Direktiivi 89/552 teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 97/36, täpsemalt selle artiklit 3 ning EÜ artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi meede, mis kohustab televisiooniorganisatsioone kulutama 5% oma tegevustulust Euroopa päritolu mängu- ja telefilmide eelrahastamisele ning täpsemalt kulutama 60% sellest 5%-st teostele, mille originaalkeel on üks selle liikmesriigi ametlikest keeltest.

Nimelt olenemata vastusest küsimusele, kas selline meede kuulub nimetatud direktiivi kohaldamisalasse jäävasse valdkonda, on liikmesriikidel üldjuhul õigus sellist meedet võtta, tingimusel et nad järgivad asutamislepinguga tagatud põhivabadusi.

Selline meede, mis puudutab kohustust kulutada teostele, mille originaalkeel on üks selle liikmesriigi ametlikest keeltest, 60% sellest 5%-st tegevustulust, mis suunatakse Euroopa päritolu mängu- ja telefilmide eelrahastamisele, kujutab endast kindlasti mitme põhivabaduse, täpsemalt teenuste osutamise vabaduse, asutamisvabaduse, kapitali vaba liikumise ja töötajate liikumisvabaduse piirangut.

Nimetatud meede võib siiski olla õigustatud eesmärgiga kaitsta ja edendada ühte või mitut asjaomase liikmesriigi ametlikku keelt. Selles osas on selline meede, mis kehtestab kohustuse investeerida mängu- ja telefilmidesse, mille originaalkeel on üks selle liikmesriigi ametlikest keeltest, selle eesmärgi saavutamise tagamiseks kohane.

Asjassepuutuv meede ei lähe kaugemale sellest, mis on nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik. Esiteks mõjutab selline meede üksnes 3% ringhäälinguorganisatsioonide tegevustulust ja sellist protsenti ei saa pidada ebaproportsionaalseks eesmärgi suhtes, mille saavutamist taotletakse. Lisaks ei lähe selline meede kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, ainult seetõttu, et selles ei ole ette nähtud kriteeriume, mis võimaldaksid asjassepuutuvad teosed liigitada „kultuuritoodeteks”. Kuna keel ja kultuur on lahutamatult seotud, ei saa asuda seisukohale, et asutamislepinguga tagatud mõne põhivabaduse piiramise õigustamiseks peab liikmesriigi taotletav eesmärk, milleks on ühe või mitme ametliku keele kaitse ja edendamine, kindlasti esinema koos muude kultuurikriteeriumidega. Samuti ei lähe selline meede kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, ainult seetõttu, et asjassepuutuv rahastamine on suunatud enamjaolt mängufilme tootvatele ettevõtjatele, kes asuvad selles liikmesriigis. Asjaolu, et kriteerium, millel nimetatud meede tugineb, st keelekriteerium, võib eelistada mängufilme tootvaid ettevõtjaid, kes töötavad sellele kriteeriumile vastavas keeles ja kes seega võivad reaalsuses enamjaolt asuda selles liikmesriigis, mille ametlike keelte hulka see keel kuulub, on osa taotletavast eesmärgist. Sellist olukorda ei saa iseenesest käsitleda tõendina, et nimetatud meede on ebaproportsionaalne, ilma et liikmesriigi poolt ühe või mitme ametliku keele kaitse ja edendamise eesmärgi tunnustamine ülekaaluka üldise huvina võiks seejuures mõtte kaotada.

Mis puudutab lõpuks EÜ artiklit 12, siis seda sätet kohaldatakse iseseisvalt üksnes nendel ühenduse õigusega reguleeritud juhtudel, mille suhtes asutamisleping diskrimineerimist keelavat erisätet ette ei ole näinud. Töötajate liikumisvabaduse, asutamisvabaduse, teenuste osutamise vabaduse ja kapitali vaba liikumise vallas on mittediskrimineerimise põhimõte sisse viidud sätetesse, mis asuvad vastavalt EÜ artikli 39 lõikes 2, EÜ artiklites 43, 49 ja 56. Seega, kuna eeltoodust nähtub, et kõnealune meede ei ole nende asutamislepingu sätetega vastuolus, ei saa see meede olla vastuolus ka EÜ artikliga 12.

(vt punktid 20, 24, 27, 29–34, 36–40, resolutsiooni punkt 1)