ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 6. septembri 2018. aasta määrus –

Gmalieva jt

(kohtuasi C‑79/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Teenuste osutamise vabadus – Hasartmängud – Hasartmängumonopol liikmesriigis – Liikmesriigi õigusnormid, mis keelavad pädeva haldusasutuse antud eelneva loata mänguautomaatide käitamise

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Hasartmängud – Liikmesriigi õigusnormid, mis keelavad pädeva haldusasutuse antud eelneva loata mänguautomaatide käitamise – Õigustatus – Hasartmängude pakkumise piiramine ja nende mängudega seotud kuritegevuse vastu võitlemine – Proportsionaalsuse nõude ja diskrimineerimiskeelu järgimise kohustus – Tingimused – Nende eesmärkide sidus ja süstemaatiline tegelikult taotlemine – Liikmesriigi kohtu hinnang

(ELTL artikkel 56)

(vt punktid 22–31 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb Euroopa Liidu Kohtu antud juhiseid ja eeskätt 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsust Pfleger jt (C‑390/12, EU:C:2014:281) arvestades kindlaks teha, kas sellist riigisisest hasartmängude suhtes kehtivat korda, nagu on kõne all põhikohtuasjas, saab ELTL artikli 56 ja sellele järgnevate artiklite seisukohalt sidusaks pidada, juhul kui riigisiseses kohtumenetluses on kindlaks tehtud, et:

– hasartmängusõltuvus ei kujuta endast sellist ühiskondlikku probleemi, mis nõuaks riiklikku sekkumist;

– keelatud hasartmäng ei ole kuritegu, vaid selle puhul on tegemist üksnes väärteoga;

– riigikassasse laekub hasartmängudest aastas rohkem kui 500 miljonit eurot (ehk 0,4% kogu aastaeelarvest); ja

– kontsessionääride reklaam on suunatud peamiselt sellele, et õhutada hasartmänge mängima ka neid, kes ei ole neid seni mänginud.

( 1 ) ELT C 178, 6.6.2017.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 14. juuni 2018. aasta määrus –

GS

(kohtuasi C‑440/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Otsene maksustamine – Asutamisvabadus – Direktiiv 2011/96/EL – Artikli 1 lõige 2 – Emaettevõtja – Valdusühing – Mitteresidendist emaettevõtjale kui valdusühingule jaotatud kasumilt maksu kinnipidamine – Maksuvabastus – Maksudest kõrvalehoidumine, maksustamise vältimine ja muud kuritarvitused – Eeldus

1. Õigusaktide ühtlustamine–Eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatav ühine maksustamissüsteem–Direktiiv 2011/96–Ammendav ühtlustamine–Puudumine–Võimalus hinnata liikmesriigi õigusnormide kokkusobivust samas valdkonnas esmase õiguse alusel (nõukogu direktiiv 2011/96, muudetud direktiiviga 2013/13, artikli 1 lõige 2) (vt punkt 31)

2. Õigusaktide ühtlustamine–Eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatav ühine maksustamissüsteem–Direktiiv 2011/96–Emaettevõtjale jaotatud kasumilt kinnipeetavast maksust vabastamine tütarettevõtja liikmesriigis–Residendist tütarettevõtja poolt mitteresidendist emaettevõtjale makstud dividend–Kinnipeetavast maksust vabastamise üldnorm–Kuritarvituse korral või maksudest kõrvalehoidumisel sellest normist kõrvalekaldumine–Sellistele isikutele kuuluv osalus emaettevõtjas, kellel puudub õigus saada vastavat maksuvabastust–Liikmesriigi õigusnormid, millega nendele isikutele üldjuhul välistatakse maksuvabastuse andmine–Ümberlükkamatu eeldus pettuse või kuritarvituse esinemise kohta–Vastuvõetamatus (ELTL artikkel 49; nõukogu direktiiv 2011/96, muudetud direktiiviga 2013/13, artikli 1 lõige 2) (vt punktid 43–45, 48, 63, 64, 66 ja 77–81 ning resolutsioon)

Resolutsioon

Nõukogu 30. novembri 2011. aasta direktiivi 2011/96/EL eri liikmesriikide ema- ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta, mida on muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/13/EL, artikli 1 lõiget 2 ning ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus liikmesriigi sellised maksuõigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ning mille kohaselt peetakse maks kinni residendist tütarettevõtja poolt mitteresidendist emaettevõtjale makstavalt dividendilt, kuid mille alusel ei ole viimasel õigust saada nimetud maks tagasi või saada maksuvabastus, kui esiteks kuulub kõnealuses emaettevõtjas osalus isikutele, kellel puudub õigus saada kinnipeetud maks tagasi või saada maksuvabastus juhul, kui nad oleksid dividendi saanud otse selliselt tütarettevõtjalt, ja kõnealune emaettevõtja ei saanud asjaomasel majandusaastal oma brutotulu iseenda majandustegevusest ning kui teiseks üks kahest kõnealuste õigusnormidega kindlaks määratud tingimustest on täidetud, nimelt kas selle emaettevõtja kaasamiseks puuduvad majanduslikud või muud kaalukad põhjused või viimane ei osale oma tegevusalale vastava loodud ettevõttega üldises majandustegevuses, võtmata arvesse kõnealuse emaettevõtjaga seotud ettevõtjate korralduslikke, majanduslikke või muid olulisi tunnuseid.

( 1 ) ELT C 374, 6.11.2017.
Kuna eelotsusetaotlus on Euroopa Kohtus toimuva menetluse alus, on tingimata vajalik, et liikmesriigi kohus selgitaks selles taotluses ise põhikohtuasja faktilist ja õiguslikku raamistikku.

Seda kohustust tuleb järgida eriti teatavates valdkondades, mida iseloomustavad keerulised faktilised ja õiguslikud olukorrad (vt selle kohta 26. jaanuari 1993. aasta kohtuotsus Telemarsicabruzzo jt, C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, punkt 7; 19. märtsi 1993. aasta kohtumäärus Banchero, C‑157/92, EU:C:1993:107, punkt 5, ning 12. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Ragn-Sells, C‑292/12, EU:C:2013:820, punkt 39), aga ka siis, kui eelotsusetaotluse esitanud organile on seadusega antud eri laadi ülesandeid.

Viimasel juhul võib eelotsusetaotluse vastuvõetavus sõltuda küsimusest, kas eelotsusetaotluse esitanud siseriikliku asutuse saab kvalifitseerida ELTL artikli 267 tähenduses „liikmesriigi kohtuks“, kui ta täidab kohtulikke ülesandeid, samas kui muid, eelkõige haldusülesandeid täites ei saa teda selleks kvalifitseerida (vt 26. novembri 1999. aasta kohtumäärus ANAS, C‑192/98, EU:C:1999:589, punkt 22).

(vt punktid 28–30)
Euroopa Kohtu (kuues koda) 30. mai 2018. aasta määrus – Yanchev

kohtuasi C-481/17 ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 –Euroopa Komisjoni heakskiidetud abikava – Investeerimisabi põllumajandussektoris – Maksuvabastus – Ettevõtja vabastamine tulumaksust – Tingimused – Selle abikava alusel üksikabi andmisest keeldumine

1. Eelotsuse küsimused–Vastus, mille võib selgelt tuletada kohtupraktikast–Kodukorra artikli 99 kohaldamine (ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 99) (vt punkt 19)

2. Riigiabi–Komisjoni poolt heakskiidetud üldine abikava–Investeerimisabi põllumajandussektoris–Ettevõtja vabastamine tulumaksust–Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei anta mingit abi riigile võlgu olevale maksumaksjale–Lubatavus (ELTL artikli 108 lõige 3) (vt punktid 22, 24 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Komisjoni 11. veebruari 2011. aasta otsust C (2011) 863, mis puudutab ELTL artiklite 107 ja 108 alusel riigiabi andmist ja millega kiidetakse heaks Bulgaaria Vabariigi riigiabi nr 546/201, mis seisneb põllumajandusettevõtetesse tehtud investeeringute vabastamises tulumaksust, tuleb tõlgendada nii, et see ei takista nimetatud liikmeriigil keelduda selle abikava alusel abi andmisest põhjusel, et taotleja ei vasta liikmesriigi õiguses kehtestatud tingimusele, mille kohaselt ei anta mingit abi riigile võlgu olevale maksumaksjale, ja seda sõltumata asjaolust, et nimetatud otsus ei näe sõnaselgelt ette sellist tingimust.

