ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
78

Eeltoodust tulenevalt tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artikli 128 lõike 1 kolmandat lauset, EKPSi ja EKP protokolli artikli 16 esimese lõigu kolmandat lauset ning määruse nr 974/98 artikli 10 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis välistavad võimaluse täita avaliku võimu kehtestatud rahaline kohustus europangatähtedega, kui täidetud on järgmised tingimused: esiteks ei ole nende õigusnormide eesmärk ega tagajärg nende pangatähtede seadusliku maksevahendi staatuse õigusliku režiimi kindlaksmääramine; teiseks ei kaasne nende õigusnormidega nende pangatähtede õiguslikku või faktilist kõrvaldamist, seades eelkõige kahtluse alla võimaluse, et üldjuhul saab rahalise kohustuse täita sellise sularahaga; kolmandaks on need õigusnormid vastu võetud avaliku huvi kaalutlustel; neljandaks on nende õigusnormidega kaasnev sularahas maksmise piirang taotletava avaliku huvi eesmärgi saavutamiseks sobiv ning viiendaks ei lähe need õigusnormid kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik selles mõttes, et kättesaadavad on muud seaduslikud võimalused rahalise kohustuse täitmiseks.
60

Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et: – tööandja praktika maksta lisatasu puudega töötajatele, kes esitasid puude tuvastamise otsuse pärast tööandja valitud kuupäeva, aga mitte puudega töötajatele, kes esitasid puudeotsuse enne seda kuupäeva, võib kujutada endast otsest diskrimineerimist, kui ilmneb, et see praktika põhineb puudega lahutamatult seotud kriteeriumil, kuna see võib muuta selgesti identifitseeritaval töötajate rühmal, mis koosneb kõigist puudega töötajatest, kelle puue pidi tööandjale selle praktika kehtestamise ajal teada olema, kõne all oleva ajalise tingimuse täitmise pöördumatult võimatuks; – kuigi see praktika on väliselt neutraalne, võib see kujutada endast kaudset diskrimineerimist puude alusel, kui ilmneb, et see seab puudega töötajad ebasoodsamasse olukorda nende puude eripära tõttu, eelkõige seetõttu, et puue on silmnähtav, või seetõttu, et puue eeldab mõistlikke abinõusid töötingimuste kohandamiseks, ning kui seda praktikat ei saa objektiivselt põhjendada õiguspärase eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid ei ole asjakohased ega vajalikud.
64

Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et selline tõlgendus näib olevat võimalik, kuid seda peab siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Nimelt, kuna – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 24 – see kohus on ise märkinud, et riigisisesel tasandil on kohtupraktikas kaks suundumust, millest esimene pooldab aegumist reguleerivate siseriiklike õigusnormide kitsast tõlgendust ja teine eelistab nende normide paindlikku tõlgendamist, siis tuleneb sellest, et nimetatud kohtul on piisavalt lai kaalutlusruum selles osas, kuidas ta võib tõlgendada põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme.
34

Käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Hispaania seadusandja võttis vastu LGSS artikli 208 lõike 1 punkti c, arvestades Hispaania õigust, mille kohaselt ei tohi keegi saada väiksemat pensioni kui igal aastal kindlaks määratud miinimumpension, mida peetakse elatusmiinimumiks, ning see toob teatavatel juhtudel kaasa pensioni lisahüvitise maksmise vastavalt selle seaduse artiklile 59. Põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormide tagajärg on aga see, et teatavale hulgale töötajatele, kes soovivad vabatahtlikult ennetähtaegsele pensionile jääda ja saada seetõttu ennetähtaegset vanaduspensioni, keeldutakse pensioni maksmisest põhjusel, et selle summa on väiksem kui miinimumpension ja et seetõttu annaks see kohaldatava riigisisese õiguse alusel asjaomasele töötajale õiguse pensioni lisahüvitisele.
52

