Kohtuasi C-589/10

Janina Wencel

versus

Zakład Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Apelacyjny w Białymstoku)

„ELTL artikkel 45 — Määrus (EMÜ) nr 1408/71 — Artikkel 10 — Vanadushüvitised — Alaline elukoht kahes liikmesriigis — Toitjakaotuspensioni saamine ühes neist riikidest ja vanaduspensioni saamine teises — Neist hüvitistest ühe tühistamine — Väidetavalt alusetult saadud hüvitiste tagasinõudmine”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 16. mai 2013

Vt otsuse tekst. (vt punktid 30–34)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 35–40)

Määruse nr 1408/71 (muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, viimati muudetud määrusega nr 592/2008) artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et määruse kohaldamisel ei saa isikul olla üheaegselt kahte alalist elukohta kahe liikmesriigi territooriumil. Kuna määruse nr 1408/71 artikli 10 sõnastus ei anna vastust küsimusele, kas määruse alusel on lubatud üheaegselt kahe alalise elukoha omamine kahes liikmesriigis, siis tuleb meenutada, et määrus kehtestab riiklike sotsiaalkindlustusskeemide koordineerimise süsteemi ning määruse II jaotises on ette nähtud sätted kohaldatava õiguse kindlaksmääramise kohta. Nimetatud sätete eesmärk ei ole üksnes takistada isikute jäämist sotsiaalkindlustuse vallas kaitseta neile kohaldatavate õigusaktide puudumise tõttu, vaid ka tagada, et isikud kuuluksid üksnes ühe liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi alla, et vältida eri riikide õigusaktide üheaegset kohaldatavust ning sellest tuleneda võivaid probleeme. Kuna määrusega nr 1408/71 kehtestatud süsteem kasutab kohaldatava õiguse kindlaksmääramiseks elukohta kui ühendavat tegurit, siis ei saa lubada, et määruse kohaldamisel oleks isikul üheaegselt mitu elukohta erinevates liikmesriikides, või vastasel korral kaotavad eespool viidatud sätted oma kasuliku mõju. (vt punktid 45, 46, 48 ja 51, 73 ning resolutsioon)

Määruse nr 1408/71 (muudetud ja ajakohastatud määrusega nr 118/97, viimati muudetud määrusega nr 592/2008) sätete, konkreetsemalt artikli 12 lõike 2 ja artikli 46a alusel ei ole liikmesriigi pädeval asutusel õigust tagasiulatuvalt tühistada isiku õigust vanaduspensionile ja nõuda temalt väidetavalt alusetult makstud pensionide tagasimaksmist põhjendusel, et ta saab toitjakaotuspensioni teises liikmesriigis, mille territooriumil on tal samuti olnud elukoht. Kuid esimeses liikmesriigis saadava vanaduspensioni suurust võib teises liikmesriigis saadavate hüvitiste suuruse võrra vähendada vastavalt võimalikule kattumist välistavale siseriiklikule õigusnormile. Esiteks, vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 12 lõikele 1 ei anta ega säilitata selle määrusega üldjuhul õigust saada mitut samaliigilist hüvitist ühe ja sama kindlustusperioodi eest. Teiseks nähtub määruse nr 1408/71 artikli 12 lõikest 2, et kui määruses ei ole sätestatud teisiti, võib liikmesriigi õigusaktides ette nähtud vähendamistingimustele tugineda sellelt liikmesriigilt hüvitist saavate isikute vastu juhul, kui nad võivad saada muid sotsiaalkindlustushüvitisi, isegi kui õigus neile hüvitistele on omandatud teise liikmesriigi õigusaktide alusel. Järelikult ei ole määrusega nr 1408/71 vastuolus, kui kohaldatakse siseriiklikke õigusnorme, mille mõjul vähendatakse kindlustatud isiku poolt taotleda võidava pensioni summat seetõttu, et ta saab teises liikmesriigis vanadushüvitist, tingimusel et järgitakse selle määrusega kehtestatud piiranguid. (vt punktid 57, 59, 60 ja 73 ning resolutsioon)