( 1 ) ELT C 369, 30.10.2017.
Kohtuasi C‑640/17

Luís Manuel dos Santos

versus

Fazenda Pública

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra)

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Riigimaks – Diskrimineerivate maksude keeld – ELTL artikkel 110 – Ühtne mootorsõidukite liiklusmaks – Maksumäära kehtestamine olenevalt sõiduki maksustamise liikmesriigis esmase registreerimise kuupäevast – Teistest liikmesriikidest imporditud kasutatud mootorsõidukid – Teises liikmesriigis esmase registreerimise kuupäeva arvestamata jätmine

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kaheksas koda) 17. aprilli 2018. aasta määrus

Maksusätted – Riigimaks – Ühtne mootorsõidukite liiklusmaks – Maksumäära kehtestamine olenevalt sõiduki maksustamise liikmesriigis esmase registreerimise kuupäevast – Kohaldamine teistest liikmesriikidest imporditud kasutatud sõidukitele – Teises liikmesriigis esmase registreerimise kuupäeva arvestamata jätmine – Lubamatus

(ELTL artikkel 110)

ELTL artiklit 110 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võetakse ühtset liiklusmaksu sõiduautodelt, mis on registreeritud või registrisse kantud nimetatud liikmesriigis, ilma et võetaks arvesse sõiduki esmase registreerimise kuupäeva, kui registreerimine toimus teises liikmesriigis ja selle tulemusel on teisest liikmesriigist imporditud sõidukite maksumäär kõrgem kui samasugustel sõidukitel, mida ei ole imporditud.

(vt punkt 22 ja resolutsioon)
1.

Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 3 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas üksnes tõsiasi, et tarbija on allkirjastanud müüja või teenuseosutajaga sõlmitud lepingu, milles on sätestatud, et lepingu allkirjastamisega nõustub tarbija kõikide müüja või teenuseosutaja poolt koostatud lepingutingimustega, ei lükka ümber eeldust, et sellistes tingimustes ei ole eraldi kokku lepitud.
Euroopa Kohtu (kümnes koda) 13. novembri 2019. aasta määrus – Hamed ja Omar

(liidetud kohtuasjad C‑540/17 ja C‑541/17) ( 1 )

Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala – Rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühised nõuded – Direktiiv 2013/32/EL – Artikli 33 lõike 2 punkt a – Rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätmine põhjendusega, et teine liikmesriik on taotlejale juba andnud pagulasseisundi – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 4 – Reaalne ja tõendatud ebainimliku ja alandava kohtlemise oht – Pagulasseisundi saajate elutingimused selles teises liikmesriigis

Põhiõigused – Piinamise ning ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeld – Ulatus – Liikmesriigis rahvusvahelise kaitse andmise menetluse järgselt esinevad süsteemsed puudused, mille põhjuseks on selle kaitse saajate elutingimused – Teiste liikmesriikide suhtes kehtiv keeld jätta varjupaigataotlus vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata põhjusel, et selles liikmesriigis on eelnevalt antud pagulasseisund – Tingimused – Nende puuduste tegeliku olemasolu hindamine – Kriteeriumid – Äärmusliku materiaalse puuduse esinemise nõue

(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 4; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/32, artikli 33 lõike 2 punkt a)

(vt punktid 34–43 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta artikli 33 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik kasutab selle sättega antud võimalust jätta rahvusvahelise kaitse taotlus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata põhjendusega, et teine liikmesriik on taotlejale juba andnud pagulasseisundi, kui neid elutingimusi arvestades, mis kõnealusel taotlejal selles teises liikmesriigis selle seisundi saajana eeldatavasti on, ähvardab teda reaalne oht, et talle saab osaks Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 4 tähenduses ebainimlik või alandav kohtlemine.

