ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

EUIPO esimene apellatsioonikoda rahuldas 5. oktoobri 2016. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) Wedl & Hofmanni kaebuse osaliselt ja tühistas tühistamisosakonna otsuse osas, milles jäeti kehtima vaidlusaluse kaubamärgi registreering klassi 21 kuuluvate kaupade „majapidamis- ja köögitarbed ja -mahutid; klaasist, portselanist lauanõud; joogiklaasid“ ja klassi 25 kuuluvate kaupade „rõivad, eeskätt võimlemis- ja spordirõivad, põlled, särgid, spordisärgid ja T‑särgid; tennisesärgid; peakatted“ (edaspidi „klassidesse 21 ja 25 kuuluvad vaidlusalused kaubad“) osas. Konkreetselt leidis apellatsioonikoda kõigepealt, et Wedl & Hofmanni poolt hilinenult esitatud tõendid on määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 2 (nüüd määruse 2017/1001 artikli 95 lõige 2) tulenevalt vastuvõetavad. Sellega seoses märkis ta vaidlustatud otsuse punktis 22, et määruse nr 207/2009 artikli 76 põhjal on EUIPO kaalutlusõigus otsustada, kas võtta arvesse hilinenult esitatud fakte ja tõendeid, ning lisas, et Euroopa Kohus on otsustanud, et üldjuhul – ja kui ei ole sätestatud teisiti – on määruse nr 207/2009 sätete alusel lubatud esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast selleks ette nähtud tähtaja möödumist ning EUIPO‑l ei ole keelatud arvestada hilinenult esitatud faktide ja tõenditega. Järgmiseks märkis apellatsioonikoda, et kaubamärgi väljapoole suunatud kasutamine ei tähenda tingimata lõpptarbijatele suunatud kasutamist ning et tegelikku kasutamist, millele Wedl & Hofmann tugineb, ei saa välistada pelgalt seetõttu, et hageja osundatud äritegevus ei ole suunatud lõpptarbijaile, vaid tööstustarbijatele nagu litsentsiaadid või frantsiisivõtjad. Seega otsustas apellatsioonikoda, et esitatud tõendeid arvestades on Wedl & Hofmann tõendanud, et vaidlustatud kaubamärki on klassidesse 21 ja 25 kuuluvate vaidlusaluste kaupade jaoks tegelikult kasutatud. Lõpetuseks tõdes apellatsioonikoda, et tühistamistaotlusega hõlmatud ülejäänud kaupade ja teenuste puhul esitatud tõenditest tegeliku kasutamise tõendamiseks ei piisa.
158

Hageja väidab sisuliselt, et töötasude ajakohastamise meetodi kohaldamise peatamine kaheks aastaks ning solidaarsusmaksu kohaldamine selle perioodi jooksul on vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega. Hageja leiab, et kui nende meetmetega taotletavad eesmärgid on õiguspärased, ei ole need meetmed ise nende eesmärkide saavutamiseks sobivad. Hageja märgib sellega seoses, et töötasude ajakohastamise meetodi ja erandliku lisamaksu samaaegset kohaldamist on varem peetud sobivaks, et täita samu eesmärke, mis on sätestatud määruses nr 1023/2013. Lisaks väidab hageja esiteks, et majanduskriis, mis liikmesriike tabas, ei ole midagi uut ega sügavamat kui see, mis toimus eelmise mitmeaastase finantsraamistiku ajal, ning teiseks on seadusandja jätnud arvesse võtmata asjaolu, et personalieeskirjade XI lisa, mida on muudetud määrusega nr 1023/2013, juba sisaldab mehhanisme, mis võimaldavad arvesse võtta ebasoodsaid majanduslikke arengusuundi, kuna kohandamismeetod võtab arvesse liikmesriikide avaliku teenistuse töötasu taseme negatiivset arengut, ning et ajakohastamise meetodi kohaldamise suhtes kohaldatakse vähendavat klauslit ning erandi klauslit. Hageja sõnul oleks seadusandja võinud võtta vähem piiravaid meetmeid, et saavutada määrusega nr 1023/2013 seatud eesmärgid, nimelt näha ette töötasude ajakohastamise meetodi kohaldamine 2013. ja 2014. aastal ning siduda solidaarsusmaksu kohaldamine selle meetodi kohaldamisega. Hageja lisab, et vaidlustatud meetmete ebaproportsionaalsust süvendavad teised tema suhtes määrusega nr 1023/2013 kehtestatud meetmed, mille eesmärk on vähendada liidu institutsioonide personalikulusid, nimelt palgaastme AD 13 administraatorite teenistuskäigu blokeerimine, hüvitatava sõiduaja ja sõidukulude hüvitise vähenemine.
105

