ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Tolliliit – Välistransiidiprotseduur

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 204 lõike 1 punkt a)

Summary

Määruse nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud määrusega nr 648/2005) artikli 204 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada selliselt, et seda ei kohaldata niisuguse olukorra suhtes, kus volitatud kaubasaatja algatas eksimuse tõttu ühe ja sama kauba suhtes kaks välistransiidiprotseduuri, kuna olematut kaupa puudutav üleliigne transiidiprotseduur ei saa nimetatud sätte alusel tollivõlga tekitada.

Eksimus, mis seisneb kahe välistransiidiprotseduuri algatamises ühe ja sama kauba suhtes, ei saa oma laadi poolest kahjustata nimetatud artikli 204 aluseks olevat eesmärki, mis õigustaks tollivõla tekkimist. Mis esiteks puutub eesmärki ennetada ohtu, et ühendusevälised kaubad viiakse liidu tolliterritooriumil ilma tollivormistuseta vabasse ringlusse, siis tuleb tõdeda, et olematu kauba kohta algatatud välistransiidiprotseduuri puhul ei ole mingisugust ohtu, et niisugune kaup viiakse ilma tollivormistuseta vabasse ringlusse, mis võiks tekitada ebaausat konkurentsi ja rahalise kahju ohu. Teiseks ei saa niisugusel juhul, kui välistransiidiprotseduur ei vasta mõnele olemasolevale kaubale, olla kahjustatud eesmärk tagada kõnealust tolliprotseduuri reguleerivate normide hoolas kohaldamine. Seda protseduuri ei olegi võimalik nõuetekohaselt rakendada, kui see puudutab olematut kaupa. Eeltoodu kehtib veelgi enam, kui kohustus esitada sihttolliasutusele kaup – juhul, kui eksimuse tõttu algatatud transiidiprotseduuris viidatud kaupa ei ole olemas – tähendab seda, et printsipaal peab vastuolus ultra posse nemo obligatur põhimõttega täitma kohustuse, mida ta täita ei saa.

(vt punktid 32–34, 37, 38 ning resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Teenuste osutamise vabadus – Teenused – Mõiste

2. Rahvusvahelised lepingud – EÜ ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline isikute vaba liikumist käsitlev leping – Teenuste osutamise vabadus

(EÜ ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline isikute vaba liikumist käsitlev leping, artiklid 1, 2 ja 15 ning I, II ja III lisa)

Summary

1. Juhul kui lepinguline kohustus seisneb selles, et poolte kasutusse antakse tasu eest ja teatavatel tingimustel jahipidamiseks liikmesriigi territooriumil asuv maa-ala, on rendilepingu esemeks teenuste osutamine. Kui rentnikud on Šveitsi kodanikud, on lisaks tegemist piiriülese lepinguga. Neid rentnikke tuleb seega käsitada niisuguse teenuse saajatena, mis seisneb ruumiga seotud ja ajas piiratud jahiõiguse tasu eest kasutusse andmises.

(vt punktid 31–33)

2. Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelise kokkuleppe isikute vaba liikumise kohta sätetega ei ole vastuolus see, kui kokkuleppeosalise kodanikku kui teenuse saajat koheldakse seoses niisuguse teenuse osutamise maksustamisega, nagu seda on jahiõiguse kasutusse andmine, teise kokkuleppeosalise territooriumil teisiti kui isikuid, kelle peamine elukoht on nimetatud territooriumil, kes on Euroopa Liidu kodanikud või Euroopa Liidu õiguse alusel nendega võrdsustatud isikud.

Kuigi kokkuleppe artikkel 2 käsitleb diskrimineerimiskeelu põhimõtet, ei keela see siiski üldiselt ja täielikult kokkuleppeosalise niisuguste kodanike igasugust diskrimineerimist, kes elavad teise kokkuleppeosalise territooriumil, vaid see keelab üksnes diskrimineerimise kodakondsuse alusel ja niivõrd, kui asjaomaste kodanike olukord kuulub selle kokkuleppe I–III lisa kohaldamisalasse. Kokkuleppes ja selle lisades ei ole erinorme, millega nähtaks ette teenuste saajate diskrimineerimiskeelu põhimõte niisuguste äritehingutega seotud maksusätete kohaldamisel, mille ese on teenuste osutamine. Lisaks, kuna Šveitsi Konföderatsioon ei ole liitunud ühenduse siseturuga, mille eesmärk on kõrvaldada kõik takistused, et luua täielikul liikumisvabadusel rajanev ala, mis on analoogne siseriikliku turuga ning mis hõlmab muu hulgas teenuste osutamise vabadust ja asutamisvabadust, ei saa ei saa siseturgu puudutavatele ühenduse õigusnormidele antud tõlgendust automaatselt üle kanda kokkuleppe tõlgendamisele, ilma et seda näeksid sõnaselgelt ette kokkuleppe enda sätted.

(vt punktid 39–43 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Ühine tollitariifistik – Tolliväärtus – Tehinguväärtus – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikkel 33)

Summary

Määruse nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) artiklis 33 ette nähtud tingimus, mille kohaselt imporditollimaks peab olema „näidatud eraldi” imporditud kauba eest tegelikult makstud või makstavast hinnast, on täidetud siis, kui lepingupooled on kokku leppinud, et kaup tarnitakse DDP‑tingimusel („Delivered Duty Paid”) ja sellekohane märge on tehtud tollideklaratsiooni, kuid eksituse tõttu selle kauba sooduspäritolu osas ei ole märgitud tollimaksu summat.

Esiteks on vaatamata sellele, et lepingupooled ekslikult arvasid, et imporditollimaksu tasuda ei tule, vastavalt DDP tarneklauslile tollimaksu tasumine müüja kohustus ja järelikult sisaldub tasumisele kuuluv imporditollimaks imporditud kauba eest tegelikult makstud või makstavas hinnas. Teiseks arvutab imporditollimaksu vastavalt tolliseadustiku artiklitele 217 ja 220 liikmesriigi toll. Kui tehinguväärtus on impordideklaratsioonides õigesti näidatud ja kui kohaldatava tollimaksu määra saab kauba päritolu põhjal kindlaks määrata, on tollil võimalik seaduse alusel tasumisele kuuluv tollimaksu summa välja arvutada ja seega järelikult ka eristada imporditud kauba eest tegelikult makstud või makstavast hinnast tollimaksu summa suurust.

(vt punktid 30, 34–36, 40 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Maksuõigusnormid

(EÜ artikkel 56)

Summary

EÜ artikliga 56 on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on selle liikmesriigi residendist maksumaksjad, kes saavad mõnes teises liikmesriigis tehtud investeeringutelt intresse või dividende, allutatud täiendavale kohalikule maksule, kui nad ei ole vallasvaralt saadava tulu väljamaksmiseks valinud oma elukohaliikmesriigis asuvat vahendajat, samas kui sama tüüpi tulusid, mis saadakse elukohaliikmesriigis tehtud investeeringutelt, ei pea deklareerima asjaolu tõttu, et neilt peetakse maks kinni, ja sellisel juhul ei ole nad sellisele maksule allutatud.

Nimelt pärsib selline investeerimiskoha alusel toimuv liikmesriigi poolt kehtestatud erinev kohtlemine selle liikmesriigi residentide tahet investeerida oma kapitali äriühingutesse, mille asukoht on mõnes teises liikmesriigis, ja sellel on ka piirav mõju teistes liikmesriikides asuvatele äriühingutele, sest see piirab nende äriühingute jaoks kapitali kaasamist esimesest liikmesriigist. Ühes liikmesriigis investeeringuid teinud maksumaksja olukord ei erine selle maksumaksja olukorrast, kes on investeeringud teinud mõnes teises liikmesriigis. Nimelt on selliste õigusnormide raames residendist maksumaksja, kes võtab oma mõnes teises liikmesriigis tehtud investeeringutelt saadava tulu välja, nimetatud tulude osas oma elukohaliikmesriigis maksustamisele allutatud samamoodi nagu residendist maksumaksja, kes võtab selles viimases liikmesriigis tehtud investeeringutelt saadava tulu välja. Sellises kontekstis tekitab seega asjaolu, et nimetatud tulud on allutatud erinevatele maksustamisviisidele, just erinevat kohtlemist, mis toob kaasa selle, et ainult teises liikmesriigis tehtud investeeringutelt saadav tulu tuleb allutada täiendavale kohalikule maksule, kuid see ei peegelda seoses nimetatud maksuga erinevat olukorda maksumaksjate puhul. Seoses sellise maksuga, mis on linnastute ja kohalike omavalitsuste poolt nende samade linnastute ja kohalike omavalitsuste maksumaksjate suhtes kehtestatud ning mis moodustub füüsiliste isikute tulumaksu alusel, ei ole residendist maksumaksja, kes saab tulu mõnes teises liikmesriigis tehtud investeeringutelt, objektiivselt erinevas olukorras võrreldes selle residendist maksumaksjaga, kes saab tulu oma elukohaliikmesriigis tehtud investeeringutelt. Nendel asjaoludel kujutavad sellised õigusnormid endast kapitali vaba liikumise piirangut.

Siseriikliku maksusüsteemi ühtsuse säilitamise vajadus ei õigusta sellist piirangut, kui ei ole määratlenud ühtegi tasakaalustavat maksu, mis kompenseeriks sellest kohalikust täiendavast maksust teises liikmesriigis kui residendist maksumaksja liikmesriik tehtud investeeringutelt saadava tulu suhtes tuleneva eelise. Lisaks, isegi kui maksujärelevalve tõhususe tagamise vajadus toetab seisukohta, mille kohaselt saab kinnipeetud maksu mahaarvamist teostada ainult selles liikmesriigis asuv vahendaja, ei õigusta see siiski kinnipeetavate tulude ja nende tulude, mida ei peeta kinni, täiendavast kohalikust maksust tulenevat erinevat kohtlemist.

(vt punktid 31, 45–48, 57, 59, 62 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Viisad, varjupaik, sisseränne – Varjupaigapoliitika – Pagulase staatus või täiendava kaitse seisund – Direktiiv 2004/83

(Nõukogu direktiiv 2004/83, artikli 12 lõike 1 punkti a esimene lause)

Summary

Direktiivi 2004/83 miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, artikli 12 lõike 1 punkti a esimese lause kohaldamisel on isikul õigus mõne muu ÜRO institutsiooni kui ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti kaitsele või abile juhul, kui ta on seda kaitset või abi ka tegelikult taotlenud.

Genfi pagulasseisundi konventsiooni artikli 1 jaotis D, millele viitab direktiivi artikli 12 lõike 1 punkt a, piirdub sellega, et välistab kõnealuse konventsiooni kohaldamisalast isikud, keda „kaitseb või abistab” ÜRO asutus või allasutus, välja arvatud Pagulaste Ülemvoliniku Amet. Genfi konventsiooni selle artikli selgest sõnastusest ilmneb, et selles konventsioonis sätestatud pagulasseisundi alt välja arvamise klauslit saab kohaldada üksnes isikutele, kes on ka tegelikult UNRWA abi taotlenud; ning sellisena tuleb seda klauslit tõlgendada kitsalt ja seda ei tohi seega kohaldada ühtlasi isikutele, kes on või kes on olnud kõigest õigustatud saama selle asutuse abi või kaitset.

(vt punktid 50, 51, 53 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Maksuvabastused – Kihlvedude, loteriide ja muude hasartmängude maksuvabastus

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 135 lõike 1 punkt i)

Summary

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 135 lõike 1 punkti i tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid võivad selle sättega neile ette nähtud õigust kehtestada käibemaksuvabastuse tingimused ja piirid kasutada selliselt, et nad vabastavad sellest maksust üksnes teatud hasartmängud.

Nimelt jäetakse selle sättega liikmesriikidele arutusel olevate tehingute käibemaksust vabastamisel või sellega maksustamisel ulatuslik kaalutlusruum, kuna see lubab liikmesriikidel kehtestada käibemaksuvabastuse tingimused ja piirid. Selle sõnastuses ei sisaldu lisaks ühtegi viidet, mis võimaldaks järeldada, et ühenduse seadusandja soovis kehtestada mis tahes kvantitatiivseid piiranguid, mille eesmärk on eeskätt tagada see, et vähemalt 50% liikmesriigis korraldatavatest hasartmängudest või vähemalt 50% nende hasartmängude korraldamisest tekkinud käibest oleks nimetatud sätte alusel käibemaksust vabastatud. Lisaks ei ole need õigusnormid ka vastuolus neutraalse maksustamise põhimõttega, mille kohaselt ei või omavahel konkureerivate sarnaste teenuste osutamist käibemaksuga maksustamisel erinevalt kohelda. Nimetatud põhimõtet ei saa tõlgendada nii – ilma et seeläbi kaotaks direktiivi 2006/112 artikli 135 lõike 1 punkt i ja selle sättega liikmesriikidele antud ulatuslik kaalutlusruum täielikult oma kasuliku mõju –, et kõnealuse põhimõttega on vastuolus see, et üks hasartmänguliik on käibemaksust vabastatud ja teine hasartmänguliik ei ole vabastatud, kui nimetatud kaks hasartmänguliiki omavahel ei konkureeri.

