ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Kapitali vaba liikumine ja maksete vabadus – Piirangud – Hüvitiskindlustuskassad – Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peab teises liikmesriigis asuva avatud investeerimisfondi osakute omandamiseks omama luba nende osakute riigi territooriumil turustamiseks – Lubamatus – Põhjendatus – Puudumine

(ELTL artikli 63 lõige 1)

Summary

ELTL artikli 63 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad hüvitiskindlustuskassal või selle hüvitiskindlustuskassa poolt vara haldamiseks asutatud ühisinvesteerimisettevõttel paigutada oma vara teises liikmesriigis asuva avatud investeerimisfondi osakutesse üksnes siis, kui fondil on luba oma osakuid selle liikmesriigi territooriumil turustada.

Nimelt võib siseriiklike õigusnormidega kapitali vaba liikumist piirata üksnes siis, kui see on põhjendatud mõnel ELTL artiklis 65 nimetatud alusel või ülekaalukates üldistes huvides. Usaldatavusnormatiivide vastuvõtmise teel hüvitiskindlustuskassade poolt loodud ühisinvesteerimisettevõtete hallatavate varade stabiilsuse ja turvalisuse tagamise huvi on ülekaalukas üldine huvi, mis võib õigustada kapitali vaba liikumise piiranguid. Siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad teises liikmesriigis asuvatelt avatud investeerimisfondidelt selle riigi territooriumil osakute turustamisloa menetluse läbimist, lähevad kaugemale sellest, mis on vajalik taotletava järelevalve eesmärgi saavutamiseks.

(vt punktid 28, 31, 32, 38 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-98/11 P

Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Apellatsioonkaebus — Ühenduse kaubamärk — Absoluutne keeldumispõhjus — Eristusvõime puudumine — Ruumiline tähis, mis koosneb punase paelaga šokolaadijänese kujust”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Absoluutsed keeldumispõhjused — Kaubamärk, millel puudub eristusvõime — Erand — Kasutamise käigus omandatud eristusvõime — Kaubamärgi eristusvõime puudumine kõikjal ühenduses

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 7 lõige 3)

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 3 alusel ei ole selle määruse artikli 7 lõike 1 punktis b sätestatud absoluutse keeldumispõhjusega vastuolus kaubamärgi registreerimine juhul, kui kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime nende kaupade või teenuste suhtes, mille jaoks registreerimist taotletakse.

Kaubamärgi võib selle määruse artikli 7 lõike 3 alusel registreerida üksnes juhul, kui on tõendatud, et see on kasutamise käigus omandanud eristusvõime liidu sellises osas, kus sellel alguses niisugust võimet ei olnud.

Kui ei ole tõendatud, et kaubamärgil, mille registreerimist taotletakse, on olemuslik eristusvõime ning et see on nii kogu liidu territooriumil, peab kaubamärk olema kasutamise käigus eristusvõime omandanud kogu liidus.

Kuigi vastab tõele, et kaubamärgi kasutamise käigus eristusvõime omandamine peab olema tõendatud liidu sellises osas, kus sellel kaubamärgil alguses niisugust võimet ei olnud, oleks liigne nõuda, et eristusvõime omandamist tõendataks iga liikmesriigi osas eraldi.

(vt punktid 59–62)
Direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, ja mida on muudetud direktiiviga 2006/96, artikli 1 punkti 11 tuleb tõlgendada nii, et siseriiklikud õigusnormid, mis võivad piirata mänguautomaatidel mängitavate piiratud võidusummadega õnnemängude korraldamist mujal kui kasiinodes ja mängusaalides või muuta selle järk-järgult suisa võimatuks, kujutavad endast selle sättega silmas peetud „tehnilisi eeskirju”, mille eelnõud tuleb edastada komisjonile vastavalt direktiivi artikli 8 lõike 1 esimesele lõigule, kui on kindlaks tehtud, et need õigusnormid sisaldavad tingimusi, mis võivad oluliselt mõjutada asjaomase toote olemust või turustamist.

(vt punkt 40 ja resolutsioon)
Asjaolu, et Euroopa Liit ei ole 18. septembril 1998 Saksamaa valitsuse ja Euroopa Keskpanga vahel sõlmitud lepingu selle institutsiooni asukoha kohta pool, ei tähenda, et eelotsusetaotlus kõnealuse lepingu ja eelkõige selle artikli 15 tõlgendamise kohta on vastuvõetamatu.

