ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
59

Kuid haldusjuurdluse eesmärk ongi just tuvastada kas psühholoogilise ahistamise personalieeskirjade artikli 12a tähenduses olemasolu või selle puudumine, nii et pädevusega asutus ei saa juurdluse tulemust ette arvata ning just nimelt ei tohiks enne haldusjuurdluse tulemuste kättesaamist võtta – isegi mitte vaikimisi – seisukohta selles osas, kas väidetav ahistamine on tegelikult aset leidnud. Teisisõnu on haldusjuurdluse algatamisele omane see, et administratsioon ei võta peamiselt abitaotluses esitatud asjaolude ühepoolse kirjelduse alusel enneaegu seisukohta, sest ta peab vastupidi seisukoha võtmisega ootama seni, kuni on lõpule viidud asjaomane juurdlus, mis tuleb läbi viia võistlevalt väidetava ahistaja osavõtul (vt selle kohta kohtuotsus, 23.9.2015, Cerafogli vs. EKP, T‑114/13 P, EU:T:2015:678, punktid 35–41) kiiresti ning mõistliku tähtaja põhimõttest kinni pidades.
76

Mis puutub hageja argumenti täiendavuse kohta ühelt poolt kaupade „tõmblukkude väärismetallist kaunistused“ ja teiselt poolt varasema kaubamärgiga hõlmatud klassi 18 kuuluvate kaupade „kotid“ vahel, siis tuleb märkida, et „tõmblukkude väärismetallist kaunistused“ ei ole koti kasutamiseks olulised või möödapääsmatult vajalikud. Nimelt on võimalik kasutada kotti, isegi kui sellel on tõmblukk, ilma sellele lukule kaunistust lisamata. Kui aga küsimusele läheneda sellest vaatenurgast, et kas „kotid“ on „tõmblukkude kaunistuste“ kasutamiseks olulised või lausa möödapääsmatult vajalikud, siis tuleb märkida, et tõmbluku kaunistuse kasutamiseks on tõepoolest vaja toodet, millel on tõmblukk. Samas tuleb nentida, et kotid ei ole ainsad tooted, millel võib selline sulgemissüsteem olla. Tõmbluku kaunistust võib kasutada ka näiteks rõivaesemel, millel on tõmblukk. Peale selle tuleb nentida, et on olemas kotte, mille sulgemissüsteem ei ole tõmblukk. Seega puudub kaupade „tõmblukkude väärismetallist kaunistused“ ja kaupade „kotid“ vahel tihe seos. Tuleb märkida, et selle tuvastamiseks, et kaubad on üksteist täiendava laadi tõttu sarnased, ei ole piisav, et üks toode on teise toote kasutamiseks möödapääsmatult vajalik või oluline, vaid on ka nõutav, et selle asjaolu tõttu võib tarbija arvata, et neid kaupu valmistab üks ja seesama ettevõtja (vt eespool punkt 73). Teisisõnu tuleb uurida, kas „kotid“ on „tõmblukkude kaunistuste“ kasutamise jaoks sel määral olulised, et avalikkus võib arvata, et neid kaupu toodab üks ja seesama ettevõtja (vt selle kohta kohtuotsus, 14.5.2013, Sanco vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Marsalman (Kana kujutis), T‑249/11, EU:T:2013:238, punkt 39). Tuleb leida, et seos kaupade „tõmblukkude väärismetallist kaunistused“ ja „kotid“ vahel ei ole piisavalt tihe, et tarbijad võiksid arvata, et neid kaupu valmistab üks ja seesama ettevõtja. Avalikkus ei eelda, et kottide tootja pakub müügiks ka tõmblukkude kaunistusi.
128

Abikõlbmatute kulude arvutamiseks näeb dokument nr VI/5330/97 ette neli kindlasummalise korrektsiooni liiki: — 25% suurust korrektsiooni kohaldatakse juhul, kui kontrollisüsteem on täielikult rakendamata või see on oluliste puudustega ja eksisteerivad tõendid sagedaste eeskirjade rikkumiste ja hooletuse kohta võitluses eeskirjade eiramise ja pettuse vastu, kuivõrd EAGF‑i jaoks esines äärmiselt suurte kahjude tekkimise oht; — 10% suurust korrektsiooni kohaldatakse juhul, kui üks või mitu põhikontrolli on jäänud teostamata või on nii halvasti või harva läbi viidud, et need ei ole tõhusad, tuvastamaks taotluse kõlblikkust või ennetamaks eeskirjade eiramisi, ning seega võib põhjendatult arvata, et EAGF-i jaoks esines suur oht saada olulist kahju; — 5% suurust korrektsiooni kohaldatakse juhul, kui kõik põhikontrollid on läbi viidud, aga ei ole järgitud õigusnormidega soovitatud kontrollimiste arvu, sagedust või täpsust, ning on mõistlik järeldada, et sellised kontrollid ei taga oodatud tasemel taotluste vastavust nõuetele ja EAGF-i jaoks on kahjusaamise oht märkimisväärne; — 2% suurust korrektsiooni kohaldatakse juhul, kui liikmesriik on kõik võtmekontrollid nõuetekohaselt läbi viinud, kuid on jätnud täielikult korraldamata ühe või mitu täiendavat kontrolli, mistõttu EAGF‑le kaasneb väike risk ja rikkumise raskus on vähene.
9

EUIPO neljas apellatsioonikoda rahuldas selle kaebuse 18. jaanuari 2016. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) ning tühistas tühistamisosakonna otsuse. Esiteks leidis apellatsioonikoda, et kuna määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 3 esitatud tingimused ei ole täidetud, ei saa määruse nr 207/2009 artikli 53 lõike 1 punkti b alusel esitatud kehtetuks tunnistamise taotlust rahuldada. Tema sõnul ei esine ühelt poolt tõendit selle kohta, et poolte vahel on „agendi/esindaja“ suhe, kuna kaebuse esitaja ei ole selgitanud, kuidas saab 2009. aastal Endeavor Snowboards InC‑i ja sindustrysurfi vahel sõlmitud edasimüügikokkulepe (edaspidi „edasimüügikokkulepe“) tõendada enne seda nende vahel olemas olnud suhet. Peale selle ei sisalda nimetatud kokkulepe ühtki viidet vaidlusalusele kaubamärgile. Teiselt poolt ei tõenda miski, et hageja ei ole andnud vaidlusaluse kaubamärgi taotlemiseks luba. Teiseks leidis apellatsioonikoda, et määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punktil b põhinevat kehtetuks tunnistamise taotlust ei saa rahuldada, kuna mitte miski sindustrysurfi käitumises vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamisel ei osutanud sellele, et ta tegutses pahauskselt. Nimelt leidis apellatsioonikoda esiteks, et vaidlusaluse kaubamärgi taotlus oli esitatud hageja loal. Teiseks leidis apellatsioonikoda, et see, kui sindustrysurf teadis vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamise ajal, et seda kasutavad hageja ja muud edasimüüjad, ei ole pahausksuse olemasolu tuvastamiseks iseenesest piisav. Kolmandaks ei ole tõendatud, et sindustrysurf esitas vaidlusaluse kaubamärgi taotluse enda nimel kavatusega kasutada seda hageja vastu.
12

Karistuse kohta selgitab komisjon, et väidetavate rikkumiste toimepanemise ajal kehtinud rakendusmääruse asjasse puutuvate sätete kohaselt peab ta kõrvalejätmise kestuse kindlaksmääramisel tagama kooskõla proportsionaalsuse põhimõttega, võttes eelkõige arvesse rikkumiste raskusastet, eriti nende mõju liidu finantshuvidele ja mainele, aega, mis on möödunud asjaolude asetleidmisest, rikkumiste kestust ja kordumist, asjaomase üksuse tahtlikku tegutsemist või hooletuse raskusastet ja meetmeid, mida ta võttis olukorra parandamiseks. Käesolevas asjas on komisjon rõhutanud, et rikkumised on rasked, ja seejärel märkinud, et tegelikkusele mittevastavate dokumentide esitamine on olnud hageja korduv tegevus. Sellega seoses viitas ta mitmele 31. augusti 2015. aasta kirjas mainitud võttele, mida hageja on kasutanud, et suurendada oma kulusid võrreldes tegelike kuludega eri lepingute puhul, ja mille on avastanud OLAF või muud teenistused. Mitmesugustele argumentidele, millega hageja püüab karistust vältida, vastab komisjon eelkõige, et ei ole õige eitada liidule tekitatud rahalist kahju, kuna juhul, kui võistlevad pakkumismenetlused oleksid olnud ausad, oleks ostuhind võinud olla madalam, et kolmandate riikidega tehtavaks arengukoostööks ette nähtud toetuste väärkasutus kahjustab paratamatult liidu mainet, et rikkumistest möödunud aeg on tingitud asjaolust, et need avastas kontrollikoda alles 2012. aastal, et kehtiva rakendusmääruse asjasse puutuvates sätetes viidatud korduva rikkumise mõiste ei eelda, et mõne rikkumise eest on varem määratud haldussanktsioon, ega ka mitte rikkumiste ajalist järgnevust, vaid hõlmab juhtumeid, mil rikkumised ei ole isoleeritud ja pannakse toime sarnaste rikkumiste kogumis, mis näitab, et olukord on raske, et antud juhul oli hageja siiski juba varem esitanud valeandmeid, et näidata suuremaid kulusid, ning et vastupidi sellele, mida ta väidab, olid käesolevas asjas arutusel olevad manipuleerimised tahtlikud ja kontrollimehhanism ei oleks suutnud neid vältida. Lisaks vaidleb komisjon kindlalt ja üksikasjadesse süüvides vastu sellele, nagu oleks tema põhjustanud hagejat puudutavate menetluste ja järjestikuste probleemide, mis võinuks teda mõjutada, kajastamise meedias. Komisjon rõhutab, et avaliku sektori – välja arvatud liidu – vahendite osakaal hageja eelarves on väga suur ja et aastatel 2008–2014 on talle antud liidu toetused moodustanud sellest palju väiksema osa. Kõrvalejätmine ei oleks seega komisjoni sõnul olnud hagejale hävitavate tagajärgedega karistus, vastupidi sellele, mida ta väidab. Komisjon võttis aga arvesse hageja poolt sisekontrolli ja ‑menetluste parandamiseks rakendatud meetmeid ja vaidlusaluse projekti eest vastutava isiku töölt vabastamist ning vähendas lõplikku karistust kõrvalejätmisega 18 kuuks, mis viiakse täide karistuse määramise otsuse kättetoimetamise kuupäevast arvates.
27

Teiseks, mis puudutab õigusvastaseid haldusakte, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb liidu õiguse üldpõhimõtetest, et administratsioonil on põhimõtteliselt õigus tunnistada tagasiulatuvalt kehtetuks soodus haldusakt, mis on vastu võetud õigusvastaselt (vt selle kohta kohtuotsused, 20.11.2002, Lagardère ja Canal+ vs. komisjon, T‑251/00, EU:T:2002:278, punktid 138–140, ja 15.4.2011, IPK International vs. komisjon, T‑297/05, EU:T:2011:185, punkt 118), kuid sellise akti tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistamiseks, mis tekitas selle adressaadile õigusi, on üldjuhul väga ranged tingimused (vt selle kohta kohtuotsus, 9.3.1978, Herpels vs. komisjon, 54/77, EU:C:1978:45 punkt 38). Nimelt kui anda kõikidele liidu institutsioonidele, kes leiavad, et nende vastu võetud akt on õigusvastane, õigus tunnistada see mõistliku aja jooksul tagasiulatuvalt kehtetuks, võib see õigus olla piiratud vajadusega kaitsta õiguspärast ootust, mis on akti adressaadil, kes võis loota aktide õiguspärasusele (kohtuotsused, 26.2.1987, Consorzio Cooperative d’Abruzzo vs. komisjon, 15/85, EU:C:1987:111, punktid 12–17; 20.6.1991, Cargill vs. komisjon, C‑248/89, EU:C:1991:264, punkt 20, ja 17.4.1997, de Compte vs. parlament, C‑90/95 P, EU:C:1997:198, punkt 35). Sellisele otsusele kehtib samuti tingimus, et see ei riku õiguskindluse põhimõtet (vt selle kohta kohtuotsus, 5.3.2003, Ineichen vs. komisjon, T‑293/01, EU:T:2003:55, punkt 91).
38

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hinnatakse sõnalist osa sisaldava tähise kirjeldavust, pidades silmas tarbijaid, kel on piisavad teadmised keelest, milles sõnaline osa on väljendatud (vt selle kohta kohtuotsused, 11.6.2009, ERNI Electronics vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (MaxiBridge), T‑132/08, ei avaldata, EU:T:2009:200, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika, ja 9.7.2014, Pågen Trademark vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (gifflar), T‑520/12, ei avaldata, EU:T:2014:620, punktid 19 ja 20). Määruse nr 207/2009 artikli 7 lõige 2, milles on sätestatud, et lõiget 1 kohaldatakse olenemata sellest, et registreerimata jätmise põhjused on ainult teatavas liidu osas, tähendab, et kui kaubamärgi sõnaline osa on kirjeldav ka ainult ühes liidusiseses kaubanduses kasutatavas keeles, võib see olla piisav alus, et jätta kaubamärk ELi kaubamärgina registreerimata (vt sõnamärgi kohta kohtuotsus, 20.9.2001, Procter & Gamble vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑383/99 P, EU:C:2001:461, punkt 41). Kui aga selle keele oskusega tarbija, milles kaubamärgi sõnalisel osal on tähendus, ei taju seda kirjeldavana, ei taju sõnalist osa kirjeldavana ka muud liidu tarbijad, kes seda keelt ei mõista, ning kõnealuse kaubamärgi puhul ei kohaldu kirjeldavusest tulenev absoluutne keeldumispõhjus.
46

On selge, et hageja ei ole esitanud määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõikes 2 sätestatud tõendeid oma volituse kohta ei määratud tähtaja jooksul ega vastulausete osakonna menetluse jooksul üldse, seda hoolimata asjaolust, et nagu eespool punktis 6 märgitud, andis EUIPO hagejale selgesti teada, et tal tuleb esitada dokumendid, mis tõendavad ühelt poolt asjaolu, et ta on litsentsiaat, ning teiselt poolt asjaolu, et varasemate kaubamärkide omanik on andnud talle vastulause esitamise õiguse. Lisaks on pooled üksmeelel selles, et varasematele kaubamärkidele litsentsi andmine ei ole määruse nr 207/2009 artikli 22 nõuete kohaselt EUIPO registrisse kantud.
45

Seetõttu tuleb tõdeda, et vastupidi apellatsioonikoja hinnangule ei kujuta käesoleva kohtuasja asjaoludel hageja kaupade välimuse eristusvõime hindamisel määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses toetumine tõsiasjale, et nende kaupade pinnal on mitmevärvilised sakikujulised motiivid, selle asemel et võtta hindamisel aluseks vaidlustatud kaubamärk registreeritud kujul, endast mitte kaubamärgi peamiste omaduste kindlakstegemist, vaid tegemist on hoopis nende omaduste märkimisväärse moonutamisega. Moonutamise tagajärjel muundati abstraktse kujuna registreeritud kaubamärk, mille suhtes kohaldatakse seega kaitset, mis on tingitud kõnealusest kujust (kohtuotsus, 6.3.2014, Pi-Design jt vs. Yoshida Metal Industry, C‑337/12 P – C‑340/12 P, ei avaldata, EU:C:2014:129, punkt 57), selle kaubamärgiga tähistatavate kaupade konkreetsest kujust koosnevaks kaubamärgiks. Seda, kuivõrd see moonutus osutus määravaks, näitab asjaolu, et just nimelt käesoleva kohtuotsuse punktis 25 esitatud heegelnõelte värvilise kaunistuse alusel järeldas apellatsioonikoda, et hageja kaupade pinnal paiknevatel motiividel puudub eristusvõime, ja kandis sel teel kõnealuse järelduse üle vaidlustatud kaubamärgile.
58

Selles osas tuleb meelde tuletada, et Ühendkuningriigi kohtud on järjepidevalt otsustanud, et tähise hõivamise peale hagi esitajale peab Ühendkuningriigis kuuluma maineväärtus, mida mõistetakse klientuuri kaudu (kohtuotsus, Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus), Starbucks (HK) Ltd and another vs. British Sky Broadcasting Group Plc and others, (2015) UKSC 31). Muus riigis asuval ettevõtjal võib Ühendkuningriigis olla maineväärtus, juhul kui tema toodete järele on Ühendkuningriigis nõudmine ja seda nõudmist suudetakse rahuldada (Wadlow, C., „The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation“, 5. tr, Sweet & Maxwell, London, 2016, punktid 1‑17 ja 3‑93). Kohtuasjas, mis lahendati High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division’i (Inglismaa ja Walesi kõrgeim kohus, lordkantsleri kantselei) otsusega SA des Anciens Établissements Panhard ja Levassor vs. Panhard Levassor Motor Co ((1901) 18 R.P.C. 405), loeti piisavaks tegevuseks näiteks hageja toodete müük kolmandate isikute kaudu ning nende toodete Ühendkuningriigi elanike poolt ostmine ja importimine. Nagu EUIPO põhjendatult märkis, ei muuda see, et Jackson Family Farms on asutatud Ühendriikides ja müüb Ühendkuningriigis oma veine vahendaja kaudu, apellatsioonikoja järeldust, et Jackson Family Farmsile kuulub Ühendkuningriigis maineväärtus.
55

Tuleb aga märkida, et käesoleval juhul on varasemal disainilahendusel vaidlusaluse disainilahendusega märkimisväärseid sarnasusi. Viimast saab teataval määral tajuda Chaneli monogrammist inspireeritud loominguga, seda enam, et vaidlusaluse disainilahenduse valikut ei tinginud mis tahes kaalutlused ning selle looja ei ole kõnealuses disainilahenduses teinud piisavalt muudatusi võrreldes Chaneli monogrammiga. Seetõttu on alust leida, et vastava ala asjatundja tajub vastandatud disainilahendusi terviklikult, et teha kindlaks, kas need jätavad erineva üldmulje. Isegi kui nende kahe disainilahenduse keskosas on erinevusi, tuleb siiski nentida, et üldmulje ei erine, kuna väljapoole ulatuvad osad, mis olulisel määral määratlevad vastandatud disainilahenduste kontuuri ja neist jääva üldmulje, on väga sarnased ja peaaegu identsed. Peale selle koosnevad keskosad, kuigi neil on teatavaid erinevusi, sarnastest ovaalsetest vormidest, mis ühtlustuvad disainilahendustest jäävas üldmuljes. Eelkõige koosneb vaidlusaluse disainilahenduse keskosa kahest ellipsist, mis sarnanevad Chaneli monogrammis äratuntava ühe ellipsiga. Neid erinevusi on vastava ala asjatundjal võimalik märgata seda vähem, et vaidlusalust disainilahendust on võimalik kasutada 90 kraadi võrra erinevas asendis ning erinevas suuruses.
70

Teiseks tuleb esile tuua, et kuigi kohtupraktika kohaselt ei ole välistatud, et varasemate kaubamärkide kooseksisteerimine turul võib vähendada võimalikku segiajamise tõenäosust vastandatud kaubamärkide vahel, saab seda võimalust võtta siiski EUIPO menetluse käigus arvesse üksnes juhul, kui vaidlusaluse ELi kaubamärgi omanik on nõuetekohaselt tõendanud, et kõnealune kooseksisteerimine on tingitud sellest, et asjaomane avalikkus ei taju segiajamise tõenäosust tema osutatud varasemate kaubamärkide ja selle varasema kaubamärgi vahel, millel kehtetuks tunnistamise taotlus põhineb, tingimusel et asjaomased varasemad kaubamärgid ja vastandatud kaubamärgid on identsed (vt selle kohta kohtuotsused, 11.5.2005, Grupo Sada vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Sadia (GRUPO SADA), T‑31/03, EU:T:2005:169, punkt 86; 7.11.2007, NV Marly vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Erdal (Top iX), T‑57/06, ei avaldata, EU:T:2007:333, punkt 97; 20.1.2010, Nokia vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Medion (LIFE BLOG), T‑460/07, EU:T:2010:18, punkt 68, ja 10.4.2013, Höganäs vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Haynes (ASTALOY), T‑505/10, ei avaldata, EU:T:2013:160, punkt 48).
28

Kolmanda osaväitega väidab hageja, et ametisse nimetav asutus leidis ekslikult, et vaidlusaluse teksti kolmandast ja viieteistkümnendast lõigust ilmneb, et „laialt levinud ahistamine on viinud mitu ametnikud selleni, et nad on läinud pikaajalisele haiguspuhkusele või nad on töövõimetuks tunnistatud“. Hageja väidab sellega seoses, et ta ei ole kunagi toonud esile nende isiku arvu, kes olid pikaajalisel haiguspuhkusel või töövõimetud ning et järelikult ei saa vaidlusalusest tekstist tuletada, et neid isikuid on arvukalt. Lisaks tuleb märkida, et isegi kui ta on väljendanud arvamust, et ahistamine on laialt levinud ning et arvukalt kolleege on pikaajalisel haiguspuhkusel või töövõimetud, tegi ametisse nimetav asutus vea, kui ta asus seisukohale, et seda arvamust on võimalik pidada käitumiseks, mis kahjustab institutsiooni väärikust ja lugupeetavust.
65

Teisest küljest tuleb märkida, et need otsused, mis on küll mõlemad vastu võetud sama organi poolt ja sama menetlust järgides, on erinevad ning neil on erinev ese. Nimelt on 22. septembri 2009. aasta otsus, mis on küll vastu võetud 2010. aasta eelarve vastuvõtmise kontekstis, regulatiivne ja mitmeaastane, kuna selles on ette nähtud meetod, mis hõlmab mitme aasta kohta töötajate tasustamise iga-aastase kohandamise ühte elementi, s.o põhipalkade astmestikku. Seevastu 18. detsembri 2012. otsus on selline akt, mis on peamiselt eelarvelist laadi ja millega võetakse vastu EIP tegevusplaan aastateks 2013‑2015, millega muu hulgas kehtestatakse tegevtöötajate personalikulude eelarve konkreetse aasta, käesoleval juhul 2013. aasta jaoks, ja mille kohta ei ole väidetud, et see sisaldas reguleerivaid sätteid, mis on seotud EIP töötajate tasustamisega.
63

Kohtuistungil esitas hageja Üldkohtule veel mõned kalkulaatorid, mida ta väidetavalt turustab ja mis on tähistatud varasema registreerimata kaubamärgiga. Sellegipoolest tuleb sedastada, ilma et oleks vaja võtta seisukohta nende tõendite tõendusjõu kohta varasema registreerimata kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse suhtes, et nende tagasilükkamiseks piisab märkimisest, et need tõendid esitati hilinenult. Esiteks, nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 38–51 on selgitatud, oleks need tõendid tulnud esitada EUIPO vastulausete osakonna menetluses. Teiseks, kodukorra artikli 85 lõike 1 kohaselt tuleb tõendid ja tõendite kogumise taotlused igal juhul esitada menetlusdokumentide esimese vahetamise käigus. Sama kodukorra artikli 85 lõike 3 kohaselt võivad kohtuasja pooled erandkorras esitada tõendeid või taotluse nende kogumiseks veel enne menetluse suulise osa lõppemist või enne Üldkohtu otsust lahendada kohtuasi ilma menetluse suulise osata, tingimusel et nende hiline esitamine on põhjendatud. Tuleb tõdeda, et kõnealuste tõendite esitamine kohtuistungil toimus hilinenult nende sätete tähenduses. Kuna hageja on jätnud põhjendamata, miks ta esitas need tõendid hilinenult, siis tuleb need vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata kodukorra artikli 85 lõigete 1 ja 3 alusel.
5

EUIPO viienda apellatsioonikoja 6. oktoobri 2016. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) jäeti kaebus rahuldamata. Esiteks märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 15 ja 16, et kuna taotletud kaubamärk koosneb saksakeelsetest sõnadest, siis tuleb lähtuda saksakeelsest või selle keele baassõnavara valdavast avalikkusest, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas. Teiseks märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 17–26, et sõna „klosterstoff“, mis koosneb sõnadest „kloster“ ja „stoff“, tähistab alkoholi sisaldavaid tooteid, mis on kloostri päritolu või on sellises kohas valmistatud. Apellatsioonikoja jaoks kujutas taotletud sõnamärk endast lihtsalt järjestikku asetatud sõnu, mille ühend kirjeldab klassi 32 kuuluvaid kaupu „õlu ja õlletooted; õllepõhised segujoogid, alkoholivabad joogid, eeskätt alkoholivaba õlu; joogivalmistusained“ ning klassi 33 kuuluvaid kaupu „alkoholjoogid, v.a õlu; kanged alkoholjoogid ja liköörid, eeskätt viski, piiritusjoogid ja piquette; valmissegatud alkoholjoogid, v.a õllepõhised; alkoholjookide valmistusained“. Seega tegi ta vaidlustatud otsuse punktis 26 järelduse, et määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c alusel tuleb kaubamärgi registreerimisest keelduda. Kolmandaks leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 27–33, et taotletud kaubamärgil puudub nende samade kaupade osas ka eristusvõime selle määruse artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses, kuna see kaubamärk on ainult sõnum, et asjaomased kaubad sisaldavad alkoholi, mis on kloostri päritolu või on sellises kohas valmistatud. Seega ei ole tarbijal tähist nähes võimalik välja selgitada kaubanduslikku päritolu. Neljandaks leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 34–37, et taotletud kaubamärk on määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti g tähenduses eksitav, kuna jätab tarbijale mulje, et alkoholivabad joogid sisaldavad alkoholi, ning järelikult ei saa seda sel põhjusel registreerida klassi 32 kuuluvate kaupade „alkoholivabad joogid, eeskätt alkoholivaba õlled“ jaoks. Viiendaks märkis ta vaidlustatud otsuse punktides 38 ja 39, et taotletud kaubamärgi registreerimise õiguspärasuse hindamise seisukohalt ei oma tähtsust asjaolu, et varem on registreeritud erinevaid kaubamärke, mis sisaldavad sõna „stoff“.
57

Lisaks on 2012. aasta ja 2013. aasta hindamisaruannetes märgitud, et hageja juhtimisvõime on paranenud. Nimelt selgub 2012. aasta hindamisaruandest, et hageja käis juhtimiskoolitusel, et parandada oma võimeid selles valdkonnas ning et sel aastal „koostas ta tegevuskava ja asus saadud õppetunde ellu viima“. Aruandes on siiski kirjas, et selles suhtes on hagejal arenguruumi. Järgmisel aastal tõi hindaja 2013. aasta hindamisaruandes esile „[hageja] edusammud meeskonna juhtimisel“ ja eriti „seoses korrapäraselt teenistuskohtumiste korraldamisega“. Hindaja rõhutas, et „teatud edusammude tegemine on veel ees“, kuid märkis, et hageja „oli rohkem delegeerinud oma kontrolliülesandeid […], et vabastada aega otsesemalt juhtimis- ja korraldamisülesannete täitmiseks“ ning ta möönis, et „[hageja on teinud] pingutusi oma juhtimis[võime] parandamiseks“.