Kohtuasi T‑348/08

Aragonesas Industrias y Energía, SAU

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Kartellid – Naatriumkloraadi turg – EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus – Tühistamishagi – Turu jagamine – Hindade kindlaksmääramine – Tõendite kogum – Tõendite kuupäev – Konkurentide avaldused – Omaksvõtt – Rikkumise kestus – Trahvid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Kohtulik kontroll – Piirid

(EÜ artikli 81 lõige 1 ja EU artikkel 230; EMP leping, artikli 53 lõige 1)

2. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Põhiõigused – Süütuse presumptsioon – Konkurentsi valdkonna menetlus – Kohaldatavus

(EL artikli 6 lõige 2, EÜ artikli 81 lõige 1; Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47; EMP leping, artikli 53 lõige 1)

3. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Tõendi laad – Tõendite kogumile tuginemine

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikli 53 lõige 1)

4. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Rikkumise tõend – Dokumentaalsete tõendite puudumine – Mõju

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikli 53 lõige 1)

5. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Komisjoni kohustus esitada tõend rikkumise ja selle kestuse kohta

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikli 53 lõige 1; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

6. Konkurents – Haldusmenetlus – Komisjoni otsus rikkumise tuvastamise kohta – Kohtulik kontroll – Nende tõendite tuvastamine, millele komisjon tugines

(EÜ artikli 81 lõige 1; EMP leping, artikli 53 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003)

7. Konkurents – Keelatud kokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Rikkumise tõend – Erinevate tõendite tõendusliku väärtuse hindamine – Ettevõtja ütlused tema osalemise kohta ebaseaduslikel koosolekutel

(EÜ artikli 81 lõige 1)

8. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Komisjoni suunistes määratletud arvutamismeetod – Trahvi põhisumma arvutamine – Rikkumise tunnusjoonte arvesse võtmine tervikuna

(nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2006/C 210/02, punkt 22)

9. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Ettevõtja passiivne või käsutäitja roll

(EÜ artikkel 81; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 2006/C 210/02)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Komisjoni kaalutlusruum – Trahvide üldise taseme tõstmine – Lubatavus

(EÜ artikli 81 lõige 1; nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23)

11. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud – Kartellikokkuleppes kokkulepitust erinev käitumine – Hinnang

(EÜ artiklid 81 ja 82; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll – Õigusvastasuse tuvastamine – Nõue, et Üldkohus peab oma täieliku pädevuse raames lahendama otsuse muutmise vajaduse küsimuse

(ELTL artikkel 261)

1. EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise kohta tõendite esitamise puhul peab komisjon tõendama tema poolt kindlakstehtud rikkumisi ja esitama tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada rikkumise koosseisu kuuluvate asjaolude asetleidmist.

Lisaks on EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames liidu kohtu ülesanne kontrollida üksnes vaidlustatud meetme seaduslikkust.

Kohtul, kes lahendab tühistamishagi komisjoni otsuse peale, milles sedastatakse konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu ja määratakse otsuse adressaatidele trahv, tuleb hinnata, kas tõendid ja muud asjaolud, millele komisjon oma otsuses tugineb, on väidetava rikkumise tõendamiseks piisavad.

(vt punktid 90–92)

2. Kohtu kahtluse korral antakse eelis ettevõtjale, kes on komisjoni konkurentsieeskirjade rikkumist tuvastava otsuse adressaat. Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud sellise rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti trahvi määrava otsuse tühistamist taotleva hagi puhul.

Viimati nimetatud olukorras tuleb süütuse presumptsiooni põhimõtet võtta arvesse sellisena, nagu see tuleneb muu hulgas Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikest 2, mis on üks neist põhiõigustest, mida – nagu kinnitavad ka ühtse Euroopa akti põhjendused ja EL artikli 6 lõige 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika alusel liidu õiguskorras kaitstakse. Kui arvestada asjaomaste rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskusastet, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatega seotud konkurentsieeskirjade rikkumiste suhtes, mille tagajärg võib olla trahvide või karistusmaksete määramine.

(vt punktid 93 ja 94)

3. Konkurentsi valdkonnas tuleb komisjonil esitada täpsed ja ühtsed tõendid, mille põhjal saaks kujuneda kindel veendumus, et rikkumine on toime pandud.

Komisjoni iga esitatud tõend ei pea siiski rikkumise iga elemendi puhul tingimata vastama nendele kriteeriumidele. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab tervikuna hinnatult sellele nõudele.

Lisaks arvestades, et konkurentsivastaste kokkulepete keeld on üldtuntud, ei saa komisjonilt nõuda, et ta esitaks tõendeid, millest selgelt nähtuks, et asjaomased ettevõtjad on üksteisega kontakteerunud. Katkendlikke ja korrapäratuid tõendeid, mis komisjoni valdusesse satuvad, peab igal juhul saama täiendada nendest tehtavate järeldustega, mis võimaldavad taastada asjakohased üksikasjad. Konkurentsivastast tegevust või kokkulepet võib seega tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest viidetest, mis üheskoos käsitletuna võivad muu ühtse selgituse puudumisel moodustada tõendi konkurentsieeskirjade rikkumise kohta.

(vt punktid 95–97)

4. Mis puudutab tõendamisviise, mida EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 rikkumiste tõendamiseks võib kasutada, siis kehtib liidu õiguses tõendite vaba esitamise põhimõte.

Järelikult on dokumentaalsete tõendite võimalik puudumine asjassepuutuv üksnes komisjoni viidatud tõendite kogumi tõenduslikule väärtusele üldhinnangu andmisel. Seevastu ei saa see üksi võimaldada asjaomasel ettevõtjal õiguspäraselt seada kahtluse alla komisjoni argumente ja esitada juhtumi faktilistele asjaoludele muu seletus. Ta võib seda teha ainult juhul, kui komisjoni esitatud tõendite alusel ei ole võimalik rikkumise toimepanemist tuvastada kahtluseta ja ilma, et oleks vajalik tõlgendamine.

Lisaks ei keela mitte ükski liidu õiguse säte ega üldpõhimõte komisjonil tugineda ühe ettevõtja vastu teiste süüdistatavate ettevõtjate avaldustele, isegi kui komisjon on need kogunud seoses taotlusega kohaldada teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja nende vähendamist kartellide puhul. Vastasel korral oleks komisjonil lasuv EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 vastase tegevuse tõendamise kohustus talumatu ja kokkusobimatu tema ülesandega teostada järelevalvet nende sätete nõuetekohase kohaldamise üle.

Kartellis osalemises süüdistatava ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud teised süüdistatavad ettevõtjad, ei saa siiski pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate toimepandud rikkumise kohta, kui selle toetuseks puuduvad muud tõendid, pidades samas silmas, et nõutavad kinnitused võivad asjaomaste avalduste usaldusväärsuse tõttu olla vähesed. Niisugust ettevõtja avalduse kinnitamise tingimust tuleb järgida ka juhul, kui selle avalduse vaidlustab mõni teine süüdistatav ettevõtja.

(vt punktid 98–101, 206)

5. Konkurentsi valdkonnas võib eriti suure tõendusliku väärtusega tõenditeks pidada avaldusi, mis on esiteks usaldusväärsed, teiseks tehtud ettevõtja enda nimel, kolmandaks tehtud isiku poolt, kellel on kutsetegevusest tulenev kohustus tegutseda ettevõtja huvides, neljandaks tehtud vastuolus avaldaja huvidega, viiendaks tehtud avalduse esemeks olevate asjaolude otsese tunnistaja poolt ja kuuendaks esitatud kirjalikult, koostatuna tahtlikult ja pärast põhjalikku läbimõtlemist.

Kuigi enamasti tuleb ebaseadusliku kartellikokkuleppe osaliste vabatahtlikesse tunnistustesse suhtuda teatud umbusaldusega, arvestades võimalust, et kartelliosalised püüavad vähendada oma osa rikkumises ja suurendada teiste osa, on siiski tõsi, et teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja nende vähendamist kartellide puhul, trahvide eest kaitse saamise või trahvide vähendamise taotlemine iseenesest ei innusta süüks pandud kartellikokkuleppe teiste osaliste kohta moonutatud tõendite esitamist. Tegelikult võib igasugune katse komisjoni eksitada seada kahtluse alla taotleja puhtsüdamlikkuse ja koostöö täielikkuse ning seetõttu seada ohtu võimaluse, et talle koostööteatist täielikult kohaldatakse. Selles osas on komisjonile moonutatud tõendite esitamise võimalikud tagajärjed isegi tõsisemad, kui ettevõtja avaldust, millele vaieldakse vastu, tuleb kinnitada muude tõenditega. See asjaolu suurendab nimelt ohtu, et nii komisjon kui need teised ettevõtjad, keda süüdistatakse rikkumises osalemises, tuvastavad ebatäpsed avaldused.

(vt punktid 104–106)

6. Määruses nr 1/2003 sätestatud haldusmenetlus, mille viib läbi komisjon, jaguneb kaheks eraldiseisvaks ja teineteisele järgnevaks staadiumiks, millest kummalgi on oma sisemine loogika, nimelt esiteks eeluurimise staadium ja teiseks võistleva menetluse staadium. Eeluurimise staadium, milles komisjon teostab määruses nr 1/2003 sätestatud uurimispädevust ja mis kestab kuni vastuväiteteatise esitamiseni, peab võimaldama komisjonil koguda kokku kõik asjassepuutuvad tõendid võimaliku konkurentsieeskirjade rikkumise asetleidmise kohta ja võtta esialgne seisukoht menetluse suuna ja edasise kulgemise kohta. Võistleva menetluse staadium, mis kestab vastuväiteteatise esitamisest kuni lõpliku otsuse tegemiseni, peab võimaldama komisjonil teha süükspandava rikkumise kohta lõplik otsus.

Tõendite ja muude asjaolude hindamise osas, millele komisjon konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu tuvastamisel tugineb, saab Üldkohus tõendite tuvastamist puudutavat analüüsi läbi viia üksnes komisjoni otsuses neid põhjendusi sisaldava osa suhtes, kus komisjon kirjeldab haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi. Üksnes pärast seda, kui komisjon saab selles staadiumis asjaomaselt ettevõtjalt märkused eeluurimise staadiumi lõpus komisjoni esialgse seisukoha kohta, mis esitatakse vastuväiteteatises, võib komisjon otsustada, kas ta jääb esialgse seisukoha juurde või mitte, ning seega teha etteheidetava rikkumise kohta lõpliku otsuse.

Kui komisjon pärast seda, kui ta on saanud ettevõtja märkused vastuväiteteatisele, oma hinnangus nende tõendite kohta, mis tal olid eeluurimise staadiumi lõppedes, selleks et teha otsus kõnealuse ettevõtja osalemise kohta rikkumises, seab ise kahtluse alla nende tõendite tõendusliku väärtuse, saab Üldkohus võtta vaid arvesse komisjoni selle hinnangu.

(vt punktid 109 ja 110, 113)

7. Mis puudutab asjaolu, et ettevõtja võtab omaks, et ta osales konkurentsieeskirjade kohaselt ebaseaduslikul koosolekul, siis võib see, kui ettevõtja võtab faktilise või õigusliku asjaolu komisjoni haldusmenetluses otseselt või kaudselt omaks, olla täiendav tõend hagi põhjendatuse hindamisel.

Järelikult tuleb omaksvõtu usaldusväärse tõendina käsitamiseks hagi põhjendatuse hindamise staadiumis kontrollida, kas see omaksvõtt täiendab muid tõendeid, mis komisjon on esitanud.

(vt punktid 217 ja 218)

8. Kuigi konkurentsieeskirjade rikkumise raskusastet hinnatakse esiteks sõltuvalt rikkumise asjaoludest, nagu rikkumise laad, kõikide rikkumises osalevate ettevõtjate turuosa kokku, rikkumise geograafiline ulatus ja asjaolu, kas rikkumine ka toime pandi, siis teises astmes muudetakse seda hinnangut igale rikkumises osalenud ettevõtjale omaste raskendavate või kergendavate asjaolude alusel.

Seega on komisjoni poolt trahvi arvutamise meetodi esimese etapi eesmärk määrata kindlaks igale asjaomasele ettevõtjale määratava trahvi põhisumma, kohaldades asjaomasel geograafilisel turul iga ettevõtja kaupade või teenuste müügiväärtusele esimest kordajat, mis kajastab rikkumise raskust, või teist kordajat, mille eesmärk on ettevõtjaid ära hoida selliste õigusvastaste tegude uuesti toimepanemisest. Nagu see ilmneb suunistest määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta, määratakse need mõlemad kordajad kindlaks tegurite alusel, mis peegeldavad rikkumise tunnusjooni tervikuna ehk kõikide rikkumises osalenute kogu konkurentsivastast tegevust.

Seega ei tule nende kahe kordaja summa kindlaksmääramisel arvesse võtta erilisi tunnusjooni rikkumise puhul, mille on toime pannud iga rikkumises osalenu eraldi. Lisaks toetab seda järeldust trahvide arvutamise meetodi teise lause ese ise, mille täpsem sisu on võtta arvesse raskendavaid või kergendavaid asjaolusid, mis üksikuna iseloomustavad kõnealuses rikkumises iga osalenu konkurentsivastast tegevust.

Järelikult on suuniste punktis 22 loetletud tegurid, selleks et üheaegselt kindlaks määrata kordaja „rikkumise raskus” (suuniste punkt 21) ja kordaja „ühinemistasu” (suuniste punkt 25), mõlemad ette nähtud selleks, et hinnata liidu konkurentsieeskirjade rikkumist tervikuna. Eelkõige ei tulene suunistest, et komisjon peab trahvi arvutamise meetodi selles esimeses etapis arvesse võtma tegureid, mis on omased konkurentsieeskirjade rikkumises osalejale, nagu ettevõtja harv osalemine konkurentsivastastes kontaktides või sõlmitud lepingute täitmata jätmine. Komisjon võtab selliseid tegureid nimelt arvesse vaid selle meetodi teises etapis raskendavate või kergendavate asjaoludena iga sellise ettevõtja puhul, kes osales rikkumises.

(vt punktid 264–267, 273)

9. Suuniste määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punktides 28 ja 29 on ette nähtud, et trahvi põhisummat võidakse muuta teatavatel igale asjassepuutuvale ettevõtjale omastel raskendavatel ja kergendavatel asjaoludel. Iseäranis on suuniste punktis 29 toodud mitteammendav loetelu kergendavatest asjaoludest, mis võivad teatavatel tingimustel tuua endaga kaasa trahvi põhisumma vähendamise. Tõesti ei ole selles loetelus võimalike arvesse võetavate kergendavate asjaolude raames viidatud küll ettevõtja passiivsele rollile. Siiski, kuna suuniste punktis 29 toodud loetelu ei ole ammendav, ei saa sellist oletust põhimõtteliselt välistada asjaolude hulgast, mis võivad endaga kaasa tuua trahvi põhisumma vähendamise.

Ettevõtja passiivne roll rikkumise toimepanemisel eeldab, et asjaomane ettevõtja hoidis „madalat profiili”, mida iseloomustab aktiivse osalemise puudumine konkurentsivastase kokkuleppe või kokkulepete väljatöötamise juures.

Tegurite hulgas, mis tõendavad ettevõtja passiivset rolli kartellis, võib arvesse võtta tema märgatavalt juhuslikumat koosolekutel osalemist, võrreldes kartellikokkuleppe tavaliste pooltega, tema hilisemat tulekut rikkumise esemeks olevale turule, sõltumata tema osalemise kestusest, või ka rikkumises osalenud kolmandate ettevõtjate esindajate poolt selle kohta tehtud sõnaselgete avalduste olemasolu.

(vt punktid 279–281, 284 ja 285)

10. Komisjonil on kaalutlusõigus trahvisummade kindlaksmääramisel, et suunata ettevõtjate käitumist konkurentsieeskirjade järgimisele. Asjaolu, et komisjon on minevikus kohaldanud teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 1/2003 märgitud piirides, kui see on vajalik konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks. Konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine eeldab vastupidi, et komisjon saaks igal ajal kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.

(vt punkt 293)

11. Fakt, et ettevõtja, kelle osalemine konkurentidega sõlmitud hinnakokkuleppes on tuvastatud, ei käitu turul kooskõlas konkurentidega kokkulepituga, ei kujuta veel tingimata asjaolu, mida tuleks määratava trahvisumma kindlaksmääramisel lugeda kergendavaks. Ettevõtja, kes vaatamata konkurentidega sõlmitud kokkuleppele viib ellu enam‑vähem sõltumatut turupoliitikat, võib kartelli üksnes enda kasuks ära kasutada.

(vt punkt 297)

12. Asjaolu, et kui selliste väidete analüüsimisel, mis on esitatud liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi määrava komisjoni otsuse õiguspärasuse vaidlustamisel, on tuvastatud õigusvastasus, siis ei vabasta see Üldkohut kontrollimast, kas ta peab selle õigusvastasuse tagajärgi arvestades ning oma täielikku pädevust teostades muutma vaidlustatud otsust.

(vt punkt 306)

ÜLDKOHTU OTSUS (teine koda)

25. oktoober 2011( )

Konkurents – Kartellid – Naatriumkloraadi turg – EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise tuvastamise otsus – Tühistamishagi – Turu jagamine – Hindade kindlaksmääramine – Tõendite kogum – Tõendite kuupäev – Konkurentide avaldused – Omaksvõtt – Rikkumise kestus – Trahvid – Rikkumise raskus – Kergendavad asjaolud

Kohtuasjas T‑348/08,

Aragonesas Industrias y Energía, SAU, asukoht Barcelona (Hispaania), esindajad: I. S. Forrester, QC, ja advokaadid K. Struckmann, P. Lindfelt ja J. Garcia-Nieto Esteva,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: A. Biolan, J. Bourke ja R. Sauer,

kostja,

mille ese on esimese võimalusena nõue tühistada komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsus K(2008) 2626 (lõplik) [EÜ] artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.695 – Naatriumkloraat) Aragonesas Industrias y Energíat puudutavas osas ja teise võimalusena nõue tühistada hagejale selle otsusega määratud trahv või vähendada seda,

ÜLDKOHUS (teine koda),

koosseisus: president I. Pelikánová, kohtunikud K. Jürimäe (ettekandja) ja S. Soldevila Fragoso,

kohtusekretär: ametnik C. Kristensen,

arvestades kirjalikus menetluses ja 10. septembri 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Hageja Aragonesas Industrias y Energía, SAU on Hispaania õiguse alusel asutatud äriühing. Looduna 1992. aastal, kuulus see äriühing Uralita kontserni keemiatoodete osakonda, mille tegevus oli seotud naatriumkloraadiga, ning asus äriühingu Uralita, SA (edaspidi „Uralita”) juhtimise all. Kuni 1994. aastani kuulus osalus hagejas 100‑protsendiliselt Uralitale. Detsembris 1994 lõi Uralita valdusühingu nimega Energia e Industrias Aragonesas EIA, SA (edaspidi „EIA”), millele anti üle kogu keemiaalane tegevus. Hagejast sai seega EIA 100‑protsendiline tütarettevõtja. Alguses kuulus Uralitale EIA‑s 98,84% suurune osalus, seejärel oli 1. jaanuarist 1995 kuni 31. detsembrini 2000 Uralita osaluse suurus EIA‑s vahemikus 49,44% kuni 50,71%.

2 Naatriumkloraat on tugevalt oksüdeeriv aine, mida saadakse naatriumkloriidi vesilahuse elektrolüüsil diafragmata rakus. Naatriumkloraati võib toota kristalliseerunult või lahusena. Seda kasutatakse peamiselt kloordioksiidi tootmiseks, mida omakorda kasutatakse tselluloosi- ja paberitööstuses keemilise tselluloosi pleegitamiseks. Seda kasutatakse vähemal määral ka joogivee puhastamiseks, tekstiili pleegitamiseks, herbitsiidides ja uraani puhastamiseks (komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsuse K(2008) 2626 (lõplik) [EÜ] artiklis 81 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/38.695 – Naatriumkloraat) (edaspidi „vaidlustatud otsus”) põhjendus 2).

3 Rootsi õiguse alusel asutatud EKA Chemicals AB (edaspidi „EKA”) esindajad esitasid 28. märtsil 2003 taotluse trahvide eest kaitse saamiseks või taotluse trahvide vähendamiseks vastavalt komisjoni teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „2002. aasta koostööteatis”), seoses kartelli olemasoluga naatriumkloraadi tööstuses. EKA taotlust toetasid tema esitatud dokumentaalsed tõendid ning tema esindajate 31. märtsi 2003. aasta suulised avaldused (edaspidi „EKA 2003. aasta avaldused”).

4 Euroopa Ühenduste Komisjon tegi 30. septembril 2003 otsuse, andes EKA‑le kooskõlas 2002. aasta koostööteatise punktiga 15 tingimusliku kaitse trahvide eest.

5 Komisjon esitas 10. septembril 2004 Soomes asuvale äriühingule Finnish Chemicals Oy’le, Prantsusmaal asuvale äriühingule Arkema France SA‑le, keda vaidlustatud otsuses on tähistatud ärinime „Atochem” all (edaspidi „Arkema France”), ja viimaks hagejale teabenõuded kooskõlas nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 18 lõikega 2.

6 Komisjon kuulas 24. septembril 2004 ära Arkema France’i töötaja L‑i (edaspidi „L. (Arkema France)”) (edaspidi „Arkema France’i avaldused”).

7 Arkema France esitas 18. oktoobril 2004 oma vastuses komisjoni teabenõudele koostööteatise raames taotluse trahvide eest kaitse saamiseks või taotluse trahvide vähendamiseks.

8 FC esitas 29. oktoobril 2004 komisjonile koosoleku käigus viimase ametiruumides taotluse vähendada trahve koostööteatise alusel ning andis komisjonile suuliselt teavet seoses naatriumkloraati puudutava uurimisega. 2. novembri 2004. aasta kirjas kinnitas FC oma taotlust vähendada trahve ning esitas samal ajal dokumentaalsed tõendid oma rikkumises osalemise kohta, mida väidab komisjon.

9 Komisjoni ja EKA esindajate vahel peeti 4. novembril 2004 koosolek. EKA edastas 11. novembril 2004 komisjonile täiendavat teavet naatriumkloraadi turu viimase arengu kohta.

10 3. ja 9. detsembril 2004 vastas hageja komisjoni 10. septembri 2004. aasta teabenõuetele.

11 EKA tegi 6. juulil 2006 komisjonile uue suulise avalduse, millele järgnesid 19. ja 20. juulil 2006 kohtumised äriühingu kahe töötajaga. EKA tegi 29. augustil 2006 koosolekul komisjoni ametiruumides uued suulised avaldused (edaspidi „EKA 2006. aasta avaldused”).

12 Ajavahemikus 13. novembrist 2006 kuni 11. aprillini 2008 saatis komisjon määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 2 alusel teabenõuded mitmele äriühingule, nimelt 13. novembril 2006, 8. veebruaril ja 12. märtsil 2007 ning 11. aprillil 2008 hagejale.

13 Komisjon võttis 27. juulil 2007 vastu vastuväiteteatise, mille adressaadid olid eelkõige EKA, FC, Arkema France, hageja ja Uralita.

14 Määratud tähtaja jooksul edastas hageja komisjonile oma märkused vastuväiteteatise kohta. Hagejal oli esiteks juurdepääs komisjoni toimikule DVD vormis, mille saatis komisjon ja mis sisaldas avalikke dokumente, ning teiseks koostööteatisele tuginenud isikute selliste suuliste avalduste ärakirjadele, mille komisjon sai uurimismenetluse käigus.

15 Mitu asjaomast äriühingut, nende hulgas Uralita, kuid mitte hageja kasutasid 20. novembril 2007 oma õigust olla komisjoni poolt suuliselt ära kuulatud.

16 Komisjon tegi 11. juunil 2008 vaidlustatud otsuse ning teatas sellest hagejale 16. juunil.

17 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 69 märgib komisjon sisuliselt, et EKA, FC, Arkema France ja hageja osalesid koosolekutel ning neil olid kontaktid, mille eesmärk oli oma müügimahtude jagamisega jaotada turud ning määrata kindlaks hinnad naatriumkloraadi turul EMP‑s (edaspidi „EMP”). Selle raames koostas komisjon loetelu 72 konkurentsivastasest kontaktist, mis olid kas koosolekute või telefonikõnede kujul (edaspidi „72 konkurentsivastast kontakti”). See loetelu asub vaidlustatud otsuse I lisas. Peale selle on vaidlustatud otsuse II lisas toodud loetelu selles otsuses viidatud isikutest. Viidatud nimede hulgas asuvad EKA töötajad S. ja W. (edaspidi „S. (EKA)” ja „W. (EKA)”), FC töötajad A. ja S. (edaspidi „S. (FC)”), L. (Arkema France) ning hageja töötaja A. (edaspidi „A. (Aragonesas)”). Samuti märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 69, et viidatud konkurentsivastane tegevus leidis EKA ja FC puhul aset alates 21. septembrist 1994, Arkema France’i puhul alates 17. maist 1995 ning hageja puhul alates 16. detsembrist 1996. See tegevus kestis kuni 9. veebruarini 2000 vähemalt EKA, FC, Arkema France’i ja hageja puhul.

18 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 70 ja 71 täpsustas komisjon, et kartelli raames tehtud otsuste järgimist kontrolliti peamiselt kahepoolsetel koosolekutel ning telefonivestluste käigus, kus pooled vahetasid tundlikku äriteavet läbirääkimiste kohta klientidega, iseäranis müügimahtude ja kohaldatavate hindade kohta. Ta lisas, et kartelliosalised järgisid naatriumkloraadi turu stabiliseerimise strateegiat, mille lõppeesmärk oli jagada omavahel ära toote müügimahud, kooskõlastada tarbijate suhtes kohaldatavat hinnapoliitikat ja seeläbi maksimeerida oma marginaali.

19 Lisaks kirjeldas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 73–78 kartelli aluspõhimõtete ja toimimise põhijooni. Seejuures viitas ta arvukatele kontaktidele naatriumkloraadi peamiste tootjate vahel, kelle peamine eesmärk oli pidada omavahelisi läbirääkimisi, et jagada omavahel ära müügimahud asjaomastel geograafilistel turgudel ning määrata kindlaks hinnad, mis sisalduvad klientidega sõlmitavates lepingutes. Komisjoni arvates kujutas tundliku äriteabe vahetamine endast salajase tegevuse olulist aspekti, kuna kartelliosalistel oli siis võimalik ette näha oma konkurentide käitumist turul. Seoses kartelli toimimisega kinnitab komisjon, et naatriumkloraadi tootjad säilitasid sagedased kontaktid kahe- või mitmepoolsete koosolekute ning telefonivestluste kujul, ilma et nad oleksid siiski järginud eelnevalt kokkulepitud skeemi. Sellegipoolest täpsustab ta, et tippjuhtkonna tasandil toimusid arutelud mitmepoolsetel koosolekutel, mis sageli leidsid aset Euroopa Keemiatööstuse Nõukogu (edaspidi „CEFIC”) naatriumkloraadi töögrupi koosolekutest eraldi. Viimaks, mis puudutab läbirääkimiste kalendrit, siis komisjoni arvates muutusid konkurentide vahelised kontaktid tihedamaks üldiselt iga aasta lõpus (oktoobri ja detsembri vahel), see on ajavahemik, mis vastab iga-aastastele lepingulistele läbirääkimistele naatriumkloraadi tootjate ja nende klientide vahel tulevase aasta kohta. Siiski märgib komisjon, et uuritava perioodi jooksul peeti sageli neid läbirääkimisi pärast järgmise aasta algust, eelkõige jaanuaris ja veebruaris.

