KOHTUJURISTI ETTEPANEK

L. A. GEELHOED

esitatud 2. detsembril 2004( )

Kohtuasi C-374/03

Gaye Gürol

versus

Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen

(Verwaltungsgericht Sigmaringen’i (Saksamaa) 31. juuli 2003. aasta eelotsusetaotlus Gaye Güroli ja Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen’i vahelises vaidluses)

EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 tõlgendamine – Artikli 9 vahetu õigusmõju – Liikmesriigis seaduslikult koos vanematega elavate Türgi töötajate laste õigus juurdepääsuks haridusele samadel tingimustel selle liikmesriigi kodanikega – Õppetoetus – Hariduse omandamine Türgis





I. Sissejuhatus

1. Käesolevas kohtuasjas on Verwaltungsgericht Sigmaringen esitanud neli küsimust EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80( ) (edaspidi „otsus nr 1/80”) tõlgendamise kohta. Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tööturul seaduslikult töötava Türgi töötaja tütrel on õigus saada õppetoetust üheaastaseks õppeks Istanbuli ülikoolis (Türgi).

2. Käesolev kohtuasi on eelkõige oluline konteksti tõttu, milles see küsimus esitatakse. Euroopa Ühenduse territooriumil tulenevad Türgi töötajate laste õigused otsuse nr 1/80, mille eesmärgiks on EMÜ ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepingu rakendamine,( ) artiklist 9. Need õigused erinevad õigustest, mis tulenevad ühenduse töötajate lastele EÜ artiklist 39 ja sellele järgnevatest artiklitest ning nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määrusest (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires.( )

II. Õiguslik raamistik

A. EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping

3. Assotsiatsioonilepingu artikli 2 lõike 1 kohaselt on lepingu eesmärgiks lepingupoolte kaubandus- ja majandussuhete jätkuv ja tasakaalustatud areng, sealhulgas tööjõu valdkonnas, kohaldades järkjärguliselt töötajate vaba liikumist (artikkel 12), samuti kaotades asutamisvabaduse (artikkel 13) ja teenuste vaba liikumise (artikkel 14) piirangud eesmärgiga parandada Türgi elanike elutingimusi ning lõppkokkuvõttes hõlbustada Türgi Vabariigi liitumist ühendusega (preambuli neljas põhjendus ja artikkel 28).

4. Selleks näeb assotsiatsioonileping ette ettevalmistusfaasi, et Türgi Vabariik saaks ühenduse abiga oma majandust tugevdada (artikkel 3), üleminekufaasi, mille jooksul toimub järkjärguline tolliliidu rajamine ning Türgi ja ühenduse majanduspoliitikate lähenemine (artikkel 4), ning lõppfaasi, mis põhineb tolliliidul ning hõlmab lepingupoolte majanduspoliitikate tihedat koordineerimist (artikkel 5).

5. Assotsiatsioonilepingu artikkel 6 sätestab: „Assotsiatsiooni rakendamiseks ja järkjärguliseks arendamiseks kohtuvad lepinguosalised assotsiatsiooninõukogus, mis tegutseb talle käesoleva kokkuleppega antud volituste raames.” Seega on assotsiatsiooninõukogu pädev vastu võtma lepingu eesmärkide saavutamiseks vajalikke otsuseid selles sätestatud juhtudel (assotsiatsioonilepingu artikli 22 lõige 1). Kumbki lepinguosaline on kohustatud võtma vastuvõetud otsuste rakendamiseks vajalikud meetmed.

6. Assotsiatsioonilepingu artikli 9 sisu on järgmine: „Lepinguosalised tunnistavad, et käesoleva lepingu raames ja ilma et see piiraks artikli 8 kohaselt kehtestatavate mis tahes erisätete kohaldamist, keelatakse igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel kooskõlas ühenduse asutamislepingu artiklis 7 sätestatud põhimõttega.”

7. Assotsiatsioonilepingu artikkel 12 sätestab: „Lepinguosalised lepivad kokku juhinduda ühenduse asutamislepingu artiklitest 48, 49 ja 50 omavahel töötajate vaba liikumise järkjärguliseks tagamiseks.”

8. 23. novembril 1970 Brüsselis alla kirjutatud ning ühenduse nimel nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr 2760/72( ) sõlmitud, heaks kiidetud ja kinnitatud lisaprotokoll (edaspidi „lisaprotokoll”) määrab artiklis 1 kindlaks assotsiatsioonilepingu artiklis 4 sätestatud üleminekufaasi rakendamise tingimused, üksikasjad ning ajakava. Artikli 62 kohaselt on lisaprotokoll assotsiatsioonilepingu lahutamatu osa.

9. Lisaprotokoll sisaldab II jaotist pealkirjaga „Isikute ja teenuste vaba liikumine”, mille I peatükk käsitleb töötajaid.

