ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
105.

Teave kasutamise, kokkupuute, alternatiivsete ainete ja riskide kohta on samuti kohustuslik, aga tundub, et selle roll on täiendav. Esiteks tuleb esitada üksnes „olemasolev“ teave kasutamise ja kokkupuute kohta. ( 56 ) Puudub kohustus selgitada välja muud olemasolevat teavet, et koostada XV lisa kohast toimikut. Teiseks, mõistet „kasutus- ja kokkupuutekategooria“, mis on määratletud artikli 3 punktis 38, ( 57 ) kasutatakse määruses mitu korda. Näiteks on see oluline ainete registreerimist käsitleva II jaotise seisukohast seoses teabega, mis tuleb esitada üldise registreerimise eesmärgil (artikkel 10, vaata ka VI lisa), ja I lisa seisukohast, mis sisaldab ainete hindamist ja kemikaaliohutuse aruannete koostamist käsitlevaid üldsätteid. Leian, et selle teabe täiendavast iseloomust ja asjaolust, et see ei pea olema täielik, tuleneb, et sellel on XV lisas kaalu üksnes siis, kus vaetakse teatud kasutusalade väljaarvamist. Sellel ei ole tähtsust (eelneval) hindamisel, kas konkreetne aine tuleks määratleda väga ohtliku ainena või mitte.
49.

Minu meelest järeldub sellest, et sedavõrd kui pooled ei ole kaldunud kõrvale direktiivi artikli 11 lõikes 1 sätestatud selgetest põhimõtetest, nimelt et õigus saada vahendustasu lõpeb ainult juhul ja ulatuses, kui 1) on kindlaks tehtud, et kolmanda isiku ja esindatava vahelist lepingut ei hakata täitma, ja 2) see tuleneb asjaolust, milles ei saa süüdistada esindatavat, siis puudub direktiivi artikli 11 lõike 3 rikkumine.
28.

Selle põhjal järeldan, et ELTL artikli 96 lõiget 1 ei tule kohaldada niisugustele liikmesriigis taksoteenuse osutajate suhtes kehtestavatele tingimustele nagu need, mis on põhikohtuasjas vaidluse all.
22.

Selles suhtes tuleb tuvastada, et käibemaksudirektiivi artikli 148 punkti d keeleversioonides on sõnade „punktis a osutatud merelaevade“ ja sõnade „nende lastiga“ eraldamiseks kasutatud erinevaid rinnastavaid sidesõnu. Nimelt, kui selle sätte saksa-, kreeka-, hispaania-, prantsus- ja itaaliakeelses versioonis on märgitud, et maksuvaba on „teenuste osutamine, mis on otseselt vajalikud seoses punktis a nimetatud merelaevade ja nende lastiga“, siis selle bulgaaria-, rumeenia-, soome ja ingliskeelses versioonis on samas sättes ette nähtud, et maksust on vabastatud „teenuste osutamine, mis on otseselt vajalikud seoses punktis a nimetatud merelaevade või nende lastiga“ ( 15 ). See erinev sõnastus tekitab kahtlust, kas käibemaksuvabastus on ette nähtud ainult teenuste jaoks, mis on vajalikud kumulatiivselt laevade ja nende lasti jaoks, või kõikide teenuste jaoks, mis on vajalikud otseselt seoses laevadega, nagu ka kõiki teenuseid, mis on vajalikud seoses laevade lastiga.
62.

Selle kohta tuleb märkida Euroopa Inimõiguste Kohtu 6. novembri 1980. aasta kohtuotsust Guzzardi vs. Itaalia ( *18 ), milles see kohus märkis, et erinevus „vabaduse võtmise“ ja „vabaduse piiramise“ vahel on karistuse intensiivsuse, mitte laadi erinevus, kusjuures „[ü]hte või teise kategooriasse liigitamine võib vahel osutuda vaevaliseks, sest teatavatel piiripealsetel juhtudel on tegu puhtalt hindamisküsimusega“ ( *19 ) [siin ja edaspidi on viidatud kohtuotsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]. Selles kohtuasjas nimetatud Euroopa kohus kinnitas, et määramaks kindlaks, kas isikult on vabadus võetud, „tuleb lähtuda tema konkreetsest olukorrast ja arvesse võtta kõiki kriteeriume, nagu vaatlusaluse meetme liik, kestus, tagajärjed ja rakendusviis“ ( *20 ). Seda tehes Euroopa Inimõiguste Kohus tuvastas, et kui iga elemendi puhul eraldi võetuna ei saa rääkida vabaduse võtmisest, siis nende kumuleerumisel tekkis sellegipoolest küsimus EIÕK artikli 5 võimalikust kohaldamisest. Võrreldes süüdimõistetu viibimist Asinara saarel paigutamisega „avavanglasse“ või distsiplinaarüksusesse, järeldas see Strasbourg’i kohus, et süüdimõistetu kohtlemine kujutas endast vabaduse võtmist ( *21 ).
55.

Seega teen ma ettepaneku vastata Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punkt c seab kaudse maksuvabastuse tingimuseks, et isik, kellel on õigus aktsiisi tagastamisele, kasutas kütust laevasõiduks. See ei ole nii juhul, kui ta üksnes tarnis laeva koos kütusega laevandusettevõtjale. Laevaehitaja ei osuta laeva müügil koos kütusega tasulisi teenuseid (kaubandusliku) laevasõidu raames. 2. Liikmesriigid võivad kindlaks määrata aktsiisimaksust vabastamise tingimused vastavalt direktiivi 2003/96 artikli 14 lõike 1 punktile c koostoimes artikli 6 punktiga c. Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei ole keelatud, et kolmanda isiku õigus nõuda asjaomase aktsiisimaksu tagastamist või hüvitamist seatakse sõltuvusse teatud tõendite esitamisest, et võimaldada tõhusat kontrolli ja vältida topelt maksuvabastust või õigustamatut maksustamata jätmist.
60.

On loogiline, et need põhimõttelised erinevused räägivad selle kasuks, et nende kummagi õiguse jaoks on ette nähtud oma õiguskord, mis kajastab nende erinevust. Need mõlemad õigused võib seega lähtuvalt eesmärgist, milleks need on õiguskorras kehtestatud, ette näha nii, et need on nii sisu kui ka kasutamise tingimuste poolest erinevad.
96.

Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstoleni (Stockholmi apellatsiooniastme halduskohus sisserände asjades, Rootsi) eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, artikli 28 lõike 3 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu on vaatluse all ja kus palve esitanud liikmesriik pidas rahvusvahelise kaitse taotleja kinni pärast seda, kui palve saajaks olev liikmesriik nõustus ta vastu võtma, on nendel liikmesriikidel tema üleandmise täideviimiseks aega kuus nädalat alates tema kinnipidamisest. 2. Määruse nr 604/2013 artikli 28 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui taotleja on üleandmisotsuse vaidlustanud või taotlenud selle otsuse uuesti läbivaatamist, on asjaomastel liikmesriikidel tema üleandmiseks aega kuus nädalat, kui üleandmisotsuse vaidlustamise või läbivaatamise peatav mõju lõpeb, ükskõik kas see peatamine on faktiline selle määruse artikli 27 lõike 3 punkti a tähenduses, vastava otsuse tegid pädevad siseriiklikud kohtud vastavalt kõnealuse määruse artikli 27 lõike 3 punktile b või peatamist taotles asjaomane isik, kasutades võimalust, mis on talle selle määruse artikli 27 lõike 3 punktiga c antud. 3. Määruse nr 604/2013 artikli 28 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, nagu on vaatluse all ja milles on ette nähtud, et rahvusvahelise kaitse taotlejat on lubatud liikmesriigist, kes soovib esitada palve, vastutavasse liikmesriiki üleandmise eesmärgil kinni pidada maksimaalselt kahe kuu jooksul ilma mõjuvate põhjusteta, mis õigustavad pikemat kinnipidamist, kolme kuu jooksul, kui niisugused põhjused on olemas, ning lõpuks 12 kuu jooksul, kui on tõenäoline, et selleks üleandmiseks on tarvis rohkem aega, kuna taotleja ei tee koostööd või puuduvad menetluse läbiviimiseks vajalikud dokumendid.
82.

Mis puudutab seejärel küsimust, kas reprodutseerimine on kooskõlas hea kaubandustavaga, siis direktiivi 2005/29/EÜ ( 37 ) artiklist 5 ilmneb, et kaubandustava on ebaaus, kui esiteks on see vastuolus ametialase hoolikuse nõuetega ning teiseks moonutab see seoses mingi tootega oluliselt – või tõenäoliselt moonutab oluliselt – selle keskmise tarbija majanduskäitumist, kes tootega kokku puutub või kellele see on suunatud. Selles küsimuses on Euroopa Kohus juba otsustanud, et koopiamasinate valmistaja toodete või tema varuosade numbrite äranäitamine konkureeriva tootja kataloogides ei võimaldanud tal kasutada põhjendamatult ära konkureeriva kaubamärgi tuntust, sest käsitletaval juhul ei seostanud üldsus kaubamärgi mainet konkurendi toodetega. ( 38 ) Selle, kas Nintendo toote – nagu videomängukonsooli kaugjuhtimispult – pildi reprodutseerimine selle puldi lisatarviku turustamise eesmärgil ei too tarbija jaoks kaasa ei segiajamist ega eksita teda, peab minu arvates kindlaks tegema siseriiklik kohus.
47.

Seega teen ettepaneku vastata Naczelny Sąd Administracyjny eelotsuse küsimusele järgmiselt: Kinnisasja (materiaalse vara) omandiõiguse üleminek maksukohustuslaselt riigile või omavalitsusele, mille tulemusel maksuvõlg seaduse alusel kustutatakse, ei ole maksustatav tehing käibemaksudirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti a tähenduses. Maksukohustuslane ei ole seejuures maksukohustuslane, kes sellena tegutseb. Üleantud kaubaga seoses tehtud sisendkäibemaksu mahaarvamist tuleb käibemaksudirektiivi artikli 16 alusel siiski korrigeerida. Eeltingimus on, et võimalus tasaarveldada makse kaubaga on antud vaid maksu tasumise eest vastutavale isikule ning ette nähtud avalik-õigusliku lepinguga viiakse see vaid ellu. Pooled ei või seejuures mõjutada „müügihinda“. See tuleb kindlaks määrata objektiivsete hindamiskriteeriumide alusel, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
21.

Sekkunud ametiasutused märkisid, et jäätmete põletamisel vabas õhus eraldub inimeste tervisele ja keskkonnale kahjulikke mürgiseid aineid, mis kujutavad endast keskkonnariski. Keskkonnariski eest vastutav isik on käitise omanik. Riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon viitas sellele, et käitis, kus põletamine toimus, on kaebaja omandis, ja et keskkonnakaitseseaduse kohaselt on kinnisasja omanik ja valdaja solidaarselt vastutavad, välja arvatud juhul, kui omanik üheselt tõendab, et tema ei ole vastutav. Võttes arvesse, et kinnisasja rentnik on surnud, tegi esimese astme ametiasutus asjaolude väljaselgitamiseks vajalikud menetlustoimingud ja leidis lisaks, et esineb ümberpööratud tõendamiskoormis, millest tulenevalt on kaebaja kohustatud tõendama, et tema ei ole vastutav.
50.

On tõsi, et miski määruse nr 604/2013 artikli 3 lõike 2 teise lõigu sõnastuses ei viita sellele, et seal ette osutatud olukord ehk süsteemsete vigade esinemine on ainus olukord, kus taotlejat ei ole võimalik üle anda. Selles sättes on nimelt ette nähtud, et „taotlejat ei ole võimalik üle anda […], sest on piisavalt alust arvata, et [selles liikmesriigis] on süsteemsed vead“. Seega on lubatud arvata, et üleandmine võib olla võimatu muudel põhjustel kui süsteemsed vead. Peale selle on võimalik, et 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsuses N. S. jt (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865) ei pidanud Euroopa Kohus silmas nõuda, et selleks et taotlejat ei oleks võimalik üle anda, peavad vead olema süsteemsed, vaid ta lihtsalt ei pidanud seda küsimust silmas. Kuna selles kohtuasjas olid vead vaieldamatult süsteemsed, ei olnud tarvis arutleda niisuguste vigade tagajärgede üle, mis puudutavad ainult taotleja olukorda.
58.

Just seda silmas pidades nõuab Euroopa Kohus ise advokaatidelt, et nad esitaksid tõendi, mis näitab, et neil on õigus esineda liikmesriigi või muu EMP lepingu osalisriigi kohtus, et esindada poolt otsehagi raames ( 24 ), nagu ka selleks, et saada privileege, puutumatust ja soodustusi, mis on Euroopa Kohtu kodukorraga reserveeritud esindajatele, nõustajatele ja advokaatidele ( 25 ). Lõpuks on sama tõend nõutav ka selleks, et kasutada e‑curia arvutirakendust, millega saab esitada ja kätte toimetada menetlusdokumente elektrooniliselt ( 26 ).
Direktiivi 2006/112 artikli 138 lõike 2 punkti a ning õiguskindluse, proportsionaalsuse ja neutraalse maksustamise põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriik keeldub käibemaksuvabastust andmast uue veovahendi müüjale, juhul kui müüja ei ole osalenud maksupettuses, on tegutsenud heas usus ja rakendanud kõiki temast sõltuvaid mõistlikke meetmeid, selleks et tema poolt teostatud tehing vastaks kõikidele sisulistele tingimustele, mis kehtivad ühendusesisesele tarnele nimetatud sätte tähenduses, ja eelkõige tingimusele, et uut veovahendit tarbitaks sihtkoha liikmesriigis lõplikult ja kestvalt.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas on ostja täitnud kõik hea usu ja mõistliku hoolsuse nõuded, võttes arvesse eelkõige ostja suhtes tehtud toiminguid ja esitatud tõendeid, mis võimaldavad kontrollida, kas ta on püüdnud veenduda selles, et uut veovahendit hakatakse pärast ajutist registreerimist sihtkoha liikmesriigis kasutama selles liikmesriigis lõplikult ja kestvalt. Juhul kui see on nii, ei saa keelduda käibemaksuvabastuse andmisest ostjale. Vastupidisel korral, vähemalt juhul, kui tarnimiskoha liikmesriik ei saa nõuda soetajalt käibemaksu tasumist a posteriori, on põhjendatud, et kõnealune liikmesriik nõuab uue veovahendi müüjalt käibemaksu tasumist a posteriori, et vältida seda, et tehing jääb üldse maksustamata.
76.

Lõpetuseks tuleb korrata, et avalikustamisele kuuluvate andmete täpne ulatus on liikmesriigi õiguse küsimus. Tõsi, liikmesriigi õiguses võib olla ette nähtud ainult osaline avalikustamine, mis oleks iseenesest ebapiisav. See on võimalik. Tõsiasi, et liikmesriigi õigusest on praktikas vähe kasu, ei muuda seda automaatselt ELi õigusega vastuolus olevaks, kui liikmesriigi õigus jääb liikmesriikidele jäetud reguleerimisruumi. Siin tahan öelda ainult seda, et direktiivi artikli 7 punkt f ei keela avalikustamast kogu teavet, mis on vajalik selleks, et ellu viia kellegi õigustatud huve, seni kui ülejäänud tingimused on täidetud.
55.

Käesoleval juhul ei ole siiski ilmne juba see, et Prantsuse õigusnorm on suunatud just selliste skeemide vastu. Arvestades nimelt seda, et üldise maksuseadustiku artikli 119 ter lõike 3 kohaselt tuleb tõendada, et osaluste jada põhieesmärk või üks põhieesmärkidest ei ole saada vabastust kinnipeetavast maksust, viitab see norm selgelt püüdlusele saada maksuvabastust. See subjektiivne kriteerium ei ole aga iseenesest piisav, et järeldada fiktiivsete skeemide kasutamist Euroopa Kohtu praktika tähenduses. ( 34 ) Lisaks on vajalik veel see, et objektiivsetest elementidest tuleneks, et vaatamata maksust vabastamise tingimuste formaalsele täitmisele ei ole täidetud asutamisvabadusega taotletav eesmärk. ( 35 )
46.

Iseloomuliku kohustuse täitmise koha enda osas leian, et ainuüksi võlausaldaja asukoht on see koht, mis saab tagada hea prognoositavuse ning täita läheduse ja ühtlustamise eesmärke, mida püütakse saavutada määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti b teises taandes. ( 15 ) Nimelt on see koht pooltele teada alates lepingu sõlmimisest ja on samuti selle kohtu asukoht, millel on lepinguga kõige tihedam seos.
130.

Peaksin lisama, et vastupidiselt komisjoni väidetule, tõstatas Toshiba selle küsimuse Üldkohtu menetluses. Seal väitis Toshiba oma viienda väitega, et komisjon on trahvide kindlaksmääramisel rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna ta ei võtnud seejuures arvesse asjaolu, et Toshiba ei osalenud EMP turu kohta sõlmitud kokkulepetes ja tema osakaal rikkumises oli seepärast Euroopa tootjate omast väiksem. ( 64 ) Üldkohtule antud vastuses ei loobunud Toshiba sellest väitest. Seal märkis ta, et „väidab, et komisjon ei ole tema trahvi kindlaksmääramisel arvesse võtnud [tema] väidetavat osalust kartellis“. Seepärast on vale komisjoni väide, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on uus.
48.

Seega jääb kehtima järeldus, et renoveerimisteenus tuleb arvata vahetult kohalikule omavalitsusüksusele osutatud teenuste hulka. Seetõttu on otsustava tähtsusega üksnes küsimus, kas see teenus on tasu eest osutatud teenus, mis on käibemaksudirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti c kohaselt käibemaksuga maksustatud, või on see tasuta osutatud teenus, mis on käibemaksudirektiivi artikli 26 lõike 1 punkti b kohaselt ikkagi käibemaksuga maksustatav (ja millelt tuleb tasuda käibemaks). Ainult sellisel juhul saaks Iberdrola sisendkäibemaksu maha arvata. Seevastu on välistatud sisendkäibemaksu mahaarvamine kulutustelt, mis tekivad seoses tegevusega, mis ei kuulu käibemaksuga maksustamisele. ( 26 )
38.

Kõigepealt tuleb meenutada, et riiklik monopol ei ole iseenesest ELTL artikliga 56 vastuolus ning nimetatud säte ei kohusta liikmesriike hasartmängude valdkonnas turgusid liberaliseerima. ( 11 ) Ungari valitsus näib lähtuvat arusaamast, et vaidlusaluses asjas on tegu monopoliga. Mina aga saan eelotsusetaotlusest aru nii, et selle esitanud kohus eeldab, et monopoli ei ole. Peale selle, et siseriiklike õigusnormide tõlgendamise osas on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud oma kaalutlustes tuginema eelotsusetaotluses antud kirjeldusele ning väljakujunenud praktika kohaselt ei ole Euroopa Kohus pädev tõlgendama liikmesriigi siseriiklikku õigust, ( 12 ) on minu arusaam selline, et vaidlusaluses asjas ei ole vormiliselt monopoli. Minu jaoks on see, kas monopol on või ei ole, õigus‑, mitte faktiküsimus. Ja õiguslik olukord vaidlusaluses küsimuses on selge: Ungari õigusnormide kohaselt said kaughasartmänge pakkuvad hasartmängukorraldajad põhimõtteliselt Ungari turule siseneda.
33.

On õige, et eelotsusetaotlust tuleb pidada vastuvõetamatuks juhul, kui on kindel, et põhikohtuasjas on otsuse tegemise vajadus ära langenud. ( 25 ) Käesoleval juhul ei esine aga piisavalt pidepunkte otsuse tegemise vajaduse äralangemise kohta, mingil juhul ei ole see ilmselge. Vastupidi sellele tuleneb kohtutoimikutest, et Persidera ei taotle siseriiklikes halduskohtutes mitte ainult veel ühe digitaalse multipleksi eraldamist, vaid ka kahjuhüvitist. Kuna ei ole välistatud, et ettevõtja kasuks võidakse Itaalia asutuste varasema õigusvastase tegevuse tõttu välja mõista kahjuhüvitist, tuleb selles mõttes eeldada, et eelotsuse küsimused on kohtuasja lahendamisel asjakohased. ( 26 )
128.

Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus: 1. Isikuandmete kasutamisele maksustamisel kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003, ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 7 ja 8, kuid karistusõiguse valdkonnas on kohaldatavad ainult põhiõiguste harta artiklid 7 ja 8, juhul kui on tegemist liidu õiguses määratletud küsimustega. 2. Õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele vastavalt põhiõiguste harta artiklile 47 ja tõhususe põhimõttega ei ole vastuolus nõue, mille kohaselt peab enne kohtule kaebuse esitamist olema ammendatud kohustuslik halduslik õiguskaitsevahend, kui kõnealuse õiguskaitsevahendi kasutamise tingimused ei põhjusta kohtuliku kaitse tõhususe ebaproportsionaalset kahjustamist. Seetõttu ei või kohustuslik halduslik õiguskaitsevahend eelkõige põhjustada ebamõistlikku viivitust kohtusse pöördumisel ega liiga suuri kulusid. 3. Maksuhaldur võib vastavalt direktiivi 95/46 artikli 7 punktile e oma eesmärkide täitmiseks pidada selliste isikute registrit, kes tegutsevad äriühingute juhatuses variisikuna ega ole andnud nõusolekut enda kandmiseks registrisse. Eeltingimuseks on, et kõnealune ülesanne on maksuhaldurile delegeeritud seaduse alusel, registri kasutamine maksude kogumise eesmärgil on tegelikult sobiv ja vajalik ning on piisavalt alust eeldada, et kõnealused isikud on registrisse õigustatult kantud. Sellisel juhul ei oleks registri koostamine ja kasutamine vastuolus ka põhiõigustega eraelu austamisele – põhiõiguste harta artikkel 7 – ja isikuandmete kaitsele – põhiõiguste harta artikkel 8. 4. Vastavalt harta artikli 47 teises lõigus sätestatud õiglase kohtuliku arutamise põhimõttele on põhimõtteliselt lubatud jätta lubamatu tõendina vastu võtmata menetluses osaleva asutuse sisedokumente, mille teine menetlusosaline saab enda valdusesse ilma asjaomase asutuse nõusolekuta. Vastuvõtmisest keeldumine on siiski välistatud, kui tegemist on liikmesriigi finantsameti registriga, mis sisaldab kaebaja isikuandmeid, mida asjaomane asutus peab vastavalt direktiivi 95/46 artiklitele 12 ja 13 kaebajale teatavaks tegema. 5. Juhul kui liikmesriigi kohus asub seisukohale, et otsusele, mille ta peab pooleliolevas menetluses tegema, avaldaks mõju Euroopa Liidu Kohtu praktika, mille kohaselt on põhiõiguste hartas sätestatud õigustele, mis vastavad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduse kaitse konventsiooniga tagatud õigustele, antud väiksema ulatusega kaitse kui Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas, siis võib ta pöörduda Euroopa Kohtu poole, et teada saada, kuidas tuleb liidu õigust asjaomase juhtumi puhul tõlgendada. Juhul kui liikmesriigi kohtu otsuse peale ei saa riigisisese õiguse järgi edasi kaevata, on liikmesriigi kohus kohustatud pöörduma Euroopa Kohtu poole.
47.

Eelnevaga seoses on Euroopa Kohus juba sedastanud, et asjaomase liikmesriigi kohustus lasta pädevatel asutustel teha keskkonnamõju hindamine ei ole otseses seoses sellise kohustusega, mida peab direktiivi 2011/92 järgi täitma arendaja. Olukord, et käitis tuleb seniks, kuni on olemas hindamise tulemused, seisata, on liikmesriigi kohustuse hilinenud täitmise tagajärg. Sellist tagajärge ei saa siiski käsitada nii, et kaudselt seatakse sellega direktiivi sätetest tulenevalt kohustused arendajale. ( 23 )
36.

Asudes seisukohale, et põhikohtuasja lahendamine sõltub liidu õiguse tõlgendamisest, esitas Augstākā tiesa (kõrgeim kohus) 21. jaanuari 2016. aasta määrusega Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud artiklis kehtestatud meetod on kohaldatav ka siis, kui kauba import ja selle lubamine vabasse ringlusse ühenduse tolliterritooriumil on toimunud seetõttu, et kaup on transiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud, kui tegemist on imporditollimaksuga maksustatava kaubaga, mida ei ole müüdud ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile, vaid ekspordiks ühendusest välja? 2. Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 30 lõikes 1 esitatud väljendit „järjestuses“ koostoimes õigusega heale haldusele, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41, ja haldusaktide põhjendamise põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et selleks, et võiks jõuda järeldusele, et kohaldatav on artiklis 31 esitatud meetod, on toll kohustatud igas haldusaktis põhjendama, miks ei saa nendel konkreetsetel asjaoludel kasutada artiklis 29 või 30 sätestatud tolliväärtuse kindlaksmääramise meetodeid? 3. Kas juhul, kui toll keeldub kohaldamast tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktis a ette nähtud meetodit, on ta kohustatud vajalikku teavet tootjalt küsima või piisab sellest, et toll teatab, et tal ei ole sellist teavet? 4. Kas toll peab põhjendama tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktides c ja d kehtestatud meetodite kasutamata jätmist, kui ta määrab sarnase kauba hinna kindlaks määruse nr 2454/93 artikli 151 lõike 3 alusel? 5. Kas tolli otsus peab sisaldama ammendavat põhjendust selle kohta, milline on ühenduses kättesaadav teave tolliseadustiku artikli 31 tähenduses, või võib ta selle esitada hiljem, esitades kohtumenetluses üksikasjalikumaid tõendeid?“
73.

Mis puudutab ajutise halduri ja ajutise pankrotikohtuniku pädevust ettevalmistavas staadiumis, siis kuna see staadium ei ole seadusega reguleeritud, ei ole ametlikult pädevust neist kummalgi. Kuna siis, kui pankrot on algatatud, peavad nad aga tehingu jaoks vastavalt luba taotlema ja loa andma, on ilmne, et ettevalmistavas staadiumis on siiski nii ajutisel halduril kui ka ajutisel pankrotikohtunikul teatavat laadi „mitteametlik“ pädevus, millega on võimalik ülemineku toimumist mõjutada. Tegemist on siiski ainult mitteametliku pädevusega, millel puudub õiguslik alus. Nagu on märkinud nii Smallsteps kui ka Madalmaade valitsus, ei tegele ajutine haldur ka sugugi juhtimisega ja pankrotikohtunik ei tohi anda ühtegi luba enne pankroti ametlikku väljakuulutamist.