ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikliga 111 ette nähtud menetluse kohaldamine ei kahjusta iseenesest õigust nõuetekohasele ja tõhusale kohtumenetlusele, kuna see säte on kohaldatav ainult juhtudel, kui on selge, et Esimese Astme Kohus ei ole pädev hagi arutama, või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu. Seega kui apellant leiab, et Esimese Astme Kohus ei ole artiklit 111 õigesti kohaldanud, peab ta vaidlustama Esimese Astme Kohtu hinnangu selle sätte kohaldamise tingimustele.

Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikes 1 sätestatud õigus õiglasele menetlusele on põhiõigus, mida Euroopa Liit järgib EL artikli 6 lõike 2 alusel kui üldpõhimõtet. Sellise õiguse vältimatuks eelduseks on iga isiku võimalus pöörduda sõltumatusse ja erapooletusse kohtusse. Seetõttu on kohtu koosseisu puudutavad tagatised nurgakivi sõltumatule kohtulikule arutamisele, millest kinnipidamist peab ühenduse kohus kontrollima, kui viidatakse niisuguse õiguse rikkumisele ja sellekohane vastuväide ei ole esmapilgul ilmselgelt tõsiseltvõetamatu.

Kuid asjaolu, et esimesel korral asja arutanud kohtunikud osalevad teises kohtukoosseisus, mis peab sama asja uuesti arutama, ei ole siiski iseenesest vastuolus õiglase kohtuliku arutamise nõuetega. Eelkõige asjaolu, et üks või mitu kohtunikku osaleb järjestikustes kohtukoosseisudes ja täidab neis samu ülesandeid, näiteks presidendi või ettekandja-kohtuniku ülesandeid, on iseenesest tähtsusetu erapooletuse nõude järgimise hindamisel, kuna neid ülesandeid täidetakse kollegiaalses kohtukoosseisus. Niisugused kaalutlused kehtivad veel enam juhul, kui kaks järjestikust kohtukoosseisu ei aruta mitte sama asja, vaid kahte eraldiseisvat, kuid teatud määral seotud kohtuasja.

Erapooletuse nõue hõlmab kahte aspekti. Esiteks on nõutav, et kohus peab olema subjektiivselt erapooletu, mis tähendab, et ükski selle liikmetest ei ilmuta erapoolikust ega isiklikke eelarvamusi; isiklikku erapooletust eeldatakse kuni vastupidise tõendamiseni. Teiseks peab kohus olema objektiivselt erapooletu, see tähendab, et ta peab pakkuma piisavaid tagatisi, et välistada põhjendatud kahtlusi.

(vt punktid 41–46)
—

erandjuhul võib sellist ohtu lugeda tõendatuks, kui käimasolevat relvastatud kokkupõrget iseloomustava juhusliku vägivalla tase – mida hindavad täiendava kaitse taotluse saanud pädevad ametiasutused või liikmesriigi kohtud, kellele sellise taotluse rahuldamata jätmise otsus on edasi saadetud – on nii kõrge, et on põhjendatud alus arvata, et tsiviilisik seisaks asjaomasesse riiki või asjaomasesse piirkonda tagasipöördumisel pelgalt territooriumil viibimise tõttu silmitsi reaalse, tõsise ja individuaalse ohuga.
Direktiivi 91/439 juhilubade kohta (muudetud määrusega nr 1882/2003) artikli 7 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi kodanikul on üheaegselt kaks kehtivat juhiluba, millest üks on ühenduse juhiluba ja teise neist on väljastanud mõni teine liikmesriik, kui mõlemad on omandatud enne viimati nimetatud riigi ühinemist Euroopa Liiduga.

Kuigi on tõsi, et artikli 7 lõige 5 kehtestab ühenduse juhiloa unikaalsuse põhimõtte, ei ole selle artikliga siiski vastuolus see, kui liikmesriigi kodanikul on rohkem kui üks kehtiv juhiluba, juhul kui üks neist väljastati enne vastava riigi ühinemist, niivõrd kuivõrd niisugune juhiluba ei ole kehtivust kaotanud. Seega, kahe kehtiva juhiloa olemasolu korral niisuguses olukorras ei mõjuta nimetatud säte neist ühe kehtivust. See ei näe ette reegleid, kumba luba tuleks käsitleda prioriteetsena, ega seda, et esimesest juhiloast tuleks automaatselt loobuda või et teine neist oleks tühine.

