Liidetud kohtuasjad C-120/06 P ja C-121/06 P

Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio SpA (FIAMM) jt

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

ja

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) vaidluste lahendamise organi soovitused ja otsused — Vaidluste lahendamise organi järeldused ühenduse banaaniimpordi korra vastuolu kohta WTO eeskirjadega — Vastuabinõude kehtestamine Ameerika Ühendriikide poolt teatud liikmesriikidest pärineva impordi täiendava tollimaksuga maksustamise kaudu — WTO poolt lubatud vastuabinõud — Ühenduse lepinguvälise vastutuse puudumine — Esimese Astme Kohtu menetluse kestus — Mõistlik tähtaeg — Õiglase hüvitise nõue”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 20. veebruaril 2008 I - 6518

Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 9. september 2008 I - 6549

Kohtuotsuse kokkuvõte

Küsimus, kas Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendused on vastuolulised või ebapiisavad, kujutab endast õiguslikku küsimust, mida võib sellisena apellatsioonkaebuses tõstatada. Esimese Astme Kohtu kohustust oma otsuseid põhjendada ei saa tõlgendada nii, et Esimese Astme Kohtul tuleb üksikasjalikult vastata hageja igale argumendile, eriti kui need ei ole piisavalt selged ja täpsed. Samuti ei nõua põhjendamiskohustus, et Esimese Astme Kohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Põhjendus võib seega olla tuletatav tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks Esimese Astme Kohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks. (vt punktid 90, 91, 96)

Ühenduse ja kolmandate riikide vahel sõlmitud lepingu sätete mõju ühenduses ei saa hinnata ilma, et seejuures võetaks arvesse kõnealuste sätete rahvusvahelist päritolu. Vastavalt rahvusvahelise õiguse põhimõtetele on ühenduse institutsioonid, kes on pädevad sellise lepingu üle läbirääkimisi pidama ja seda sõlmima, vabad leppima asjaomaste kolmandate riikidega kokku, millist mõju selle lepingu sätted peavad lepingupoolte õiguskorras omama. Kui seda küsimust ei ole nimetatud lepingus otseselt käsitletud, siis on pädevate kohtute ja eelkõige Euroopa Kohtu ülesanne lahendada talle asutamislepinguga antud pädevuse raames see küsimus nagu iga teinegi tõlgendamisküsimus, mis on seotud vastava lepingu kohaldamisega ühenduses, tuginedes eelkõige selle lepingu mõttele, ülesehitusele või sätete sõnastusele. Seega on konkreetselt Euroopa Kohtu ülesanne teha kindlaks, kas rahvusvahelise lepingu sätted tekitavad Euroopa Kohtu jurisdiktsiooni alla kuuluvatele isikutele õiguse nendele lepingutele õiguslikult tugineda, et vaidlustada ühenduse õigusakti kehtivust. Euroopa Kohus saab uurida ühenduse teisese õigusakti kehtivust rahvusvahelise lepingu alusel vaid juhul, kui selle lepingu laad või ülesehitus seda ei välista ning kui selle sätted on oma sisult tingimusteta ja piisavalt täpsed. (vt punktid 108–110)

WTO vaidluste lahendamise organi (VLO) otsust, mille ainsaks esemeks on võtta seisukoht WTO liikmesriigi tegevuse kooskõla kohta kohustustega, mis see riik on WTO raames võtnud, ei saa põhimõtteliselt sisuliselt eristada materiaalõigusnormidest, mis kehtestavad selliseid kohustusi ja mille suhtes sellist kontrolli teostatakse – vähemalt siis, kui soovitakse kindlaks teha, kas nimetatud eeskirjade või otsuse rikkumisele võib ühenduse kohtus tugineda selleks, et kontrollida ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkust. VLO soovitus või otsus, milles on leitud, et WTO lepingutes sisalduvaid materiaalõigusnorme ei ole järgitud, ei tekita – sõltumata sellise soovituse või otsuse täpsest õiguslikust ulatusest – eraõiguslikele isikutele mainitud õigusnormidega võrreldes suuremat õigust, millele saaks tugineda ühenduse kohtus, et nõuda ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkuse kontrollimist, sõltumata sellest, kas see kontroll toimub tühistamismenetluses või kahju hüvitamise hagi lahendamiseks. Esiteks jäävad WTO lepingute laad ja neid iseloomustav vastastikkus ning paindlikkus kehtima ka pärast sellise otsuse või soovituse vastuvõtmist ja pärast nende täitmiseks määratud mõistliku tähtaja möödumist. Ühenduse institutsioonidele jääb eelkõige kaalutlusruum ja vabadus läbirääkimisteks oma kaubanduspartneritega, et võtta meetmeid eesmärgiga vastata otsusele või soovitusele, ning selline ruum peab säilima. Teiseks, nagu tuleneb vaidluste lahendamist reguleerivate eeskirjade ja protseduuride käsitusleppe, mis moodustab WTO asutamislepingu lisa 2, artikli 3 lõikest 2, ei või VLO soovituste ja otsustega suurendada ega vähendada loendilepingutes ettenähtud õigusi ega kohustusi. Sellest järeldub eelkõige, et VLO otsus, millega tuvastatakse sellise kohustuse rikkumine, ei tohi kohustada WTO lepingute ühte poolt tunnustama eraõiguslike isikute õigust, mida neil ilma sellise otsuseta nende lepingute alusel ei ole. (vt punktid 120, 128–131)

Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta kehtestas vaidlustatud kohtuotsustes ühenduse lepinguvälise vastutuse korra olemasolu ühenduse seadusandliku tegevuse hulka kuuluva õiguspärase tegevuse puhul. Ühenduse õiguses selle praegusel kujul ei eksisteeri vastutuse korda, mis lubaks kohaldada ühenduse vastutust tema pädevusse kuuluva seadusandliku tegevuse puhul olukorras, kus sellise tegevuse võimalikule vastuolule WTO lepingutega ei saa ühenduse kohtus tugineda. Selles osas ei oma tähtsust, kas nimetatud käitumine peab seisnema aktiivses tegevuses, st näiteks määruste vastuvõtmises pärast WTO vaidluste lahendamise organi (VLO) otsust, või tegevusetuses, st selliste aktide vastu võtmata jätmises, mille ülesanne on tagada selle otsuse korrektne täitmine. Ühenduse institutsioonide tegevusetus võib samuti kuuluda ühenduse seadusandliku funktsiooni alla, eelkõige vastutuse kohaldamise menetluses. Siiski on ühenduse seadusandjal lai kaalutlusõigus, et hinnata, kas konkreetse normatiivakti vastuvõtmisel on põhjendatud – arvestades selle akti vastuvõtmise tagajärjel tekkivat teatud kahjulikku mõju – näha ette teatud liiki hüvitis. Ühenduse normatiivakt, mille kohaldamine piirab selliseid põhiõigusi nagu omandiõigus ja õigus kutsealal vabalt tegutseda ning mis kahjustab nende õiguste olemust ebaproportsionaalselt ja talumatult, kuna vastaval juhul ei ole täpselt ette nähtud nimetatud kahju välistavat või kergendavat hüvitist, võib kaasa tuua ühenduse lepinguvälise vastutuse. (vt punktid 176, 178, 179, 181, 184)

Ettevõtjal ei ole õigust nõuda omandiõigust turuosa suhtes, mis talle mingil ajahetkel kuulus, kuna selline turuosa väljendab üksnes hetkel kehtivat majanduslikku seisu, mis sõltub olukorra muutumisest. Samamoodi ei saa omandiõigusega või kutsealal tegutsemise vabadust kaitsva üldpõhimõttega antud tagatisi laiendada selliste lihtsate kaubanduslike huvide või võimaluste kaitsmisele, mille muutlikkus on majandustegevusele omane. Seega peab ettevõtja, kelle tegevus seisneb eelkõige eksportimises kolmandate riikide turgudele, olema teadlik asjaolust, et tema kaubanduslikku positsiooni mingil konkreetsel ajahetkel võivad mõjutada ja muuta erinevad tegurid ning et nende tegurite hulgas on võimalus, mis on muu hulgas selgelt sätestatud ja reguleeritud vaidluste lahendamist reguleerivate eeskirjade ja protseduuride käsitusleppe (VLK), mis moodustab WTO asutamislepingu lisa 2, artiklis 22, et mõni sellistest kolmandatest riikidest võtab vastu kontsessioone peatavad meetmed, et vastata niimoodi oma kaubanduspartnerite võetud seisukohale WTO raames, ja valib ise sel eesmärgil ning vastavalt VLK artikli 22 lõike 3 punktidele a ja f kaubad, mille suhtes nimetatud meetmeid kohaldada. (vt punktid 185 ja 186)

Kui Esimese Astme Kohtu otsuse põhjenduste juures ilmneb ühenduse õiguse rikkumine, kuid otsuse resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata. (vt punkt 187)