ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Riigiabi valdkonnas peab Altmarki kohtuotsuse esimese kriteeriumi kohaselt hüvitist saav ettevõtja olema reaalselt vastutav avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmise eest ja need kohustused peavad olema täpselt määratletud. Kuigi liikmesriikidel on üldist majandushuvi pakkuvate teenuste mõiste määratlemisel laiaulatuslik kaalutlusõigus, ei ole see siiski piiramatu ning seda ei või kasutada meelevaldselt ainult selleks, et vältida konkurentsieeskirjade kohaldamist teatud sektorile. Nimelt selleks, et teenust saaks kvalifitseerida üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, peab see pakkuma üldist majandushuvi, mis erineks spetsiifiliste tunnuste poolest huvist, mida pakuvad muud majanduselu tegevused. Üldkohtu poolt komisjoni hinnangute üle teostatava kontrolli ulatus on tingimata seotud asjaoluga, et komisjon saab liikmesriigi poolt teenuse määratlemise üldist majandushuvi pakkuva teenusena kahtluse alla seada vaid ilmselge eksimuse korral. Selle kontrolli raames tuleb siiski tagada, et järgitaks teatud minimaalseid kriteeriume, milleks on muu hulgas ettevõtjatele üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesande andva avaliku võimu akti olemasolu ja selle ülesande universaalne ja kohustuslik laad. Mis puudutab avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmist, siis pelk asjaolu, et teatud teenus on liikmesriigi õiguses nimetatud üldist huvi pakkuvaks teenuseks, ei tähenda, et igale ettevõtjale, kes seda teenust osutab, on pandud ülesanne täita selgelt määratletud avaliku teenuse osutamise kohustusi Altmarki kohtuotsuse tähenduses. Teenuse kvalifitseerimine üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks nõuab aga selle kohtuotsuse tähenduses, et vastutus selle täitmise eest tuleb panna konkreetsetele ettevõtjatele. Sellega seoses, kuigi on tõsi, et kui ametivõimude ja asjaomaste operaatorite vahel sõlmitakse avaliku teenuse lepinguid, võib avaliku teenuse osutamise ülesande andmine toimuda ka kokkulepete abil, tingimusel, et avalik võim on kokkuleppe pool ning kokkulepe on siduv, eriti siis, kui sellistes kokkulepetes täpsustatakse õigusnormides kehtestatud kohustusi, siis pelk asjaolu, et teenus on avaliku teenuse lepingu ese, ei muuda seda teenust automaatselt ja ilma ühegi asjaomase ametivõimu poolse täpsustuseta üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks Altmarki kohtuotsuse tähenduses. Lõpuks on turutõrke olemasolu ebapiisav selleks, et saaks tuvastada üldist majandushuvi pakkuva teenuse olemasolu. (vt punktid 53, 61–63, 67, 71 ja 78)
Määruse nr 2868/95, millega rakendatakse määrust nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, muudetud redaktsioonis, eeskirja 22 lõikest 4 tuleneb, et seal sisalduv tõendite loetelu (pakendid, kataloogid, arved jne) ei ole ammendav, kuna seal on märgitud, et see „piirdub põhimõtteliselt” nimetatud näidete loeteluga. Lisaks on kohtupraktikas juba kinnitatud, et kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamise kord ja vahendid ei ole piiratud. Selles osas on selge, et audio‑ või videomaterjalid nagu raadio‑ või telereklaam ei ole tõendina välistatud. Üldiselt aga on need kättesaadavad infokandjal nagu CD‑ROM või mälupulk, ning neid ei saa esitada paberkandjal või niisugusest paberdokumendist tehtud elektroonilise faili kujul.

See ei puuduta tõendeid nagu arved ja kataloogid, mida võis esitada paberkandjal või skaneeritud dokumente sisaldava failina, kuid mis olid esitamiseks salvestatud CD‑ROM‑ile. Ehkki tõendite esitamine CD‑ROM‑il ei ole vastuolus eespool meelde tuletatud põhimõtetega, puudutab tõstatatud küsimus ennekõike Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) tõendite edastamise korda. Igal juhul ei ole määruse nr 2868/95 sätetega, mis käsitlevad konkreetselt ühtlustamisametile teabe edastamist, vastuolus tõendite edastamine CD‑ROM‑il.

Ei ole välistatud, et tõendite esitamine CD‑ROM‑il, mis sisaldab mitut elektroonilist faili, võib muuta palju keerulisemaks selliselt esitatud tõendite analüüsimise, võrreldes neid paberkandja või lihtsa skaneeritud dokumente sisaldava failiga, mis võimaldab neid identse väljatrükina lihtsalt taasesitada. Selles osas lasub pooltel, kes esitavad tegeliku kasutamise kohta tõendid CD‑ROM‑il, kohustus tagada, et nimetatud tõendite loetavus ei kahjustaks nende tõendusjõudu.

(vt punktid 23–29, 34 ja 35)
Vastavalt määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b ja sama määruse artikli 66 lõike 3 sätete koostoimele on ühenduse kollektiivkaubamärk nagu ühenduse iga kaubamärk kaitstud igasuguse kahju vastu, mis tuleneb tõenäoliselt segiaetava ühenduse kaubamärgi registreerimisest.

Kuigi geograafilise tähise põhiülesanne on küll tagada tarbijatele kauba geograafiline päritolu ning nende olemusest tulenevad eriomadused ei kehti see ühenduse kollektiivkaubamärgi põhiülesande kohta. Asjaolu, et viimatinimetatu koosneb tähisest, mis võib osutada sellega kaitstud kauba geograafilisele päritolule, ei sea kahtluse alla kõigi kollektiivkaubamärkide põhiülesannet, mis on sätestatud määruse nr 207/2009 artikli 66 lõikes 1 ja milleks on eristada kaubamärgiomanikuks oleva ühenduse liikmete kaupa või teenuseid teiste ühenduste või ettevõtjate omadest. Seega ei muutu kollektiivkaubamärgi põhiülesanne seetõttu, et see registreeritakse määruse nr 207/2009 artikli 66 lõike 2 alusel. Täpsemalt on tegemist tähisega, mis võimaldab eristada kaubamärgiomanikuks oleva ühenduse liikmete kaupa või teenuseid ja mitte tähistada selle geograafilist päritolu.

Kuigi määruse nr 207/2009 artikli 66 lõikega 2 tehakse erand sama määruse artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatust, leevendades registreerimistingimusi ja võimaldades selle sätte kohaldamisalasse kuluva kauba jaoks kasutada kirjeldavaid kaubamärke, kohaldatakse kõnealust määrust, juhul kui ei ole sätestatud teisti, selle artikli 66 lõike 3 alusel kõigile kollektiivkaubamärkidele, sealhulgas ka artikli 66 lõike 2 alusel registreeritud kaubamärkidele.

Seega ei saa kollektiivkaubamärke käsitleva määruse nr 207/2009 peatüki ühestki sättest järeldada, et kollektiivkaubamärkide, sealhulgas sellega kaitstud kauba geograafilisele päritolule viidata võivast tähisest koosnevate kaubamärkide põhiülesanne on erinev ühenduse individuaalsete kaubamärkide põhiülesandest ,ja seega tuleb asuda seisukohale, et see on samamoodi, nagu ühenduse individuaalsete kaubamärkide puhul, eristada kaupa või teenuseid selle põhjal, et need on pärit konkreetsest üksusest ja mitte nende geograafilise päritolu alusel.

Niisiis kui vastulausemenetluses on vastandatud tähisteks ühelt poolt kollektiivkaubamärk ja teiselt poolt individuaalne kaubamärk, siis tuleb kauba ja teenuste võrdlus läbi viia samade kriteeriumide alusel, mida kohaldatakse kahe individuaalse kaubamärgiga hõlmatud kauba ja teenuste sarnasuse või identsuse hindamisel.

(vt punktid 35, 41–43 ja 49)
Komisjon ei tohi ühise põllumajanduspoliitika haldamisse kaasata vahendeid, mis ei ole põllumajandusturu ühist korraldamist käsitlevate eeskirjadega kooskõlas, kusjuures see on üldkohaldatav nõue. Seega, kui komisjon tõdeb, et makseasutuse raamatupidamisarvestus sisaldab põllumajandusturu ühist korraldamist käsitlevate liidu eeskirjadega vastuolus tehtud kulutusi, on tal õigus teha sellest vastavad järeldused ja seega teha makseasutuse aastaaruannetesse finantskorrektsioone alates sellest hetkest, kui ta on määruse nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta artikli 30 alusel raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsuse teinud.

