36

Neil tingimustel otsustas Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas hinnangu andmisel sellele, kas [direktiivi 2011/95] artikli 12 lõike 1 punkti a teise lause tähenduses on lakanud [UNRWA] kaitse või abi kodakondsuseta palestiinlasele, tuleb territoriaalsest seisukohast arvesse võtta üksnes seda sektorit (Gaza tsoon, Jordaania, Liibanon, Süüria ja Jordani Läänekallas), kus kodakondsuseta isik enne UNRWA tegevuspiirkonnast lahkumist tegelikult elas (käesoleval juhul Süüria), või ka muid sektoreid? 2. Juhul kui lahkumise hetke seisukohast ei tule arvesse võtta üksnes seda üht sektorit, siis kas tuleb tingimusteta arvesse võtta UNRWA tegevuspiirkonna kõiki sektoreid? Kui ei, siis kas teisi sektoreid tuleb arvesse võtta ainult siis, kui kodakondsuseta isikul oli konkreetse sektoriga materiaalne (territoriaalne) seos? Kas sellise seose jaoks on vaja, et kodakondsuseta isiku alaline elukoht oli lahkumise ajal või enne seda selles sektoris? Kas materiaalse (territoriaalse) seose hindamiseks tuleb arvesse võtta muid asjaolusid? Kui jah, siis milliseid? Kas määrava tähtsusega on see, kas UNRWA tegevuspiirkonnast lahkumise hetkel oli kodakondsuseta isikul mõistlik võimalus minna asjaomasesse sektorisse? 3. Kas kodakondsuseta isikul, kes lahkub UNRWA tegevuspiirkonnast, sest ta on väga ebaturvalises olukorras selles sektoris, kus on tema tegelik elukoht, ja UNRWA ei ole võimeline pakkuma talle seal kaitset või abi, on ka siis direktiivi 2011/95 artikli 12 lõike 1 punkti a teise lauses ette nähtud ipso facto õigus kaitsele, kui ta on läinud sellesse sektorisse vaatamata sellele, et ta ei olnud sektoris, kus ta varem elas, väga ebaturvalises olukorras, ja hoolimata sellest, et tema sealt lahkumise ajal esinenud asjaolusid arvestades ei saanud ta loota, et UNRWA pakub talle uues sektoris kaitset või abi, ega seda, et ta saab lähiajal tagasi pöörduda sektorisse, kus ta varem elas? 4. Kas selleks, et teha kindlaks, kas kodakondsuseta isikule tuleb jätta ipso facto andmata pagulasseisund, sest [direktiivi 2011/95] artikli 12 lõike 1 punkti a teises lauses sätestatud tingimused ei ole enam täidetud pärast seda, kui kodakondsuseta isik lahkus UNRWA tegevuspiirkonnast, tuleb arvesse võtta üksnes seda sektorit, kus oli tema viimane alaline elukoht? Kui ei, siis kas analoogia alusel tuleb arvesse võtta ka neid sektoreid, mida tuleb vastavalt teisele eelotsuse küsimusele arvesse võtta lahkumise hetke seisukohast? Kui ei, siis milliste kriteeriumide alusel tuleb kindlaks määrata sektorid, mida tuleb taotluse üle otsustamise ajal arvesse võtta? Kas selleks, et [direktiivi 2011/95] artikli 12 lõike 1 punkti a teises lauses sätestatud tingimused ei oleks enam täidetud, on vaja (riiklike või riigilaadsete) ametivõimude valmisolekut kodakondsuseta isik asjaomases sektoris (uuesti) vastu võtta? 5. Juhul kui [direktiivi 2011/95/] artikli 12 lõike 1 punkti a teises lauses ettenähtud tingimuste täidetuse või täitmatuse tõttu on vaja arvesse võtta (viimase) alalise elukoha sektorit, siis millised kriteeriumid on alalise elukoha väljaselgitamisel määravad? Kas on vaja, et isik elaks elukohajärgse riigi loal riigis õiguspäraselt? Kui ei, siis kas on vähemalt vaja, et sektori pädevad ametivõimud on teadlikult talunud asjaomase kodakondsuseta isiku seal elamist? Kui vastus on jaatav, siis kas pädevad ametivõimud peavad olema olnud teadlikud asjaomase kodakondsuseta isiku konkreetsest ja isiklikust kohalolekust või piisab sellest, et nad on teadlikult talunud kodakondsuseta isiku kui suurema isikuterühma liikme seal elamist? Kui vastus on eitav, siis kas piisab teatava aja vältel seal tegelikust elamisest?“