ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Hageja osas põhjendas valikukomisjon seda järjestust nii:

„Esitatud kandidaatide hulgast on [hageja] komisjoni arvates kõige sobivam Euroopa prokuröri ametikohale Euroopa Prokuratuuris […]. [Hageja] on Brüsselis kuninga prokuröri asetäitja, Belgia föderaalse justiitsministeeriumi juures asuva [OCSCi] direktor. Oma teenistusaja jooksul on [ta] omandanud ulatusliku kogemuse raskete finantskuritegude, sealhulgas rahapesu ja raskete karussellpettuste uurimisel ja süüdistuste esitamisel. Samuti on tal väärtuslik kogemus kriminaalasjades tehtavas õigusalases koostöös. [Hageja] kuulub kriminaaltulu jälitamisega tegelevate asutuste vahelise Camdeni (CARIN) võrgustiku juhtrühma ja kontaktide hulka ning osaleb korrapäraselt [liidu] töögruppides, mis puudutavad ebaseaduslikult saadud vara konfiskeerimise küsimusi. [Hageja] on näidanud, et ta on võimeline töötama mitmekultuurilises keskkonnas, sealhulgas kodukohariigist erinevate õigussüsteemidega, ja ta tunneb hästi liidu institutsioonide õiguslikku raamistikku […]. Tal on ka arvestatav juhtimiskogemus.

Ärakuulamisel tutvustas [hageja] seda, milline on tema strateegiline visioon Euroopa prokuröri rollist ja tööst Euroopa Prokuratuuris, ning andis valikukomisjoni küsimustele väga täpsed vastused. Ta näitas, et tunneb hästi määrust [2017/1939] ja raskusi, millega Euroopa Prokuratuur võib kokku puutuda, ning pakkus välja toimivaid lahendusi nende ületamiseks. Valikukomisjon hindas seda, et rõhk oli pandud vajadusele, et Euroopa Prokuratuur peab oma menetlustes austama põhiõigusi ja menetlusõigusi. Valikukomisjon hindas eriti kõrgelt tema ekspertteadmisi seoses ebaseaduslikult saadud vara konfiskeerimise ja tagasinõudmisega ning tema pragmaatilist lähenemist võimalike konfliktide lahendamisel. Valikukomisjon on veendunud, et [hageja] vastab kõigile tingimustele, et temast võiks saada tõhus Euroopa prokurör“.
79

Sisuliselt väidab hageja esiteks, et nõukogu ise möönis, et ta ei ole „Süürias tegutsev“ ärimees otsuse 2013/255, mida on muudetud otsusega 2015/1836, artikli 27 lõike 2 punkti a ja artikli 28 lõike 2 punkti a tähenduses. Teiseks vaidleb ta vastu sellele, et ta on „ärimees, kellel on isiklikud ja perekondlikud huvid ja kes tegutseb mitmes Süüria majandussektoris“. Kolmandaks kinnitab ta, et teda ei saa pidada „mõjukaks“ ärimeheks. Neljandaks väidab ta, et ta ei ole seotud Bashar Al‑Assadi režiimiga, ei mõjuta seda režiimi ega ole seotud seda režiimi puudutavatest sanktsioonidest kõrvalehoidmise ohuga. Viiendaks väidab ta, et ta ei ole enam seotud ASM International General Tradinguga, kuna see äriühing likvideeriti ja selle tegevus lõpetati. Kuuendaks leiab ta, et ta ei ole seotud Süürias asutatud äriühingutega ega ole nendesse kaasatud ega ole seotud Aman Holding JSCga. Seitsmendaks väidab ta seoses oma ametitegevusega, et tal ei ole seost Samer Foziga. Kaheksandaks märgib ta, et asjaolu, et tal on sidemed Samer Foziga, ei sea kahtluse alla tema ja Bashar Al‑Assadi režiimi vahelise seose täielikku puudumist, kuna Samer Foz ise ei ole selle režiimiga kuidagi seotud ja vaidlustab oma nime kõnealustesse loeteludesse kandmise. Üheksandaks väidab ta, et ta ei ole seotud Marota City projektiga, mistõttu ei saanud ta kasutada sundvõõrandatud maa-alasid, mis kuulusid isikutele, kes olid ümber asustatud Süüria konflikti tõttu, mis takistas neil oma koju tagasi pöörduda. Kümnendaks ei olevat nimetatud projektil Süüria režiimi toetust.
20

