ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
63

Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ala määramisel on õigusmõju selle alaga seotud kavade vastuvõtmisele ja loataotluste läbivaatamisele nii menetluse kui ka otsustamise kriteeriumide osas. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul määratletakse ala määramise kaudu need tegevused, mis on põhimõtteliselt lubatavad, mida soodustatakse või mis on keelatud, ning see on mõistepaarile „kava või programm“ omane.
37

Teiselt poolt võib juristi ja kliendi vahelise suhte konfidentsiaalsust – mille eesmärk on eeskätt tagada käesoleva kohtuotsuse punktis 35 kirjeldatud asjaoludel nii õigussubjektide kaitseõiguste täies ulatuses teostamine kui ka nõude täitmine, et igal õigussubjektil peab olema võimalik suhelda täiesti vabalt oma advokaadiga (vt selle kohta 18. mai 1982. aasta kohtuotsus AM & S Europe vs. komisjon, 155/79, EU:C:1982:157, punkt 18) – ohustada hankija kohustus täpsustada sellise riigihankelepingu sõlmimise tingimused ning samuti asjaolu, et need tingimused tuleb avalikustada.
1.

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklit 54 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kellele on esitatud taotlus väljastada tunnistus selle kohta, et otsuse teinud kohtu otsus on täidetav, peab sellises olukorras, nagu on põhikohtuasjas käsitletav olukord, kus täitmisele kuuluva kohtuotsuse teinud kohus ei esitanud kohtuotsuse tegemisel oma seisukohta selle määruse kohaldatavuse kohta, kontrollima, kas vaidlus kuulub selle määruse kohaldamisalasse.
48

Käesoleva kohtuotsuse punktist 39 ilmneb aga, et olukorras, kus isikule kohaldati määruse nr 1408/71 kehtivuse ajal samal ajal kahe liikmesriigi õigusakte, ei too määruse nr 883/2004 kohaldamine kaasa seda, et töötajale kohaldatakse teise liikmesriigi õigusakte, mis oleksid seega uued, vaid sellega muutuks tema olukord vaid seetõttu, et tema suhtes ei kohaldata enam nendest kahest liikmesriigist ühe õigusakte, mida tema suhtes oli seni kohaldatud.
10

Selle määruse II lisa sätestab: „[…] 6. Viinamarjade pressimisjääkidest saadud valmistatud kange alkohoolne jook a) Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook on piiritusjook, mis vastab järgmistele tingimustele: i) see on saadud ainult viinamarjade pressimisjääkide kääritamisel ja otsesel veeaurudestilleerimisel või destilleerimisel pärast vee lisamist; ii) pressimisjääkidele võib lisada järelejäänud pära, mille kogus ei tohi ületada 25 kg 100 kg pressimisjääkide kohta; iii) pärast saadud alkoholi kogus ei tohi ületada 35% valmistoote alkoholikogusest; iv) destilleerimine toimub viinamarjade pressimisjääkidega alla 86 mahuprotsendi juures; v) korduv destilleerimine on lubatud sama alkoholisisalduse juures; vi) lenduvate ainete sisaldus ühe hektoliitri 100mahuprotsendilise alkoholi kohta on vähemalt 140 grammi ning maksimaalne metanoolisisaldus ühe hektoliitri 100mahuprotsendilise alkoholi kohta on 1000 grammi. b) Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolse joogi minimaalne alkoholisisaldus on 37,5 mahuprotsenti. c) Joogile ei ole lisatud lahjendatud või lahjendamata alkoholi I lisa punkti 5 tähenduses. d) Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook ei tohi olla maitsestatud. Sellega ei välistata traditsioonilisi valmistamisviise. e) Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kangele alkohoolsele joogile võib olla lisatud ainult karamelli värvi parandamiseks. […] 28. Anis a) Anis on aniisimaitseline piiritusjook, mille iseloomulik maitse tuleneb ainult aniisist (Pimpinella anisum L.) ja/või tähtaniisist (Illicium verum Hook f.) ja/või apteegitillist (Foeniculum vulgare Mill.). b) Anis’i minimaalne alkoholisisaldus on 35%. c) Anis’i valmistamisel võib kasutada ainult direktiivi 88/388/EMÜ artikli 1 lõike 2 punkti b alapunktis i ja artikli 1 lõike 2 punktis c nimetatud looduslikke lõhna- ja maitseaineid ning valmistisi. 29. Destilleeritud anis a) Destilleeritud anis on anis, mis sisaldab 28. kategooria punktis a osutatud seemnetega ja geograafiliste tähiste puhul mastiksipistaatsia ja teiste aromaatsete taimede seemnetega destilleeritud alkoholi, tingimusel et selline alkohol moodustab destilleeritud anis’i alkoholisisaldusest vähemalt 20 mahuprotsenti. b) Destilleeritud anis’i minimaalne alkoholisisaldus on 35%. c) Destilleeritud anis’i valmistamisel võib kasutada ainult direktiivi 88/388/EMÜ artikli 1 lõike 2 punkti b alapunktis i ja artikli 1 lõike 2 punktis c nimetatud looduslikke lõhna- ja maitseaineid ning valmistisi. […]“.
24

