ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Juhul, kui tühistatakse ESTÜ asutamislepingu sätete alusel vastu võetud otsus, milles tuvastatakse ST artikli 65 rikkumine, ning komisjon võtab peale selle lepingu kehtetuks muutumist tühistatud otsuse uuesti vastu määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 alusel, peab uue otsuseni viinud menetlus olema läbi viidud vastavalt selle määruse menetlusnormidele, isegi kui see menetlus algas enne määruse nr 1/2003 jõustumist.

Arvestades, et tühistatud akti asendamise menetlust võib põhimõtteliselt jätkata täpselt sealt, kus tekkis õigusvastasus, ei ole komisjon kohustatud vastu võtma uut vastuväiteteatist enne seda, kui ta teeb ST artikli 65 rikkumist tuvastava uue otsuse, kui eelmine tühistati seetõttu, et komisjonil puudus selle vastuvõtmise pädevus ESTÜ asutamislepingu alusel, mis ei olnud selle otsuse vastuvõtmise ajal enam jõus.

Määruse nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL] artiklite [101 ja 102] kohaste menetluste teostamist komisjonis, artikli 12 kohaselt tuleb komisjonil anda pooltele, kellele ta vastuväited adresseerib, võimaluse väljendada oma arvamusi suulise ärakuulamise käigus, kui pooled on seda oma kirjalikes seisukohtades taotlenud. Sellest järeldub, et komisjon on määruse nr 773/2004 artiklite 12 ja 14 kohaselt kohustatud andma pooltele võimaluse esitada oma argumendid ärakuulamisel, millele on kutsutud liikmesriikide konkurentsiasutused.

Võttes arvesse, kui tähtis on määrustes nr 1/2003 ja nr 773/2004 ette nähtud menetluse raames asjaomaste poolte taotlusel läbi viidav ärakuulamine, kuhu vastavalt viimati nimetatud määruse artikli 14 lõikele 3 on kutsutud liikmesriikide konkurentsiasutused, kujutab sellise ärakuulamise toimumata jäämine endast olulise menetlusnormi rikkumist. Kui õigusest sellisele määruses nr 773/2004 ette nähtud ärakuulamisele ei peeta kinni, ei pea ettevõtja, kelle õigusi on sel viisil rikutud, tõendama, et selline rikkumine võis mõjutada tema jaoks kahjulikult menetluse kulgu ja vaidlusaluse otsuse sisu. Seepärast on see menetlus paratamatult puudustega sõltumata võimalikest kahjulikest tagajärgedest asjaomase ettevõtja jaoks, mis võisid selle rikkumise tagajärjel tekkida.

(vt punktid 28, 29, 32, 35, 36, 40, 41, 45, 46, 48–50)
20

Neil asjaoludel otsustas Bundesfinanzhof (liidu maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2008/118 artikli 10 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte tingimused on täidetud ainult juhul, kui kogu aktsiisi peatamise korra alusel liikuv aktsiisikaup ei ole jõudnud sihtkohta, või võttes arvesse artikli 10 lõiget 6 on võimalik viidatud sätet kohaldada ka juhtudele, mil ainult osa aktsiisi peatamise korra alusel liikuvat aktsiisikaupa ei ole jõudnud sihtkohta? 2. Kas direktiivi 2008/118 artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et aktsiisikauba liikumine aktsiisi peatamise korra alusel lõpeb hetkel, mil kaubasaaja on tema juurde saabunud veovahendilt aktsiisikauba maha laadinud, nii et puudujäägi tuvastamine mahalaadimise käigus toimub veel kauba liikumise ajal? 3. Kas direktiivi 2008/118 artikli 10 lõikega 2 koostoimes artikli 7 lõike 2 punktiga a on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette, et sihtliikmesriigi õigus nõuda aktsiisi tasumist (lisaks [selle direktiivi] artikli 7 lõikes 4 välistatud juhtudele) oleneb üksnes sellest, et on tuvastatud eeskirjade rikkumine, kuid ei ole võimalik kindlaks teha, kus eeskirjade rikkumine aset leidis, või tuleb lisaks tuvastada, et aktsiisikaup on lubatud tarbimisse, sest see väljus aktsiisi peatamise korra alt? 4. Kas direktiivi 2008/118 artikli 7 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui direktiivi 2008/118 artikli 10 lõike 2 kohaselt tuvastatakse eeskirjade rikkumine, siis tuleb aktsiisi peatamise korra alusel liikunud ja sihtkohta mittesaabunud aktsiisikauba tarbimisse lubamist eeldada alati, kui direktiivi 2008/118 artikli 7 lõikes 4 ette nähtud aktsiisikauba tuvastatud puudujäägi täieliku hävimise või pöördumatu kahjustumise tõendamine ei ole võimalik?”
45