(vt punktid 56–58 ja 60 ning resolutsiooni punkt 1)
SUB-D, DVI-D, USB, S-video ja liit-video pistmikega varustatud LCD tüüpi monitoride klassifitseerimist alamrubriiki 84716090 plokkidena, mis on „peamiselt” automaatses andmetöötlussüsteemis kasutatavat tüüpi määruse nr 2658/87 (tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta) I lisas toodud kombineeritud nomenklatuuri (mida on muudetud määrusega nr 1789/2003) grupi 84 märkuse 5 punkti B alapunkti a tähenduses, ei välista pelk asjaolu, et need võivad taasesitada signaale nii automaatselt andmetöötlusseadmelt kui ka teistest allikatest.

Esiteks tuleneb kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 märkuse 5 punktist E, et „muud spetsiifilist funktsiooni kui andmetöötlus” täidavad vaid need automaatset andmetöötlusseadet sisaldavad või niisuguse seadmega ühendatuna töötavad seadmed, mille funktsioon ei ole andmetöötlus. Nimetatud monitoridel on peale niisugustelt seadmetelt nagu mängukonsool, video- või DVD-seade pärinevate kujutiste taasesitamise funktsiooni, mis ei ole andmetöötlus, ka automaatselt andmetöötlusseadmelt saabuvate signaalide taasesitamise funktsioon.

Teiseks tuleb seoses nimetatud monitoride klassifitseerimisega alamrubriiki 84716090 tõdeda, et kuigi need monitorid on üksnes või peamiselt automaatses andmetöötlussüsteemis kasutatavat tüüpi, kuna need on ühendatavad keskseadmega, võtavad vastu andmeid selles süsteemis kasutataval kujul ja võivad taasesitada signaale teistest allikatest, tähendaks kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 selgitava märkuse 5 punkti B alapunkti a tõlgendus – mille kohaselt välistab käsitletavate monitoride klassifitseerimise rubriiki 8471 ainuüksi võimalus, et need saavad taasesitada kujutist, mis pärineb muudest allikatest kui automaatne andmetöötlusseade – seda, et märkuse tekstist kõrvaldatakse väljend „peamiselt”.

Kui harmoneeritud süsteemi selgitavaid märkusi rubriigi 8471 kohta tuleks tõlgendada nii, et need välistaksid kõigi niisuguste monitoride klassifitseerimise alamrubriiki 84716090, mis võivad taasesitada signaale nii automaatselt andmetöötlusseadmelt kui ka teistest allikatest, siis muudaksid ja konkreetsemalt kitsendaksid need selgitavad märkused grupi 84 märkuse 5 punkti B alapunkti a ulatust. Seega, kui tõlgendada eeltoodud viisil kombineeritud nomenklatuuri selgitavaid märkusi alamrubriigi 84716090 kohta ning harmoneeritud süsteemi selgitavaid märkusi rubriigi 8471 kohta, siis tuleks need märkused kohaldamata jätta, kuna see tõlgendus ei ole kooskõlas kombineeritud nomenklatuuri grupi 84 märkuse 5 punkti B alapunktiga a.

(vt punktid 39–46, 49–51, resolutsiooni punkt 1)
Niipea kui asutamislepingu eesmärkide saavutamiseks on kehtestatud ühenduse eeskirjad, ei või liikmesriigid väljaspool ühiseid institutsioone võtta kohustusi, mis võiksid neid eeskirju riivata või muuta nende ulatust. Määruse nr 725/2004 laevade ja sadamarajatiste turvalisuse tugevdamise kohta sätted, mille õiguslik alus on EÜ artikli 80 lõige 2 – säte, mille teises lõigus viidatakse EÜ artikli 71 teisele lõigule –, kujutavad endast asutamislepingu eesmärkide saavutamiseks kehtestatud ühenduse eeskirju.

Paludes Rahvusvahelisel Mereorganisatsiooni (IMO) meresõiduohutuse komiteel kaaluda kontrollide nimekirjade (check lists) või muude kohaste instrumentide kehtestamist, selleks et abistada rahvusvahelise konventsiooni inimelude ohutusest merel osalisriike kontrollimisel, kas laevad ja sadamarajatised vastavad nimetatud konventsiooni XI-2 peatüki ja rahvusvahelise laevade ja sadamarajatiste turvalisuse koodeksi nõuetele, esitab liikmesriik nimetatud komiteele ettepaneku, mis oma olemuselt võib algatada menetluse, mis võib viia selleni, et IMO võtab vastu uued normid. Selliste uute normide vastuvõtmisel oleks aga mõju nimetatud määrusele, kuna ühenduse seadusandja otsustas need kaks rahvusvahelist õigusakti sisuliselt inkorporeerida ühenduse õigusesse.

Neil asjaoludel teeb sellise menetluse põhjustanud liikmesriik algatuse, mis võib riivata määruse sätteid, ning järelikult rikub ta EÜ artiklitest 10 ja 71 ning EÜ artikli 80 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.

(vt punktid 17, 18 ja 21–23)
Kohtuasi C-339/07

Christopher Seagon, Frick Teppichboden Supermärkte GmbH likvideerija

versus

Deko Marty Belgium NV

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof)

„Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Maksejõuetusmenetlused — Pädev kohus”

Kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek, esitatud 16. oktoobril 2008 I ‐ 769

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 12. veebruar 2009 I ‐ 791

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Maksejõuetusmenetlused – Määrus nr 1346/2000

(Nõukogu määrus nr 1346/2000, artikli 3 lõige 1, artikkel 16 ja artikli 25 põhjendused 2, 4, 6 ja 8)

Määruse nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle liikmesriigi kohtud, mille territooriumil algatati maksejõuetusmenetlus, on pädevad arutama maksejõuetusel põhinevat tagasivõitmise hagi isiku vastu, kelle registrijärgne asukoht on teises liikmesriigis.

Sellisest tõlgendusest tuleneb selle määruse kasulik mõju ning seadusandja kavatsus piirata sama määrust sätetega, mis reguleerivad maksejõuetusmenetluste algatamise pädevust ning otsuseid, mis tehakse otseselt maksejõuetusmenetluse alusel ja on sellega tihedalt seotud.

(vt punktid 20, 21 ja 28 ning resolutsioon)
Kohtuasi C-466/07

Dietmar Klarenberg

versus

Ferrotron Technologies GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesarbeitsgericht Düsseldorf)

„Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 2001/23/EÜ — Ettevõtete üleminek — Töötajate õiguste kaitse — Mõiste „üleminek” — Ettevõtte osa lepingu alusel üleminek teisele ettevõtjale — Organisatsiooniline iseseisvus pärast üleminekut”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 6. novembril 2008 I ‐ 805

Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 12. veebruar 2009 I ‐ 819

Kohtuotsuse kokkuvõte

Sotsiaalpoliitika – Õigusaktide ühtlustamine – Ettevõtete üleminek – Töötajate õiguste kaitse – Direktiiv 2001/23 – Kohaldamisala – Üleminek – Mõiste

(Nõukogu direktiiv 2001/23, artikli 1 lõike 1 punktid a ja b)

Direktiivi 2001/23 ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad ka olukorras, kus üleantud ettevõtja või ettevõtte osa ei säilita oma organisatsioonilist iseseisvust, tingimusel et erinevate üleantud tootmiselementide vahel on säilinud funktsionaalne side, mis võimaldab omandajal neid elemente kasutada samasuguseks või analoogiliseks majandustegevuseks, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

Pidades silmas eelkõige direktiiviga 2001/23 taotletud eesmärki, mis on tagada töötajate õiguste tõhus kaitsmine ülemineku korral, ei saa nõustuda majandusüksuse identiteedi määratlusega, mille aluseks on ainult organisatsioonilise iseseisvusega seonduv tegur. See tähendaks, et üksnes asjaolu tõttu, et omandaja otsustab omandatud ettevõtja või ettevõtte osa hajutada ning liita selle omaenda struktuuriga, on välistatud kõnesoleva direktiivi kohaldamine selle ettevõtja või ettevõtte osa suhtes, mistõttu jääksid asjassepuutuvad töötajad direktiiviga tagatud kaitseta.

(vt punktid 43, 53 ja resolutsioon)
Määruse nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 2700/2000) artiklit 202 ja artikli 233 esimese lõigu punkti d tuleb tõlgendada nii, et tollivõla lõppemiseks peab ühenduse tolliterritooriumile ebaseaduslikult toodud kaupade kinnipidamine toimuma enne nende kaupade väljumist esimesest tolliasutusest ühenduse tolliterritooriumil.

Tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punktis d ette nähtud tollivõla lõppemise eesmärk on vältida tollimaksu võtmist juhul, kui kaup toodi küll ebaseaduslikult ühenduse territooriumile, kuid seda ei olnud võimalik turustada, ning see ei kujutanud seepärast ohtu ühenduse kaubale, kui kasutada konkurentsitermineid. Nimetatud seadustiku kontekstis on kaupade ebaseaduslikul sissetoomisel nende kaupade kinnipidamine koos konfiskeerimisega, mis on sätestatud selle seadustiku artikli 233 esimese lõigu punktis d, üks alus tollivõlla lõppemiseks, mida tuleb tõlgendada kitsalt ning mis vastab vajadusele kaitsta ühenduse omavahendeid. Viimati nimetatu kujutab endast eesmärki, mida ei kahjusta uute tollivõla lõppemise aluste kehtestamine. See vajadus on suurim selle hetke kindlaksmääramisel, mil peab toimuma kaupade kinnipidamine, mis võib kaasa tuua kaupadega seotud tollivõla lõppemise. Sellest tuleneb, et ühenduse tolliterritooriumile tolliseadustiku artiklites 38–41 sätestatud formaalsusi täitmata toodud kaupade kinnipidamine, mis toimub väljaspool esimest tolliasutust sellel territooriumil ja leiab aset tegelikult juhuslikult, ei too kaasa tollivõla lõppemist tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punkti d mõttes.

(vt punktid 29–31, 34 ja resolutsiooni punkt 1)
Hinnapoliitika kuritarvitava olemuse tuvastamiseks ei tule tõendada, et tagasi on võimalik teenida kahju, mis tuleneb turgu valitsevas seisundis ettevõtja kulude teatud tasemest madalama hinna kehtestamisest. See ei välista, et komisjon võib kahju tagasiteenimise võimalust pidada teatud tegevuse kuritarvitava olemuse hindamisel asjassepuutuvaks asjaoluks, kuna selle abil võib näiteks välistada võimaluse – juhul kui kehtestatud hind on madalam keskmisest muutuvkulust –, et esines ka muid majanduslikke põhjuseid peale konkurentide kõrvaldamise, või tuvastada – juhul kui kehtestatud hind on madalam keskmisest kogukulust ja kõrgem keskmisest muutuvkulust –, et esines konkurentide kõrvaldamise strateegia. Kahju tagasiteenimise mis tahes võimaluse puudumisest iseenesest ei piisa, et välistada võimalus, et asjassepuutuv ettevõtja saab oma turgu valitsevat seisundit tugevdada pärast seda, kui turult on lahkunud üks või mitu tema konkurenti, mille tõttu väheneb veelgi turule jäänud konkurentsi tase – mis on juba nõrgenenud just selle ettevõtja tegutsemise tõttu sellel turul – ja et tarbijatele tekitatakse nende valikuvõimaluste piiramisega kahju.

(vt punktid 110–112)
27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 1978., 1982., 1989. ja 1996. aasta ühinemiskonventsioonidega, artikkel 25 viitab osalisriikide kohtute igasugustele lahenditele nende vahel vahet tegemata. Selleks et kohtulahendid kuuluksid konventsiooni kohaldamisalasse, piisab sellest, et need oleksid kohtuotsused, mis enne hetke, kui nende tunnustamist või täitmist mõnes teises riigis taotletakse, olid või võisid olla selles riigis, kus otsus on tehtud, erinevate reeglite alusel võistleva kohtumenetluse esemeks. Kui osalisriigi kohtu otsused on vormistatud kohtuotsuse ja -määrusena, mis on tehtud tagaselja tsiviilmenetluse käigus, mis üldjuhul järgib võistlevuse põhimõtet, siis asjaolu, et kohus tegi otsuse nii, nagu ei oleks kostja, kes ilmus ettenähtud korras kohtusse, kohal viibinud, ei saa seada kahtluse alla tehtud otsuste liigitust.

(vt punktid 22 ja 23, 25)
Kohtuasi C-431/07 P

Bouygues SA

ja

Bouygues Télécom SA

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — EÜ artikli 88 lõige 2 — Ametliku uurimismenetluse algatamise tingimused — Tõsised raskused — Riigiabi kindlaksmääramise kriteeriumid — Riigi ressursid — Diskrimineerimiskeelu põhimõte”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 8. oktoobril 2008 I ‐ 2668

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 2. aprill 2009 I ‐ 2716

Kohtuotsuse kokkuvõte

Euroopa Kohtu põhikirja artikli 36 ja artikli 53 esimeses lõigus sätestatud Esimese Astme Kohtu kohustus otsuseid põhjendada ei tähenda, et Esimese Astme Kohus peab esitama ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks kõnealused meetmed on võetud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt tõendeid oma kohtuliku kontrolli teostamiseks. (vt punkt 42)

EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetlus on möödapääsmatu, kui komisjonil on tõsiseid raskusi selle hindamisel, kas abi on ühisturuga kokkusobiv. Seega võib komisjon piirduda riigiabi suhtes positiivse otsuse tegemisel EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatud uurimise esialgse staadiumiga üksnes siis, kui ta on esmase uurimise lõpus veendunud, et see abi on ühisturuga kokkusobiv. Samas, kui see esmane uurimine veenis komisjoni vastupidises või ei võimaldanud ületada kõiki raskusi, mis tekkisid selle abi ühisturuga kokkusobivuse hindamisel, on komisjonil kohustus küsida kõiki vajalikke selgitusi ja algatada selles osas EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetlus. Tõsiste raskuste mõiste on objektiivset laadi ning selliste raskuste tuvastamiseks tuleb neid otsida nii vaidlustatud akti vastuvõtmise tingimustest kui ka hinnangutest, millele komisjon tugines. (vt punktid 61, 63)

Direktiiv 97/13 üldlubade ja üksiklitsentside ühise raamistiku kohta telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas jätab liikmesriikidele kaalutlusruumi selle valiku tegemiseks, millises menetluses litsentsid antakse, kui seejuures järgitakse vaba konkurentsi ja võrdse kohtlemise põhimõtteid. Universal Mobile Telecommunications System’i (UMTS) litsentside andmine võrdlemise menetluses on lubatud, kuid on põhiline, et operaatoreid koheldaks võrdselt, seda eriti litsentsitasude suhtes. Mis puudutab liikmesriigi meedet, millega vähendatakse UMTS-i litsentsi juba saanud kahe operaatori litsentsitasu selleks, et ühtlustada kõikide litsentside andmise tingimusi, siis selline menetlus võimaldab vältida nende operaatorite diskrimineerimist, arvestades asjaolu, et litsentsitasude ühtlustamise täpne eesmärk on võtta arvesse asjaolu, et uuele operaatorile litsentsi väljaandmise ajal ei olnud ükski kolmest operaatorist nende tahtest sõltumatutel põhjustel turule pääsenud, nii et nende olukord oli selle tõttu sama. (vt punktid 90, 91, 97)
Kohtuasi C-260/07

Pedro IV Servicios SL

versus

Total España SA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Audiencia Provincial de Barcelona)

„Konkurents — Kartellikokkulepped — EÜ artikkel 81 — Mootorikütuse ja muu kütuse ainuõiguslik tarneleping — Erand — Määrus (EMÜ) nr 1984/83 — Artikli 12 lõige 2 — Määrus (EMÜ) nr 2790/1999 — Artikli 4 punkt a ja artikli 5 punkt a — Ainuõiguse kestus — Jaemüügihinna kindlaksmääramine”

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 4. septembril 2008 I ‐ 2440

Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 4. septembril 2008 I ‐ 2464

Kohtuotsuse kokkuvõte

Eelotsusetaotlust ei saa vastuvõetamatuks lugeda põhjusel, et vastused esitatud küsimustele tulenevad nii ühenduse kui ka siseriiklike kohtute väljakujunenud praktikast. Kui esitatud küsimused on sisult identsed nendega, mille kohta on analoogses kohtuasjas juba eelotsus tehtud, ei keela see asjaolu mingil viisil siseriiklikul kohtul esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimust ega võta Euroopa Kohtult nendele küsimustele vastamise pädevust. Siiski võib Euroopa Kohus sellisel juhul vastavalt oma kodukorra artikli 104 lõikele 3 igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist asja lahendada põhistatud määrusega, milles viidatakse vastavalt Euroopa Kohtu varasemale otsusele või asjakohasele kohtupraktikale. (vt punkt 31)

Määruse nr 1984/83 (asutamislepingu artikli 85 lõike 3 [nüüd EÜ artikli 81 lõike 1] kohaldamise kohta ainuõigusliku ostukokkuleppe liikide suhtes, muudetud määrusega nr 1582/97) artikli 12 lõiget 2, mille kohaselt on selles määruses sätestatud erandi kohaldamine võimalik, kui tegemist on teenindusjaamalepinguga, mille kestus on üle kümne aasta, tingimusel et tarnija on edasimüüjale teenindusjaama rendile andnud või lubab seda edasimüüjal kasutada mõnel muul õiguslikul või faktilisel alusel, tuleb tõlgendada nii, et see säte ei nõua, et tarnija oleks selle maatüki omanik, kuhu ta ehitab teenindusjaama, mille ta annab edasimüüjale rendile. Kõnealused sätted on sõnastatud nimelt selgelt ja üheselt mõistetavalt, kuna kahekordset tingimust, et nii teenindusjaam kui ka maatükk, millele see on ehitatud, peavad kuuluma tarnijale, ei ole nimelt määruse preambulis ega ka määruse ülejäänud osas. (vt punktid 44, 51, 52, 60, resolutsiooni punkt 1)

Määruse nr 2790/1999 (EÜ artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes) artikli 5 punkti a sõnastusest tuleneb, et konkurentsikeelukohustuse viie aasta pikkust ajalist piirangut – mis on selle sätte kohaselt nõutav grupierandi kohaldamisel – ei kohaldata kahel juhul, nimelt olukorras, kus tarnija omandis on nii teenindusjaam, mida ta rendib edasimüüjale, kui ka maatükk, millele see on ehitatud, ning olukorras, kus tarnija rendib maatükki ja teenindusjaama kolmandatelt isikutelt, kes ei ole edasimüüjaga seotud, et need viimati mainitule allrendile anda. (vt punktid 63, 64, 69, resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C-415/07

Lodato Gennaro & C. SpA

versus

Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS),

SCCI

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Nocera Inferiore)

„Tööhõivealane riigiabi — Tööhõivealase riigiabi suunised — Piirkondliku riigiabi andmise juhend — Määrus (EÜ) nr 2204/2002 — Mõiste „töökohtade loomine” — Töökohtade arvu suurenemise arvutamine”

Kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek, esitatud 27. novembril 2008 I ‐ 2601

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 2. aprill 2009 I ‐ 2616

Kohtuotsuse kokkuvõte

Riigiabi – Keeld – Erandid – Abi, mida võib pidada ühisturuga kokkusobivaks

(EÜ artikli 87 lõige 3; komisjoni teatis 95/C 334/04; komisjoni teatis 98/C 074/09)

Tööhõivealase riigiabi suuniseid, mille alusel võib tunnistada ühisturuga kokkusobivaks tööhõivealase riigiabi, mis on mõeldud ettevõttesse täiendavate töötajate töölevõtmise toetamiseks, tuleb tõlgendada nii, et selle tuvastamiseks, kas töökohtade arv on suurenenud, tuleb võrrelda töölevõtmisele eelnenud aasta keskmist tööühikute arvu töölevõtmisele järgnenud aasta keskmise tööühikute arvuga.

Tööhõivealase riigiabi suuniseid tuleb tõlgendada tihedas seoses piirkondliku riigiabi andmise juhendiga, kuna töökohtade loomise määratlus on neis dokumentides ühesugune ning nad mõlemad viitavad selles määratluses – vastavalt punktis 17 ja 4.12 – töökohtade koguarvu suurendamisele võrreldes mingi perioodi keskmisega.

Piirkondliku riigiabi andmise juhendis on täpsemalt määratletud teine näitaja, mida tuleb kasutada ettevõtte töötajate arvu võrdlemisel, et teha kindlaks, kas ettevõte on töökohtade koguarvu võrreldes teatud perioodi keskmisega tõepoolest suurendanud. Esiteks on juhendi punktis 4.12 märgitud, et töökohtade loomine tähendab töökohtade koguarvu suurendamist võrreldes teatava ajavahemiku keskmisega konkreetses tootmisüksuses, ning et kõnealuse ajavahemiku jooksul loodud töökohtade arvust tuleb lahutada sama aja jooksul kaotatud töökohtade arv. Teiseks on 33. joonealuses märkuses täpsustatud, et töökohtade arv on aasta tööühikute arv ehk täisajatöötajate arv, kes on aasta jooksul täistööajaga tööl, kusjuures osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse aasta tööühiku murdosades.

Sellest järeldub, et vastavalt viimati nimetatud juhendile mõeldakse töökohtade loomise all aasta jooksul täistööajaga tööl olevate töötajate töökohtade koguarvu suurendamist (osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse aasta tööühiku murdosades) võrreldes teatava ajavahemiku keskmisega konkreetses tootmisüksuses. Seega ei ole selle juhendi kohaselt teine töötajate arvu võrdluses kasutatav näitaja mitte ettevõtte töötajate arv töölevõtmise kuupäeval, vaid aasta tööühikutes arvutatud töötajate arv aastase perioodi jooksul.

(vt punktid 23, 25–27, 32 ja resolutsioon)