ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
„Asendikaubamärgi” määratlemine kujutismärgina või ruumilise kaubamärgina või kaubamärkide eriliigina ei oma tähtsust selle eristusvõime hindamisel.

Nimelt ei registreerita määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti b kohaselt kaubamärke, millel puudub eristusvõime. Eristusvõimet tuleb hinnata ühest küljest seoses kauba ja teenustega, mille jaoks registreerimist taotletakse, ning teisest küljest seoses sellega, kuidas asjaomane avalikkus seda kaubamärki tajub. Sellegipoolest piisab minimaalsest eristusvõimest, et jätta kohaldamata nimetatud artiklis sätestatud absoluutne keeldumispõhjus. Taotletud kaubamärgi olemus võib mõjutada aga seda, kuidas asjaomane avalikkus registreerimistaotluses nimetatud tähist tajub. Kuna keskmine tarbija ei ole tavaliselt harjunud kauba enda välimusega segiaetavate tähiste puhul nende päritolu määratlema, siis on sellised tähised eristavad üksnes juhul, kui need oluliselt erinevad asjaomase sektori normidest või tavadest.

Viidatud kohtupraktika kohaldatavuse osas ei ole määrav asjaolu asjaomase tähise määratlemine kujutismärgina, ruumilise või muu kaubamärgina, vaid asjaolu, et tähis on segiaetav sellega tähistatava kauba välimusega. Seda kriteeriumi on peale ruumiliste kaubamärkide kohaldatud ka kujutismärkidele, mis koosnevad tähistatava kauba kahemõõtmelisest kujutisest või kauba pinnale kantud motiivist koosnevast tähisest. Samuti on sedastatud kohtupraktikas, et värvidel ja nende abstraktsel kombinatsioonil saab olla olemuslik eristusvõime üksnes erilistel asjaoludel, kui need värvid ja asjaomased kombinatsioonid on segiaetavad tähistatava kauba enda välimusega ning kui värve ja asjaomaseid kombinatsioone ei kasutata põhimõtteliselt kaubandusliku päritolu identifitseerimiseks.

(vt. punktid 15, 16 ja 18–21)
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b kohaselt kaupade või teenuste sarnasuse hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki nendevahelist suhet iseloomustavaid olulisi tegureid. Sellisteks teguriteks on eelkõige nende olemus, otstarve, kasutusviis ning samuti see, kas kaubad või teenused on konkureerivad või täiendavad teineteist. Arvesse võib võtta ka muid tegureid, näiteks asjaomaste kaupade turustuskanaleid.

Mis puudutab rõivaste kui selliste ja jalatsite sarnasust, siis annavad nende kaupade otstarbe vaheline piisavalt tihe seos, mis nähtub asjaolust, et need kuuluvad Nizza kokkuleppes samasse kaupade klassi, ning tegelik võimalus, et neid võivad toota samad ettevõtjad ja neid saab koos müüa, alust järeldada, et asjaomane avalikkus võib neid kaupu seostada. See kaalutlus kehtib veelgi enam trikotaažkaupade kohta.

Lõpuks täidavad klassi 25 kuuluvad rõivad, jalatsid ja peakatted ühist otstarvet, kuna neid toodetakse inimese keha katmiseks, varjamiseks, kaitsmiseks ja kaunistamiseks.

(vt punktid 28, 32 ja 33)
Üldkohtu (viies koda) 12. detsembri 2013. aasta otsus – ANKO vs. komisjon

(kohtuasi T‑118/12)

„Vahekohtuklausel — Teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuues raamprogramm (2002–2006) — Projekti Persona käsitlev leping — Maksete peatamine — Muude projektide auditeerimisel tuvastatud rikkumised — Viivitusintress”

Kohtumenetlus — Pöördumine Üldkohtusse vahekohtuklausli alusel — Vahekohtuklauslis määratletud Üldkohtu pädevus — Erandlik kohtualluvus võrreldes üldiste õigusnormidega — Kitsendav tõlgendamine — Taotlus kontrollida, kas pool täidab auditi järeldusi, millel puudub seos vaidlusaluse lepinguga — Vahekohtuklausli kohaldamisalast välja jääv taotlus — Üldkohtu pädevuse puudumine (ELTL artikkel 272) (vt punktid 52–54)

Ese

ELTL artikli 272 tähenduses vahekohtuklausli alusel esitatud taotlus, milles Üldkohtul palutakse esiteks tuvastada, et komisjoni otsus peatada hageja nende kulude hüvitamine, mida ta kandis projekti Persona lepingu nr 045459 täitmiseks, mis on sõlmitud teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuenda raamprogrammi, mis aitab kaasa Euroopa teadusruumi loomisele ja innovaatika edendamisele (2002–2006) alusel, on käsitatav komisjoni poolt lepinguliste kohustuste rikkumisena, ning teiseks mõista komisjonilt hageja kasuks välja 6752,74 eurot nimetatud projekti eest, millele lisandub viivitusintress.

Resolutsioon

1. Mõista Euroopa Komisjonilt ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichaniase kasuks välja summad, mille maksmine peatati, tuginedes teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuenda raamprogrammi, mis aitab kaasa Euroopa teadusruumi loomisele ja innovaatika edendamisele (2002–2006) alusel projekti Persona kohta sõlmitud lepingule lisatud üldtingimuste punkti II.28 lõike 8 kolmandale lõigule, kusjuures see väljamakse ei mõjuta ANKO Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichaniase deklareeritud kulude abikõlblikkuse küsimust ega auditi 11‑BA134-011 lõpparuande järelduste rakendamist komisjoni poolt. Väljamaksmisele kuuluvate summade suurus ei tohi ületada maksmise peatamise ajaks järelejäänud rahalise toetuse piire ja neile summadele tuleb lisada viivitusintress iga perioodi eest, mis hakkab kulgema pärast 45‑päevase maksetähtaja möödumist vastavate aruannete heakskiitmisest komisjoni poolt, kuid mitte hiljem kui 90 päeva möödumisel nende aruannete saamisest komisjoni poolt. Kohaldatakse intressimäära, mis kehtib maksetähtaja saabumise kuu esimesel päeval ja on avaldatud Euroopa Liidu Teataja C‑seerias.
Üldkohtu (viies koda) 12. detsembri 2013. aasta otsus – ANKO vs . komisjon

(kohtuasi T‑117/12)

„Vahekohtuklausel — Teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmes raamprogramm (2007–2013) — Projekte Perform ja Oasis käsitlevad lepingud — Maksete peatamine — Muude projektide auditeerimisel tuvastatud rikkumised — Viivitusintress”

Kohtumenetlus — Pöördumine Üldkohtusse vahekohtuklausli alusel — Vahekohtuklauslis määratletud Üldkohtu pädevus — Erandlik kohtualluvus võrreldes üldiste õigusnormidega — Kitsendav tõlgendamine — Taotlus kontrollida, kas pool täidab auditi järeldusi, millel puudub seos vaidlusaluse lepinguga — Vahekohtuklausli kohaldamisalast välja jääv taotlus — Üldkohtu pädevuse puudumine (ELTL artikkel 272) (vt punktid 59–61)

Ese

ELTL artikli 272 alusel esitatud taotlus, milles Üldkohtul palutakse esiteks tuvastada, et komisjoni otsus peatada hageja nende kulude hüvitamine, mida ta kandis lepingute Perform ja Oasis täitmiseks, mis on sõlmitud teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi (2007-2013) alusel, on käsitatav komisjoni poolt lepinguliste kohustuste rikkumisena, ning teiseks mõista komisjonilt hageja kasuks välja 637117,17 eurot projekti Perform eest, millele lisandub viivitusintress, samuti tuvastada, et hageja ei ole kohustatud tagastama 56390 eurot, mis on talle välja makstud projekti Oasis eest.

Resolutsioon

1. Mõista Euroopa Komisjonilt ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichaniase kasuks välja summad, mille maksmine peatati, tuginedes teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi (2007-2013) alusel projektide Oasis ja Perform kohta sõlmitud toetuslepingutele lisatud üldtingimuste punkti II.5 lõike 3 alapunktile d, kusjuures see väljamakse ei mõjuta ANKO Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichaniase deklareeritud kulude abikõlblikkuse küsimust ega auditi 11-INFS-0035 lõpparuande järelduste rakendamist komisjoni poolt. Väljamaksmisele kuuluvate summade suurus ei tohi ületada maksmise peatamise ajaks järelejäänud rahalise toetuse piire ja neile summadele tuleb lisada viivitusintress iga perioodi eest, mis hakkab kulgema pärast 105‑päevase maksetähtaja möödumist vastavate aruannete saamisest komisjoni poolt. Kohaldatakse intressimäära, mis kehtib maksetähtaja saabumise kuu esimesel päeval ja on avaldatud Euroopa Liidu Teataja C‑seerias.

2. Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3. Jätta ANKO Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichaniase kanda üks kolmandik tema enda kohtukuludest.
Üldkohtu (kaheksas koda) 6. detsembri 2013. aasta otsus – Premiere Polish vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Donau Kanol (ECOFORCE)

(kohtuasi T‑361/12)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi ECOFORCE taotlus — Varasem ühenduse kujutismärk ECO FORTE — Segiajamise tõenäosus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b”

1. Ühenduse kaubamärk — Apellatsioonimenetlus — Liidu kohtusse esitatud hagi — Üldkohtu pädevus — Ühtlustamisametile tehtav ettekirjutus — Välistamine (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 65 lõige 6) (vt punkt 17)

2. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Hindamiskriteeriumid (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 19, 20 ja 50)

3. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Sõnamärk ECOFORCE ja kujutismärk ECO FORTE (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 21, 30, 36, 41, 47 ja 51)

4. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Asjaomaste kaubamärkide sarnasus — Hindamiskriteeriumid — Kombineeritud kaubamärk (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 24, 25 ja 32)

Ese

Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti neljanda apellatsioonikoja 8. juuni 2012. aasta otsuse peale (asi R 851/2011‑4), mis käsitleb vastulausemenetlust Donau Kanol GmbH & Co. KG ja Premiere Polish Co. Ltd. vahel.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punktil b põhineva vastulausemenetluse eesmärk anda Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) võimalus hinnata segiajamise tõenäosust, mille raames tuleb vastandatud kaubamärkide sarnasuse korral uurida nende kaubamärkidega tähistatud kaupade ja teenuste sarnasust. Sellises olukorras loetakse juhul, kui varasemat ühenduse kaubamärki on kasutatud vaid osa kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, see kaubamärk vastulause menetlemisel määruse nr 207/2009 artikli 42 lõike 2 viimase lause alusel registreerituks ainult nende kaupade või teenuste jaoks. Samas olukorras tuleb siis, kui tõendid kasutamise kohta on esitatud neist kategooriatest, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud ja millel põhineb vastulause, üksnes ühte kuuluvate mõnede kaupade või teenuste kohta, apellatsioonikojal otsustada, kas selle kategooria-siseselt on olemas iseseisvaid alamkategooriaid, kuhu kuuluvad kaubad ja teenused, mille osas kasutamine on tõendatud, nii et tuleb asuda seisukohale, et asjaomased tõendid on esitatud üksnes selle kaupade või teenuste alamkategooria kohta, või vastupidi ei ole võimalik selliseid alamkategooriaid eristada.

Järelikult koosneb hinnangu andmine sellele, kas vastulause aluseks olevat kaubamärki on määruse nr 207/2009 artikli 42 lõike 2 tähenduses tegelikult kasutatud, kahest lahutamatust tasandist. Esmalt tuleb tuvastada, kas kõnealust kaubamärki on liidus tegelikult kasutatud, isegi kui seda on kasutatud kaubamärgi registreeritud kujust selliste elementide, mis selle kaubamärgi eristusvõimet ei muuda, poolest erineval kujul. Teiseks tuleb kindlaks teha, milliseid kaupu või teenuseid, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud ja millel vastulause põhineb, tõendatud tegelik kasutamine hõlmab.

(vt punktid 20 ja 21)
Piiravate meetmete korral kaitseõiguste ja eelkõige õiguse olla ära kuulatud tagamine ei nõua, et liidu asutused teataksid asjassepuutuvale isikule või üksusele kande tegemise põhjendustest enne tema nime esmakordset kandmist loetellu, millega on kehtestatud piiravad meetmed. Eelnev teatamine seaks nimelt ohtu nende asutuste kehtestatud rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise meetmete tõhususe. Taotletava eesmärgi saavutamiseks peab sellistel meetmetel olema juba loomu poolest üllatuslik mõju ja need peavad olema kohe kohaldatavad.

Õigus olla ära kuulatud enne selliste aktide vastuvõtmist, millega jäetakse kehtima piiravad meetmed isikute suhtes, keda need meetmed juba puudutavad, eeldab siiski, et nõukogu on nende isikute puhul lähtunud uutest asjaoludest.

Ühise välis‑ ja julgeolekupoliitika valdkonnas on vastavalt otsuse 2011/782 artikli 18 lõikele 1 ja artikli 19 lõikele 1 piirangud liikmesriikide territooriumile lubamise valdkonnas ning rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamine kohaldatavad mitte ainult isikutele, kes vastutavad tsiviilelanike meeleavalduste vägivaldse mahasurumise eest Süürias, vaid ka režiimist kasu saavatele või seda toetavatele isikutele ja nendega seotud isikutele. Need sätted asuvad otsuse 2012/739 artikli 24 lõikes 1 ja artikli 25 lõikes 1 ning otsuse 2013/255 artikli 27 lõikes 1 ja artikli 28 lõikes 1. Sel viisil toimides otsustas nõukogu lähtuda eeldusest, et isikuid, kelle sidemed Süüria režiimi liikmetega on tõendatud, käsitatakse režiimist kasu saavate või seda toetavate isikutena ehk seega režiimiga seotud isikutena.

Kolmandate riikide suhtes võetavate piiravate meetmetega korral kuuluvad nende füüsiliste isikute ringi, kelle suhtes meetmeid võidakse rakendada, need, kelle seos asjassepuutuva kolmanda riigiga on ilmselge, ehk eelkõige isikud, kes on seotud selle riigi juhtidega. Niisugust kriteeriumi võib seega kasutada tingimusel, et see on ette nähtud kõnealuseid piiravaid meetmeid sisaldavates aktides ja see vastab nende aktide eesmärgile. Isik, kes on Süüria presidendi õde ja Süüria valitsuse liikme lesk, on ilmselgelt Süüria režiimi juhtidega seotud perekondliku sideme tõttu oma vennaga ja ametiülesannete tõttu, mida tema abikaasa oma eluajal täitis.

Kõnealune eeldus on pealegi ümberlükatav ja isikutele, keda piiravad meetmed puudutavad, jääb vabadus see eeldus ümber lükata.

(vt punktid 88, 89, 92, 93 ja 100)
1.

Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 25. jaanuari 2012. aasta otsus (asi R 437/2011‑2) osas, milles leiti, et elektrooniliste raamatute ja perioodikaväljaannete internetis avaldamise teenus ning perioodikaväljaannete ja raamatute elektroonilisel kujul (sealhulgas internetis) avaldamise teenus, mis kuuluvad klassi 41 ja mida on nimetatud registreerimistaotluses, ei ole sarnased teabe elektroonilise levitamise (eelkõige interneti tüüpi ülemaailmsete suhtlusvõrgustike jaoks) teenusega, mis kuulub klassi 38 ja mis on hõlmatud varasema kujutismärgiga.
Sellega seoses peavad akti põhjendused olema loogilised ja eelkõige ilma sisemise vastuoluta, mis takistab akti aluseks olevate põhjuste õiget mõistmist. Vasturääkivus otsuse põhjendustes kujutab endast nimelt ELTL artikli 296 teisest lõigust tuleneva kohustuse rikkumist, mis mõjutab asjassepuutuva akti õiguspärasust, kui on tõendatud, et selle vasturääkivuse tõttu ei ole akti adressaadil võimalik mõista otsuse tegelikke põhjusi tervikuna või osaliselt ning et seetõttu puudub akti resolutsioonil tervikuna või osaliselt õiguslik alus.

Komisjoni väljakujunenud otsustuspraktikaga kooskõlas olevat otsust võib küll põhjendada kokkuvõtlikult, nimelt viitega sellele praktikale, ent juhul, kui otsus läheb varasematest otsustest oluliselt kaugemale, on komisjon kohustatud esitama sõnaselge arutluskäigu. Mis puudutab ELTL artikli 114 lõikes 4 ette nähtud menetluses tehtud otsust, siis on komisjoni kohustus oma otsust piisavalt põhjendada seda olulisem, kuna selle menetluse suhtes ei kehti võistlevuse põhimõte.

Liikmesriik võib taotluse säilitada olemasolevad siseriiklikud sätted esitada rahvatervise jaoks esinevaid riske käsitleva erineva hinnangu põhjal kui see, millest lähtus liidu seadusandja selle ühtlustamismeetme vastuvõtmisel, millest kõnealused siseriiklikud sätted kõrvale kalduvad. Selleks on taotlejast liikmesriik kohustatud tõendama, et siseriiklikud sätted tagavad rahvatervise kaitstuse kõrgema taseme kui liidu ühtlustamismeede ja et need ei lähe kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik.

Lisaks, kuigi siseriiklike sätete säilitamise põhjendamiseks võib taotlejast liikmesriik õiguspäraselt anda rahvatervise riskile erineva hinnangu, ilma et need peaksid põhinema erinevatel või uutel teaduslikel andmetel, on ta kohustatud tõendama, miks ta leiab, et komisjon on talle juba esitatud tõendeid hinnanud vääralt ja miks liidu kohus peaks neid tõlgendama teistmoodi.

(vt punktid 70, 92 ja 100)
Halduskaebus ja selle sõnaselge või vaikimisi tagasilükkamine moodustavad lahutamatu osa keerulisest menetlusest ning on vaid hagi esitamise eeltingimuseks. Neil tingimustel on hagi, isegi kui see on ametlikult esitatud kaebust tagasilükkava otsuse peale, tagajärg kohtusse pöördumine huve kahjustava akti peale, mille peale kaebus on esitatud, välja arvatud juhul, kui kaebuse rahuldamata jätmise otsuse ulatus erineb selle akti ulatusest, mille peale see kaebus on esitatud. Kaebust sõnaselgelt tagasilükkav otsus võib oma sisust tulenevalt mitte olla apellandi poolt vaidlustatud meedet pelgalt kinnitav. Nii on juhul, kui kaebust tagasilükkava otsusega on apellandi olukord uute õiguslike ja faktiliste asjaolude põhjal uuesti läbi vaadatud või kui see muudab või täiendab esialgset otsust. Niisugustel juhtudel on kaebuse tagasilükkamise otsus selline akt, mille üle teostab kohus kontrolli, võttes seda arvesse vaidlustatud akti õiguspärasuse hindamisel, ehk loeb seda huve kahjustavaks aktiks, mida see asendab.

(vt punkt 34)

Viide:

Üldkohus: 21. september 2011, kohtuasi T-325/09 P: Adjemian jt vs. komisjon (EKL 2011, lk II-6515, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
Taotleja pahausksust määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 52 lõike 1 punkti b tähenduses tuleb hinnata igakülgselt ning arvestades kõiki asjakohaseid tegureid, eelkõige:

— asjaolu, et taotleja teadis või pidi teadma, et vähemalt ühes liikmesriigis kasutab teatav kolmas isik identsete või sarnaste kaupade jaoks identset või sarnast tähist, mida võib taotletava tähisega segi ajada;

— taotleja kavatsust takistada sellel kolmandal isikul sellise tähise edasist kasutamist;

— seda, mil määral on kaitstud kolmanda isiku tähis ja tähis, mille registreerimist taotletakse.

Lisaks võib kavatsus takistada toote turustamist teatavatel asjaoludel tähendada, et taotleja on pahauskne. Nii on see eelkõige juhul, kui hiljem ilmneb, et taotleja registreeris tähise ühenduse kaubamärgina ilma selle kasutamise kavatsuseta, vaid üksnes selleks, et takistada kolmanda isiku turulepääsu.

Samas on eespool loetletud kolm tegurit üksnes näited kõigist neist asjaoludest, mida võib kaubamärgitaotlejal taotluse esitamise ajal esinenud pahausksuse tuvastamisel arvesse võtta. Nimelt, määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti b alusel läbi viidava igakülgse analüüsi raames võib samuti võtta arvesse vaidlustatud tähise moodustava sõna või tähekombinatsiooni päritolu ning selle varasemat kasutamist ärivaldkonnas kaubamärgina, eelkõige konkureerivate äriühingute poolt, ning ka sellest sõnast või tähekombinatsioonist koosneva tähise ühenduse kaubamärgina registreerimise taotlusega seotud ärilisi kaalutlusi.

Taotleja kavatsus takistada kolmandal isikul taotletava tähise edasist kasutamist on subjektiivne asjaolu, mis tuleb kindlaks teha vaidlusaluse juhtumi objektiivsete asjaolude põhjal.

(vt punktid 36–39 ja 55)
Seda, kas Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) otsus, mis on vaidlustatud, on õiguspärane, ei või hinnata lähtuvalt Ameerika õiguspõhimõttest, nn Morehouse defense’ist, mille kohaselt kaubamärgi registreerimisele vastulause esitajat ei saa pidada selle registreerimisega kahjustatuks, kui taotletava kaubamärgiga identne või olulises osas sarnane kaubamärk on kaubamärgi taotleja poolt juba registreeritud identsete või olulises osas sarnaste kaupade ja teenuste jaoks. Nimelt on ühenduse kaubamärgikord autonoomne süsteem, mis koosneb normide kogumist ja taotleb sellele omaseid eesmärke ning mille kohaldamine on igasugusest siseriiklikust süsteemist sõltumatu, ning apellatsioonikodade otsuste õiguspärasust tuleb hinnata ainult määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta alusel, nagu liidu kohus on seda tõlgendanud.

(vt punktid 55 ja 56)
Pakkuja kiri hankijale, milles ta taotles menetluse peatamist ja edukaks tunnistatud pakkumuste ümberhindamist tema pakkumust puudutavate andmete ja puuduste alusel kuulub määruse nr 2342/2002, millega kehtestatakse finantsmääruse rakenduseeskirjad artikli 158a lõike 1 kolmanda lõigu kohaldamisalasse ja seetõttu tuleb see esitada selles määruses ette nähtud 14 kalendripäeva jooksul. Hankemenetluse eesmärgi saavutamist kahjustaks see, kui pakkujatel oleks lubatud hankijale igas hankemenetluse staadiumis saata oma nõudmisi, märkusi või teavet, kohustades hankijat neile vastama ja vajadusel rikkumiste heastamiseks kogu menetlust uuesti alustama.

Läbipaistvuse põhimõtet ja määrusega nr 2342/2002, millega kehtestatakse finantsmääruse rakenduseeskirjad, kehtestatud korda rikub hankija poolt uue koosoleku korraldamine, et pärast edukaks tunnistamise otsuse tegemist hinnata üheainsa pakkuja pakkumust uuesti, ilma hankemenetlust peatamata ja teisi pakkujaid teavitamata, kellele oli teatatud esialgsest otsusest. Samuti on kõigi esitatud pakkumuste uuesti hindamata jätmisega see institutsioon kohelnud erinevalt ühe hankemenetluses osalenud pakkuja pakkumust, mis on vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega.

Nimelt peab hankija igas hankemenetluse etapis järgima nii pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet, kui ka läbipaistvuse põhimõtet. See kohustab hankijat avaldama kõik täpsed andmed kogu hankemenetluse läbiviimise kohta. Avalikustamise kohustuse – mida hankija peab läbipaistvuse tagamise kohustuse täitmisel järgima – eesmärk on ühelt poolt tagada kõigile pakkujatele samad võimalused ja teiselt poolt kaitsta edukate pakkujate õiguspäraseid ootusi. Kui hankija tuvastas hankemenetluses olulise vea, võib ta määruse artikli 103 esimese ja teise lõigu alusel menetluse peatada ja vajadusel pakkujate pakkumusi uuesti hinnata.

(vt punktid 58–61)
Selle raamatupidamisarvestuse kontrollimismenetlus, mille liikmesriigid on esitanud seoses Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastu, Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames rahastatavate kuludega – menetlus, mis toimub vastavalt määruse 1258/1999 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta) artikli 7 lõikele 4 ja määruse nr 1290/2005 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta) artiklile 31 – on eelkõige kantud eesmärgist tuvastada tegelikud kulud ja nende kulude seaduslikkus. Komisjonil on vastavuse kontrolli menetluses kohustus kohaldada finantskorrektsiooni, kui kulutused, mille rahastamist taotletakse, ei ole tehtud liidu õigusnormide kohaselt; sellise korrektsiooni eesmärk on välistada olukord, kus fondide kanda jäetakse summad, mida ei ole kasutatud kõnealuste liidu õigusnormidega taotletava eesmärgi rahastamiseks.

(vt punkt 163)
Otsus 2012/635, millega muudetakse otsust 2010/413, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, ja rakendusmäärus (EL) nr 945/2012, millega rakendatakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, näevad nende isikute, kellele kohaldatakse neid meetmeid, loetelusse kandmise kriteeriumina ette Iraani valitsusele rahalise toetuse andmise ja mitte kaudse rahalise toetuse andmise.

Seoses sellega on tähtis, et esitatud teave või tõendid toetavad puudutatud isiku vastu kasutatud põhjendusi. Nimelt saab vaidlustatud otsuste õiguspärasust hinnata ainult nende faktiliste ja õiguslike asjaoludele põhjal, mille alusel need vastu on võetud. Seega ei saa ainuüksi seda asjaolu, et hageja on oma transporditegevuse kaudu tegev Iraani nafta- ja gaasisektoris, mis on Iraani valitsuse üks peamine tuluallikas, lugeda selle õigusliku tingimuse alla kuuluvaks, mis on seotud sellele valitsusele rahalise toetuse andmisega.

(vt punktid 57, 58 ja 60)