ET Euroopa Liidu Teataja C 409/29

Saksamaa Liitvabariigi 25. septembril 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (viies koda) 16. juuli 2014. aasta otsuse peale kohtuasjas T-295/12: Saksamaa Liitvabariik versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-446/14 P)

2014/C 409/42

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: T. Henze ja J. Möller, advokaadid T. Lübbig ja M. Klasse)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub:

— tühistada täies ulatuses Üldkohtu (viies koda) 16. juuli 2014. aasta otsus kohtuasjas T-295/12;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Lisaks jääb Saksamaa Liitvabariik kõikide esimeses kohtuastmes esitatud nõuete juurde.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva apellatsioonkaebuse ese on Üldkohtu 16. juuli 2014. aasta otsus kohtuasjas T-295/12: Saksamaa Liitvabariik versus Euroopa Komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata Saksamaa Liitvabariigi hagi Euroopa Komisjoni 25. aprilli 2012. aasta otsuse peale meetme SA.25051 (C 19/2010) (ex NN 23/2010) kohta, mille Saksamaa võimaldas loomsete jäätmete hävitamisega tegelevale sihtasutusele Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (teatavaks tehtud numbri all K(2012) 2557 lõplik).

Apellatsioonkaebuses vaidlustab Saksamaa Liitvabariik Üldkohtu poolt sellise „ilmse hindamisvea” tuvastamiseks ette nähtud hindamiskriteeriumide väära määratluse, mida kasutatakse juhul, kui liikmesriik määratleb üldist majandushuvi pakkuva teenuse liidu õigusega ühtlustamata valdkonnas. Käesolevas haldusmenetluses on (väidetav) abi saaja Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, sihtasutus, mis sai loomsete jäätmete hävitamise tagamiseks episootia korral vastava varustuse kasutusvalmis hoidmiseks riigilt hüvitist selle ülesande täitmise kulude korvamiseks. Otsustamisel, kas selline hüvitis tuleks kvalifitseerida riigiabiks, sai Üldkohtu jaoks määravaks see, et Üldkohus ei pidanud nimetatud sihtasutusele episootia puhul antud hügieeni tagamise ülesannet üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks.

Saksamaa Liitvabariik tugineb enda apellatsioonkaebuses kolmele väitele.

Esiteks on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1 ja artikli 106 lõiget 2, kuna neid sätteid on vaidlustatud kohtuotsuses tõlgendatud vääralt, sest leiti, et Saksamaa ametiasutused on episootia puhuks reservide hoidmist üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks kvalifitseerimisel teinud nii olulisi vigu, mis tuleb Üldkohtu arvates kvalifitseerida „ilmseteks”. Saksamaa Liitvabariik leiab, et vaidlustatud kohtuotsuses on riivatud liikmesriikidele üldist majandushuvi pakkuva teenuse määratlemisel antud kaalutlusruumi. Saksamaa Liitvabariigi arvates ei ole üldist majandushuvi pakkuva teenuse määratlemisel igatahes tehtud „ilmset hindamisviga”. Saksamaa Liitvabariik viitab, et pooled on üksmeelel selles, et komisjon ei ole seda hindamiskriteeriumi enda otsuses sõnagagi maininud, ka selgitas komisjon Üldkohtu menetluses, et ta ei pidanud tõendama „ilmse hindamisvea” esinemist ning komisjoni otsuses toodud kaalutlused ja Üldkohtu seisukohad vaidlustatud kohtuotsuses ei näita sisuliselt „ilmse hindamisvea” väidetavat esinemist.

Teiseks on majandusliku eelise väära tuvastamisega kohtuotsuses Altmark toodud kriteeriumi (1) väära hindamise tõttu rikutud ELTL artikli 107 lõiget 1. Saksamaa Liitvabariik leiab, et eelkõige tegi Üldkohus vea kohtuotsuses Altmark toodud kolmanda kriteeriumi (kulude korvamise vajalikkus) kontrollimisel. Üldkohus jättis tähelepanuta, et komisjon jättis vastuolus õigusnormidega hindamata, kas episootia puhuks ettenähtud reservi hoidmiseks antud hüvitis ületab selle reservi kasutusvalmis hoidmise netolisakulud. Selle asemel eitasid komisjon ja temaga nõustudes Üldkohus selliste kulude vajalikkust, viidates sellele, et episootia puhuks puudub väidetavalt vajadus eraldi reservi kasutusvalmis hoidmiseks.

Kolmandaks ei ole vaidlustatud kohtuotsust piisavalt põhjendatud, eelkõige mis puudutab Saksamaa ametiasutuste poolt väidetavalt tehtud vea kvalifitseerimist eriti oluliseks „ilmse” tähenduses. Samuti ei ole põhjendatud, miks ei ole Saksamaa ametiasutuste seisukoht mitte mingil juhul vastuvõetav.

(1) Kohtuotsus Altmark, C-280/00, EU:C:2003:415.