba veel välja antud, aga selle asemel on tal sõidu ajal kaasas ametlik eksamitunnistus selle kohta, et ta on täitnud juhtimisõiguse saamiseks vajalikud tingimused?“
24

On tõsi, et – nagu väidab EBU ja nagu ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust – turniiribridž eeldab loogika, mälu, strateegia või lateraalse mõtlemise kasutamist ja see kujutab endast tegevust, mille regulaarne harrastamine on kasulik harrastaja vaimsele ja kehalisele tervisele. Samas ei ole selle sättega hõlmatud puhtalt lõõgastumis- ja puhkamistegevus, olgugi et see on kehalisele ja vaimsele tervisele kasulik (vt selle kohta kohtuotsused, 21.2.2013, Žamberk, C‑18/12, EU:C:2013:95, punkt 22, ja 25.2.2016, komisjon vs. Madalmaad, C‑22/15, ei avaldata, EU:C:2016:118, punktid 23–25). Neil asjaoludel ei ole pelgalt tõsiasi, et teatav tegevus on vaimsele ja kehalisele tervisele kasulik, iseenesest piisav selleks, et järeldada, et see kuulub mõiste „sport“ alla selle sätte tähenduses.
61

Siiski on oluline märkida, et nagu toonitas ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 52, on direktiivi 90/435 artikli 1 lõige 2 põhimõtteline säte, mille sisu antakse konkreetselt edasi selle direktiivi teistes sätetes, muu hulgas artikli 4 lõikes 2, sest selle eesmärk on just võitlus emaettevõtja kuritarvitamisega, mis seisneb kahekordses mahaarvamises (vt analoogia alusel kohtuotsus, 17.10.1996, Denkavit jt, C‑283/94, C‑291/94 ja C‑292/94, EU:C:1996:387, punkt 31).
87

Esitatud kaalutlustega arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see, et importija importis kauba edasimüügilepingu alusel, ei mõjuta tema võimalust tugineda õiguspärasele ootusele, kusjuures talle kehtivad seejuures samad tingimused, mis importijale, kes on kauba importinud ostes selle otse eksportijalt, see tähendab, et peavad olema täidetud kolm kumulatiivset tingimust. Kõigepealt peab maks olema jäänud sisse nõudmata pädevate asutuste endi eksimuse tõttu, järgmiseks peab see eksimus olema selline, mida heausksel tasumise eest vastutaval isikul ei ole mõistlikult võimalik avastada, ning lõpuks peab viimane olema oma tollideklaratsiooni osas järginud kõiki kehtivaid sätteid. Selleks peab selline importija võtma vajalikud abinõud, et kaitsta end tollivormistusjärgse sissenõudmise riski eest, eeskätt seeläbi, et ta püüab saada edasimüügilepingu poolelt lepingu sõlmimisel või selle järel kogu tõendusmaterjali selle kohta, et asjaomase kauba kohta väljastati päritolusertifikaat „vorm A“ õigesti. Nii ei ole õiguspärast ootust selle sätte tähenduses eeskätt siis, kui kõnealune importija on vaatamata sellele, et päritolusertifikaadi „vorm A“ õigsuses kahtlemiseks on ilmselged põhjused, jätnud küsimata kõnealuselt lepingupoolelt teavet selle sertifikaadi väljaandmise asjaolude kohta, et teha kindlaks, kas tema kahtlused on põhjendatud.
65

Eeltoodut arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et ELTL artikleid 49 ja 54 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt saab liikmesriigi õiguse alusel asutatud äriühingu põhikirjajärgse asukoha teise liikmesriigi territooriumile üle viia, et kujundada see kooskõlas teise liikmesriigi õigusnormides kehtestatud tingimustega ümber äriühinguks, millele on kohaldatav viimase liikmesriigi õigus, tingimusel, et esimene äriühing likvideeritakse.
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, artikli 29 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui üleandmist selle määruse artikli 29 lõigetes 1 ja 2 sätestatud kuuekuulise tähtaja jooksul ei toimu, läheb vastutus täies ulatuses üle palve esitanud liikmesriigile, ilma et oleks vajalik, et vastutav liikmesriik keelduks asjaomast isikut vastu võtmast või tagasi võtmast.
43

Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et Oberster Gerichtshofi (kõrgeim üldkohus) kohtupraktika põhjal saab Austria õiguse kohaselt jätta õiguste rikkumise hagi ELi kaubamärgi kehtetuse alusel rahuldamata üksnes siis, kui see kaubamärk tunnistatakse vähemalt samal ajal kehtetuks vastuhagi alusel. Nimetatud kohtu sõnul on selle nõudega tagatud, et kehtetuse vastuväide, mis on esitatud rikkumise hagi menetluse raames, millel on vaid inter partes mõju, saab olla edukas ainult siis, kui ELi kaubamärk tunnistatakse vastuhagi menetluses samal põhjusel erga omnes mõjuga kehtetuks.
56

Kuigi seaduses ette nähtud maksudeklaratsiooni esitamata jätmist võib käsitada viitena maksudest kõrvalehoidumisele, ei tõenda see siiski ümberlükkamatult käibemaksust kõrvalehoidumist. Lisaks nähtub Euroopa Kohtule esitatud materjalidest, et – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrollimise tulemusel ei selgu teisiti – isegi kui maksukohustuslane on oma olukorra taastanud, mille tulemusel on ta kustutatud tegevuse lõpetanuks tunnistatud maksukohustuslaste nimekirjast, jääb talle maksuseadustiku artikli 11 lõikes 1ter sätestatud rahatrahv siiski kehtima, nii et kauba või teenuse ostja ei saa tagasi käibemaksu mahaarvamise õigust. Seevastu on nimetatud maksuseadustiku artikli 11 lõikes 1bis sätestatud, et tegevust „uuesti alustanud“ maksukohustuslasel on lubatud pärast tegevuse „uuesti alustamist“ saada tagasi käibemaks, mille mahaarvamisest oli tegevuse peatumise ajal keeldutud.
45

Pealegi kuna määruse nr 1/2005 II lisa punkti 3 alapunktis e on sätestatud, et loomade eksportimisel kolmandasse riiki peab korraldaja tagama, et teekonnaleht on loomadega kaasas teekonnal vähemalt kuni liidu territooriumilt väljumise punktini, siis tähendab see, et korraldaja peab jätkama teekonnalehe koopia täitmist lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
53

Neid asjaolusid arvestades tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikli 201 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et mõiste „võlgnik“ selle sätte tähenduses hõlmab füüsilist isikut, kes osales vahetult ja teadlikult sellise tehingute skeemi, millega on tegemist põhikohtuasjas, kavandamises ja korraldamises, mille tulemusel vähenes seaduse alusel tasumisele kuuluva imporditollimaksu summa, kuigi see isik ise tollideklaratsiooni esitamiseks valet teavet ei andnud, juhul kui asjaolude põhjal selgub, et see isik teadis või oleks pidanud teadma, et selle skeemi raames ei tehtud tehinguid tavapärase majandustegevuse raames, vaid üksnes eesmärgiga saada kuritarvituse teel kasu liidu õigusega ette nähtud soodustustest. Seoses sellega ei oma tähtsust asjaolu, et see isik asus asjaomast äriühingute ja tehingute skeemi kavandama ja korraldama alles pärast seda, kui oli saanud tolliõiguse ekspertidelt kinnituse, et selline skeem on õiguspärane.
37

