ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksu tasumise eest vastutavad isikud – Liikmesriigi õigus pidada maksu tasumise eest solidaarselt vastutavaks muud isikut kui maksu tasumise eest vastutav isik (kuuenda direktiivi artikli 21 lõige 3)

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 21 lõige 3)

Summary

Nõukogu kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud nõukogu direktiiviga 2001/115/EÜ) artikli 21 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see ei luba liikmesriikidel näha ette, et muu lao kui tollilao pidaja on kohustatud solidaarselt maksma käibemaksu, mida tuleb tasuda temale kuuluvast laost tasu eest tarnitud kaubalt selle kauba käibemaksukohustuslasest omaniku poolt, kui laopidaja on tegutsenud heas usus või kui talle ei saa süüks panna eksimust ega hooletust.

Siseriiklikud meetmed, mis de facto kehtestavad süüst sõltumatu solidaarvastutuse süsteemi, lähevad kaugemale sellest, mis on vajalik riigikassa õiguste tagamiseks. Seega tuleb muule kui maksu tasuma kohustatud isikule maksu tasumise kohustuse panemist, isegi kui see isik on volitatud laopidaja, võimaldamata tal maksu tasumise kohustusest vabaneda, kui ta tõendab, et ei ole seotud selle maksu tasumise eest vastutava isiku tegevusega, pidada proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus olevaks. Nimelt on ilmselgelt ebaproportsionaalne pidada maksukohustuslast vastutavaks maksutulude laekumata jäämise eest, mille on põhjustanud kolmandate isikute tegevus, millele tal ei olnud mingit mõju.

Asjaolu, et muu kui maksu tasumise eest vastutav isik tegutses heas usus ja kogu pädevalt ettevõtjalt nõutava hoolsusega, et ta võttis kõik tema käsutuses olevad mõistlikud meetmed ja et tema osalemine maksupettuses on välistatud, tuleb arvesse võtta selle kindlaks tegemisel, kas seda isikut on võimalik kohustada solidaarselt tasumisele kuuluvat käibemaksu maksma.

(vt punktid 24, 26, 28 ja resolutsioon)
Kuna Roomas vastu võetud teose esitaja, fonogrammitootja ja ringhäälinguorganisatsiooni kaitse rahvusvaheline konventsioon ei kuulu liidu õiguskorda, ei ole see konventsioon selles õiguskorras kohaldatav. Sellel konventsioonil on liidu õiguskorras siiski kaudne mõju, kuna Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni esituste ja fonogrammide lepingu artikli 1 lõike 1 alusel on liit kohustatud mitte takistama liikmesriike täitmast sellest konventsioonist tulenevaid kohutusi.

Mõistet „üldsusele edastamine” direktiivi 92/100 rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas artikli 8 lõike 2 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma hambaravikabinetis vabakutselise tegevuse raames fonogrammide tasuta ülekandmist patsientide jaoks, kes saavad neist osa oma tahtest sõltumata. Järelikult ei anna niisugune ülekandmine fonogrammitootjatele õigust saada tasu.

Hambaarsti patsiendid moodustavad nimelt tavaliselt isikute kogumi, mille koosseis on enamasti stabiilne, ning nad moodustavad seega määratletud hulga potentsiaalseid adressaate, kuna muudel isikutel üldjuhul puudub juurdepääs selle arsti ravile. Järelikult ei ole tegemist „inimestega üldiselt”. Mis puudutab lisaks nende isikute arvu suurust, kellele hambaarst sama edastatud fonogrammi kuuldavaks teeb, siis on hambaarsti patsientide puhul isikute hulk väike või isegi tähtsusetu, arvestades, et tema kabinetis samal ajal viibivate isikute ring on üldjuhul väga piiratud. Pealegi, kui patsiendid saabuvad üksteise järel, siis kuna nad viibivad kohal üksteise järel, ei ole nad üldjuhul samade fonogrammide adressaadid, eriti kui need on raadio teel üle kantud. Lõpuks ei saa hambaarst, kes oma patsientide juuresolekul kannab taustamuusikana üle fonogramme, mõistlikult eeldada, et ainuüksi selle edastamise tõttu tema kabineti patsientide arv suureneb, ega tõsta osutatavate raviteenuste hinda. Järelikult ei avalda selline ülekandmine iseenesest mõju hambaarsti tulule. Hambaarsti patsiendid lähevad hambaravikabinetti nimelt ainsa eesmärgiga saada ravi, kuna fonogrammide ülekandmine ei ole hambaraviteenuse osutamise olemuslik osa. Patsientidele tehakse teatud fonogrammid kättesaadavaks juhuslikult ja sõltumata nende soovidest, olenevalt nende kabinetti saabumise hetkest ja ooteaja kestusest ning neile pakutava raviteenuse laadist. Neil asjaoludel ei saa eeldada, et hambaarsti tavapärased patsiendid oleksid kõnealuse ülekande suhtes vastuvõtlikud. Järelikult ei ole niisugune ülekandmine tulus.

(vt punktid 95–99, 102 ja resolutsiooni punkt 2)
Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamisel, kas tarbija ja ettevõtja vaheline leping, milles on üks või mitu ebaõiglast tingimust, saab kehtida ilma nende tingimusteta, võib asja lahendav kohus lepingu kui terviku tühistamisel tugineda pelgalt sellele, et tühistamine võib olla ühele pooltest – käesoleval juhul tarbijale – soodne. Nimetatud direktiiviga ei ole siiski vastuolus see, kui liikmesriik näeb liidu õigust järgides ette, et ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud leping, milles on üks või mitu ebaõiglast tingimust, on tervikuna tühine, kui see tagab tarbijale parema kaitse.

(vt punkt 36, resolutsiooni punkt 1)
Direktiivi 2001/42 teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta artikli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et maakasutuse kava täieliku või osalise kehtetuks tunnistamise menetlus kuulub põhimõtteliselt selle direktiivi kohaldamisalasse, mistõttu selle suhtes kohaldatakse kõnealuses direktiivis ette nähtud keskkonnamõju hindamist käsitlevaid eeskirju.

Seevastu ei ole see põhimõtteliselt nii juhul, kui kehtetuks tunnistatud akt kuulub ruumilise planeerimise aktide hierarhiasse, tingimusel et nendes aktides on sätestatud piisavalt täpsed maakorralduse eeskirjad, nende aktide keskkonnamõju on hinnatud ning on võimalik asuda põhjendatult seisukohale, et selles raamistikus on piisavalt võetud arvesse huve, mida direktiiviga 2001/42 soovitakse kaitsta.

(vt punktid 42 ja 43, resolutsiooni punkt 2)
Kohtueelse menetluse eesmärk liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi raames on anda asjaomasele liikmesriigile võimalus ühelt poolt viia oma tegevus kooskõlla liidu õigusest tulenevate kohustustega ning teiselt poolt esitada õigel ajal komisjoni väidetele vastuväited. ELTL artikli 258 kohase hagi eseme piiritleb järelikult selles sättes ettenähtud kohtueelne menetlus. Seega ei saa hagiavalduse aluseks olla muud väited kui need, mis esitati kohtueelse menetluse käigus.

Aladel, mis võidakse määratleda ühenduse tähtsusega aladena, mis on komisjonile esitatud siseriiklikesse loeteludesse kantud – eriti aladel, millel esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe või esmatähtsaid liike –, on liikmesriigid tulenevalt direktiivist 92/43 looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, mida on muudetud direktiiviga 2006/105, kohustatud võtma direktiivis sätestatud kaitse-eesmärgile kohaseid meetmeid, et kaitsta asjakohast ökoloogilist huvi, mis on nende alade suhtes riiklikul tasandil olemas.

Nimetatud direktiivi artikli 4 lõike 1 alusel komisjonile saadetud riiklikku nimekirja kantud aladel kehtiva kaitsesüsteemi kohaselt ei tohi liikmesriigid lubada niisuguseid tegevusi, mis võiksid oluliselt kahjustada nende alade ökoloogilisi omadusi. See on nii eelkõige juhul, kui tegevus võib kaasa tuua kas ala pindala olulise vähenemise, alal esinevate esmatähtsate liikide kadumise, ala hävimise või selle iseloomulike tunnuste kadumise.

Kui see nii ei oleks, siis võiks see tegelikult kahjustada liidu tasemel otsustusprotsessi, mida peale selle, et see tugineb liikmesriikide esitatud alade terviklikkusele, iseloomustavad ka ökoloogilistest kriteeriumidest lähtuvad võrdlused liikmesriikide pakutud erinevate alade vahel, ning komisjon ei saaks asjaomases valdkonnas enam täita oma ülesandeid: nimelt kehtestada valitud alade nimekirju ühenduse tähtsusega aladena, et luua Euroopa erikaitsealade sidus ökoloogiline võrgustik.

Eeltoodud kaalutlused kehtivad mutatis mutandis igal juhul ka nende alade kohta, mille puhul liikmesriik ei ole vaielnud vastu sellele, et need vastavad direktiivi 92/43 artikli 4 lõikes 1 viidatud ökoloogilistele kriteeriumidele ning mis järelikult oleksid pidanud olema komisjonile esitatud ühenduse tähtsusega kandidaatalade riiklikus nimekirjas. Osutatud direktiivi ja selle eesmärkide kohaselt ei saa lubada, et niisugune ala, mille puhul liikmesriik ei vaidlusta seda, et see peaks kõnealuses nimekirjas olema, on ilma igasuguse kaitseta.

Seega liikmesriik, kes lubab tegevusi, mis seavad tõsiselt ohtu sellise ala ökoloogilised omadused, ega võta vajalikke kaitsemeetmeid, et säilitada sellel alal ökoloogilist huvi pakkuva liigi asurkonda, rikub direktiivist 92/43 tulenevaid kohustusi.

(vt punktid 43–47, 69 ja resolutsioon)
Määruse nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see ei takista sama määruse artikli 5 punkti 3 kohaldamist veebilehe haldamisest tuleneva kahju hüvitamise hagi suhtes, mis on esitatud kostja vastu, kes on tõenäoliselt liidu kodanik, kuid kelle viibimiskoht on teadmata, kui asja menetleval kohtul ei ole tõendeid, mis lubaksid tal järeldada, et kõnealune kostja elab tõepoolest väljaspool Euroopa Liidu territooriumi.

Tagaseljaotsuse korral, mis on tehtud kostja suhtes, kelle aadress ei ole teada, ei ole määruse nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikli 26 lõikes 2 sätestatud normi – mille kohaselt kohus peatab menetluse niikauaks, kuni on tõendatud, et kostjal on olnud võimalus menetluse algatamist käsitlev või võrdväärne dokument saada kätte piisavalt aegsasti, et ta oleks saanud end kaitsta, või on tõendatud, et selleks on võetud kõik vajalikud meetmed – kohaldamine välistatud selle määruse artikli 26 lõigetes 3 ja 4 viidatud eeskirjade ehk määruse nr 1393/2007 (kohtu- ja kohtuväliste dokumentide liikmesriikides kättetoimetamise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (dokumentide kättetoimetamine), millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 1348/2000) artikli 19 või Haagi 1965. aasta konventsiooni artikli 15 alusel.

Nimelt, kuigi menetluse algatamist käsitleva dokumendi kostjale kättetoimetamise nõuetekohasust tuleb hinnata kõnealuse konventsiooni sätete alusel ning seda enam kõnealuse määruse sätete alusel, kehtib see norm siiski üksnes niivõrd, kuivõrd kõnealused sätted on kohaldatavad. Nii määruse nr 1393/2007 artikli 1 lõikes 2 kui ka Haagi 1965. aasta konventsiooni artikli 1 teises lõigus on aga sätestatud, et neid instrumente ei kohaldata, kui isiku, kellele tuleb dokument kätte toimetada, aadress ei ole teada.

(vt punktid 51–54)
Kohtuasi C-420/10

Söll GmbH

versus

Tetra GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Hamburg)

„Biotsiidide turuleviimine — Direktiiv 98/8/EÜ — Artikli 2 lõike 1 punkt a — Mõiste „biotsiidid” — Toode, mis põhjustab kahjulike organismide flokulatsiooni ilma neid hävitamata, tõrjumata ega kahjutuks muutmata”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine — Biotsiidid — Direktiiv 98/8 — Kohaldamisala — Mõiste „biotsiidid”

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/8, artikli 2 lõike 1 punkt a)

Direktiivi 98/8, mis käsitleb biotsiidide turuleviimist, artikli 2 lõike 1 punktis a sätestatud mõistet „biotsiidid” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab kahjulikele sihtorganismidele ka ainult kaudset mõju avaldavaid tooteid, kui need sisaldavad ühte või mitut toimeainet, mis avaldavad bioloogilist või keemilist mõju, mis on lahutamatu osa põhjuslikkuse ahelast, mille eesmärk on neid kahjulikke organisme pärssida.

Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti a esimeses lõigus esitatud toodete otstarbe kirjelduse järjestus alates kahjulike organismide hävitamisest kuni nende ärahoidmiseni ning samuti asjaolu, et asjaomane säte näeb viimasena ette tooted, mis toimivad kahjulike organismide vastu „muul viisil”, on tunnistus sellest, et on piisav, kui asjaomase toote mõju piirdub võimalusega kahjulikke sihtorganisme paremini kontrollida või nende kõrvaldamisele kaasa aidata.

(vt punktid 28, 31 ja resolutsioon)

Kohtuasi C-420/10

Söll GmbH

versus

Tetra GmbH

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Hamburg)

„Biotsiidide turuleviimine — Direktiiv 98/8/EÜ — Artikli 2 lõike 1 punkt a — Mõiste „biotsiidid” — Toode, mis põhjustab kahjulike organismide flokulatsiooni ilma neid hävitamata, tõrjumata ega kahjutuks muutmata”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Biotsiidid – Direktiiv 98/8 – Kohaldamisala – Mõiste „biotsiidid”

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/8, artikli 2 lõike 1 punkt a)

Direktiivi 98/8, mis käsitleb biotsiidide turuleviimist, artikli 2 lõike 1 punktis a sätestatud mõistet „biotsiidid” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab kahjulikele sihtorganismidele ka ainult kaudset mõju avaldavaid tooteid, kui need sisaldavad ühte või mitut toimeainet, mis avaldavad bioloogilist või keemilist mõju, mis on lahutamatu osa põhjuslikkuse ahelast, mille eesmärk on neid kahjulikke organisme pärssida.

Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti a esimeses lõigus esitatud toodete otstarbe kirjelduse järjestus alates kahjulike organismide hävitamisest kuni nende ärahoidmiseni ning samuti asjaolu, et asjaomane säte näeb viimasena ette tooted, mis toimivad kahjulike organismide vastu „muul viisil”, on tunnistus sellest, et on piisav, kui asjaomase toote mõju piirdub võimalusega kahjulikke sihtorganisme paremini kontrollida või nende kõrvaldamisele kaasa aidata.

(vt punktid 28, 31 ja resolutsioon)
Nimelt, neid osanikke võib käsitada käibemaksukohustuslastena ja neil on seega põhimõtteliselt õigus nõuda tasutud sisendkäibemaksu mahaarvamist. Kuna siseriiklike õigusaktide kohaselt oli neil osanikel võimatu tugineda äriühingu tehtud maksustatavatele tehingutele, et vabaneda käibemaksu tasumise kohustusest seoses investeerimistehingutega, mis on tehtud nimetatud äriühingu tarbeks ja tema tegevuse huvides, peab viimasel neutraalse maksukoormuse tagamiseks olema võimalik võtta neid investeerimistehinguid arvesse käibemaksu mahaarvamise ajal.

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 9, 168 ja 169 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis ei anna ei äriühingule ega selle osanikele õigust nõuda sisendkäibemaksu mahaarvamist, mis on tasutud investeeringutega seotud kuludelt, mida osanikud kandsid enne selle äriühingu registreerimist äriregistris ja maksukohustuslasena majandustegevuse eesmärgil.

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 168 ja artikli 178 punkti a tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaldamisel ei või äriühing tasutud sisendkäibemaksu maha arvata, kui arve, mis on koostatud enne nimetatud äriühingu äriregistris ja käibemaksukohustuslasena registreerimist, väljastati selle äriühingu osanike nimele, olgugi et artikli 168 punktis a sätestatud sisulised tingimused näivad olevat täidetud selleks, et see äriühing saaks kasutada käibemaksu mahaarvamisõigust, kuna see tehing on tehtud nimetatud äriühingu maksustatavate tehingute tarbeks ja kui käibemaksu nõuetekohase ja tõhusa sissenõudmise tagamiseks on esitatud vajalikud andmed.

Kuna see, et nimetatud äriühingul ei ole võimalik kasutada tasutud sisendkäibemaksu mahaarvamisõigust, tuleneb asjaolust, et arve koostamise kuupäeval ei olnud see äriühing veel äriregistris ega maksukohustuslasena registreeritud ja arve oli seetõttu koostatud osanike nimele, olgugi et isikud, kellel tuli sisendkäibemaksu tasuda ja isikud, kes moodustasid selle äriühingu, olid samad, tuleb sellise võimatuse põhjuseks pidada puhtalt formaalset kohustust. Sellest kohustusest kinnipidamist ei saa nõuda, kuna nimetatud nõue tooks kaasa selle, et mahaarvamisõigus muutuks olematuks ja seega seaks ohtu käibemaksu neutraalsuse.

(vt punktid 44–46, 49 ja 50, resolutsiooni punkt 2)
Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide ülesanne on määratleda direktiivi 97/81 Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta, mida on muudetud direktiiviga 98/23, lisas ära toodud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 2 punktis 1 sisalduv mõiste „töötaja […], kellel on […] tööleping või -suhe” ja eelkõige see, kas kohtunikud kuuluvad selle mõiste alla, tingimusel et selle tõlgenduse tulemusena ei jäetaks seda isikute kategooriat meelevaldselt välja direktiiviga 97/81, mida on muudetud direktiiviga 98/23, ja nimetatud raamkokkuleppega antud kaitse alt. Selle kaitse alt väljajätmine ei ole meelevaldne juhul, kui kohtunike ja vastutava siseriikliku ametiasutuse vaheline suhe on oma olemuselt oluliselt erinev siseriikliku õiguse alusel töötajate kategooriasse kuuluvate töötajate ja nende tööandjate vahelisest töösuhtest.

Seejuures ei piisa ainuüksi asjaolust, et kohtunikud kvalifitseeritakse kohtunikuameti kandjaks, selleks, et välistada viimased selles raamkokkuleppes ette nähtud õiguste subjektide ringist.

Ka asjaolu, et kohtunikud alluvad töökorraldusele ja seetõttu võib neid pidada töötajateks osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 2 punkti 1 tähenduses, ei riku kuidagi kohtuvõimu sõltumatuse põhimõtet ega liikmesriikide pädevust näha ette kohtunikkonna tegevust reguleerivat põhimäärust.

(vt punktid 41, 47, 51, resolutsiooni punkt 1)
Kohtuasi C-604/10

Football Dataco Ltd jt

versus

Yahoo! UK Ltd jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales)(Civil Division))

„Direktiiv 96/9/EÜ — Andmebaaside õiguskaitse — Autoriõigus — Jalgpalli esiliiga võistluskalendrid”

Kohtuotsuse kokkuvõte

Nii direktiivi 96/9 andmebaaside õiguskaitse kohta artikli 3 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 sõnastuse võrdlusest kui ka direktiivi teistest sätetest ja põhjendustest, eelkõige artikli 7 lõikest 4 ning põhjendusest 39 tuleneb, et autoriõigus ja sui generis õigus on kaks eraldiseisvat õigust, mille ese ja kohaldamise tingimused on erinevad. Seetõttu asjaolu, et „andmebaas” direktiivi 96/9 artikli 1 lõike 2 tähenduses ei vasta vajalikele tingimustele, et olla kaitstud sui generis õigusega kõnealuse direktiivi artikli 7 alusel, ei tähenda automaatselt, et sama andmebaas ei saa olla kaitstud ka autoriõigusega vastavalt selle direktiivi artiklile 3. (vt punktid 27 ja 28)

Direktiivi 96/9 andmebaaside õiguskaitse kohta artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et „andmebaas” nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 2 tähenduses on kaitstav selles direktiivis sätestatud autoriõigusega tingimusel, et andmebaasis sisalduvate andmete valik või korraldus on andmebaasi autori loomevabaduse originaalne väljendus – mida tuleb siseriiklikul kohtul kontrollida. Seetõttu: — andmete loomisel rakendatud intellektuaalne pingutus ja oskused ei ole asjakohased selle kindlakstegemisel, kas andmebaas on asjaomase õigusega kaitstav; — sel puhul ei oma tähtsust, kas nende andmete valik või korraldus hõlmab olulise lisanduse tegemist, ja — andmebaasi koostamiseks vajalik oluline vaev ning oskused ei saa iseenesest sellist kaitset õigustada, kui nende puhul ei väljendu mingit originaalsust andmebaasis sisalduvate andmete valikus või korralduses. Nimelt, esiteks tuleneb direktiivi 96/9 artikli 3 lõikest 2 koosmõjus direktiivi põhjendusega 15, et selle direktiiviga ette nähtud autoriõiguse kaitse ese on andmebaasi „struktuur”, mitte selle „sisu” ega järelikult ka selles sisalduv materjal. Mõisted „valik” ja „korraldus” sama direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses viitavad vastavalt andmete väljavalimisele ja korrastamisele, mille käigus andmebaasi autor annab sellele struktuuri. Need mõisted ei hõlma aga andmebaasis sisalduvate andmete loomist. Teiseks, nagu tuleneb direktiivi 96/9 põhjendusest 16, osutab mõiste „autori intellektuaalne looming” originaalsuse kriteeriumile. Andmebaasi koostamise puhul on originaalsuse kriteerium täidetud, kui selle autor väljendab selles sisalduvate andmete valiku või korralduse kaudu oma loomevõimet, rakendades vabu ja loomingulisi valikuid. Seevastu ei ole kõnealune kriteerium täidetud, kui andmebaasi koostamisel valitsevad tehnilised kaalutlused, reeglid või piirangud, mis ei jäta ruumi loomevabadusele. Seega ei ole selle hindamisel, kas andmebaas on kaitstav direktiivis ette nähtud autoriõigusega, kohaldatav ükski muu kriteerium peale originaalsuse. (vt punktid 30, 32, 37–40, 45 ja 46, resolutsiooni punkt 1)
Riigi puhul, kes ühines Euroopa Liiduga 1. mail 2004, ning kui nimetatud riigi Euroopa Liiduga ühinemise aktis ega Euroopa Liidu muudes õigusaktides ei ole erisätteid kehtestatud, tuleb nõukogu direktiivi 69/335 kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta artikli 7 lõiget 1, mida on muudetud direktiiviga 85/303, tõlgendada nii, et kõnealuses sättes ette nähtud kohustuslik vabastamine kehtib üksnes nimetatud direktiivi (muudetud redaktsioonis) kohaldamisalasse kuuluvate selliste tehingute suhtes, mis olid 1. juulil 1984 selles riigis kapitalimaksust vabastatud või millele kohaldati selle maksu vähendatud määra kuni 0,50%.

Direktiivi 69/335 artikli 5 lõike 3 esimest taanet, mis puudutab kapitali koondumise kaudset maksustamist ning mille kohaselt on maksustatava summa hulgast välistatud „kapitaliühingule kuuluv vara, mis kantakse kapitali suurendamiseks ning millelt on kapitalimaks juba tasutud”, tuleb tõlgendada nii, et seda sätet kohaldatakse sõltumata sellest, kas tegemist on selle äriühingu varaga, kelle kapitali suurendatakse, või teiselt äriühingult pärineva varaga, millega seda kapitali on suurendatud.

Tingimus, mille kohaselt peab see vara kuuluma äriühingule, kelle kapitali suurendatakse, on vastuolus kõnealuse sätte sõnastuse grammatilise tõlgendusega. Selline tingimus läheks ka vastuollu sama sätte taotletava eesmärgiga – välistada maksubaasist summad, mida on juba maksustatud kapitalimaksuga, selleks et kapitali vaba liikumise soodustamisel vältida nende topeltmaksustamist. Nimelt, kui direktiivi 69/335 artikli 5 lõike 3 esimeses taandes toodud tingimustele lisada täiendav tingimus, mille kohaselt peaks kõnealune vara lisaks kuuluma äriühingule, kelle kapitali suurendatakse, võimaldaks see sama summat topelt maksustada, kuna kõnealune tehing puudutab erinevaid äriühinguid.

(vt punktid 36–38, resolutsiooni punkt 2)