Lisaks on hagejal selle tõendamisel, et on rikutud tema menetluslikke õigusi kahtluste tõttu, mida vaidlusalune meede oleks pidanud tekitama küsimuses, kas see on siseturuga kokkusobiv, õigus tugineda argumentidele, millega püütakse tõendada, et seisukoht, et see meede on siseturuga kokkusobiv – millele komisjon jõudis –, on ekslik, mis pealegi kaldub tõendama, et komisjonil oleksid pidanud tekkima kahtlused, kui ta hindas, kas see meede on siseturuga kokkusobiv. Seega on Üldkohus pädev analüüsima sisulisi argumente, mille hageja on esitanud oma esimese, teise ja kolmanda väite raames ning millele ta viitab neljanda väite raames, kontrollimaks, kas need kinnitavad hageja sõnaselget väidet, et esinesid kahtlused, mis õigustasid ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetluse algatamist (vt selle kohta 13. juuni 2013. aasta kohtuotsus Ryanair vs. komisjon, C‑287/12 P, ei avaldata, EU:C:2013:395, punktid 57–60, ning 6. mai 2019. aasta kohtuotsus Scor vs. komisjon, T‑135/17, ei avaldata, EU:T:2019:287, punkt 77).
182

Tšehhi Vabariik ei saa selles küsimuses praegu väita, et tal võisid olla ainult ebamäärased kahtlused, et vaidlusalune import on pettuslik, kui ta tunnistas riskiprofiilis ka ise, et „eksisteerib mõistlik kahtlus, et tolliregulatsioonist on mööda hiilitud“, täpsustas, et sisekontrolli eesmärk oli „võtta kõik võimalikud meetmed, et takistada dumpinguvastase tollimaksu vältimist kauba teistsuguse klassifikatsiooni või teistsuguse päritoludeklaratsiooniga“, ning märkis, et võib olla soovitav „teha arestimine dumpinguvastase tollimaksu summa ulatuses“.
122

Mis puudutab veel TAROMi osutatavate teenuste asendamise võimalikkust puudutavate põhjendustega seotud etteheidet, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 61 leidis komisjon selle otsuse põhjendustele 17–19 tuginedes, et näib ebatõenäoline, et TAROMi konkurentideks olevad lennuettevõtjad võtaksid üle kõik üksnes TAROMi teenindatavad siseliinid, kuna nende tahe sellele turule siseneda on tõenäoliselt väike. Seejuures on nimetatud otsuse põhjenduses 17 märgitud, et kõnealustele konkurentidele, kes on odavlennuettevõtjad, ei ole siseliinid huvipakkuvad, kuna ühe lennu reisijate arvus väljenduv nõudlus on neil liinidel väike ning neid ei ole kasumlik teenindada suuremate lennukitega kui need, mida TAROM kasutas, ehk lennukitega, mida kasutavad need teised lennuettevõtjad. Sama otsuse põhjenduses 18 on rõhutatud, et lennujaamade lähedust, teekonna minimaalset kestust ja sihtkohta jõudmiseks vajalike ümberistumiste arvu silmas pidades puuduvad TAROMi teenindatud liinidele reaalsed alternatiivid, kuna rahvusvahelised lennud, mida TAROMi konkurendid pakuvad, on võimalikud vaid ühe või kahe ümberistumisega. Viimaks on vaidlustatud otsuse põhjenduses 19 märgitud, et TAROMi konkurendid ei saaks mõne kuuga pakkuda täiendavat teenindusvõimsust, et maha jäänud liinid üle võtta, ning kui nad seda teeksid, ei oleks seal pakutavad teenused lendude sageduse ja teenuse kvaliteedi osas samal tasemel kui TAROMi lennud.
Käesoleval juhul tuleb märkida, et apellatsioonimenetluses tehtud kohtuotsuse punktides 69–71 otsustas Euroopa Kohus järgmist:

„69 Ei saa aga nõuda EUIPO‑lt, et ta kombineeriks vaidlustatud disainilahenduse uudsuse hindamise raames varasema disainilahenduse eri osad[, see tähendab punktis 8 esitatud äravoolureservuaari ja katteplaadi], kuna kehtetuks tunnistamise taotluse esitaja ülesanne on esitada varasema disainilahenduse täielik reproduktsioon. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 152 märkis, tekitab igasugune kombineerimine puudusi, sest see tähendab paratamatult umbkaudseid hinnanguid.

70 Nagu EUIPO õigesti väidab ja erinevalt sellest, mida leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 78, ei ole asjaolu, et vaidlustatud disainilahendus on üksnes selliste juba avalikustatud disainilahenduste kombinatsioon, mille kohta on märgitud, et need on nähtud ette kasutamiseks koos, seetõttu ilma, et oleks esitatud viidet väidetavalt varasemale disainilahendusele ja selle täielikku reproduktsiooni, määruse nr 6/2002 artikli 5 tähenduses uudsuse kontrollimisel asjakohane.

71 Siinkohal tuleb lisada, et kui Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68, et ESS, kes oli Üldkohtus menetlusse astuja, on esitanud väljavõtted äriühingu Blücher kataloogist, mis erinevad Group Nivelles’i poolt kehtetuks tunnistamise taotluses esitatud väljavõtetest, millel on kujutatud selline katteplaat, nagu on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 23 esitatud illustratsiooni keskel, mis on paigutatud äravoolureservuaarile, mille all on äravoolusifoon, ei heasta see asjaolu, et ei ole esitatud selle varasema disainilahenduse konkreetseid andmeid ega reproduktsiooni, millele Group Nivelles tugineb. Kuigi EUIPO saab menetlustoimingute käigus võtta määruse nr 6/2002 artikli 65 lõike 1 alusel sellist asjaolu arvesse, ei saa ta kombineerida kehtetuks tunnistamise taotlusele lisatud eri kataloogide väljavõtetel avalikustatud ühe või mitme disainilahenduse osasid, et saada osutatud varasema disainilahenduse täielik väliskuju. Ilma et oleks vaja analüüsida EUIPO argumenti, mille kohaselt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68 ja 76 on moonutatud fakte, piisab kui nentida, et Üldkohus ei märgi selles kohtuotsuses sugugi, et ESSi esitatud illustratsioon on konkreetselt selle disainilahenduse täielik kujutis, mis Group Nivelles’i sõnul on varasem.“
118

Esiteks võib rõhutada, et huvide konflikti oht kujutab endast ebanormaalset olukorda, milles tehtud kulutused ei pruugi olla tegelikud või ei ole neid kandnud toetusesaaja ise või isegi ei pruugi neid olla kasutatud ainuüksi asjaomase projekti elluviimiseks kõnesolevate toetuslepingute II lisa artikli II.14 lõike 1 punktide a, b ja e tähenduses. Järelikult kujutab see, kui lepingupartner jätab täitmata kõnesolevate toetuslepingute II lisa artikli II.3 punktis n ette nähtud lepingulise kohustuse võtta kõik vajalikud ettevaatusabinõud, et vältida igasugust huvide konflikti ohtu, tema lepinguliste kohustuste mittenõuetekohast täitmist. See õigustab niisiis kulude sissenõudmist määruse nr 2342/2002 artikli 183 alusel (vt selle kohta 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus EKETA vs. komisjon, T‑198/17, ei avaldata, EU:T:2019:27, punkt 91). Teiseks, kui komisjon esitab konkreetsed asjaolud, mis viitavad ohule, et deklareeritud tööaeg ei vasta rahastamiskõlbulikkuse tingimustele – nagu see on siis, kui tuvastatakse huvide konflikti oht –, eeldatakse, et see ei ole rahastamiskõlbulik, ning toetusesaaja peab tõendavate asjaolude abil vastupidist tõendama, et rahastamiskõlbulikkuse tingimusi järgiti nõuetekohaselt (vt selle kohta 22. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus EKETA vs. komisjon, C‑273/19 P, EU:C:2020:852, punktid 74–77, ning 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus EKETA vs. komisjon, T‑166/17, ei avaldata, EU:T:2019:26, punkt 61).
Parlamendi president leidis kaebuse rahuldamata jätmise otsuses järgmist:

„Toimikust ja eelkõige Teie kliendi avaldustest nähtub, et ta järgis oma ametikohale omast üldist juhist, mis seisnes edasiste meetmete võtmises talle esitatud finantstoimikute suhtes, käsitlemata konkreetselt nendesamade toimikute sisu, samas kui erandimenetluste kasutamine oli süstemaatiline. Lisaks teatas Teie klient, et ta tundis, et oli oma ülemuste poolt kohustatud lõpetama oma kolleegide alustatud tööd, et tegevdirektor sundis ja nõudis tungivalt projektide elluviimist septembriks 2017 ning et viimati nimetatu soovis menetlusi iga hinnaga kiirendada. Sellest järeldub, et personalieeskirjade artikli 21a kohaste korralduste olemasolu on tõendatud.

[T]eie klient, kes on hariduselt jurist, oleks finantsmääruse (määrus nr 966/2012) artikli 104 ja asjaolude toimumise ajal kohaldatavate finantsmääruse kohaldamise eeskirjade (määrus nr 1268/2012) artikli 134 lõike 1 punkti c tõlgendamisel pidanud aru saama rikkumistest ja sellest, milliste tagajärgedeni need rikkumised võivad viia. Juristina pidi ta tundma õigusaktide tõlgendamise põhimõtet, mille kohaselt tuleb erandeid üldnormidest tõlgendada kitsalt. Finantsmääruse artiklit 104 tuleb aga tõlgendada koostoimes eespool viidatud kohaldamise eeskirjade artikli 134 lõike 1 punktiga c, milles on kasutatud väljendeid „niivõrd, kui see on rangelt vajalik“, ja „ettenägematute sündmuste tagajärjel tekkinud äärmiselt kiireloomuline olukord“, mis oleks pidanud tegema Teie kliendi tähelepanelikuks, seda enam, et ta oli teadlik 36 eranditeatise olemasolust 2016. aastal, mis näitab, et tegemist on süstemaatilise tegevusega, mis on kahe eespool viidatud sätte sõnastusega raskesti ühitatav.

[…]“.
134

Sellega seoses on otsustatud, et personalieeskirjade artiklis 17 ette nähtud loa taotlemise korra eesmärk on võimaldada administratsioonil veenduda, et sellise teabe avalikustamine, mis ametnik on saanud oma tööülesannete täitmisel, ei kahjustaks liidu huve, mõjutades eelkõige liidu toimimist ja mainet. Personalieeskirjade artikliga 17 kehtestatud loakorra eesmärk on seega anda administratsioonile võimalus õigeaegselt jälgida, et ametnikud kohandaksid oma käitumist, võttes arvesse institutsioonide huve ja neile ELTL artiklist 339 tulenevaid kohustusi. Selle korra eesmärk on seega eelkõige säilitada usaldussuhe, mis institutsioonide ja nende teenistujate vahel peab olema. Selle rakendamine eeldab erinevate asjaomaste huvide kaalumist, et teha kindlaks, kumb nendest on kaalukam: kas liidu huvi või üldsuse huvi saada teavet (vt selle kohta 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus Strack vs. komisjon, F‑132/07, EU:F:2011:4, punktid 71 ja 72). Nii on personalieeskirjade artikli 17 eesmärk eelkõige meenutada kohustust, mis ametnikul on seoses ametisaladuse hoidmisega, ja see artikkel näeb muu hulgas ette kohustuse taotleda luba sellise teabe avalikustamiseks, mis oma laadilt on hõlmatud ametisaladusega.
44