Siiski lükkas Rechtbank Noord-Nederland (Noord-Nederlandi esimese astme kohus) 14. novembri 2017. aasta vaheotsusega selle kaitseargumendi tagasi põhjendusega, et määruse nr 261/2004 kohaldamine pakettreisi omavate reisijate suhtes on selle sätte kohaselt välistatud vaid siis, kui reisi tühistamine toimub olenemata sellest, kas lennuettevõtja on valmis selle reisi osaks olevaid lende teostama, samas kui käesoleval juhul see nii ei olnud. Nimelt leidis see kohus ühelt poolt, et lennud otsustas tühistada Aegean Airlines, kes oleks olnud valmis lende teostama ilmselgelt vaid siis, kui Hellas oleks talle eelnevalt tasunud kindlaks määratud hinna, ja teiselt poolt, et peale Aegean Airlinesi otsuse ei ole teatavaks tehtud ega teada muid põhjusi, mis oleksid andnud Hellasele aluse teatada pakettreisi tühistamisest.
47

Kõigist eeltoodud kaalutlustest järelduvalt tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 45 ja määruse nr 492/2011 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusakt, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt antakse mitteresidendist üliõpilasele kõrgharidusõpinguteks rahalist abi tingimusel, et rahalise abi taotlemise kuupäevaks on vähemalt üks tema vanematest selles liikmesriigis töötanud või kutsetegevusega tegelenud vähemalt viis aastat seitsmeaastase võrdlusperioodi vältel, mida arvestatakse tagantjärele alates rahalise abi taotluse esitamise kuupäevast, kui see õigusakt ei võimalda tõepäraselt hinnata, kas võib esineda piisavalt tihe side selle liikmesriigi tööturuga.
54

Eelnevat arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti d ja artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et kui kaup tuuakse liidu territooriumile, ei piisa sellest, kui selle kauba puhul on asjaomases liikmesriigis rikutud tollieeskirju, mis tõid kaasa tollivõla impordil, selleks et asuda seisukohale, et see kaup on nimetatud liikmesriigis lastud liidu majandusringlusse, kui on kindlaks tehtud, et sama kaup on viidud lõppsihtpunktiks olevasse teise liikmesriiki, kus seda tarbiti ja sellega seotud impordikäibemaks tekkis alles teises liikmesriigis.
42

Eelnevat arvesse võttes tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 168 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse andmisest keeldumiseks asjaolu, et kaupade soetamine on toimunud mitmete isikute vaheliste järjestikuste müügitehingute ahela lõpus ning et maksukohustuslane on saanud asjaomased kaubad enda valdusse sellise nimetatud ahelasse kuuluva isiku laos, kes ei ole see isik, kelle nimi on märgitud arvele tarnijana, ei ole iseenesest piisav, et tuvastada maksukohustuslase või teiste nimetatud ahelas osalevate isikute poolt kuritarvituse toimepanemine, kuna pädeva maksuhalduri kohustus on teha kindlaks põhjendamatu maksusoodustuse olemasolu, mida see maksukohustuslane või teised isikud on väidetavalt saanud.
47

Käesolevas asjas piisab tõdemusest, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 75 sisuliselt märkis, et ÖBB-Infrastruktur piirdub väitega, et kui reisiplatvormide kasutamine kuulub direktiivi 2012/34 II lisa punkti 1 alapunkti c tähenduses minimaalsesse juurdepääsupaketti, mõjutaks see õigussuhteid, mille ta on loonud heauskselt raudteeveo-ettevõtjatega ja mille ülesütlemine tooks tema jaoks kaasa liiga suure majandusliku koormuse. Kuna ÖBB-Infrastruktur ei esita aga Euroopa Kohtule mingit konkreetset teavet selliste õigussuhete arvu või sellise majandusliku koormuse laadi ja ulatuse kohta, siis ei ole need argumendid piisavad, et tõendada selliste erakorraliste asjaolude esinemist, mis põhjendaksid käesoleva kohtuotsuse ajalise mõju piiramist.
38

Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, siis nõue, et komisjon peab piisavalt põhjendama oma alternatiivse, tema poolt eelistatud meetodi kindlaksmääramisel arvesse võetud asjaolude asjasse puutuvust ja kaalumist, ei tähenda käesoleva kohtuotsuse punktis 31 viidatud kohtupraktikat arvestades, et komisjon on kohustatud esitama arvandmeid trahvi arvutamise viisi kohta või selgitama üksikasjalikult oma vahearvutusi. Käesolevas asjas ei ole komisjon ka väitnud, et seetõttu, et ta aluseks võetud alternatiivse meetodi moodustavad viis vaheetappi üles loetles, tehes seda alles Üldkohtu menetluses, pidi ta avalikustama arvandmeid või vahearvutusi.
43

Liidu seadusandja eesmärk oli ühtlustada artikli 221 lõikes 3 tähtaeg, mille jooksul toll on kohustatud tollimaksu summa teatama, ja selle tähtaja algus. Samas ei täpsusta see säte teatamise korda ega tähtpäeva, millal teatamine peab toimuma, et tähtaja kulgemine katkeks. Seda selgitab asjaolu – mille kohta Euroopa Kohus on juba varem seisukoha võtnud –, et artikli 221 lõikes 3 sisalduvat eeskirja kohaldatakse ainult võlgnikule tollivõla summa teatamise suhtes ning seda normi rakendab seetõttu ainult liikmesriigi toll, kelle ülesanne teatamine on (vt selle kohta 13. märtsi 2003. aasta kohtuotsus Madalmaad vs. komisjon, C‑156/00, EU:C:2003:149, punktid 63 ja 64, ning 15. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Deichmann, C‑256/16, EU:C:2018:187, punkt 81).
21

Neil asjaoludel otsustas Østre Landsret (idapiirkonna apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas olukorras, kus abikaasade perekonna taasühinemise kohta on kehtestatud „uued piirangud“, mis näivad esmapilgul rikkuvat otsuse nr 1/80 artiklit 13, ning kus need piirangud on põhjendatud „eduka lõimumise“ kaalutlustel, mida Euroopa Kohus on tunnustanud oma 12. aprilli 2016. aasta kohtuotsuses Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247) ja 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066), võib niisugust normi, nagu [välismaalaste seaduse] § 9 lõige 7, mille kohaselt on Taanis elamisluba omava kolmanda riigi kodaniku ja tema abikaasa perekonna taasühinemise üldtingimuseks muu hulgas see, et paari seotus Taaniga peab olema suurem kui Türgiga, pidada „ülekaalukast üldisest huvist tuleneva põhjusega õigustatuks, taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks sobivaks ja selliseks, mis ei lähe kaugemale kui eesmärgi saavutamiseks vajalik“? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav ja seotuse nõuet loetakse üldjuhul sobivaks, et tagada lõimumiseesmärgi saavutamine, siis kas on võimalik ilma piirangut puudutavaid hindamiskriteeriume ja proportsionaalsuse nõuet rikkumata: [a)] rakendada korda, mis näeb ette, et kui tegu on liikmesriigis elamisluba omava abikaasaga (perekonna taasühinemist taotlev isik), kes on esimest korda Taani saabunud 12–13aastaselt või hiljem, siis omistatakse asjaomase isiku liikmesriigiga seotuse hindamisel olulist kaalu järgnevale: – kas isiku pikaaegne liikmesriigis seadusliku elamise periood on kestnud ligikaudu 12 aastat või – tema liikmesriigis elamise periood ja stabiilne töösuhe, mille raames tuleb olulisel määral kokku puutuda ja suhelda kolleegide ja klientidega liikmesriigi keeles, on oluliste katkestusteta kestnud vähemalt neli kuni viis aastat; – või tema liikmesriigis elamise periood ja stabiilne töösuhe, mille raames ei tule olulisel määral kokku puutuda ega suhelda kolleegide ega klientidega liikmesriigi keeles, on kestnud oluliste katkestusteta vähemalt seitse kuni kaheksa aastat; [b)] rakendada korda, mille puhul ei võimalda seotuse nõude täitmist see, kui perekonna taasühinemist taotlev isik on säilitanud olulise seotuse oma päritoluriigiga, tehes sinna sagedasi või kauakestvaid visiite, samas kui seal lühiajaliselt viibimine puhkuste või koolivaheaegade veetmiseks loa andmist ei raskenda; [c)] rakendada korda, mille puhul raskendab seotuse nõude täitmist oluliselt nn abielu-lahutus-uus abielu olukord?“
32

Käesolevas asjas tuleb sedastada, et Üldkohus on kõigepealt vaidlustatud kohtumääruse punktis 34 tuvastanud, et kokkulepe määrab kindlaks poolte vastavad kohustused, koostöö kestuse ja selle lõpetamise eeskirjad. Täpsemalt on ta toonud esile, et kokkuleppe punktis 5 on osutatud „ülesütlemise“ tingimustele. Seejärel asus Üldkohus kohtumääruse punktis 35 seisukohale, et kahju hüvitamise nõue on seotud kokkuleppe tõlgendamisega, kuna hageja ei ole tuginenud muudele aktidele, mille komisjon oleks vastu võtnud. Nimetatud kohtumääruse punktis 36 leidis Üldkohus veel, et ette heidetud tegevus on otseselt seotud olemasoleva lepingulise suhtega, millest ta järeldas vaidlustatud kohtumääruse punktis 37, et hageja kahju hüvitamise nõue on seotud kokkuleppe tõlgendamisega, ning selle kohtumääruse punktis 38, et kokkuleppe tõttu on vaidlus lepinguline. Lõpuks tõi Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 40 esile, et kokkulepe ei sisalda vahekohtuklauslit, mistõttu vaidlus ei ole liidu kohtute alluvuses.
83

Sellest järeldub, et teisele kuni neljandale küsimusele tuleb vastata, et käibemaksudirektiivi artiklit 90 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas kujutavad esiteks see, kui on jäetud tasumata osa liisingulepingu alusel tasumisele kuuluvatest liisingumaksetest ajavahemikus alates maksete lakkamisest kuni lepingu ülesütlemiseni, mis ei ole tagasiulatuva toimega, ning teiseks see, kui ei ole makstud hüvitist, mis kuulub tasumisele lepingu ennetähtaegse ülesütlemise korral ja mis vastab kõikide kuni lepingu lõpuni tasumata liisingumaksete summale, endast mittetasumist, mis võib kuuluda käibemaksuga maksustatava väärtuse vähendamise kohustuse erandi alla, mis on ette nähtud selle artikli lõikes 2, välja arvatud juhul, kui maksukohustuslane tõendab, et on mõistlikult tõenäoline, et võlg jääbki tasumata, ning seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
41

Seetõttu tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas ning mis nõuab, et ravimi paralleelimpordiloa väljastamiseks peavad see ravim ja ravim, millele on selles liikmesriigis müügiluba antud, olema mõlemad kas originaalravim või geneeriline ravim, ning mis seetõttu keelab ravimile paralleelimpordiloa väljastamise, kui see on geneeriline ravim, ent nimetatud liikmesriigis juba loa saanud ravim on originaalravim.
26

Sellega seoses tuleb märkida, et üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne on kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud eelotsuse tegema. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt 4. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality ja Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punktid 26 ja 27 ning seal viidatud kohtupraktika).
3

Määruse nr 805/2004 põhjendused 5, 6, 10, 12, 13 ja 16 on sõnastatud järgmiselt: „(5) Mõiste „vaidlustamata nõuded“ peaks hõlmama kõiki olukordi, milles võlausaldaja, võttes arvesse võlgnikupoolsete tõendatud nõudmiste puudumise, mis puudutab rahalise nõude iseloomu või ulatust, on saavutanud kõnealuse võlgniku suhtes kas kohtuotsuse või täitmisele pööratava dokumendi, mis vajab võlgniku selgelt väljendatud nõusolekut, olgu tegu kohtuliku kokkuleppe või ametliku juriidilise dokumendiga. (6) Võlgniku vastuväidete puudumist, nagu on ette nähtud artikli 3 lõike 1 punktis b, võidakse käsitleda kui kohtulikule arutamisele ilmumata jätmist või kohtu pakkumise täitmata jätmist teatada kirjalikult oma kavatsusest kohtuasja kaitsta. […] (10) Kui liikmesriigi kohus on langetanud otsuse vaidlustamata nõude kohta, kusjuures võlgnik menetluses ei osalenud, on mis tahes läbivaatamise tühistamine liikmesriigis, kus otsus on täitmisele pööratud, seotud ning sõltuv kaitse õiguste jälgimise piisava garantiiga. […] (12) Kohtuotsuseni viiva menetluse puhuks tuleks sätestada miinimumstandardid, kindlustamaks, et võlgnikku teavitatakse tema vastu suunatud kohtutegevusest, võlgniku menetluses aktiivse osalemise tingimustest nõude vaidlustamisel ning võlgniku mitteilmumise tagajärgedest õigeaegselt ja viisil, mis lubaks võlgnikul korraldada oma kaitset. (13) Liikmesriikide vaheliste tsiviilasja menetlust ning eriti dokumentide kätteandmist reguleerivate eeskirjade erinevuste tõttu on vaja sätestada kõnealuste miinimumstandardite konkreetsed ja üksikasjalikud määratlused. Eelkõige ei saa kohtuotsuse kinnitamisel Euroopa täitekorraldusena seoses nende miinimumstandardite täitmisega pidada piisavaks mis tahes õiguslikul fiktsioonil põhinevat kättetoimetamisviisi. […] (16) Artikkel 15 kehtib juhtudel, kui võlgnikul ei ole võimalik end kohtus esindada, nagu on võimalik juriidiliste isikute korral ning kui teda esindav isik määratakse seaduse poolt, nagu ka juhtudel, kui võlgnik on volitanud teise isiku, eriti advokaadi esindama end vastavat juhtumit käsitleval kohtuistungil.“
60

Sellest toimikust järeldub tegelikult esiteks, et Sloveenia menetlusõiguses ei ole selgelt ette nähtud tarbija õigust nõuda hüpoteeklaenulepingu sundtäitmise peatamist isegi ajutiselt, põhjusel et see sisaldab ebaõiglast tingimust. Igal juhul tuleb märkida, et isegi kui eeldada, et tarbijal on kõnealune võimalus, on riigisiseses õiguses seatud sundtäitmise peatamise avaldus sõltuvusse väga rangete menetlustingimuste täitmisest ja tagatise esitamisest võlausaldaja taotluse korral. Sellised nõuded muudavad sellise peatamismeetme saavutamise praktikas peaaegu võimatuks, kuna on tõenäoline, et makseviivituses oleval võlgnikul ei ole vajaliku tagatise andmiseks vajalikke rahalisi vahendeid. Teiseks näib, et kohus, kuhu hüpoteegipidaja on pöördunud oma võla sundtäitmise avaldusega, ei saa omal algatusel kontrollida, kas asjaomase lepingu tingimused ei ole ebaõiglased. Kolmandaks ja viimaseks nähtub eelotsusetaotlusest, et esineb märkimisväärne oht, et sundtäitmismenetluse raames loobuvad asjaomased tarbijad oma kaitse tagamisest ja oma õigusi täielikult kasutamisest, kui nad võtavad arvesse esindaja palkamise kulusid, mida see menetlus nõuab asjaomase võla suuruse ja võimatuse tõttu saada õigusabi.
2.

Määruse nr 261/2004 artikli 5 lõiget 3 tuleb sama määruse põhjendusi 14 ja 15 arvestades tõlgendada nii, et seda, et lennujaama ühel lennurajal oli kütust, mis põhjustas raja sulgemise ja mis on tõendatud kui „erakorraline asjaolu“, tuleb pidada asjaoluks, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed selle sätte tähenduses.
41

Ehkki kõnealuste muundurite tariifne klassifitseerimine on lõppkokkuvõttes eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne, nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et neil muunduritel ei paista olevat tunnuseid, mis võimaldaksid asuda seisukohale, et nende peamine otstarve on olla kasutatud telekommunikatsiooniseadmetega, arvutite ja nende plokkidega. Toimikust nähtub vastupidi, et kõnealused muundurid on tehtud nii, et neid saab kasutada suure hulga erinevate masinatega, mistõttu nende klassifitseerimine KNi alamrubriiki 85044030 näib esmapilgul olevat välistatud.
33

Sellest järeldub, et niisugune tingimus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib kahjustada määruse nr 260/2012 artikli 9 lõike 2 kasulikku mõju, kuna sellega võetakse maksjatelt ära võimalus teha otsekorraldus maksekontolt, mis asub nende endi valitud liikmesriigis. Selle tingimuse tõttu jääb saavutamata seega kõnealuse sättega silmas peetud eesmärk, milleks on – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 28 märgitud – ära hoida see, et ärilised eeskirjad võiksid takistada eurodes tehtavate elektrooniliste maksete integreeritud turu loomist, nagu on ette nähtud selle määruse põhjenduses 1.
48

Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtule esitatud kohtudokumentidest, et põhikohtuasjas kõnealuste CGI sätete kohaselt, nagu neid on tõlgendatud 25. juuni 2003. aasta juhendis, loetakse fotot kunstiliseks vaid siis, kui see annab tunnistust selle koostaja ilmselgest loomingulisest kavatsusest ning see pakub üldsusele huvi, neid kriteeriume on selle juhendiga kindlaks määratud teatud näitajate osas täpsustatud, et anda maksuhaldurile suuniseid juhtumipõhiseks hindamiseks. Kuigi sel viisil tõlgendatud liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et fotod, mis kajastavad eelkõige perekondlikke sündmusi nagu abielud, ei ole üldjuhul kunstilised, ei välista see, et erandjuhtudel võivad niisugused fotod olla kunstilised. Üksnes dokumendifotosid, klassipilte ja grupipilte ei loeta kunstilisteks fotodeks.
75

Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et kuivõrd hagi eesmärk on see, et Euroopa Kohus tuvastaks, et riigi pädevad ametiasutused on üldiselt rikkunud liikmesriigi kohustusi, siis ei tähenda asjaolu, et teatud konkreetsel juhul esiletoodud puudused on kõrvaldatud, et mainitud ametiasutuste üldine ja kestev suhtumine, mis ilmneb nende konkreetsete puuduste kaudu, on lõppenud. Niisugusel juhul ei saa põhimõtteliselt välistada komisjoni poolt täiendavate tõendite esitamist, millega Euroopa Kohtu menetluse käigus soovitakse näidata, et väidetav rikkumine on üldine ja juurdunud (vt eelkõige 26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C‑494/01, EU:C:2005:250, punktid 32 ja 37; 5. aprilli 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria, C‑488/15, EU:C:2017:267, punkt 42, ning 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola, C‑336/16, EU:C:2018:94, punktid 47 ja 48).
38

Teiseks tuleneb määruse nr 1215/2012 artikli 53 sõnastusest, et otsuse teinud kohus peab väljastama tõendi, mille ta koostab huvitatud poole taotlusel. See säte ei aga näe mingil määral ette, et sel kohtul tuleb kontrollida vaidluse aspekte, mis ei ole selle sätte kohaldamisel asjasse puutuvad, nagu sisulised ja pädevuse küsimused, mis on juba ära otsustatud kohtuotsuses, mille täitmist nõutakse. Samuti tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et selle tunnistuse väljastamine toimub peaaegu automaatselt (vt selle kohta 6. septembri 2012. aasta kohtuotsus Trade Agency, C‑619/10, EU:C:2012:531, punkt 41).
50

Olgu tõdetud, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas peetakse selle väljendiga silmas päeva, mil töökohariigi pädev asutus, kes on esmajärjekorras vastutav kõnesoleva peretoetuse maksmise eest, selle toetuse välja maksab. Seda toetust makstakse nimelt igal juhul, samas kui elukohariigi ette nähtud hüvitisi – diferentseeritud lisahüvituse vormis – makstakse üksnes teatud kindlatel tingimustel, mistõttu see on järelikult tingimuslik ega ole kindel. Alles pärast seda, kui töökohariik on nimetatud hüvitise maksnud ja selle summa on ümber arvutatud elukohariigi vääringusse, võib huvitatud isik saada elukohariigis nimetatud lisahüvitist juhul, kui ümberarvutatud summa on väiksem kui elukohariigi õigusaktide kohaselt makstav samasugune hüvitis (vt analoogia alusel 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Wagener, C‑250/13, EU:C:2014:278, punktid 45 ja 47).
49

Kahtlemata on ilmnenud, et maatüki müük koos laohoonega toimus tingimusel, et müüja hakkab püstitama uut ehitist, säilitades vana hoone teatavad olemasolevad osad. Nagu on aga selgitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, ei piisa ainuüksi sellest asjaolust, et siduda erinevaid tehinguid nii, et need moodustaksid ühe lahutamatu majandustehingu, mille osadeks jagamine oleks kunstlik.