ELTL artikli 218 kohase sellise rahvusvahelise lepingu sõlmimise menetluse raames nagu EL‑i ja Mauritiuse leping, mis käsitleb piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate isikute ja kinnipeetud seonduvate vahendite üleandmise tingimusi, määrab lepingu sõlmimise otsuse materiaalõiguslik alus kindlaks, millist liiki menetlus on selle sätte lõike 6 alusel kohaldatav. Täpsemalt, kui kõnealuse lepingu sõlmimise otsus õiguspäraselt põhineb eranditult ühise välis‑ ja julgeolekupoliitikaga (ÜVJP) seotud materiaalõiguslikul alusel, kuulub kohaldamisele see menetlusliik, mis on ette nähtud ELTL artikli 218 lõike 6 teise lõigu esimeses lauseosas. Selline tõlgendus on õiguskindlusest tulenevaid nõudeid arvestades veel enam põhjendatud. Kui selle tõlgenduse järgi haakub menetlusõiguslik alus akti materiaalõigusliku alusega, võimaldab see kindlaks määrata, milline menetlus on kohaldatav, võttes aluseks objektiivsed kriteeriumid, mis on kohtulikult kontrollitavad.

Nimelt sellise lepingu sõlmimise otsuse korral, millega taotletakse peamiselt ühise välis‑ ja julgeolekupoliitikaga seotud eesmärki, ei võimalda ELTL artikli 218 lõike 6 sõnastus, mille kohaselt võtab nõukogu rahvusvahelise lepingu sõlmimise otsuse vastu pärast parlamendilt nõusoleku saamist või temaga konsulteerimist, „välja arvatud juhul, kui leping on seotud eranditult ühise välis‑ ja julgeolekupoliitikaga”, teha kindlaks ei seda, kas otsust võib pidada „seotuks eranditult ühise välis‑ ja julgeolekupoliitikaga” ainuüksi sel põhjusel, et otsus põhineb selle poliitikaga seotud materiaalõiguslikul alusel, välistades kõik muud materiaalõiguslikud alused, ega seda, kas otsust tuleb pidada seotuks ka muude liidu õigusvaldkondadega põhjusel, et sellega taotletakse muid kaasnevaid eesmärke peale peamise eesmärgi, mis on seotud ühise välis‑ ja julgeolekupoliitikaga.

ELTL artikli 218 eesmärkide osas näeb see artikkel pärast Lissaboni lepingu jõustumist – selguse, järjekindluse ja ratsionaliseerimise nõuete täitmiseks – nüüd ette ühtse ja üldkohaldatava menetluse, mis puudutab nende rahvusvaheliste lepingute üle peetavaid läbirääkimisi ja lepingute sõlmimist, mida liit on pädev sõlmima oma tegevusvaldkondades, kaasa arvatud ühine välis‑ ja julgeolekupoliitika, välja arvatud juhul, kui aluslepingud näevad ette erimenetluse. Selles menetluses tuleb aga just selle üldise laadi tõttu võtta arvesse aluslepingutega liidu iga tegevusvaldkonna osas ette nähtud erisusi, eriti mis puudutab institutsioonide volitusi. Selles osas nende erisuste arvestamiseks sisaldab ELTL artikli 218 lõige 6 kolme liiki rahvusvahelise lepingu sõlmimise menetlust ja igaühes neist on parlamendile ette nähtud erinev roll. Selline eristamine peab peegeldama välistasandil institutsioonidevahelise pädevuse jaotust, mida kohaldatakse sisetasandil.

ELTL artikli 218 lõige 6 kehtestab sümmeetria liidu meetmete sisetasandil vastuvõtmise menetluse ja rahvusvaheliste lepingute vastuvõtmise menetluse vahel, tagamaks, et parlamendil ja nõukogul oleksid konkreetse valdkonna suhtes samasugused volitused, järgides aluslepingutega kehtestatud institutsioonidevahelist tasakaalu. Neil asjaoludel, just selle sümmeetria tegeliku järgimise tagamiseks, kehtib Euroopa Kohtu praktikast tulenev nõue, mille kohaselt määrab akti materiaalõiguslik alus kindlaks, millises menetluses akt tuleb vastu võtta, mitte üksnes liidusisese akti vastuvõtmiseks ette nähtud menetluse korral, vaid ka rahvusvaheliste lepingute sõlmimisel kohaldatava menetluse suhtes.

(vt punktid 48, 50 ja 52–60)