Kohtuasi T‑122/15

Landeskreditbank Baden‑Württemberg – Förderbank

versus

Euroopa Keskpank

Majandus- ja rahapoliitika – Krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve – Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 6 lõige 4 – Määruse (EL) nr 468/2014 artikli 70 lõige 1 – Ühtne järelevalvemehhanism – EKP pädevus – Detsentraliseeritud teostamine riiklike asutuste poolt – Krediidiasutuse olulisuse hindamine – EKP otsese järelevalve vajadus

Kokkuvõte – Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 16. mai 2017. aasta otsus

Määruse nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga, artiklite 4 ja 6 kohaselt on oluliste krediidiasutuste järelevalve Euroopa Keskpanga ainupädevuses. Selle määruse artikli 6 lõike 4 teisest lõigust nähtub, et asutuse võib jätta „oluliseks“ liigitamata konkreetsete asjaolude korral, mille Euroopa Keskpank peab selgesõnaliselt välja tooma. See selgesõnaline väljatoomine on sätestatud määruse nr 468/2014, millega kehtestatakse raamistik Euroopa Keskpanga ja riiklike pädevate asutuste vaheliseks ning riiklike määratud asutustega tehtavaks koostööks ühtse järelevalvemehhanismi raames, artiklites 70 ja 71. Sellega seoses rõhutab määruse nr 468/2014 artikli 70 lõike 1 sõnastus eranditult selle kontrollimist, kas üksuse liigitamine oluliseks ja sellest tulenevalt järelevalve teostamine üksnes Euroopa Keskpanga poolt on kohane või mitte, arvestades määruse nr 1024/2013 eesmärke. Kordagi ei ole mainitud seda, et oleks vaja analüüsida Euroopa Keskpanga otsese järelevalve vajadust olulise üksuse üle. Olgugi et üldiselt puudutab liidu akti kohasuse hindamine selle akti võimet saavutada asjaomaste õigusnormidega taotletud seaduslikke eesmärke, tuleb selle vajalikkuse hindamisel kontrollida, ega see ei lähe kaugemale kui on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik. Järelikult, kuivõrd määruse nr 468/2014 artikli 70 lõige 1 viitab konkreetsetele faktidele, mille kohaselt on oluliseks liigitamine määruse nr 1024/2013 eesmärke ja põhimõtteid arvestades asjakohatu, tuleb seda tingimata mõista üksnes nii, et Euroopa Keskpanga otsese järelevalve teostamine, mille toob kaasa üksuse liigitamine „oluliseks“, on nimetatud määruse eesmärkide saavutamiseks vähem sobiv kui selle üksuse üle otsese järelevalve teostamine riiklike asutuste poolt. Samas ei järeldu määruse nr 468/2014 artikli 70 lõike 1 grammatilisest tõlgendusest see, et „oluline üksus“ tuleks ümber liigitada „vähem oluliseks“ seetõttu, et riiklike asutuste poolt ühtse järelevalvemehhanismi raames teostatav otsene järelevalve on määruse nr 1024/2013 eesmärkide saavutamiseks sama sobiv kui järelevalve, mida teostab üksnes Euroopa Keskpank. (vt punktid 22, 28, 29 ja 44–46)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 40 ja 41)

Määruse nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga, üldisest ülesehitusest tuleneb, et nõukogu delegeeris Euroopa Keskpangale seoses kõnealuse määruse artikli 4 lõikes 1 ette nähtud järelevalveülesannetega ainupädevuse. Selle sama määruse artikli 6 ainus eesmärk on võimaldada teostada seda pädevust ühtse järelevalvemehhanismi raamistikus detsentraliseeritult, kuid Euroopa Keskpanga järelevalve all, riiklikel asutustel vähem oluliste üksuste suhtes ja seoses määruse nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 punktides b ja d–i ette nähtud ülesannetega, andes samas Euroopa Keskpangale ainupädevuse määratleda mõiste „konkreetsed asjaolud“ sisu selle määruse artikli 6 lõike 4 teise lõigu tähenduses, mida rakendati määruse nr 468/2014, millega kehtestatakse raamistik Euroopa Keskpanga ja riiklike pädevate asutuste vaheliseks ning riiklike määratud asutustega tehtavaks koostööks ühtse järelevalvemehhanismi raames, artiklite 70 ja 71 vastuvõtmisega. (vt punkt 63)

Kuigi subsidiaarsuse põhimõtte kohaselt, juhul kui see on kohaldatav, tuleb eelkõige kontrollida, kas kavandatud tegevuse eesmärki saab paremini saavutada liidu tasandil või saab seda eesmärki sama tõhusalt saavutada liikmesriigi tasandil, tuleneb ELL artikli 5 lõikest 3, et seda põhimõtet kohaldatakse üksnes valdkondades, kus liidul puudub ainupädevus. (vt punkt 65)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 67 ja 68)

Määruse nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga, artiklis 6 kirjeldatud ühtse järelevalvemehhanismi alusel vähem oluliste üksuste üle järelevalvet teostades tegutsevad riiklikud asutused liidu ainupädevuse detsentraliseeritud teostamise raames, mitte aga riiklikku pädevust teostades. Järelikult ainus pädevus, mida Euroopa Keskpanga otsene järelevalve mõjutada võib, on liikmesriikide põhimõtteline pädevus rakendada liidu õigust nende õiguskorras, nagu on rõhutatud ELTL artikli 291 lõikes 1. Nimelt meenutab see säte, et liidu institutsioonilise süsteemi ning liidu ja selle liikmesriikide vahelisi suhteid reguleerivate õigusnormide kohaselt peavad liikmesriigid, kui liidu õigus ei sätesta teisiti, tagama oma territooriumil liidu õiguse rakendamise. Samas tuleb tõdeda, et selle pädevuse säilimine ei tähenda, et mõistet „konkreetsed asjaolud“, mis lubavad krediidiasutusele antud „olulisest“ kvalifikatsioonist kõrvale kalduda, määruse nr 468/2014, millega kehtestatakse raamistik Euroopa Keskpanga ja riiklike pädevate asutuste vaheliseks ning riiklike määratud asutustega tehtavaks koostööks ühtse järelevalvemehhanismi raames, artikli 70 lõike 1 tähenduses, tuleb tõlgendada nii, et see kohustab kontrollima iga määruse nr 1024/2013 artikli 6 lõikes 4 sätestatud kriteeriumide alusel oluliseks liigitatud asutuse puhul eraldi, kas selle määruse eesmärke saab sama hästi saavutada riiklike asutuste otsese järelevalve abil. Nimelt seaks see tõlgendus kahtluse alla nimetatud määruses sisalduva tasakaalu, kuna see kohustaks igal üksikjuhul analüüsima, kas selle määruse artikli 6 lõikes 4 esinevate kriteeriumide kohaldamisest hoolimata ei peaks oluline asutus kuuluma riiklike asutuste otsese järelevalve alla seetõttu, et just viimati nimetatud suudavad määruse nr 1024/2013 eesmärke paremini saavutada. Täpsemalt oleks selline analüüs otseses vastuolus selle sätte loogikas kahe põhimõttelist tähendust omava elemendiga, milleks on esiteks põhimõte, et olulised asutused kuuluvad Euroopa Keskpanga ainujärelevalve alla, ja teiseks see, et esinevad täpsed alternatiivsed kriteeriumid, mis võimaldavad krediidiasutuse olulisust sisuliselt hinnata. (vt punktid 72–76)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 84)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 122)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 123, 124 ja 131)