Kuigi paralleelimpordi korral ei ole müügiloa väljastamise menetlust reguleerivad direktiivi 2001/82 sätted kohaldatavad, ei kehti see siiski direktiivi muude sätete kohta. Miski ei õigusta nimelt seda, et need ranged sätted, mis puudutavad eelkõige ravimite valdamist, väljastamist, märgistamist ja pakendivahelehte ning ravimiohutuse järelevalvet ja mis kuuluvad rahvatervise kõrgetasemelise kaitse tagamiseks direktiiviga kehtestatud meetmete sidusasse süsteemi, ei oleks paralleelimpordi suhtes kohaldatavad.

Liikmesriigid peavad sel juhul lihtsustatud menetluses kontrollima, kas sellise veterinaarravimi import, millel on teises liikmesriigis müügiluba, kujutab endast paralleelimporti veterinaarravimi suhtes, millel juba on sihtliikmesriigis müügiluba, kuna nad on kohustatud tagama direktiivis 2001/82 ette nähtud kohustuste ja keeldude järgimise. Juhul kui asjaomast veterinaarravimit tuleb pidada selliseks, millele on impordiliikmesriigis juba luba antud, on selle riigi pädevad asutused kohustatud lihtsustatud menetluses andma oma farmi tarbeks veterinaarravimeid importida soovivatele loomakasvatajatele paralleelimpordi loa, kui inimeste ja loomade tervise tõhusa kaitsmise kaalutlused seda ei välista.

Seevastu juhul, kui liikmesriiki sellise veterinaarravimi importimine, millele on teises liikmesriigis direktiivi 2001/82 sätete kohaselt väljastatud müügiluba, kujutab endast paralleelimporti veterinaarravimi suhtes, millel juba on sihtliikmesriigis müügiluba, ei ole müügiloa väljastamise menetlust reguleerivad direktiivi sätted kohaldatavad. Paralleelimpordi lubade korda tuleb siiski analüüsida lähtuvalt EL toimimise lepingu sätetest, mis reguleerivad kaupade vaba liikumist.

Direktiivi 2001/82 veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud määrusega nr 596/2009) artikli 5 lõikes 1 on nõutud, et liikmesriigi turule ei viidaks ühtegi veterinaarravimit, millel ei ole direktiivile vastavat kõnealuse liikmesriigi pädevatelt asutustelt saadud müügiluba. Niisugune nõue kehtib ka juhul, kui asjaomasele ravimile on juba müügiloa väljastanud mõne teise liikmesriigi pädev asutus. Selline kohustus ei ole üldjuhul käsitatav liikmesriikidevahelise kaubanduse piiranguna, mis on ELTL artikli 34 kohaselt keelatud. Sama kehtib direktiivis 2001/82 ette nähtud muude kohustuste ja keeldude suhtes.

Direktiivi 2001/82 veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud määrusega nr 596/2009) artikli 5 lõike 2 kohaselt vastutab müügiloa omanik ravimi turustamise eest. Järelikult selleks, et loomakasvatajad võiksid paralleelselt importida veterinaarravimeid, mis on identsed või sarnased sihtliikmesriigis direktiivi 2001/82 alusel müügiloa saanud veterinaarravimitega, peab neil olema müügiluba, mille on väljastanud pädev siseriiklik asutus, olgugi et lihtsustatud menetluses, ja nad peavad muutuma vastutavaks paralleelselt imporditud veterinaarravimite turuleviimise eest sihtliikmesriigis.

ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, milles on veterinaarravimite paralleelimportimise võimalus ette nähtud üksnes hulgimüüjatele, kellel on direktiivi 2001/82 veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (muudetud määrusega nr 596/2009) artiklis 65 ette nähtud luba, ning mis seega välistavad oma farmi tarbeks veterinaarravimeid importida soovivate loomakasvatajate võimaluse niisuguse importimisega tegeleda.

Nimelt, kuna sellised õigusnormid nõuavad loomakasvatajalt, et ta hangiks direktiivi 2001/82 artiklis 65 ette nähtud hulgimüügiloa, et saada oma farmi tarbeks veterinaarravimi paralleelimpordi luba, võivad need takistada päritoluliikmesriigis seaduslikult turustatava veterinaarravimi asjaomase riigi turule viimist, mistõttu need kujutavad endast koguselise impordipiiranguga samaväärset meedet ELTL artikli 34 tähenduses. Koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meede saab eelkõige inimeste ja loomade tervise kaitsega olla põhjendatud üksnes juhul, kui see meede on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, mis on selle saavutamiseks vajalik.

Müügiloa saamise menetluses ei või veterinaarravimite ladustamise ja käitlemise nõudeid siiski kehtestada loomakasvatajatele, kes impordivad paralleelselt veterinaarravimeid oma farmi tarbeks. Direktiivi 2001/82 artikli 65 lõige 2 puudutab nimelt konkreetselt ettevõtjaid, kes soovivad saada veterinaarravimite hulgimüügiluba, ja selles on sätestatud hulgimüügiga tegelemiseks vajalikud kohustused. Põllumajandustegevuse raames ei tegele loomakasvatajad aga nende imporditud veterinaarravimite hulgimüügiga. Järelikult läheb see, kui nendele loomakasvatajatele pannakse kohustused, mille eesmärk on piiritleda ja reguleerida veterinaarravimite hulgimüügiga tegelemist, kaugemale inimeste ja loomade tervise kaitse eesmärgi saavutamiseks vajalikust.

(vt punktid 67, 69 ja 73 ning resolutsiooni punkt 1)