Eeltoodust nähtub, et käibemaksudirektiivi artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et kollektiivse esindamise organisatsioon, mis kogub enda nimel, kuid muusikateoste autoriõiguste omajate eest tasu, mida tuleb maksta vastutasuks loa eest suunata nende kaitstud teoseid üldsusele, tegutseb maksukohustuslasena selle artikli tähenduses ja seega loetakse, et ta on enne teenuse isiklikult lõppkasutajale osutamist selle teenuse ise õiguste omajatelt saanud. Sellisel juhul peab nimetatud organisatsioon koostama lõppkasutajale enda nimel arved, milles on ära toodud viimaselt saadud tasud koos käibemaksuga. Autoriõiguste omajad on omakorda kohustatud esitama kollektiivse esindamise organisatsioonile arved, mis sisaldavad saadud tasu eest osutatud teenuselt arvestatud käibemaksu.
83

Euroopa Kohtul paluti üksnes kindlaks teha, kas see vaidlustamata jätmine takistas ettevõtjal esitada kahju hüvitamise hagi, et saada hüvitist kahju eest, mis on tekkinud sellest, et ta ei saanud kasutada alusetult makstud summat, mida ei hõlmanud see viivitusintresside summa, mida komisjon maksma pidi; sellele küsimusele vastas Euroopa Kohus eitavalt (5. septembri 2019. aasta kohtuotsus Euroopa Liit vs. Guardian Europe ja Guardian Europe vs. Euroopa Liit, C‑447/17 P ja C‑479/17 P, EU:C:2019:672, punkt 64).
78

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mille kohaselt liikmesriigis asutatud äriühingul ei ole lubatud maha arvata intressi, mida ta on maksnud samasse kontserni kuuluvale äriühingule, mis on asutatud teises liikmesriigis, põhjusel, et nendevahelise võla tekkimise peamiseks põhjuseks leitakse olevat olulise maksusoodustuse saamine, samas kui ei oleks leitud, et tekib niisugune maksusoodustus, kui mõlemad äriühingud oleksid olnud asutatud esimeses liikmesriigis, sest sellisel juhul kehtiksid nende suhtes kontsernisiseseid ülekandeid käsitlevad sätted.
9

