KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MACIEJ SZPUNAR

esitatud 27. märtsil 2019 ( 1 )

Kohtuasi C‑716/17

A

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Østre Landsret (idapiirkonna apellatsioonikohus, Taani))

Eelotsusetaotlus – Töötajad – Vaba liikumise piirangud – Võlgade ümberkujundamise menetluse algatamine – Elukohatingimus – Lubatavus

I. Sissejuhatus

1. Kohtuotsuses Radziejewski ( 2 ) leidis Euroopa Kohus, et riigisisene õigusnorm, mis seab võlavabastuse andmise sõltuvusse asjaomases liikmesriigis elukoha omamise tingimusest, kujutab endast töötajate vaba liikumise piirangut, mis on ELTL artikliga 45 põhimõtteliselt keelatud.

2. Käesolev kohtuasi puudutab küsimust, kas Taani õigusnormid kohtualluvuse kohta võla vähendamise menetlustes on vastuolus ELTL artikliga 45. Erinevalt kohtuotsuse Radziejewski ( 3 ) aluseks olnud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohtust leiab käesolevas asjas eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kõnealune õigusnorm kujutab endast töötajate vaba liikumise piirangut. Sellegipoolest soovib Østre Landsret (idapiirkonna apellatsioonikohus, Taani) oma esimese eelotsuse küsimusega teada, kas see piirang võib siiski olla põhjendatud. Oma teise küsimusega, mis on esitatud teise võimalusena, palub see kohus Euroopa Kohtul esitada seisukoht selle kohta, kas käesoleva kohtuasja asjaoludel on ELTL artiklil 45 vahetu õigusmõju võla vähendamise taotluse esitanud võlgniku eraõiguslikele võlausaldajatele.

II. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Määrus (EÜ) nr 44/2001

3. Määruse (EÜ) nr 44/2001 ( 4 ) artikkel 1 sätestab: „1. Käesolevat määrust kohaldatakse tsiviil- ja kaubandusasjade suhtes igat liiki kohtutes. Eelkõige ei kohaldata seda maksu-, tolli- ja haldusasjade suhtes. 2. Käesolevat määrust ei kohaldata: […] b) pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtumenetluse, kompromissi tegemise ja muude selliste menetluste suhtes; […]“.

2. Määrus (EL) nr 1215/2012

4. Määruse (EL) nr 1215/2012 ( 5 ) artikkel 1 sätestab: „1. Käesolevat määrust kohaldatakse tsiviil- ja kaubandusasjade suhtes igat liiki kohtutes. Eelkõige ei kohaldata seda maksu-, tolli- ja haldusasjade suhtes ega riigi vastutuse suhtes tegevuse või tegevusetuse eest riigivõimu teostamisel (acta iure imperii). 2. Käesolevat määrust ei kohaldata järgmise suhtes: […] b) pankrotimenetlus, maksejõuetute äriühingute või muude juriidiliste isikute likvideerimismenetlus, kohtumenetlus, kompromissi tegemine ja muud sellised menetlused; […].“

3. Määrus (EL) 2015/848

5. Määruse (EL) 2015/848 ( 6 ) artikkel 1 „Reguleerimisala“ sätestab: „1. Käesolevat määrust kohaldatakse kõiki võlakohustusi hõlmavatele avalikele menetlustele, sealhulgas eelmenetlusele, mis põhinevad maksejõuetust reguleerivatel õigusnormidel ning mille raames päästmise, võla ümberkujundamise, saneerimise või likvideerimise eesmärgil […] b) on võlgniku vara ja äriasjad kohtu kontrolli või järelevalve all või […].“

6. Määruse 2015/848 põhjenduses 88 on aga meenutatud, et see määrus ei ole Taani Kuningriigi suhtes siduv ega kohaldatav. Taani Kuningriigi suhtes ei olnud siduv ka sellele määrusele eelnenud määrus (EÜ) nr 1346/2000. ( 7 )

B. Taani õigus

7. Pankrotiseaduse (konkursloven) § 3 sätestab: „1. Taotlus võla restruktureerimiseks, pankroti väljakuulutamiseks või võla vähendamiseks esitatakse võlgniku tegevuskohajärgsele pankrotikohtule. 2. Kui võlgnik ei tegele majandustegevusega Taanis, esitatakse taotlus tema elukohajärgsele pankrotikohtule. […]“.

8. „Elukoha“ (hjemting) mõistet tuleb tõlgendada eelkõige vastavalt kohtute seaduse (retsplejeloven) §-le 235, mis on sõnastatud järgmiselt: „1. Kohtumenetlus tuleb algatada kostja alalise elukoha järgses kohtus, välja arvatud juhul, kui õigusaktidega on ette nähtud teisiti. 2. Alaline elukoht on selles kohtupiirkonnas, kus on kostja elukoht. Kui kostjal on elukoht mitmes kohtupiirkonnas, loetakse igaüks neist tema alaliseks elukohaks. 3. Kui kostjal elukohta ei ole, loetakse alaliseks elukohaks see kohtupiirkond, kus ta elab. 4. Kui kostjal ei ole elukohta ega ole teada, kus ta elab, loetakse tema alaliseks elukohaks kohtupiirkond, kus oli viimati tema elukoht või kus ta viimati elas.“

III. Põhikohtuasja asjaolud

9. Põhikohtuasjas kaebuse esitaja A on Taani kodanik ja Taanis tegutsev töötaja, tal on ka Taanis täielik maksukohustus. Tema elukoht on Rootsis.

10. A esitas 8. veebruaril 2017 Kopenhaageni Sø- og Handelsrettenile (merendus- ja kaubanduskohus, Taani) võla vähendamise taotluse. Taotlus hõlmas Taani võlausaldajatelt alates 1999. aastast saadud summasid.

11. Sø- og Handelsretten (merendus- ja kaubanduskohus) jättis taotluse 6. aprilli 2017. aasta määrusega rahuldamata kohtualluvuse puudumise tõttu. Selle kohtu sõnul ei ole A Taani kohtute alluvuses, kuna A ei tegele selles riigis iseseisva majandustegevusega ja seal ei ole tema alaline elukoht.

12. Seega peab Østre Landsret (idapiirkonna apellatsioonikohus) teise astme kohtuna otsustama, kas A esitatud võla vähendamise taotlus allub Taani kohtutele. Kõnealune kohus leiab, et see võib alluda Taani kohtutele, kui võla vähendamise menetlustes kohaldatavad Taani kohtualluvuse eeskirjad on liidu õigusega vastuolus.

IV. Eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

13. Neil asjaoludel otsustas Østre Landsret (idapiirkonna apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule hindamiseks järgmised küsimused: „1. Kas ELTL artikliga 45, nii nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud [kohtuotsuses Radziejewski ( 8 )], on vastuolus kohtualluvust reguleeriv õigusnorm, näiteks käesolevas asjas kõne all olev Taani õigusnorm, mille eesmärk on tagada, et võla vähendamisega seotud asja menetleval kohtul on olemas teadmised sotsiaal-majandusliku olukorra kohta, milles võlgnik ja tema perekond elavad ja mille puhul tuleb eeldada, et nad elavad selles ka edaspidi, ja kohus saab neid teadmisi hindamisel kasutada, ning et nimetatud hindamine võib toimuda vastavalt varem kindlaks määratud tingimustele, mis määratlevad, millist elatustaset võib võla vähendamise korral pidada vastuvõetavalt tagasihoidlikuks? Kui vastus esimesele küsimusele on, et kõnealust piirangut ei saa pidada põhjendatuks, palutakse Euroopa Kohtult vastust järgmisele küsimusele: 2. Kas ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellel on vahetu õigusmõju ka eraõiguslike isikute vahelistes olukordades, näiteks käesolevas asjas kõne all olevas, millest tulenevalt peavad eraõiguslikud võlausaldajad aktsepteerima teise riiki kolinud võlgniku poolt neile võlgnetava võlasumma vähendamist või täielikku kustutamist?“

14. Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 22. detsembril 2017.

15. Oma kirjalikud seisukohad esitasid A, Taani valitsus ja Euroopa Komisjon. Need menetlusosalised osalesid 15. jaanuaril 2019 toimunud kohtuistungil.

V. Analüüs

16. Selleks, et hästi aru saada käesolevas asjas kaalul olevatest küsimustest, tuleb kõigepealt asetada eelotsuse küsimustega tõstatatud probleemid liidu rahvusvahelise eraõiguse konteksti. Selleks esitan sissejuhatuseks mõned märkused Taani võla vähendamise menetluse kohta. Seejärel analüüsin, kas see menetlus kuulub liidu õigusaktide kohaldamisalasse. Lõpetuseks analüüsin nende kaalutluste põhjal eelotsuse küsimusi.

A. Taanis kohaldatav võla vähendamise menetlus

17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus seletab, et Taanis kohaldatav võla vähendamise menetlus algab siis, kui võlgnik esitab võla vähendamise taotluse pankrotikohtule. See kohus kohtub võlgnikuga ja teeb kindlaks, kas on tegureid, mis takistavad niisuguse menetluse algatamist. Selles staadiumis analüüsitakse samuti Taani kohtutele alluvuse küsimust ning selles staadiumis ongi menetlus, milles tõstatati kõnesolevad eelotsuse küsimused.

18. Kui kohus on pädev ja selles staadiumis puuduvad asjaolud, mis takistavad võla vähendamise menetluse algatamist, algatab pankrotikohus selle menetluse. Selleks määrab pankrotikohus võlgniku abistamiseks advokaadi, kes peab võlgniku majandusliku olukorra põhjalikult läbi vaatama ja koostama võla vähendamise kava. Kava sisaldab võlgniku varade ja kohustuste üksikasjalikku kirjeldust, ülevaadet leibkonna üldisest majanduslikust olukorrast ja ettepanekut võlgade vähendamiseks.

19. Kõnesolev ettepanek saadetakse võlausaldajatele, kes astuvad alles siis menetlusse. Võlausaldajatele antakse tähtaeg selle ettepaneku kohta vastuväidete esitamiseks. Pankrotikohus kutsub seejärel kokku istungi, kus tehakse otsus võla vähendamise taotluse kohta.

20. Pankrotikohus võib määrata võla vähendamise, kui esiteks võlgnik tõendab, et ta ei ole võimeline ega saa ka mitmel järgneval aastal võimeliseks oma võlakohustusi täitma, ning teiseks kui leitakse, et võla vähendamine võib püsivalt parandada võlgniku majanduslikku olukorda. Võla vähendamise määrust ei saa teha muu hulgas siis, kui võlgniku majandusliku olukorra kohta puudub selgus. Pankrotikohus võib samuti jätta võla vähendamise taotluse rahuldamata, kui seda takistavad muud asjaolud.

21. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu Taani õigusnormide tõlgendusest selgub, et pankrotikohus peab saama hinnata võlgniku ning tema abikaasa või elukaaslase ja lapse/laste varasemat, praegust ja tulevast sotsiaal-majanduslikku olukorda, et tuvastada, kas taotleja puhul on võla vähendamise tingimused täidetud. Selleks hindamiseks, mis hõlmab eelkõige võlgniku esitatud teabe kontrollimist, on sageli vaja teadmisi kohalikest oludest. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tähtis, et võla vähendamise taotlusi menetleks võlgniku elukohajärgne kohus.

B. Sissejuhatav märkus liidu rahvusvahelise eraõiguse aktide kohaldatavuse kohta

22. Esiteks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Taani Kuningriik ei kohalda määrust nr 1346/2000, ning toob välja, et kohtuotsust Radziejewski ( 9 ) arvestades ei oleks Taani võla vähendamise menetlus kõnealuse määrusega hõlmatud ka juhul, kui see määrus oleks seal kohaldatav. Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nii nagu selles kohtuotsuses käsitletud Rootsi võlavabastusmenetlus, ei too Taani menetlus kaasa seda, et võlgnik kaotab oma vara käsutamise õiguse.

23. Olgu märgitud, et kohtuotsuses Radziejewski ( 10 ) märkis Euroopa Kohus, et Rootsi võlavabastusmenetlust ei ole nimetatud määruse nr 1346/2000 A lisas ning seda määrust kohaldatakse ainult selles lisas loetletud menetluste suhtes. ( 11 ) Seda mõttekäiku järgides leidis Euroopa Kohus otsuses Bank Handlowy ja Adamiak, ( 12 ) et Prantsuse kaitsemeetmete sauvegarde-menetlus kuulub määruse nr 1346/2000 kohaldamisalasse, kuna see on nende menetluste hulgas, mis on kantud selle määruse A lisasse. Siiski on mõni autor väljendanud kahtlust, kas see menetlus vastab nimetatud määruse artikli 1 lõikes 1 sätestatud tingimustele. ( 13 ) Niisiis järeldasid need autorid sellest, et menetluse kandmisega määruse nr 1346/2000 A lisasse võivad liikmesriigid teha selle määruse kohaldatavaks menetluste suhtes, mis ei täida tingimusi, mis määravad kindlaks selle määruse kohaldamisala. ( 14 )

24. Siiski leian, et käesolevas asjas ei ole vaja arutada küsimust, kas menetlus, mis ei täida määruse nr 1346/2000 artikli 1 lõikes 1 sätestatud tingimusi, võiks olla kantud selle määruse A lisasse. Taani menetlus ei kuulu sellesse lisasse lihtsalt sellepärast, et Taani Kuningriik seda määrust ei kohalda.

25. Peale selle on tõsi, et – nagu märgivad Taani valitsus ja komisjon – määrusele nr 1346/2000 järgnenud määrus 2015/848 paistab võla vähendamise menetlusi hõlmavat. Määruse 2015/848 artikli 1 lõike 1 punktist b tuleneb, et seda määrust kohaldatakse kõiki võlakohustusi hõlmavatele avalikele menetlustele, mis põhinevad maksejõuetust reguleerivatel õigusnormidel ning mille raames võla ümberkujundamise eesmärgil on võlgniku vara ja äriasjad kohtu kontrolli või järelevalve all, tingimusel, et – nagu tuleneb selle määruse artikli 1 lõike 1 kolmandast lõigust – need menetlused on loetletud sama määruse A lisas. ( 15 ) Siiski on oluline märkida, et samamoodi nagu määrus nr 1346/2000 ei ole ka määrus 2015/848 Taani Kuningriigi suhtes siduv. Lisaks on määrus 2015/848 kohaldatav pärast 26. juunit 2017 algatatud menetluste suhtes, ( 16 ) samas kui põhikohtuasja aluseks olnud taotlus esitati 7. veebruaril 2017.

26. Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et, vastupidi maksejõuetusmenetluse määrustele, on määrus nr 44/2001 Taani Kuningriigis kohaldatav „paralleellepingu“ alusel. ( 17 )

27. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul aga ei kuulu Taani võla vähendamise menetlus ei määruse nr 44/2001 ega sellele järgnenud määruse nr 1215/2012 kohaldamisalasse. Mõlema määruse artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt ei ole need määrused kohaldatavad pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või muude juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtumenetluste, kompromissi tegemise ja muude selliste menetluste suhtes.

28. Selles osas jagan eelotsusetaotluse esitanud kohtu vaatepunkti.

29. Kui võla vähendamise menetlus vastab määruse 2015/848 artikli 1 lõikes 1 kehtestatud tingimustele ja võib seetõttu kuuluda selle määruse kohaldamisalasse, ei saa see menetlus minu arvates kuuluda määruse nr 1215/2012 kohaldamisalasse. Määrus nr 1215/2012 ja määrus 2015/848 on teineteist täiendavad ja nende kohaldamisalad ei tohiks kattuda. ( 18 )

30. Asjaolu, et määrus 2015/848 ei ole Taanis kohaldatav, ei puutu asjasse. ( 19 ) Määruse nr 1215/2012 kohaldamisala ei saa määrata kindlaks selle alusel, kas määrus 2015/848 on asjaomases riigis kohaldatav või mitte.

31. Peale selle, nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 23 ja 24, sõltub määruse 2015/848 kohaldatavus menetluse lisamisest selle määruse A lisasse. ( 20 ) Siiski on ilmselge, et menetlus, mis täidab määruse 2015/848 artikli 1 lõikes 1 sätestatud tingimusi, ei saa kuuluda määruse nr 1215/2012 kohaldamisalasse ainuüksi sellepärast, et see menetlus ei ole kantud määruse 2015/848 A lisasse. ( 21 )

32. Kokkuvõtteks võib nentida, et eelotsusetaotluses käsitletav Taani menetlus võla vähendamiseks ei kuulu määruste nr 1346/2000, nr 44/2001 ja nr 1215/2012 kohaldamisalasse. Sellest tulenevalt ei ole nendes määrustes sätestatud norme käesolevas asjas esitatud eelotsuse küsimuste analüüsimisel arvesse võetud. Sellegipoolest käsitlen esimese eelotsuse küsimuse analüüsis probleeme, mis puudutavad määruse 2015/848 kohaldamist niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kuna Taani valitsus paistab olevat tuletanud sellest määrusest argumendi, et põhjendada oma seisukohta, mille kohaselt Taani õigusnormis ette nähtud elukohatingimus ei ole ELTL artikliga 45 vastuolus.

C. Esimene eelotsuse küsimus

33. Oma esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas niisugune elukohatingimus, nagu on ette nähtud Taani õigusnormis, võib olla põhjendatud asjaoluga, et see võimaldab tagada, et võla vähendamise taotlust menetlev kohus saaks teha otsuse võlgniku ning tema perekonna varasema, praeguse ja tulevase sotsiaal-majandusliku olukorra põhjal.

34. Seevastu ei palu eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul esitada oma seisukohta selle kohta, kas Taani õigusnormis ette nähtud elukohatingimus kujutab endast töötajate vaba liikumise piirangut, mis on põhimõtteliselt keelatud ELTL artikliga 45. Kohtuotsusele Radziejewski ( 22 ) viidates leiavad eelotsusetaotluse esitanud kohus ning kõik menetlusosalised, et asjaomane Taani õigusnorm piirab töötajate vaba liikumist. Siiski lahknevad nende arvamused selles osas, mis puudutab selle piirangu põhjendatust.

35. Enne sisulist analüüsi esitan mõned märkused kohtualluvuse eeskirjadega loodud võimalike piirangute kohta kohtuotsust Radziejewski silmas pidades. ( 23 ) Seejärel analüüsin eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja Taani valitsuse esitatud argumente arvestades küsimust, kas käesoleva kohtuasja asjaoludel võib elukohatingimust pidada põhjendatuks.

1. Vaba liikumise piirangu olemasolu

36. Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas rõhutanud, et riigisisene säte, milles on ette nähtud eristamine elukoha kriteeriumi alusel, võib halvemasse olukorda seada peamiselt teiste liikmesriikide kodanikud, ning sellest tulenevalt kujutada endast kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel, mis on vastuolus töötajate vaba liikumisega. ( 24 )

37. Käesolev asi aga puudutab rahvusvahelist kohtualluvust käsitlevaid riigisiseseid eeskirju. Nende eeskirjade jaoks on olemuslikult vaja seotuse kriteeriume, mille alusel ühe riigi ametiasutustele määratakse pädevus menetleda teatud liiki kohtuasju. Peale selle põhinevad need eeskirjad eelkõige korrakohase õigusemõistmise huvides suures osas eeldusel, et asjaomase kohtuasja ja selle riigi vahel, mille kohtute alluvusse selle kohtuasja menetlemine kuulub, peab olema seos. ( 25 ) Niisiis ei ole üllatav, et seotuse kriteeriumi puhul on tihti viidatud elukohale.

38. Kui järgida mõttekäiku, et kohtualluvuse eeskirjale elukohta puudutava seotuse kriteeriumi lisamine kujutab endast kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel, võib see viia selleni, et leitakse, et kõik kohtualluvuse eeskirjad, mis põhinevad elu- või asukoha ja asjaomase riigi vahelise seose olemasolul, on juba oma olemuse poolest diskrimineerivad ning seetõttu põhimõtteliselt vastuolus liidu õigusega kehtestatud vabadustega.

39. Mulle tundub aga, et selline tulemus oleks paradoksaalne, kuna pädevuse jaotus toimub tänapäeval kohtualluvuse eeskirjade kaudu, milles kasutatakse seotuse kriteeriume.

40. Ei tohi unustada asjaolu, et käesolev kohtuasi puudutab kohtualluvuse erinormi, mis käsitleb võla vähendamise menetlust. Nende menetluste suhtes ei ole vähemalt käesoleva kohtuasja ajalises kontekstis kehtestatud ühtlustatud kohtualluvuse eeskirju. Lisaks ei ole liikmesriigid kohustatud võla vähendamise menetlust oma riigisisesesse õigusesse lisama.

41. Üldiselt ei anna kohtualluvuse eeskirjad, vähemasti mitte otseselt, sisulisi õigusi. Nende roll piirdub õiguse andmise või sellest keeldumise üle otsustamiseks pädevate ametiasutuste määramisega.

42. Siiski on liikmesriikidel niisuguse erilise menetluse nagu võla vähendamise menetluse puhul vabadus see oma riigisisesesse õigusesse sisse viia või viimata jätta. Sellest tulenevalt ei piirdu kohtualluvuse eeskirja roll üksnes pädevuse jaotamisega kõikide liikmesriikide ametiasutuste vahel. Niisuguse menetluse puhul võib ühe liikmesriigi kohtute pädevus väljenduda võla vähendamise võimaluse saamises ning seega võla vähendamise otsuses, mis kehtib asjaomase liikmesriigi territooriumil võlgniku võlausaldajate suhtes.

43. Sellest tulenevalt ei ole välistatud, et riigisisene kohtualluvuse eeskiri, millega seadusandja määrab praktikas kindlaks, kelle suhtes võib teatud menetlust kohaldada, võib takistada või pärssida liikmesriigi kodanikust töötaja lahkumist tema päritoluriigist, et kasutada oma vaba liikumise õigust, mis on ette nähtud esmases õiguses.

44. Seda arutluskäiku järgis Euroopa Kohus otsuses Radziejewski, ( 26 ) milles ta leidis, et riigisisene õigusnorm, mis seab võlavabastuse andmise sõltuvusse elukohatingimusest, võib panna maksejõuetu töötaja, kelle võlad on nii suured, et ta ei suuda eeldatavasti lähitulevikus neid tasuda, loobuma oma vaba liikumise õiguse kasutamisest.

45. Samadel põhjustel leian seega, et Taani õigusnormi raames kehtestatud elukoha tingimus kujutab endast töötajate vaba liikumise piirangut. Nüüd tuleb vastata küsimusele, kas seda piirangut võib pidada põhjendatuks.

2. Põhjendatus

46. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Taani kohtualluvuse eeskirjades ette nähtud elukohatingimust peaks pidama põhjendatuks. Selles küsimuses on menetlusosalised erinevatel seisukohtadel. Taani valitsus jagab eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukohta, samas kui A ja komisjon on arvamusel, et see tingimus ei saa ELTL artiklit 45 arvestades põhjendatud olla.

47. Selleks, et kindlaks teha, kas meede, mille kohta on tuvastatud, et see piirab töötajate vaba liikumist, võib olla põhjendatud, tuleb kontrollida, kas sellel meetmel on esiteks aluslepinguga kooskõlas olev õiguspärane eesmärk ja kas see meede on õigustatud ülekaaluka üldise huvi tõttu; teiseks, kas see tagab asjaomase eesmärgi saavutamise, ning kolmandaks, kas see ei ületa selle eesmärgi saavutamiseks vajalikku. ( 27 ) Kõigepealt analüüsin esimest, st õiguspärase eesmärgi olemasolu tingimust ning seejärel teist ja kolmandat tingimust, mis puudutavad asjaomase õigusnormi sobivust ja vajalikkust.

a) Esitatud põhjendus

48. Esimese eelotsuse küsimuse sõnastusest ning eelotsusetaotluse sisust ilmneb, et sellise nõude eesmärk, et võlgniku alaline elukoht peab asuma Taanis, on see, et võla vähendamise taotluse kohta tehtaks otsus piisavalt informeeritult, põhinedes teabel, mis võimaldab esiteks hinnata võlgniku sotsiaal-majanduslikke elamistingimusi tuvastamaks, kas võlgniku võla puhul on tegemist maksevõime või tahte puudumisega; teiseks tagada, et võlgniku olukord paraneb püsivalt, ning kolmandaks tagada, et järgneva aja jooksul, mil võlg tuleb osadena tagasi maksta, on võlgniku elatustase sobiv, st tagasihoidlik, kuid siiski piisav.

49. Elukohatingimuse eesmärk, nii nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus seda selgitas, on seega kindlustada, et võla vähendamise taotluse läbivaatamisel võetaks arvesse võlgniku ja tema lähedaste sotsiaal-majanduslikku olukorda puudutavaid asjaolusid ning elamistingimusi kohas, kus nad oma elamiskulusid kannavad.

50. Vastates kohtuotsuses Radziejewski Rootsi valitsuse argumendile, mille kohaselt oli elukohatingimus vajalik selleks, et võlgniku majanduslik ja isiklik olukord piisava selgusega kindlaks teha, leidis Euroopa Kohus eelkõige, et liikmesriigi soov kontrollida võlgniku majanduslikku ja isiklikku olukorda enne tema täielikku või osalist võlgadest vabastamist on õiguspärane. ( 28 )

51. Mulle tundub, et Taani õigusnormis ette nähtud elukohatingimuse eesmärk ei ole erinev kohtuotsuses Radziejewski ( 29 ) käsitletud elukohatingimuse eesmärgist.

52. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Taani valitsus märgivad, et selles kohtuotsuses analüüsis Euroopa Kohus elukohatingimust võlgniku isikliku ja majandusliku olukorra kontrollimise vajadust silmas pidades. Seevastu ei esitanud Euroopa Kohus nende sõnul seisukohta küsimuses, kas selle tagamisega, et võla vähendamist menetlev kohus on teadlik võlgniku konkreetsest sotsiaal-majanduslikust olukorrast, mida ta saab hindamisel arvesse võtta, saab põhjendada võla vähendamise taotlemise võimaluse andmist ainult isikutele, kes elavad või vähemalt on viimati elanud liikmesriigis, kus taotlus esitatakse.

53. Peale selle leiab Taani valitsus, et kohtuotsuse Radziejewski ( 30 ) aluseks olnud kohtuasjas käsitletud Rootsi õigusnormist tulenes ka võlgniku järelkontroll, mis võimaldab Rootsi ametiasutustel jälgida võlgniku jõupingutusi oma kohustuste täitmisel. See valitsus väidab, et sellest tulenevalt ei saanud elukohatingimus tagada taotletavat eesmärki, sest võlgnik võis lihtsalt viia oma elukoha üle liikmesriiki pärast võla vähendamise taotluse esitamist. Seevastu Taani võla vähendamise menetluse raames ei teosta kohtud võlgniku järelkontrolli.

54. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Taani valitsus paistavad nõnda väitvat, et Taani õigusnormi eesmärk on tagada suuremat teadlikkust võlgniku olukorrast, kui on nõutud kohtuotsuses Radziejewski ( 31 ) käsitletud Rootsi õigusnormiga.

55. Siiski jääb mõlemal juhul elukohatingimuse eesmärk muutumatuks. Erinevusi selles osas, mis puudutab teadmisi võlgniku olukorra kohta, võib minu arvates kajastada asjaomase õigusnormi vajalikkuse uurimise käigus.

56. Lisaks tundub mulle, et Taani valitsuse esitatud argument, et Taani õigusnorm ei näe ette järelkontrolli, ei sobi kokku tema mõne teise argumendiga. Nimelt väidab see valitsus oma seisukohtades, et välisriiki lahkunud võlgniku kasuks tehtud võla vähendamise määruse võib teatud asjaoludel tühistada.

57. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab niisugusele võimalusele selgemalt, märkides, et võla vähendamise määruse võib tühistada, kui võlgnik on tegelenud võla vähendamise menetluse vältel pettusega või rikkunud talle võla vähendamise määrusega pandud kohustusi. Igal juhul, nagu nähtub eelotsusetaotlusest ja Taani valitsuse seisukohtadest, ei tühistata võla vähendamise määrust automaatselt.

58. Võlgniku käitumise uurimine pärast määruse vastuvõtmist, millega Taani ametiasutused soovivad teada, kas võlgnik täidab selles määruses seatud tingimusi, on minu arvates üks järelkontrolli vorm. Seega ei veena mind Taani valitsuse argument, et käesolev kohtuasi on kohtuotsuse Radziejewski ( 32 ) aluseks olnud kohtuasjast erinev, kuna Taani ametiasutused ei teosta järelkontrolli.

59. Eeltoodust lähtudes leian kohtuotsuses Radziejewski ( 33 ) käsitletud Rootsi õigusnormi eesmärgi ja käesolevas kohtuasjas käsitletava õigusnormi eesmärgi vahelist analoogiat arvestades, et Taani õigusnormis ette nähtud elukohatingimusel on õiguspärane eesmärk, nimelt see, et võla vähendamise taotluse kohta tehtaks otsus informeeritult ning see põhineks teabel, mis võimaldab hinnata võlgniku ja tema lähedaste varasemat, praegust ja tulevast sotsiaal-majanduslikku olukorda ning elamistingimusi kohas, kus nad oma elamiskulusid kannavad.

b) Kõnealuse õigusnormi sobivus ja vajalikkus

60. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja Taani valitsuse kaalutlused, millega nad üritavad kõnealust piirangut põhjendada, tuginevad arusaamale, et geograafiline lähedus võlgniku elukoha ja võla vähendamise taotlust menetleva kohtu asukoha vahel võimaldab kindlustada, et selle taotluse läbivaatamisel võetakse arvesse võlgniku ja tema lähedaste sotsiaalset ja majanduslikku olukorda puudutavaid asjaolusid ning elamistingimusi kohas, kus nad oma elamiskulusid kannavad.

61. Sellega seoses väidavad eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Taani valitsus, et võla vähendamise taotlusi arutaval kohtul ei ole ega saa olla teavet selle kohta, millises olukorras elab taotluse esitaja teises liikmesriigis. Nende sõnul ei ole olemas eeskirju, mille alusel nad saaksid nõuda teistelt liikmesriikidelt teavet nende tulu- ja kuluolukorra vms tegurite kohta, mis on olulised võla vähendamise taotluse menetlemiseks. Lisaks ei ole sellel kohtul võimalust kontrollida võlgniku enda esitatud teavet.

62. Peale selle märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ühtlustatud eeskirjade puudumise tõttu ei ole selle eesmärgi saavutamiseks vähem piiravaid meetmeid kui võimaldada võla vähendamist ainult Taanis elavatele võlgnikele. Seevastu Taani valitsus märgib, et ELTL artikli 45 tõlgendus, mille kohaselt see säte takistab niisugust kohtualluvuse eeskirja nagu Taani eeskiri, pärsib määruse 2015/848 tegelikku rakendamist.

63. Leian samamoodi nagu A ja komisjon, et elukohatingimuse kohaldamisel töötajate suhtes puudub vähemalt kahel põhjusel loogika ja ühtsus. Taani valitsuse ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu argumendid ühtlustatud õigusnormide olemasolu ja nende puudumise kohta neid probleeme ei lahenda.

64. Esimene probleem puudutab asjaolu, et elukohatingimus paistab olevat kohaldatav ainuüksi Taanis töötavate töötajate suhtes, mitte Taanis iseseisva majandustegevusega tegelevate isikute suhtes. Viimati nimetatud isikute puhul aga ei takista asjaolu, et nad ei ela Taani territooriumil, võla vähendamise taotluse esitamist selle liikmesriigi kohtutele.

65. Teine probleem puudutab asjaolu, et Taani õigusnormi kohaselt hinnatakse elukohatingimuse olemasolu ainult võla vähendamise taotluse esitamise hetkel, nagu nähtub eelotsusetaotlusest ja kaebaja kirjalikest seisukohtadest.

1) Elukohatingimuse kohaldamise ühtsus ja selle mõju eelotsuse küsimuse vastusele

66. Elukohatingimus põhineb arusaamal, et tänu geograafilisele lähedusele võlgniku elukoha ja taotlust menetleva kohtu asukoha vahel saab see kohus teha võla vähendamise taotluse kohta otsuse võlgniku sotsiaal-majanduslikku olukorda puudutava teabe põhjal. Kui pankrotikohus hindab tema sotsiaal-majanduslikku olukorda, peaks seda tingimust põhimõtteliselt pidama ühtemoodi oluliseks olenemata sellest, kas tegemist on füüsilisest isikust ettevõtja või töötajaga. Mõlemal juhul on meetmed, mis võimaldavad saada teisest liikmesriigist pärit teavet ning kontrollida võlgniku esitatud teavet, praktiliselt ühesugused.

67. Mulle tundub aga, et Taani õigusnormiga ei kohaldata elukohatingimust ühtselt. Nimelt kui Taani territooriumil iseseisva majandustegevusega tegelev isik võib esitada võla vähendamise taotluse selle tegevuse asukohajärgsele Taani kohtule, kuigi ta ei ela Taanis, siis töötaja, kelle elukoht ei ole Taani territooriumil, ei saa niisugust taotlust selle liikmesriigi kohtutele esitada.

68. Käesoleva kohtuasja puhul on selge, et põhikohtuasjas taotluse esitaja töötab Taanis, kus tal on täielik maksukohustus. Nagu möönab Taani valitsus, saaks selle taotleja sotsiaalset ja majanduslikku olukorda seega vähemalt osaliselt kindlaks määrata ilma, et peaks arvesse võtma teisest liikmesriigist pärinevat teavet. ( 34 )

69. Siiski ei ole taotlejal vastavalt Taani õigusnormile mingit võimalust tugineda Taani kohtusse pöördumiseks eelmises punktis mainitud asjaoludele, isegi kui need asjaolud näitavad seost Taaniga. Kui aga niisugune seos on piisav selleks, et võimaldada Taani kohtutel otsustada võla vähendamise taotluse üle, mille on esitanud selle liikmesriigi territooriumil iseseisva majandustegevusega tegelev isik, peaks see seos olema samuti piisav selleks, et võimaldada otsustada töötaja esitatud taotluse üle.

70. See on seda ilmsem, et – nagu näitavad A kirjalikes seisukohtades esitatud näited ( 35 ) – Taani õigusnorm ei takista liikmesriigi kohtutel otsustada võla vähendamise taotluste üle, isegi kui nad peavad võtma arvesse teisest liikmesriigist pärinevat teavet.

71. Sellest tulenevalt ilmneb sellisest Taani õigusnormi alusel ebaühtsest elukohatingimuse kohaldamisest, et selleks, et selle liikmesriigi kohtud saaksid otsustada võla vähendamise taotluste üle, ei ole vaja elada Taani territooriumil. See on märk asjaolust, et niisugune elukohatingimus, nagu on ette nähtud Taani õigusnormidega, läheb kaugemale sellest, mis on vajalik eespool käesoleva ettepaneku punktis 59 nimetatud eesmärgi saavutamiseks.

2) Perpetuatio fori põhimõtte mõju elukohatingimuse põhjendatusele

72. Oma kirjalikes seisukohtades märgib A, et õigusteooria ja Taani kohtupraktika kohaselt peab võla vähendamise taotlus olema esitatud kohtule, mis on ratione locis pädev vastavalt elukohale taotluse kuupäeval. Seevastu võla vähendamise menetluse raames tehtud hinnangud puudutavad taotleja olukorda selle taotluse kohta otsuse tegemise hetkel.

73. Mulle tundub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendab selles osas Taani õigusnorme samamoodi. Nimelt märgib see kohus eelotsusetaotluses, et Taani kohus hindab seda, kas asi kuulub tema alluvusse, võla vähendamise taotluse esitamise staadiumis.

74. Nimelt näeb nn perpetuatio fori põhimõte ette, et kui kord on juba pädevasse kohtusse pöördutud, siis põhimõtteliselt allub asi sellele kohtule, isegi kui seos, mille alusel selle kohtu alluvus kindlaks määrati, kohtumenetluse käigus muutub. ( 36 )

75. Niisiis ei saa elukohatingimusega tagada teabe omamist võlgniku olukorra ja elamistingimuste kohta tema elukohas, kuivõrd perpetuatio fori põhimõte näeb ette, et seose muutumine võla vähendamise taotluse esitamise järel, see tähendab tema elukoha üleviimine mõnda liikmesriiki, ei takista Taani kohtul selle taotluse üle otsustada.

76. Sellest tulenevalt läheb niisugune elukohatingimus, nagu on ette nähtud Taani õigusnormiga, arvestades, et seotust Taani territooriumiga hinnatakse üksnes võla vähendamise taotluse esitamise hetkel, samas kui pankrotikohus peab selle taotluse läbivaatamisel arvesse võtma sellele hetkele eelnenud ja järgnenud asjaolusid, kaugemale sellest, mis on vajalik selle tingimuse eesmärgi saavutamise tagamiseks. Seda arutluskäiku järgis Euroopa Kohus kohtuotsuses Radziejewski, ( 37 ) mille kohaselt elukohatingimuse kehtestamine üksnes taotluse esitamise kuupäevast lähtuvalt läheb kaugemale sellest, mis on vajalik selleks, et kontrollida taotleja olukorda ja teada tema elukohas valitsevat olukorda.

77. Seda kaalutlust ei saa kahtluse alla seada ei Taani valitsuse argumentidega ühtlustatud kohtualluvuse eeskirjade olemasolu kohta ega eelotsusetaotluse esitanud kohtu argumentidega nende eeskirjade puudumise kohta.

3) Võla vähendamise menetlusi puudutavate kohtualluvuse eeskirjade ühtlustamine

78. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuna võla vähendamise eeskirjad ei ole ühtlustatud, ei ole selle eesmärgi saavutamiseks vähem piiravaid meetmeid, kui võimaldada võla vähendamist ainult Taanis elavatele võlgnikele.

79. Seevastu Taani valitsus rõhutab, et on olemas ühtlustatud eeskirjad rahvusvahelise kohtualluvuse kohta võlgade ümberkujundamist käsitlevates asjades. See valitsus väidab, et ELTL artikli 45 tõlgendamine nii, et selle sättega on vastuolus niisugune kohtualluvuse eeskiri nagu Taani eeskiri, takistaks määruse 2015/848 tegelikku rakendamist. Määruse 2015/848 artikli 3 lõike 1 kohaselt on käesoleva kohtuasja asjaoludel Rootsis alalist elukohta omava ja elava võlgniku olukorra menetlemiseks pädevad Rootsi kohtud. Nimelt ei ole Taani kohtualluvuse eeskiri sisuliselt erinev selle määruse rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjast.

80. Nende argumentidega ei saa nõustuda.

81. Nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktis 25, ei saa määrus 2015/848 olla põhikohtuasja suhtes ajaliselt kohaldatav. Siiski tuleb arvesse võtta asjaolu, et elukohatingimuse ette näinud Taani eeskirju kohaldatakse selles liikmesriigis endiselt, samas kui teised liikmesriigid kohaldavad 26. juunist 2017 määruse 2015/848 eeskirju.

82. Määruse 2015/848 artikli 3 lõike 1 neljas lõik näeb ette, et muude füüsiliste isikute puhul peale iseseisva äri- või kutsetegevusega tegelevate isikute peetakse vastupidiste tõendite puudumise korral põhihuvide keskmeks nende alalist elukohta. Sõltumatult aga asjaolust, et mõiste „alaline elukoht“ määruse 2015/848 artikli 3 lõike 1 neljanda lõigu tähenduses ei pea tingimata vastama „elukoha“ mõistele Taani õigusnormi tähenduses, ei tähenda see määruse 2015/848 säte automaatselt, et võlgnik peab pöörduma tema elukohajärgsete kohtute poole. Nimelt on tegemist vaid eeldusega, mille võib ümber lükata.

83. Niisiis kujutab ühelt poolt määruses 2015/848 ette nähtud lahendus, eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnu korrates, endast „näidet vähem piiravast meetmest“, mis võimaldab saavutada elukohatingimuse eesmärki,“ nagu see kohus ja Taani valitsus on määratlenud.

84. Teiselt poolt võib niisugune elukohatingimuse kehtestanud õigusnorm nagu kõnealune Taani norm kahjustada määruse 2015/848 toimimist liikmesriikides, mille suhtes see on siduv, kui selgub, et vajaduse korral peab selle määruse artikli 3 lõike 1 neljandas lõigus ette nähtud eelduse ümber lükkama näiteks töö tegemise koha kasuks. Sellisel juhul eiraks Taani õigusnorm niisuguse eelduse ümberlükkamist. ( 38 )

85. Minu analüüsi kohtualluvuse eeskirjade ühtlustamist käsitleva osa kokkuvõtteks märgin esiteks, et ma ei jaga eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukohta, mille kohaselt ei ole olemas vähem piiravaid meetmeid elukohatingimusega seatud eesmärgi saavutamiseks. Teiseks, vastupidi Taani valitsuse väitele ei võimalda määrusega 2015/848 ette nähtud kohtualluvuse eeskirjade olemasolu kinnitada seda, et Taani õigusnorm on liidu õigusega kooskõlas.

4) Lõppjäreldused

86. Minu siiamaani esitatud kaalutluste kokkuvõtteks märgin, et paistab, et Taani õigusnormis ette nähtud elukohatingimust ei kohaldata ühtselt, mis võib viidata asjaolule, et see tingimus läheb kaugemale sellest, mis on vajalik taotleja olukorra kontrollimiseks ja tema elukoha olude tundmiseks. Seda kaalutlust kinnitab asjaolu, et elukohatingimus puudutab ainuüksi taotluse esitamise kuupäeva. Lõpetuseks ei sea neid kaalutlusi kahtluse alla määrust 2015/848 puudutavad argumendid.

87. Kõiki eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas ja mille kohaselt töötaja, kelle elukoht ei ole ühe liikmesriigi territooriumil, ei saa esitada võla vähendamise taotlust selle liikmesriigi kohtutesse, isegi kui tal on selle liikmesriigiga piisav seos, mis on sarnane sellel territooriumil elamisest tuleneva seosega.

D. Teine eelotsuse küsimus

88. Teise eelotsuse küsimusega, mis esitatakse juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas töötajal, kes ei täida elukohatingimust, peaks siiski olema võimalik saavutada võlgade ümberkujundamine juhul, kui teised sisulised tingimused on täidetud, mis kohustaks eraõiguslikke võlausaldajaid vaidlustama teise riiki kolinud võlgniku poolt neile võlgnetava võlasumma vähendamist või täielikku kustutamist.

89. Tuleb tunnistada, et teise eelotsuse küsimuse lugemisel jääb teatud määral ebaselgeks, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse tõeline ese. Selle küsimuse sõnastusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi ELTL artikli 45 kasuliku mõju suhtes niisugustel asjaoludel nagu käesolevas asjas.

90. Komisjon väidab selle kohta, et põhikohtuasi ei puuduta otseselt eraõiguslike isikute vahelisi suhteid ning seega ei puutu asjasse küsimus, kas ELTL artiklil 45 on nendele suhetele vahetu õigusmõju. Taani valitsus leiab, et käesoleva kohtuasja asjaoludel tekitaks ELTL artikli 45 kohaldamine horisontaalse kõrvalmõju olukorra.

91. Märgin, et käesolevas asjas hinnatakse ELTL artikli 45 alusel riigisiseseid õigusnorme, mitte eraõiguslike isikute tegevust, millega nad seavad kohustusi teistele isikutele. ( 39 ) Lisaks on selge, et niisugused riigisisesed õigusnormid nagu käesolevas asjas kuuluvad ELTL artikli 45 kohaldamisalasse. Kui need riigisisesed õigusnormid ei ole aluslepinguga kooskõlas, tuleb nende kohaldamine välistada, olenemata sellest, kas tegemist on eraõiguslike isikute vahelise vaidlusega või eraõigusliku isiku ja riigi harundi vahelise vaidlusega.

92. Teise võimalusena, isegi kui leitakse, et teist küsimust peab analüüsima lähtuvalt kohustustest, mida seatakse võla vähendamise menetlusest kasu saava võlgniku võlausaldajatele, tuleks võtta arvesse asjaolu, et niisugune elukohatingimus nagu põhikohtuasjas käsitletud tingimus kujutab endast kohtualluvuse eeskirjaga ette nähtud seotuse kriteeriumi. Nagu nähtub minu eespool esitatud kaalutlustest, ei anna kohtualluvuse eeskirjad vähemasti otseselt sisulisi õigusi ega sea eraõiguslikele isikutele sisulisi kohustusi. Käesolevas asjas võimaldab riigisisene kohtualluvuse eeskiri üksnes taotleda võla vähendamise menetluse algatamist Taani kohtus. Isikutele annab õigusi või seab kohustusi selle kohtu otsus.

93. Viimaks olgu märgitud, et ma ei saa välistada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma teise eelotsuse küsimusega sisuliselt teada, milliseid järeldusi ta peaks tegema käesolevas kohtuasjas tehtavast Euroopa Kohtu otsusest juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav.

94. On tõsi, et eelotsusetaotluse menetluse raames ei ole Euroopa Kohtu ülesanne ei liikmesriigisisest õigust tõlgendada ega kindlaks määrata, kuidas see liikmesriik peaks järgima kohtupoolset liidu õiguse tõlgendust. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks esitan siiski selle kohta mõne märkuse.

95. Märgin selle kohta, et elukohatingimuse vastuolu ELTL artikliga 45 ei too kaasa selle tingimuse täielikku kehtetust. Kõnealune vastuolu on üksnes selle asjaolu tagajärg, et vastavalt riigisisesele õigusnormile ei saa võlgnik konkreetsel juhul saavutada võla kustutamise otsust, kuigi tal on piisav seos selle liikmesriigi territooriumiga.

96. Sellisel juhul ja teiste sarnaste juhtumite puhul ei ole liikmesriigi kohus kohustatud jätma elukohatingimuse lihtsalt ja täielikult kõrvale ning kohaldama asjaomast riigisisest õigusnormi ilma mingi nõudeta võlgniku ja Taani territooriumi vahelise seose olemasolule.

97. Seevastu võiks see kohus kaaluda tasakaalukamat lahendust, mis seisneb selles, et vajaduse korral muudetakse elukohatingimust paindlikumaks, nii et Taani kohtud võiksid otsustada võla vähendamise nõuete üle juhul, kui on olemas piisav seos võlgniku ja Taani territooriumi vahel. Nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktis 37, põhineb suur enamus kohtualluvuse eeskirjadest eelkõige korrakohase õigusemõistmise huvides põhimõttel, et pädeva kohtu ja asjaomase olukorra vahel peab olema seos. Niisiis tuleks lihtsalt leevendada Taani õigusnormis ette nähtud elukohatingimust, et jätta rohkem ruumi nõnda määratletud läheduse põhimõttele.

98. Nendest argumentidest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas välistab see kõnealuse riigisisese õigusnormi kohaldamise, sõltumatult küsimusest, kas võla vähendamise menetluse tulemuseks võib olla eraõiguslikele isikutele kohustuste seadmine.

99. Selle kohta märgin, et asjaolu, et need eraõiguslikud isikud peavad aktsepteerima teise riiki kolinud võlgniku poolt neile võlgnetava võlasumma vähendamist või täielikku kustutamist, tuleneb võla vähendamise taotluse kohta tehtud Taani kohtu otsusest.

VI. Ettepanek

100. Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Østre Landsreti (idapiirkonna apellatsioonikohus, Taani) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas ja mille kohaselt töötaja, kelle elukoht ei ole ühe liikmesriigi territooriumil, ei saa esitada võla vähendamise taotlust selle liikmesriigi kohtutesse, isegi kui tal on selle liikmesriigiga piisav seos, mis on sarnane sellel territooriumil elamisest tuleneva seosega. 2. ELTL artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas välistab see kõnealuse riigisisese õigusnormi kohaldamise, sõltumatult küsimusest, kas võla vähendamise menetluse tulemuseks võib olla eraõiguslikele isikutele kohustuste seadmine.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 32).

( 3 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 4 ) Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).

( 6 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta määrus maksejõuetusmenetluse kohta (ELT 2015, L 141, lk 19).

( 7 ) Nõukogu 29. mai 2000. aasta määrus maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191). Vt selle määruse põhjendus 33.

( 8 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 32).

( 9 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 23).

( 10 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 11 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 24).

( 12 ) 22. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑116/11, EU:C:2012:739).

( 13 ) Vt eelkõige Robine, D., Jault-Seseke, F., „Le règlement 2015/848: vin nouveau et vieilles outres,“Revue critique de droit international privé, 2016, lk 21, punkt 18; Hess, B., Oberhammer, P., Bariatti, S., Koller, C, Laukemann, B., Requejo Isidro, M., Villata, F.C. (toimetajad), The Implementation of the New Insolvency Regulation: Improving Cooperation and Mutual Trust, Nomos, 2018, lk 65.

( 14 ) Vt 13. joonealuses märkuses viidatud õiguskirjandus. Vt ka Van Calster, G., „COMIng, and Here to Stay: The Review of The European Insolvency Regulation,“European business law review 2016, lk 739.

( 15 ) Vt ka määruse 2015/848 põhjendus 10, mille kohaselt „[r]eguleerimisala tuleks laiendada ka tarbijate ja füüsilisest isikust ettevõtjate maksekohustusest vabastamise või võla ümberkujundamise menetlustele, näiteks vähendades võlgniku makstavat summat või pikendades võlgnikule antud makseperioodi. Kuna nende menetluste raames ei nimetata tingimata pankrotihaldurit, tuleks need hõlmata käesoleva määrusega, kui need toimuvad kohtu kontrolli või järelevalve all. Selles kontekstis peaks mõiste „kontroll“ hõlmama ka olukordi, kus kohus sekkub ainult võlausaldaja või teiste huvitatud isikute esitatud edasikaebuse korral“.

( 16 ) Vt määruse 2015/848 artikkel 84.

( 17 ) Nõukogu 20. septembri 2005. aasta otsus 2005/790/EÜ Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelise kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades käsitleva lepingu Euroopa Ühenduse nimel allkirjastamise kohta (ELT 2005, L 299, lk 61).

( 18 ) Nagu nähtub määruse 2015/848 põhjendusest 7, peaksid määruse nr 1215/2012 kohaldamisalast selle määruse artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt välja jäetud menetlused kuuluma määruse 2015/848 alla. Vt samamoodi määrusele 2015/848 eelnenud õigusnormi (määruse nr 1346/2000) ja määruse nr 44/2001 vaheliste piiride kohta 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Nickel & Goeldner Spedition (C‑157/13, EU:C:2014:2145, punkt 21). Euroopa Kohus järgis sama mõttekäiku muus kontekstis. Vt analoogia alusel 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, punkt 34) ja 1. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, punkt 41).

( 19 ) Vt analoogia alusel minu ettepanek kohtuasjas Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2017:965, punkt 73).

( 20 ) Vt määruse 2015/848 artikli 1 lõike 1 kolmas lõik. Vt ka selle määruse põhjendus 9.

( 21 ) Vt määruse 2015/848 põhjenduse 7 viimane lause, mille kohaselt asjaolu, et riigisisene menetlus ei ole loetletud selle määruse A lisas, ei tähenda, et see oleks määruse nr 1215/2012 reguleerimisalas.

( 22 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704, punktid 52 ja 53).

( 23 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 24 ) Vt eelkõige 7. mai 1998. aasta kohtuotsus Clean Car Autoservice (C‑350/96, EU:C:1998:205, punktid 29 ja 30).

( 25 ) Vt näitena minu ettepanek kohtuasjas KP (C‑83/17, EU:C:2018:46, punkt 56).

( 26 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704, punktid 30 ja 31).

( 27 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 33). Vt ka 16. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Olympique Lyonnais (C‑325/08, EU:C:2010:143, punkt 38) ja 5. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken (C‑514/12, EU:C:2013:799, punkt 36).

( 28 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 44). Selles kohtuasjas esitatud kohtujuristi ettepanekus märkis kohtujurist Sharpston pärast Rootsi valitsuse seisukoha selgitamist, et „[v]õlavabastusotsus tuleb selgelt teha võlgniku tegeliku isikliku ja rahalise olukorra nõuetekohase ja üksikasjaliku hindamise alusel“. Kohtujurist Sharpston märkis samuti, et ta oli nõus sellega, „et liikmesriigi pädev asutus peab saama vajalikku teavet koguda, analüüsida ja kontrollida, et teha teadlik otsus selle kohta, kas võlgnikul on võlavabastusele õigust. See on hea halduse põhimõttega täielikus kooskõlas. Seega on sellega seoses võetud meetmetel õiguspärane eesmärk“. Vt tema ettepanek kohtuasjas Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:570, punkt 59).

( 29 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 30 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 31 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 32 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 33 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 34 ) Selles suhtes peegeldavad need asjaolud osaliselt kohtuotsuse Radziejewski aluseks olnud kohtuasja asjaolusid. Nimetatud kohtuasjas oli taotleja Rootsi tööandja ja taotlejal oli Rootsis täielik tulumaksukohustus, mida rõhutas Euroopa Kohus, kui ta leidis, et elukohatingimus läks kaugemale sellest, mis oli vajalik selleks, et võlgniku majanduslik ja isiklik olukord piisava selgusega kindlaks teha. Vt 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 48).

( 35 ) A toob näitena taotleja, kes elab Taanis, kuid töötab teises liikmesriigis, mis juhul Taani kohus on kohustatud menetlema võla vähendamise taotlust sellest teisest liikmesriigist pärineva teabe alusel, mis käsitleb eelkõige taotleja kulude arvestust ja maksualast olukorda. Sama mõttekäiku jätkates viitab A sellise taotleja olukorrale, kes on töötanud välismaal.

( 36 ) Vt minu seisukoht kohtuasjas C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2275, 37. joonealune märkus).

( 37 ) 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑461/11, EU:C:2012:704, punkt 47).

( 38 ) Niisugune olukord võib nimelt viia ummikseisu, tingimusel, et mõistet „liikmesriik“ määruse 2015/848 artikli 3 lõike 1 tähenduses ei mõisteta selliselt, et see hõlmab kõiki liikmesriike, kelle suhtes seda määrust kohaldatakse. Sellisel juhul ei saa kõnealune töötaja esitada võla vähendamise menetluse algatamise taotlust ei Taani ega mõne teise liikmesriigi kohtutele. Märgin selles kohta, et erinevalt eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusest (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) (ELT 2008, L 177, lk 6), ei näe määrus 2015/848 ette sätet, mille kohaselt käsitatakse „liikmesriigina“ kõiki liikmesriike, kelle suhtes käesolevat normi kohaldatakse. Mulle tundub siiski, et niisugust „liikmesriikide“ mõiste tõlgendust pakkusid teatud autorid määruse nr 1346/2000 artikli 39 puhul, mis nägi ette, et võlausaldajal, kelle alaline elu- või asukoht või registrijärgne asukoht on mõnes teises liikmesriigis peale menetluse algatanud liikmesriigi, on õigus esitada maksejõuetusmenetluse suhtes kirjalikult vormistatud nõudeid. Vt Herchen, A., teoses Pannen, K. (toim.), European Insolvency Regulation, De Gruyter, Berlin, 2007, lk 465.

( 39 ) Vt vastupidi 6. juuni 2000. aasta kohtuotsus Angonese (C‑281/98, EU:C:2000:296).