Siinkohal ei saa olla küsimust, et komisjon kiidab maaelu arengu programmidega seotud kulude vale vahedeklaratsiooni heaks pelgalt selleks, et järgida deklaratsiooni esitamisega seotud formaalsusi, nagu need on määruse nr 1290/2005 artikli 26 lõikes 3 ette nähtud. Raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsusega täpsustatakse igalt liikmesriigilt tagasinõutavad summad, mis määratakse kindlaks, lahutades vastavaks eelarveaastaks tehtud ettemaksed samaks aastaks kinnitatud kulutustest. Kui komisjon tuvastab mis tahes programmiga seotud kulude aastadeklaratsioonis puudused, ei saa komisjon raamatupidamisarvestuse kontrollimisel ja heakskiitmisel lugeda need kulud EAFRD‑st hüvitatavaks ning peab seega keelduma nende rahastamisest kuni võimaliku abikõlbmatuse otsuse tegemiseni.

Lisaks ei saa komisjonile ette heita, et vastavuse kontrolli menetluse algatamise otsuses luges komisjon kooskõlas määruse nr 885/2006, millega nähakse ette määruse nr 1290/2005 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad, artikli 11 lõikega 1 kulud kord raamatupidamisarvestuse kontrollimisel ja heakskiitmisel esinevaks probleemiks ning seejärel peatatud makseks. Määruse nr 1290/2005 artikli 27 lõikes 4 on ette nähtud, et lõike 3 alusele maksete peatamise või vähendamise otsus ei piira sama määruse artiklites 30 ja 31 nimetatud otsuseid. Nimetatud määruse artikli 30 lõikest 2 tuleneb, et artikli 30 alusel vastu võetav otsus tehakse ilma, et see piiraks vastavalt artiklile 31 tehtud varasemaid otsuseid, mis puudutavad liidu rahastamisest välja jäetavaid kulusid, kui need ei ole tehtud kooskõlas liidu õigusnormidega. Sellest tuleneb, et artikli 30 alusel raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsuse vastuvõtmisel võib komisjon teha esitatud raamatupidamisarvestuse kvaliteedis avastatud puudustest järeldused ja seda sõltumata vastavusotsusest.

(vt punktid 68, 82, 83 ja 89)
Kui seega eelis antakse samadel tingimustel kõigile ettevõtjatele teatud investeeringu teostamise alusel, mis on avatud kõigile ettevõtjatele, siis on see nende ettevõtjate suhtes üldist laadi ega kujuta endast riigiabi, mis annab neile eelise.

Riigiabi valdkonnas riikliku meetme valikulisuse hindamise raames ei võimalda erandi tegemine võrdlusbaasist iseenesest tuvastada, et see soosib teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist ELTL artikli 107 tähenduses, kui meede on a priori kõigile ettevõtjatele kättesaadav.

Maksusoodustust, mis antakse kõigile ettevõtjatele teatud investeeringu alusel, mis on avatud kõigile ettevõtjatele, ei saa riigiabi valdkonnas lugeda valikuliseks maksuameti väidetava kaalutlusõiguse põhjal, kui see meede de jure ja de facto üksnes määratleb tehingu tüübi, millele võib kohaldada kõnealust maksusoodustust.

Riigiabi valdkonnas nõuab põhjendamiskohustus, et ära oleksid näidatud põhjused, miks komisjon leiab, et asjaomane meede kuulub ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse. Sellega seoses, isegi juhul, kui riigiabi andmise tingimustest lähtudes võib järeldada, et see abi võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust või kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, peab komisjon oma otsuse põhjendustes vähemalt need asjaolud ära tooma.

Ühtlasi, kui teatud eripärased asjaolud nõuavad, peab komisjon põhjendama oma otsust põhjalikumalt, andes asjassepuutuvaid selgitusi abi eeldatava mõju kohta konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele.

Sellega seoses on komisjoni otsuses esitatud järeldus, et investorid tegutsevad kõigis majandusharudes ja eelised kindlustavad nende seisundit vastavatel turgudel, laadilt üldise ulatusega kinnitus, mida võib kohaldada mis tahes tüüpi riigi toetusele, mis ei viita konkreetsele asjaolule, mis selgitaks, miks võivad vaidlusalused meetmed moonutada konkurentsi ja mõjutada kaubandust neil turgudel, millel need investorid tegutsevad.

