Kohtuasi C‑430/15

Secretary of State for Work and Pensions

versus

Tolley

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom)

Eelotsusetaotlus – Sotsiaalkindlustus – Määrus (EMÜ) nr 1408/71 – Puudega isiku ülalpidamistoetuse (disability living allowance) hooldusega seonduv osa – Vanadusriski vastu kindlustatud isik, kes on töötamise lõplikult lõpetanud – Mõisted „haigushüvitis“ ja „invaliidsushüvitis“ – Eksporditavus

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (esimene koda) 1. veebruari 2017. aasta otsus

Vt otsuse tekst. (vt punktid 38 ja 40–42)

Selline hüvitis nagu puudega isikute ülalpidamistoetuse (disability living allowance) hooldusega seonduv osa on nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97, mida on muudetud nõukogu 8. veebruar 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 307/1999, mõttes haigushüvitis. Nimelt ei mõjuta asjaolu, et puudega isiku ülalpidamistoetuse hooldusega seonduva osa saamiseks peab liikumispuue olema väldanud pikka aega, asjaomase hüvitise eesmärki, milleks on hooldust vajavate isikute elukvaliteedi parandamine (vt analoogia alusel kohtuotsus, 18.10.2007, komisjon vs. parlament ja nõukogu, C‑299/05, EU:C:2007:608, punkt 63). Peale selle on Euroopa Kohus otsustanud, et määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a tähenduses sätestatud haigushüvitistega tuleb samastada sellised hooldusriskiga seotud hüvitised, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ehkki erinevalt haigushüvitistest otseses tähenduses ei ole nad mõeldud lühiajaliseks maksmiseks ja võivad eelkõige nende kohaldamise tingimustega seoses omada tunnuseid, mis faktiliselt on samuti teatud määral sarnased invaliidsus‑ ja vanadushüvitiste liikidega (vt selle kohta kohtuotsus, 30.6.2011, da Silva Martins, C‑388/09, EU:C:2011:439, punktid 47 ja 48). (vt punktid 53–55 ja resolutsiooni punkt 1)

Määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud määruse nr 1408/71 (muudetud määrusega nr 307/1999) artikli 13 lõike 2 punkti f tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et isik on teinud teatud ajavahemikul liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi sissemakseid ja omandanud sel alusel vanaduspensioniõigused, ei välista, et asjaomase liikmesriigi õigusaktid võivad selle isiku suhtes hiljem kohaldamatuks muutuda. Liikmesriigi kohtu ülesanne on teha tema menetluses oleva vaidluse asjaolude ja kohaldatavate siseriiklike õigusnormide põhjal kindlaks, millisel hetkel ei olnud asjaomased õigusaktid enam selle isiku suhtes kohaldatavad. Nimelt, nagu täpsustatakse nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse nr 1408/71 rakendamise kord (EÜT 1972, L 74, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 83) ja mida on muudetud nõukogu 25. juuni 1991. aasta määrusega (EMÜ) nr 2195/91 (EÜT 1991, L 206, lk 2), artiklis 10b, määratakse kuupäev ja tingimused, mil liikmesriigi õigusaktid ei ole määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punktis f osutatud isiku suhtes enam kohaldatavad, kindlaks vastavalt nendele õigusaktidele. Lisaks tuleb selle hetke kindlaksmääramisel, mil liikmesriigi õigusaktid ei ole enam isiku suhtes kohaldatavad, võtta vajaduse korral arvesse ka viimati nimetatud määruse VI lisa, milles nähakse ette teatavate liikmesriikide õigusaktide rakendamise erikord. (vt punktid 65, 66 ja 69 ning resolutsiooni punkt 2)