Igal juhul, nagu EUCAP Somalia õigusega väidab – ilma et hageja sellele vastu vaidleks –, tuleneb kõigist asjaoludest, et leping on kõige tihedamalt seotud Belgiaga. Selge on, et lepingu punktis 5.1 ette nähtud lepingu täitmise koht oli Garowe’i linn. Siiski ei ole vaidlust selles, et lepingut ei täidetud tegelikus tööleasumise kohas Somaalias, et hageja jäi töötamisperioodil Belgiasse, et ta on Belgia kodanik ja Belgia alaline elanik, et töölevõtmise menetlus ja lepingu allkirjastamine toimus Belgias, ning lõpuks, et alalise elukoha kriteerium sotsiaalkindlustuskohustustele kohaldatava õiguse kindlaksmääramiseks vastavalt lepingu punktile 13 eeldab, et selleks on määratud Belgia. Seega, isegi kui eeldada, et eespool punktis 43 viidatud Rooma I määruse sätete asemel tuleb kohaldada selle määruse artikli 8 lõiget 4, jääb lepingu suhtes kohaldatavaks õiguseks siiski Belgia õigus.
105

Sellega seoses tuleb meenutada, et 18. jaanuari 2020. aasta teatega anti kõikidele Ühendkuningriigi kodanikest EUCAP Somalia rahvusvahelistele lepingulistele töötajatele nende täidetavatest ülesannetest sõltumata teada, et nende töölepinguid ei pikendata ja et lepingud lõppevad lepingus kokku lepitud tähtajal, see tähendab 31. jaanuaril 2020. Selles teates leidis missiooni juht kõigepealt, et Ühendkuningriik peaks alates 1. veebruarist 2020 saama kolmandaks riigiks ning et vastavalt otsusele 2012/389 on kolmandate riikide kodanike töölevõtmine rahvusvaheliste töötajatena lubatud üksnes erandjuhul, kui ühtegi kandidaati, kes on mõne liikmesriigi kodanik, ei saa valida. Seejärel märkis ta, et Ühendkuningriigi väljaastumislepingus on ette nähtud üleminekuperiood, mille jooksul liit ja see riik võivad sõlmida raamlepingu oma kodanike osalemise kohta ÜVJPga seotud missioonides, tõenäoliselt pärast läbirääkimiste perioodi. Lõpuks teavitas ta asjaomaseid töötajaid sellest, et nende ametikohtade jaoks on kandidaadid välja valitud.
31

Määrusega nr 396/2005 kohaldatakse seega ELTL artikli 168 lõiget 1, mis sätestab, et kogu Euroopa Liidu poliitika ning meetmete määratlemisel ja rakendamisel tagatakse inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse. Rahvatervise kaitse on ülekaaluka tähtsusega, võrreldes majanduslike kaalutlustega, nii et see võib õigustada teatavatele ettevõtjatele kaasnevaid negatiivseid majanduslikke tagajärgi, isegi kui need on märkimisväärsed (9. septembri 2011. aasta kohtuotsus Dow AgroSciences jt vs. komisjon, T‑475/07, EU:T:2011:445, punkt 143; 12. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Du Pont de Nemours (France) jt vs. komisjon, T‑31/07, ei avaldata, EU:T:2013:167, punkt 132, ja 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, T‑177/13, ei avaldata, EU:T:2016:736, punkt 87). Sellega seoses tuleb märkida, et kuna rahvatervise kaitse peaks vastavalt määruse nr 396/2005 põhjendusele 5 olema taimekaitse huvide ees prioriteetne, ei tohi selline jääkide sisaldus ulatuda tasemeni, mis põhjustaks vastuvõetamatut ohtu inimestele, eriti rohkem ohustatud gruppidele, nagu lapsed ja veel sündimata lapsed. Samuti on määruse nr 396/2005 põhjenduses 22 märgitud, et kui pestitsiidide kasutamiseks ei ole liidu tasandil luba antud, tuleks jääkide piirnormid kehtestada kohaselt madalal tasemel, et kaitsta tarbijaid lubamatute või piirnorme ületavate pestitsiidide jääkide koguste omastamise eest.
76

Lisaks tuleb meenutada, et arvestades hageja ja nende ametiasutuste detailset vaidlustust, on komisjoni kohustus tõendada ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses „riigiabi“ olemasolu ja seega ka tõendada, et on täidetud tingimus, et abisaajad on saanud eelise (vt 4. märtsi 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika). Isegi kui oletada, et komisjonil oli tegu liikmesriigiga, kes oma koostöökohustust rikkudes jättis esitamata kogu teabe, mida komisjon oli teda kohustanud edastama, peab ta oma otsustes tuginema teatud usaldusväärsuse ja sidususe astmega tõenditele, mis annavad piisava aluse järeldada, et ettevõtja sai riigiabi näol eelise, ja mis seega toetavad järeldusi, millele ta jõudis. Nimelt, kuna kõnealuse abi abisaajalt tagasinõudmise eesmärk on kõrvaldada konkurentsimoonutus, mille põhjustas teatav konkurentsieelis, ning taastada selle abi maksmisele eelnenud olukord, siis ei saa komisjon eeldada, et ettevõtja sai riigiabi näol eelise, tuginedes selleks pelgalt negatiivsele eeldusele, mis põhineb teabe puudumisel, mis võimaldaks vastupidist järeldust teha, kui ei esine teisi tõendeid, mis positiivselt kinnitavad sellise eelise olemasolu (vt selle kohta 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Larko vs. komisjon, C‑244/18 P,EU:C:2020:238, punktid 69 ja 70 ning seal viidatud kohtupraktika). Komisjon ei saa seega Eesti Statistikaameti andmete ebatäpsusi õigustada üksnes sellega, et hageja ja Eesti ametiasutused ei ole tõendanud, et kõnealusel maal oli Eesti keskmise põllumajandusmaaga võrreldes madalam väärtus.
71

Teiseks väidab hageja, et igal juhul olid projekti struktuuri ja alltöövõtu muudatused ette nähtud ka PR1 ja PR2 perioodilistes tehnilistes aruannetes, milles ta oli lisaks ära toonud tehtud tööd ning iga ülesande jaoks kasutatud ressursid. Hageja rõhutab, et need perioodilised tehnilised aruanded vaatasid läbi projektijuht ja EASME poolt projektile määratud väline järelevalvaja ning need kiideti heaks, nagu ka projekti elluviimine. Kuivõrd perioodilised tehnilised aruanded kiideti heaks, siis tuleb tema sõnul alltöövõtukulud lugeda toetuskõlblikuks vastavalt toetuslepingu artiklis 13.1.1 sätestatud lihtsustatud heakskiidumenetlusele, mida on kirjeldatud kõigile lepingupooltele kättesaadavas programmi „Horisont 2020“ toetuslepingu kommenteeritud näidises (edaspidi „toetuslepingu näidis“). Hageja lisab, et ta nõustub Eismeaga, et lihtsustatud heakskiidumenetlus puudutab ainult asjaolu, et teatav ülesanne täidetakse alltöövõtu korras, ja selle ülesandega seotud alltöövõtukulud peavad selleks, et need oleksid toetuskõlblikud, igal juhul vastama õigusnormidest tulenevatele tingimustele. Ta märgib siiski, et EASME on alati väitnud, et kui ta jättis teatavad kulud heaks kiitmata, siis ei teinud ta seda mitte sellepärast, et neid ei kantud, vaid sellepärast, et need seostuvad alltöövõtuga, mida ei ole mainitud toetuslepingus ega selle muudatustes. Hageja leiab, et kui EASME kiitis heaks perioodilised tehnilised aruanded, kiitis ta heaks ka selle, et neis nimetatud ülesanded täideti alltöövõtu korras. Ta väidab seetõttu, et kui need kulud ei oleks olnud kooskõlas finantsmääruse artikli 126 nõuetega, oleks need jäetud kahtlemata heaks kiitmata; nii see aga käesoleval juhul ei olnud. […]
99

Mis puudutab etteheidet, et komisjoni loobumine normaalväärtust arvutamast on puudulikult põhjendatud, siis tuleb märkida, et Üldkohus on juba varem otsustanud, et ELTL artiklis 296 nõutud põhjendusest peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista, et oma õigusi kaitsta ja kohtul kontrolli teostada. Ei saa siiski nõuda, et põhjenduses oleks käsitletud kõiki asjasse puutuvad faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna kontrollides akti põhjenduse vastavust ELTL artikli 296 nõuetele, tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki valdkonda reguleerivaid õigusnorme (vt 10. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener ja Shanghai Prime Machinery vs. nõukogu, T-170/09, ei avaldata EU:T:2012:531, punkt 126 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks tuleb vaidlustatud määruse põhjendusi hinnata, lähtudes hagejale edastatud teabest ja hageja poolt haldusmenetluse käigus esitatud märkustest (4. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory vs. nõukogu, T‑409/06, EU:T:2010:69, punkt 150). Eelkõige ei saa nõuda, et dumpinguvastaste määruste põhjendustes oleksid täpsustatud otsuse esemeks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud, mida sageli on väga palju ja mis on keerukad, kui need määrused kuuluvad neid hõlmava meetmete kogumi süsteemsesse raamistikku. Seoses sellega on piisav, kui institutsioonide põhjendused määrustes on selged ja üheselt mõistetavad (vt selle kohta 15. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Industrie des poudres sphériques vs. nõukogu, T‑2/95, EU:T:1998:242, punkt 357).
88

Nimelt võib märkida, et mitmes vaba ametikoha teate ametikoha kirjelduses on öeldud, et „üksuse töökeeled on (peamiselt) inglise ja (vähemal määral) prantsuse keel“. Samuti on ühes vaba ametikoha teates öeldud, et „inglise keele oskus on vajalik“ ja et „prantsuse keele algoskus“ on üksnes „soovitav“. Lisaks nähtub paljudest teistest vaba ametikoha teadetest, et kuigi meeskonna töökeel on inglise keel, siis võib tulla kasuks mõne muu keele, näiteks hispaania, itaalia, poola, saksa või mõne teise ametliku keele rahuldav oskus.
152

Komisjon väidab, et hageja oli vastavalt oma lepingulistele kohustustele ja nõukogu 11. novembri 1996. aasta määruse (Euratom, EÜ) nr 2185/96, mis käsitleb komisjoni tehtavat kohapealset kontrolli ja inspekteerimist, et kaitsta Euroopa ühenduste finantshuve pettuste ja igasuguse muu eeskirjade eiramiste eest (EÜT 1996, L 292, lk 2; ELT eriväljaanne 09/01, lk 303), artiklile 5 kohustatud tegema koostööd ja lubama juurdepääsu tema tööruumidesse, et hõlbustada komisjoni ülesandel OLAFi teostatavat kontrollimist ja inspekteerimist. Tema arvates tuleb tagasi lükata hageja argument, et tema hea koostöö oleks pidanud mõjutama selle asutuse hinnangut, milline karistus on asjakohane. Komisjon täpsustab, et asjaomane asutus sai tutvuda kohapealsete kontrollide aruannetega, milles oli märgitud, et hageja ja tema esindajad tegid OLAFiga koostööd.
75

Mis puutub EUIPO tühistamisosakonna 25. septembri 2002. aasta otsusesse, Hispaania kohtute otsustesse ning Hispaania patendi- ja kaubamärgiameti otsusesse, millele on viidatud vaidlustatud otsuses ja mis on vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamise kuupäevast varasemad, siis tuleb meelde tuletada, et EUIPO otsustuspraktika ega riigisiseste asutuste otsused ei ole Üldkohtu suhtes siduvad (vt selle kohta 9. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Ella Valley Vineyards vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – HFP (ELLA VALLEY VINEYARDS), T‑32/10, EU:T:2012:118, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Electrolux Home Products vs. EUIPO – D. Consult (FRIGIDAIRE), T‑583/19, ei avaldata, EU:T:2020:511, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Need otsused ei võimalda minna kaugemale analüüsi raamistikust, mis on kehtestatud liidu õigusega ja mis on nõutav sellise kehtetuks tunnistamise taotluse läbivaatamisel, nagu on kõne all käesolevas asjas, kuna see raamistik ei ole sama, mida kohaldatakse tühistamistaotluse läbivaatamisel.