20 Hageja rikkumise osas tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendustest 350 ja 356, et hindamaks tema osalemist ebaseaduslikes kokkulepetes, tugines komisjon esiteks taotlusele trahvide eest kaitse saamiseks või taotlusele trahvide vähendamiseks, teiseks samast ajast pärit dokumentidele, mis komisjoni arvates tõendavad, et hageja arutas teiste pooltega kartellist, ning viimaks hageja ütlustele tema osalemise kohta ebaseaduslikul koosolekul, mis toimus eraldi CEFIC 28. jaanuari 1998. aasta ametlikust koosolekust Brüsselis (edaspidi „28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslik koosolek”).

21 Mis puudutab täpsemalt rikkumisega samast ajast pärit tõendeid, siis väidab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 349 ja 350 järgmist:

„349 [S‑i (FC)] märkmetes on kolm korda viidatud telefonivestlusele hagejaga. Kõigepealt 16. detsembril 1996 kinnitas [S. (FC)] vestluse käigus [S‑iga (EKA)], et [FC] viib oma tegevuse kooskõlla Hispaania ja Portugali jaoks kokkulepitud hindadega, viidates samal ajal arutelule [hagejaga]: „[KONFIDENTSIAALNE]( )” (rõhutus lisatud, vt põhjendus 130). Märkus „[KONFIDENTSIAALNE]” näitab, et [S‑il (FC)] oli eelnevalt [hagejaga] olnud isiklik arutelu hindade üle, mis olid toodud kartelliosaliste vahelises kokkuleppes. Edasi on [S‑i (FC)] märkmetes viidatud telefonivestlusele [S‑iga (EKA)]: „[KONFIDENTSIAALNE]” (rõhutus lisatud, vt põhjendus 219). Sellest märkusest ilmneb, et Arkema France arutas otse [hagejaga] hindasid, mis veel kord kinnitab hindade üldist kooskõlastamist. Viimaks on [S‑i (FC)] märkmetes seoses 9. detsembri 1999. aasta telefonikõnega täpsustatud: „[KONFIDENTSIAALNE]” (rõhutus lisatud, vt põhjendus 258). Sellest märkusest tuleneb, et [S. (FC)] tõi välja kas selle, mida [L. (Arkema France)] teatas talle telefoni teel, või ta kandis viimasele ette oma vestluse [hagejaga]. Oluline ei ole see, kes neist tegelikult rääkis [hagejaga], kuna märkuste sisust ilmneb, et kõnealune vestlus oli ebaseaduslik.

350 Need viited kinnitavad selgelt otseseid telefonikontakte [hagejaga] ning neist tuleneb ilmselt, et hageja aitas otseselt kaasa hindasid puudutavatele üldistele kokkulepetele. Lisaks kinnitas [hageja], et ta osales [28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikul koosolekul], mille käigus toimus konkurentide vahel ebaseaduslik arutelu (vt põhjendused 182 ja 184). Seega, tuginedes käesolevas asjas saadud suulistele avaldustele ning samast ajast pärit tõenditele, mis selgelt kinnitavad temapoolset konkurentsivastast tegevust, järeldab komisjon, [et hageja] osales kogu rikkumises tervikuna. Neil asjaoludel peab [hageja] esitama tõendid, mis selgitavad, kuidas on tema tegevus kooskõlas konkurentsiga.”

22 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 märkis komisjon järgmist:

„Teistel juhtudel, kui [vaidlustatud] otsuses viidatakse [hagejale], nõustus komisjon äriühingu argumendiga, mille kohaselt võib teave pärineda pigem kolmandatelt isikutelt kui huvitatud isikult endalt. Komisjoni toimik ei sisalda piisavalt tõendeid, mis võimaldaksid üheselt tõendada, et kõnealune teave pärines otse hagejalt. Seda võetakse arvesse selle rikkumise kestuse puhul, mille eest [hageja] peab vastutama.”

23 Mis puudutab rikkumise kestust, eeskätt rikkumises hageja osalemise algus- ja lõppkuupäeva, siis leidis ja järeldas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 487–489 järgmist:

„487 EKA ja [FC] osalesid konkurentsivastastes kokkulepetes alates […] ja [hageja] vähemalt alates 16. detsembrist 1996 (vt põhjendus 130). […].

488 Mis puudutab rikkumise lõppu, siis komisjonile teadaolevalt toimus viimane konkurentsivastane koosolek – millel osalesid EKA, Atochem ja [hageja] – 9. veebruaril 2000. Sellel koosolekul eemaldus EKA avalikult kartellist, teatades, et ta keeldub osalemast mis tahes aruteludel konkurentidega. Üks kartelliosalistest väljendas selget tahet mitte enam olla seotud kartelliga ning komisjonile teadaolevalt on see viimane arvestatav kontakt naatriumkloraadi tootjate vahel (vt samuti põhjendus 283). Kui EKA, Atochem ja [hageja] osalesid otseselt 9. veebruari 2000. aasta koosolekul, siis mitte miski ei tõenda komisjoni toimikus, et [FC] avalikult eemaldus kartellist enne seda kuupäeva (sellist eemaldumist ei kinnitanud ka ükski pooltest). Järelikult loeb komisjon 9. veebruari 2000 kartelli lõpukuupäevaks kõikide asjaomaste ettevõtjate puhul, käesoleval juhul EKA, [FC], Atochem ja [hageja].

489 Seega on [vaidlustatud] otsuses kirjeldatud rikkumise kogukestus […] 3 aastat ja 1 kuu [hageja] ja Uralita puhul.”

24 Vaidlustatud otsuse põhjendustes 444 ja 455–468 leidis komisjon esiteks, et Uralita avaldas otsustavat mõju hageja strateegilisele suundumusele ning üldisele kaubanduspoliitikale, ning teiseks, et EIA ülevõtmise järel Uralita poolt kanti vastutus EIA‑le kui hageja ainsale aktsionärile süükspandava rikkumise eest üle Uralitale. Seega peab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 469 ja 487–489 [hagejat] ja Uralitat solidaarselt vastutavaks rikkumise eest, mille esimene pani toime ajavahemikus 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000, (edaspidi „kõnealune rikkumine”), ehk kokku 3 aasta ja 1 kuu jooksul.

25 Mis puudutab määratavate trahvide summa kindlaksmääramist, siis tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 498, et komisjon tugines suunistele määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT 2006, C 210, lk 2; edaspidi „2006. aasta suunised”). Lisaks ilmneb käesoleval juhul vaidlustatud otsuse põhjendusest 509, et müügiväärtuse kindlaksmääramiseks võttis komisjon arvesse iga ettevõtja naatriumkloraadi müüki EMP‑s majandusaastal, mis vastab rikkumise viimasele täisaastale ning mis lõppes 31. detsembril 1999.

26 Mis puudutab trahvi põhisumma kindlaksmääramist, siis tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendustest 509–524, et komisjon tõdes esiteks seoses kõnealuse rikkumise raskusega, et esiteks oli rikkumine – kuna see seisnes turgude jagamist ja hindade kindlaksmääramist puudutavates kokkulepetes – eriti raske (vaidlustatud otsuse põhjendus 512) ning teiseks oli selles rikkumises osalenud ettevõtjate turuosa suurus kokku 1999. aastal 90% EMP‑s (vaidlustatud otsuse põhjendus 513), lisaks et see rikkumine mõjutas olulist osa EMP territooriumist (vaidlustatud otsuse põhjendus 514), ning viimaks, et kokkulepped, isegi kui need ei andnud alati kõiki loodetud tulemusi, viidi üldiselt ellu (vaidlustatud otsuse põhjendus 515). Seega määras komisjon kindlaks iga seotud ettevõtja müügiväärtuse proportsiooni, mida kasutati põhisumma määramisel, 19%‑le.

27 Teiseks määras komisjon 2006. aasta suuniste punkti 24 alusel rikkumise kestuse raames kordajaks 3,5.

28 Kolmandaks otsustas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 523 2006. aasta suuniste punkti 25 alusel ning selleks, et hoiatada kõnealuseid ettevõtjaid osalemast hindade määramise horisontaalkokkulepetes, mis on sarnased vaidlustatud otsuse esemeks olevate kokkulepetega, suurendada trahvi põhisummat 19% suuruse lisasumma võrra, võttes arvesse vaidlustatud otsuse põhjendustes 512–515 analüüsitud tegureid.

29 Komisjon järeldas vaidlustatud otsuse artikli 1 punktides g ja h, et hageja ja Uralita on rikkunud EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53, kuna nad osalesid 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000 omavahel seotud kokkulepetes ja tegevuse kooskõlastamises, et leppida kokku müügimahtudes ja hindades, vahetada tundlikku äriteavet hindade ja müügimahtude kohta ning kontrollida konkurentsivastaste kokkulepete täitmist naatriumkloraadi EMP turul.

30 Vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis f määras komisjon solidaarselt hagejale ja Uralitale trahvi summas 9 900 000 eurot.

31 Vaidlustatud otsuse artiklis 3 määras komisjon, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 toodud ettevõtjad peavad esiteks tuvastatud rikkumise lõpetama, kui nad ei ole seda juba teinud, ning teiseks hoiduma igasugusest vaidlustatud otsuse artiklis 1 kirjeldatud tegevuse või käitumise kordamisest ning igasugusest tegevusest või käitumisest, millel on sama või sarnane eesmärk või mõju.

32 Vaidlustatud otsuse artiklis 4 on loetletud vaidlustatud otsuse adressaadid, sealhulgas hageja.

Menetlus ja poolte nõuded

33 Hageja esitas 26. augustil 2008 Üldkohtu kohtukantseleile käesoleva hagiavalduse.

34 Ettekandja‑kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (teine koda) alustada suulist menetlust. Üldkohus esitas ka pooltele teatud küsimused ning palus komisjonil esitada teatud dokumendid. Pooled vastasid nendele küsimustele ja nõuetele määratud tähtaja jooksul.

35 Komisjon esitas 3. septembri 2010. aasta kirjaga märkused kohtuistungi ettekande kohta kohtuasjas T‑348/08.

36 Kohtuistungil edastas Üldkohus pooltele koopia komisjoni toimiku lehekülgedest 1159 ja 1160. Pooled kinnitasid, et välja arvatud see, et Üldkohus oli käsitsi lisanud numeratsiooni taanetele, mis asusid nendel kahel lehel, oli see koopia täielikult identne originaaliga, mis asus komisjoni toimiku nendel lehekülgedel.

37 Suuline menetlus lõpetati 10. septembril 2010.

38 Hageja palub Üldkohtul:

– esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;

– teise võimalusena muuta vaidlustatud otsuse artikleid 1 ja 2, et tühistada talle määratud trahvi summa või vähendada seda oluliselt;

– mõista kohtukulud välja komisjonilt.

39 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagiavaldus rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

A – Nõue tühistada vaidlustatud otsus

40 Oma hagiavalduse toetuseks esitab hageja kaks väidet. Esimene väide puudutab õigusnormi rikkumisi ja hindamisvigu, kuna komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et hageja osales kõnealuses rikkumises. Teine väide puudutab hagejale määratud trahvi summa arvutamisel komisjoni poolt toime pandud õigusnormi rikkumisi ja tehtud hindamisvigu.

1. Esimene väide, mis puudutab õigusnormi rikkumisi ja hindamisvigu seoses sellega, et komisjon tuvastas, et hageja osales rikkumises ajavahemikus 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000

41 Esimeses väites leiab hageja, et vaidlustatud otsuses komisjoni toodud tõendid ei tõenda õiguslikult piisavalt, et ta osales kõnealuses rikkumises. See esimene väide koosneb kahest osast. Esiteks ei ole komisjon tõendanud, et hageja osales otseselt kõnealuses rikkumises ajavahemikus 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000, ning teiseks, et ta osales ühes ja vältavas rikkumises, mis hõlmas kogu EMP‑d.

a) Poolte argumendid

42 Hageja arvates põhineb tõendite kogum, millele komisjon tugines kõnealuse rikkumise hagejale omistamisel, kolmel järgmist liiki tõendil. Esimene lähtus asjaolust, et hageja möönis, et ta osales 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikul koosolekul EKA, FC ja Arkema France’iga. Teine puudutas S‑i (FC) käsikirjalisi märkmeid (edaspidi „S‑i (FC) märkmed”). Kolmas element põhines EKA 2003. ja 2006. aasta avaldustel. Mitte ükski neist kolmest tõendist, olgu siis üksikuna või koos, ei tõenda, ilma et ei jääks põhjendatud kahtlust, et ta osales ebaseaduslikus kartellis.

43 Esiteks mis puudutab 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikku koosolekut, siis ei vaidle hageja vastu sellele, et ta seal osales. Hageja arvates oli tegemist puhtalt mitteametliku kogunemisega hotelli fuajees. Ta meenutab siiski, nagu see ilmneb ka S‑i (FC) märkmetest, mis on esitatud komisjoni toimiku leheküljel 1159, et kartelli eestvedajad palusid hageja töötajal lahkuda veidi aega pärast seda, kui grupp oli kokku tulnud. Seega leiab hageja, et asjaolu, et ta osaliselt viibis ühelainsal koosolekul 72 konkurentsivastasest kontaktist, mille komisjon tuvastas kartelliosaliste vahel, ei võimalda talle omistada osalemist vaidlustatud otsuse teiste adressaatide vahelistes väga keerulistes ja väidetavalt sagedastes kokkulepetes.