Käesolevas kohtuasjas nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et Madalmaade ametiasutus ei põhjendanud komisjonile esitatud taotlust arvata Leenheerenpolder Haringvlieti ühenduse tähtsusega ala koosseisust välja asjaoluga, et siis, kui elupaikade direktiivi artikli 4 lõike 1 esimese lõigu alusel tehti ettepanek selle kohta, milline on poldri ökoloogiline väärtus ja millised on poldri võimalused aidata kaasa direktiivi artiklites 2 ja 3 sätestatud eesmärkide saavutamisele, tehti viga, vaid asjaoluga, et aastal 2011 otsustati hinnata riigi looduskaitsepoliitika ümber. Eelkõige ei väitnud Madalmaade asutus ühelgi hetkel, et oleks kadunud Leenheerenpolderi potentsiaal looduslike elupaigatüüpide ja asjaomaste liikide taastamiseks, kui muuta see põllumajanduslik ala tõusust ja mõõnast mõjutatud looduslikuks alaks. Pealegi märkis see asutus komisjonile saadetud 30. septembri 2014. aasta kirjas, et kavast arendada poldril loodusväärtusi loobuti poliitilistel, sotsiaalsetel ja eelarvelistel põhjustel, võttes arvesse Haringvlieti ala muudes osades toimunud osalist arengut, mis oli piisav kõnealuse ala eesmärkide saavutamiseks.
34

Mis puudutab 2006. aastal tehtud tehingut, siis väidab Ühendkuningriik, et see seisnes olemasolevate aktsiate võõrandamises kliiringuteenuse pakkujale, ilma et äriühing oleks kaasanud uut kapitali, ning sellelt tehingult sai riigilõivu tasumist nõuda direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a alusel, mis näeb erandina artiklitest 10 ja 11 ette, et liikmesriigid võivad võtta maksu väärtpaberiülekannetelt. Ta vaidleb vastu Air Berlini tõlgendusele, et nimetatud direktiivi artikkel 12 on kohaldatav ainult olukordades, kus omandiõiguse üleminek toimub investoritena tegutsevate isikute vahel, mistõttu ülekanne kliiringuteenuse pakkujale selle sätte kohaldamisalasse ei kuulu. Ühendkuningriigi hinnangul hõlmab mõiste „väärtpaberiülekanne“ selle artikli 12 tähenduses kõiki tehinguid, mille alusel antakse väärtpaberiga seotud õigus või huvi üle ühelt isikult teisele ning see ei sõltu ülekande tegija või saaja olemusest või staatusest. Nii on see väärtpaberite võõrandamise korral kliiringuteenuse pakkujale, kuna see mõjutab väärtpaberite omandiõigust ja muudab kardinaalselt puudutatud isikute vastavaid õigusi, olenemata asjaolust, et omandit de facto kliiringuteenuse pakkujale üle ei anta.
39

Seega tuleb meenutada, et iga ühepoolselt kehtestatud vähimgi rahaline kohustus – hoolimata selle nimetusest ja kohaldamise viisist –, mis kehtib kaupade suhtes asjaolu tõttu, et neid toimetatakse üle piiri ja kui selle puhul ei ole ranges tähenduses tegemist tollimaksuga, kujutab endast ELTL artiklite 28 ja 30 tähenduses samaväärse toimega maksu (vt kohtuotsused, 18.1.2007, Brzeziński, C‑313/05, EU:C:2007:33, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2.10.2014, Orgacom, C‑254/13, EU:C:2014:2251, punkt 23). Tollimaksuga samaväärse toimega maksude keelu põhjenduseks on kaupade liikumise takistus, mis väljendub selles, et need imporditavate või eksporditavate kaupade omahinda võrreldes kodumaiste kaupadega kunstlikult tõstavad (kohtuotsus, 21.3.1991, komisjon vs. Itaalia, C‑209/89, EU:C:1991:139, punkt 7).
48

Põhikohtuasjas kõne all oleva toote kasutusotstarvet arvestades – eelotsusetaotluse esitanud kohus on selle määratlenud kui „vormivad aluspüksid“ ja Hauptzollamt Hannover kui „seamless shapewear“ – on selge, et toote eesmärk on avaldada inimkeha toetavat ja vormivat mõju. Selle toote peamine tunnus on seega oluliselt piiratud venivus laiuses, et toetada objektiivselt salendavat mõju avaldades inimkeha; kas see on nii, peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.