ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kas EÜ artiklit 6, Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni esimese protokolli artiklit 3, mida kohaldatakse 1995. aasta seaduse nr 848 alusel, Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 4 artiklit 2 ja Kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artiklit 25, mida kohaldatakse 1977. aasta seaduse nr 881 alusel, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised maakondlikud õigusnormid nagu 1951. aasta maakondliku seaduse nr 29 artikkel 1c,artikli 14a lõike 13 punkt c, artikli 15 lõike 3 punkt d, artikli 16a lõike 7 punkt a ning artikli 17b lõike 4 punktid b ja c, millega välistatakse Sitsiilia mitteresidentidest kodanike õigus saada valitud Assamblea Regionale Siciliana valimistel osalemiseks kandidatuuri esitamisel?
ET Euroopa Liidu Teataja C 32/13

4. novembril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Belgia Kuningriik

(Kohtuasi C-474/08)

(2009/C 32/21)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: M. Patakia ja B. Schima)

Kostja: Belgia Kuningriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna: Belgia Kuningriik ei sätestanud, et juhul, kui keeldutakse juurdepääsust edastusvõrgule või jaotusvõrgule, võib pöörduda reguleeriva asutuse poole, kes otsustab siduva otsusega kahe kuu jooksul kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ (1), artikli 23 lõikega 2, Belgia Kuningriik on direktiivi 2003/54/EÜ artikli 23 lõikes 2 ette nähtud reguleeriva asutuse pädevusest välja arvanud tariifide arvestamise osas teatud otsustavad punktid, on nimetatud liikmesriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab esiteks, et direktiivi 2003/54/EÜ artikli 23 lõiget 5 ei ole Belgia õigusesse üle võetud. Belgia õiguse asjakohased sätted on tegelikult nii üldised, et ei ole võimalik kindlalt kindlaks teha, kas on olemas õigus individuaalselt esitada kaebus elektri edastusvõrgule või jaotusvõrgule juurdepääsust keeldumise otsuste peale. Täpsemalt ei kehtesta need sätted menetluse raamistikku ja ei näe ette mingit tähtaega reguleeriva asutuse, käesoleval juhul Commission nationale de régulation de l'électricité (CRE) vastusele.

Hageja heidab teiseks kostjale ette direktiivi 2003/54/EÜ artikli 23 lõike 2 rikkumist, kuna ta annab kuningale, kes on muu isik kui CRE, pädevuse määrata kindlaks erireeglid riiklikes ja Euroopa huvides tehtud investeeringute amortisatsiooni ja kasumimarginaali kohta. See menetlus ei ole kooskõlas eespool viidatud sättega, kuna reguleerival asutusel ei näi olevat neil kahel juhul mingit kontrolli edastus- ja jaotustariifide arvestamise või kehtestamise metoodika üle.

(1) ELT L 176, lk 37; ELT eriväljaanne 12/02, lk 211.
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/26

Eelotsusetaotlus, mille esitas Sächsisches Finanzgericht (Saksamaa) 5. novembril 2008 — Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz versus Finanzamt Dresden I

(Kohtuasi C-473/08)

(2009/C 44/43)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sächsisches Finanzgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz

Vastustaja: Finanzamt Dresden I

Eelotsuse küsimused

1. Kas õppetöö ja eksamid, mida diplomeeritud insener viib läbi eraõigusliku ühinguna tegutsevas õppeasutuses täiendusõppe kursustest osavõtjatele, kellel on juba vähemalt ülikooli- või rakenduskõrgkooli arhitektuurialane või inseneriharidus või samaväärne haridus, kusjuures kursused lõpevad eksamiga, on direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 13 A osa lõike 1 punkti j mõistes „kooli- ja ülikooliharidus”?

