ÜLDKOHTU OTSUS (apellatsioonikoda)

19. märts 2010

Kohtuasi T-338/07 P

Irène Bianchi

versus

Euroopa Koolitusfond (ETF)

Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ajutised teenistujad – Tähtajaline leping – Lepingu pikendamisest keeldumise otsus – Muude teenistujate teenistustingimuste artikli 47 punkt b

Ese: Apellatsioonkaebus Avaliku Teenistuse Kohtu (teine koda) 28. juuni 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas F-38/06: Bianchi vs. Euroopa Koolitusfond (ETF) (EKL AT 2007, lk I-A-1-183 ja II-A-1-1009), nõudega nimetatud otsus tühistada.

Otsus: Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. Mõista Euroopa Koolitusfondile (ETF) käesolevas kohtuastmes tekkinud kohtukulud välja Irène Bianchilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Apellatsioonkaebus – Väited – Faktiliste asjaolude ebaõige hindamine – Vastuvõetamatus – Üldkohtu kontroll tõendite hindamise üle – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral

(Euroopa Kohtu põhikiri, I lisa artikkel 11)

2. Apellatsioonkaebus – Väited – Põhjendamise ebapiisavus

(EÜ artikkel 253)

1. Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 11 järgi saab Üldkohtusse edasi kaevata ainult õigusküsimustes. Üksnes Avaliku Teenistuse Kohus on pädev tuvastama faktilisi asjaolusid (välja arvatud juhul, kui tuvastatu sisuline ebaõigsus ilmneb sellele kohtule esitatud toimiku materjalidest) ja neid faktilisi asjaolusid hindama. Faktiliste asjaolude hindamine ei ole seega – välja arvatud juhul, kui Avaliku Teenistuse Kohtule esitatud tõendeid on moonutatud – õigusküsimus, mis sellisena alluks apellatsiooniastme kohtu kontrollile.

Lisaks ei ole apellatsiooniastme kohus reeglina pädev uurima tõendeid, mida esimese astmena asja lahendav kohus faktiliste asjaolude tuvastamisel arvestas. Kui need tõendid on hangitud õiguspäraselt, kui on järgitud tõendamiskoormise ning tõendite hankimise suhtes kohaldatavaid õiguse üldpõhimõtteid ja menetlusnorme, on üksnes esimese astmena asja lahendav kohus pädev hindama, milline väärtus tuleb talle esitatud tõenditele omistada. Niisugune hindamine ei ole seega – välja arvatud juhul, kui esitatud tõendeid on moonutatud – õigusküsimus, mis sellisena alluks Üldkohtu kontrollile.

Selline moonutamine peab olema toimikumaterjalidest tulenevalt ilmne, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hindama asuda.

Seega laieneb Üldkohtu pädevus kontrollida Avaliku Teenistuse Kohtu tuvastatud faktilisi asjaolusid eelkõige toimikumaterjalide alusel tuvastatu sisulisele ebaõigsusele, tõendite moonutamisele, nende õiguslikule kvalifikatsioonile ja küsimusele, kas on järgitud tõendamiskoormist ning tõendite hankimist puudutavaid norme.

(vt punktid 61–64, 95 ja 102)

Viited:

Euroopa Kohus: 2. oktoober 2001, kohtuasi C-449/99 P: EIP vs. Hautem (EKL 2001, lk I-6733, punkt 44); 5. juuni 2003, kohtuasi C-121/01 P: O’Hannrachain vs. parlament (EKL 2003, lk I-5539, punkt 35); 27. aprill 2006, kohtuasi C-230/05 P: L vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 45 ja 46 ning seal viidatud kohtupraktika); 25. jaanuar 2007, liidetud kohtuasjad C-403/04 P ja C-405/04 P: Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel vs. komisjon (EKL 2007, lk I-729, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).

Üldkohus: 12. märts 2008, kohtuasi T-107/07 P: Rossi Ferreras vs. komisjon (EKL AT 2008, lk I-B-1-5 ja II-B-1-31, punkt 30); 26. november 2008, kohtuasi T-284/07 P: Siseturu Ühtlustamise Amet vs. López Teruel (EKL AT 2008, lk I-B-1-69 ja II-B-1-447, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).

2. Põhjendamiskohustuse ulatusest kinnipidamine on üks õigusküsimustest, mis allub (Avaliku Teenistuse Kohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse läbivaatamise raames) Üldkohtu kontrollile. Sellega seoses tuleb põhjendamiskohustuse ulatust esiteks hinnata, arvestades konkreetseid asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ja huvi, mis akti adressaadil võib olla selgituste saamiseks. Hinnangu andmiseks sellele, kas põhjendus on piisav, tuleb asetada see vaidlustatud otsuse vastuvõtmise faktilisse ja õiguslikku konteksti. Teiseks on otsus piisavalt põhjendatud, kui see võeti vastu asjaomasele ametnikule teadaolevas kontekstis, mis võimaldab tal mõista tema suhtes võetud meetme ulatust.

Viited:

Euroopa Kohus: 28. juuni 2005, liidetud kohtuasjad C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P kuni C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon (EKL 2005, lk I-5425, punkt 453); 28. veebruar 2008, kohtuasi C-17/07 P: Neirinck vs. komisjon (EKL 2008, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 50–52); 10. juuli 2008, kohtuasi C-413/06 P: Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (EKL 2008, lk I-4951, punkt 30).

Üldkohus: 7. veebruar 2007, liidetud kohtuasjad T-118/04 ja T-134/04: Caló vs. komisjon (EKL AT 2007, lk I-A-2-37 ja II-A-2-253, punktid 127 ja 128); 4. juuli 2007, kohtuasi T-502/04: Lopparelli vs. komisjon (EKL AT 2007, lk I-A-2-145 ja II-A-2-995, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).