Konkreetses olukorras, mis puudutab süsteemi, mis võimaldas mereveoettevõtjatel osta liikmesriigi laevatehaste ehitatud laevu odavamate hindadega, mille tõttu konkureerivate laevatehaste ühingute liikmed kaotasid laevaehituslepingud, peab komisjon esitama rohkem teavet, mis võimaldab mõista, kuidas soodustus, mis jäi investoritele (mitte aga mereveoettevõtjatele või laevatehastele), võib kahjustada või ähvardada kahjustada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses nendel turgudel, kus nad tegutsevad.

(vt punktid 192, 193, 198, 200, 204 ja 207)
Määruse nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) artiklis 69 ette nähtud lisamakse on mõeldud ühest küljest selleks, et motiveerida põllumajandustootjaid täitma oma toodete kvaliteedi parandamise ja keskkonnakaitse osas esitatud nõudeid, olles tasu ühise põllumajanduspoliitika uute nõuete parema järgimise eest, ning teisest küljest selleks, et leevendada tagajärgi, mis kaasnevad üleminekuga otsetoetustelt ühtsete otsemaksete kavale teatud tootesektorites. Selles kontekstis jätab määruse nr 1782/2003 artikkel 69 kõigile liikmesriikidele teatava kaalutlusruumi lisamaksete tegemiseks ühise põllumajanduspoliitika reformi raames. Kuid liikmesriikidele antud pädevus on täpselt reguleeritud ning selle suhtes kehtib terve rida materiaal‑ ja menetlusõiguslikke tingimusi.

Määruse nr 795/2004 (millega kehtestatakse määruses nr 1782/2003 sätestatud ühtse otsemaksete kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad) artikli 48 lõikes 6 ette nähtud kohustus võimaldab komisjonil teada liikmesriikide valitud abikõlblikkustingimusi. See võimaldab lisaks tagada, et asjaomased ettevõtjad on enne nõudeaasta algust teadlikud tingimustest, mida nõutakse määruse nr 1782/2003 artiklis 69 ette nähtud lisamakse tegemiseks. Lisamakse motiveeriv mõju saab avalduda ainult siis, kui konkreetse nõudeaasta abikõlblikkustingimused on asjaomastele põllumajandustootjatele teada enne vastava aasta algust ja kui neid tagantjärele ei muudeta.

(vt punktid 30, 31 ja 33)
ÜLDKOHTU OTSUS (apellatsioonikoda)

23. september 2015

Maria Concetta Cerafogli

versus

Euroopa Keskpank (EKP)

„Apellatsioonkaebus — EKP töötajad — Diskrimineerimise ja psühholoogilise ahistamise tõttu esitatud kaebus — EKP otsus lõpetada kaebuse alusel alustatud haldusmenetlus — Keeldumine lubada haldusmenetluses tõenditega tutvuda — Sellise taotluse tagasilükkamine , millega taotletakse kohtumenetluses tõendite esitamiseks korralduse tegemist — Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele — Õigusnormi rikkumine”

Ese:

Apellatsioonkaebus Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 12. detsembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas F‑43/10: Cerafogli vs. EKP selle kohtuotsuse tühistamise nõudes.

Otsus:

Tühistada Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 12. detsembri 2012. aasta otsus kohtuasjas F‑43/10: Cerafogli vs. EKP. Saata kohtuasi tagasi Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohtule. Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.

Kokkuvõte

Vt otsuse tekst. (vt punkt 35) Viide: Euroopa Kohus: kohtuotsus, 2.12.2009, komisjon vs. Iirimaa jt, C‑89/08 P, EKL, EU:C:2009:742, punkt 50.

Psühholoogilise ahistamise kaebuse korral ei saa kaebuse esitaja olukorda võrdsustada selle isiku olukorraga, kelle peale kaevatakse, ja ahistamises süüdistatava isiku menetluslikud õigused erinevad nendest, piiratumatest õigustest, mis haldusmenetluses on kaebajal, kes leiab, et on teda on psühholoogiliselt ahistatud. (vt punkt 40)

Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile tähendab, et kaebaja, kelle kaebus psühholoogilise ahistamise kohta on rahuldamata jäetud, saab tema huve kahjustava akti kõikides aspektides liidu kohtusse edasi kaevata, seal hulgas saab ta vajadusel tugineda sellele, et juurdlusaruanne ei kajasta õigesti ütlusi, mille alusel rahuldamatajätmise otsus tehti. See õigus võib tähendada, et hagejal võidakse oma argumentide tulemuslikuks esitamiseks võimaldada endal võrrelda juurdlusaruande ja selle aluseks olevate ülekuulamisprotokollide vastavust, või vähemalt paluda Avaliku Teenistuse Kohtult, et viimane tutvuks nende tõenditega vastavalt konfidentsiaalsuse nõuetele, mis on ette nähtud nimetatud kohtu kodukorra artiklis 47. Avaliku Teenistuse Kohtu ülesanne on niisiis kodukorra artikli 47 lõike 2 alusel kaaluda ühelt poolt hageja huvi saada enda käsutusse tõendid, mida ta vajab oma õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile tõhusaks kasutamiseks, ja teiselt poolt negatiivseid tagajärgi, mis nende tõendite avaldamine võib kaasa tuua. (vt punkt 43) Viide: Euroopa Kohus: kohtuotsus, 21.6.2012, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds vs. komisjon, C‑135/11 P, EKL, EU:C:2012:376, punkt 73.
2.

Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotise nõue, millega palutakse tuvastada, et nõue maksta tagasi summa, mille ta lepingu nr 238940 „REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)“ alusel on eelnevalt saanud, on alusetu, rahuldada selles osas, mis puudutab tema poolt seoses projekti REACH112 esimese aruandeperioodiga esitatud kulusid.
Üldkohtu (esimene koda) 18. veebruari 2016. aasta otsus – Harrys Pubar ja Harry’s New York Bar vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Harry’s New York Bar ja Harrys Pubar (HARRY’S BAR)

(liidetud kohtuasjad T‑711/13 ja T‑716/13)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi HARRY’S BAR taotlus — Varasem siseriiklik kujutismärk PUB CASINO Harrys RESTAURANG — Osaline registreerimisest keeldumine — Segiajamise tõenäosus — Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b”

1. Kohtumenetlus — Hagimenetluse algatusdokument — Vorminõuded — Vaidluse eseme määratlemine — Ülevaade fakti- ja õigusväidetest (Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik; Üldkohtu kodukord (1991), artikli 44 lõike 1 punkt c) (vt punkt 26)

2. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Hindamiskriteeriumid (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 38–40, 43, 44, 101 ja 102)

3. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Asjaomaste kaupade või teenuste sarnasus — Vastastikku täiendavad kaubad või teenused (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 51 ja 52)

4. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Asjaomaste kaubamärkide sarnasus — Hindamiskriteeriumid — Kombineeritud kaubamärk (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 76, 77, 84 ja 85)

5. Ühenduse kaubamärk — Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine — Suhtelised keeldumispõhjused — Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause — Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus — Sõnamärk HARRY’S BAR ja kujutismärk PUB CASINO Harrys RESTAURANG (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 91–100 ja 106–108)

Ese

Kaks hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 8. oktoobri 2013. aasta otsuse (liidetud asjad R 946/2012‑1 ja R 995/2012‑1) peale, mis käsitleb Harrys Pubar AB ja Harry’s New York Bar SA vahelist vastulausemenetlust.

Resolutsioon

1. Kohtuasjas T‑711/13 tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 8. oktoobri 2013. aasta otsuse (liidetud asjad R 946/2012‑1 ja R 995/2012‑1), mis käsitleb Harrys Pubar AB ja Harry’s New York Bar SA vahelist vastulausemenetlust, resolutsiooni punkt 1.

2. Kohtuasjas T‑716/13 jätta Harry’s New York Bari hagi rahuldamata.
Määrus nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, näeb ette, et apellatsioonikojal on vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebuse menetluses määruse nr 2868/95 eeskirja 50 lõike 1 kolmandast lõigust ja määruse nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 76 lõikest 2 tulenev kaalutlusõigus otsustamaks, kas võtta arvesse lisa- või täiendavaid fakte ja tõendeid, mida ei esitatud vastulausete osakonna määratud või täpsustatud tähtaja jooksul.

Nimetatud eeskirja 50 lõike 1 kolmanda lõigu erinevad keeleversioonid ei vasta täielikult üksteisele. Lisaks ei esine väljendit „faits ou preuves nouveaux“ (uued faktid või tõendid) tähenduses, et madalama astme menetluses ei ole esitatud mingeid faktilisi asjaolusid või tõendeid, selle sätte teatud teistes keeleversioonides. Erinevatest keeleversioonidest ilmneb, et uued tõendid prantsuskeelse versiooni tähenduses peavad täiendama juba esitatud tõendeid, mistõttu selleks, et tõendeid saaks nii iseloomustada (uute või täiendavatena), peavad eksisteerima menetluse varasemas staadiumis esitatud tõendid.

Seda tõlgendust kohaldatakse ka apellatsioonikoja kaalutlusõiguse suhtes ja seda ei saa laiendada esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõenditele, kui tühistamisosakonnas ei ole esitatud mingeid tõendeid.

(vt punktid 51–55)
Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 39 lõige 2 näeb ette, et Avaliku Teenistuse Kohtu president võib erilistel asjaoludel kostja vastuse esitamise tähtaega põhjendatud taotlusel pikendada. Sellega seoses peab kostja nimetatud sätte alusel oma taotlust põhjendama, esitades argumendid, mida ta peab asjakohasteks, ning neid tõenditega põhjendama, kui ta peab seda vajalikuks, ilma et need oleksid selle taotluse kehtivuse jaoks vajalikud elemendid.

Lisaks on Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 39 lõike 2 kohaselt on Avaliku Teenistuse Kohtu president pädev kostja vastuse esitamise tähtaega erilistel asjaoludel pikendama. Arvestades selle sätte sõnastust ja ülesehitust, tuleb presidendile anda ulatuslik kaalutlusõigus selles osas, mis puudutab erilisi asjaolusid ja sellise pikendamise võimalust.

(vt punktid 37 ja 44–46)

Üldkohus: kohtuotsus, 13.12.2012, komisjon vs. Strack,T‑197/11 P ja T‑198/11 P, EKL AT, EU:T:2012:690, punkt 92.
Tunnustatud pensioniõigusliku staaži aastate arvu saamiseks kohaldatakse varasematele õigustele vastava summa pensioniõiguslikuks staažiks ümberarvestamise meetodit, mis on ette nähtud üldistes rakendussätetes, mille asjassepuutuv institutsioon on personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 alusel kehtestanud.

Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 kohaselt toimub selle ametniku puhul tunnustatud pensioniõigusliku staaži aastate arvu tegelik kindlaksmääramine, kes on taotlenud muus skeemis omandatud pensioniõiguste liidu pensioniskeemi ülekandmist, tingimata pärast konkreetse ülekande tegemist, „võttes aluseks ülekantud kapitali“. Seega ei saa asuda seisukohale, et pensioniõigusliku staaži kindlaksmääramise ettepanek, mis juba selle olemusest tulenevalt saadetakse enne ülekandmist, võib viia tegeliku kindlaksmääramiseni.

Just personalieeskirjade artikli 91 lõikes 1 on sätestatud, et tühistamishagi võib esitada üksnes huve kahjustava akti peale. Kui akt, mille peale hagi esitatakse, hageja huve ei kahjusta, ei ole hagi vastuvõetav. Hageja võimalik huvi hagis tõstatatud küsimuse sisulise lahendamise vastu on siinjuures asjassepuutumatu.

Selle tunnistamine, et staažilisa ettepanek, mis esitatakse enne liidu teenistusse omandatud pensioniõiguste liidu pensioniskeemi ülekandmiseks, ei ole huve kahjustav akt, ei tähenda, et asjaomasel ametnikul ei ole ülekandmisele õigust, mille talle annab personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2. See tähendab lihtsalt, et ametnik peab valima, kas ta soovib selle sättega antud õigust kasutada või mitte, ilma et ta saaks eelnevalt paluda liidu kohtult seisukohta, kuidas seda sätet ja selle kohaldamiseks vastu võetud üldisi rakendussätteid tema juhtumi puhul tõlgendada ja kohaldada.

(vt punkt 85)
1.

Tühistada parandus, mis on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas 21. märtsil 2013 ja puudutab teadet avaliku konkursi EPSO/AD/177/10 korraldamise kohta, et koostada reservnimekirjad administraatorite töölevõtmiseks Euroopa avaliku halduse, õiguse, majanduse, auditi ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkondades, samuti parandus, mis on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas 21. märtsil 2013 ja puudutab teadet avalike konkursside EPSO/AD/178/10 ja EPSO/AD/179/10 korraldamise kohta, et koostada reservnimekirjad administraatorite töölevõtmiseks vastavalt raamatukogunduse ja infoteaduse ning audiovisuaalvaldkondades, lähtudes paranduste laadi ja sisu määratlustest käesoleva kohtuotsuse punktides 68–70.