2. Kas isik, kes muidu täidab punktis 1 mainitud sätte tähenduses „eraõpet andva õpetaja” tingimusi, jääb sellest isikute ringist välja, kui — ta saab tasu (terves mahus või osaliselt) oma kursuste eest ka siis, kui konkreetseks kursuseks ei ole registreerunud ükski osavõtja, kuid ta on selleks juba ettevalmistustöö ära teinud, või — talle tehakse küllaltki pika ajavahemiku jooksul korduvalt ja järjest ülesandeks viia läbi vastavat õppetööd ja eksameid või — tal on oma vahetu õpetajatöö kõrval asjaomase kursuse teiste õppejõududega võrreldes erialaselt ja/või organisatoorselt erandlik positsioon?

Kas selline väljajätmine on võimalik juba siis, kui on täidetud vaid üks neist tingimustest, või alles siis, kui on täidetud kaks või kõik kolm tingimust?

(1) EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23.
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/29

25. novembril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Prantsuse Vabariik

(Kohtuasi C-512/08)

(2009/C 44/48)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: G. Rozet ja E. Traversa)

Kostja: Prantsuse Vabariik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et: — kuna Prantsuse Vabariik on seadnud vastavalt Code de la sécurité sociale'i (sotsiaalkindlustuse seadustik) artiklile R-332-4 niisuguste raviteenuste hüvitamise tingimuseks, mis on võimalikud haiglavälises praksises ja mille puhul on vajalik Code de la santé publique (rahvatervise seadustik) artiklis R-712-2 II nimetatud ulatusliku sisseseade ja aparatuuri kasutamine, eelneva loa väljastamise, — kuna Prantsuse Vabariik ei ole artiklis R-332-4 või üheski teises Prantsuse õigusnormis ette näinud võimalust maksta Prantsuse sotsiaalkindlussüsteemis kindlustatud patsiendile täiendavat hüvitist 12. juuli 2001. aasta otsuse kohtuasjas C-368/98: Vanbraekel jt punktis 53 ette nähtud tingimustel, siis on Prantsuse Vabariik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Prantsuse Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab oma hagi põhjenduseks kaks etteheidet.

Esimeses etteheites vaidlustab komisjon eelneva loa saamise tingimuse, mille kostja on kehtestanud teises liikmesriigis saadud teatava haiglavälise ravi eest hüvitise saamiseks. Kuigi see tingimus võib tegelikult olla õigustatud juhul, kui see puudutab haiglas osutatud raviteenuseid, kuna on vaja tagada üheaegselt piisav ja pidev juurdepääs kvaliteetse haiglaravi tasakaalustatud valikule ning kontroll nendega kaasnevate kulude üle, siis tundub see tingimus ebaproportsionaalne haiglaväliste teenuste puhul. Eelneva loa kaotamisega seonduvat võimalikku finantsmõju on võimalik piirata mitme faktoriga, nagu liikmesriikide võimalus kindlaks määrata tervisekindlustuse ulatus, millele kindlustatuil on õigus, või hüvitise saamise siseriiklikud tingimused, eeldusel et need ei ole diskrimineerivad ega kujuta endast isikute vaba liikumise piirangut.

Teises etteheites väidab komisjon, et Prantsuse õiguses puudub säte, mis võimaldaks maksta Prantsuse sotsiaalkindlustusega kindlustatud patsiendile 12. juuli 2001. aasta kohtuotsuse Vanbraekel jt punktis 53 ette nähtud tingimustel täiendavat hüvitist, st hüvitist, mis katab erinevuse võrreldes summaga, millele tal oleks olnud õigus siis, kui ta oleks haiglaravi saanud oma enda liikmesriigis. Järelikult ei saa nimetatud sotsiaalkindlustussüsteemiga kindlustatud patsiendid täielikult kasu õigustest, mis on neile antud EÜ artikliga 49, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud.
—

Tuvastada seoses Narbolia kohaliku omavalitsusüksuse territooriumil asuva turismikompleksi „Is Arenas” projektiga, mis puudutab ala ITB032228 „Is Arenas” elupaiku ja liike, — et kuna Itaalia Vabariik ei olnud enne 19. juulit 2006 võtnud direktiivis ette nähtud kaitseeesmärgi kohaselt vastu asjakohaseid kaitsemeetmeid, et kaitsta asjaomast ökoloogilist huvi, mida pakub endast riiklikul tasemel ala „Is Arenas”, mille kohta esitati ühenduse tähtsusega alade nimekirja kandmise ettepanek ITB032228, ja eelkõige, kuna Itaalia Vabariik ei ole keelanud sellist sekkumist, mis võib tõsiselt kahjustada ala ökoloogilisi omadusi, siis on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivist 92/43/EMÜ (1) tulenevaid kohustusi; — ning et kuna Itaalia Vabariik ei ole pärast 19. juulit 2006 võtnud vastu vajalikke meetmeid et vältida looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks ühenduse tähtsusega ala on määratud, siis on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas tegevuse „suunamiseks” nõukogu määruse (EÜ) nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tähenduses piisab sellest, et Internetis on olemas ligipääs vahendaja veebisaidile?
4.

Kas tegemist on kaudse soolise diskrimineerimisega 5. juuli 2006. aasta võrdse kohtlemise direktiivi (direktiiv 2006/54/EÜ (3), meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes; ELT L 204, 26.7.2006) artikli 14 lõike 1 punkti c mõttes, kui teenistujatel, kes kasutavad seadusega võimaldatud 2-aastast vanemapuhkust, on seaduslik puhkusenõue enne lapse sündi töötatud aasta eest vanemapuhkuse lõppedes juba aegunud ning kõnealused töötajad on enamuses (97 %) naised?
3.

Kas selleks, et tuginemine määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 3 sätestatud tunnustamise taotluse rahuldamata jätmise alusele oleks tulemuslik, on vajalik, et i) liikmesriigis, kus tunnustamist taotletakse, tehtud otsus oleks jõustunud; ii) liikmesriigis, kus tunnustamist taotletakse, tehtud otsus eelneks täitmismääruse taotluse esitamisele või täitmismääruse tegemisele?
3.

Kas juhul, kui vastus teisele küsimusele on jaatav ning jaatav on ka vastus esimese küsimuse punktile i), tuleb CMR-i artikli 31 lõigetes 3 ja 4 sätestatud tunnustamist ja täitmist puudutavaid norme tõlgendada nii, et need ei nõua ülimuslikkust ning jätavad ruumi ka teiste rahvusvaheliste täitmist puudutavate sätete kohaldamiseks, mis nagu määrus nr 44/2001 võimaldavad tunnustamist või täitmist? Juhul, kui Euroopa Kohus vastab esimese küsimuse punktile ii) ning ka teisele küsimusele jaatavalt, esitab Hoge Raad seoses kassatsioonkaebuse täiendava uurimisega veel järgmised kolm küsimust:
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/25

Eelotsusetaotlus, mille esitas Oberlandesgericht Oldenburg (Saksamaa) 1. oktoobril 2008 — Seltsinguna tegutsevad Arnold ja Johann Harms versus Freerk Heidinga

(Kohtuasi C-434/08)

(2009/C 44/42)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Oldenburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: seltsinguna tegutsevad Arnold ja Johann Harms

Kostja: Freerk Heidinga

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1728/2003 (1), millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, artikli 46 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle sättega on vastuolus ja seetõttu kehtetud sellised kokkulepped, millega nähakse küll formaalselt ette toetusõiguste täielik ja lõplik üleandmine, kuid pooltevahelise kokkuleppe alusel kuuluvad toetusõigused majanduslikult siiski endiselt müüjale ning nende omandaja kui formaalne toetusõiguse omaja on kohustatud asjaomaste põllumajandusmaade kasutamisega käivitama toetuste maksmise ning andma talle makstud sissetulekutoetused täies ulatuses üle müüjale või mille kohaselt omandajale antakse pindalatoetused üle selliselt, et pärast sissetulekutoetuste maksmise käivitamist ja toetuste väljamaksmist on ta kohustatud kandma vähemalt ühe osa (ettevõttega seotud osa) jooksvalt üle müüjale.

(1) EÜT 2003, L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269.
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/37

Euroopa Ühenduste Komisjoni 19. detsembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 15. oktoobri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-160/04: Potamianos versus komisjon

(Kohtuasi C-561/08 P)

(2009/C 44/62)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: J. Currall ja D. Martin)

Teine menetluspool: Gerasimos Potamianos

Apellandi nõuded

— tühistada Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-160/04;

— tunnistada G. Potamianose esitatud hagi vastuvõetamatuks;

— jätta kohtukulud, mis tekkisid pooltel käesolevas kohtuastmes ja Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus toimunud menetluses, kummagi poole enda kanda.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon vaidlustab apellatsioonkaebusega selle, millise hinnangu on Esimese Astme Kohus andnud kostjale saadetud teatele, milles viimati nimetatut teavitati otsusest mitte pikendada tema ajutise teenistuja lepingut. Esimese Astme Kohus tõlgendas seda teadet kui teenistuslepinguid sõlmiva asutuse eraldiseisvat otsust. Euroopa Kohtu praktikast, eelkõige 14. septembri 2006. aasta otsusest C-417/05 P: Fernández Gómez tuleneb selgelt, et niisugune teade on üksnes informatiivse tähendusega, ning vaid lepingupunkt, milles on öeldud, et tähtajalise lepingu lõppemisel seda ei pikendata, kujutab endast huve kahjustavat akti. Kuna lepingut eeskirjadega ette nähtud tähtajal ei vaidlustatud, oleks Esimese Astme Kohus pidanud jätma hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

Mainitud kohtupraktika järgimatajätmisega tekitas Esimese Astme Kohus õiguslikult ebakindla olukorra nii Avaliku Teenistuse Kohtule kui ka komisjonile ja teistele institutsioonidele, kes on sõlminud käesolevas kohtuasjas käsitletavaga sarnaseid lepinguid.
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/39

24. detsembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtule (seitsmes koda) 15. oktoobri 2008. aasta otsuse peale kohtuasjas T-66/04: Christos Gogos versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-583/08 P)

(2009/C 44/67)

Kohtumenetluse keel: kreeka

Pooled

Apellant: Christos Gogos (esindaja: juristid N. Korogiannakis and P. Katsimani)

Teised menetlusosalised: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Esimese Astme Kohtu otsus;

— tühistada otsus, millega ta määrati palgaastmele A 7 ja 24. novembri 2003. aasta otsus, millega jäeti tema haldusmenetluses esitatud kaebus rahuldamata;

— kasutada tema täielikku õiguslikku pädevust ja mõista talle välja hüvitis kokku summas 538 121,79 eurot varalise kahju eest, mille komisjon on talle tekitanud õigusvastase tegevusega vaidlusaluse kahjuliku otsuse vastuvõtmisel, ja mida kogu tema elu lõpuni suurendab läbiviidud haldusreform;

— mõista talle välja hüvitis kokku summas 50 000 eurot Esimese Astme Kohtu otsuse tegemise eest väga pikalt kestnud menetluses;

— mõista kostjalt välja apellandi kantud nii Esimese Astme Kohtu menetluse kui käesoleva menetluse kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 2008. aasta otsuse kohtuasjas T-66/04: Christos Gogos vs. Euroopa Ühenduste Komisjon peale esitatud apellatsioonkaebuses tugineb apellant Christos Gogos Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamise nõudes peamiselt kahele väitele.

Esiteks leiab apellant, et tema esimeses astmes esitatud kuuest väitest on Esimese Astme Kohus viie väite tagasilükkamist puudulikult ja vääralt põhjendanud.

Teiseks leiab apellant, et Esimese Astme Kohtu väga pikk menetlus ei ole objektiivselt põhjendatav. Teiseks on talle tekitatud majanduslikku kahju ning ta on ka viivitamise tõttu kandnud mittevaralist kahju.
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/29

Eelotsusetaotlus, mille esitas Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) 26. novembril 2008 — Kriminaalmenetlus Vitor Manuel dos Santos Palhota, Mario de Moura Goncalves, Fernando Luis das Neves Palhota, Termiso Lda vastu

(Kohtuasi C-515/08)

(2009/C 44/49)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Põhikohtuasja pooled

Süüdistatavad: kriminaalmenetluses Vitor Manuel dos Santos Palhota, Mario de Moura Goncalves, Fernando Luis das Neves Palhota, Termiso Lda vastu

Eelotsuse küsimus

Kas 5. märtsi 2002. aasta seaduse artikkel 8 ning 29. märtsi 2002. aasta kuninga määruse (rakendusmäärus) artiklid 3, 4 ja 5 on vastuolus EL asutamislepingu artiklitega 49 ja 50, kui nendes on välismaistele tööandjatele, kes soovivad oma töötajaid saata lähetusse, kehtestatud kohustus registreerida lähetus sotsiaalseaduste järelevalve ametis ning kanda kaasas dokumente, mis on võrreldavad Belgia tööaja arvestuslehe või palgaarvestuslehega, mille tõttu on juurdepääs Belgia tööturule takistatud või vähemalt raskendatud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 44/31

2. detsembril 2008 esitatud hagi — Euroopa Ühenduste Komisjon versus Luksemburgi Suurhertsogiriik

(Kohtuasi C-526/08)

(2009/C 44/51)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindajad: S. Pardo Quintillán ja N. von Lingen)

Kostja: Luksemburgi Suurhertsogiriik

Hageja nõuded

— Tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik ei ole vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (1) artiklite 4 ja 5 koostoimes II lisa punkti A alapunktiga 1, III lisa punkti 1 alapunktiga 1, II lisa punkti A alapunktiga 5, III lisa punkti 1 alapunktiga 2, II lisa punkti A alapunktiga 2 ja II lisa punkti A alapunktiga 6 täielikuks ja nõuetekohaseks täitmiseks, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Luksemburgi Suurhertsogiriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon esitab oma hagi põhjenduseks neli etteheidet.

Esimeses etteheites heidab komisjon kostjale ette seda, et ta ei pidanud kinni väetiste põllumajandusmaal kasutamise korrast ja ajavahemikest, nagu on ette nähtud direktiivis. Kuigi teatavatel ajavahemikel peab väetiste põllumajandusmaal kasutamise keeld hõlmama nii orgaanilisi kui ka keemilisi väetisi, on Luksemburgi õigusnormides mainitud vaid orgaanilist väetist. Lisaks peab teatavatel ajavahemikel väetiste põllumajandusmaal kasutamise keeld puudutama kõiki põllumajandusmaid, sealhulgas ka niite, mis on siseriiklikest ülevõtmismeetmetest välja jäetud. Hageja märgib samuti, et siseriiklikud õigusnormid peavad määratlema täpsemalt juhtud, mille puhul võib teha väetiste põllumajandusmaal kasutamise keelust erandi, kuna direktiivis ei ole seda võimalust ette nähtud.

Teises etteheites väidab hageja, et siseriiklikud õigusnormid ei näe ette läga minimaalse ladustamisvõimsuse nõuet kõikide käitiste osas, vaid mainib ainult uusi või uuendamist vajavaid käitisi. Niisugune ülevõtmine ei ole kooskõlas direktiiviga, sest ka olemasolevate käitiste puhul on olemas saastamise oht. Siseriiklikud õigusnormid peavad seega kehtestama kõikide käitiste suhtes minimaalse ladustamisvõimsuse.

Kolmandas etteheites väidab komisjon, et siseriiklikud õigusnormid peavad väetiste kasutamise keelu raames tugeva kaldega maa-alal hõlmama kõiki väetisi, mitte ainult orgaanilist päritolu väetisi.

Neljandas etteheites heidetakse kostjale ette seda, et ta ei ole võtnud piisavaid meetmeid seoses väetiste põllumajandusmaal kasutamise tehnikaga, eelkõige selleks, et kindlustada väetise kasutamise ühtlus ja tõhusus.

(1) EÜT L 375, lk 1; ELT eriväljaanne 15/02, lk 68.
3)

Esimese Astme Kohus on teinud õiguslikult väära järelduse leides, et nõukogu ei ole otsuse vastuvõtmisel teinud ilmselget hindamisviga. Nõukogu ja Esimese Astme Kohtu käsutuses olid kõik need faktid ja argumendid mis siseriiklikus kohtuski, ning nad oleksid pidanud kaitse seisukohast esitatud dokumente üksikasjalikult kaaluma;
3.