( 1 ) ELT C 402, 27.11.2017.
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 7 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et niisugused riigisisesed õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitletavad, mis võimaldavad teha maksekäsu määruse panga raamatupidamisdokumentide väljavõtte kui tarbijakrediidilepingust tuleneva nõude olemasolu tõendava tõendi alusel, kui maksekäsu avaldust lahendaval kohtul ei ole pädevust hinnata selle lepingu tingimuste võimalikku ebaõiglast olemust, ega kontrollida, kas lepingus on esitatud eespool nimetatud artiklis 10 sätestatud teave, on nendega vastuolus, kuna sellisele määrusele vastuväite esitamise kord ei võimalda tagada neist direktiividest tarbijale tulenevate õiguste järgimist.

Seega niisugune menetluskord nagu põhikohtuasjas käsitletav, millega ühelt poolt nõutakse tarbijalt, et ta esitaks kahenädalase tähtaja jooksul alates maksekäsu kättetoimetamisest faktilised asjaolud ja tõendid, mis võimaldavad kohtul hindamist läbi viia, ning teiselt poolt kahjustatakse teda sellega, kuidas kohtukulusid arvestatakse, toob endaga kaasa märkimisväärse ohu, et asjasse puutuvad tarbijad ei esita vajalikku vastuväidet (vt selle kohta 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Profi Credit Polska, C-176/17, EU:C:2018:711, punktid 69 ja 70).

(vt punktid 48 ja 53 ning resolutsioon)
6.

Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – Komisjoni otsus, milles tuvastatakse, et tegemist ei ole riigiabiga – Konkureeriva ettevõtja kaebus, millega vaidlustatakse otsuse põhjendatus – Ettevõtja, kes ei põhjenda ära, et tema turuseisundit on oluliselt kahjustatud – Vastuvõetamatus (ELTL artikli 108 lõige 2 ja ELTL artikli 263 neljas lõik) (vt punktid 44 ja 49–54)
Euroopa Kohtu asepresidendi 5. septembri 2018. aasta määrus –

Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe vs. Rumeenia ja komisjon

(kohtuasi C‑717/17 P(I))

Apellatsioonkaebus – Menetlusse astumine – Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu teine lause – Vaidlus liikmesriigi ja Euroopa Liidu institutsiooni vahel – Euroopa kodanikualgatus „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe“ – Selle kodanikualgatuse korraldajate menetlusse astumise avaldus – Rahuldamata jätmine

1. Kohtumenetlus – Menetlusse astumine – Huvitatud isikud – Menetlusse astumise avaldus, mille on esitanud füüsiline või juriidiline isik kohtuasjas, mille pooled on liikmesriik ja liidu institutsioon – Vastuvõetamatus (ELL artikli 13 lõige 1; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 40 teine lõik) (vt punktid 23, 24, 33, 37)

2. Liidu kodakondsus – Kodaniku õigused – Kodanikualgatuse esitamine – Määrus nr 211/2011 – Võimatus samastada kodanikualgatuse ettepanekut liidu institutsioonide poolt vastuvõetava õigusakti ettepanekuga (ELTL artikli 24 esimene lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 211/2011) (vt punktid 30, 31)

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Jätta Comitetul cetăţenilor ai iniţiativei cetăţeneşti europene Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe’i kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Rumeenia kohtukulud.
26

Seetõttu tuleb nentida, et käesoleval juhul ei esine ühtki asjaolu, mis võimaldaks järeldada, et seadus nr 89/2001, mis on üldseadus, teenib kohtute koostöö valdkonda kuuluva liidu õigusnormi rakendamise eesmärki, ja et kuigi see seadus võib kaudselt mõjutada liidu õigusruumi toimimist, teenib see teistsuguseid eesmärke kui need sätted, mida eelotsusetaotlustes on tsiteeritud.
18

Eelotsusetaotluse esitanud kohus väljendab seoses sellega kahtlust selles osas, milles tema käsutuses on ainult Bulgaaria kõrgeima kohtu otsus seoses abielulahutusega, mis käsitleb kohtuasja, milles on vaatluse all abielu kestel omandatud vara müük. Selle kohtuotsuse kohaselt käsitleb määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punktis a silmas peetud erand ainult kohtuasju, mis puudutavad sellist abieluvararežiimi, nagu on määratletud perekonnaseadustiku teatavates artiklites, mis ei sisalda sätteid vararežiimi sellise lõpetamise kohta. Sellest tuleneb, et see kuulub selle määruse reguleerimisalasse. See kohus on arvamusel, et kui sellega oleks tegemist, oleks Itaalia kohtud pädevad tegema otsust põhikohtuasjas vastavalt nimetatud määruse artikli 4 lõikele 1. Seevastu, kui see ei oleks kohaldatav, oleks rahvusvahelise eraõiguse seadustiku artikli 4 lõike 1 punkti 2 kohaselt pädevad Bulgaaria kohtud.
102

Tuleb siiski tõdeda, et esiteks ei saa käesolevas kohtuasjas pidada karistusmakset sanktsiooniks ning teiseks kahandab tõlgendus, mille Poola Vabariik on andnud üldiselt liidu õiguse õiguskaitsevahendite süsteemile ja konkreetselt ajutiste meetmete kohaldamise menetlusele, märkimisväärselt võimalust, et see menetlus saavutaks oma eesmärgi juhul, kui liikmesriik, kelle suhtes on ajutised meetmed määratud, seda määrust ei täida. Kui liikmesriiki sunnitakse ajutisi meetmeid kohaldava kohtuniku määratud ajutiste meetmete järgimisele sellega, et nende täitmata jätmise korral on ette nähtud karistusmakse, on selle eesmärgiks tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud ja liidu aluseks olevast õigusriigi põhimõttest.
19

Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione (Itaalia kõrgeim kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule mõlemas kohtuasjas järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [dekreetseaduse nr 64/2010] artikli 3 lõikes 7 sätestatud Itaalia õigusnormid, kus on ette nähtud, et „balletitantsijate ja baleriinide kategooriasse kuuluvad mees- ja naisartistid jõuavad pensioniikka 45aastaseks saamisel, kusjuures töötajate puhul, kelle suhtes kohaldatakse täiel määral sissemaksepõhist või segasüsteemi, kasutatakse kõrgema eaga seotud koefitsienti, nagu on ette nähtud 8. augusti 1995. aasta seaduse nr 335 artikli 1 lõikes 6. Kahe aasta jooksul pärast käesoleva sätte jõustumist on eelmises lõikes nimetatud kategooriasse kuuluvatel tähtajatult tööle võetud töötajatel, kes on jõudnud pensioniikka või üle selle, õigus kasutada igal aastal uuendatavat võimalust jääda edasi tööle. Selle võimaluse kasutamiseks tuleb kahe kuu jooksul pärast käesoleva sätte jõustumist või kolme kuu jooksul enne seda, kui on tekkinud õigus pensionile, esitada avaldus ente nazionale di previdenza e assistenza per i lavoratori dello spettacolo’le (ENPALS) (etendusasutuste loominguliste töötajate riiklik sotsiaalkaitseamet), ilma et see muudaks vanaduspensionile jäämise ea ülempiiri, mis on naistel 47 aastat ja meestel 52 aastat“, on vastuolus soolise diskrimineerimise keelu põhimõttega, mis on ette nähtud direktiivis 2006/54 ja hartas (artikkel 21)?“
4

Direktiivi 2014/24 artikli 58 „Kvalifitseerimise tingimused“ lõikes 4 on sätestatud: „Seoses tehnilise ja kutsealase suutlikkusega võib avaliku sektori hankija kehtestada nõudeid tagamaks, et ettevõtjatel on olemas vajalikud inim- ja tehnilised ressursid ning kogemused lepingu täitmiseks nõutaval kvaliteeditasemel. Avaliku sektori hankija võib eelkõige nõuda, et ettevõtjatel on piisavalt kogemusi, mida kinnitavad sobivad viited varem täidetud lepingutele. Avaliku sektori hankija võib eeldada, et ettevõtjal ei ole nõutavat kutsealast suutlikkust, kui avaliku sektori hankija on teinud kindlaks, et asjaomase ettevõtja puhul esineb huvide konflikt, mis avaldab negatiivset mõju lepingu täitmisele. Asjade hankemenetluste puhul, mis nõuavad kohaletoomist või paigaldamist, teenuseid või ehitustöid, võib hinnata ettevõtja kutsealast suutlikkust teenust osutada või paigaldus- või ehitustöid teha, võttes arvesse tema oskusi, efektiivsust, kogemusi ja usaldusväärsust.“
6

Kuna põhikohtuasja kaebaja leidis, et teda on diskrimineeritud, esitas ta eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse, milles vaidlustas nimetatud maksu tasumise nõude. Ta väidab, et sõidukeid, mis on imporditud pärast 1. juulit 2007 ja sama vanu sõidukeid, mis on imporditud ja registreeritud enne 1. juulit 2007, maksustatakse erinevalt hoolimata sellest, et neil on samad tunnused, ja see on vastuolus ELTL artiklis 110 sätestatud liikmesriikidevahelise kaupade vaba liikumise põhimõttega.
51

Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et asjaolu, et riigisisene kohus hindab omal algatusel direktiivist 2008/48 tulenevate nõuete täitmist, kujutab endast sobivat vahendit, mille abil saavutada selle direktiivi artiklis 10 püstitatud eesmärk ning aidata kaasa kõnealuse direktiivi põhjenduses 31 märgitud eesmärkide saavutamisele (vt selle kohta 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 68, ja analoogia alusel 16. novembri 2010. aasta kohtuotsus Pohotovosť, C‑76/10, EU:C:2010:685, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika). Euroopa Kohtu praktika kohaselt on riigisisese kohtu selle kohustuse, mis seisneb omal algatusel direktiivist 2008/48 tulenevate nõuete täitmise hindamises, eeldus, et talle on teada selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud (vt selle kohta 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 70, ja analoogia alusel 4. juuni 2009. aasta kohtuotsus Pannon GSM, C‑243/08, EU:C:2009:350, punkt 32).
23

Teiseks leiab komisjon, et 13 advokaadi kasutamine ajavahemiku kohta 7. märtsist 2017 kuni 16. jaanuarini 2019 on liigne. Tööperiood, mida tuleb arvesse võtta, on üksnes ligikaudu kuus kuud ja see algas päeval, mil UPSile apellatsioonkaebus kätte toimetati, ning lõppes päeval, mil UPS esitas vasturepliigi. Tunnimäär, mida küsisid kaks põhiadvokaati, st 862 eurot/tund ning 695 eurost kuni üle 820 euroni tunnis, on samuti ülemäärane, arvestades tasusid, mis jäävad 360 eurot/tund ja 495 eurot/tund vahele ja mida Euroopa Kohus näib varasemates kohtuasjades aktsepteerivat. UPS palub hüvitada 878,4 advokaadi töötundi tunnimääraga, mis on keskmiselt 600 eurot/tund, vaatamata sellele, et tööd tegid paljud nooremadvokaadid ja praktikandid. Komisjon leiab, et välja tuleb mõista keskmine määr 350 eurot/tund. Samuti on ebaproportsionaalne 13 majandusteadlase kasutamine, kelle puhul ta järeldas, liites UPSi lisades mainitud rubriigid, et nad töötasid 363,5 tundi keskmise tunnimääraga 824 eurot/tund.
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 31. mai 2018. aasta määrus – Bán

(kohtuasi C-24/18)

Eelotsusetaotlus – Põhivabadused – ELTL artiklid 49 ja 63 – Puhtalt riigisisene olukord – Piisavate täpsustuste puudumine põhikohtuasja faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 – Ilmselge vastuvõetamatus

Eelotsuse küsimused–Vastuvõetavus–Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi–Kohustuse ulatus põhivabaduste valdkonnas–Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga–Viite puudumine asjaolule, millest tulenevalt taotletav tõlgendus on kohtuvaidluse lahendamiseks vajalik–Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94)

(vt punktid 14–19)

Resolutsioon

Budapesti II. és III. Kerületi Blrôsâgi (Budapesti II ja III linnaosa kohus, Ungari) 12. detsembri 2017. aasta määrusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.