Valitsuse 22. jaanuari 2004. aasta otsuse nr 44/2004, millega kinnitatakse seaduse nr 571/2003 maksuseadustiku kohta metodoloogilised rakendusjuhised (Hotărârea Guvernului nr. 44/2004 pentru aprobarea Normelor metodologice de aplicare a Legii 571/2003 privind Codul fiscal, M. Of., I osa, nr 112/6.2.2004), põhikohtuasja vaidlusele kohaldatava redaktsiooni punkt 3 näeb ette: „1. Vastavalt käibemaksusüsteemi aluspõhimõttele, mille kohaselt peab maksustamine olema neutraalne, puudutab materiaalse või immateriaalse vara kasutamine maksuseadustiku artikli 127 lõike 2 tähenduses igat liiki tehinguid, olenemata nende õiguslikust vormist, nagu on Euroopa Kohus sedastanud kohtuasjades van Tiem (C‑186/89), Régie dauphinoise (C‑306/94) ja Empresa de Desenvolvimento Mineiro SA (EDM) (C‑77/01). 2. Vastavalt lõikele 1 loetakse, et füüsilised isikud ei tegele maksustatava majandustegevusega, kui nad saavad tulu isiklikus omandis oleva eluaseme või muu oma tarbeks kasutatava vara müügist. Isiklikuks tarbeks kasutatavad vara kategooriad hõlmavad elamuna kasutatavaid hooneid ja teatud juhtudel nendega seotud maatükki, mis kuuluvad isiklikult füüsilistele isikutele, sealhulgas puhkemajad ja muu vara, mida füüsiline isik kasutab oma tarbeks, ning mis tahes vara, mis on seaduslikult päritud või omandatud omandiõiguse taastamist käsitlevate seadustega ette nähtud parandusmeetmete alusel. 3. Füüsiline isik, kes ei ole juba maksukohustuslane muu tegevuse tõttu, tegeleb materiaalse või immateriaalse vara kasutamist hõlmava majandustegevusega maksukohustuslasena, kui ta tegutseb iseseisvalt ja tegevuse eesmärk on kestva tulu saamine maksuseadustiku artikli 127 lõike 2 tähenduses. 4. Kui füüsilised isikud ehitavad kinnisasju müügiks, loetakse, et majandustegevust on alustatud hetkel, mil füüsilisel isikul tekkis majandustegevusega tegelemise kavatsus ja seda kavatsust tuleb hinnata objektiivsetest andmetest lähtudes, näiteks asjaolu põhjal, et ta hakkas kandma kulusid ja/või tegi majandustegevuse alustamiseks esialgseid investeeringuid. Majandustegevus loetakse kestvaks selle alustamisest kuni ehitatud kinnisasja või selle osade üleandmiseni ka juhul, kui tegemist on vaid ühe kinnisasjaga. 5. Kui füüsiline isik omandab maatükke ja/või ehitisi müügiks, on nende kinnisasjade üleandmise korral tegemist kestva majandustegevusega, juhul kui füüsiline isik teeb kalendriaasta jooksul rohkem kui ühe tehingu. Sellegipoolest, kui füüsiline isik juba ehitab kinnisasja müügiks, siis vastavalt lõikele 4 loetakse majandustegevust juba alustatuks ja kestvaks ning ühtki hilisemat tehingut ei saa enam pidada episoodiliseks. Kuigi esimest tarnet loetakse episoodiliseks, kui samal aastal toimub ka teine tarne, ei ole esimene tarne maksustatav, ent seda võetakse maksuseadustiku artiklis 152 ette nähtud ülempiiri arvutamisel arvesse. Ehitiste ja maatükkide võõrandamist, mis on maksuseadustiku artikli 141 lõike 2 punkti f kohaselt maksust vabastatud, võetakse arvesse nii majandustegevuse püsiva laadi kindlakstegemisel kui ka maksuseadustiku artiklis 152 sätestatud maksuvabastuse ülempiiri arvutamisel.“
52

Käesoleval juhul sisaldavad eelotsusetaotluses esitatud teabe kohaselt põhikohtuasjas käsitletavas teabetaotluses viidatud dokumendid esiteks Baden-Württembergi liidumaa ministeeriumi juhtkonnale edastatud teavet ja teiseks selle ministeeriumi teatisi lepitusmenetluse rakendamise kohta. Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ei nähtu, et tegemist oleks teabega, mis on pärit nimetatud ministeeriumist väljastpoolt. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, näib, et need dokumendid koostati selleks, et edastada teavet Baden-Württembergi liidumaa ministeeriumi siseselt ja et see teave ei olnud väljunud selle asutuse sisekasutusest. Siit järeldub, et neid dokumente võib pidada „asutusesiseseks teabevahetuseks“ direktiivi 2003/4/EÜ artikli 4 lõike 1 esimese lõigu punkti e tähenduses.
47

Käesoleval juhul tuleb märkida, et Soome kohtu arestimisotsust võib pidada dokumendiks, millele on osutatud direktiivi 2010/24 artikli 16 lõike 1 teises lõigus. Nagu nähtub nimelt rakendusmääruse nr 1189/2011 III lisa punktist 2.3, mis sisaldab ettevaatusabinõusid käsitleva taotluse asjaolusid ja põhjusi selgitava deklaratsiooni näidisvormi, võib selline direktiivi 2010/24 artikli 16 alusel esitatud taotlus põhineda kohtu kinnitusel, et ettevaatusabinõude rakendamine on õigustatud. Lisaks on näidisvormis ette nähtud, et see kohtu kinnitus lisatakse nimetatud deklaratsioonile.
57

Euroopa Kohus on varem otsustanud, et kui asjaomasel kodanikul on tema päritoluriigis esinevate asjaolude tõttu põhjendatud tagakiusamishirm vähemalt ühel direktiivi 2004/83 artikli 2 punktis c loetletud viiest põhjusest, näitavad need asjaolud, et kõnealune kolmas riik ei kaitse oma kodanikku tagakiusamise eest (vt selle kohta 2. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Salahadin Abdulla jt, C‑175/08, C‑176/08, C‑178/08 ja C‑179/08, EU:C:2010:105, punktid 57 ja 58). Kolmanda riigi kodanikul, kes on selle sätte mõttes tagakiusamise eest tegelikult kaitstud, ei saa nimelt olla põhjendatud tagakiusamishirmu.
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, mida on muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ, artikli 56 lõike 2 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse ei kuulu maksukohustuslase poolt tema ettevõtte vara hulka kuuluva sõiduki andmine oma töötaja kasutusse, kui see tehing ei ole teenuse osutamine tasu eest direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses. Artikli 56 lõike 2 esimest lõiku kohaldatakse seevastu sellisele tehingule, kui tegemist on teenuse osutamisega tasu eest artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses ning kui sel töötajal on ajavahemikul, mis on pikem kui 30 päeva, renditasu eest pidev õigus kasutada sõidukit erasõitudeks ning välistada kõigi teiste isikute samasugune õigus.
12

Konkurentsi- ja tarbijakaitseamet esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule, st Korkein hallinto-oikeusele (Soome kõrgeim halduskohus) markkinaoikeuse (kaubanduskohus) otsuse peale kaebuse, milles palus kõnealuse otsuse tühistada ning määrata Eltelile trahv, mille ta välja pakkus. See asutus väidab, et tema trahviettepanek saabus markkinaoikeusse (kaubanduskohus) konkurentsipiirangute vastase seaduse §‑s 22 ettenähtud viieaastase tähtaja jooksul. Nimelt, kuni 7. jaanuarini 2010, kui Fingrid tegi Eltelile asjaomase kõrgepingeliini ehitustööde eest viimase osamakse, oli neid äriühinguid sidunud leping endiselt jõus ja rakendati kartellikokkuleppest tulenevat õigusvastast hinnastamist. Teise võimalusena väidab see asutus, et konkurentsi piiramine lõppes kõige varem 12. novembril 2009, st tööde lõppemise kuupäeval. Konkurentsi- ja tarbijakaitseamet on seisukohal, et ehitustööde leping, mis on sõlmitud kartellikokkuleppes osaleva ettevõtjaga, avaldab väga konkreetset ja pikaajalist mõju lepingupartnerile, kes peab tasuma kõrgemat hinda kui see, mis oleks kehtinud kartellikokkuleppe puudumise korral, kuna makseid tehakse vastavalt tööde edenemisele mitme aasta vältel. Igal aastal osamakse tasumisel tööde eest, mida kartellikokkulepe puudutab, avalduvad lepingu kahjulikud tagajärjed otseselt lepingupartneri tegevuskuludele asjaomasel aastal ja sellest tulenevalt tema majandustulemustele ning sealt edasi tema konkurentsivõimele asjaomasel turul. Kuna käesoleval juhul maksis Fingrid asjaomase kõrgepingeliini ehitustööde eest kõrgemat hinda kui see, mida oleks kohaldatud kartellikokkuleppe puudumise korral, siis kajastus see lisakulu ka elektrienergia ülekandmise hinnas, mida tasusid lõpptarbijad.
63

Madalmaade valitsus märgib oma kirjalikes seisukohtades, et valik seada vanusepiir 15 aastale on selgitatav asjaoluga, et kolmeaastast ajavahemikku peeti maksimaalseks mõistlikuks ajavahemikuks kõikide saatjata alaealisega seotud menetluste jaoks, see tähendab elamisloataotluse ja tagasisaatmismenetluse jaoks. Elamisluba antakse saatjata alaealistele, kes on kõigi menetluste lõppedes veel alaealised, erinevalt isikutest, kes on nende menetluste lõppedes täisealised.
1.