44 Teiseks mis puudutab S‑i (FC) märkmetest tuletatud ja rikkumisega samast ajast pärit tõendeid, siis kujutavad need endast üksnes kolme kaudset, vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 esitatud viidet hagejale. Ühelt poolt tuleneb nii kõnealuse otsuse sellest põhjendusest kui ka põhjendusest 352, et need S‑i (FC) märkmetest tuletatud kolm viidet on ainsad asjaoludega samast ajast pärit tõendid, mis süüstasid hagejat. Teiselt poolt tuleneb selle otsuse põhjenduse 352 sõnastusest endast, et komisjon tõdes ise, et üheselt ei olnud võimalik tõendada, et S‑i (FC) märkmeid puudutav muu teave hageja kohta pärines otse viimaselt.

45 Hageja lisab, et muid avaldusi, mis asuvad koostööteatise kohaldamise taotlustes ning mida komisjon püüab oma kirjalikes materjalides olulisemaks pidada vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 esitatud kolmest viitest, võib tõlgendada teisiti komisjoni soovitatust ning neist ei ole võimalik järeldada, et hageja osales ühes ja vältavas rikkumises. Lõpuks tugineb komisjon ka muudele tõenditele, millele esiteks ei olnud viidatud vaidlustatud otsuses ning mis teiseks ei kinnita hageja süüd, millega on selgitatav asjaolu, et need tõendid jäeti nimetatud otsusest välja. Täpsemalt leiab hageja, et komisjon väidab kostja vastuses, et otsus ei tugine üksnes kolmele viitele vaidlustatud otsuse põhjenduses 349, vaid ka muudele hagejat puudutavatele viidetele S‑i (FC) märkmetes. Hageja on seisukohal, et see viib järelduseni, et iga teda puudutavat viidet tuleb lugeda otseseks viiteks tema vastu. Kuigi komisjon kasutab „[vaidlustatud] otsuse selget sõnastust” S‑i (FC) märkmetest tuletatud nende muude viidete kohta, et süüstada hagejat, leiab viimane vastupidi, et need kas kujutavad endast õigustavaid tõendeid või need ei tõenda, et ta osales kõnealuses rikkumises.

46 Viimaks leiab hageja, et vastupidi vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 toodule, mille kohaselt seetõttu, et S‑i (FC) märkmetest saadud muu teave võib pärineda pigem kolmandalt isikult kui hagejalt, „võetakse seda arvesse selle rikkumise kestuse puhul, mille eest [hageja] peab vastutama”, ei muutnud komisjon hageja kõnealuses rikkumises osalemise kestuse arvutust võrreldes sellega, mis sisaldus vastuväiteteatises. Ta järeldab sellest, et vaidlustatud otsuses aluseks võetud kestus ei kajasta nõuetekohaselt tema kõnealuses rikkumises väidetava osalemise ulatust ning et komisjon ei ole seda kohandanud ega teinud sellest järeleandmisi, selleks et kajastada tõendite nõrka olemust.

47 Esimene viide hagejale, mis on toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 349, puudutab 16. detsembril 1996 S‑i (FC) ja S‑i (EKA) vahel aset leidnud telefonivestlust, mille käigus esimene mainis vestlust, mis tal oli olnud hagejaga hindadest Hispaanias. Hageja väidab, et see esimene viide ei tõenda, ilma et selles punktis ei tekiks ühtegi põhjendatud kahtlust, et ta osales kartellis. Esiteks eitas kõnealune töötaja, et tal oli S‑iga (FC) kontakt väljaspool CEFIC‑i ametlikke üldkoosolekuid. Teiseks kinnitab see viide üksnes EKA‑ga hageja üle toimunud vestluse sisu. Viimaks ei viita muud tõendid, et hageja oleks olnud seotud hindasid puudutava kokkuleppega läbirääkimiste perioodil, mis eelnes 1997. aasta esimest kvartalit puudutavate naatriumkloraadi lepingute allkirjastamisele. Kui hageja oleks osalenud kartellis sel ajal, oleks S‑i (FC) märkmetes olnud teda mainitud palju sagedamini ning viisil, mis ei oleks olnud üksnes kaudne.

48 Teine viide hagejale on seotud telefonivestlusega, mis toimus 4. detsembril 1998 S‑i (FC) ja S‑i (EKA) vahel ning mille käigus viimane mainis vestlust, mis tal oli Arkema France’iga hindadest Portugalis. Sellest viimasest vestlusest ilmneb, et Arkema France teatas S‑ile (EKA), et ta pöördus hageja töötaja poole. Hageja leiab, et sellest väljavõttest ei ilmne, et ta osales kartellis, vaid vastupidi, sellest on võimalik aru saada, et ta palus hagejal mitte langetada oma hindasid. Lisaks märgib hageja, et Arkema France’i taotluses kohaldada koostööteatist (see taotlus esitati L‑i (Arkema France) ärakuulamisel 24. septembril 2004) ei ole kordagi mainitud hageja nime arutelude käigus, mis leidsid aset 1998. aasta keskpaigast 2000. aasta maikuuni. Peale selle asub selles väljavõttes FC otsese konkurendi Arkema France’i avaldus. Seejärel pakub hageja välja idee, et kui Arkema France rääkis S‑iga (EKA), võis esimesel olla FC agressiivse konkurendina huvi panna ta uskuma, et hind ei lange ning et FC pidi järgima eelmise aasta taset. Viimaks kinnitab hageja, et 1998. aasta jooksul langetas ta naatriumkloraadi müügihindasid Portugalis. Seega ei tõenda teine viide mitte üksnes, et hageja osales aruteludes kõnealuse perioodi jooksul, vaid see viide on ka õigustav element, kuna sellest ilmneb, et hageja ei kooskõlastanud oma tegevust kartelli teiste liikmetega.

49 Kolmas viide hagejale on seotud telefonivestlusega, mis toimus 9. detsembril 1999 S‑i (FC) ja L‑i (Arkema France) vahel ning mille käigus vestluse üks pooltest ütles, et ta rääkis hagejaga. Hageja leiab, et asjaolu, et keegi temaga rääkis, ei tähenda iseenesest seda, et ta käitus õigusvastaselt. Nimelt, kui kartelli teised liikmed tajusid teda kui ettevõtjat, kes keeldub koostööst, oli võimalik, et neil oli vaja temaga rääkida, selleks et ta „tuleks nende hulka”. Peale selle märgib hageja uuesti, et see kolmas viide on vastuolus L‑i (Arkema France) ärakuulamisel saadud avaldustega, milles ta ei loe enam hagejat kartellis osalenuks 1998. aasta keskpaigast 2000. aasta maikuuni.

50 Kolmandaks meenutab hageja seoses EKA 2003. ja 2006. aasta avaldustega, et komisjoni arvates selgitavad need „hageja osalemist seoses Hispaania, Prantsuse ja Portugali klientidega”. FC ja Arkema France ei esita siiski ühtegi sellist liiki süüdistust.

51 Esiteks, mis puudutab EKA 2003. aasta avaldusi, siis ilmneb nendest, et peamised kartelliosalised olid EKA, FC ja Arkema France. Hageja osales kokkulepetes vähem. Lisaks viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 358 ning selle 391. joonealuses märkuses eraldi EKA 2003. aasta avaldustele. Selle raames toob hageja välja ja kommenteerib nendest avaldustest kolme lõiku, mis puudutavad vastavalt Hispaaniat, Prantsusmaad ja Portugali. Need kolm lõiku on EKA avalduse näidislõigud, mis selgitavad viimase seisukohta, mille kohaselt osales hageja kartellis vastavalt oma seisundile ja huvidele turul seoses Hispaania, Prantsuse ja Portugali klientidega.

52 Hispaaniat puudutavast esimesest lõigust ilmneb, et EKA leidis eelkõige, et „[KONFIDENTSIAALNE]”. Seoses sellega kinnitab hageja, et kui ta peaks kaotama turuosa Hispaanias, oleks loomulik, et ta püüaks leida kliente naaberturgudel nagu Prantsusmaa või Portugal. See on tavapärane tegevus toimiva konkurentsiga turul. Seega leidub lisaks komisjoni tõlgendusele teine tõlgendus, mis on kooskõlas tavapärase turukäitumisega.

53 Prantsusmaad puudutavast teisest lõigust ilmneb, et EKA avaldas eelkõige, et „[KONFIDENTSIAALNE]”. Hageja leiab, et komisjon tugines sellele avaldusele, selleks et viidata, et Prantsusmaal olid Arkema France’i ja teiste tootjate kui EKA vahelised kahepoolsed kokkulepped mahtude kohta. Seega väidab hageja, et see EKA avaldus põhineb vaid kuuldusel, kuna selles väidetakse, et hageja osales kokkulepetes, millest EKA osa ei võtnud. Selles avalduses sisalduvat teavet oli seega võimalik saada üksnes sellistelt kolmandatelt isikutelt, nagu Arkema France. Hageja märgib, et oma taotluses kohaldada koostööteatist ei maini Arkema France ühtegi eraldi kokkulepet hagejaga. Kolmanda isiku avaldus, milles see isik väidab, et esineb kokkulepe, mille „näivad” olevat sõlminud teised tootjad, ei saa luua veendumust sellise kokkuleppe olemasolu kohta. Seega ei ole EKA avalduse see lõik piisavalt selge, selleks et lugeda, et hageja oli kaasatud kõnealuse rikkumise toimepanemisse.

54 Portugali puudutavast kolmandast lõigust ilmneb, et EKA kinnitas iseäranis, et „[KONFIDENTSIAALNE]”. Hageja kinnitab, et ta ei mõista, kuidas see avaldus saab olla tõendiks tema vastu, kui see puudutab vaid EKA‑d, Arkema France’i ja FC‑d seoses kokkuleppega mahtude kohta.

55 Teiseks olid EKA 2006. aasta avaldused esitatud vastusena komisjoni nõudele. Hageja kinnitab ja jääb vaatamata komisjoni poolt kostja vastusena esitatud argumentidele selle juurde, et need 2006. aasta avaldused parandavad teatavaid vigu ning lähevad vastuollu teatavate kinnitustega, mis asuvad EKA varasemates, eeskätt 2003. aasta avaldustes. Nii märkis EKA oma 2006. aasta avaldustes, et hageja osales ainult ühel koosolekul, mitte aga viiel. Lisaks ei leidnud EKA enam, et hageja ja Arkema France jagasid oma turuosasid Prantsusmaal eraldi kokkuleppe alusel. Peale selle leiab hageja, et Hispaania turu osas kinnitab EKA uus avaldus tema arvamust, mille kohaselt oli komisjoni poolt välja toodud tegevus täiesti loomulik. Sarnaselt ei sisalda EKA 2006. aasta avaldused enam eraldi viidet hagejale seoses Hispaania, Portugali ja Prantsuse turgudega. Hageja leiab, et kuigi EKA kinnitas, et hageja oli kokkulepete pool, ei andnud see tema osalemisele mingit eraldi tähendust. Ta märgib, et kui EKA avaldused valesti süüstavad hagejat selles osas, et ta osales viiel koosolekul, jättis komisjon õigesti neile vaidlustatud otsuses viitamata. Üksnes tema nime mainimine on hagejat õigustav element, kuna see näitab, et EKA ja FC otsustasid mitte tõsta oma hindasid juhul, kui hageja, Arkema France ja [KONFIDENTSIAALNE] sellele ei järgne.

56 Hageja järeldab sellest, et EKA 2003. aasta avalduste ja 2006. aasta avalduste vahelised ebakõlad annavad aluse kahelda nende täpsuses ja nende tõenduslikus väärtuses. Seega ei saa need olla aluseks Üldkohtu kindlale veendumusele, et rikkumise pani toime hageja. Lisaks ei mainita nendes avaldustes koosolekuid või telefonivestlusi hagejaga. Järelikult ei ole need piisavad, et teha hageja vastutavaks EÜ artikli 81 rikkumise eest.

57 Peale selle ja neljandaks leiab hageja, et komisjon eksis, kui ta luges kartellis hageja väidetava osalemise lõppkuupäevaks 9. veebruari 2000. Vaidlustatud otsuses esitatud tõendid kinnitavad tegelikult vaid, et hageja osales CEFIC ametlikul koosolekul 9. veebruaril 2000, millele ta vastu ei vaidle. Seevastu ei ole komisjon tõendanud, et hageja osales ebaseaduslikul koosolekul, mis peeti eraldi CEFIC 9. veebruari 2000. aasta koosolekust (edaspidi „9. veebruari 2000. aasta ebaseaduslik koosolek”). Nii leiab hageja esiteks, et S‑i (EKA) avaldus 9. veebruari 2000. aasta ebaseaduslikul koosolekul EKA keeldumise kohta osaleda mis tahes aruteludel konkurentidega, ei tõenda piisavalt hageja enda osalemist sellel koosolekul. Teiseks väidab ta ühelt poolt, et Arkema France ega FC ei ole sellist avaldust teinud, ning teiselt poolt, et tema töötaja kinnitas, et ta ei kuulnud seda avaldust. Kolmandaks ei saa 20., 21. ja 24. jaanuari 2000. aasta arutelusid, millele komisjon viitas vaidlustatud otsuse põhjenduses 283, lugeda hagejat süüstavateks tõenditeks või selliseks, mis võivad tõendada tema osalemist 9. veebruari 2000. aasta ebaseaduslikul koosolekul. Neljandaks märgib hageja, et vaidlustatud otsuse I lisast tuleneb, et teda ei loetud isikuks, kes osales 9. veebruari 2000. aasta ebaseaduslikul koosolekul, ning et selleks isikuks lugemata jätmine ei saanud olla tingitud pelgast kirjaveast.

