Kohtuasi C-501/11 P

Schindler Holding Ltd jt

versus

Euroopa Komisjon

„Apellatsioonkaebus — Kartellikokkulepped — Liftide ja eskalaatorite paigaldamise ja hooldamise turg — Emaettevõtja vastutus kartelliõiguse rikkumiste eest, mille on toime pannud tema tütarettevõtja — Valdusühing — Ettevõtjasisene vastavusse viimise programm (Compliance–Programme) — Põhiõigused — Õigusriigi põhimõtted määratud trahvide kindlaksmääramisel — Võimude lahusus, seaduslikkuse, tagasiulatuva jõu puudumise, õiguspärase ootuse kaitse ja süülise vastutuse põhimõtted — Määrus (EÜ) nr 1/2003 — Artikli 23 lõige 2 — Kehtivus — Komisjoni 1998. aasta suuniste seaduslikkus”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (viies koda), 18. juuli 2013

Vt otsuse tekst. (vt punktid 31, 56 ja 65)

Kuigi, nagu seda kinnitab ELL artikli 6 lõige 3, Euroopa inimõiguste konventsiooniga tagatud põhiõigused on liidu õiguse üldpõhimõtted ning kuigi Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 52 lõige 3 kohustab andma hartas sisalduvatele sellistele õigustele, mis vastavad kõnealuse konventsiooniga tagatud õigustele, sama tähenduse ja ulatuse, mis on neile ette nähtud nimetatud konventsiooniga, ei kujuta viimane endast liidu õiguskorda formaalselt integreeritud instrumenti, kuna liit ei ole selle konventsiooniga ühinenud. (vt punktid 32 ja 124)

Asjaolu, et konkurentsivaldkonnas trahve määravaid otsuseid teeb komisjon, ei ole Euroopa inimõiguste konventsiooni artikliga 6 iseenesest vastuolus. Mis puudutab tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, mis väljendub käesoleval ajal liidu õiguse üldpõhimõttena Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 ja mis vastab liidu õiguses kõnealuse konventsiooni artikli 6 lõikele 1, on EL toimimise lepingus sätestatud seaduslikkuse kontrolli raames liidu kohtul täielik pädevus, mis on talle ELTL artikli 261 kohaselt antud määruse nr 1/2003 artikliga 31 ja mis annab talle õiguse asendada komisjoni hinnangu enda omaga ja järelikult määratud trahv või karistusmakse tühistada, seda vähendada või suurendada. Kuna aluslepingutes ette nähtud kontroll tähendab, et liidu kohus teostab nii õiguslike kui faktiliste asjaolude kontrolli ja et tal on pädevus hinnata tõendeid, tühistada vaidlustatud otsus ning muuta trahvide summat, ei ilmne, et ELTL artiklis 263 sätestatud seaduslikkuse kontroll, mida trahvisumma puhul täiendab määruse nr 1/2003 artiklis 31 ette nähtud täielik pädevus, oleks vastuolus käesoleval ajal harta artiklis 47 sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte nõuetega. (vt punktid 33, 36 ja 38)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 43–45, 81, 84 ja 106)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 54, 55, 83 ja 106)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 56–58)

Suunised konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta ei kujuta endast ei õigusnormi, delegeeritud õigusnormi ELTL artikli 290 lõike 1 tähenduses ega konkurentsi valdkonnas määratud trahvide õiguslikku alust, milleks on üksnes määruse nr 1/2003 artikkel 23. Need kehtestavad käitumisnormi, mis sisaldab viidet järgimisele kuuluvale praktikale, mida haldusasutus ei või konkreetsel juhul eirata, esitamata võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi, ning piirduvad sellega, et kirjeldavad komisjoni järgitavat rikkumise analüüsimise meetodit ja kriteeriume, mida viimane peab trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võtma. Mitte ükski aluslepingute säte ei keela aga institutsioonil sellist viitavat käitumiseeskirja kehtestada. Järelikult oli komisjon pädev kõnealuseid suuniseid vastu võtma. (vt punktid 66–69)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 75)

Kuigi juriidiliste isikute isikliku vastutuse põhimõte on iseäranis tähtis tsiviilõigusliku vastutuse valdkonnas, ei oma see tähtsust rikkumise toimepanija määratlemisel konkurentsiõiguses, mille keskmes on ettevõtjate konkreetne tegevus. Nimelt otsustasid aluslepingute koostajad kasutada konkurentsiõiguse rikkumise toimepanija määratlemiseks ettevõtja mõistet, mitte aga äriühingu või juriidilise isiku mõistet, mida on kasutatud ELTL artiklis 54. See mõiste tähistab majandusüksust, isegi siis, kui õiguslikult koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust. Sellest järeldub, et juhul kui majandusüksus rikub konkurentsieeskirju, tuleb tal selle rikkumise eest ka vastutada. (vt punktid 101–104 ja 129)

Emaettevõtja poolt oma 100-protsendilisele või peaaegu 100-protsendilisele tütarettevõtjale mõju avaldamise eeldus püüab eelkõige tekitada tasakaalu esiteks sellise eesmärgi olulisuse – milleks on konkurentsieeskirjade, eriti EÜ artikli 81 vastase tegevuse hukkamõistmine ja sellise tegevuse kordumise ärahoidmine – ning teiseks liidu teatud üldpõhimõtete nõuete vahel, milleks on eelkõige süütuse presumptsioon, karistuste individuaalsuse põhimõte, õiguskindlus ja kaitseõigused, sh poolte võrdsuse põhimõte. Siiski on kõnealune eeldus ümberlükatav. Üksused, kes soovivad selle ümber lükata, võivad esitada kogu asjakohase teabe majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta, mis tütarettevõtjat ja emaettevõtjat seovad ning mida nad peavad selliseks, mis võib tõendada, et tütarettevõtja ja emaettevõtja ei ole üks majandusüksus, vaid et tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt. Tegemaks kindlaks, kas tütarettevõtja määrab oma tegevuse turul kindlaks iseseisvalt, tuleb arvesse võtta kogu asjakohast teavet majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta, mis seda tütarettevõtjat ja emaettevõtjat ühendavad ja mis võivad sõltuvalt olukorrast muutuda, mistõttu ei saa neid ammendavalt loetleda. Kaubanduspoliitika on seega üks element teiste seas ja pealegi ei tohi seda tõlgendada kitsalt. Lisaks asjaolu, et emaettevõtja võttis vastu käitumisjuhendi eesmärgiga takistada konkurentsiõiguse ja sellega seotud suuniste rikkumisi oma tütarettevõtjate poolt, ei muuda esiteks midagi tema suhtes tuvastatud rikkumise tegelikkuse seisukohast ja teiseks ei võimalda see tõendada, et nimetatud tütarettevõtjad otsustasid iseseisvalt oma kaubanduspoliitika üle. Käitumisjuhendi rakendamine viitab pigem emaettevõtja tegelikule kontrollile tütarettevõtjate kaubanduspoliitika üle. Asjaolust, et tema tütarettevõtjate mõned töötajad seda käitumisjuhendit ei järginud, ei piisa tõendamaks nende tütarettevõtjate kaubanduspoliitika iseseisvat laadi. (vt punktid 108–110 ja 112–114)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 115, 158 ja 159)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 124 ja 128)

Kuigi ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvisumma kindlaksmääramisel on rikkumise tegelik mõju turule tegur, mida tuleb rikkumise raskuse hindamisel arvesse võtta, on see vaid üks tegur mitme teguri hulgas, nagu näiteks rikkumise laad ja geograafilise turu suurus. Sellest järeldub, et konkurentsivastase tegevuse mõju ei ole iseenesest sobiva trahvisumma hindamisel määrav tegur. Eelkõige võivad tahtluse aspektiga seotud tegurid omada suuremat tähtsust kui tegevuse mõjuga seotud tegurid, iseäranis juhul, kui tegemist on eriti raskete rikkumistega, nagu seda on turgude jagamine. Lisaks sellele nähtub konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide arvutamise suuniste punkti 1A esimesest lõigust, et sellist mõju tuleb arvesse võtta vaid juhul, kui seda saab mõõta. Järelikult, kui liidu kohus võtab arvesse asjaomase rikkumise tegelikku mõju turule, eeldusel et see mõju on tõepoolest mõõdetav, teeb ta seda täiendavalt. (vt punktid 134–136)

Kui liidu kohus teostab kontrolli konkurentsiõiguse rikkumiste eest trahve määrava otsuse seaduslikkuse üle, ei saa ta tugineda kaalutlusruumile, mis on komisjonil, ei selliste tõendite valikul, mida on arvesse võetud konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide arvutamise suunistes nimetatud kriteeriumide kohaldamisel, ega ka nende tõendite hindamisel, et loobuda põhjalikust õiguslike ja faktiliste asjaolude kontrollimisest. Sama reegel kehtib ka siis, kui kohus kontrollib, kas komisjon on õigesti kohaldanud teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartelliasjades süüdistatud ettevõtjate koostöö puhul. Igal juhul ei takista võrdse kohtlemise põhimõte kohtlemast soodsamalt üksnes seda ettevõtjat, kes annab olulise lisaväärtuse 2002. aasta koostööteatise punkti 21 tähenduses, kui selle sätte eesmärk on õiguspärane. (vt punktid 155 ja 159)