Lisaks, vaidlustatud otsuse kuupäevast (15. aprill 2016) on näha, et kuigi 15. aprillil 2016 kell 19.04 saadetud e-kirjas ei olnud märgitud mingit tähtaega, peeti konsensus saavutatuks samal päeval, see tähendab loogiliselt keskööl. Tõsi, kriisilahendusnõukogu oli teatanud oma 13. aprilli 2016. aasta e-kirjas (mis on lisatud 15. aprillil 2016 kell 19.04 saadetud e-kirjale), et otsus üritatakse vastu võtta 15. aprillil. Eeldades, et see teave oli piisav, et teada anda, et vastuväited tuli esitada enne 15. aprilli 2016. aasta keskööd, rakendati käesolevas asjas siiski konsensusel põhinevat heakskiitmise menetlust reede õhtul kell 19.04, et see lõpetada sama õhtu keskööl. Need asjaolud süvendavad eespool punktis 103 tuvastatud kolmanda menetlusnormi rikkumise mõju.
146

Lisaks, esimese vaidlustatud otsuse kuupäevast (15. aprill 2016) on näha, et kuigi 15. aprillil 2016 kell 19.04 saadetud e-kirjas ei olnud märgitud mingit tähtaega, peeti konsensus saavutatuks samal päeval, see tähendab loogiliselt keskööl. Tõsi, kriisilahendusnõukogu oli teatanud oma 13. aprilli 2016. aasta e-kirjas (mis on lisatud 15. aprillil 2016 kell 19.04 saadetud e-kirjale), et otsus üritatakse vastu võtta 15. aprillil. Eeldades, et see teave oli piisav, et teada anda, et vastuväited tuli esitada enne 15. aprilli 2016. aasta keskööd, rakendati käesolevas asjas siiski konsensusel põhinevat heakskiitmise menetlust reede õhtul kell 19.04, et see lõpetada sama õhtu keskööl. Need asjaolud süvendavad eespool punktis 142 tuvastatud kolmanda menetlusnormi rikkumise mõju.
146

Hageja möönab, et ex ante osamaksete arvutamine on keeruline. Siiski nõuab just nimelt see keerukus, et maksukohustuslastel oleks tehtud võimalikuks kontrollida, kas kriisilahendusnõukogu on osamaksed arvutanud õiguslikult põhjendatult. Lisaks, põhjendamine annab kriisilahendusnõukogule ka võimaluse sisekontrolliks. Erinevalt keelatud kokkulepete valdkonnast on ex ante osamaksete kriisilahendusnõukogu poolt arvutamise parameetrid üksikasjalikult kehtestatud kohaldatavates õigusnormides. Järelikult ei saa kriisilahendusnõukogul olla ületamatuid raskusi, et selgitada hagejale arvutuste etappe, mille ta pidi läbima, et saavutada tulemused, milleni ta jõudis.
158.

Mis puudutab vastuvõetamatuse vastuväiteid, mis on esitatud Livio Missirile ja Alessandro Missiri neljale lapsele tekkinud mittevaralise kahju hüvitamise nõuete vastu, siis need ei saa olla edukad. Nimelt esiteks piisab tõdemisest, et uuesti läbivaatamise tulemusel tehtud kohtuotsuse punktis 34 leidis Euroopa Kohus, et personalieeskirjade artikli 73 lõike 2 punktis a on sõnaselgelt nimetatud ametniku „alanejaid sugulasi“ ja „ülenejaid sugulasi” kui isikuid, kellel on ametniku surma korral õigus hüvitist saada, ning et järelikult hõlmab see säte nii Livio Missirit kui ka Alessandro Missiri nelja last. Teiseks väärib meeldetuletamist, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on personalieeskirjade artiklis 73 ette nähtud süsteem ja üldise õigusega kehtestatud kord teineteist täiendavad, mistõttu on võimalik esitada täiendav kahju hüvitamise nõue, kui institutsioon on vastutav ja personalieeskirjade artikli 73 alusel makstud hüvitised ei ole piisavad, et tagada tekkinud kahju täielik hüvitamine ([kohtuotsus Leussink], punkt 13, ja [kohtuotsus Lucaccioni], punkt 22). Seega, arvestades eespool esitatud kaalutlusi, on ametniku pereliikmetel, keda on nimetatud personalieeskirjade artiklis 73, õigus esitada täiendav hagi, kui nad leiavad, et personalieeskirjades sätestatud hüvitised ei ole piisavad, et tagada nende kahju täielik hüvitamine.“
75

Nagu liidu seadusandja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2013. aasta määruse (EL) nr 347/2013 üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1364/2006/EÜ ning muudetakse määrusi (EÜ) nr 713/2009, (EÜ) nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 (ELT 2013, L 115, lk 39) neljandas põhjenduses märkinud on, rõhutas 4. veebruari 2011. aasta Euroopa Ülemkogu sellega seoses vajadust moderniseerida ja laiendada Euroopa energiataristut ja ühendada võrke piiriüleselt selleks, et liikmesriikidevaheline solidaarsus saaks toimida, et oleks võimalik kasutada alternatiivseid tarne- või transiiditeid ja energiaallikaid ning et arendataks edasi taastuvaid energiaallikaid, mistõttu need suudaksid konkureerida traditsiooniliste energiaallikatega. Nõuti, et ükski liikmesriik ei tohiks pärast 2015. aastat jääda eraldatuks Euroopa gaasi- ja elektrivõrkudest ega tunda muret selle pärast, et tema energiajulgeolekut ohustab asjakohaste ühenduste puudumine.
205

Piisab märkimisest, nagu eespool punktis 123 juba esile toodi, et ühe ja vältava rikkumise olemasolu määrav kriteerium on see, et rikkumise osaks olevad erinevad tegevused kuuluvad „tervikplaani“, millel on üks eesmärk. Lisaks ei ole vajalik kontrollida, kas neil tegevustel on üksteist täiendav seos, et määratleda neid üheks ja vältavaks rikkumisest, kuna iga ette heidetud tegevus on mõeldud tegelema ühe või mitme tavapärasest konkurentsist tuleneva tagajärjega ja need aitavad vastastikuse toime kaudu kaasa kõikide konkurentsivastaste tagajärgede saavutamisele, mida nende tegevuste elluviijad on kavandanud (vt selle kohta 19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Siemens jt vs. komisjon, C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:866, punktid 247 ja 248). […]
80

Põhjendamise nõudeid tuleb eriti hoolsalt järgida eelkõige juhul, kui komisjon otsustab loobuda trahvide arvutamise suunistes – millega ta ise piirab oma kaalutlusõigust trahvisumma kindlaksmääramisel – kehtestatud üldmeetodist nende suuniste punkti 37 alusel. Sellega seoses tuleb esile tõsta väljakujunenud kohtupraktikat, milles on tunnistatud, et need suunised on praktikat väljendavad käitumisnormid, mida komisjon ei või mingil konkreetsel juhul eirata, esitamata eelkõige võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi. Põhjendus peab olema täpne seda enam, et trahvide arvutamise suuniste punktis 37 on tehtud vaid üldsõnaline viide „konkreetse juhtumi eripäradele“, jättes seega komisjonile suure kaalutlusruumi asjasse puutuvate ettevõtjate põhisummade erakorraliseks kohandamiseks. Nimelt on sellisel juhul veelgi tähtsam, et komisjon järgiks liidu õiguskorraga haldusmenetlustes antud tagatisi, mille hulka kuulub põhjendamiskohustus (vt 13. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Printeos jt vs. komisjon, T‑95/15, EU:T:2016:722, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
75

Selle turu‑uuringu abil on küll võimalik tuvastada, et hageja ja Ryanair omavahel konkureerivad, kuid see absoluutselt ei tõenda, et terminali mp2 reisijatasude erinev määr ja AMSi leping on hageja konkurentsipositsiooni asjaomasel turul oluliselt kahjustanud. Ühelt poolt asjaolu, et kõnealuses uuringus on öeldud, et „tihtipeale ei ole Ryanair ainus ettevõtja nendel marsruutidel, kus ta tegutseb, ja seega võivad makstud toetused mõjutada konkurentsi“, on üldist laadi väide, mis ei individualiseeri hageja positsiooni võrreldes teiste Ryanairi konkurentide positsiooniga asjaomasel turul. Teiselt poolt uuringus esitatud väide, et „võttes arvesse ühesuguste lennuliinide suurt arvu, mõjutab Ryanairi kasv otseselt [lennukontserni, kuhu hageja kuulub]“, võib osutada sellele, et konkurents Ryanairiga hagejat otseselt mõjutab, kuid see ei tõenda, et eespool mainitud meetmed teda asjasse puutuva kohtupraktika mõttes oluliselt mõjutaksid.
86

Teiseks tuleb märkida, et ükski asjaolu, mis sisaldub peaaegu identsetes 7. märtsi 2016. aasta kirjas (vt punkt 21 eespool) seoses kohtuasjaga T‑244/16 ja 6. märtsi 2017. aasta kirjas (vt punkt 27 eespool) seoses kohtuasjaga T‑285/17, ei võimalda järeldada, et nõukogul oli tõendeid selle kohta, et Ukraina ametiasutused on kõnealuseid õigusi hagejat käsitlevates kriminaalmenetlustes järginud, või ammugi, et nõukogu hindas selliseid tõendeid, et kontrollida, kas Ukraina õiguskaitseasutus on neid õigusi piisavalt järginud, kui ta otsustas algatada ja viia läbi kriminaalmenetluse, mis puudutas hageja poolt riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamist. Nimelt märkis nõukogu nendes kirjades – sarnaselt kohtuasjaga, milles tehti 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Azarov vs. nõukogu (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031, punkt 24) – sisuliselt üksnes, et PPB kirjad, mis olid eelnevalt hagejale edastatud (vt punktid 18 ja 24 eespool), tõendasid, et tema suhtes olid endiselt käimas kriminaalmenetlused seoses riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamisega. Pealegi ei muuda asjaolu, et Ukraina on riikide hulgas, kes on ühinenud EIÕKga, mida nõukogu otsesõnu oma kirjades ja menetlusdokumentides mainib, üleliigseks seda, et ta peaks kontrollima, kas hageja kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele on järgitud (vt punkt 78 eespool).
247

Kuid üksnes asjaolu, et 16. juuni ja 20. oktoobri 2015. aasta otsustes on kohaldatud õiguslik alus sõnaselgelt märgitud või et hagejal on võimalik see hõlpsalt tuvastada, ei ole piisav järeldamaks, et need otsused on õiguskindluse põhimõtte nõuetega kooskõlas. Peale selle on nõutav, et vastavalt eespool punktides 233, 234 ja 236 viidatud kohtupraktikale oleks hageja võimeline piisavalt selgelt hindama nende otsuste ulatust, eelkõige ajalist ulatust, ning tegema kindlaks, kui pikk on tema töövabastus. See nõue kehtib seda enam, et kauakestev töövabastus, mida hageja suhtes kohaldati, ei ole mitte üksnes samastatav ametist kõrvaldamise otsusega 2009. aasta personalieeskirjade artikli 39 alusel, kuna talt võetakse selle otsusega võimalus oma tööülesandeid täita (vt selle kohta analoogia alusel 16. detsembri 2015. aasta kohtuotsus DE vs. Euroopa Ravimiamet, F‑135/14, EU:F:2015:152, punkt 39 ja 40), vaid sellel on ka märkimisväärselt ebasoodsad tagajärjed tema teenistusalasele, halduslikule ja majanduslikule olukorrale.
89

Viimaks väidab hageja, et tema määramine II tegevusüksuse palgaastme 5 järku 1, mis oli kirjas 16. mai 2014. aasta lepingus, viitab sellele, et osaliselt võeti arvesse töökogemust, mida ta oli saanud komisjoni I tegevusüksuses; tema sõnul tõendab see, et see kogemus vastas II tegevusüksuse tasemele. Tuleb siiski märkida, et isegi kui eeldada, et palgaastme ja -järgu määramine 16. mai 2014. aasta lepingus viitab sellele, et osaliselt võeti arvesse hageja töökogemust I tegevusüksuses, ei tähenda see, et ex tunc tunnustataks, et hageja tööülesanded I tegevusüksusse kuuluva lepingulise töötajana oleksid – erineva lepinguna vormistatult – kuulunud tegelikult II tegevusüksusse. Kui tehakse uue lepingu sõlmimise ettepanek, võtab institutsioon töökogemust arvesse üksnes palgaastme ja -järgu määramiseks ex nunc mõjuga. Lisaks tuleb tõdeda, et tõik, et on võimalik, et osa hageja töökogemusest, mille ta omandas I tegevusüksuses töötades ja mis tegelikult kuulus II tegevusüksuse alla, võetakse arvesse, ei tõenda, et ta täitis alates 1. juulist 2008 kuni lepingu allkirjastamiseni 16. mail 2014 – ja seega ilma katkestuseta – üksnes II tegevusüksuse alla kuuluvaid ülesandeid. Hageja ei esita ühtegi tõendit, mis seda järjepidevust kinnitaks.
123

Üldkohus otsustas nimelt 12. novembri 2015. aasta kohtuotsuse CEDC International vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT) (T‑449/13, ei avaldata, EU:T:2015:839) punktides 94, 95, 97 ja 98 ning 12. novembri 2015. aasta kohtuotsuse CEDC International vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT VODKA) (T‑450/13, ei avaldata, EU:T:2015:841) punktides 96, 97, 99 ja 100, et varasem vastandatud kaubamärk sisaldas kujutisosa, mis seisneb pudelit läbivas peenes joones ning et see joon on sirge, kergelt vasakule kaldu, roheline ja seda katkestab etikett. Üldkohtu sõnul ei saa neid skemaatilisi kujutisi sellest, mis võib olla rohulible, siiski tajuda tõelise rohuliblena. Vastandatud kaubamärkides – nagu neid on kujutatud ja nagu need on registreeritud – esinevat joont tajutakse sellena, mis see on, st lihtsa joone, mitte rohuliblena. Üksnes rohulible tõepärasem kujutis või pudelisse pandud rohulible tõeline pilt võiks viidata rohulible kujutisele, mida võiks muu hulgas kinnitada ka selle kirjeldus. Samas asus Üldkohus seisukohale, et kõnealusel juhul ei olnud see nii. Seega leidis apellatsioonikoda Üldkohtu sõnul õigesti, et kuna kõnealust kujutisosa tajutakse lihtsa sirge joonena, mis läbib pudeli ja on veidi kaldus või diagonaalis, siis on see element muude kujutisosade olemasolu tõttu vähem eristav ja sellel on teisejärguline roll vastandatud kaubamärkide sarnasuse hindamisel. Seda järeldust ei sea Üldkohtu arvates kahtluse alla hageja argument, mille kohaselt rohulible on eriti silmatorkav või omapärane element. Selles osas tuleb Üldkohtu arvates korrata, et asjaomane kujutisosa, mis esineb vastandatud kaubamärkides, nagu neid on kujutatud ja need on registreeritud, on sirge joon, mis on kergelt kaldu või diagonaalne, ja seda tajutakse pudelit läbiva joone, mitte rohuliblena. Kuna tegemist on lihtsa kujuga, ei ole see joon eriti omapärane või silmatorkav. Peale selle jääb see nii taotletavas kaubamärgis kui ka varasemas kaubamärgis tahaplaanile, kuna neis kaubamärkides on muid sõnalisi ja kujutisosi. Seega paistab see vähem silma ja seetõttu on selle võime tarbijale meelde jääda piiratum.
450

Tuleb tõdeda, et kuigi need asjaolud võimaldavad asuda seisukohale, et Threel on võime konkureerida teiste hulgimüügituru osalistega, et ta on usaldusväärne konkurent ja et tal on mõju konkurentsile isegi siis, kui ta pakkumisi ei võida, ja et ta tugevdas oma turupositsiooni, ei ole need mingil juhul piisavad, et kvalifitseerida Three „oluliseks konkurentsijõuks“.
136

Sellega seoses lasub komisjonil kohustus tõendada, et esinevad eraettevõtja kriteeriumi kohaldamise tingimused, ning tal tuleb haldusmenetluse käigus leida kõik asjasse puutuvad andmed (vt selle kohta 21. märtsi 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Buczek Automotive, C‑405/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:186, punktid 33 ja 34, 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Frucona Košice, C‑300/16 P, EU:C:2017:706, punkt 24). Lisaks ei saa komisjon viidata oma otsuse põhjendamiseks haldusmenetluse käigus talle edastatud andmete lünklikule laadile, kuna ta ei kasutanud kogu oma pädevust, mis tal on vajalike andmete saamiseks (vt selle kohta 13. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Saksamaa ja Pleuger Worthington vs. komisjon, C‑324/90 ja C‑342/90, EU:C:1994:129, punkt 29). See kehtib veelgi enam siis, kui vaidlustatud otsus ei tugine sellele, et asjaomane liikmesriik ei esitanud komisjoni palutud tõendeid, vaid tuvastusele, et eraettevõtja ei oleks tegutsenud samamoodi nagu asjaomase liikmesriigi ametiasutused; see tuvastus eeldab, et komisjonil oli oma otsuse tegemiseks kogu asjasse puutuv teave (vt selle kohta 21. märtsi 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Buczek Automotive, C‑405/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:186, punkt 35).
137

Tuleb märkida, et komisjonil lasub kohustus tõendada, et esinevad eraettevõtja kriteeriumi kohaldamise tingimused (seda kriteeriumi tuleb siinses asjas aga kohaldada), ning tal tuleb haldusmenetluse käigus leida kõik asjasse puutuvad andmed (vt selle kohta 21. märtsi 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Buczek Automotive, C‑405/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:186, punktid 33 ja 34, 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Frucona Košice, C‑300/16 P, EU:C:2017:706, punkt 24). Sellega seoses ei saa komisjon viidata oma otsuse põhjendamiseks haldusmenetluse käigus talle edastatud andmete lünklikule laadile, kuna ta ei kasutanud kogu oma pädevust, mis tal on vajalike andmete saamiseks (vt selle kohta 13. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Saksamaa ja Pleuger Worthington vs. komisjon, C‑324/90 ja C‑342/90, EU:C:1994:129, punkt 29). See kehtib veelgi enam siis, kui vaidlustatud otsus ei tugine sellele, et asjaomane liikmesriik ei esitanud komisjoni palutud tõendeid, vaid tuvastusele, et eraettevõtja ei oleks tegutsenud samamoodi nagu asjaomase liikmesriigi ametiasutused; see tuvastus eeldab, et komisjonil oli oma otsuse tegemiseks kogu asjasse puutuv teave (vt selle kohta 21. märtsi 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Buczek Automotive, C‑405/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:186, punkt 35).
2.

Apellatsioonkaebus – Väited – Üldkohtu poolt selle kontrollimine, kuidas Avaliku Teenistuse Kohus on tõendeid hinnanud – Välistamine, v.a tõendite moonutamise korral – Väide, et tõendeid on moonutatud – Vajadus tuvastada ilmne hindamisviga (Euroopa Kohtu põhikiri, I lisa artikkel 11) (vt punktid 52 ja 59)
237

Menetluse käigus esitatud üheksas väide jaguneb kuueks osaks, mis puudutavad vastavalt esiteks seda, et Banca d’Italia eiras Consiglio di Stato (Itaalia kõrgema halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsuse seadusjõudu, teiseks seda, et Banca d’Italial puudus pädevus või ületas ta oma pädevust, kolmandaks seda, et rikutud on õiguspärase ootuse, õiguskindluse ja hea halduse põhimõtteid, neljandaks seda, et rikutud on kaitseõigusi, võistlevuse põhimõtet ning õigust õiglasele kohtumenetlusele, viiendaks seda, et rikutud on õiguskindluse põhimõtet ja keeldu kohaldada üksikisikute suhtes akte, mida ei ole avaldatud või tõlgitud, ning kuuendaks seda, et rikutud on proportsionaalsuse, seaduslikkuse ja mõistlikkuse põhimõtteid.
Eurorühma sama päeva avalduses on muu hulgas märgitud järgmist:

„Eurorühm võtab teadmiseks, et Kreeka ametiasutused ja erasektor on jõudnud kõiki erasektori väärtpaberiomanikke puudutava PSI raames kokkuleppele vahetuspakkumise üldtingimustes. Kokkulepe tagab 53,5% suuruse väärtuskärpe. Eurorühma hinnangul on see kokkulepe sobivaks aluseks, et esitada vahetuspakkumine Kreeka riigivõlakirjade omanikele (PSI). PSI läbiviimise õnnestumine on vajalik eeltingimus programmile, mis on mõeldud järgnema praegusele programmile. Eurorühm loodab erasektori võlausaldajate suurt osalust võla konverteerimises, mis aitaks olulisel määral kaasa [Kreeka Vabariigi] võla jätkusuutlikkuse kindlustamisele.

[…]

Eurorühm võtab teadmiseks, et avalikes huvides on Kreeka valitsuse [võlakirjade] hoidjaks eurosüsteem […]. Eurorühm võtab teadmiseks, et eurosüsteemi valduses olevatelt Kreeka valitsuse võlakirjadelt saadav tulu läheb EKP ja [riikide keskpankade] kasumi hulka. EKP kasum kantakse üle [riikide keskpankadele] vastavalt EKP kasumi jaotamist käsitlevatele põhikirja sätetele. [Riikide keskpankade] kasum kantakse üle euroala liikmesriikidele vastavalt [nende pankade] kasumi jaotamist käsitlevatele põhikirja sätetele.

[…]

Era- ja avaliku sektori vastavad panused peavad tagama, et [Kreeka Vabariigi] valitsemissektori võla suhe SKPsse väheneb pidevalt ja jõuaks 2020. aastaks 120,5%‑ni SKPst. Selle põhjal ja kui programmi raames määratletud poliitilised tingimused on pidevalt täidetud, kinnitab eurorühm, et euroala liikmesriigid on – EFSFi kaudu ja lootusega, et IMF annab märkimisväärse panuse – kuni 2014. aastani valmis välja pakkuma kuni 130 miljardi euro suuruse täiendava ametliku programmi.

On kokku lepitud, et väljaminev rahavoog PSI tehingu tarbeks ja lõppotsus kiita heaks tagatised [uue] programmi jaoks sõltuvad PSI tehingu edukast täideviimisest ning eurorühma kinnitusest – mis põhineb troika hinnangul –, et [Kreeka Vabariik] on varem kokkulepitud meetmed õiguslikult jõustanud. Avalik sektor teeb Kreeka [uue] programmi raames antava rahalise abi täpse summa teatavaks märtsi alguses, kui PSI tulemused on teada ja eelnevad meetmed on ellu rakendatud.

Kordame, et oleme valmis pakkuma [Kreeka Vabariigile] programmi kestuse jooksul ja pärast seda kohast toetust kuni ajani, mil tal on taas ligipääs turgudele, ning tingimusel, et ta järgib täielikult kohandamisprogrammi nõudeid ja eesmärke.“
2.

Euroopa Liidu kaubamärk–Kolmandate isikute märkused ja vastulause–Vastulause menetlemine–Varasema kaubamärgi kasutamise tõendamine–Kui kaubamärgi taotleja on selle küsimuse tõstatanud, on vaja see lahendada enne vastulause kohta otsuse tegemist–Tagajärg (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 42 lõige 2) (vt punktid 20, 22 ja 23)