(vt punktid 26, 27, 34, 35, 39 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused – Haiglaravi ja meditsiinilise abi ning sellega otseselt seotud tegevuse maksust vabastamine – Meditsiinitöötajate ja parameedikute poolt meditsiinilise abi andmise maksuvabastus

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 132 lõike 1 punktid b ja c)

2. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused – Haiglaravi ja meditsiinilise abi ning sellega otseselt seotud tegevuse maksust vabastamine

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artikli 132 lõike 1 punkt b)

Summary

1. Kui vastsündinutelt kogutud nabaväädivere transportimisel, analüüsimisel ja töötlemisel ning vastavatel juhtudel selles veres sisalduvate tüvirakkude säilitamisel, pidades silmas nende võimalikku raviotstarbelist kasutamist tulevikus, on tegevuse ainus eesmärk tagada teatava ressursi kättesaadavus siis, kui ravi peaks osutuma vajalikuks, kuid tegevusel ei ole iseenesest eesmärki diagnoosida, hooldada või ravida haigusi või tervisehäireid, ei kuulu see tegevus ei koos ega eraldi võetuna direktiivi 2006/112 (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) artikli 132 lõike 1 punktis b esineva mõiste „haiglaravi ja meditsiiniline abi” ega ka selle direktiivi artikli 132 lõike 1 punktis c esineva mõiste „meditsiinilise abi andmine” kohaldamisalasse. See oleks nabaväädivere analüüsimist puudutavas osas teisiti üksnes juhul, kui analüüsi tegelik eesmärk – mida tuleb liikmesriigi kohtul kontrollida – on võimaldada meditsiinilist diagnoosimist.

(vt punkt 47, resolutsiooni punkt 1)

2. „Haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud” tegevuse mõistet direktiivi 2006/112 (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) artikli 132 lõike 1 punkti b tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma tegevust, mis seisneb vastsündinutelt kogutud nabaväädivere transportimises, analüüsimises ja töötlemises ning vastavatel juhtudel selles veres sisalduvate tüvirakkude säilitamises, pidades silmas nende võimalikku raviotstarbelist kasutamist tulevikus, millega see tegevus üksnes võib, kuid ei tarvitse olla seotud ja mis ei ole tegelik, käimasolev ega isegi kavandatav.

(vt punkt 52, resolutsiooni punkt 2)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Erandid mahaarvamisõigusest – Liikmesriikide õigus säilitada kuuenda käibemaksudirektiivi jõustumise ajal olemas olevad erandid

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 17 lõige 6)

Summary

Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud direktiiviga 95/7), artikli 17 lõiget 6, mis on sisuliselt üle võetud direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklisse 176, tuleb tõlgendada nii, et selle alusel ei ole lubatud säilitada asjaomases liikmesriigis kuuenda direktiivi jõustumise ajal kehtinud siseriiklikke õigusnorme, mis üldiselt välistavad sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse selliste imporditud teenuste ostmisel, mille eest tasutakse otse või kaudselt isikule, kelle asukoht on siseriiklikus õiguses nn maksuparadiisina määratletud riigis või territooriumil.

Liikmesriikidel ei ole lubatud säilitada käibemaksu mahaarvamise õiguse piirangut, mida kohaldatakse üldkorras kaupade või teenuste omandamisega seotud mis tahes kuludele.

(vt punktid 30, 32 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Hagiavaldus – Etteheidete ja väidete esitamine – Vorminõuded

(EÜ artikkel 226; Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 38 lõike 1 punkt c)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Euroopa Kooli põhikiri

(EÜ artiklid 10 ja 226)

Summary

1. Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimesele lõigule ja sama kohtu kodukorra artikli 38 lõikele 1 peab komisjon igasse EÜ artikli 226 alusel esitatavasse hagiavaldusse märkima konkreetsed väited, mille suhtes Euroopa Kohtult otsust palutakse. Need nõuded peavad olema esitatud ühemõtteliselt, et Euroopa Kohus ei saaks otsustada ultra petita või jätta esitatud väite osas seisukoha võtmata.

(vt punktid 36 ja 37)

2. Euroopa Kohtul puudub pädevus otsustada Euroopa Komisjoni poolt EÜ artikli 226 alusel esitatud hagi üle, milles väidetakse, et Belgia Kuningriik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad 12. oktoobril 1962 Euroopa kooli kuratooriumi ja Belgia Kuningriigi valitsuse vahel sõlmitud asukohalepingust, loetuna koos EÜ artikliga 10. Nagu ilmneb 12. aprillil 1957 Luxembourgis allkirjastatud konventsiooni Euroopa kooli põhikirja kohta, mille regulatsiooni on järgitud ka asukohalepingus, artiklist 28, puudub Euroopa Kohtul tõlgendamispädevus, kuna olenemata nimetatud põhikirja seostest ühenduse ja ühenduse institutsioonide toimimisega on selle konventsiooni puhul tegemist liikmesriikide poolt sõlmitud rahvusvahelise lepinguga, mis ei ole ühenduse õiguse lahutamatu osa. Seda hinnangut ei saa piirata eelotsuseküsimuse menetlusliku kontekstiga, vaid see laieneb ka EÜ artiklis 226 ette nähtud menetlusele, mille ese saab olla ainult asutamislepingust tuleneva kohustuse rikkumine liikmesriigi poolt.

Ei 1957. aasta konventsiooni acquis’ väidetav konsolideerimine Luxembourgis 21. juunil 1994. aastal sõlmitud ja praegugi jõusoleva konventsiooniga, ega viimati nimetatud aktis sisalduv viide asukohalepingutele ei saa tagasiulatuvalt muuta asukohalepingu olemust, st seda, et tegemist on kuratooriumi ja üheainsa liikmesriigi valitsuse vahel sõlmitud rahvusvahelise lepinguga. Lõpuks, mis puudutab 1994. aasta konventsiooni artiklis 26 sätestatud vahekohtuklausli võimalikku kohaldamist, siis tuleb tõdeda, et liikmesriigi kohustuse rikkumise menetluse EÜ asutamislepingu ja Euroopa Kohtu praktika tähenduses saab algatada üksnes EÜ artikli 226 alusel.

(vt punktid 44–46, 51–53 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine – Pöördmaksustamise menetlus – Maksukohustuslane, kes on kaupade või teenuste saajana kohustatud tasuma käibemaksu – Mahaarvamisõigus

(Nõukogu direktiiv 2006/112, artiklid 167, 168 ja 178)

Summary

Direktiivi 2006/112, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 167, 168 ja 178 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selliste siseriiklike õigusnormide tagasiulatuv kohaldamine, mis pöördmaksustamise korra raamides seavad ehitusteenustega seotud käibemaksu mahaarvamise tingimuseks neid teenuseid puudutavate arvete parandamise ja täiendava parandustega maksudeklaratsiooni esitamise, samas kui maksuhalduri käsutuses on kõik vajalikud andmed selleks, et tuvastada, et maksukohustuslane on asjaomaste teenuste saajana kohustatud tasuma käibemaksu, ja et kontrollida mahaarvatava maksusumma suurust.

Asjaolu, et maksukohustuslane valis pigem uue käibemaksuseaduse kui varasema seaduse kohaldamise, ei saa iseenesest mõjutada tema õigust tasutud sisendkäibemaks maha arvata, mis tuleneb vahetult direktiivi 2006/112 artiklitest 167 ja 168. Lisaks nõuab neutraalse maksustamise põhimõte, et sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus antakse siis, kui sisulised nõuded on täidetud ja isegi siis, kui maksukohustuslane on jätnud täitmata mõned formaalsed nõuded. Järelikult sel juhul, kui maksuhalduril on olemas vajalikud andmed selleks, et tuvastada, kas maksukohustuslane on asjaomaste teenuste saajana kohustatud käibemaksu tasuma, on sellised õigusnormid, mis kehtestavad maksukohustuslase õigusele see maks maha arvata lisatingimusi, mis võivad muuta selle õiguse kasutamise olematuks, vastuolus direktiivi 2006/112 artiklitega 167 ja 168 ning artikli 178 punktiga f. Sellise juhtumiga võib olla tegemist, kui käibemaksu mahaarvamise õiguse saamise materiaalõiguslikud tingimused, mis on sätestatud direktiivi 2006/112 artikli 168 punktis a, on täidetud ja maksuhalduril, kes ei anna maksukohustuslasele õigust käibemaksu maha arvata, on samal ajal olemas kõik vajalikud andmed selleks, et tuvastada, et maksukohustuslane on kohustatud tasuma käibemaksu.

(vt punktid 36, 39, 40, 42, 43, 46 ja resolutsioon)
Keywords

Summary



Keywords

Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kaubamärk, millel puudub eristusvõime – Eristusvõime hindamine – Ühest tähest koosnev tähis

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikkel 4 ja artikli 7 lõike 1 punkt b)

Summary

Nõue, et asjaomase tähise võimet asjaomaseid kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest eristada tuleb konkreetselt hinnata, võimaldab kokku sobitada määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud keeldumispõhjuse sama määruse artikli 4 sätetega, mille kohaselt on tähisel üldine võime kaubamärki moodustada.

Kuigi kohtupraktikast ilmneb, et Euroopa Kohus on selles osas tunnistanud, et teatavate tähiseliikide eristusvõime tuvastamine võib ab initio olla keerulisem, ei ole ta võtnud kaubamärgiametitelt kohustust nende eristusvõimet konkreetselt uurida.

Täpsemalt, ühest tähest koosnev tähise, mida graafiliselt ei ole muudetud, registreerimine kaubamärgina ei eelda kaubamärgiomaniku teatud loovuse või keelelise või kunstilise ettekujutusvõime taset.

Sellest tuleneb, et kuigi eristusvõime tuvastamine ühest tähest koosneva kaubamärgi suhtes võib olla keerulisem kui muude sõnamärkide puhul, on Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) kohustatud asjaomase tähise võimet erinevaid kaupu või teenuseid eristada hindama konkreetse, asjaomaseid kaupu või teenuseid käsitleva kontrolli raames.

(vt punktid 36–39)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Asjaomaste kaubamärkide sarnasus – Hindamiskriteeriumid – Kombineeritud kaubamärk

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikli 8 lõike 1 punkt b)

2. Ühenduse kaubamärk – Ühenduse kaubamärgi mõiste ja ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Asjaomaste kaubamärkide sarnasus – Hindamiskriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 40/94, artikkel 8 ja artikli 51 lõike 1 punkt b)

Summary

1. Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses segiajamise tõenäosuse esinemise väljaselgitamisel ei eelda kahe kaubamärgi vaheline sarnasus, et nende ühine osa moodustab taotletava kaubamärgi tervikmuljes domineeriva osa. Tegelikult eeldab kahe kaubamärgi sarnasuse hindamine mõlema kaubamärgi hindamist tervikuna, mis ei välista asjaolu, et mitmeosalisest kaubamärgist asjaomase avalikkuse mällu jäänud tervikmuljes võib teatud juhtudel domineerida üks või mitu selle koostisosa. Siiski võib üksnes siis, kui kaubamärgi kõik teised koostisosad on tähtsusetud, hinnata sarnasust ainult domineeriva osa põhjal.

(vt punkt 56)

2. Määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 alusel esitatud vastulause menetlemisel tuleb vastandatud kaubamärkide sarnasust hinnata keskmise tarbija seisukohast, lähtudes nende kaubamärkide olemuslikest omadustest, mitte asjaoludest, mis puudutavad ühenduse kaubamärgitaotluse esitanud isiku tegevust. Seetõttu ei ole vaja võtta arvesse kaubamärgitaotleja väidetavalt kahjustavat tegevust. Kuigi selline tegevus on nimetatud määruse artikli 51 lõike 1 punktis b käsitletavas kehtetuks tunnistamise menetluses eriti oluline tegur, ei ole see vastulause menetlemisel arvesse võetav asjaolu.

(vt punktid 46 ja 47)