10. Lisaprotokolli artikkel 36 näeb ette, et töötajate vaba liikumine ühenduse liikmesriikide ja Türgi vahel tagatakse järkjärguliselt assotsiatsioonilepingu artiklis 12 sätestatud põhimõtete kohaselt ning et assotsiatsiooninõukogu võtab vastu selleks vajalikud reeglid.

B. Otsus nr 1/80

11. Assotsiatsiooninõukogu võttis 19. septembril 1980 vastu otsuse nr 1/80. Tähelepanuväärselt ei ole seda otsust kunagi Euroopa Liidu Teatajas avaldatud.( ) Otsuse nr 1/80 preambuli kolmandas põhjenduses on kirjas: „Sotsiaalvaldkonnas viivad eeltoodud kaalutlused (lepinguosaliste rahvusvaheliste kohustuste raames) soodsama regulatsiooni kehtestamisele töötajate ja nende pereliikmete suhtes, kui on ette nähtud assotsiatsiooninõukogu otsuses nr 2/76”.

12. Käesolevas kohtuasjas on põhitähelepanu all artikkel 9, mis sätestab: „Türgi lapsi, kes elavad seaduslikult ühenduse liikmesriigis koos seal seaduslikult töötavate või töötanud vanematega, võetakse selle liikmesriigi üldhariduskooli, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele samadel sisseastumistingimustel kui selle liikmesriigi kodanike lapsi. Neil on õigus selles liikmesriigis siseriiklike õigusaktidega selles valdkonnas ettenähtud soodustustele.”

13. Selle otsuse artikli 10 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt: „Ühenduse liikmesriigid tagavad nende tööturul seaduslikult töötavatele Türgi töötajatele seoses töötasu ja muude töötingimustega kohtlemise, mis välistab igasuguse kodakondsuse alusel diskrimineerimise võrreldes ühenduse kodanikest töötajatega.”

C. Määrus nr 1612/68

14. Määruse artikkel 12 sätestab:

„Teise liikmesriigi territooriumil töötava või töötanud liikmesriigi kodaniku lapsi, kes elavad selle riigi territooriumil, võetakse selle riigi üldhariduskooli, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele samadel tingimustel kui selle riigi kodanikke.

Liikmesriigid aitavad kaasa kõigile pingutustele, mille eesmärgiks on anda nendele lastele võimalikult head tingimused koolituses osaleda.”

D. Siseriiklikud õigusnormid

15. Vastavalt hariduse omandamise soodustamist käsitleva föderaalseaduse (Bundesausbildungsförderungsgesetz, edaspidi „BAföG”) § 5 lõike 2 esimesele lausele antakse õppetoetust igale riigis alaliselt elavale õppijale, kes õpib välisriigis asuvas õppeasutuses:

„1. kui see õpe on asjaosalise hariduse seisukohalt kasulik ja kui vähemalt osa sellest õppest saab tunnustada hariduse nõutava või tavalise kestuse osana

või

2. kui Saksa õppeasutuse ja välisriigi õppeasutuse vahelise rahvusvahelise koostöö raames võib ühtse hariduse koosseisu kuuluvaid kursusi alternatiivselt pakkuda kas Saksa või välisriigi õppeasutuses või

3. kui õppija pärast Saksa õppeasutuses õppimist omandab haridust Euroopa Liidu liikmesriigi õppeasutuses vähemalt aasta vältel, ning kui asjaosaline valdab piisavalt keelt.”

16. BaföG-i § 5 lõike 2 neljanda lause kohaselt kehtib esimene lause § 8 lõikes 2 nimetatud õppijate („teised välismaalased”) suhtes vaid juhul, kui õpet käsitlevad sätted näevad välisriigis õppimise ette õpingute osana, mis peab tingimata toimuma välisriigis.

17. BAföG-i § 8 lõike 1 kohaselt antakse õppetoetust:

„1. Saksa kodanikele põhiseaduse tähenduses;

2. kodakondsuseta isikutele kodakondsuseta isikute staatust föderaalterritooriumil käsitleva seaduse tähenduses;

3. Saksamaal elavatele välismaalastele, kellel on varjupaigaõigus vastavalt varjupaiga andmise menetlust käsitlevale seadusele;

4. välismaalastele, kelle tavaline elukoht on Saksamaal ja kellel on põgeniku staatus humanitaarabi raames vastuvõetud põgenikele antavaid soodustusi käsitleva seaduse § 1 alusel;

5. välismaalastele, kelle tavaline elukoht on Saksamaal ja kellel on põgeniku staatus ning kelle Saksamaal elamise luba ei ole ainult ajutine;

6. välismaalastele, kelle tavaline elukoht on Saksamaal ja kes on välismaalaste seaduse § 51‑I tähenduses kaitstud väljasaatmise eest;

7. välismaalastele, kelle alaline elukoht on seaduse kohaldamise territooriumil, kui üks tema vanematest on Saksa kodanik põhiseaduse tähenduses;

8. õppijatele, kellel lapsena on ühenduse kodanike elamisõigust käsitleva seaduse (Aufenthaltsgesetz/EWG) alusel vaba liikumise õigus või kellel lapsena on selle seaduse alusel elamisõigus, samuti õppijatele, kellel ei ole nimetatud seaduse alusel vaba liikumise õigust või elamisõigust, kuna nad on 21-aastased või vanemad ja ei ole oma vanemate või abikaasa ülalpidamisel;

9. muus Euroopa Ühenduse liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis elavatele õppijatele, kellel oli Saksamaal enne õpingute alustamist töökoht; põhimõtteliselt peab töö ja õppe sisu vahel olema seos.”