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (muudetud komisjoni 24. novembri 2015. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2015/2170) artikli 57 lõiget 6 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tava, mille kohaselt on ettevõtja kohustatud hankemenetluses taotluse või pakkumuse esitamisel omal algatusel esitama tõendid võetud heastamismeetmete kohta, et tõendada oma usaldusväärsust olenemata sellest, et tema puhul esineb nimetatud direktiivi, mida on muudetud delegeeritud määrusega 2015/2170, artikli 57 lõikes 4 sätestatud fakultatiivne kõrvaldamise alus, juhul kui sellist kohustust ei tulene ei kohaldatavatest liikmesriigi õigusnormidest ega hanke alusdokumentidest. Seevastu ei ole selline kohustus vastuolus nimetatud direktiivi, mida on muudetud delegeeritud määrusega 2015/2170, artikli 57 lõikega 6, kui see on kohaldatavates riigisisestes õigusnormides selgelt, täpselt ja ühemõtteliselt ette nähtud ning sellest on asjaomast ettevõtjat hanke alusdokumentides teavitatud.
26

Selles kontekstis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et direktiivi 2014/42 põhjenduse 33 kohaselt, arvestades asjaolu, et direktiiviga riivatakse oluliselt isikute õigusi, on vaja eritagatisi ja õiguskaitsevahendeid, et tagada nende isikute põhiõiguste kaitse, see tähendab mitte ainult kahtlustatavate või süüdistatavate, vaid ka selliste kolmandate isikute õiguste kaitse, kelle suhtes ei ole kriminaalmenetlust alustatud, ning et see hõlmab selliste kolmandate isikute õigust olla ära kuulatud, kes väidavad, et nad on vaidlusaluse vara omanikud.
77

Seega nähtub direktiivi 2013/32 artikli 31 lõikest 3, et viivitus rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamisel on tingitud taotlejast, kui ta ei täida oma kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artiklist 13. Selles sättes on nähtud ette, et taotlejal on kohustus teha pädevate ametiasutusega koostööd, et teha kindlaks taotleja isik, ja esitada muud dokumendid, millele on osutatud direktiivi 2011/95 artikli 4 lõikes 2, vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, isiku(te) kodakondsuse(te), varasema(te) elukohariigi/-riikide ja aadressi, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, reisidokumendid ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjused. Taotleja koostöökohustus tähendab, et ta peab esitama, juhul kui see on võimalik, nõutud tõendavad dokumendid ning vajaduse korral nõutud selgitused ja täpsustused (14. septembri 2017. aasta kohtuotsus K., C‑18/16, EU:C:2017:680, punkt 38).
89

Samamoodi ei näita asjaolu, et vaidlusalust ostutoetust antakse ostetud kütuse kogusest lähtudes ja et selle summa erineb vastavalt kogusele, ka seose olemasolu selle toetuse ja aktsiisi vahel. Nimelt on see erinevus tingitud üksnes sellest, et samamoodi nagu vaidlusalust ostutoetust tuleb kütuseaktsiisi tasuda ostetud kütuseliitrilt, ilma et ainuüksi selline arvutusviisi sarnasus võiks seada kahtluse alla käesoleva kohtuotsuse punktis 87 esitatud järelduse. Lisaks olgu märgitud, et erinevalt aktsiisist on see ostutoetus väljendatud kindlasummaliselt ja see varieerub ka sõltuvalt piirkonnast, kus soodustatud isik elab.
56

Lõpuks, kui möönda, et vaidlusalust otsust võib vaadelda nii, et see põhineb asjaolul, et komisjon kohaldas tehniliste toimenäitajate halvemuse korral nullmäära, muudab see nimetatud otsuse õigusvastaseks, kuna see lähtub REACH-määruse artikli 60 tõlgendusest, mis on täielikult vastuolus REACH-määruse eesmärgiga. Nagu nimelt nähtub eelkõige määruse põhjendustest 4, 12, 70 ja 73 ning artiklist 55, on selle määruse eesmärk soodustada väga ohtlike ainete asendamist muude sobivate ainetega. Põhimõtteliselt otsustamine, et asendamine peab toimuma ilma toimenäitajate igasuguse halvenemiseta, tähendaks aga mitte üksnes sellise tingimuse lisamist, mida ei ole määruses ette nähtud, vaid takistaks seda asendamist ja võtaks seega määruselt suures osas selle kasuliku mõju.
32

Mis puudutab küsimust, kas – nagu väitis Poola Vabariik – komisjon peab oma otsust taotleda rahalist sanktsiooni ELTL artikli 260 lõike 3 alusel iga juhtumi puhul eraldi põhjendama või kas see institutsioon võib igal selle sätte kohaldamisalasse kuuluval juhul seda teha ilma põhjendamata, siis tuleb meenutada Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt on komisjonil ELL artikli 17 lõike 1 teise lause alusel aluslepingute täitmise järelevalvajana sellise otsuse vastuvõtmisel kaalutlusõigus (13. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Sloveenia (MiFID II), C‑628/18, EU:C:2021:1, punkt 47). Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb samuti, et ELTL artikli 260 lõike 3 kohaldamise tingimused ei tohi olla piiravamad kui need, mis on ELTL artikli 258 rakendamise aluseks (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Rumeenia (rahapesu vastane võitlus), C‑549/18, EU:C:2020:563, punkt 49, ja 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (rahapesu vastane võitlus), C‑550/18, EU:C:2020:564, punkt 59). Lisaks on ELTL artikli 260 lõike 3 kohaselt ainult Euroopa Kohus pädev määrama liikmesriigile rahalist sanktsiooni. Kui Euroopa Kohus teeb sellise otsuse võistleva menetluse tulemusel, peab ta seda põhjendama. Järelikult ei mõjuta see, kui komisjon jätab oma valiku taotleda Euroopa Kohtult ELTL artikli 260 lõike 3 kohaldamist põhjendamata, asjaomase liikmesriigi menetluslikke tagatisi (16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Rumeenia (rahapesu vastane võitlus), C‑549/18, EU:C:2020:563, punkt 50, ja 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (rahapesu vastane võitlus), C‑550/18, EU:C:2020:564, punkt 60).
8

Muudetud direktiivi 2005/36 artikkel 4f „Osaline juurdepääs“ on sõnastatud järgmiselt: „1. Vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus lubab igal üksikjuhul eraldi oma territooriumil hakata osaliselt kutsealal tegutsema üksnes siis, kui on täidetud kõik järgmised tingimused: a) kutsetöötaja on täielikult kvalifitseeritud tegutsema päritoluliikmesriigis kutsealal, mille jaoks taotletakse osalist juurdepääsu vastuvõtvas liikmesriigis; b) erinevused päritoluliikmesriigis kutsealal õiguslikult tegutsemise ja vastuvõtva liikmesriigi reguleeritud kutseala vahel on nii suured, et korvamismeetmete kohaldamine nõuaks taotlejalt täieliku haridus- ja koolitusprogrammi läbimist vastuvõtvas liikmesriigis, et saada täielikku juurdepääsu reguleeritud kutsealale vastuvõtvas liikmesriigis; c) kutsetegevust saab objektiivselt eraldada muust vastuvõtvas liikmesriigis reguleeritud kutsealaga hõlmatud tegevusest. Punkti c puhul võtab vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus arvesse seda, kas päritoluliikmesriigis saab kutsealal tegutseda sõltumatult. 2. Osalisest juurdepääsust võib keelduda, kui see on põhjendatud ülekaaluka avaliku huviga, on sobiv seatud eesmärgi saavutamiseks ega lähe nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. 3. Taotlused, mis on seotud tegevuse alustamisega vastuvõtvas liikmesriigis, vaadatakse läbi kooskõlas III jaotise I ja IV peatükiga. 4. Taotlused, mis on seotud teenuste ajutise ja episoodilise osutamisega vastuvõtvas liikmesriigis seoses kutsetegevusega, mis mõjutab rahvatervist või ohutust, vaadatakse läbi kooskõlas II jaotisega. 5. Erandina artikli 7 lõike 4 kuuendast lõigust ja artikli 52 lõikest 1 võib päritoluliikmesriigi kutsenimetuse all kutsealal tegutseda niipea, kui osaline juurdepääs on antud. Vastuvõttev liikmesriik võib nõuda selle kutsenimetuse kasutamist vastuvõtva liikmesriigi keeles. Osalist juurdepääsu kasutavad kutsetöötajad juhivad teenuse saajate tähelepanu sõnaselgelt oma kutsetegevuse ulatusele. 6. Käesolevat artiklit ei kohaldata kutsetöötajate suhtes, kelle kutsekvalifikatsioone tunnustatakse automaatselt vastavalt III jaotise II, III ja IIIa peatükile.“
42

Sellest järeldub, et niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus ükski direktiivi 2008/115 artikli 3 punktis 3 osutatud riik ei saa olla tagasisaatmise sihtkoht, on asjaomasel liikmesriigil õiguslikult võimatu täita talle direktiivi 2008/115 artikli 6 lõikega 2 pandud kohustust teha tagasisaatmisotsus tema territooriumil ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku suhtes, kes keeldub viivitamata naasmast liikmesriiki, kus talle on elamisluba antud. Lisaks ei võimalda ükski selles direktiivis ette nähtud nõue ja kord selle kodaniku väljasaatmist, olgugi et ta viibib liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult.
20

Direktiivi artiklis 20 on sätestatud: „1. Kui liikumise käigus on toime pandud aktsiisi tasumisega seotud eeskirjade rikkumine või eiramine, peab aktsiisi tasuma liikmesriigis, kus eeskirjade rikkumine või eiramine toime pandi, ja seda peab tegema füüsiline või juriidiline isik, kes artikli 15 lõike 3 kohaselt aktsiisi tasumise tagas, ilma et see mõjutaks kriminaalmenetluse alustamist. Kui aktsiis kogutakse teises liikmesriigis kui lähteliikmesriik, teavitab aktsiisi koguv liikmesriik sellest lähteliikmesriigi pädevat asutust. 2. Kui liikumise käigus on tuvastatud eeskirjade rikkumine või eiramine ega ole võimalik kindlaks teha, kus see toime pandi, loetakse, et see pandi toime liikmesriigis, kus see tuvastati. 3. Ilma et see piiraks artikli 6 lõike 2 kohaldamist, loetakse juhul, kui aktsiisiga maksustatav kaup ei jõua sihtkohta ega ole võimalik kindlaks teha, kus eeskirjade rikkumine või eiramine toime pandi, nimetatud rikkumine või eiramine toime panduks lähteliikmesriigis, kes kogub aktsiisi vastavalt kauba lähetamise kuupäeval kehtinud aktsiisimäärale, kui nelja kuu jooksul alates kauba lähetamise kuupäevast ei saada pädeva asutuse nõutaval viisil andmeid tehingu nõuetekohasuse kohta või rikkumise või eiramise toimepaneku tegeliku koha kohta. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et ära hoida eeskirjade rikkumisi või eiramisi ning kohaldada tõhusaid sanktsioone. 4. Kui enne saatedokumendi koostamise kuupäevast kolme aasta möödumist tehakse kindlaks liikmesriik, kus rikkumine või eiramine tegelikult toime pandi, kogub see liikmesriik aktsiisi vastavalt kauba lähetamise kuupäeval kehtinud aktsiisimäärale. Sellisel juhul tagastatakse esialgu kogutud aktsiis niipea, kui on saadud tõendid tasumise kohta.“