58 Esimese väite esimese osa kokkuvõtteks väidab hageja, et vaidlustatud otsuses tema vastu toodud tõendid ei ole piisavalt täpsed ja omavahel kokkusobivad, et luua kindel veendumus, et ta osales kõnealuses rikkumises.

59 Neil asjaoludel oleks esiteks tulenevalt põhimõttest, mille kohaselt tõlgendatakse kahtlused süüdistatava kasuks, pidanud komisjon kahtluse tõttu, mis on käesolevas asjas hageja osalemise suhtes kõnealuses rikkumises, loobuma sellest, et ta omistab hagejale selles rikkumises osalemise.

60 Teiseks märgib hageja, et pädevus, mis on komisjonil EÜ artikli 81 rikkumiste olemasolu tuvastamisel, on täna suurem. Nimelt on komisjonile määrusega nr 1/2003 antud uus ja suurem pädevus. Lisaks võimaldavad uued leebema kohtlemise programmid nüüd tal saada olulisi dokumentaalseid tõendeid. Peale selle võimaldab infotehnoloogia areng komisjonil teha keerulisi elektroonilisi päringuid. Viimaks märgib hageja, et käesoleval juhul ei pidanud komisjon vajalikuks laiendada oma uurimist ning selleks korraldada tema või teiste vaidlustatud otsuse adressaatideks olevate äriühingute äriruumides läbiotsimist.

61 Arvestades seda suuremat pädevust, peaks komisjon järgima tõendi kvaliteedi kõrgemat taset. Kuna käesoleval juhul ei ole kvaliteedi sellist taset järgitud, oleks komisjon pidanud, nagu ta tegi seda teiste väiketootjate puhul, kelle olukord oli hageja omaga sarnane, tõlgendama kahtluse hageja kasuks. Järelikult ei oleks komisjon tohtinud omistada talle osalemist kõnealuses rikkumises ega määrata talle trahvi. Igal juhul leiab hageja, et kuigi kolme peamise tootja vahetatud teave [KONFIDENTSIAALNE] kohta oli sarnane teabega, mida vahetati hageja kohta, otsustas komisjon määrata trahvi üksnes temale. Hageja järeldab sellest, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet.

62 Komisjon leiab, et hageja esitatud argumendid ei ole põhjendatud.

63 Komisjon kinnitab, et vaidlustatud otsuses toodud tõenditest ilmneb, et hageja osales kõnealuses rikkumises. Ta meenutab, et neid tõendeid on kolme liiki, nimelt esiteks kartelliosaliste avaldused, mis süüstavad hagejat, teiseks S‑i (FC) arvukad märkmed asjaolude toimumise ajast ning viimaks see, et hageja võttis omaks, et ta osales 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikul koosolekul, mida kinnitavad muud seda koosolekut puudutavad tõendid.

64 Esiteks märgib komisjon kartelliosaliste avalduste osas, et need avaldused tehti veidi aega pärast kartelli lõppemist ning et need avaldused ja S‑i (FC) selleaegsed märkmed on omavahel suures osas vastavuses. Ta lisab, et vastupidi hageja väidetule puudub äriühingutel, kes taotlesid koostööteatise kohaldamist, tingimata stiimul esitada moonutatud tõendeid teiste väidetavas kartellis osalejate kohta.

65 Teiseks vaidleb komisjon seoses S‑i (FC) selleaegsete märkmetega vastu hageja kinnitusele, mille kohaselt tulenevalt vaidlustatud otsuse põhjendusest 349 kasutati hageja süüstamisel üksnes S‑i (FC) märkmete kolme lõiku, nii et kõik muud viited võib jätta tähelepanuta. Komisjon märgib, et lisaks kolmele märkusele, millele hageja keskendub, tugines ta korduvalt muudele viidetele, mis olid S‑i (FC) märkmetes tehtud hageja kohta, ning toob selle kohta näiteks vaidlustatud otsuse põhjendused 150, 220, 229, 256, 305, 319 ja 347. Komisjon märgib, et repliigi staadiumis rahuldus hageja sellega, et piiras oma kriitika nende sisuliste tõendite kohta S‑i (FC) märkmete väljavõttega, mis on toodud põhjenduses 150, ning viidates sellele moonutatult ning rebides selle kontekstist välja. Ülejäänud kuue põhjenduse osas möönab hageja, et need on otseselt süüstavad, kuid kinnitab, et vaidlustatud otsuses ei viidata neile 1997. aastat puudutavate asjaolude tuvastamise osas. See viimane kinnitus on vale ning komisjon võis kostja vastuse raames õiguspäraselt järeldada, et hageja ja kartelliosaliste korrapärased telefonikontaktid toimusid 1997. aastal.

66 Vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 lükatakse ümber hageja argumendid tema kartellis mitteosalemise kohta, kusjuures seda ei tohi segamini ajada põhjendustega, nagu põhjendused 305 ja 319, milles komisjon täielikult esitab oma argumendid hageja vastu. Peale selle rõhutas komisjon neid kolme põhjenduses 349 toodud viidet, kuna esiteks on tegemist iseäranis määravate ja seega peamiste tõenditega, millest nähtub, et hageja osales kõnealuses rikkumises, mis oli üks ja vältav rikkumine Euroopa tasandil, teiseks ei vaielnud hageja nendele avaldustele vastu ning viimaks süüstasid selleaegsed tõendid iseäranis tugevalt hagejat, olles siiski ainsad komisjoni kogutud tõendid.

67 Kolmandaks, mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjendust 352, siis kinnitab komisjon, et ta eristas selles sõnaselgelt S‑i (FC) märkmete erinevaid väljavõtteid lähtuvalt nende tõenduslikust väärtusest, eelkõige selleks et kindlaks teha hageja osalemise kestus kõnealuses rikkumises. Põhjenduses 352 märkis komisjon, et kui ta piirduks muude viidetega hagejale kui need, mis on toodud põhjenduses 349, oleks tal tekkinud raskusi määravalt tõendada salajast tegevust. Sel põhjusel otsustas ta seega neile mitte tugineda, et laiendada hageja kartellis osalemise kestust. Kuigi need muud viited hagejale ei ole iseenesest määravad, moodustavad need vähemalt osa kokkulangevustest ja kaudsetest tõenditest, millele komisjonil oli õigus rajada oma analüüs hageja osalemise kohta kartellis.

68 Vasturepliigi staadiumis väidab komisjon ikka seoses vaidlustatud otsuse põhjendusega 352, et hageja jätab tähelepanuta vaidlustatud otsuse põhjendused 305 ja 319, milles on sõnaselgelt nimetatud S‑i (FC) märkmete teisi väljavõtteid kui tõendeid tema vastu. Samuti jätab ta tähelepanuta vaidlustatud otsuse põhjendused 357 ja 358, milles on kinnitatud, et komisjon rajas oma etteheited hageja vastu S‑i (FC) märkmetele kogumis ning ei piirdunud selle otsuse põhjenduses 349 toodud kolme viitega. Komisjon leiab, et kohtupraktikast tuleneb, et asjaolu, et teave on edastatud kaudselt või teave on kaudne, ei mõjuta võimalust kasutada seda tõendina. Rikkumisega samast ajast pärinevad tõendid, milleks on S‑i (FC) märkmed, on kokkusobivad toimiku teiste hagejat süüstavate tõenditega ning pooled, sealhulgas hageja nõustusid nendega suures osas.

69 Viimaks ei sisalda vaidlustatud otsuse põhjendus 352 mingil juhul lubadust muuta kõnealuses rikkumises hageja osalemise kestust, võrreldes vastuväiteteatises toodud kestusega. Lisaks olid vastupidi hageja väidetele vaidlustatud otsuses kasutatud tõendid samad vastuväiteteatises asuvatega.

70 Neljandaks väidab komisjon kõigepealt, et vaidlustatud otsus põhineb EKA, Arkema France’i ja FC esitatud üldistel tõenditel, mis kategooriliselt kinnitavad hageja osalemist kartellis ning selle kartelli tunnuseid.

71 Teiseks loetleb komisjon teatava hulga konkreetseid tõendeid, mis kinnitavad kontakte hageja ja teiste kartelliosaliste vahel.

72 Esiteks ilmneb S‑i (FC) märkmetest seoses tema 16. detsembri 1996. aasta telefonivestlusega S‑iga (EKA), et esimesel oli eelnevalt olnud vestlus hagejaga. Komisjon märgib, et hageja ei vaielnud oma vastuses vastuväiteteatisele sellele tõendile vastu. Lisaks vaidleb komisjon vastu argumentidele, mille hageja esitas käesoleval ajal selle tõendi peale.

73 Teiseks leiab komisjon 1997. aasta kalendriaastaga seotud tõendite osas, et S‑i (FC) selleaegsete 10. ja 14. jaanuari 1997. aasta märkmete väljavõtted näitavad, kuidas hageja oli ärritunud FC katsete tõttu suurendada turuosa Hispaanias ja Portugalis. Sarnaselt tuleneb S‑i (FC) 14. oktoobri 1997. aasta märkmest samal päeval EKA ja FC vahel peetud kahepoolse koosoleku kohta, mis toimus Turus (Soome) (edaspidi „14. oktoobri 1997. aasta Turu koosolek”), et FC‑l ja EKA‑l oli raskusi teha iseäranis hagejale selgeks, et inflatsiooni korvamiseks on vaja tõsta hindu 1,5% võrra. Jätkuvalt seoses selle 14. oktoobri 1997. aasta Turu koosolekuga ilmneb EKA avaldusest, et FC suurenenud müügi tõttu Hispaanias oli oht, et karistatakse Hispaania tootjaid, ning et EKA ja FC leppisid kokku mitte suurendada oma hindasid juhul, kui eeskätt hageja neid ei järgi.

74 Kolmandaks meenutab komisjon 28. jaanuari 1998. aasta ebaseadusliku koosoleku osas, et hageja möönis, et ta osales sellel koosolekul. S‑i (FC) märkmetest ilmneb, et pooled arutlesid naatriumkloraadi turgude üle mitmes riigis, nagu ka turuosade ja hindade üle. Kõigepealt väitis komisjon oma kirjalikes dokumentides, et mitte ühestki materjalist toimikus ei saa järeldada, et hageja osalemine sellel koosolekul oli uus või erandlik element. Siiski kinnitas komisjon seejärel oma märkustes kohtuistungi ettekandele sõnaselgelt, et hageja kõnealune osalemine oli uus element. Seetõttu leiab komisjon, et hageja ei ole tõendanud, et ta osales sellel koosolekul muul eesmärgil kui teised kartelliosalised, ning et ta eemaldus avalikult kartellist. Hageja väide koosoleku mitteametliku olemuse kohta on vastuolus esiteks asjaoluga, et see oli planeeritud mitu nädalat ette, ning teiseks S‑i (FC) üksikasjalike märkmetega. Erinevalt hageja poolt valesti mõistetust tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 183, et pooled arutlesid ammendavalt (ja mitte ainult) Belgia, Hispaania, Prantsusmaa ja Portugali üle. S‑i (FC) märkmetest ei tulene, et kartelli eestvedajad palusid hagejal lahkuda. S‑i (FC) märkmetest ilmneb vastupidi, et Hispaania, Prantsuse ja Portugali turu analüüsimist katkestasid arutelud teiste turgude üle enamiku koosoleku toimumise ajast, nii et on tõenäoline, et hageja viibis koosolekul kogu aeg. Viimaks kinnitab komisjon, et vaidlustatud otsuse I lisas piirduti tingimata nende kontaktidega, mille puhul ta teadis tegelikku kuupäeva, nii et olemas oli ka muid hagejat puudutavaid kontakte, mida kinnitasid tõendid, kuid mille täpset kuupäeva ei olnud teada.

75 Neljandaks vestlesid L. (Arkema France) ja S. (FC) oktoobris ja novembris 1998 mitu korda telefonitsi hageja turuosast Portugalis.

76 Viiendaks leiab komisjon seoses 4. detsembri 1998. aasta telefonikõnega S‑i (FC) ja S‑i (EKA) vahel, et hageja ei selgita, kuidas sellised kontaktid oleksid võinud aset leida tavapärase äritegevuse käigus, ning lisaks möönab ta, et tal paluti mitte langetada oma hindasid, mis on konkurentsivastane nõudmine, millega hageja nõustus. Vastupidi hageja väidetule ei tulene L‑i (Arkema France) avaldusest, et hageja lahkus kartellist esimese perioodi lõpus, mis kestis oktoobrist 1994 kuni 1998. aasta keskpaigani, ja seda võrreldes väidetava teise perioodiga, mis kestis 1998. aasta keskpaigast kuni maini 2000, eriti kui selle tõlgenduse lükkavad ümber paljud tõendid.

77 Kuuendaks märgib komisjon, et hageja piirdus sellega, et ta mainis hindade langetamist Portugalis aastatel 1999 ja 2000, jättes täpsustamata, et neid hindu tõsteti ajavahemikus 1993 kuni 1997 ning need jäeti 1998. aastal samaks. Ta lisab, et hindade langetamist 1999. aastal võib selgitada hinnasõjaga, mis puhkes Portugalis konflikti tõttu kliendi üle. Vaatamata kartelli nõrgenemisele 1999. aastal jäi ta jällegi aktiivseks, ning nagu ilmneb S‑i (FC) märkmetest tema telefonivestluste kohta 16. juunil ning 6., 9. ja 22. detsembril 1999 L‑iga (Arkema France), jätkas hageja kartellis osalemist. Need kolmed märkmed puudutasid otsese kontakti olemasolu hagejaga ning erinevalt viimase kinnitatust puuduvad andmed, et ta ei teinud koostööd, mistõttu teised kartelliosalised püüdsid teda kutsuda nende hulka.

78 Seitsmendaks lisab komisjon, et S‑i (FC) märkmetest tuleneb tema telefonivestluse kohta 22. detsembril 1999 L‑iga (Arkema France), et hageja osales veel ebaseaduslikes kontaktides oma konkurentidega detsembri lõpus 1999. Lisaks tõendavad need jaanuaris 2000 aset leidnud telefonivestlusti puudutavad märkmed, nagu need on vaidlustatud otsuses kokku võetud, et kartelliosalised jätkasid oma turuseisundi kooskõlastamist.

79 Viimaks ja kaheksandaks täpsustab komisjon, et asjaolu, et hageja ei ole loetletud vaidlustatud otsuse I lisas 9. veebruari 2000. aasta ebaseaduslikul koosolekul osalejate hulgas, on tingitud kirjaveast, kuna vaidlustatud otsuse põhjendustes 283 ja 488 järeldas ta, et hageja viibis sellel koosolekul. Oluline ei ole see, et hageja ei kuulnud väljaspool CEFIC ametlikku koosolekut EKA avaldust tema keeldumise kohta osaleda mis tahes aruteludel konkurentidega, kuna kartell oli selleks kuupäevaks lõppenud. Lisaks on asjaolu, et ta kinnitab, et ta ei kuulnud seda avaldust, oluline kaudne tõend tema osalemise kohta 9. veebruari 2000. aasta ebaseaduslikul koosolekul.

80 Kolmanda punktina vaidleb komisjon vastu nende hageja esitatud argumentide põhjendatusele, mis puudutavad EKA suulisi avaldusi.

81 Esiteks viitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 319 EKA 2003. aasta avaldustele tervikuna, mitte aga kolmele lõigule, mille hageja oli oma hagiavalduses oma huvides välja toonud.

82 Mis puudutab hageja viidatud esimest lõiku, milles käsitletakse Hispaania turgu, siis kirjeldatav tegevus, millega võib hageja hakata tegelema Prantsuse turul, kui ta kaotab turuosa Hispaanias, ei vasta tavapärasele tegevusele turul, vaid on ähvardus salajaste kokkulepete raames, mis selgelt eeldab üldist kokkulepet turuosade kohta. Lisaks märgib komisjon, et kohtupraktikast tuleneb, et esiteks asjaolu, et ettevõtja ei järgi täpselt seda, milles on kartellis kokku lepitud, ei vabasta teda tema vastutusest, kui ta ei ole omalt poolt kokkulepetest avalikult eemaldunud, ning teiseks asjaolu, et ta võis teadlikult teisi kartelliosalisi eksitada, ei vabasta teda ka süüst rikkumise toimepanemisel.

83 Mis puudutab hageja viidatud teist lõiku, milles käsitletakse Prantsuse turgu, siis leiab hageja valesti, et EKA avaldus põhineb EKA enda levitatud kuulujutul. Viidatud lõigust tervikuna ilmneb, et EKA oli teadlik eraldi kahepoolsest kokkuleppest Prantsuse turul.

84 Mis puudutab hageja viidatud kolmandat lõiku, milles käsitletakse Portugali turgu, siis ei ole seda mainitud vaidlustatud otsuses ning see ei süüsta hagejat ega vabasta teda ka süüst.

85 Teiseks ei paranda vastupidi hageja väidetule EKA 2006. aasta avaldused 2003. aasta avaldusi. Esimeste eesmärk oli üksikasjalikult kinnitada teatud varem tehtud avaldusi. Kõik need vastasid 2003. aasta avaldustele, mis andsid enam teavet. Komisjon leiab, et EKA 2006. aasta avaldustest ilmneb, et viimane nimetas hagejat uuesti kartelliosaliste hulgas, kirjeldas üksikasjalikult, kuidas need pooled määrasid kindlaks sihthinnad ja jagasid turu, jättis mulje, et hageja osales kartellis enne seda osalemise alustamise kuupäeva, mis on toodud vaidlustatud otsuses, ning kinnitas, et vastusena FC tegevusele võttis hageja Prantsuse turul karistusmeetmed. EKA 2006. aasta avaldused ei sisalda seega õigustavaid asjaolusid, mis võivad hageja kasuks rääkida.

86 Neljanda punktina vaidleb komisjon vastu sellele, et karistades hagejat, rikkus ta võrdse kohtlemise põhimõtet. Nimelt ei olnud hageja sarnases olukorras teiste naatriumkloraadi väiketootjatega. Eelkõige möönis ta esiteks oma osalemist kartelli koosolekul ja teiseks, erinevalt teistest väiketootjatest pidasid teised kartelliosalised teda kartelliosaliseks, ning viimaks rikkumisega samast ajast pärinevad S‑i (FC) märkmed sisaldavad fakte tema vastu, mis ei ole nii teiste väikeettevõtjate puhul. Igal juhul tuleneb kohtupraktikast, et asjaolu, et ettevõtja on sarnases olukorras nagu hageja, kuid komisjon ei ole tuvastanud, et ta on rikkumise toime pannud, ei võimalda kõrvale lükata järeldust, et see hageja osales rikkumises, milles teda süüdistatakse, kui rikkumine oli nõuetekohaselt tuvastatud.

87 Komisjon leiab, et viidatud tõendite kogumist on võimalik järeldada, et hageja osales kõnealuses rikkumises, ning et seega tuleb esimese väite esimene osa tagasi lükata.

b) Üldkohtu hinnang

88 Poolte kirjalikest dokumentidest ilmneb, et nad vaidlevad vastu esiteks nende tõendite tuvastamisele, millele komisjon tugines vaidlustatud otsuses, selleks et tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises, ning teiseks nende tõendite tõenduslikule väärtusele, et tuvastada, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

89 Esiteks tuleb esitada teatavad tõendamist puudutavad üldised kaalutlused, teiseks tuvastada tõendid, millele tugineti vaidlustatud otsuses seoses hageja osalemisega kõnealuses rikkumises, kolmandaks hinnata nende tõenduslikku väärtust ning neljandaks selle viimase hinnangu alusel teha otsus komisjoni esitatud tõendite kogumi täpsuse ja ühtsuse kohta, selleks et tõendada, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

Tõendamist puudutavad üldised kaalutlused

90 EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise kohta tõendite esitamise suhtes tuleb meenutada, et komisjon peab tõendama tema poolt kindlakstehtud rikkumisi ja esitama tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada rikkumise koosseisu kuuluvate asjaolude asetleidmist (Euroopa Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 58, ja 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 86).

91 Lisaks on EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames liidu kohtu ülesanne kontrollida üksnes vaidlustatud meetme seaduslikkust (Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 174).

92 Kohtul, kes lahendab tühistamishagi komisjoni otsuse peale, milles sedastatakse konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu ja määratakse otsuse adressaatidele trahv, tuleb hinnata, kas tõendid ja muud asjaolud, millele komisjon oma otsuses tugineb, on väidetava rikkumise tõendamiseks piisavad (vt selle kohta Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, nn PVC II kohtuotsus, EKL 1999, lk II‑931, punkt 891).

93 Lisaks antakse kohtu kahtluse korral eelis ettevõtjale, kes on rikkumist tuvastava otsuse adressaat (vt selle kohta Euroopa Kohtu 14. veebruari 1978. aasta otsus kohtuasjas 27/76: United Brands ja United Brands Continentaal vs. komisjon, EKL 1978, lk 207, punkt 265). Seega ei saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud asjaomase rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel kahtlusi, eriti trahvi määrava otsuse tühistamist taotleva hagi puhul (eespool punktis 91 viidatud Üldkohtu otsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 177).

94 Viimati nimetatud olukorras tuleb süütuse presumptsiooni põhimõtet võtta arvesse sellisena, nagu see tuleneb muu hulgas 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikest 2, mis on üks neist põhiõigustest, mida – nagu kinnitavad ka ühtse Euroopa akti põhjendused ja Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõige 2 ning 7. detsembril 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (EÜT C 364, lk 1) artikkel 47 – Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika alusel liidu õiguskorras kaitstakse. Kui arvestada asjaomaste rikkumiste laadi ning nendega seotud karistuste laadi ja raskusastet, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatega seotud konkurentsieeskirjade rikkumiste suhtes, mille tagajärg võib olla trahvide või karistusmaksete määramine (vt selle kohta Euroopa Inimõiguste Kohtu 21. veebruari 1984. aasta otsus kohtuasjas Öztürk, A‑seeria, nr 73; Euroopa Inimõiguste Kohtu 25. augusti 1987. aasta otsus kohtuasjas Lutz, A‑seeria, nr 123‑A; Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4287, punktid 149 ja 150, ning 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑235/92 P: Montecatini vs. komisjon, EKL 1999, lk I‑4539, punktid 175 ja 176).

95 Nii tuleb komisjonil esitada täpsed ja ühtsed tõendid, mille põhjal saaks kujuneda kindel veendumus, et rikkumine on toime pandud (vt selle kohta Euroopa Kohtu 28. märtsi 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 29/83 ja 30/83: Compagnie royale asturienne des mines ja Rheinzink vs. komisjon, EKL 1984, lk 1679, punkt 20, ning 31. märtsi 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85: Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, EKL 1993, lk I‑1307, punkt 127; Üldkohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑68/89, T‑77/89 ja T‑78/89: SIV jt vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑1403, punktid 193–195, 198–202, 205–210, 220–232, 249, 250 ja 322–328, ning 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punktid 43 ja 72).

96 Tuleb siiski rõhutada, et komisjoni iga esitatud tõend ei pea rikkumise iga elemendi puhul tingimata vastama nendele kriteeriumidele. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab tervikuna hinnatult sellele nõudele (vt selle kohta eespool punktis 92 viidatud PVC II kohtuotsus, punktid 768–778, eelkõige punkt 777, mida selles küsimuses on Euroopa Kohus täpsustanud apellatsiooniastmes oma 15. oktoobri 2002. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 2002, lk I‑8375, punktid 513–523).

97 Lisaks arvestades, et konkurentsivastaste kokkulepete keeld on üldtuntud, ei saa komisjonilt nõuda, et ta esitaks tõendeid, millest selgelt nähtuks, et asjaomased ettevõtjad on üksteisega kontakteerunud. Katkendlikke ja korrapäratuid tõendeid, mis komisjoni valdusesse satuvad, peab igal juhul saama täiendada nendest tehtavate järeldustega, mis võimaldavad taastada asjakohased üksikasjad. Konkurentsivastast tegevust või kokkulepet võib seega tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest viidetest, mis üheskoos käsitletuna võivad muu ühtse selgituse puudumisel moodustada tõendi konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punktid 55–57, ning Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ja T‑61/02 OP: Dresdner Bank jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3567, punktid 64 ja 65).

98 Mis puudutab tõendamisviise, mida EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumiste tõendamiseks võib kasutada, siis kehtib liidu õiguses tõendite vaba esitamise põhimõte (vt analoogia alusel Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑50/00: Dalmine vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2395, punkt 72).

99 Järelikult on dokumentaalsete tõendite võimalik puudumine asjassepuutuv üksnes komisjoni viidatud tõendite kogumi tõenduslikule väärtusele üldhinnangu andmisel. Seevastu ei saa see üksi võimaldada asjaomasel ettevõtjal õiguspäraselt seada kahtluse alla komisjoni argumente ja esitada juhtumi faktilistele asjaoludele muu seletus. Ta võib seda teha ainult juhul, kui komisjoni esitatud tõendite alusel ei ole võimalik rikkumise toimepanemist tuvastada kahtluseta ja ilma, et oleks vajalik tõlgendamine (vt selle kohta Üldkohtu 12. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑36/05: Coats Holdings ja Coats vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 74).

100 Lisaks ei keela mitte ükski liidu õiguse säte ega üldpõhimõte komisjonil tugineda ühe ettevõtja vastu teiste süüdistatavate ettevõtjate avaldustele. Vastasel korral oleks komisjonil lasuv EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 vastase tegevuse tõendamise kohustus talumatu ja kokkusobimatu tema ülesandega teostada järelevalvet nende sätete nõuetekohase kohaldamise üle (vt analoogia alusel eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 192).

101 Siiski ei saa kartellis osalemises süüdistatava ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud teised kartellis osalemises süüdistatavad ettevõtjad, pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate toimepandud rikkumise kohta, kui selle toetuseks puuduvad muud tõendid, kuigi viimaste tõendusjõu tase võib avalduse usaldusväärsuse tõttu olla väiksem (eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 219 ja 220).

102 Mis puudutab erinevate tõendite tõenduslikku väärtust, siis esitatud tõendite hindamise ainus asjakohane kriteerium on nende usaldusväärsus (eespool punktis 98 viidatud kohtuotsus Dalmine vs. komisjon, punkt 72).

103 Tõendamise üldreeglite kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise oludest, adressaadist ning selle sisu mõistlikkusest ja usutavusest (Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punktid 1053 ja 1838).

104 Avaldustest võib pidada eriti suure tõendusliku väärtusega tõenditeks neid, mis on esiteks usaldusväärsed, teiseks tehtud ettevõtja enda nimel, kolmandaks tehtud isiku poolt, kellel on kutsetegevusest tulenev kohustus tegutseda ettevõtja huvides, neljandaks tehtud vastuolus avaldaja huvidega, viiendaks tehtud avalduse esemeks olevate asjaolude otsese tunnistaja poolt ja kuuendaks esitatud kirjalikult, koostatuna tahtlikult ja pärast põhjalikku läbimõtlemist (vt selle kohta eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 205–210).

105 Kuigi enamasti tuleb ebaseadusliku kartellikokkuleppe osaliste vabatahtlikesse tunnistustesse suhtuda teatud umbusaldusega, arvestades käesoleval juhul võimalust, et kartelliosalised püüavad vähendada oma osa rikkumises ja suurendada teiste osa, on siiski tõsi, et koostööteatise alusel trahvide eest kaitse saamise või trahvide vähendamise taotlemine iseenesest ei innusta süüks pandud kartellikokkuleppe teiste osaliste kohta moonutatud tõendite esitamist. Tegelikult võib igasugune katse komisjoni eksitada seada kahtluse alla taotleja puhtsüdamlikkuse ja koostöö täielikkuse ning seetõttu seada ohtu võimaluse, et talle koostööteatist täielikult kohaldatakse (vt selle kohta Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑120/04: Peróxidos Orgánicos vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑4441, punkt 70).

106 Selles osas tuleb veel märkida, et komisjonile moonutatud tõendite esitamise võimalikud tagajärjed on isegi tõsisemad, kui – nagu ilmneb eespool punktis 101 – ettevõtja avaldust, millele vaieldakse vastu, tuleb kinnitada muude tõenditega. See asjaolu suurendab nimelt ohtu, et nii komisjon kui need teised ettevõtjad, keda süüdistatakse rikkumises osalemises, tuvastavad ebatäpsed avaldused.

107 Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav ka EMP lepingu artikli 53 lõikele 1.

Tõendid, millele tugineti vaidlustatud otsuses seoses hageja osalemisega kõnealuses rikkumises

– Sissejuhatavad märkused

108 Eespool punktis 92 toodud kohtupraktikat arvestades tuleb tõdeda, et kuna Üldkohtu ülesanne on hinnata, kas tõendid ja muud asjaolud, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugineb, on hagejale omistatud rikkumise tõendamiseks piisavad, siis peab ta ka vaidlustatud otsuse põhjenduste üksikasjaliku analüüsi järel tuvastama tõendid, millele komisjon tugines selle tõendamise käigus, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

109 Selles osas tuleb meenutada, et määruses nr 1/2003 sätestatud haldusmenetlus, mille viib läbi komisjon, jaguneb kaheks eraldiseisvaks ja teineteisele järgnevaks staadiumiks, millest kummalgi on oma sisemine loogika, nimelt esiteks eeluurimise staadium ja teiseks võistleva menetluse staadium. Eeluurimise staadium, milles komisjon teostab määruses nr 1/2003 sätestatud uurimispädevust ja mis kestab kuni vastuväiteteatise esitamiseni, peab võimaldama komisjonil koguda kokku kõik asjassepuutuvad tõendid võimaliku konkurentsieeskirjade rikkumise asetleidmise kohta ja võtta esialgne seisukoht menetluse suuna ja edasise kulgemise kohta. Võistleva menetluse staadium, mis kestab vastuväiteteatise esitamisest kuni lõpliku otsuse tegemiseni, peab võimaldama komisjonil teha süükspandava rikkumise kohta lõplik otsus (vt analoogia alusel eespool punktis 96 viidatud Euroopa Kohtu otsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, punkt 183, ning 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, EKL 2006, lk I‑8725, punkt 38).

110 Eespool punktis 109 viidatud kohtupraktikast tuleneb, et nende tõendite tuvastamist puudutavat analüüsi saab Üldkohus läbi viia üksnes vaidlustatud otsuses neid põhjendusi sisaldava osa suhtes, kus komisjon kirjeldab haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi. Üksnes pärast seda, kui komisjon saab selles staadiumis hagejalt märkused eeluurimise staadiumi lõpus komisjoni esialgse seisukoha kohta, mis esitatakse vastuväiteteatises, võib komisjon otsustada, kas ta jääb esialgse seisukoha juurde või mitte, ning seega teha etteheidetava rikkumise kohta lõpliku otsuse.

111 Sellega seoses tuleb käesoleval juhul tõdeda, et vaidlustatud otsuse punkt 5.4.1.1 „Komisjoni hinnang ja järeldus” (vaidlustatud otsuse põhjendused 347–360) asub jaotises „5. [EÜ] artikli 81 ja [EMP lepingu] artikli 53 kohaldamine”, mille alajaotisele 5.3.2, milles käsitletakse rikkumise laadi, järgneb osa 5.4, mis puudutab „[p]oolte esitatud argumente vastusena vastuväiteteatises toodud asjaoludele ja komisjoni hinnangule”. Osa 5.4 sisaldab alajaotist 5.4.1, milles on kokkuvõtvalt esitatud „[hageja] toodud argumendid”. See viimane alajaotis sisaldab ise esimest ja ainsat punkti, nimelt punkti 5.4.1.1 „Komisjoni hinnang ja järeldus”. Sellele punktile ei järgne punkt 5.4.1.2, vaid otse uus alajaotis 5.4.2 „Uralita esitatud argumendid”.

112 Järelikult puudutavad punktis 5.4.1.1 asuvad komisjoni hinnangud eranditult hageja märkusi vastusena vastuväiteteatisele. Lisaks tuleb tõdeda, et selles punktis 5.4.1.1 toodud järeldused kujutavad haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi lõpus endast komisjoni lõppjäreldusi seoses hageja osalemisega kõnealuses rikkumises.

113 Eespool toodud kaalutlustest ning eespool punktis 109 meenutatud kohtupraktikast tuleneb, et iga otsene või kaudne viide punktis 5.4.1.1 otsuse nendele kaalutlustele, mis eelnevad nendele, mis asuvad selles punktis, nimelt põhjendused 347–360, võimaldavad komisjonil vaidlustatud otsuses põhjenduste esitamise staadiumis, nimelt võistleva menetluse staadiumis uuesti kasutada tõendeid, millele on viidatud varem selles otsuses. Kui seevastu punktis 5.4.1.1 puudub otsene või kaudne viide sellistele tõenditele, mida käsitletakse teistes põhjendustes, kui need, mida see punkt sisaldab, tuleb tõdeda, et võistleva menetluse lõppedes, mille komisjon viis läbi seoses asjaoludega, mida võib hagejale omistada, otsustas komisjon viimaks mitte tugineda sellistele tõenditele, selleks et näidata tema osalemist kõnealuses rikkumises. Lõpuks kui komisjon pärast seda, kui ta on saanud ettevõtja märkused vastuväiteteatisele, oma hinnangus nende tõendite kohta, mis tal olid eeluurimise staadiumi lõppedes, selleks et teha otsus kõnealuse ettevõtja osalemise kohta rikkumises, seab ise kahtluse alla nende tõendite tõendusliku väärtuse, saab Üldkohus võtta vaid arvesse komisjoni selle hinnangu.

114 Kõnealuseid sissejuhatavaid märkusi arvestades tuleb tuvastada need elemendid, millele komisjoni käesoleval juhul otsustas võistleva menetluse lõppedes tugineda, selleks et tõendada, et hageja osales kõnealuses rikkumises, ning mis järelikult sisaldusid selles tõendite kogumis, mille tõi välja komisjon.

115 Sellega seoses tuleb märkida, et pooled nõustuvad asjaoluga, et tõendite kogum, mille komisjon tõi vaidlustatud otsuses välja selleks, et tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises, põhineb kolme liiki tõenditel, nimelt:

– asjaolu, et hageja võttis omaks, et ta osales 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikul koosolekul;

– S‑i (FC) märkmed, ja

– teiste kartelliosaliste avaldused.

116 Seevastu ei nõustu pooled, arvestades eeskätt vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 sõnastust, nende tõendite tõendusliku väärtusega hinnangu andmisel sellele, kas hageja osales kõnealuses rikkumises.

– Tõendid, millele komisjon algselt tugines vaidlustatud otsuses haldusmenetluse esialgse uurimise staadiumis

117 Vaidlustatud otsuse nende põhjenduste üksikasjalikust analüüsist, mis asuvad osas 4.3, mis puudutab kartelli ajalugu, niivõrd kui see on seotud perioodiga, mil hageja väidetavalt osales kõnealuses rikkumises, nimelt 16. detsembrist 1996 kuni 9. veebruarini 2000, ilmneb, et hageja või tema töötaja nimi on otseselt või kaudselt tuvastatud seoses komisjoni väljatoodud 21 sündmusega (edaspidi „21 sündmust”).

118 Eespool punktis 110 sõnastatud märkusi arvestades tuleb analüüsida, millistele nendest 21 sündmusest otsustas komisjon punktis 5.4.1.1 tugineda haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi lõpus, selleks et tõendite kogumi abil tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises.

119 Selleks tuleb pärast seda, kui tuvastatud on tõendid, millele on sõnaselgelt tuginetud punktis 5.4.1.1, tõlgendada vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 sõnastust, selleks et tuvastada, kas komisjon vaikimisi tugines teistele tõenditele, et toetada oma järeldusi seoses hageja osalemisega kõnealuses rikkumises.

– Tõendid, millele komisjon sõnaselgelt tugines vaidlustatud otsuses haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi lõppedes

120 Vaidlustatud otsuse punktis 5.4.1.1, milles komisjon esitab hinnangud ja järeldused, mis ta tegi haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi lõppedes, toodud põhjendustest, nimelt selle otsuse põhjendustest 347–360 ilmneb, et komisjon viitas sõnaselgelt otseselt või kaudselt viiele sündmusele nende 21 sündmuse seast, millele ta tugines algselt haldusmenetluse esialgse menetluse raames, et tõendada, et hageja osales kõnealuses rikkumises, nimelt:

– eelkõige vaidlustatud otsuse põhjenduses 349, tsiteerides S‑i (FC) märkmeid, toodud 16. detsembri 1996. aasta telefonivestlus S‑i (FC) ja S‑i (EKA) vahel, millele oli algselt viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 130;

– vaidlustatud otsuse põhjendustes 350 ja 356, viidates saadud suulistele avaldustele, kirjeldatud 14. oktoobri 1997. aasta Turu koosolek, millele oli algselt viidatud vaidlustatud otsuse põhjendustes 162–164;

– vaidlustatud otsuse põhjendustes 350 ja 356, viidates esiteks hageja omaksvõtule ning viidates teiseks vaidlustatud otsuse põhjenduste 182 ja 184 kaudu S‑i (FC) märkmetele, kirjeldatud 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslik koosolek, millele oli algselt viidatud vaidlustatud otsuse põhjendustes 182–186;

– nimelt põhjenduses 349, viidates S‑i (FC) märkmetele, 4. detsembri 1998. aasta telefonivestlus, millele oli algselt viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 219;

– ja viimaks põhjendustes 347 ja 349, viidates S‑i (FC) märkmetele, 9. detsembri 1999. aasta telefonivestlus, millele oli algselt viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 258.

121 Kindlaks tuleb teha, kas komisjon viitas vaidlustatud otsuse punktis 5.4.1.1 vaikides muudele sündmustele, mis võivad kinnitada, et hageja osales kõnealuses rikkumises, ning selleks tuleb tõlgendada vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 sõnastust.

– Vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 tõlgendus

122 Nagu see ilmneb poolte kirjalikest dokumentidest, on vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 tõlgendamine oluline selleks, et tuvastada muud tõendid peale nende, millele komisjon on otseselt viidanud vaidlustatud otsuse punktis 5.4.1.1 ning millele komisjon tugines, selleks et kinnitada, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

123 Hageja leiab, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 lükkas komisjon kõrvale kõik viited S‑i (FC) märkmetele peale nende kolme viite, mis olid toodud selle otsuse põhjenduses 349. Komisjon vaidleb sellele tõlgendusele vastu.

124 Kohtuistungil vastusena Üldkohtu esitatud küsimustele tõlgenduse kohta, mis tuli anda vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 sõnastusele, märkis komisjon muu hulgas järgmist.

125 Esiteks eristas ta selles põhjenduses ühelt poolt vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 sõnaselgelt tehtud kolme viidet S‑i (FC) märkmetele ning teiselt poolt muid tõendeid hageja vastu.

126 Mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 sõnaselgelt tehtud neid kolme viidet S‑i (FC) märkmetele, mis puudutavad selle otsuse põhjendustes 130, 219 ja 258 kirjeldatud kolme sündmust, siis rõhutas komisjon asjaolu, et need kujutavad endast iseäranis suure tõendusjõuga tõendeid, kuna nende abil on võimalik tuvastada otsesed kontaktid kartelliosaliste ja hageja vahel.

127 Mis puudutab muid hageja vastu välja toodud tõendeid, siis ei pärine need otseselt viimaselt. Siiski ei ole need kohtupraktikat arvestades välistatud tõendite kogumist, millele tugines komisjon, et näidata, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

128 Teiseks leidis komisjon, et sõnastus „[m]uudel juhtudel, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, millega algas selle otsuse põhjendus 352, tuleb tõlgendada nii, et see puudutab viiteid hagejale, mis asuvad põhjendustes 220, 256, 305 ja 319, ning muid viiteid, mis on toodud põhjendustes 305 ja 319.

129 Kolmandaks, mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 teist ja kolmandat lauset osas, milles on märgitud, et komisjoni toimikus olevad tõendid ei ole piisavad ning et seda võetakse arvesse rikkumise kestusega seoses, siis märkis komisjon, et vastupidi hageja kinnitatule oli tal piisavalt tõendeid, et tõendada kõnealuses rikkumises hageja osalemise kestust, nimelt detsembrist 1996 kuni veebruarini 2000. Sellega seoses täpsustas ta, et kuigi tal olid muud tõendid, et tõendada sellist osalemist 1994. ja 1995. aastal ning 1996. aasta alguses, otsustas ta tugineda üksnes kõige tugevamatele tõenditele, mis tal on, nimelt „kolmele viitele” või „nendele kolmele lõigule”, millest esimene oli „16. detsembri 1996. aasta telefonikõne”.

130 Arvestades argumente, mille pooled esitasid oma kirjalikes dokumentides ning kohtuistungil, siis tuleb kõigepealt tõdeda, et eespool punktis 117 toodud 21 sündmuse hulgast 19 sündmust kirjeldati S‑i (FC) märkmete alusel.

131 Edasi on S‑i (FC) märkmetest tuletatud 19 sündmusest kolmele, nagu on märgitud eespool punktis 120 ning nagu kinnitas komisjon kohtuistungil, sõnaselgelt viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 349. Nende kolme sündmuse puhul nõustuvad pooled, et need kolm viidet ei ole osa „[m]uudest juhtudest, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, selle otsuse põhjenduse 352 tähenduses.

132 Viimaks, nagu ilmneb eespool punktist 120, on S‑i (FC) märkmeid osas, milles need puudutavad 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikku koosolekut, sõnaselgelt mainitud vaidlustatud otsuse punkti 5.4.1.1 põhjendustes 350 ja 356 viitega selle otsuse põhjendustele 182 ja 184. Seega ei saa see S‑i (FC) märkmetest tuletatud neljas viide enam olla osa „[m]uudest juhtudest, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, selle otsuse põhjenduse 352 tähenduses.

133 Seevastu tuleb tõdeda, et S‑i (FC) märkmetest tuletatud 15 muule sündmusele (edaspidi „15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes”) ei ole vaidlustatud otsuse punktis 5.4.1.1 sõnaselgelt viidatud.

134 Esiteks, mis puudutab komisjoni antud selgitust, mille kohaselt sõnastus „[m]uudel juhtudel, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, millega algab selle otsuse põhjendus 352, viitab vaidlustatud otsuse põhjendustele 220, 256, 305 ja 319 ning muudele põhjendustele, millele on viidatud nendes põhjendustes 305 ja 319 (nimelt põhjendused 130, 150, 184, 219, 229, 256 ja 258), siis tuleb küll möönda, et see tõlgendus on lubatav, kuna vaidlustatud otsuse põhjendused 305 ja 319 puudutavad eeskätt selle otsuse nelja muud põhjendust, mis käsitlevad S‑i (FC) märkmete sisu seoses nelja sündmusega, nimelt need, mis puudutavad vaidlustatud otsuse põhjendusi 150, 220, 229 ja 256. Siiski on selline selgitus sõnastuse „Muudel juhtudel, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]” tõlgendamiseks kas puudulik, kuna see hõlmab vaid nelja viidet 15 viitest S‑i (FC) märkmetes hageja kohta, või asjakohatu, kuna nendes põhjendustes 305 ja 319 viidatakse samuti vaidlustatud otsuse põhjendustele 130, 184, 219 ja 258, millest kolm kujutavad endast kolme sõnaselget viidet hagejale, mis on tuletatud S‑i (FC) märkmetest ja mis on toodud põhjenduses 349, või milles on seoses vaidlustatud otsuse põhjendusega 184 välja toodud S‑i (FC) märkmete sisu 28. jaanuari 1998. aasta ebaseadusliku koosoleku kohta, millel vähemalt osalist osalemist möönis hageja sõnaselgelt. Seega ei saa Üldkohus nõustuda komisjoni selgitusega, millest tuleneb, et eespool toodud sõnastus, mis puudutab üksnes vaidlustatud otsuse põhjendusi 130, 150, 184, 219, 220, 229, 256, 258, 305 ja 319, on osaliselt puudulik ning osaliselt asjakohatu.

135 Järelikult tuleb tõdeda, et ainus tõlgendus, mis tuleb anda sõnastusele „[m]uudel juhtudel, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, mis on toodud selle otsuse põhjenduses 352, on see, mille kohaselt peetakse nimetatud sõnastusega silmas 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes.

136 Teiseks tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 esimese lause teise osa enda sõnastusest nähtub, et komisjon nõustub samuti hagejaga, et S‑i (FC) märkmetes toodud 15 muus viites hagejale sisalduv teave on hageja suhtes tõenäoliselt kaudse päritoluga. Selle teise osa sõnastuse enda kohaselt „nõustub komisjon äriühingu argumendiga, mille kohaselt võib teave pärineda pigem kolmandalt isikult kui huvitatud isikult endalt”. Järelikult tuleb tõdeda, et ta nõustus sõnaselgelt hageja argumendiga, nagu see on esitatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 345 (alajaotises 5.4.1 „[Hageja] esitatud argumendid”) ning algselt toodud tema vastuse vastuväiteteatisele punktis 44.

137 Seda arvestades osutub vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 esimese lause teise osa otsene sõnastus käesoleval juhul määravaks, kuna see leidis aset haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumis, mis – nagu on märgitud eespool punktis 109 – võimaldab komisjonil teha süükspandava rikkumise kohta lõplik otsus ning millega lõpeb see menetlus, käesoleval juhul hageja argumendi kasuks, mille ta esitas oma vastuses vastuväiteteatisele.

138 Kolmandaks tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 teine lause kinnitab seda hinnangut esimese lause ulatuse suhtes. Nimelt leiab komisjon selles sama moodi kaudselt, et tema toimikus ei ole „piisavalt tõendeid, mis võimaldavad kindlalt näidata, et kõnealune teave”, nimelt 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes, „pärines otse hagejalt”. Seega tuleb tõdeda, et selle järeldusega kinnitas komisjon, et tema toimikus asuvad tõendid ei võimalda tal õiguslikult piisavalt tõendada 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes.

139 Ülejäänud osas kinnitab osaliselt seda järeldust kirjeldus, mille komisjon andis oma eespool punktis 129 toodud lähenemisele tema valduses olevate tõendite kohta. Komisjon kinnitab selles otseselt, et ta otsustas lõpuks piirata hageja rikkumise perioodi nende tõendite abil, keskendudes kõige tugevamatele tõenditele, mis tal on, nimelt kolmele viitele, millest esimene puudutab 16. detsembri 1996. aasta telefonivestlust, seega täpsemalt ja selgemalt öeldes kolm viidet, mis on sõnaselgelt tehtud vaidlustatud otsuse põhjenduses 349.

140 Nii möönab komisjon, et vastupidi sellele, mis ta tegi seoses nende kolme viimase viitega ning S‑i (FC) märkmetega seoses 28. jaanuari 1998. aasta ebaseadusliku koosolekuga, ei saa ta lähtuda 15 muust viitest hagejale S‑i (FC) märkmetes, selleks et tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises.

141 Seega tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 väljendas komisjon ise kahtlusi, kas 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes on usaldusväärsed, selleks et näidata, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

142 Neljandaks tuleb tõdeda, et viimati nimetatud kaalutlust kinnitab vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 kolmanda lause sõnastus, milles komisjon ise teeb täiesti selged järeldused omaenda seisukohtadest selle kohta, et 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes ei ole usaldusväärsed, selleks et tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises. Sel põhjusel kinnitab komisjon, et „[s]eda võetakse arvesse selle rikkumise kestuse puhul, mille eest [hageja] peab vastutama”. Sellisest järeldusest ilmneb selgelt, et komisjon leidis, et arvestades tema toimikus asuvaid tõendeid, ei kujutanud 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes endast piisavalt usaldusväärseid tõendeid, selleks et näidata, et hageja osales kõnealuses rikkumises.

143 Seda hinnangut ei saa muuta selgitused, mille komisjon esitas kohtuistungil vastusena Üldkohtu esitatud küsimustele tähenduse kohta, mis tuleb tema arvates anda vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 kolmandale lausele. Sellega seoses pakkus komisjon välja järeldada, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 352 viimasel lausel, nimelt et „Seda võetakse arvesse selle rikkumise kestuse puhul, mille eest [hageja] peab vastutama”, olid tõepoolest tagajärjed, kuna ta ei võtnud arvesse tõendeid, mis tal olid 16. detsembrile 1996 eelneva perioodi kohta, selleks et iseloomustada hageja osalemist rikkumises ajavahemikus 1994. aastast kuni 1996. aasta alguseni.

144 Sellise tõlgendusega, mille kohaselt puudutasid vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 tagasi lükatud tõendid ajavahemikku enne 16. detsembrit 1996, ei saa nõustuda nimelt kahel järgmisel põhjusel.

145 Esiteks tuleb tõdeda, et mitte ükski vaidlustatud otsuse põhjendustes 305 ja 319 toodud kaalutlustest, millele viitab komisjon, et tõlgendada sõnastust „Muudel juhtudel, kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, ei puuduta sündmust, mis leidis aset enne kuupäeva, mil hageja osalemine kõnealuses rikkumises algas, nimelt komisjoni arvates 16. detsembril 1996. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 komisjoni toodud kaalutlustest kogumis ilmneb, et need on hoopis komisjoni toimiku puudused seoses „[m]uude[…] juhtude[ga], kus […] [vaidlustatud] otsuses on viidatud [hagejale]”, mille tõttu ta leidis, et need puudused „võetakse arvesse selle rikkumise kestuse puhul, mille eest [hageja] peab vastutama”.

146 Teiseks läheb see tõlgendus vastuollu lähenemisega, mida komisjon kirjeldas kõige viimasena kohtuistungil ning mis on muu hulgas esitatud eespool punktis 139.

147 Nii ilmneb vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 komisjoni toodud sõnastuse selgest laadist, et selles nende põhjenduste staadiumis, mis punkti 5.4.1.1 pealkirja enda alusel olid ette nähtud hageja märkustele komisjoni poolt hinnangu andmiseks ja nende osas järelduste tegemiseks, olles põhjendusteks, mis lõpetavad haldusmenetluse võistleva menetluse staadiumi, otsustas ta jätta need 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes välja tõendite hulgast, mida võis kasutada hageja vastu.

148 Viiendaks tuleb lisada, et erinevalt komisjoni väidetust ei leidnud komisjon ühelgi hetkel vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 ega punkti 5.4.1.1 muudes põhjendustes, et kuigi 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes ei olnud usaldusväärsed, moodustasid need osa tõendite kogumist, millele ta viitas, selleks et tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises.

149 Vastupidi ilmneb punkti 5.4.1.1 põhjenduste üldisest kontekstist, et kõigepealt eristas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 349–351, nagu on märgitud eespool punktis 131, ühelt poolt vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 toodud kolme viidet ja neid, mis puudutavad 28. jaanuari 1998. aasta ebaseaduslikku koosolekut, ning teiselt poolt 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes. Samuti tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 351 selgitas komisjon hageja reaktsiooni kolmele viitele, mis olid toodud selle otsuse põhjenduses 349.

150 Seejärel viitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 täiesti otseselt „[m]uudel[e] juhtudel[e], kus […] on viidatud [hagejale]”, nimelt 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes, nii et sellest sõnastusest, millega algab selle põhjenduse esimene lause, ilmneb komisjoni selge tahe tuvastada S‑i (FC) märkmetes teine kategooria viiteid hagejale. Ülejäänud osas tuleb märkida, et oma kirjalikes dokumentides kinnitas komisjon, et ta ei vaidle vastu sellele, et ta liigitas S‑i (FC) märkmetest tuletatud viited „nende tõendusliku väärtuse alusel” (vt eespool punkt 67). Nendes samades kirjalikes dokumentides kinnitab ta, nagu on märgitud eespool punktis 147, et 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes peale nende, mis on toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 349, lükati kõrvale, kuna need ei olnud piisavad, et tõendada tema salajast tegevust.

151 Siiski leiab komisjon, et vaatamata sellele, et 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes ei olnud usaldusväärsed, oleks ta võinud need lisada tõendite kogumile, millele ta tugines.

152 Esiteks viitas komisjon selle etteheite toetuseks kohtuistungil vaidlustatud otsuse põhjendustele 305 ja 319, kus S‑i (FC) märkmete muud väljavõtted olid sõnaselgelt esitatud tõenditena hageja vastu.

153 Selline argument ei ole tulemuslik, kuna vaidlustatud otsuse põhjendustele 305 ja 319 eelnevad hageja märkused vastuväiteteatise kohta (alljaotis 5.4.1) ning vaidlustatud otsuse põhjenduses 352 on vastusena hageja nendele märkustele komisjon möönnud – nagu ta kinnitab oma kirjalikes dokumentides –, et ta ei saa kasutada neid 15 muud viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes, selleks et tõendada hageja osalemist kõnealuses rikkumises. Nii tuleb tõdeda, et selle otsuse põhjenduse 352 sõnastus ei jäta ruumi mingiks kahtluseks selles osas, millise tähenduse andis komisjon võistleva haldusmenetluse lõppedes nendele muudele viidetele.

154 Teiseks märgib komisjon, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 357 ja 358 rajas ta oma etteheited hagejale üldiselt S‑i (FC) märkmetele ning ta ei piirdu kolme viitega, mis on toodud selle otsuse põhjenduses 349.

155 Kõigepealt, mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjendust 357, siis tuleb tõdeda, et selles on tõepoolest sõnaselgelt viidatud S‑i (FC) märkmetele. Siiski ei saa sellisest viitest järeldada, et komisjon pidas sellega silmas kõiki 19 viidet hagejale S‑i (FC) märkmetes. Arvestades siiski komisjoni järeldust vaidlustatud otsuse põhjenduses 352, ei saa selline üldine viide komisjoni toodud tõendite kogumi puhul vastata täpsuse kriteeriumidele, mille järgimine on eespool punktis 96 toodud kohtupraktika kohaselt nõutav. Seda enam on see nii käesoleval juhul, kuna S‑i (FC) märkmed moodustavad ilmse osa tõenditest, mida komisjon kasutas hageja vastu, nimelt 21 sündmusest 19, mille puhul viidati hagejale nimeliselt. Igal juhul, kui nõustuda komisjoni selle argumendiga, mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjenduses 357 tema tehtud viidet S‑i (FC) märkmetele, siis tooks see endaga kaasa ületamatu vastuolu nende kahe põhjenduse ja selle otsuse põhjenduse 352 selge sõnastuse vahel.

156 Järelikult tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses