ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kuna tegemist on erandiga EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse üldisest põhimõttest, tuleb EÜ artikli 87 lõike 2 punkti b tõlgendada kitsalt. Seepärast võib selle sätte mõttes hüvitada vaid loodusõnnetuste või muude erakorraliste sündmustega otseselt tekitatud majandusliku kahju. Järelikult peab erakorralise sündmusega tekitatud kahju ja riigiabi vahel olema otsene seos ning vajalik on tekkinud kahju võimalikult täpne hindamine. Sellest nähtub, et juhul kui abimeede vastab nimetatud tingimustele, tuleb see ühisturuga kokkusobivaks tunnistada, isegi kui komisjon on sama meedet käsitlevas varasemas teatises asunud teistsugusele seisukohale. Seetõttu, kuigi selle teatise kohaselt peab EÜ artikli 87 lõike 2 punkti b alusel makstav hüvitis puudutama kindlaksmääratud perioodil tekkinud kulusid, tuleb abi, millega hüvitatakse kahju, mis on tekkinud pärast seda perioodi, kuid millel on kõnealuse erakorralise sündmusega otsene põhjuslik seos ning mille suurust on täpselt hinnatud, tunnistada ühisturuga kokkusobivaks.

(vt punktid 52 ja 53)
Vaatamata varasema kaubamärgi MEZZOMIX üldtuntusele, asjaomaste kaupade sarnasuse puudumisele ning sellele, et asjaomased kaubamärgid on visuaalselt ja foneetiliselt keskmiselt sarnased ega oma saksa keeles tähendust, ei muutu tõenäoliseks see, et asjaomane avalikkus ajab segi taotletud kaubamärgiga MEZZOPANE tähistatavate kaupade ja teisalt varasemate kaubamärkidega MEZZO ja MEZZOMIX kaitstud kaupade kaubandusliku päritolu. Asjaomaste kaupade erinevus on piisavalt suur, et välistada igakülgse hindamise korral võimalus, et asjaomane avalikkus võiks arvata, et ühelt poolt taotletud kaubamärgiga tähistatav vein ja teisalt varasemate kaubamärkidega kaitstud õlu ja muud joogid on ühise päritoluga, ja seda isegi arvestades varasema kaubamärgi MEZZOMIX üldtuntust seoses limonaadist valmistatud segujookidega.

Kaubad „mineraal- ja gaseervesi ning muud alkoholivabad joogid; siirupid ja teised joogivalmistusained” ning „limonaadist valmistatud segujoogid”, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassi 32, hõlmavad üksnes alkoholivabu kaupu.

Selles osas tuleneb kõnealuse kokkuleppe klassi 33 selgest ja ühemõttelisest sõnastusest, et nimetatud klass hõlmab kõiki alkohoolseid jooke, välja arvatud õlu. Seetõttu ei ole siis, kui otsustatakse, kas see klass võib sisaldada peale õlle teisi alkohoolseid jooke, asjakohane asjaolu, et klassis 32 ei kasutata kaupade „puu- ja köögiviljajoogid, puuviljamahlad” ning „siirupid ja muud ained jookide valmistamiseks” puhul otseselt sõna „alkoholivabad”. Esiteks ei jäta klassi 33 sõnastus ruumi muuks tõlgenduseks, kui et see klass hõlmab kõiki alkohoolseid jooke, välja arvatud õlu, ning teiseks kinnitavad klasside 32 ja 33 selgitavad märkused tõlgendust, mille kohaselt klass 33 hõlmab kõiki alkohoolseid jooke, välja arvatud õlu. Klassi 33 selgitava märkuse kohaselt tuleb siis, kui alkohoolne jook muudetakse„alkoholivabaks”, klassifitseerida see klassi 33 asemel klassi 32. Klassi 32 selgitav märkus kinnitab seda ning selles märgitakse, et asjaomane klass hõlmab alkoholivabaks muudetud jooke.

Seetõttu tuleb klassi 32 selgitavas märkuses esitatud üldist kirjeldust, mille kohaselt kõnealune klass hõlmab „põhiliselt” alkoholivabu jooke, lugeda kooskõlas klassi 33 sõnastusega. Niisiis tuleb nimetatud klassi selgitava märkuse algust ning klassi 32 selgitava märkuse teisi täpsustusi mõista selliselt, et klass 32 hõlmab põhimõtteliselt üksnes alkoholivabu jooke ja joogivalmistusaineid, kusjuures ainus erand selle klassi alkoholivabade jookide seas on õlu.

Seda hinnangut ei sea kahtluse alla kohtuotsus T-296/02, kuna selle otsusega mööndakse üksnes teoreetilise võimaluse olemasolu, et puuviljajoogid ja -mahlad hõlmavad alkohoolseid jooke, ilma et klasse 32 ja 33 tõlgendataks süstemaatiliselt. Peale selle märgib Esimese Astme Kohus, et nimetatud kohtuasjas sedastati, et sõnad „puuviljajoogid” ja „puuviljamahlad” saavad tähistada ainult alkoholivabu kaupu.

(vt punktid 74–76)
Määruse nr 2868/95 (millega rakendatakse nõukogu määrus nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta) eeskirja 48 lõike 1 punktist c ja lõikest 2 tuleneb, et kaebus sisaldab märget selle kohta, millises ulatuses otsuse muutmist või tühistamist nõutakse, ning et kaebus esitatakse selles keeles, milles toimus menetlus, kus tehti vaidlustatud otsus.

Määruse nr 2868/95 eeskirja 49 lõige 1 sätestab, et kui kaebus ei vasta eelkõige selle määruse eeskirja 48 lõike 1 punkti c ja lõike 2 nõuetele, lükkab apellatsioonikoda selle tagasi kui vastuvõetamatu, kui kõiki puudusi ei kõrvaldata enne määruse nr 40/94 artiklis 59 määratud tähtaja möödumist, s.o kahe kuu jooksul alates vaidlustatud otsuse teatavakstegemisest.

Määruse nr 2868/95 eeskirja 49 lõikest 1 tuleneb, et nimetatud määruse eeskirja 48 lõike 1 punkti c ja lõike 2 järgimatajätmise otsene tagajärg ja ilma eelneva teatamiseta on kaebuse tagasilükkamine, mis leidis käesoleval juhul aset pärast selle määruse eeskirja 96 lõikes 1 ettenähtud tähtaja möödumist, mille kohaselt võib juhul, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, iga pool kasutada ükskõik missugust ühtlustamisameti ametlikku keelt, mis ei ole menetluskeel, kui pool esitab tõlke sellesse keelde ühe kuu jooksul pärast originaaldokumendi esitamise kuupäeva. Kohaldatavatest õigusnormidest ega kohtupraktikast ei tulene ühtlustamisameti kohustust hoiatada võimalikke kaebuse esitajaid apellatsioonikoja menetluse raames ette kõnealustes määrustes sätestatud nõuete mittetäitmise tagajärgedest.

Ühtlustamisameti tava teatada hagejate esitatud dokumentide formaalsetest puudustest ei muuda määruse nr 2868/95 eeskirja 96 lõikes 1 ettenähtud aegumistähtaja arvestamise algust. Peale selle on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähtaegu puudutavad eeskirjad loodud selleks, et tagada õiguskindlust ning vältida diskrimineerimist või suvalist kohtlemist. See üldine järeldus on kohaldatav ka ühenduse kaubamärki käsitlevates määrustes ettenähtud tähtaegade suhtes. Seega ei riku määruse nr 2868/95 eeskirja 96 lõikes 1 ettenähtud tähtaja kohaldamine võrdse kohtlemise põhimõtet.

(vt punktid 37–39, 43 ja 44)
Iga struktuurifondidest eraldatud rahalist abi tuleb rakendada vastavalt selle heakskiitmise otsusele ja eeskätt vastava otsuse lisas olevale rahastamistabelile, sest see on komisjoni ja liikmesriigi ametiasutuste ühist seisukohta peegeldav programmdokument. Komisjoni heakskiidetud rahastamiskava muutmine tema nõusolekuta toob põhimõtteliselt kaasa kõnesolevale programmile eraldatud abisumma vähendamise, sõltumata muudatuste kvalitatiivsest või kvantitatiivsest tähtsusest.

Sellises kontekstis tuleb komisjoni suuniseid struktuurifondide rakendusmeetmete (1994–1999) finantsaruandluse kohta, mis lubavad abisummade ülekandeid selle programmi eri meetmete vahel, millele rahaline abi anti, kui kehtiva rahastamiskava järgset alaprogrammi kogusummat ei ületata, mõista programmide finantsaruandlust lihtsustavana selles mõttes, et komisjon aktsepteerib teatavat paindlikkust selle kaalutlusruumi alusel, mis on talle antud määruse nr 4253/88, millega nähakse ette sätted määruse nr 2052/88 rakendamiseks seoses struktuurifondide tegevuse kooskõlastamisega teiste struktuurifondidega ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega, muudetud määrusega nr 2082/93, artikliga 24, et otsustada, kas ühenduse abi tuleb vähendada või peatada, ning sellest tulenevalt ei too suuniste tingimusi täitvad muudatused kaasa abi vähendamist ka juhul, kui neid muudatusi ei esitatud komisjonile heakskiidu saamiseks. Eelnevast tuleneb, et suuniste punkti 6.2, mis sätestab kõnealuse paindlikkuse klausli, tuleb tõlgendada kitsendavalt. Määruse nr 4253/88 artikli 25 lõikes 5 on ette nähtud ametlik menetlus rahastamiskavade muutmiseks, mis on kohustuslik nii liikmesriikidele kui ka komisjonile, nii et järelikult peaks nende juhtumite hulk, mil liikmesriigid saab selle menetluse järgimisest vabastada ilma abisumma vähendamise riskita, olema nii väike kui võimalik.

(vt punktid 60, 64, 72)
Kohtuasi T-363/06

Honda Motor Europe Ltd

versus

Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

„Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi MAGIC SEAT taotlus — Varasem siseriiklik kujutismärk SEAT — Suhteline keeldumispõhjus — Segiajamise tõenäosus — Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b”

Esimese Astme Kohtu otsus (neljas koda), 9. september 2008 II ‐ 2219

Kohtuotsuse kokkuvõte

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b)

On tõenäoline, et asjaomane avalikkus, mis koosneb ühelt poolt autode edasimüüjatest, autoremonditöökodade omanikest ja mehhaanikutest ning teiselt poolt keskmistest tarbijatest, keda autoistme osade väljavahetamisel või parandamisel ilmselt aitab mõni mehhaanik või muu selle valdkonna spetsialist, ajab määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b mõistes segi sõnamärgi MAGIC SEAT, mille registreerimist ühenduse kaubamärgina taotletakse kaupade „sõidukiistmed ja sõidukiistmete seadised ning nende toodete osad, koostisosad ja lisaseadmed” jaoks, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassi 12 ja kujutismärgi SEAT, mis on varem Hispaanias registreeritud kaupade „maismaasõidukid, sidurid ja ülekandeseaded ning muud maismaasõidukite osad ja varuosad, mis ei kuulu teistesse klassidesse; maismaa-, õhu- ja veesõiduvahendid” jaoks, mis kuuluvad nimetatud kokkuleppe samasse klassi.

Kahe asjaomase tähisega hõlmatud kaubad on identsed ning kaks kaubamärki on üldmulje põhjal sarnased. Varasemal kaubamärgil on Hispaanias tugev eristusvõime tänu oma mainele, mistõttu selle kaubamärgi kaitse on ulatuslikum kui vähem eristusvõimeliste kaubamärkide korral. Sellest tulenevalt on tõenäoline, et asjaomane avalikkus võib arvata, et kõnealused kaubad pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt.

(vt punktid 21, 55–57)
Kuigi ühenduste kohus tunnustab ametiasutuse kaalutlusruumi majanduslikes või tehnilistes küsimustes, ei tähenda see, et ühenduste kohus peab hoiduma kontrollimast, kuidas ametiasutus on tõlgendanud majandus- või tehnilisi andmeid. Ühenduste kohus peab kontrollima nii esitatud tõendite tegelikkusele vastavust, usaldatavust ja sidusust kui ka seda, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid toetavad järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud. Kohus ei saa siiski sellise kontrolli raames asendada ametiasutuse majanduslikku või tehnilist hinnangut enda omaga.

Selle hindamine, kas taimesort on määruse nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta artikli 7 lõikes 1 nimetatud kriteeriumeid arvestades eristatav, on teaduslikult ja tehniliselt piisavalt keeruline, et õigustada kohtuliku kontrolli ulatuse piiramist. Nimetatud hinnangu andmine nõuab tehnilist pädevust ja eriteadmisi eelkõige botaanika ja geneetika valdkonnas. Samas ei nõua selle hindamine, kas muu üldiselt tuntud sort on olemas, kõnealuse määruse artikli 7 lõike 2 kriteeriumide põhjal tehnilist pädevust ega eriteadmisi ning nimetatud hindamine ei ole kohtuliku kontrolli ulatuse piiramise õigustamiseks piisavalt keeruline.

(vt punktid 61, 63–65)
Esimese Astme Kohtusse esitatud hagi eesmärk on Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) apellatsioonikodade otsuste õiguspärasuse kontrollimine määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 63 tähenduses. Seega ei ole Esimese Astme Kohtu ülesanne uuesti hinnata faktilisi asjaolusid, arvestades esimest korda alles nimetatud kohtus esitatud tõendeid. Nende tõendite vastuvõtmine on vastuolus kodukorra artikli 135 lõikega 4, mille kohaselt ei või poolte avaldused muuta apellatsioonikoja menetluses oleva hagi eset.

Nimetatud artiklis kasutatud väljend „vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks” ei tähenda seda, et kõnealust absoluutset keeldumispõhjust tuleb kohaldada üksnes siis, kui asjaomane kuju on ainus, mis võimaldab saavutada asjaomase tulemuse. Seetõttu piisab kõnealuse keeldumispõhjuse kohaldamiseks sellest, kui kuju põhiomadused hõlmavad asjaomase tehnilise tulemuse saavutamiseks otseselt ja piisavalt vajalikke tehnilisi omadusi, isegi kui selle tulemuse saab saavutada samasuguse või muu tehnilise lahendusega kujuga.

Selles artiklis kasutatud sõna „ainult” tõlgendamisel tuleb arvestada väljendit „põhiomadused täidavad tehnilist funktsiooni”, mida kasutatakse 18. juuni 2002. aasta kohtuotsuse C-299/99: Philips punktides 79, 80 ja 83. Sellest väljendist tuleneb, et kui kõik põhiomadused täidavad taolist tehnilist funktsiooni, laieneb kõnealune absoluutne keeldumispõhjus kujule ka siis, kui sellele lisatakse omadused, mis ei ole põhiomadused ega täida tehnilist funktsiooni.

Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaselt „[e]i registreerita tähiseid, mis koosnevad ainult […] kaupade kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks”.

Tehnilist funktsiooni täitvate kuju põhiomaduste kindlakstegemine toimub määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii raames ning selle täpne eesmärk on uurida vaidlusaluse kuju funktsionaalsust. See, kuidas asjaomased tarbijad teatavat kuju tajuvad, ei ole kuju põhiomaduste funktsionaalsuse analüüsimisel asjakohane. Asjaomastel tarbijatel võivad kuju põhiomaduste hindamiseks vajalikud tehnilised teadmised puududa, mistõttu nende seisukohalt võivad olla olulised teatavad omadused, mis funktsionaalsuse analüüsimise kontekstis ei ole olulised, ning vastupidi. Seetõttu tuleb järeldada, et kuju põhiomadused tuleb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaldamise eesmärgil teha kindlaks objektiivselt, lähtudes asjaomase kuju graafilisest reproduktsioonist ning kaubamärgitaotlusele lisatud võimalikest kirjeldustest.

Miski ei takista Siseturu Ühtlustamise Ametil (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) võtta kindlakstehtud põhiomaduste funktsionaalsuse analüüsi raames arvesse teisi asjakohaseid tõendeid.

(vt punktid 70, 78)
Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõikes 1 loetletud keeldumispõhjuseid tuleb tõlgendada lähtuvalt nendest igaühe aluseks olevast üldisest huvist ning iga keeldumispõhjus on teistest sõltumatu ja nõuab eraldi uurimist. Iga keeldumispõhjuse hindamisel arvesse võetud üldine huvi võib või isegi peab väljendama erinevaid kaalutlusi vastavalt asjaomasele keeldumispõhjusele.

Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b aluseks olev üldine huvi peab silmas vajadust esiteks mitte piirata põhjendamatult tähise vaba kasutamist registreerimistaotluses esitatud kaupade ja teenustega sarnaseid kaupu ja teenuseid pakkuvate teiste ettevõtjate poolt ning teiseks tagada lõpptarbijale või -kasutajale kaubamärgitaotluses nimetatud kaupade või teenuste teatud päritolu, võimaldades tal ilma võimaliku segiajamiseta eristada kaupu või teenuseid nendest, millel on muu päritolu. Sellise tagatise andmine on kaubamärgi põhiülesanne

Mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c, siis järgib see säte üldise huvi eesmärki, mis nõuab, et registreerimistaotlusega hõlmatud kaupade või teenuste omadusi kirjeldavad märgid ja tähised peavad olema vabaks kasutamiseks kõikide jaoks. Seega takistab see säte nende märkide ja tähiste kinnistamist ühele ettevõtjale ainult sellel põhjusel, et need on kaubamärkidena registreeritud.

Eeltoodust nähtub, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktides b ja c sätestatud põhjuste kohaldamisalade osas esineb ilmne kattumine. Täpsemalt öeldes selgub kohtupraktikast, et sõnamärgil, mis on nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 punkti c mõttes kaupade või teenuste omadusi kirjeldav, ei ole seetõttu a priori samade kaupade või teenuste suhtes sama määruse artikli 7 lõike 1 punkti b mõttes eristusvõimet. Seda tuleb siiski eraldi tõendada.

(vt punktid 23–26)
Kuigi EÜ asutamislepingu õigusliku raamistiku järgnemine ESTÜ asutamislepingu raamistikule tõi alates 24. juulist 2002 kaasa muudatuse õiguslikes alustes, menetlustes ning kohaldatavates materiaalõigusnormides, kuulub see järglus ühenduse õiguskorra ühtsuse ja järjepidevuse ning selle eesmärkide juurde. Vaba konkurentsi korra loomine ja säilitamine, mille raames on tagatud tavapärased konkurentsitingimused ja mis on eelkõige aluseks ettevõtjatevahelisi kokkuleppeid puudutavatele õigusnormidele, on nii EÜ asutamislepingu kui ka ESTÜ asutamislepingu üks peamine eesmärk. Selles kontekstis, olgugi et ESTÜ asutamislepingu ja EÜ asutamislepingu sätted, mis käsitlevad ettevõtjatevahelisi kokkuleppeid, on teataval määral erinevad, vastavad kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse mõisted ST artikli 65 lõike 1 tähenduses keelatud kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse mõistetele EÜ artikli 81 tähenduses ning ühenduste kohus on neid kahte sätet tõlgendanud sama moodi. Moonutamata konkurentsi eesmärgi saavutamine sektorites, mis algselt kuulusid söe ja terase ühisturu alla, ei ole ESTÜ asutamislepingu lõppemise tõttu peatunud, kuna seda eesmärki peetakse silmas ka EÜ asutamislepingu raames ning seda tagab sama institutsioon, st komisjon ehk haldusasutus, kelle ülesanne on viia ellu ja arendada konkurentsipoliitikat ühenduse üldistes huvides.

Lisaks sellele, vastavalt liikmesriikide õigussüsteemide ühisele põhimõttele tuleb õigusnormide muutmisel tagada õiguslike struktuuride järjepidevus, välja arvatud juhul, kui seadusandja on väljendanud vastupidist tahet. Ühenduse õiguskorra järjepidevus ja eesmärgid, mis selle toimimist juhivad, nõuavad seega, et Euroopa Ühendus – osas, milles ta järgneb Euroopa Söe- ja Teraseühendusele ja tema enda menetluslikus raamistikus – tagaks seoses ESTÜ asutamislepingu alusel tekkinud olukordadega õiguste ja kohustuste täitmise, mis eo tempore kuulusid ESTÜ asutamislepingu kohaselt nii liikmesriikidele kui ka üksikisikutele, ja selle asutamislepingu rakendamiseks vastu võetud õigusnormide järgimise. See nõue on seda enam oluline, kui ettevõtjatevahelisi kokkuleppeid käsitlevate eeskirjade eiramisest tulenev konkurentsi moonutamine võib EÜ asutamislepingu kehtivuse ajal laiendada oma mõju aega pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist.

Sellest tuleneb, et määrust nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta ja konkreetsemalt selle artikli 7 lõiget 1 ning artikli 23 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad komisjonil pärast 23. juulit 2002 tuvastada ettevõtjatevahelisi kokkuleppeid sektorites, mis ratione materiae ja ratione temporis kuuluvad ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse, ning määrata nende eest karistusi, isegi kui nimetatud määruse eespool viidatud sätted ST artiklit 65 otseselt ei nimeta.

(vt punktid 59–64)
Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 73 kohaselt märgitakse Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) otsustes põhjused, millel need rajanevad, ning nende aluseks võivad olla üksnes põhjused või tõendid, mille kohta huvitatud isikutel on olnud võimalik esitada oma seisukoht. Määruse nr 2868/95 (millega rakendatakse nõukogu määrus nr 40/94) eeskirjas 54 on sätestatud, et kui ühtlustamisamet leiab, et õiguste kaotamine tuleneb ühest nimetatud määrustest, ilma et selle kohta oleks tehtud eraldi otsust, siis teatab ta asjaomasele isikule sellest ja juhib tema tähelepanu sellele, et viimasel on võimalus kahe kuu jooksul arvates nimetatud teate saamisest taotleda selles küsimuses ühtlustamisameti otsust.

Isegi kui eeldada, et apellatsioonikoda võib menetluslikku tegevusetust ühtlustamisameti vastulause- ja kaebemenetluses käsitada kui tõendit selle kohta, et ühenduse kaubamärgi taotleja kaotas huvi selle kaubamärgi registreerimise vastu ja seega võttis vaikimisi oma taotluse tagasi, rikub apellatsioonikoja otsus, milles käsitletakse taotluse esitaja tegevusetust menetluses taotleja poolt kaubamärgitaotluse vaikimisi tagasivõtmisena, igal juhul määruse nr 40/94 artiklit 73 ja määruse nr 2868/95 eeskirja 54 ja tuleb seega tühistada, kui kõnealune apellatsioonikoda ei ole üheski menetlusstaadiumis taotlejat teavitanud oma kavatsusest selline otsus teha.

(vt punktid 33–35)
Vääramatu jõu ja ettenägematu asjaolu mõisted Euroopa Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses hõlmavad nii objektiivset elementi, mis on huvitatud isiku jaoks seotud tavapäratute ja tahtele allumatute asjaoludega, kui ka subjektiivset elementi, mis kohustab huvitatud isikut vältima tavapäratu sündmuse tagajärgi, võttes tarvitusele asjakohased meetmed ülemäärast kahju kandmata. Eriti tuleb huvitatud isikul tähelepanelikult järgida menetluse kulgu ning muu hulgas kinni pidada ettenähtud tähtaegadest. Seega ei ole vääramatu jõu asjaolu mõiste kohaldatav juhul, kui hoolas ja arukas isik on objektiivselt võimeline ära hoidma menetlustähtaja möödalaskmise.

Määruse nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust, artiklist 88 ja määruse nr 2342/2002, millega kehtestatakse finantsmääruse rakenduseeskirjad, artiklist 116 tuleneb, et teenuste osutamisele ei kohaldata riigihangetealaseid õigusnorme juhul, kui need teenused on ühenduse institutsioonide vahel sõlmitud halduslepingu esemeks. Infrastruktuuri- ja logistikaamet (OIB) on ühenduse institutsioonide talitus artikli 116 lõike 7 tähenduses. Sellest tuleneb, et nõukogu ei olnud kohustatud järgima riigihangetealaseid õigusnorme, kui ta otsustas kasutada OIB teenuseid.

(vt punktid 46–48)
Nimelt ei saa nõustuda sellega, et abil oleksid iseloomulikud tunnused, eeskätt selle suurus, mille piirav mõju läheks kaugemale sellest, mis on vajalik, et abiga saavutataks asutamislepinguga lubatud eesmärgid.

Komisjon saab abi EÜ artikli 87 lõikega 3 kooskõlas olevaks tunnistada vaid siis, kui ta saab kindlaks teha, et abi aitab saavutada ühte nimetatud eesmärkidest, mida abi saav ettevõtja tavalistes turutingimustes oma vahenditega ei suudaks saavutada. Teiste sõnadega ei tohi liikmesriikidel lubada teha makseid, mille tulemusena abi saava ettevõtja finantsolukord paraneb, juhul kui need maksed ei ole vajalikud EÜ artikli 87 lõikes 3 ette nähtud eesmärkide saavutamiseks.

Pärast liikmesriigipoolset abiprojektist teatamist ja sellele loa andmist komisjoni poolt on nimetatud riigil võimalik teatada projektist, millega abi saanud ettevõtjale antakse täiendavat abi või muudetakse juba antud abi. Sellise uue teatamise suhtes teostab kontrolli komisjon, kes pärast EÜ artikli 87 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud tingimuste esinemise kontrollimist võib tunnistada abi ühisturuga kokkusobivaks.

Asjaolu, et siseriiklikes õigusnormides on ette nähtud, et projekt tuleb ellu viia teatava tähtaja jooksul, ei too automaatselt kaasa seda, et pärast nimetatud tähtaja lõppemist kaotatakse võimalus taotleda nimetatud projekti jaoks juba saadud abi suurendamist ja saada selleks luba.

(vt punktid 85–87)