Apellatsioonkaebuse esitaja leiab, et teises otsuses (mis käsitleb teisi toimikus sisalduvaid dokumente) ei ole Esimese Astme Kohus täitnud peamisi hindamisnõudeid, et teha kindlaks, kas iga üksikdokumendi sisu on niivõrd tundlik, et selle avaldamine kahjustaks tõsiselt otsustamisprotsessi. Esimese Astme Kohtu üldine arutlus seisneb peamiselt selles, et komisjonis oleks ametnikel võimatu vabalt suhelda, kui lõplikus otsuses mitte esinev teave saaks avalikuks. Niisugusel arutlusel tuginedes puudub vajadus uurida, kas kõnealuste dokumentide sisu on niivõrd tundlik, et selle avaldamine kahjustaks otsustusprotsessi.
2.

Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: kas kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 ning artikli 17 lõigete 2 ja 6 kohaselt on õiguspärane käesoleval juhul vaidluse all olev siseriiklik säte, mis on vastu võetud enne direktiivi jõustumist ning mille kohaselt ei saa maksukohustuslane teatud kaupade omandamisel ning teatud teenuste saamisel, mida kasutatakse osaliselt majandustegevuse ning osaliselt isiklikel eesmärkidel, makstud käibemaksu täielikult maha arvata; nimelt saab ta käibemaksu maha arvata üksnes osas, milles see on seotud majandustegevusega?
—

Tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole direktiivi 79/409/EMÜ (1) täielikult direktiivile vastavalt Itaalia õigusesse üle võtnud, — ja kuna direktiivi 79/409//EMÜ artikkel 9 ei ole üle võetud viisil, mis tagaks, et Itaalia pädevate ametiasutuste tehtud erandid vastavad nimetatud artiklis sätestatud tingimustele ja nõuetele, — on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivi 79/409/EMÜ artiklitest 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 13 ja 18 tulenevaid kohustusi.
7)

Kas juhul, kui leitakse, et presidendi dekreediga nr 164/2004 võetud meetmed ei ole tõhusad ja et ühenduse õigusega kooskõlalise tõlgendamise kohustuse raames on kohaldatavad kirjeldatud eelnevad õigusnormid (seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3), on ühenduse õigusega kooskõlas siseriikliku õiguskorra normihierarhiliselt kõrgemate õigusnormide (põhiseaduse artikli 103 lõige 8) selline tõlgendus, mille kohaselt on nendega absoluutselt keelatud tähtajaliste töölepingute muutmine määramata tähtajaga töölepinguteks; ja seda ka siis, kui tegelikult on need töölepingud sõlmitud kuritarvitavalt, tuginedes sätetele, mis on suunatud erakorraliste ning üldiselt mööduvate vajaduste rahuldamisele, samas kui tegelikult rahuldatakse selliste töölepingutega avalikku sektorisse kuuluva tööandja püsivaid ja kestvaid vajadusi (vt Areios Pagose üldkogu otsused nr 19/2007 ja nr 20/2007), samas kui on võimalik ka selline tõlgendus, mille kohaselt kõnealust keeldu tuleb kohaldada üksnes selliste tähtajaliste töölepingute suhtes, mis on tegelikult sõlmitud ajutiste, ettenägematute, kiireloomuliste või erakorraliste vajaduste rahuldamiseks ja mitte ka juhtumitele, kus need sõlmiti tegelikult püsivate ja kestvate vajaduste rahuldamiseks?
4.

Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav: kas sellest piisab, et vabastada lennuettevõtjat hüvitiste maksmise kohustusest või tuleb lisaks nõuda tõendit, et lennu tühistamist, see tähendab asjaomase lennuki käigust kõrvaldamist ja lennu ärajätmist asenduslennuki puudumise tõttu ei oleks saanud vältida ka kõigi mõistlike meetmete võtmise korral?
—

Tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki õigus- ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiivi 2005/56/EÜ piiratud vastutusega äriühingute piiriülese ühinemise kohta (1) täitmiseks, siis on Belgia Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi