ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
141

Osas, milles hageja vaidlustab teiseks selle, et elektrienergiaga kaetuse arvutamisel võeti arvesse seda, et kõik omamaist sütt kasutavad elektrijaamad suletakse, mis on väidetavalt ebareaalne, siis tuleb märkida, et komisjon ei tuginenud selle analüüsimisel, kas käesolevas asjas on tõepoolest tegemist ÜMPT‑ga, ei sellele arvutusele, mille tegid Hispaania ametiaustused ja millele on viidatud vaidlustatud otsuse punktis 24, ega hüpoteesile, mille kohaselt kõik omamaist sütt kasutavad elektrijaamad suletakse. Piiratud kontrolli käigus, mida komisjon on kohustatud läbi viima selleks, et teha kindlaks, kas ÜMPT osutamine on õigustatud, piirdus komisjon nimelt sellega, et kontrollis, kas on olemas oht, et omamaist sütt kasutavad elektrijaamad suletakse, mitte selle ohu realiseerumise võimalikkust ja veel vähem selle realiseerumise ulatust (vt selle kohta eespool punktis 132 viidatud kohtuotsus BUPA jt vs. komisjon, EU:T:2008:29, punkt 268). Niisiis ei põhinenud komisjoni järeldus ÜMPT olemasolu kohta hüpoteesil, et kõik abi saanud elektrijaamad suletakse ja seetõttu tuleb hageja argument ainetuna tagasi lükata.
34

Kohtuliku kontrolli tõhusus, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47, nõuab eelkõige, et liidu kohus peab veenduma, et asjaomane akt, millel on puudutatud isiku või üksuse jaoks üksikakti tunnused, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See hõlmab selle otsuse aluseks olevates põhjendustes väidetud asjaolude kontrollimist, nii et kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjuste abstraktse tõepärasuse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjused või vähemalt üks neist, mida on peetud iseenesest selle otsuse argumenteerimiseks piisavaks, on tõendatud (vaata selle kohta kohtuotsus nõukogu vs. Fulmen ja Mahmoudian, EU:C:2013:775, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
Vaidluse taust

Menetlus ja poolte nõuded

Õiguslik käsitlus

A – Hagiavalduse vastuvõetavus osas, milles see puudutab komisjoni 3. veebruari 2010. aasta ja 3. jaanuari 2011. aasta kirjade tühistamist

B – Põhiküsimus

1. Sissejuhatavad kaalutlused

2. Kindla määraga finantskorrektsioon suurusega 10% kulutuste puhul, mis on seotud laokulude 35% võrra suurenemisega 2006.‑2009. aasta eelarveaastal

a) Esimese väite ulatus

b) Esimene väide, et uurimise puudumise, hindamisvea ja määruse nr 1262/2001 artikli 9 lõike 5 teise lõigu rikkumise tõttu on rikutud olulisi menetlusnorme

Määruse nr 1262/2001 artikli 9 lõike 5 teise lõigu alusel siseriiklikel ametivõimudel lasuv kontrollikohustus

Määruse nr 1262/2001 artikli 9 lõike 5 teise lõigu rakendamisel Itaalia ametivõimude läbi viidud kontrollid

c) Teine väide, et põhjenduste puudumise tõttu on rikutud olulisi menetlusnorme

3. Kindla määraga finantskorrektsioon suurusega 5%, kuna inventarinimestiku kontrollimised viidi 2006. aasta eelarveaastal läbi hilinenult

a) Kolmas väide, et rikutud ja valesti tõlgendatud on määruse nr 884/2006 artiklit 8 ja I lisa, määruse nr 2148/96 artiklit 4, mida on muudetud määruse nr 915/2006 lisaga, ning rikutud on õiguskindluse, õigusnormide tagasiulatuva jõu puudumise, õiguspärase ootuse kaitse ja proportsionaalsuse põhimõtet

Etteheide õiguskindluse, õigusnormide tagasiulatuva jõu puudumise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise kohta

– Määrus nr 915/2006

– Määrus nr 884/2006

Etteheide, et valesti on tõlgendatud ja kohaldatud määruse nr 884/2006 artiklit 8 ja määruse I lisa ning määruse nr 2148/96 artiklit 4, mida on muudetud määruse nr 915/2006 lisaga

Etteheide proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise kohta

b) Neljas väide, et põhjenduste puudumise tõttu on oluliselt rikutud menetlusnorme

c) Väide, et määrus nr 915/2006 on õigusvastane

d) Kuues väide, et oluliselt on rikutud menetlusnorme, kuna esitatud ei ole põhjendusi ega tõendeid ning moonutatud on asjaolusid

e) Seitsmes väide, et rikutud on olulisi menetlusnorme, kuna puuduvad põhjendused ja tõendid väidetava fondidele kahju tekkimise ohu tõttu, ning rikutud on kasuliku mõju põhimõtet
348

Komisjon märgib, et Chiquita selgitab veel, et aeg-ajalt vahetasid pooled seisukohti üldiste turusuundumuste kohta ja et mõne arutelu käigus vahetati konkreetsemaid andmeid järgmise nädala hinnasuundumuste kohta. Chiquita väidab, et kui Chiquita C1 ei teatanud Pacificu P1‑le hinda sõnaselgelt või avatult, andis ta teada oma arvamusest üldiste turusuundumuste kohta sellises sõnastuses nagu „turg on pehme”, „praegu puuvilju eriti ei ole”, „ma ei usu, et turg kokku kukub” või „mul ei ole mingit põhjust muutusteks”. Chiquita esitatud dokumentide kohaselt võis iga banaanitööstusega tuttav isik siiski selliseid kirjeldusi hõlpsasti tõlgendada konkreetse hinna mainimisena. Chiquita on seisukohal, et kuna hinnad muutusid tavaliselt 0,50 euro kaupa, tähendas väljendit „turg on pehme” sisaldav teade, et hinnad langevad 0,50 euro võrra; väljendit „praegu puuvilju eriti ei ole” sisaldav teade tähendas, et hinnad peavad 0,50 euro võrra tõusma ning väljendit „mul ei ole mingit põhjust muutusteks” sisaldav teade tähendas, et Chiquita hinnad jäävad muutumatuks. Chiquita avaldustest ilmneb nimelt, et teavet kavandatavate hindade kohta vahetati sel viisil, et mõlemad pooled mõistsid, kas järgmise nädala hinnad peavad 0,50 euro võrra tõusma, 0,50 euro võrra langema või jääma samale tasemele (vaidlustatud otsuse põhjendus 100).
66

Kolmandaks, nõustuda ei saa ka hagejate argumendiga, et vaidlusaluste dokumentide avaldamine ei oleks kahjustanud Technioni suhtes läbiviidud auditit, kuna see oli vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal juba lõpetamisel. On küll tõsi, et audit kestis veel vaid ühe kuu ja mõned päevad pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist ja et komisjon märkis vaidlustatud otsuses ise, et audit oli lõpusirgel. See ei muuda aga tõsiasja, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval ei olnud auditimenetlust lõpetav lõpparuanne veel vastu võetud ja et oli veel võimalik ja mõeldav, et seoses selle auditiga tuleb teha täiendavaid uurimistoiminguid. Seetõttu tuleb järeldada, et vaidlusaluste dokumentide üldsusele avaldamine määruse nr 1049/2001 alusel oleks ühelt poolt loonud ettenähtava ja tegeliku ohu kahjustada Technioni suhtes läbi viidud auditit ja teiselt poolt piiranud komisjoni talituste tegevusruumi seoses lõpparuande põhjal võetavate meetmetega.
207

Sellega seoses olgu märgitud, et hageja sai 15. oktoobril 2007 parlamendi personaliküsimuste peadirektoraadi peadirektori kirja, milles öeldi, et konkursi EUR/A/151/98 tulemusena koostatud sobivate kandidaatide nimekiri kaotas kehtivuse 31. augustil 2007 ja kui hageja soovib, säilitatakse tema kandideerimistaotlust kaks ja pool aastat juhuks, kui konkursiga seoses tekib vaidlus. Vastavalt personalieeskirjade III lisa artiklitele 2 ja 4, millest lähtudes konkurss EUR/A/151/98 korraldati, sisaldab kandideerimistaotlus blanketti, mille peavad täitma kõik isikud, kes soovivad konkursil kandideerida, ning sellele on lisatud täiendavaid dokumente ja lisateavet. 19. oktoobril 2007 teavitas hageja ombudsmani 15. oktoobri 2007. aasta kirja sisust. Märtsis 2010 hävitas parlament kogu hageja toimiku, mis seda konkurssi puudutas, st mitte ainult kandideerimistaotluse, vaid ka toimiku, mis sisaldas kõiki pärast konkursile lubamist lisatud dokumente. 29. juulil 2010 alustas ombudsman omaalgatuslikku uurimist. Lõpetuseks, 31. märtsi 2011. aasta otsuse punktis 86 leidis ombudsman järgmist: „Parlament oli seisukohal, et toimiku hävitamine vastab tema üldisele poliitikale selle valdkonnas ja see oli vajalik isikuandmete kaitset käsitlevatest eeskirjadest tulenevate üldiste kohustuste täitmiseks. Ta esitas koopia asjaomastest eeskirjadest, millest ilmneb, et ebaõnnestunud kandidaatide kohta käivad andmed tuleb hävitada kaks ja pool aastat pärast seda, kui reservnimekiri on kaotanud kehtivuse. Lisaks selgitas parlament, miks ta ei hävitanud ainult asjaomase kandidaadi isikuandmeid toimikus, vaid hävitas kogu toimiku. Ombudsman leiab, et viis, kuidas parlament hageja toimikut käsitles, tundub olevat kooskõlas sellistel juhtudel rakendatava üldise lähenemisega, nimelt hävitada asjassepuutuvad dokumendid kaks ja pool aastat pärast reservnimekirja kehtivuse kaotamist. Ta on seisukohal, et käesolevas asjas ei ole vaja hinnata, kas parlament tegutses nõuetekohaselt, kui ta hävitas mitte ainult kaebaja isikuandmed, vaid ka toimiku tervikuna. Käesoleva asja jaoks omab tähtsust vaid parlamendilt saadud teave, et tal ei ole ühtegi koopiat varem olemas olnud kirjadest ja e‑kirjadest, milles anti teistele liidu institutsioonidele ja organitele teada, et hageja nimi on kantud asjaomasesse reservnimekirja. Miski ei viita sellele, et parlament oleks hävitanud kõnealuse toimiku tõendite kõrvaldamiseks.”
107

Mis puudutab hagejate nende nõuete põhjendatust, mis on suunatud vaidlustatud kirjades komisjoni poolt nõutud viivisele, siis kõigepealt tuleb tagasi lükata argumendid, mille hagejad on esitanud oma kirjalikes dokumentides pärast hagi esitamist, eelkõige need, mis puudutavad viivise liiga kõrget taset ja mis on välja toodud märkustes komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta, kuna need on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 21, mida vastavalt selle põhikirja artikli 53 esimesele lõigule kohaldatakse ka Üldkohtu menetluses, ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c kohaselt vastuvõetamatud, sest need ei sisaldu hagiavalduses (vt selle kohta kohtumäärus, 14.2.2005, Ravailhe vs. regioonide komitee, T‑406/03, EKL AT, EU:T:2005:40, punktid 52 ja 53 ning seal viidatud kohtupraktika; kohtuotsus, 17.9.2007, Microsoft vs. komisjon, T‑201/04, EKL, EU:T:2007:289, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika, ning kohtumäärus, 27.3.2009, Alves dos Santos vs. komisjon, T‑184/08, EU:T:2009:87, punktid 18–21).
47

Kohtupraktikast, mis on välja kujunenud liikmesriikide ja institutsioonide esitatud tühistamishagide raames, tuleneb, et vaidlustatavateks aktideks ELTL artikli 263 tähenduses loetakse kõik institutsioonide poolt ükskõik missuguses vormis kehtestatud normid, mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi (kohtuotsused, 31.3.1971, komisjon vs. nõukogu, 22/70, EKL, EU:C:1971:32, punkt 42; 2.3.1994, parlament vs. nõukogu, C‑316/91, EKL, EU:C:1994:76, punkt 8, ja 13.10.2011, Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon, C‑463/10 P ja C‑475/10 P, EKL, EU:C:2011:656, punkt 36). Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et liikmesriik võib esitada tühistamishagi siduvaid õiguslikke tagajärgi tekitava akti peale, ilma et ta peaks tõendama põhjendatud huvi olemasolu (eespool viidatud kohtuotsus Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon, EU:C:2011:656, punkt 36, ja kohtuotsus, 20.9.2012, Prantsusmaa vs. komisjon, T‑154/10, EKL, EU:T:2012:452, punkt 37).
130

Mis puudutab Otero artiklit, siis tuleb märkida, et selles sisalduvaid hinnanguid on teised autorid tuliselt kritiseerinud hiljem ajakirjas Analytical Chemistry avaldatud kommentaarides. Need autorid kritiseerisid muu hulgas Otero ja kõnealuse artikli teiste autorite antud hinnangute teaduslikku väärtust. Nad leidsid muu hulgas järgmist: „[S]elles dokumendis kirjeldatud katsete ja vaatluste põhjal ei saa kahtluse alla seada [LC‑]MS/MS meetodi kui tarbijate kaitseks mõeldud standardmeetodi põhjendatust ega usaldusväärsust […] Me järeldame, et kuna autorid tuginesid valele meetodile, on kogu artikkel „mureküsimuste” ja „väljapakutud standardmeetodite” seisukohast asjassepuutumatu. Kahjuks tähendab see samuti, et artikkel põhineb vääral eeldusel […] Dokumendist ilmneb, et LC‑MS[/MS] meetodi viljakaks kasutamiseks olulisi tegureid on üldiselt valesti mõistetud ning esinevad mõned eriteadmistega seotud probleemid kolme toksiini käsitlevates töödes. Me tõestame, et seoses katsete läbiviimise ja nende kohta koostatud aruannetega esinevad probleemid, sealhulgas võimalik ristsaastumine injektori kasutamise tõttu ja kvaliteedi või kvaliteedikontrolli tagamata jätmine. Seetõttu leiame, et nende andmete põhjal tehtud konkreetsed järeldused on väärad.”
197

Ent esiteks on selle kokkuleppe preambuli põhjendustes 6‐9 märgitud järgmist: „6. UKE direktor leiab, et TP ei täida [tema] otsustest tulenevad seaduslikke kohustusi, eelkõige diskrimineerimise keelu ja TP taristule juurdepääsu võimaldamise kohustust. 7. TP‑le on määratud trahve mitmekümnes asjas, muu hulgas selle eest, et ta ei ole tähtaegselt täitnud tingimusi, mis tagaksid juurdepääsu side valdkonnas, et ta ei ole teinud pakkumist, milles oleks määratletud kliendiliinile eraldatud juurdepääsu ja sellega seotud käitiste kokkulepete (RUO pakkumine [eraldatud juurdepääsu standardpakkumine]) raamtingimused, et ta on rikkunud otsust, millega kehtestati Bitstream Access [lairibaühenduse teenused] pakkumine, et ta ei ole täitnud ettekirjutust pidada õigusnormides ette nähtud raamatupidamisarvestust ja kirjeldada TP võrguga seotud hangete kuluarvutusi, et ta ei ole koostanud TP raampakkumist sidealase juurdepääsu kohta seoses võrku ühendamisega (RIO pakkumine [vastastikuse sidumise standardpakkumine]) ning et ta ei ole avalikustanud side valdkonnas sõlmitud juurdepääsukokkulepete sisu. 8. UKE direktori hinnangul ei ole TP‑le pandud sidevõrkudele juurdepääsu puudutavad seaduslikud kohustused võimaldanud tagada tõhusat konkurentsi asjassepuutuvatel turgudel, kus TP on märkimisväärse turujõuga operaator, ning see tõhusa konkurentsi puudumine on UKE direktori hinnangul püsiv. Seetõttu on UKE direktor alustanud tööd selle nimel, et seadusliku meetmena kohustada TP‑d end funktsioonipõhiselt osadeks jaotama. 9. Et vältida funktsioonipõhist osadeks jaotamise kohustust, alustas TP läbirääkimisi sideturu turuosalistega, et määrata kindlaks koostöötingimused [AO‑dega]; TP hinnangul võimaldavad need läbirääkimised lõpetada TP konkurentsivastase ja diskrimineeriva tegevuse, mis on tuvastatud niisugustel asjassepuutuvatel turgudel, kus [ta] on märkimisväärse turujõuga operaator.” [mitteametlik tõlge]
74

Selle kohta tuleb meenutada, et pelgast vastuolust otsuse põhjenduste ja resolutsiooni vahel ei piisa, et jõuda järeldusele, et otsuses on tehtud põhjendamisviga, tingimusel et esiteks võimaldab otsus tervikuna hagejal tuvastada see kokkusobimatus ja sellele viidata, teiseks on resolutsiooni sõnastus piisavalt selge ja täpne, et võimaldada tal mõista otsuse täpset ulatust, ning kolmandaks on tõendid, mida kasutati hagejale resolutsioonis süüks pandud rikkumistes tema osalemise tuvastamisel, selgelt määratletud ja neid on põhjendustes analüüsitud (vt selle kohta kohtuotsus Adriatica di Navigazione vs. komisjon, punkt 32 eespool, EU:T:2003:335, punktid 49–52).
53

Kohtupraktika kohaselt peavad need andmed olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitseks ja Üldkohus saaks teha asjas otsuse. Sama kehtib ka kõigi nõuete suhtes, mille puhul tuleb esitada õiguslikud alused ja argumendid selleks, et nii kostja kui ka kohus saaksid hinnata hagi põhjendatust (kohtuotsus, 7.7.1994, Dunlop Slazenger vs. komisjon, T‑43/92, EKL, EU:T:1994:79, punkt 183). Selleks et hagi oleks vastuvõetav, peavad selle aluseks olevad olulised faktilised ja õiguslikud asjaolud tulenema vähemalt kokkuvõtlikult, ent järjekindlalt ja arusaadavalt hagiavalduse tekstist. Kuigi hagiavalduse teksti saab konkreetsete punktide osas põhjendada ja täiendada viidetega hagiavaldusele lisatud dokumentide kindlatele osadele, ei saa üldine viide muudele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud, kompenseerida hagiavalduse õigusliku argumentatsiooni oluliste elementide puudumist, mis peavad eespool viidatud sätete alusel hagiavalduses esinema (vt kohtuotsused, 17.9.2007, Microsoft vs. komisjon, T‑201/04, EKL, EU:T:2007:289, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika; 7.5.2009, NVV jt vs. komisjon, T‑151/05, EKL, EU:T:2009:144, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 5.10.2011, Transcatab vs. komisjon, T‑39/06, EKL, EU:T:2011:562, punkt 366 ja seal viidatud kohtupraktika). Pealegi ei ole Üldkohtu ülesanne lisadest otsida ja kindlaks teha neid väiteid ja argumente, mida võib lugeda hagi aluseks olevateks, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne (vt selle kohta kohtuotsused, 11.9.2014, MasterCard jt vs. komisjon, C‑382/12 P, EKL, EU:C:2014:2201, punkt 40; , NVV jt vs. komisjoneespool viidatud, EU:T:2009:144, punkt 61, ning Transcatab vs. komisjon, eespool viidatud, EU:T:2011:562, punkt 366).
Euroopa Kemikaaliamet vastas 22. detsembri 2010. aasta kirjas ChemSecile järgmiselt:

„[…] Mis puutub Teie taotluse punkti 1, siis paljastaks tootja/importija kohta teabe avalikustamine kemikaalimääruse artikli 118 lõike 2 punkti d ja määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 [sic, tegelikult artikli 4 lõike 2] alusel teabe sidemete kohta tootja/importija ja allkasutajate vahel, mis kahjustaks ärihuvide kaitset. Peale selle kujutab asjaolu, et tootja või importija on läbinud registreerimise, endast turu jaoks hinnalist teavet. See teave võib suurendada turu läbipaistvust ning võimaldada ettevõtjatel kohandada oma käitumist enda konkurentide seisukorraga. Seega vastab konkreetsete ettevõtjate kohta teabe avalikustamata jätmine üldisele huvile. Ei ole põhjust arvata, et asjaomase teabe avalikustamine teenib ülekaalukat üldist huvi, ning käesoleval juhul ei ole kemikaalimääruse artikli 118 lõike 2 viimase lõigu alusel tuginetud ka sellele, et teabe avalikustamine on vajalik kiirete meetmete rakendamise tõttu. Seetõttu ei saa asjaomast teavet avalikustada, kuna kohaldamisele kuulub teatav määruses nr 1049/2001 ette nähtud erand.

Mis puutub Teie taotluse punkti 2, siis arvestage sellega, et kemikaalimääruse artikli 118 lõike 2 punkti c kohaselt loetakse täpse koguse kohta teabe avalikustamist tavaliselt ärihuvide kaitset kahjustavaks. Nagu eelmises punktis on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 3 [sic, tegelikult artikli 4 lõige 2] kohaldatav, kuna asjaomase teabe avalikustamine tõesti kahjustaks ärihuvide kaitset ning me ei näe ühtki põhjust, mis annaks alust jõuda teistsugusele järeldusele või kalduda õiguslikust eeldusest kõrvale. Teistsugusele järeldusele ei tule jõuda ka mis tahes ülekaalukat üldist huvi arvestades. Nagu eelmiseski punktis ei ole peale selle nõutav ühegi kiire meetme rakendamine kemikaalimääruse artikli 118 lõike 2 viimase lõigu tähenduses. Seetõttu ei saa asjaomast teavet avalikustada, kuna kohaldamisele kuulub määruses nr 1049/2001 ette nähtud erand.

Mis puutub Teie taotluse punkti 3, siis arvestage sellega, et Euroopa Kemikaaliamet on teinud oma veebisaidil […] avalikkusele kättesaadavaks faasiainete nimekirja. See nimekiri võimaldab kontrollida, millised asjaomased ained on registreeritud ja millised ei ole [registreeritud]. Nende ainete osas, mida te olete oma nimekirjas loetlenud, on kergesti võimalik kontrollida, et enamik asjaomaseid aineid ei ole (veel) registreeritud. Seetõttu ei ole käesoleval ajal Euroopa Kemikaaliameti valduses Teie taotletud teavet ning seetõttu ei saa me Teie taotlust selle punkti osas rahuldada.

[…]

Euroopa Kemikaaliamet teeb kõik endast oleneva, et esitada nii kiiresti kui võimalik oma veebisaidil teave ainete koguste vahemiku kohta. Nimetatud teabe kättesaadavaks tegemise tehniline teostus on veel väljatöötamisel, ja me palume aru saada, et kulub teataval määral aega, enne kui see teave saab pärast kõigi toimikute menetlemist aja jooksul lisatud […]”.
66

Sellega seoses on oluline sissejuhatuseks meenutada, et õigus olla ära kuulatud, mis on kaitseõiguste ülimalt oluline osa, on liidu õiguse aluspõhimõte, mida tuleb järgida igas menetluses, sh haldusmenetlus, eelkõige juhul, kui see võib kaasa tuua karistuse ja eelkõige trahvi määramise, ning et selle põhimõtte kohaselt on muu hulgas nõutav, et huvitatud ettevõtjal võimaldatakse haldusmenetluse käigus esitada tõhusalt oma seisukoht (vt selle kohta kohtuotsused, 13.2.1979, Hoffmann-La Roche vs. komisjon, 85/76, EKL, EU:C:1979:36, punkt 9; 7.6.1983, Musique Diffusion française jt vs. komisjon, 100/80–103/80, EU:C:1983:158, ja 7.1.2004, Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punktid 64–66).
62

Eespool punktis 39 viidatud kohtupraktika alusel ei saa hagejad pealegi põhjendamiskohustuse rikkumisele tugineda. Esiteks olgu nimelt märgitud osas, milles hagejad viitavad hindamiskomisjoni märkustele, mis esitati nende pakkumuste hindamisel kriteeriumide 1.5, 3.2, 3.5 ja 4.2 suhtes, et piisab, kui sedastada, et hagejad ei viita neile märkustele tervikuna sellisel kujul, nagu need esinevad neile edastatud hindamisprotokolli väljavõtetes. Tuleb asuda seisukohale, et need märkused on piisavalt täpsed, et neid mõista ja vaidlustada ning võimaldada hindamiskomisjoni hinnangu kontrollimist, ning pealegi on hagejad tsiteerinud neid märkusi, mis esitati nende pakkumuste hindamisel kriteeriumide 1.2, 1.4, 3.3, 3.4 ja 3.5 suhtes. Lõpuks olgu märgitud hagejate selle arutluskäigu osas, millega nad vaidlustavad nende poolt viidatud teatud märkuste põhjendatuse, et nende esitatud dokumentides, mis käsitlevad teist ja kolmandat väidet ja mis puudutavad nende pakkumuste hindamist kriteeriumide 1.1, 1.2, 1.4, 1.5, 3.2, 3.4, 3.5 ja 4.2 suhtes või ühe teise pakkumuse hindamist, mille kohta oli esitatud sama märkus kriteeriumide 1.3 ja 3.3 puhul, et selle arutluskäiguga ei saa viidata põhjendamiskohustuse rikkumisele. Tegelikult näitab see arutluskäik lisaks veel, et hagejatel oli võimalik väljaannete talituse sellekohastest põhjendustest aru saada.
38

Täpsemalt otsustas Üldkohus, et komisjon rikkus põhjendamiskohustust seoses eelise määratlemisega IFPENi suhetes tarnijate ja klientidega ning kohustust seda eelist tõendada, nagu ka õigusnorme, kui ta otsustas kasutada eelise suuruse arvutamisel faktooringut ja täitmisgarantiid. Üldkohus leidis samuti, et selle eelise tõendamiseks ei tohtinud komisjon kasutada eeldust, et avalik-õiguslikule tööstus- ja kaubandusasutusele on tema staatusega kaasneva kaudse ja piiramatu riigitagatisega antud eelis, mida Euroopa Kohus kinnitas 3. aprilli 2014. aasta kohtuotsuses Prantsusmaa vs. komisjon (C‑559/12 P, EU:C:2014:217). Nimelt otsustas Üldkohus, et esiteks ei olnud selle eelduse aluseks olev hüpotees seoses IFPENi ja tema tarnijate vahelise suhtega tõenäoline, ning teiseks kuna komisjon ei määratlenud eelist, mis tuleneb IFPENi jaoks tagatisest tema suhetes klientidega, oli eeldus, millele ta kavatses tugineda, esemetu. Lisaks otsustas Üldkohus, et eelise esinemise eeldus oli piiratud tehingutega, mis eeldavad rahastamist, laenu või üldisemalt krediiti ega saanud seega laieneda avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse suhetele oma tarnijate ja klientidega. Samuti otsustas Üldkohus, et kui komisjon võis tugineda eeldusele, mida Euroopa Kohus kinnitas 3. aprilli 2014. aasta kohtuotsuses Prantsusmaa vs. komisjon (C‑559/12 P, EU:C:2014:217), et tõendada eelist, mis IFPEN sai avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest suhetes pankade ja finantsasutustega, oli see eeldus käsitletud juhul ümber lükatud. Nimelt märkis Üldkohus, et alates IFPENi ümberkujundamisest avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks 2006. aasta juulist kuni vaidlustatud otsuses vaadeldud ajavahemiku lõpuni ehk 2010. aasta lõpuni ei saanud IFPEN avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest mingit tegelikku majanduslikku eelist, mis oleks väljendunud pankade või finantsasutuste antud soodsamates krediiditingimustes. Üldkohus leidis samuti, et kuna eeldus oli vaadeldava ajavahemiku osas ümber lükatud, ei olnud sellele võimalik uuesti tugineda, et tõendada, et tagatis andis IFPENile suhetes pankade ja finantsasutustega eelise tulevikus, ilma et olukord, milles eeldus ümber lükati, oleks oluliselt muutunud. Sellega seoses leidis Üldkohus, et komisjon ei saanud tugineda pelgale põhikirjas ette nähtud võimalusele laenu võtta, et asuda seisukohale, et IFPEN tulevast eelist on võimalik tõendada eeldusega.