Keywords

Summary



Keywords

1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Vaidluseseme kindlakstegemine

(EÜ artikkel 234)

2. Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Piirid – Ilmselgelt asjakohatud küsimused ja oletuslikud küsimused, mis on esitatud kontekstis, mis välistab tarviliku vastuse

(EÜ artikkel 234)

3. Rahvusvahelised lepingud – EMÜ ja Cartagena lepingu osalisriikide vaheline koostööleping – Enamsoodustusrežiimi klausel – Vahetu õigusmõju – Puudumine

(EMÜ ja Cartagena lepingu osalisriikide vaheline koostööleping, artikkel 4; nõukogu määrus nr 1591/84)

Summary

1. Kuigi Euroopa Kohtul puudub EÜ artikli 234 alusel pädevus kohaldada ühenduse õigust üksikjuhtumile ning sellest tulenevalt ka kvalifitseerida siseriikliku õiguse sätet ühenduse õiguse alusel, võib ta siiski selle artikliga kehtestatud õigusalase koostöö raames ja talle esitatud andmete alusel esitada siseriiklikule kohtule selliseid ühenduse õiguse tõlgendamisega seotud juhtnööre, mis võivad olla talle tarvilikud selle sätte mõju hindamisel.

(vt punkt 24)

2. Eeldatakse, et on asjassepuutuvad ühenduse õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsust Euroopa Kohus ei pea kontrollima. Euroopa Kohus saab keelduda siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele.

(vt punkt 27)

3. Ühelt poolt Euroopa Majandusühenduse ja teiselt poolt Cartagena lepingu ning selle osalisriikide Boliivia, Kolumbia, Ecuadori, Peruu ja Venezuela vahel sõlmitud koostöölepingu (heaks kiidetud määrusega nr 1591/84) artikkel 4, millega kehtestatakse lepinguosaliste vahel enamsoodustusrežiim, ei ole sellist laadi, et see annaks isikutele õigused, millele nad saaksid liikmesriigi kohtutes tugineda.

Nimelt on Euroopa Kohtu poolt 1. märtsi 2005. aasta otsuses kohtuasjas C‑377/02: Van Parys antud koostöölepingu asendanud Euroopa Majandusühenduse ja Cartagena lepingu ning selle osalisriikide Boliivia Vabariigi, Kolumbia Vabariigi, Ecuadori Vabariigi, Peruu Vabariigi ja Venezuela Vabariigi vahel sõlmitud koostöö raamlepinguga (ühenduse nimel heaks kiidetud otsusega 98/278) kehtestatud enamsoodustusrežiimi klausli vahetu õigusmõju puudumist puudutav tõlgendus kehtiv ka koostöölepingu artikli 4 osas. On küll tõsi, et selline enamsoodustusrežiimi klausel, nagu esineb ühelt poolt koostöö raamlepingus ja teiselt poolt koostöölepingus, on sõnastatud erinevalt, aga sellist erinevat sõnastust saab käsitada kui asjaolu, mille tõttu on vaja seoses selle vahetu õigusmõjuga erinevat tõlgendamist, üksnes siis, kui lepingute ülesehitus ja nende eesmärk tõendab lepinguosaliste tahet jätta selle erineva sõnastuse kaudu koostöö raamlepingu artikkel 4 vahetu õigusmõjuta, mille olemasolu eelnevalt koostöölepingu artikli 4 puhul tunnustati.

Kuid koostöö raamlepingul ja eelkõige selle artiklil 4 ei ole omadusi, mis tõendaksid asjaolu, et lepinguosalisi koheldaks ebasoodsamalt võrreldes sellega, kuidas neid koheldi koostöölepingust tulenevalt, eelkõige seoses enamsoodustusrežiimi klausliga. Vastupidi, nende kahe lepingu võrdlusest nähtub lepinguosaliste kohustus tugevdada järk-järgult koostöö intensiivsust.

(vt punktid 38, 39, 42, 44 ja 45 ning resolutsioon)