Lõpetuseks, Euroopa Kohus on juba varem otsustanud, et seoste tekitamisega võib olla tegemist ka siis, kui puudub igasugune asjaomaste toodete segiajamise tõenäosus (kohtuotsused Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, EU:C:1999:115, punkt 26, ja komisjon vs. Saksamaa, C‑132/05, EU:C:2008:117, punkt 45), ja tähtis on eelkõige see, et avalikkus ei seostaks omavahel toodete päritolu ja et ettevõtjal ei oleks võimalik kõnealuse geograafilise tähise mainest alusetult kasu saada (vt selle kohta kohtuotsus Bureau national interprofessionnel du Cognac, C‑4/10 ja C‑27/10, EU:C:2011:484, punkt 46).
3

Määruse nr 40/94 artiklis 8 „Suhtelised keeldumispõhjused” oli sätestatud: „1. Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui: [...] b) kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga. [...] 5. Lõike 2 tähenduses varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui see on identne või sarnane varasema kaubamärgiga ning seda tahetakse registreerida kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, kui varasema ühenduse kaubamärgi olemasolul on see omandanud ühenduses maine ja varasema siseriikliku kaubamärgi olemasolul on see omandanud maine asjaomases liikmesriigis ning kui taotletava kaubamärgi kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.”
22

Kui lähtuda mõiste „suitsu” laiast määratlusest KN‑i alamrubriigi 9027 10 10 tähenduses, siis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas on alust käsitada seadet suitsuanalüsaatorina ka juhul, kui see mõõdab peale põlemise tagajärjel tekkinud osakeste ka mehhaanilise protsessi tulemusel tekkinud osakesi. Mõlema kõnealuse seadme puhul on see nii. Ei ole võimalik kindlaks määrata, millises ulatuses mõõdab asjaomane kasutaja osakesi, mis on tekkinud põlemise tulemusel või mehaanilisel teel.
36

Eelnevast tuleneb, et asjaolu, et põhikohtuasjas kõnealused tooted on paberist ja võivad olla kaetud plastkilega ning nende tööpõhimõte on oluliselt lihtsam kui mõnedel teistel mõõteinstrumentidel, mis kasutavad keerulisemaid mehhanisme, või asjaolu, et need võimaldavad mõõta vaid etteantud temperatuurivahemikke, või asjaolu, et neid ei saa korduvalt kasutada, arvestades temperatuuri piirmäärani jõudmisel märgistuse pöördumatut muutumist, ei takista nende toodete klassifitseerimist KN‑i rubriiki 9025.
8

Määruse nr 2201/2003 artikli 15 „Kohtuasja üleviimine kohtusse, kus on asja arutamiseks paremad võimalused” kohaselt: „1. Erandina võivad selle liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine, kui nad leiavad, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side, oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja kui see on lapse parimates huvides: a) peatada kõnealuse menetluse või selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi kohtule vastavalt lõikele 4; või b) taotleda, et teise liikmesriigi kohus saaks pädevuse vastavalt lõikele 5. 2. Lõiget 1 kohaldatakse: a) ühe osapoole taotluse alusel või b) kohtu omal algatusel või c) teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal, millega lapsel on eriline side vastavalt lõikele 3. Kohtu omal algatusel või teise liikmesriigi kohtu taotluse põhjal toimunud üleviimisega peab nõustuma vähemalt üks osapool. 3. Lapsel loetakse olevat lõikes 1 nimetatud eriline side liikmesriigiga, kui see liikmesriik: a) on saanud lapse alaliseks elukohaks pärast lõikes 1 nimetatud kohtusse pöördumist või b) on lapse varasem alaline elukoht või c) on andnud lapsele kodakondsuse või d) on vanemliku vastutuse kandja alaline elukoht või e) on koht, kus asub lapse vara, kui kohtuasi käsitleb lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. 4. Asja sisuliseks arutamiseks pädev liikmesriigi kohus kehtestab tähtaja, mille jooksul tuleb vastavalt lõikele 1 pöörduda kõnealuse teise liikmesriigi kohtutesse. Kui selleks ajaks ei ole kohtutesse pöördutud, jätkab kohus, kuhu pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. 5. Juhul, kui see on kohtuasja konkreetsete asjaolude tõttu lapse parimates huvides, võivad kõnealuse teise liikmesriigi kohtud võtta pädevuse kuue nädala jooksul pärast nende poole pöördumist vastavalt lõike 1 punktile a või b. Sel juhul loobub kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevusest. Muul juhul jätkab kohus, kuhu esimesena pöörduti, pädevuse teostamist vastavalt artiklitele 8–14. [...]”
7

Määruse nr 2201/2003 artikkel 12 „Lepinguline kohtualluvus” sätestab: „1. Liikmesriigi kohtutel, kellel on artikli 3 tõttu pädevus lahutuse, lahuselu või abielu tühistamise taotluse suhtes, on pädevus kõigi selle taotlusega seotud vanemlikku vastutust käsitlevates küsimustes juhul, kui: a) vähemalt ühel abikaasadest on lapse ees vanemlik vastutus; ning b) abikaasad ja vanemliku vastutuse kandjad on kohtusse pöördumise ajal sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud ning see on lapse parimates huvides. […] 3. Liikmesriigi kohtutel on seoses vanemliku vastutusega pädevus lõikes 1 nimetamata menetlustes juhul, kui: a) lapsel on oluline side selle liikmesriigiga, eeskätt seetõttu, et üks vanemliku vastutuse kandjatest elab alaliselt selles liikmesriigis või et laps on selle liikmesriigi kodanik; ning b) kõik menetluse osapooled on kohtusse pöördumise ajal sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud ning see on lapse parimates huvides. […]”
59

Et tagada, et neid tingimusi tõepoolest täidetakse, peab vahistamismäärust täitev õigusasutus asjaomast olukorda konkreetselt kontrollima, võttes seejuures arvesse kõiki menetluse põhjendatuse ja kestuse puhul tähtsust omavaid asjaolusid, milleks on eelkõige asjaomaste liikmesriikide võimalik passiivsus ja sõltuvalt juhtumist see, kas tagaotsitav isik on ise seda kestust mõjutanud. Samuti tuleb arvesse võtta tagaotsitavale isikule tema suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse aluseks olnud faktiliste asjaoludega seoses mõistetud või mõistetavat karistust ja ohtu, et isik võib põgeneda.
Riigisisesed õigus- ja haldusnormid peavad selleks, et pädevad asutused teeksid direktiivi 2009/147 loodusliku linnustiku kaitse kohta artiklis 9 sätestatud erandeid alati kooskõlas liidu õigusega, olema koostatud nii, et nendes sätestatud erandite kohaldamine vastab õiguskindluse põhimõttele. Seetõttu peavad riigisisesed vastava valdkonna õigusnormid nägema ette erandi tegemise tingimused selgesti ja täpselt ning kohustama ametiasutusi, kellele nende kohaldamise kohustus on pandud, neid arvesse võtma. Seoses erandite tegemise korraga, mida tuleb kitsalt tõlgendada ning mis paneb erandipõhise tingimustele vastavuse tõendamiskoormuse erandi kohta otsustavale asutusele, tagavad liikmesriigid, et igasugust kaitsealuseid liike puudutavat sekkumist lubatakse ainult niisuguste otsuste alusel, millel on täpne ja piisav põhjendus, milles on viidatud direktiivi artikli 2 lõigetes 9 ja 1 sätestatud põhjustele, tingimustele ja nõuetele.

(vt punkt 47)
4

Selle määruse artikli 5 lõige 1 näeb ette: „1. Lennu tühistamise korral: c) on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, [välja arvatud juhul,] kui i) neid [on] tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega; või ii) neid on teavitatud tühistamisest vähemalt seitse päeva ja hiljemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või iii) neid on teavitatud tühistamisest hiljem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega. […]“. [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna määruse eestikeelne tõlge on ebatäpne.]
7

HS‑i selgitavates märkustes rubriigi 8518 kohta on kirjas: „Siia rubriiki kuuluvad mikrofonid, valjuhääldid, peatelefonid, kõrvatelefonid ja helisageduse elektrivõimendid, mis on esitatud eraldi, vaatamata otstarbele, milleks selline aparatuur on ette nähtud (näiteks telefonimikrofonid, peatelefonid, kõrvatelefonid, raadiovastuvõtjate valjuhääldid). Siia rubriiki kuuluvad ka elektrilised helisageduse võimendusaparatuuri komplektid. […] B. Valjuhääldid, korpusesse monteeritud või mitte Valjuhääldi ülesandeks on vastupidi mikrofonile – muuta elektrivõnkumised võimendilt õhule ülekantavaks mehaanilisteks võnkumisteks. Nende hulgas on järgmised tüübid: […] Sobitustransformaatorid ja võimendid on mõnikord valjuhäälditega kokku monteeritud. Üldjuhul on valjuhäälditesse tulev sisendsignaal analoogsignaal, kuid mõnel juhul on sisendsignaal digitaalne. Sellistesse valjuhäälditesse on sisse ehitatud digitaal-analoogmuundurid ning võimendid, mis saadavad õhku mehaanilisi võnkumisi. Valjuhääldid võivad olla monteeritud raamidele, šassiidele või erinevat tüüpi kappidesse (sageli akustiliselt projekteeritud) või isegi mööblielementidesse. Nad jäävad selles rubriigis klassifitseerituks ka siis eeldusel, et selle terviku põhifunktsiooniks on olla valjuhääldi. Eraldi esitatud raamid, šassiid, kapid jne jäävad ka siin klassifitseerituks eeldusel, et nad on ära tuntavad kui peamiselt valjuhääldite monteerimiseks ette nähtud; grupis 94 nimetatud mööbliesemed, mis lisaks oma normaalfunktsioonile võivad olla kasutatud valjuhääldite paigutamiseks, klassifitseeritakse grupis 94. Rubriiki kuuluvad arvutiga ühendamiseks mõeldud valjuhääldid, kui nad on eraldi esitatud.“
43

Neil asjaoludel ei ole vaja viidata, nagu seda tegi Ühendkuningriigi valitsus, mõistele „kindlustusvahendus“, mida on nimetatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. detsembri 2002. aasta direktiivi 2002/92 kindlustusvahenduse kohta (EÜT 2003, L 9, lk 3; ELT eriväljaanne 06/04, lk 330) artikli 2 punktis 3, ega nõukogu 13. detsembri 1976. aasta direktiivi 77/92/EMÜ kindlustusagentide ja kindlustusmaaklerite (ex ISIC rühm 630) tegevuse puhul asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamist hõlbustavate meetmete ja eelkõige selle tegevusega seonduvate üleminekumeetmete kohta (EÜT 1977, L 26, lk 14), mille direktiiv 2002/92 asendas, artikli 2 lõikes 1 viidatud kindlustusmaaklerite ja kindlustusagentide tegevuse mõistetele. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 46 märkis, on nende direktiivide eesmärk aidata kaasa asjaomaste teenuste vabale liikumisele Euroopa Liidus ning neil on teistsugune eesmärk kui käibemaksudirektiivil. Kõnealuseid määratlusi ei saa niisiis sellistena kasutada selleks, et määrata käibemaksust vabastatud tehingute kohaldamisala kindlaks käibemaksudirektiivi raames.
27

Neil asjaoludel tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2004/48 artikli 13 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab intellektuaalomandi õiguse rikkumise tõttu kahju saanud isikul, kes nõuab oma varalise kahju eest hüvitist, mis on vastavalt selle artikli lõike 1 teise lõigu punktile b arvutatud hüpoteetilise autoritasu alusel, lisaks nõuda mittevaralise kahju eest hüvitist, mis on ette nähtud kõnealuse artikli lõike 1 teise lõigu punktis a.
Määruse artiklis 23 on sätestatud:

„1. Kui lepinguosalised, kellest ühe või mitme alaline elukoht on liikmesriigis, on kokku leppinud, et konkreetsest õigussuhtest tulenenud või tuleneda võivate vaidluste lahendamiseks on pädev liikmesriigi kohus või kohtud, on see kohus või need kohtud pädevad. Kui lepinguosalised ei ole kokku leppinud teisiti, on kohtul või kohtutel ainupädevus. […]

[…]

5. Kokkulepetel või usaldusühingu asutamisdokumendi sätetel, millega pädevus kindlaks määratakse, ei ole juriidilist jõudu, kui need on vastuolus artiklitega 13, 17 või 21, või kui kohtud, kes nende kohaselt pädevad ei ole, on ainupädevad artikli 22 kohaselt.“
Conseil du contentieux des étrangers (välismaalaste küsimustes pädev halduskohus) jättis kaebuse 30. aprilli 2014. aasta otsusega rahuldamata. Selles otsuses märkis nimetatud kohus eeskätt järgmist:

„Igal juhul tõdeb Conseil [du contentieux des étrangers (välismaalaste küsimustes pädev halduskohus)], et sellest ajast, kui [A. Bensada Benallal] esitas äriühinguga […] sõlmitud töölepingu kuni […] aruandeni, mille tulemusel tehti vaidlustatud otsus, oli möödunud peaaegu aasta ning et selle ajavahemiku vältel ei esitanud ega edastanud [A. Bensada Benallal] [välismaalaste ametile] mingit teavet seoses kaebuses tõstatatud probleemidega, mis tal väidetavalt tekkisid kõnealuse äriühinguga sõlmitud töölepingu raames.

Kui [A. Bensada Benallal] leidis, et tal on võimalik esitada andmeid, mis takistavad elamisloa kehtetuks tunnistamist, oli ta kohustatud neist [välismaalaste ametile] teatama, mitte [välismaalaste amet] ei olnud kohustatud [A. Bensada Benallalit] paluma selle kohta oma seisukohti esitada. Kohus meenutab, et kaebaja on kohustatud tõendama, et ta vastab selle õiguse olemasolu ja säilimise tingimustele, millele ta tugineb. Kuna [A. Bensada Benallal] esitas Belgias töötajana registreerimise tunnistuse taotluse, võis/pidi ta õiguspäraselt eeldama, et töölepingu täitmata jätmine (isegi kui see toimus temast sõltumata) toob kaasa tagajärjed tema riigis viibimisele, ja olema teadlik, et ta peab ise selle teabe [välismaalaste ametile] edastama, mida ta aga haldustoimikust nähtuvalt ei teinud.

Asjaolu, et [A. Bensada Benallal] „ei saanud ühtegi tähtkirja, nagu uurimise käigus kinnitust leidis, ja et tal seega ei olnud võimalust olla ära kuulatud“, ei sea eelnevat järeldust kahtluse alla, kuna [A. Bensada Benallali] etteheide seondub tema ärakuulamisega […] sotsiaalinspektori poolt (kusjuures see ärakuulamine ei põhine ainult seletustel, vaid ka objektiivsetel tuvastatud asjaoludel, millest [A. Bensada Benallal] ei ole ühtegi vaidlustanud) ega seondu otseselt [vaidlustatud] otsusega.“
10

Direktiivi 2013/32 artikli 28 „Menetlus taotluse kaudse tagasivõtmise või sellest loobumise korral“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud: „1. Kui on piisav alus arvata, et taotleja on oma taotluse kaudselt tagasi võtnud või sellest loobunud, tagab liikmesriik, et menetlev ametiasutus teeb kas otsuse taotluse läbivaatamise lõpetamise kohta või juhul, kui menetlev ametiasutus peab taotlust selle sisu piisava läbivaatamise järel kooskõlas [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta] direktiivi 2011/95/EL[, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT L 337, lk 9)] artikliga 4, lükkab taotluse tagasi. Liikmesriigid võivad eeldada, et taotleja on oma rahvusvahelise kaitse taotluse kaudselt tagasi võtnud või sellest loobunud, eelkõige juhul kui on kindlaks tehtud, et: […] b) taotleja varjab end või on lahkunud loata oma elukohast või kohast, kus teda hoiti, ilma et ta oleks mõistliku aja jooksul pädeva ametiasutusega ühendust võtnud, või kui taotleja ei ole mõistliku aja jooksul täitnud kohustust kohale ilmuda või muul viisil ühendust võtta, välja arvatud juhul, kui taotleja tõestab, et ta ei saanud seda teha temast mitteolenevatel põhjustel. Liikmesriigid võivad käesolevate sätete rakendamisel kehtestada tähtajad või suunised. 2. Liikmesriigid tagavad, et taotlejal, kes võtab pädeva ametiasutusega uuesti ühendust pärast seda, kui käesoleva artikli lõikes 1 osutatud otsus taotluse läbivaatamise lõpetamise kohta on vastu võetud, on õigus nõuda oma juhtumi uut läbivaatamist või õigus esitada uus taotlus, mille suhtes ei kohaldata artiklites 40 ja 41 osutatud menetlust. […] Liikmesriigid võivad lubada tuvastavatel asutustel jätkata taotluse läbivaatamist sealt, kus see pooleli jäi.“
2

Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üks pool on Kødbranchens Fællesråd (Taani lihatööstuse katusorganisatsioon), kes esindab seitset tapamajana tegutsevat ettevõtjat: Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S ja Vejle Eksportslagteri A/S (edaspidi koos „ettevõtjad“), ning teine pool Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri (toidu‑, põllumajandus‑ ja kalandusministeerium) koos Fødevarestyrelseniga (Taani Veterinaar‑ ja Toiduamet) sööda‑ ja toidualastest ametlikest kontrollidest tulenevate kulude katmiseks ette nähtud lõivude kogumise üle.
18

Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Törvényszék (Budapesti kohus, Ungari) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas [direktiivi 89/104] artikli 5 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et kaubamärgiomanik võib keelata veebikuulutuses nimetatud kolmandal isikul teatava tähise kasutamise selle isiku teenuste suhtes, mis on identsed nende kaupade ja teenustega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui esineb tõenäosus, et see tähis aetakse segi kaubamärgiga, mis on esitatud selles reklaamis nii, et tarbijatel võib tekkida ebaõige mulje, et nimetatud kolmanda isiku ettevõtte ja kaubamärgiomaniku vahel on kaubanduslikud suhted, ja seda isegi siis, kui nimetatud kuulutust ei ole veebis kättesaadavaks teinud kuulutuses nimetatud isik või tema nimel mõni muu isik või kui see kuulutus on veebis kättesaadav hoolimata sellest, et selles nimetatud isik on teinud kõik temast oleneva, et kuulutus veebist kõrvaldataks, kuid see ei ole andnud tulemust?“
HS‑i rubriigi 2309 selgitav märkus näeb ette:

„Sellesse rubriiki kuuluvad magustatud loomasöödad ja tööstuslikult valmistatud loomasöödad, mis koosnevad mitmete toiteainete segust ja on mõeldud:

[...]

2) sobiva söödaratsiooni saavutamiseks orgaaniliste või anorgaaniliste ainete (söödalisandid […]) lisamise teel põllumajanduses toodetud söötadele; või

3) kasutamiseks komplekssöötade või söödalisandite valmistamisel.

[...]

B.– Valmistised, mis on mõeldud põllumajanduses toodetud söötade tasakaalustamiseks (söödalisandid)

Põllumajanduses toodetud söödad sisaldavad harilikult vähe valke, mineraale ja vitamiine. Valmistised on mõeldud nende defitsiidi kompenseerimiseks, selleks et kindlustada hästi tasakaalustatud söödaratsiooni, mis sisaldab valke, mineraale ja vitamiine pluss täiendavaid energeetilisi söötasid (süsivesikud) mis teenivad teiste koostisosade kandja ülesandeid.

Kuigi kvalitatiivselt need valmistised on võrdlemisi sarnase koostisega kui need mis on kirjeldatud punktis A, on need eristatavad ühe kindla toitaine suhteliselt kõrge sisalduse tõttu.

[...]

C.– Punktides A ja B eespool kirjeldatud komplekssöötade ja söödalisandite valmistamiseks kasutatavad valmistised

Need valmistised, mida tuntakse kaubanduses „preemiksitena“ on kõige üldisemalt kompleksvalmistised, mis koosnevad erinevatest ainetest (mõnikord kutsutakse ka lisanditeks) milliste iseloom ja omavahelised proportsioonid varieeruvad vastavalt loomakasvatussaadusele, mille saamiseks ta on mõeldud. [...]

[...]

Sellesse rubriiki ei kuulu:

a) [Liittooted (graanulid)], mis on valmistatud ühest ainsast materjalist või mitme erineva materjali segust ja millised on sellistena klassifitseeritud muusse spetsiifilisse rubriiki, isegi siis, kui need sisaldavad lisatud sideaineid (melassid, tärklised jne) hulgas, mis ei ületa 3% massist (rubriigid 0714, 1214, 2301 jne).

[...]

d) Taimsed jäätmed, jäägid ja kõrvaltooted rubriigist 2308.

[...]“.
39

Neil asjaoludel tuleb teha järeldus, et sellise toote, millega on tegemist põhikohtuasjas, soovitatud maksimaalne päevaannus sisaldab kaltsiumi oluliselt suuremas koguses, kui on soovitatav või vajalik tavatoitumise puhul. Kuna see toode vastab ka KN‑i grupi 30 lisamärkuse 1 esimese lõigu punktides a–d ette nähtud nõuetele, siis kuulub see KN‑i rubriiki 3004.