Vastavalt asukohalepingu preambuli viiendale lõigule sõlmiti see leping eesmärgiga määrata kindlaks Euroopa Keskpanga privileegid ja immuniteedid Saksamaal vastavalt Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokollile. Seda arvestades piirdub asukohalepingu artikkel 15, mis näeb ette, et Euroopa Keskpanga juhatuse liikmete ja töötajate töölepingutingimuste suhtes ei kohaldata Saksamaa Liitvabariigi töö- ja sotsiaalõiguse materiaalõiguslikke ja menetlusnorme, nende põhimõtete rakendamisega, mis on kehtestatud kõnealuses protokollis, täpsemalt selle artiklites 13, 15 ja 23, ning protokollis Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta, täpsemalt selle artiklis 36.

(vt punktid 33 ja 34)
Määruse nr 874/2004, millega kehtestatakse tippdomeeni .eu rakendamise ja kasutamise üldeeskirjad ning selle registreerimise põhimõtted, artikli 12 lõike 2 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus asjaomane varasem õigus on kaubamärgist tulenev õigus, ei hõlma mõiste „varasemate õiguste litsentsisaajad” isikut, kellele asjaomase kaubamärgi omanik on andnud üksnes loa registreerida tema enda nimel, kuid kaubamärgiomaniku arvel nimetatud kaubamärgiga identne või sarnane domeeninimi, ilma et sellel isikul oleks siiski lubatud kasutada asjaomast kaubamärki kaubanduslikel eesmärkidel kooskõlas sellele omaste ülesannetega.

Nimelt, kui varasem õigus tuleneb kaubamärgist, puudutab see säte litsentsilepinguid, millega kaubamärgiomanik annab litsentsisaajale litsentsilepingu tingimustega ettenähtud ulatuses õiguse kasutada kaubamärki selle kaubamärgiga antud ainuõigustest tulenevatel eesmärkidel. Seevastu leping, millega kaubamärgist tuleneva õiguse omajaga lepingu sõlmiv poolt kohustub tegema tasu eest mõistlikke pingutusi, et esitada taotlus .eu domeeninime registreerimiseks ja see registreerimine saavutada, sarnaneb pigem teenuste osutamise lepingule, mille puhul nimetatud pool teostab tasu eest mingit kindlat tegevust.

(vt punktid 47, 49, 53 ja resolutsioon)
Kuigi Euroopa Kohus ei ole välistanud, et mainitud kohtupraktika on teatavatel tingimustel asjakohane ka reklaamlausest koosnevate sõnamärkide puhul, on ta samas rõhutanud, et raskused, mis võivad viimaste eristusvõime kindlakstegemisel nende olemuse tõttu tekkida ning millega tuleb põhjendatult arvestada, ei õigusta kohtupraktikas tõlgendatud eristusvõime kriteeriumile lisaks teatavate spetsiifiliste täiendavate või erandeid loovate kriteeriumide kohaldamist.

Samas tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kuigi erinevat liiki kaubamärkide eristusvõime hindamiskriteeriumid on ühesugused, võib nende kohaldamise raames ilmneda, et asjaomane avalikkus tajub erinevat liiki kaubamärke erinevalt ja seega võib teatavat liiki kaubamärkide puhul olla eristusvõime kindlakstegemine keerulisem kui teiste puhul.

Hoolimata asjaolust, et kaubamärk on eristusvõimeline üksnes siis, kui see võimaldab identifitseerida kauba või teenused, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotletakse, konkreetselt ettevõtjalt pärinevana, tuleb siiski märkida, et kaubamärgi eristusvõime puudumise tuvastamiseks ei piisa pelgalt asjaolust, et asjaomane avalikkus tajub kaubamärki kui reklaamfraasi ning et fraasi ülistava olemuse tõttu võivad põhimõtteliselt ka muud ettevõtjad seda kasutada.

Nimelt ei välista sõnamärgi ülistav kõrvaltähendus, et sõnamärk võib siiski tagada tarbijatele sellega tähistatavate kaupade ja teenuste päritolu. Asjaomane avalikkus võib sellist kaubamärki samal ajal tajuda nii reklaamfraasina kui ka kaupade või teenuste kaubandusliku päritolu tähisena. Sellest tuleneb, et kui avalikkus tajub kaubamärki päritolutähisena, ei avalda kaubamärgi eristusvõimele mõju asjaolu, et seda käsitatakse samal ajal või isegi esmases tähenduses reklaamfraasina.