18. BAföG-i § 8 lõike 2 punkti 2 kohaselt antakse õppetoetust teistele välismaalastele ainult tingimusel, et vähemalt üks tema vanematest on Saksamaal elanud ja seaduslikult töötanud kokku vähemalt kolm aastat viimase kuue aasta jooksul enne koolituse selle osa algust, mille eest võiks toetust saada.

III. Faktiline raamistik

A. Põhikohtuasja asjaolud

19. Põhikohtuasja hageja G. Gürol on 28. juulil 1975. aastal Saksamaal sündinud Türgi kodanik, kelle vanemad elavad Saksamaal. Ta õpib alates 1995/1996. talvesemestrist Tübingeni ülikoolis rahvamajandust spetsialiseerumisega regionaaluuringutele (riik: Türgi). Selle jaoks sai ta riiklikku õppetoetust. Alates 1999. aasta oktoobrist kuni 2000. aasta septembrini õppis G. Gürol Bogazici ülikoolis Istanbulis. G. Gürol esitas 13. augustil 1999 kostjale taotluse õppetoetuse saamiseks Bogazici ülikoolis õppimiseks.

20. Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen (Nordrhein-Westfaleni liidumaa õppetoetuste amet) jättis selle taotluse 2. septembri 1999. aasta otsusega rahuldamata. Põhjendusena tõi ta peamiselt välja, et G. Gürolil, kes kuulub üliõpilasena Saksa õiguse kohaselt kategooriasse „teised välismaalased”, on õigus saada õppetoetust välismaal õppimiseks vaid juhul, kui õpet käsitlevad sätted näevad välisriigis õppimise ette õpingute osana, mis peab tingimata toimuma välisriigis. Põhiõppetsükli õppekorraldusest ja õppeprogrammist aga ei nähtu, et Tübingeni ülikooli majandusteaduskond nõuaks tungivalt üheaastast välismaal õppimist.

21. Selle peale esitas hageja Türgi töö- ja sotsiaalatašee kaudu Karlsruhes 29. septembri 1999. aasta kirjaga vaide. Vaide põhjenduseks väitis hageja, et hariduse saamise mõttes tuleb teda käsitleda Saksa kodanikuna ja ka Saksa üliõpilased saavad välismaal õppimiseks õppetoetust. Lisaks sisaldab otsus nr 1/80 töötasu ja muude töötingimustega seoses diskrimineerimise keeldu, mis kehtib ka sotsiaal- ja maksusoodustustele. Hageja isal on nende sätete alusel õigus toetustele oma tütre jaoks, ja seega on ka temal kui Türgi töötaja lapsel kutsehariduse omandamise raames õigus toetustele. Peale selle tagatakse EÜ artikli 39 alusel soodustused, mis ei ole seotud töötaja staatusega, vaid on suunatud üksnes integratsiooni ja mobiilsuse toetamiseks. Lõpetuseks nõuab Tübingeni ülikooli majandusteaduskond tungivalt üheaastast välismaal õppimist.

22. Kostja jättis 17. detsembri 1999. aasta otsusega vaide selle põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Landesamt für Ausbildungsförderung peamiselt kordab ja süvendab otsuse põhjenduses 2. septembri 1999. aasta algses otsuses esitatud kaalutlusi. Hageja esitas 2. veebruaril 2000 kaebuse Verwaltungsgericht Sigmaringen’ile, kes esitas kaebuse menetlemise käigus 31. juuli 2003. aasta otsusega neli eelotsuse küsimust.

B. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamus

23. Eelotsuse küsimuste kohta antud selgitustes viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus sellele, et hagejal ei ole asjaomaste siseriiklike BaföG-i sätete kohaselt õigust saada õppetoetust välismaal õppimiseks. Samuti ei saa hageja tugineda põhiseaduse artiklis 3 sätestatud üldisele võrdse kohtlemise põhimõttele. Õigus saada õppetoetust õppesemestriks Türgis ei tulene ka inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (EIÕK) lisaprotokolli artiklist 2 koosmõjus EIÕK artikliga 14. Lõpetuseks ei ole taotluse rahuldamine võimalik ka assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 3/80 artikli 3 lõike 1 alusel, sest õppetoetuse andmine välismaal õppimiseks ei kuulu artikli 4 lõike 1 punktides a–h antud sotsiaalkindlustushüvitiste loetelu kohaselt assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 3/80 materiaalsesse kohaldamisalasse.

