Kohtuasi C‑648/13

Euroopa Komisjon

versus

Poola Vabariik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Keskkond — Euroopa Liidu veepoliitika — Direktiiv 2000/60/EÜ — Pinnavee ökoloogilise ja keemilise seisundi seire — Vesikonna majandamiskavad”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 30. juuni 2016

Direktiivi riigisisesesse õigusse ülevõtmine ei nõua tingimata direktiivi sätete formaalset ja sõnasõnalist kordamist sõnaselges ja konkreetses õigus- või haldusnormis, vaid see võib piirduda üldise õigusliku raamistikuga, kui see tegelikult tagab direktiivi täieliku kohaldamise piisava selguse ja täpsusega. Mis puudutab direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, mida on muudetud direktiiviga 2008/32, siis kuna aga need sätted on vajalikud nende kohustuste nõuetekohaseks ülevõtmiseks, mis liikmesriikidel on selle direktiivi sisulistest sätetest tulenevalt, on juhul, kui liikmesriik loobub nende eraldi ülevõtmisest, äärmiselt oluline, et neid sätteid oleks õigesti arvesse võetud määratletud mõisteid sisaldavate sisuliste sätete ülevõtmisel. Seega rikub liikmesriik oma kohustusi, kui direktiivi 2000/60 artikli 2 punktides 19, 20, 26 ja 27 sätestatud määratlusi ei ole asjakohastes õigusaktides, mis kehtivad põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumisel, kuna see ülevõtmata jätmine võib takistada direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamist. Kuivõrd õiguskindluse nõude täitmiseks tuleb rakendada direktiivi sätteid vaieldamatu sunnijõuga ning nõutava konkreetsuse, täpsuse ja selgusega, siis vee kaitset käsitleva riigisisese sätte tõlgendamine kooskõlas paljude teiste sätetega, mis on laiali mitmes erinevas seaduses, mis esmapilgul pealegi ei käsitle vee kaitset, ei vasta neile nõuetele. (vt punktid 73, 75, 78, 87, 88, 91)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 79)

Direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, mida on muudetud direktiiviga 2008/32, artikli 2 punktis 27 sätestatud mõiste „tegelik põhjaveeressurss“ ja kõnealust direktiivi üle võtva siseriikliku õiguse mõiste „veevõtt“ ei ole omavahel kuidagi seotud. Esimene puudutab nimelt looduslikke protsesse, kuivõrd direktiivis 2000/60 sätestatud määratlus viitab looduslikule tasakaalule – põhjaveekogumi toitumismäärale, millest on lahutatud vooluhulk – ilma inimtegevuse sekkumiseta. Kõnealune veevõttu iseloomustav sekkumine kuulub direktiivi artikli 2 punkti 28 kohaldamisalasse. Direktiivi artikli 2 punktis 27 sätestatud määratlus viitab kaudselt direktiivi V lisa punktis 2.2.1 sätestatud seirekohustusele, mis puudutab nii looduslikke kui inimtegevusest põhjustatud protsesse. Kui neid kahte kategooriat ei eristata, tekiks oht, et inimtegevuse mõju tagajärjed ei oleks hõlmatud. Selle tagajärjel oleks raske kindlaks määrata sobivaid meetmeid, mida tuleks võtta, et tagada vee hea seisund vastavalt direktiivi 2000/60 artiklile 4. (vt punkt 90)

Direktiivi 2000/60, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, mida on muudetud direktiiviga 2008/32, artikli 8 lõike 1 kolmanda taande ülevõtmisel riigisisesesse õigusse tuleb arvestada nõudega, et kaitsealadel asuva vee seisundi seire programme peab täiendama üksikasjalike kirjeldustega, mis sisalduvad nende kaitsealade loomise aluseks olevates liidu õigusaktides. See nõue ei ole täidetud nende riigisiseste sätetega, mis ei võimalda järeldada, et riigi pädevad ametiasutused on kohustatud kasutama keskkonnaseirega saadud tulemusi, et teostada vastavalt direktiivi 2000/60 artiklile 8 koostoimes selle V lisaga seiret ja arvestust asjassepuutuvate veekogumite seisundi üle. Sama kehtib nende riigisiseste sätete kohta, mis piirduvad üksnes sellise seire sätestamisega, ilma et kohustataks neist saadud andmeid kasutama. Ainuüksi asjaolu, et on olemas elupaiku ja liike või isegi vee seisundit puudutavad andmed, ei taga siiski seda, et direktiivi 2000/60 üle võtnud sätete kohaselt koostatud seireprogramme on täiendatud liidu õigusaktides sisalduvate üksikasjalike kirjeldustega. (vt punktid 105–107, 109)