(vt punktid 29 ja 30)
Kuigi kuriteoohvritele tuleb pakkuda kõrgetasemelist kaitset, on raamotsuse 2001/220 ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses eesmärk vaid koostada kriminaalmenetluse jaoks, nagu see on määratletud artikli 1 punktis c, kuriteoohvrite kõrgetasemelise kaitse miinimumstandardid.

Raamotsuse 2001/220 artikli 1 punktist a tuleneb, et raamotsus tagab põhimõtteliselt ohvri õiguse sellise kahju hüvitamisele kriminaalmenetluses, mille on „otseselt” põhjustanud „tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus liikmesriigi kriminaalõigusega”. Juriidilise isiku poolt toime pandud haldusõigusrikkumise tõttu kannatanud isikuid ei saa nimetatud raamotsuse artikli 9 lõike 1 tähenduses käsitada kuriteoohvritena, kellel on õigus sellele, et kriminaalmenetluses tehtaks otsus selle juriidilise isiku poolt kahju hüvitamise kohta.

Järelikult tuleb nimetatud raamotsuse artikli 9 lõiget 1 tõlgendada nii, et selle sättega ei ole vastuolus see, kui kuriteoohver ei saa juriidiliste isikute vastutust reguleeriva korra kohaselt kriminaalmenetluses nõuda selle kuriteoga otseselt põhjustatud kahju hüvitamist haldusõigusrikkumise toime pannud juriidiliselt isikult.

(vt punktid 46, 48 ja 49 ning resolutsioon)
Poolte kavatsusi seoses tehingu käibemaksuga maksustamisega peab arvesse võtma teatud juhtudel tehingu kõigi asjaolude hindamisel, kui neid kinnitavad objektiivsed asjaolud. Need asjaolud hõlmavad müüja poolt võõrandamise kuupäevaks tehtud tööde arengufaasi ja olukorrast olenevalt seda, kas kinnisasja sel kuupäeval kasutati.

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 13 B osa punkti g koosmõjus artikli 4 lõike 3 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et esimesena nimetatud sättes ette nähtud käibemaksuvabastust kohaldatakse sellise kinnisasja võõrandamise tehingule, mis koosneb maatükist ja uueks hooneks ümber ehitatavast olemasolevast ehitisest, kuna võõrandamise hetkel on olemasolevas ehitises tehtud üksnes osalisi lammutustöid ja ehitis on sellisena vähemalt osaliselt veel kasutuses.

(vt punkt 39 ja resolutsioon)
Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 179 lõiget 1, artikleid 180 ja 273 tuleb tõlgendada nii, et sellise mahaarvamisõigust piirava aegumistähtaja kehtestamine ei ole nende sätetega vastuolus, tingimusel, et see ei muuda selle õiguse kasutamist üleliia raskeks või praktiliselt võimatuks. Viimast tuleb hinnata eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kes võib eelkõige arvesse võtta nii aegumistähtaja märkimisväärset pikendamist kui ka käibemaksukohustuslasena registreerimise kestust, mis tuleb mahaarvamisõiguse kasutamise võimaldamiseks läbi viia sama tähtaja jooksul.

(vt punkt 64, resolutsiooni punkt 1)
Liidu seadusandjal on ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas lai kaalutlusõigus, mis vastab talle ELTL artiklitega 40 ja 43 antud poliitilisele vastutusele, mistõttu selle valdkonna meetme seaduslikkust saab mõjutada vaid see, kui kõnealune meede on pädeva institutsiooni taotletud eesmärgi saavutamiseks ilmselgelt ebasobiv.

Kuigi taotletavate eesmärkide olulisus võib siiski õigustada piiranguid, millel on teatavatele ettevõtjatele negatiivsed tagajärjed, isegi kui need tagajärjed on märkimisväärsed, tuleb erinevate võimalike meetmetega seotud kohustuste hindamisel kindlaks teha, et peamise eesmärgi kõrval on liidu seadusandja võtnud täielikult arvesse kõiki asjakohaseid huve.

See kehtib direktiivi 2002/55 köögiviljaseemne turustamise kohta ja direktiivi 2009/145, millega sätestatakse teatavad erandid traditsiooniliselt teatavates paikkondades ja piirkondades kasvatatud ning geneetilisest erosioonist ohustatud köögivilja rahvaselektsioonsortide ja sortide ning selliste köögiviljasortide heakskiitmiseks, millel ei ole põllukultuuride tööstusliku tootmise puhul tegelikku väärtust, kuid mis on aretatud eritingimustes kasvamiseks, ning kõnealuste rahvaselektsioonsortide ja sortide seemnete turustamiseks, puhul. Nimelt tuleneb direktiivi 2002/55 põhjendustest 2‐4, et köögiviljasortide seemnete heakskiitmist käsitlevate normide esmaeesmärk on liidu köögiviljakasvatuse saagikuse parandamine. Siseriiklike kataloogide põhjal köögiviljasortide ühise kataloogi koostamine, nagu on nimetatud direktiiviga ette nähtud, näib seda eesmärki täitvat.

Direktiivi 2002/55 eesmärk on samuti köögiviljaseemnete siseturu loomine, tagades nende vaba liikumise liidus. Käesoleval juhul aitab selle direktiiviga kehtestatud heakskiitmise kord kaasa nimetatud eesmärgi täitmisele, kuna selline kord tagab, et erinevates liikmesriikides turustatud seemned vastavad samadele nõuetele.

Direktiivi 2002/55 artikli 4 lõikest 4 nähtub lõpuks samuti, et selle eesmärk on säilitada taimede geneetilisi ressursse. Kuna liikmesriigid võivad teha erandi direktiivis sätestatud heakskiitmise kriteeriumidest vastavalt direktiiviga 2009/145 rakendatavale heakskiitmise erandkorrale, mida kohaldatakse seemnete teatud kategooriatele, siis selline kord näib samuti olevat nimetatud eesmärki täitev.

Vähem piirav meede, nagu märgistamine, ei ole nii tõhus vahend nende eesmärkide saavutamiseks, kuna see võimaldab potentsiaalselt kahjulike seemnete müüki ja sellest tulenevalt külvamist või ei võimalda optimaalset põllumajandustoomist. Sellest järeldub, et neid õigusnorme ei saa pidada selliseks, mis on nende eesmärkide saavutamiseks ilmselgelt ebasobivad.

Kuna need õigusnormid on sobivad, siis nendega ette nähtud majandustegevuse vabadust piiravaid meetmeid ei saa taotletud eesmärke arvestades käsitleda selle vabaduse teostamise ebaproportsionaalse riivena.

(vt punktid 39, 40, 43, 44, 47–49, 60, 79)
Direktiivi 2002/20 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus avalikule või eraomandile seadmete paigaldamise eest tasu kohaldamine operaatorite suhtes, kes ei ole nende seadmete omanikud, aga kasutavad neid mobiiltelefoniteenuste osutamiseks.

Nimelt nähtub direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 11 lõike 1 esimesest taandest, et õigus paigaldada seadmeid avaliku või eraomandi peale, kohale või alla antakse ettevõtjale, kellel on üldkasutatavate sidevõrkude pakkumise luba, st ettevõtjale, kellel on õigus paigaldada vajalikke seadmeid avaliku või eraomandi peale, kohale või alla.

Teiseks viitavad mõisted „seadmed” ja „paigaldamine” vastavalt füüsilisele infrastruktuurile, mis võimaldab pakkuda elektroonilisi sidevõrke ja -teenuseid ja selle füüsilist rajamist asjaomasele avalikule või eraomandile.

Sellest tuleneb, et isik, kes on kohustatud maksma direktiivi 2002/20 artiklis 13 nimetatud tasu seadmete paigaldamise eest on üksnes vastava õiguse omanik, kes on ka asjaomase avaliku või eraomandi peale, kohale või alla paigaldatud seadmete omanik.

(vt punktid 31–33, 35, resolutsiooni punkt 1)
Määruse nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, mida on muudetud määrusega nr 1789/2003, I lisas esitatud kombineeritud nomenklatuuri grupi 30 märkuse 1 punkti g koostoimes selle nomenklatuuri grupi 35 märkuse 1 punktiga b tuleb tõlgendada nii, et verealbumiini, millel endal ravitoime ja profülaktiline mõju puudub, kuid mis toodeti teatavate ravitoimega või profülaktilise mõjuga toodete valmistamiseks ning mis on nende valmistamiseks asendamatu ning millel tulenevalt toote olemusest puudub muu kasutusotstarve, tuleb käsitada selle märkuse tähenduses sellisena, et see on valmistatud ravi- või profülaktilistel eesmärkidel.

Asjaolu, et verealbumiini ei saa vahetult kasutada ravi- või profülaktilistel eesmärkidel, ei välista seda, et tolli läbimisel võib siiski lugeda, et objektiivsete tunnuste ja omaduste põhjal on see valmistatud ravi ja profülaktika eesmärkidel kasutamiseks.

(vt punktid 39, 47 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-171/11

Fra.bo SpA

versus

Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches eV (DVGW) – Technisch-Wissenschaftlicher Verein

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf)

„Kaupade vaba liikumine — Koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmed — Siseriiklik sertifitseerimismenetlus — Siseriiklikule õigusele vastavuse eeldus — EÜ artikli 28 kohaldatavus sertifitseerimisega tegelevale eraõiguslikule ühingule”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Kaupade vaba liikumine – Koguselised piirangud – Samaväärse toimega meetmed – Kohaldamisala – Siseriiklikule õigusele vastavuse eeldus – Eraõigusliku ühingu standardimis- ja sertifitseerimistegevus – Hõlmamine

(EÜ artikkel 28)

EÜ artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse eraõigusliku ühingu standardimis- ja sertifitseerimistegevuse suhtes, kui siseriiklikud õigusnormid peavad selle ühingu poolt sertifitseeritud tooteid vastavaks siseriiklikule õigusele ja see takistab niisuguste toodete turustamist, mida nimetatud ühing ei ole sertifitseerinud. Sellega on tegemist juhul, kui teatavate toodete puhul on võimalik saada vastavussertifikaati üksnes sellelt ühingult ja viimasel on tulenevalt tema pädevusest tooteid sertifitseerida võimalik reguleerida selliste toodete turuletulekut.

(vt punktid 28, 31 ja 32 ning resolutsioon)

Kohtuasi C-171/11

Fra.bo SpA

versus

Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches eV (DVGW) – Technisch-Wissenschaftlicher Verein

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf)

„Kaupade vaba liikumine — Koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmed — Siseriiklik sertifitseerimismenetlus — Siseriiklikule õigusele vastavuse eeldus — EÜ artikli 28 kohaldatavus sertifitseerimisega tegelevale eraõiguslikule ühingule”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Kaupade vaba liikumine — Koguselised piirangud — Samaväärse toimega meetmed — Kohaldamisala — Siseriiklikule õigusele vastavuse eeldus — Eraõigusliku ühingu standardimis- ja sertifitseerimistegevus — Hõlmamine

(EÜ artikkel 28)

EÜ artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse eraõigusliku ühingu standardimis- ja sertifitseerimistegevuse suhtes, kui siseriiklikud õigusnormid peavad selle ühingu poolt sertifitseeritud tooteid vastavaks siseriiklikule õigusele ja see takistab niisuguste toodete turustamist, mida nimetatud ühing ei ole sertifitseerinud. Sellega on tegemist juhul, kui teatavate toodete puhul on võimalik saada vastavussertifikaati üksnes sellelt ühingult ja viimasel on tulenevalt tema pädevusest tooteid sertifitseerida võimalik reguleerida selliste toodete turuletulekut.

(vt punktid 28, 31 ja 32 ning resolutsioon)
Direktiivi 2009/24 arvutiprogrammide õiguskaitse kohta artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et arvutiprogrammi koopia levitamise õigus on ammendunud, kui autoriõiguse omanik, kes on kas või tasuta andnud loa laadida selle koopia internetist alla andmekandjale, on hinna eest, mis on mõeldud selleks, et võimaldada tal saada talle kuuluva teose koopia majanduslikule väärtusele vastavat tasu, samuti andnud õiguse seda koopiat ajalise piiranguta kasutada.

Arvutiprogrammi koopia allalaadimine ja sellega seoses kasutuslitsentsi lepingu sõlmimine moodustavad jagamatu terviku. Arvutiprogrammi koopia allalaadimine on nimelt kasutu, kui selle valdaja ei saa koopiat kasutada. Neid kahte tehingut tuleb neile õigusliku kvalifikatsiooni andmiseks seega analüüsida nende kogumis.

Kõnealuste tehingutega kaasneb asjaomase arvutiprogrammi koopia omandiõiguse üleminek, arvestades, et autoriõiguse omaniku poolt oma arvutiprogrammi koopia kättesaadavaks tegemise ja sellega seoses kasutuslitsentsi lepingu sõlmimise eesmärk on tagada, et kliendid saavad kõnealust koopiat alaliselt kasutada hinna eest, mis on mõeldud selleks, et võimaldada autoriõiguse omanikul saada talle kuuluva teose koopia majanduslikule väärtusele vastavat tasu. Selles suhtes ei ole vahet, kas õiguste omanik tegi arvutiprogrammi koopia kliendile kättesaadavaks oma veebilehelt allalaadimise teel või materiaalsele andmekandjale nagu CD-ROM või DVD salvestatuna.

(vt punktid 44–47, 72 ja resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 6 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik meede, mis võimaldab tööandjal lõpetada töötaja töölepingu pelgalt selle alusel, et töötaja on saanud 67-aastaseks, ning mis ei võta arvesse pensioni suurust, mida huvitatud isik võib saada –, kui sellel meetmel on objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat ja tööturgu hõlmav õiguspärane eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on sobivad ja vajalikud.

(vt punktid 42, 47 ja resolutsioon)
Direktiivi 2004/38, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid ei ole kohustatud rahuldama kõiki riiki sisenemise või seal elamise taotlusi, mille on esitanud liidu kodaniku pereliikmed, kes ei kuulu selle direktiivi artikli 2 punktis 2 esitatud määratluse alla, isegi kui nad tõendavad vastavalt direktiivi artikli 10 lõikele 2, et nad on nimetatud kodaniku ülalpeetavad.

Liikmesriigid peavad siiski jälgima, et nende õigusnormid sisaldavad kriteeriume, mis võimaldavad nimetatud isikutel saada oma sisenemis- või elamistaotluse kohta otsuse, milles on nende isiklikku olukorda põhjalikult uuritud ja mida keeldumise korral on põhjendatud. Liikmesriikidel on nimetatud kriteeriumide valikul ulatuslik kaalutlusõigus, kuid need peavad olema kooskõlas sõna „hõlbustama” ning artikli 3 lõikes 2 sõltuvuse kohta kasutatud sõnade tavatähendusega ning need ei tohi võtta nimetatud sättelt selle kasulikku mõju.

(vt punkt 26 ja resolutsiooni punkt 1)
Selliste geneetiliselt muundatud organismide nagu maisi MON 810 sortide kasvatamisele ei või kohaldada siseriiklikku loamenetlust, kui nende sortide kasutamine ja turustamine on lubatud määruse nr 1829/2003 (geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta) artikli 20 alusel ning kui need sordid on kantud direktiivis 2002/53 (ühise põllumajandustaimesortide kataloogi kohta, muudetud määrusega nr 1829/2003) ette nähtud ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi.

Nimelt on nii määruse nr 1829/2003 kui ka direktiiv 2002/53 eesmärk võimaldada GMO-de vaba kasutamist ja turustamist kogu liidu territooriumil, kui neile on antud luba vastavalt esimesele aktile ning need on teist akti kohaldades ühisesse kataloogi kantud. Pealegi, võttes arvesse määruse nr 1829/2003 põhjendusi 9, 33 ja 34 ning direktiivi 2002/53 artikli 4 lõikeid 4 ja 5 ja artikli 7 lõiget 4, hõlmavad nende kahe aktiga vastavalt loa saamiseks või ühisesse kataloogi kandmiseks kehtestatud tingimused inimeste tervise ja keskkonna kaitse nõudeid.

(vt punktid 65, 66, 76 ja resolutsioon)
Direktiivi 2001/83 inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud direktiiviga 2004/27) artikli 1 punkti 2 alapunkti b tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sätte tähenduses mõiste „farmakoloogiline toime” määratlemiseks võib arvesse võtta selle mõiste definitsiooni komisjoni teenistuste ja liikmesriikide pädevate asutuste poolt ühiselt koostatud kosmeetikatoodete direktiivi 76/768 ja ravimite direktiivi 2001/83 piiritlemise juhenddokumendis.

See juhenddokument, mis liiatigi ei kuulu ELTL artiklis 288 mainitud liidu õigusaktide hulka, ei saa muidugi olla iseenesest õiguslikult siduv ning sellele ei saa õigussubjektide vastu tugineda. Kõnealune dokument võib sellegipoolest pakkuda vajalikku teavet liidu asjakohaste õigusnormide tõlgendamiseks ja aidata nii kaasa nende normide ühetaolise kohaldamise tagamisele. Järelikult võib liikmesriigi kohus direktiivi 2001/83 artikli 1 punkti 2 alapunkti b tähenduses mõiste „farmakoloogiline toime” kohaldamisel kõnealust dokumenti arvesse võtta. Seejuures peab liikmesriigi kohus siiski veenduma, et nii saadud tõlgendus on kooskõlas liidu õigusnormide tõlgendamist käsitlevas kohtupraktikas esitatud kriteeriumidega, kaasa arvatud nendega, mis puudutavad liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu pädevuse jaotust eelotsusemenetluses.

(vt punktid 23, 25–27 ja resolutsiooni punkt 1)