24. Seepärast on vaidluse lahendamiseks oluline teada, kas hageja õigus õppetoetuse saamiseks välismaal õppimiseks võib tuleneda otsuse nr 1/80 artiklist 9.

C. Eelotsuse küsimused

25. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peatas 31. juulil 2003 menetluse ja esitas järgmised neli eelotsuse küsimust:

„1. Kas EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 9 esimesel lausel on liikmesriikide õiguskordades vahetu õigusmõju, nii et Türgi lastel, kes seaduslikult elavad ühenduse liikmesriigis koos seal seaduslikult töötavate või töötanud vanematega, on võrdne õigus pääseda selle liikmesriigi üldhariduskooli, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele samadel tingimustel kui selle liikmesriigi kodanike lastel?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:

Kas „koos vanematega seaduslikult elamise” tingimusele vastavad ka need Türgi lapsed, kes on viinud oma peamise elukoha üle kohta, kus toimub ülikoolihariduse omandamine, ning on vanemate juures elamist deklareerinud üksnes oma teise elukohana?

3. Kui vastus teisele küsimusele on jaatav:

Kas EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 9 esimene lause annab selles nimetatud isikutele peale õppeasutustele võrdse juurdepääsu õiguse ka võrdse õiguse riiklikele toetustele, mida see liikmesriik õpingutel osalemise hõlbustamiseks annab, või tuleb EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 9 esimest ja teist lauset koostoimes tõlgendada nii, et liikmesriikidele on jäetud võimalus seada esimeses lauses märgitud isikutele haridusalaste sotsiaaltoetuste andmine sõltuvusse muudest tingimustest või piirata neid toetusi?

4. Kui vastus teisele ja kolmandale küsimusele on jaatav:

Kas see on kohaldatav ka ülikoolihariduse puhul, mida vaidlusaluses sättes nimetatud isikud omandavad oma kodumaal Türgis?”

D. Menetlus Euroopa Kohtus

26. Käesolevas kohtuasjas esitasid kirjalikud märkused põhikohtuasja hageja (Bezirksregierung Kölni kaudu), Saksamaa valitsus, Austria valitsus ja komisjon. Hageja esitas oma seisukoha 21. oktoobri 2004. aasta kohtuistungil, samuti nagu ka kostja, Saksamaa valitsus ja komisjon. Nii kostja kui ka Austria ning Saksamaa valitsuse arvates ei saa otsuse nr 1/80 artiklist 9 tuletada hageja õigust saada õppetoetust välismaal õppimiseks. Komisjon ja hageja on seevastu arvamusel, et Türgi töötaja lapsel on otsuse nr 1/80 artikli 9 alusel õigus saada õppetoetust välismaal õppimiseks.

1. Esimene eelotsuse küsimus

27. Esimese küsimusega soovib Verwaltungsgericht teada, kas otsuse nr 1/80 artikli 9 esimesel lausel on liikmesriikide territooriumil vahetu õigusmõju.

28. Kohtuasjas Demirel( ) otsustas Euroopa Kohus, et ühenduse ja kolmanda riigi vahel sõlmitud lepingu sätet tuleb pidada vahetut õigusmõju omavaks, kui sätte sõnastust ning lepingu eesmärki ja olemust arvestades sisaldab see selget ja täpset kohustust, mille täitmine või tagajärgede tekkimine ei eelda hilisema akti vastuvõtmist. Samade kriteeriumide alusel tuleb kindlaks teha, kas assotsiatsiooninõukogu otsuse sätted võivad omada vahetut õigusmõju.( )

29. Otsuse nr 1/80 artikli 9 esimene lause on sõnastatud järgmiselt: „Türgi lapsi, kes elavad seaduslikult ühenduse liikmesriigis koos seal seaduslikult töötavate või töötanud vanematega, võetakse selle liikmesriigi üldhariduskooli, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele samadel sisseastumistingimustel kui selle liikmesriigi kodanike lapsi […].” Türgi lastele tagatakse selgelt, ilma seda mingite tingimustega sidumata, õigus juurdepääsuks haridusele samadel ettevalmistustingimustel kui oma riigi kodanikele. Säte sisaldab selget ja täpset kohustust kohelda Saksamaal elavaid Saksa ja Türgi õppijaid samadel ettevalmistustingimustel võrdselt. Otsuse nr 1/80 artiklis 9 nimetatud isikutel peab samadel tingimustel, st kodakondsuse alusel diskrimineerimiseta, olema juurdepääs haridusasutustele. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus otsuses juba märkis, on artikli 9 esimene lause piisaval määral täpne ja tingimusteta, et seda vahetult kohaldada. Ka tingimused, mille korral see õigus tagatakse, on täpselt kindlaks määratud ja ei vaja tingimata täpsustamist siseriikliku seadusandja poolt. Seega ei eelda otsuse nr 1/80 artikli 9 esimese lause täitmine ja mõju mingit edasist akti ning säte on vahetult kohaldatav.

30. Verwaltungsgerichti esitatud esimesele küsimusele tuleb seega vastata, et otsuse nr 1/80 artikli 9 esimesel lausel on Euroopa Ühenduse liikmesriikides vahetu õigusmõju.

2. Teine eelotsuse küsimus

31. Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Türgi lapsed vastavad „koos vanematega seaduslikult elamise” tingimusele, kui nad on oma peamise elukoha üle viinud ülikoolihariduse omandamise kohta ning on vanemate juures elamist deklareerinud üksnes oma teise elukohana.

32. Komisjon viitab sellele, et otsuse nr 1/80 artikkel 9 nõuab ainult seda, et lapsed elaksid koos vanematega. Teisi nõudeid, nagu alalise ühise elukoha ja perekonnaelu olemasolu, ei ole esitatud. Artikkel 9 ei erista ka erinevaid elamise vorme nagu peamist või teist elukohta. Komisjon on seepärast seisukohal, et koos vanematega elamise tingimus on täidetud ka siis, kui hageja on märkinud oma teiseks elukohaks oma vanemate korteri Philippsburgis. See tõlgendus on kooskõlas otsuse nr 1/80 artikli 9 olemuse ja eesmärgiga. Lisaks ei kehtesta see säte Türgi lastele peale samade ettevalmistustingimuste nõuet mingeid piiranguid oma hariduse liigi valiku osas. Türgi töötajate lastel on seega õigus valida oma haridus ja sellega seoses ka hariduse omandamise koht sõltumata nende vanemate elukohast. Ükskõik milline teine elukoha tingimuse tõlgendus piiraks lubamatult otsuse nr 1/80 artikliga 9 antud õigust.

33. Saksamaa valitsuse arvates on otsuse nr 1/80 artikli 9 kohaselt nõutav, et lapsed ja vanemad elaksid perekonna ühises kodus. See tingimus on täidetud ka siis, kui laps kolib õppimise ajaks teises asukohas paiknevasse tuppa või korterisse, kuid on enne seda, s.t enne õppima asumist, elanud oma perekonna ühises kodus. Vastasel juhul oleks haridusele juurdepääsu õigus vähemalt ruumilises mõttes märkimisväärselt piiratud. Ei koos vanematega elamise tingimuse olemus ja eesmärk ega sõnastus ei välista vanemate korterist lahkumist õpingute ajaks. Siseriiklik kohus peab seega kindlaks tegema, kas hageja elas enne õppima asumist oma perekonna ühises kodus.

34. Otsuse nr 1/80 artikli 9 lõige 1 seab oma sõnastuse kohaselt Türgi laste õiguse haridusele juurdepääsuks sõltuvusse nende elamisest koos vanematega. Ma jagan Saksamaa valitsuse arvamust, et sellega on silmas peetud seda, et Türgi töötajate lapsed peavad enne õppima asumist olema elanud oma vanematega ühises kodus. Kui vanemate elukoht on liiga kaugel sellest õppeasutusest, milles Türgi töötaja laps soovib õppima asuda, võib siiski olla vajalik, et laps viib oma elukoha üle teise linna. Sellises suures riigis nagu Saksamaa ei ole õppivatel lastel kindlasti alati võimalik õpingute ajal elada vanematega ühises kodus. Otsuse nr 1/80 artikliga 9 antud õigus jääks osaliselt kasutamata, kui hariduse valik oleks piiratud vanemate elukohas pakutavaga. Elukoha tingimuse kitsendav tõlgendamine piiraks lubamatult Türgi töötajate laste haridusele juurdepääsu õigust.

35. Otsuse nr 1/80 artikli 9 selline tõlgendamine on kooskõlas eesmärgiga tagada Türgi töötajate pereliikmetele teatud soodustused hõlbustamaks ja kiirendamaks nende sotsiaalset integratsiooni vastuvõtjariigis. Selles mõttes on otsuse nr 1/80 preambuli kolmandas põhjenduses selgesõnaliselt sätestatud: „Sotsiaalvaldkonnas viivad eeltoodud kaalutlused (lepinguosaliste rahvusvaheliste kohustuste raames) soodsama regulatsiooni kehtestamisele töötajate ja nende pereliikmete suhtes, kui on ette nähtud assotsiatsiooninõukogu otsuses nr 2/76 […].”

36. Verwaltungsgerichti teisele küsimusele tuleb seega vastata, et Türgi töötajate lapsed vastavad „koos vanematega seaduslikult elamise” tingimusele ka siis, kui nad lahkuvad valitud hariduse omandamise ajal vanematekodust ja viivad oma elukoha üle hariduse omandamise kohta.

3. Kolmas ja neljas eelotsuse küsimus

37. Kolmanda ja neljanda küsimuse vastuse osas on ühelt poolt põhikohtuasja hageja ja komisjon ning teiselt poolt nii põhikohtuasja kostja kui ka Saksamaa ja Austria valitsus täielikult vastupidistel seisukohtadel.

38. Komisjon, keda toetas suulises menetluses ka põhikohtuasja hageja, väidab esiteks, et otsuse nr 1/80 artikli 9 teisel lausel on vahetu õigusmõju ning ta sisaldab järelikult diskrimineerimise keeldu.

39. Et tõestada väidet, et nimetatud sättel on vahetu õigusmõju, tugineb komisjon selle sõnastusele ning otsuse nr 1/80 eesmärgile, nagu see tuleneb assotsiatsioonilepingu artiklist 12 ja selle 1972. aasta lisaprotokolli artiklist 36, mis näevad ette järkjärgulise töötajate vaba liikumise tagamise. Pealegi kahjustaks see otsuse nr 1/80 artiklis 9 kehtestatud haridusele juurdepääsu õigust, kui Türgi lastele ei oleks tagatud õigust sätte teises lauses nimetatud toetustele.

40. Haridusele juurdepääsu õiguse võimaliku kahjustamisega on tegemist ka siis, kui otsuse nr 1/80 artikli 9 teise lause vahetul õigusmõjul põhinev õigus ei oleks sama ulatusega kui Saksa kodanike oma.

41. Juhul kui Euroopa Kohus ei jaga tema arvamust artikli 9 teise lause vahetu õigusmõju kohta, paneb komisjon teise võimalusena ette tõlgendada igal juhul vahetut õigusmõju omavat artikli 9 esimest lauset nii, et sellest tuleneksid õigused samadele toetustele, mida võivad saada Saksa õppijad.

42. Sellise tõlgenduse kasuks räägib tema arvates määruse nr 1612/68 artikli 12 samalaadne säte, mis on küll sõnastatud mõnevõrra laiemalt, kuid järgib sama eesmärki kui artikli 9 esimene lause, nimelt EÜ võõrtöötajate, käesoleval juhul Türgi töötajate laste sotsiaalse integratsiooni soodustamist, võimaldades neil alustada õpinguid samadel tingimustel, kui kehtivad vastuvõtva liikmesriigi kodakondsust omavatele lastele.

43. Nii põhikohtuasja kostja kui ka Saksamaa ja Austria valitsus on seisukohal, et otsuse nr 1/80 artikli 9 sõnastusest just nimelt ei tulene liikmesriikide kohustust näha ette riiklikke vahendeid hõlbustamaks Türgi lastel hariduse saamist samadel tingimustel, kui kehtivad oma riigi kodanikele. Sõnastuse järgi annab see säte liikmesriikidele võimaluse selliseid soodustusi anda. Kas seda aga kasutada, on siseriikliku seadusandja pädevuses.

44. Vastamaks käesolevale tõlgendamisküsimusele, ei saa lähtuda üksnes otsuse nr 1/80 artikli 9 sõnastusest, vaid ka selle otsuse süsteemist ning olemusest ja eesmärgist, nagu see on teostunud ühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepingu järkjärgulise rakendamise raames.

45. Alguses ei teinud assotsiatsiooninõukogu peaaegu mitte mingeid samme assotsiatsioonilepingu artiklis 12 ettenähtud järkjärgulise isikute vaba liikumise rakendamiseks. Mõnevõrra kiiremini hakkas asi arenema pärast 1970. aasta lisaprotokolli heakskiitmist määrusega nr 2760/72 (vt eespool, punktid 8–10). Selle kiirenemise tulemuseks oli kõigepealt otsus nr 2/76 ja käesolevas asjas kõne all olev otsus nr 1/80.

46. Otsuse nr 1/80 II peatükk sisaldab sotsiaalvaldkonda käsitlevaid sätteid. Selle peatüki esimene osa käsitleb täpsemalt töötamise ja töötajate vaba liikumise küsimusi. See osa peab küll preambuli kolmanda põhjenduse kohaselt viima sotsiaalvaldkonnas soodsama regulatsiooni kehtestamisele töötajate ja nende pereliikmete suhtes, kui on ette nähtud assotsiatsiooninõukogu otsuses nr 2/76; selle sisu ja sõnastus annavad aga siiski tunnistust assotsiatsiooninõukogu kui pädeva seadusandja suurest ettevaatlikkusest.

47. Viimane ilmneb ka reast sätetest otsuse selles osas, mis sisaldab regulatsiooni, mis on igas mõttes piiravam kui EÜ artiklites 39−42 sisalduv regulatsioon ning nendele sätetele tuginev teisene ühenduse õigus.

48. Nii tagatakse Türgi töötajatele otsuse artikliga 6 piiravate tingimustega seotud õigus juurdepääsuks vastuvõtva liikmesriigi tööturule. Selle õiguse kasutamisel seatakse nad ka halvemasse olukorda võrreldes liikmesriikide kodanike pereliikmetega. Ka otsuse nr 1/80 artiklis 7 sisalduv regulatsioon Türgi töötajate pereliikmete juurdepääsu kohta vastuvõtjariigi tööturule on märkimisväärselt piiravam kui liikmesriikide kodanike pereliikmetele kehtiv regulatsioon. Sama kehtib ka väga piiratud ning kitsastele tingimustele alluva Türgi töötajate ühendusesisest liikumist käsitleva regulatsiooni kohta otsuse nr 1/80 artiklis 8.

49. Otsuse nr 1/80 alusel Türgi töötajatele Euroopa ühendustes kehtiva regulatsiooni üldisel võrdlemisel liikmesriikide kodanike pereliikmete suhtes rakendatava regulatsiooniga torkab silma, et esimene ei põhine võrdse kohtlemise ja mittediskrimineerimise põhimõttel. Eriõigused ja individuaalsed õigused on igas sättes antud ammendavalt. Seal, kus otsus räägib Türgi töötajate ja vastuvõtjariigi töötajate võrdsest kohtlemisest, on selle kohaldamisala täpselt piiritletud. Nii näeb otsuse artikli 10 lõige 1 ette Türgi töötajate kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu seoses töötasu ja muude töötingimustega. Võrdse kohtlemise põhimõte, mis on neile ette nähtud tööhõiveametite kaudu toetamist käsitleva artikli 10 lõikega 2, on aga jällegi varustatud märkimisväärsete piiravate tingimustega.

50. Ma soovin siinkohal meenutada, et mis puudutab isikute vaba liikumist Euroopa Ühenduses, siis ei vasta oma päritoluriigist erinevas liikmesriigis elavate ühenduse kodanike õiguslik seisund riiklike toetuste osas ikka veel selle liikmesriigi kodanike omale, kuhu nad on elama asunud. Lisaks näeb ühenduse esmane ja teisene õigus majandusmigrantidena käsitletavatele teiste liikmesriikide kodanikele ette palju laiaulatuslikuma oma liikmesriigi kodanikega võrdse kohtlemise kui mitteaktiivsetele migreeruvatele ühenduse kodanikele, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi 90/364/EMÜ,( ) või üliõpilaste puhul, kes kuuluvad direktiivi 93/96/EMÜ( ) kohaldamisalasse. Võrdse kohtlemise põhimõtte ning esmases ja teiseses ühenduse õiguses sisalduvate selles osas sätestatud erisuste vaheline pinge on ühenduse isikute vabale liikumisele iseloomulik. See on olnud ajendiks kohtupraktikale, millega võrdse kohtlemise põhimõtte mõju ja ühenduse seadusandja eesmärk olnud eristamise vahelisi piire küll teatud ulatuses uuesti määratleti, kuid ometi neid sellisena järgiti.( ) Ka käesolevas kohtuasjas on see võrdse kohtlemise põhimõtte ja pädeva seadusandja poolt sõnaselgelt soovitud erineva kohtlemise vaheline pinge märgatav.

51. Otsusega nr 1/80 Türgi töötajatele antud õiguslikku seisundit võib eelneva selgituse põhjal pidada privilegeerituks võrreldes teiste kolmandatest riikidest pärit töötajate omaga. Kuigi assotsiatsioonilepingu artikkel 12 näeb sõnaselgelt ette selle õigusliku seisundi järkjärgulise lähendamise ühenduse kodanike omale, ei ole assotsiatsiooninõukogu selles küsimuses pädeva seadusandjana seni mingeid edasisi samme teinud. Minu arvates järeldub sellest, et esitatud küsimustele tuleb vastus leida eelkõige arvestades otsuse nr 1/80 sõnastust, süsteemi ja konteksti, ning otsuse tõlgendamisel ühenduse kodanikest töötajate vaba liikumist reguleerivast esmasest ja teisesest ühenduse õigusest lähtuvalt tuleb olla väga ettevaatlik. Kui assotsiatsiooninõukogu eesmärk oleks olnud Türgi töötajate ja liikmesriikide töötajate õigusliku seisundi ulatuslikum ühtlustamine, siis oleks ta pädeva seadusandjana ise hoolt kandnud otsuse nr 1/80 ning töötajate vaba liikumist reguleeriva esmase ja teisese ühenduse õiguse vahelise ulatuslikuma sisulise kooskõla eest.

52. Seepärast ei ole kohane tõlgendada otsuse nr 1/80 artiklit 9 analoogiliselt määruse nr 1612/68 artiklile 12, nagu paneb ette komisjon. Nende sätete sõnastuse erinevusest on näha, et pädev seadusandja just nimelt ei soovinud siin identset sätet vastu võtta. Minu arvates peab kohus siin seadusandja ilmset tahet austama, või vähemalt seda arvesse võtma.

53. Otsuse nr 1/80 artikli 9 lõike 1 sõnastus annab seaduslikult liikmesriigis elavatele Türgi töötajate lastele juurdepääsu õiguse üldhariduskoolile, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele samadel ettevalmistustingimustel, mis kehtivad liikmesriigi kodanike lastele. Ma jagan komisjoni seisukohta, millele ei ole selgelt vastuväiteid esitanud ka Austria ja Saksamaa valitsus, et selles sättes sisalduv võrdse kohtlemise põhimõte, mis puudutab rangelt võttes ainult juurdepääsu haridusele, saab teatud – kuluka – hariduse puhul omada tegelikku sisu ainult siis, kui Türgi lastele antakse ka sisuliselt võimalus seda haridust omandada. Sellele viitab ka artikli 9 teine lause: „Neil on õigus selles liikmesriigis siseriiklike õigusaktidega selles valdkonnas ettenähtud soodustustele.”

54. Selle, artikli 9 esimest lauset täiendava sätte grammatiline ja süstemaatiline tõlgendamine ei anna alust talle vahetu õigusmõju omistamiseks ega selles tingimusteta võrdse kohtlemise põhimõtte kehtestamise nägemiseks. Kui pädev otsuse andja oleks soovinud kehtestada vahetu õigusmõjuga võrdse kohtlemise põhimõtet, võinuks ta sätte hõlpsasti teisiti sõnastada: „Neil on liikmesriigi kodanikega samadel tingimustel õigus selles liikmesriigis siseriiklike õigusaktidega selles valdkonnas ettenähtud soodustustele.” Selles seoses on tähelepanuväärne, et otsuse artikli 10 lõike 2 jaoks, mis reguleerib õigust töövahendustoetustele, on valitud selline selgesõnaline ja siduv formuleering.

55. Komisjoni rakendatavat, mõnevõrra akrobaatilisena mõjuvat tõlgendamisviisi ei saa minu arvates kasutada. See toetub analoogiale määruse nr 1612/68 artikliga 12, mille sõnastuse oleks seadusandja võinud kergesti üle võtta, mida ta aga silmanähtavalt ei ole soovinud.

56. Seega on palju ilmsem, et artikli 9 esimest ja teist lauset tuleb koos tõlgendada. Nagu selgitatud eespool punktis 54, on teine lause esimest lauset täiendav „enabling clause” (lubav klausel), millest tuleneb liikmesriikide kohustus tagada Türgi lastele ka sisuliselt juurdepääs haridusele. Kuigi selline sisuline kohustus jätab liikmesriikidele ka teatud kaalutlusõiguse, mida on artikli 9 teise lause sõnastuse põhjal otsustades ka soovitud, siis vaadeldes seda koosmõjus esimese lausega, on see kaalutlusõigus siiski piiratud. Türgi lapsed peavad seda õpet ja haridust, millele neil on juurdepääsuõigus, saama ka tegelikult omandada. See tähendab, et nad peavad olema kõlblikud saama selleks vajalikke tegelikke vahendeid.

57. Niivõrd, kuivõrd stipendiumide, lisatasude, toetuste ja laenude vormis õppijatele ja üliõpilastele ettenähtud riiklike soodustuste ja meetmete, mis võimaldavad neil haridust omandada, eesmärk on teha võimalikuks vastava hariduse tegelik omandamine, tuleneb artikli 9 tõlgendusest, et neid peavad saama ka Türgi õppijad.

58. Seevastu kui Türgi õppijatele tagatud soodustused on piiratumad või teist liiki kui oma riigi kodanike lastele antavad, siis peab liikmesriik tõendama, et see erinevus ei kahjusta otsuse nr 1/80 artiklist 9 tulenevat kohustust saavutada selles sätestatud eesmärk, mille kohaselt Türgi lastel ei pea olema üksnes samadel tingimustel juurdepääsu õigus üldhariduskoolile, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele, vaid neile tuleb hariduse omandamine ka tegelikult võimaldada.

59. See kehtib ka riiklike soodustuste ja meetmete kohta, mis on õppijatele ja üliõpilastele ette nähtud hariduse omandamiseks välismaal. Türgi töötajate lastele tuleb võimaldada kohane valitud õpingute läbiviimine ja nende lõpetamine, ning kui välismaal toimuv õpe on valitud õpingute lahutamatuks osaks, siis mõjutab see ka Türgi töötajate laste õigusi. Ka sellisel juhul peab liikmesriik võimaldama Türgi lastel neid õigusi tegelikult kasutada.

60. Selle kohustuse täitmise kindlakstegemine olemasolevate asjaolude põhjal on siseriikliku kohtu pädevuses.

IV. Ettepanek

61. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgericht Sigmaringen’i esitatud eelotsuse küsimustele järgnevalt:

EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 artiklit 9 tuleb tõlgendada selliselt, et:

– selle sätte esimesel lausel on liikmesriikides vahetu õigusmõju;

– Türgi töötajate lapsed vastavad „koos vanematega seaduslikult elamise” tingimusele ka siis, kui nad lahkuvad valitud hariduse omandamise ajal vanematekodust ja viivad oma elukoha üle hariduse omandamise kohta;

– siseriikliku kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas siseriiklik säte, mida rakendatakse selliste Türgi kodanike suhtes nagu põhikohtuasja hageja, annab neile sisuliselt võimaluse kasutada oma juurdepääsuõigust üldhariduskoolile, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele.