Koh tulahend ite kogumik 
Kohtuasi T-5 2 9 / 1 3 
Balázs-Árpád Izsák 
ja 
Attila Dabis 
versus 
Euroopa Komisjon 
Institutsiooniõigus — Euroopa kodanikualgatus — Ühtekuuluvuspoliitika —  
Rahvusvähemusega piirkonn ad — Registreerimisest keeldumine — Ilmselge komisjoni pädevuse  
puudumine — Määruse (EL) nr 211/2011 artikli 4 lõike 2 punkt b ja lõige 3  
Kokkuvõte – Üldkohtu (esimene koda) 10. mai 2016 . aasta otsus  
1. Kohtumenetlus — Uute väidete esitamine menetluse käigus — Tingimused — Olemasoleva väite 
täiendamine — Vastuvõetavus 
(Üldkohtu kodukord (1991 ), artikli 44 lõike 1 punkt c ja artikli 48 lõige 2) 
2. Liidu kodakondsus — Kodanike õigused — Kodanikualgatuse esitamine — Määrus nr 211/2011 — 
Registreerimistingimused — Teave, mille peab esitama koos kavandatud kodanikualgatusega — 
Teave sisu, eesmärkide ja tausta kohta — Fakultatiivne iseloom — Teabe edastamise tagajärjed — 
Komisjoni hindamiskohustus 
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 211/2011 , artikli 4 lõike 2 punkt b ja II lisa) 
3. Liidu kodakondsus — Kodanike õigused — Kodanikualgatuse esitamine — Määrus nr 211/2011 — 
Registreerimistingimused — Kavandatud kodanikualgatus, mis peab jääma komisjoni pädevusse — 
Ilmselge pädevuse puudumine, mis tehti kindlaks esialgse analüüsi tulemusel — 
Ettepaneku tagasilükkamine — Hea halduse põhimõtte rikkumine — Puudumine 
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 41 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 
nr 211/2011 , artikli 4 lõike 2 punkt b ja artikli 10 lõike 1 punkt c) 
4. Institutsioonide aktid — Õigusliku aluse valik — Valik, mis peab rajanema kohtulikku kontrolli 
võimaldavatel objektiivsetel asjaoludel 
(ELL artikkel 5) 
ET 
ECLI:EU:T:2016 :282 1 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-529/13  
IZSÁK JA DABIS VS. KOMISJON  
5. Majanduslik, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus — Liidu pädevus — Ulatus — 
Niisuguse akti vastuvõtmine, mille eesmärk on anda rahvusvähemusega piirkondadele eristaatus 
olenemata vastavates liikmesriikides kehtivast poliitilisest, halduslikust ja institutsioonilisest 
olukorrast — Välistamine 
(ELL artikli 4 lõige 2; ELTL artiklid 174–178; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 
nr 1059 /2003 , artikli 3 lõige 5) 
6. Majanduslik, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus — Liidu pädevus — Ulatus — 
Niisuguse akti vastuvõtmine, mille eesmärk on ennetada rahvusvähemusega piirkondade arengu 
lõhet nende eriomaste etniliste, kultuuriliste, religioossete või keeleliste tunnuste tõttu — 
Välistamine 
(ELL artikkel 2 ja ELL artikli 6 lõige 1, ELTL artikli 174 kolmas lõik; Euroopa Liidu põhiõiguste 
harta, artikli 21 lõige 1 ja artikli 51 lõige 1) 
7. Kultuur — Liidu pädevus — Ulatus — Niisuguse akti vastuvõtmine, mille eesmärk on kehtestada 
liidu ühtekuuluvuspoliitika raames teatavad tagatised selleks, et vähemusrahvusega piirkondade 
etnilised, kultuurilised, religioossed või keelelised tunnused säiliksid — Välistamine 
(ELL artikli 3 lõige 3; ELTL artikkel 167; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 22) 
8. Euroopa Liit — Pädevused — Diskrimineerimisvastane võitlus — Ulatus — Niisuguse akti 
vastuvõtmine, mille eesmärk on ennetada rahvusvähemusega piirkondade arengu lõhet nende 
eriomaste etniliste, kultuuriliste, religioossete või keeleliste tunnuste tõttu — Välistamine 
(ELTL artikli 19 lõige 1) 
9. Tühistamishagi — Väited — Võimu kuritarvitamine — Mõiste 
(ELTL artikkel 263) 
1. Tulenevalt 2. mai 1991 . aasta kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c koostoimes artikli 48 lõikega 2 
ei või pärast hagiavalduse esitamist esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele 
asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Siiski tuleb tunnistada vastuvõetavaks väide, 
millega täiendatakse otseselt või kaudselt varem hagiavalduses esitatud väidet ja millel on varem 
esitatud väitega otsene seos. 
Selleks et käsitada uut argumenti varasema väite või etteheite täiendusena, peab sel olema 
hagiavalduses esialgu esitatud väidete või etteheidetega piisavalt tihe seos, et neid saaks pidada 
kohtumenetluses oleva vaidluse loomuliku käigu osaks. 
(vt punktid 32 ja 33) 
2. Määruse nr 211/2011 kodanikualgatuse kohta artiklist 4 ja II lisast nähtub, et komisjon kontrollib 
talle korraldajate poolt edastatud teavet hindamaks, kas kavandatud kodanikualgatus vastab eelkõige 
selle määruse artikli 4 lõike 2 punktis b ette nähtud registreerimise tingimustele. Korraldajate õigus 
esitada kõnealuse määruse „II lisas sätestatud tea[v]e“, millele on osundatud määruse artiklis 4, ei 
piirdu minimaalse teabega, mis sama lisa kohaselt peab olema esitatud registris. 
Kavandatud kodanikualgatuse korraldajate õigusest esitada täiendavat teavet kavandatud 
kodanikualgatuse (näiteks liidu õigusakti eelnõu) sisu, eesmärkide ja tausta kohta, mida on 
tunnustatud määruse nr 211/2011 II lisas, tuleneb omakorda komisjoni kohustus seda teavet – 
samamoodi nagu muud kõnealuse lisa kohaldamisel esitatud teavet – hinnata vastavalt hea halduse 
ECLI:EU:T:2016 :282 2 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-529/13  
IZSÁK JA DABIS VS. KOMISJON  
põhimõttele, millega on seotud pädeva institutsiooni kohustus hinnata hoolikalt ja erapooletult kõiki 
konkreetse juhtumi olulisi asjaolusid. Olenemata küsimusest, kas registris esitatud vajalik teave on 
piisav, peab komisjon hindamaks, kas kodanikualgatuse ettepanek vastab määruse nr 211/2011 
artikli 4 lõike 2 punktis b ette nähtud registreerimise tingimustele, analüüsima täiendavat teavet. 
Peale selle peavad kavandatud kodanikualgatuse korraldajad ise hindama, kas konkreetsel juhul on 
nende huvides kasutada oma õigust – mida on tunnustatud määruse nr 211/2011 II lisas – esitada 
kõnealust täiendavat teavet, võttes arvesse komisjoni sellele vastavat kohustust neid analüüsida, selleks 
et hinnata eelkõige küsimust, kas kavandatud kodanikualgatus tuleb registreerida. Pärast seda, kui 
kavandatud kodanikualgatuse korraldajad on otsustanud kasutada oma õigust ja esitada täiendavat 
teavet, peab komisjon seda siiski ka arvestama, ilma et ta võiks või tohiks küsida, kas täiendava teabe 
arvessevõtmine on korraldajate huvides või mitte. 
(vt punktid 47–50 ja 56) 
3. Määruse nr 211/2011 kodanikualgatuse kohta artikli 4 lõike 2 punkti b sõnastusest nähtub, et 
komisjon peab viima tema käsutuses olevate asjaolude alusel läbi esialgse analüüsi, et hinnata, kas 
kavandatud kodanikualgatus ei jää ilmselgelt välja komisjoni volituste ulatusest; seejärel on 
täpsustatud, et põhjalikuma analüüsi läbiviimine on ette nähtud kavandatud kodanikualgatuse 
registreerimisel. Määruse nr 211/2011 artikli 10 lõike 1 punktis c on ka sätestatud, et kui komisjon 
saab Euroopa kodanikualgatuse, esitab ta kolme kuu jooksul teatises oma õiguslikud ja poliitilised 
järeldused kodanikualgatuse kohta ja vajaduse korral koos põhjendustega meetme, mida ta kavatseb 
selle suhtes võtta või võtmata jätta. 
Siinkohal ei saa komisjonile ette heita, et ta rikkus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1 
sätestatud hea halduse põhimõtet, kuna ta keeldus põhjendatult registreerimast kavandatud 
kodanikualgatust, mille puhul ei olnud määruse nr 211/2011 artikli 4 lõike 2 punktis b ette nähtud 
registreerimise tingimused täidetud. 
(vt punktid 60, 124 ja 125) 
4. Vt otsuse tekst. 
(vt punkt 66) 
5. ELTL artiklite 174–178 koostoimes analüüsist ilmneb, et liidu seadusandjal on pädevus võtta 
meetmeid, et edendada liidu igakülgset harmoonilist arengut, ning eelkõige ühtlustada eri regioonide 
arengutaset ja vähendada mahajäämust kõige ebasoodsamates piirkondades, pöörates erilist tähelepanu 
maapiirkondadele, tööstuslikust üleminekust mõjutatud piirkondadele ja regioonidele, kus valitsevad 
rasked ja püsivad ebasoodsad looduslikud või demograafilised tingimused, näiteks väga väikese 
rahvastikutihedusega põhjapoolseimad piirkonn ad, saared, piiriülesed ja mäestikualad. 
ELTL artiklid 174–178 ei saa olla õiguslikuks aluseks niisuguse akti vastuvõtmisel, mille alusel tuleks 
uuesti määratleda mõiste „piirkond“ kõnealuste sätete tähenduses, andes rahvusvähemusega 
piirkondadele tegeliku staatuse ja seda olenemata vastavates liikme sriikides kehtivast poliitilisest, 
halduslikust ja institutsioonilisest olukorrast. Vastavalt ELL artikli 4 lõikele 2 tuleb 
ühtekuuluvuspoliitika raames austada liikme sriikidele omast poliitilist, halduslikku ja institutsioonilist 
olukorda. Et seega tagada piirkondlike statistiliste andmete võrreldavus, on määruse nr 1059 /2003 , 
millega kehtestatakse ühine statistiliste territoriaalüksuste liigitus, artikli 3 lõikes 5 ette nähtud, et 
võetakse arvesse selliseid tegureid nagu geograafilised, sotsiaal-majanduslikud, ajaloolised, kultuurilised 
või keskkonn aolud, ning ainult selleks ühendatakse piisava rahvaarvuga mittehalduslikus üksuses 
asjaomaste liikme sriikide olemasolevad haldusüksused ja seda üksnes eesmärgiga tagada nende 
erinevate haldusüksuste arengutaset käsitleva statistika võrreldavus. 
ECLI:EU:T:2016 :282 3 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-529/13  
IZSÁK JA DABIS VS. KOMISJON  
Seetõttu ei saa liidu seadusandja ELL artikli 4 lõiget 2 rikkumata võtta vastu akti, milles oleks 
määratletud autonoo msete kriteeriumide alusel – ja seega olenemata vastavates liikme sriikides 
kehtivast poliitilisest, halduslikust ja institutsioonilisest olukorrast – rahvusvähemusega piirkonn ad, 
kellele pöörataks liidu ühtekuuluvuspoliitika raames erilist tähelepanu. Isegi eeldades, et 
rahvusvähemusega piirkonn ad võivad vastata asjaomastes liikme sriikides olemasolevatele 
haldusüksustele või nende üksuste ühendamisel saadud üksustele, ei saa nende piirkondade eriomaste 
etniliste, kultuuriliste, religioossete või keeleliste tunnuste säilitamise eesmärk õigustada liidu õigusakti 
vastuvõtmist ELTL artiklite 174, 176, 177 ja 178 alusel. 
(vt punktid 69, 72 ja 74–77) 
6. ELL artikli 2 kohaselt rajaneb liit inimõiguste, kaasa arvatud vähemuste hulka kuuluvate isikute 
õiguste austamisel. Lisaks on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 21 lõikes 1 keelatud igasugune 
diskrimineerimine, sealhulgas diskrimineerimine rahvusvähemusse kuulumise tõttu. ELL artikli 6 
lõikes 1 on aga sätestatud, et liit tunnustab põhiõiguste hartas sätestatud õigusi, vabadusi ja 
põhimõtteid, millel on aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud; ning põhiõiguste harta 
artikli 51 lõikes 1 on täpsustatud, et harta sätted on subsidiaar suse põhimõtet arvesse võttes ette 
nähtud liidu institutsioonidele, organitele ja asutustele ning liikme sriikidele üksnes liidu õiguse 
kohaldamise korral. Sellest tuleneb, et teostades oma jagatud pädevust majandusliku, sotsiaalse ja 
territoriaalse ühtekuuluvuse valdkonn as ei tohi liit ja liikme sriigid diskrimineerida isikuid ja rahvaid 
rahvusvähemusse kuulumise tõttu. 
Komisjon ei saa liidu ühtekuuluvuspoliitika raames teha ei ELL artikli 2, põhiõiguste harta artikli 21 
lõike 1 ega muu liidu õigusnormi alusel, mille eesmärk on võidelda diskrimineerimisega, eelkõige 
kuuluvuse tõttu rahvusvähemuse hulka ettepanekut liidu õigusakti vastuvõtmiseks, mille eesmärk on 
ennetada rahvusvähemusega piirkondade majandusarengu lõhet või mahajäämust võrreldes 
ümbritsevate piirkondadega raskuste tõttu, mis neil isikutel on tulenevalt nende eriomastest etnilistest, 
kultuurilistest, religioossetest või keelelistest tunnustest. ELTL artikli 174 kolmandas lõigus on tõdetud, 
et ehkki väga väikese rahvastikutihedusega põhjapoolseimates piirkondades, saartel, piiriülestel ja 
mäestikualadel valitsevad ebasoodsad looduslikud või demograafilised tingimused – mis on vastavuses 
asukohaga saartel, piiriülese iseloomuga, keerulise maastikuga, isoleeritusega, väikese või väga väikese 
rahvastikutihedusega –, ei ole seal mainitud piirkondi, mille etnilised, kultuurilised, religioossed või 
keelelised tunnused erinevad ümbritsevate piirkondade omadest. 
(vt punktid 82–84 ja 86) 
7. ELTL artiklist 167 ja täpsemalt lõigetest 2 ja 5 ilmneb, et liidu kultuuripoliitika raames ja selleks, et 
aidata kaasa liikme sriikide kultuuri õitsengule, ühtlasi respekteerides nende rahvuslikku ja regionaalset 
mitmekesisust ning samal ajal rõhutades ühist kultuuripärandit, on liidu seadusandjale antud pädevus 
võtta ergutusmeetmeid, välja arvatud igasugune liikme sriikide õigusnormide ühtlustamine, või 
soovitusi konkreetsete eesmärkide täitmiseks, milleks on esiteks Euroopa rahvaste kultuuri ja ajaloo 
alaste teadmiste parandamine ja levitamine, teiseks üleeuroopalise tähtsusega kultuuripärandi 
säilitamine ja kaitsmine, kolmandaks mitteäriline kultuurivahetus, ning neljandaks kunsti- ja 
kirjanduslooming, kaasa arvatud audiovisuaalne sektor. 
Ühtegi ELTL artiklis 167 osundatud liidu kultuuripoliitikaga taotletavat eesmärki ei aita aga saavutada 
kavandatav liidu õigusakt, mille eesmärk on kehtestada liidu ühtekuuluvuspoliitika raames teatavad 
tagatised selleks, et vähemusrahvusega piirkondade etnilised, kultuurilised, religioossed või keelelised 
tunnused säiliksid. Vähemusrahvusega piirkondade eelmainitud tunnuste säilitamine või nende 
piirkondade autonoo mse seisundi tunnustamine liidu ühtekuuluvuspoliitika rakendamisel on eesmärk, 
mis esiteks läheb märkimisväärselt kaugemale liikme sriikide kultuuri õitsengule kaasaaitamisest – 
nende rahvuslikku ja regionaalset mitmekesisust respekteerides – või pelgast ühise kultuuripärandi 
rõhutamisest, ja teiseks ei ole otseselt seotud ELTL artikli 167 lõikes 2 täpselt nimetatud 
eesmärkidega. Ei ELL artikli 3 lõige 3, ELTL artikli 167 lõige 1 ega Euroopa Liidu põhiõiguste harta 
ECLI:EU:T:2016 :282 4 
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-529/13  
IZSÁK JA DABIS VS. KOMISJON  
artikkel 22 ei võimalda käesoleval juhul teha komisjonil liidu ühtekuuluvuspoliitika raames niisugust 
ettepanekut liidu õigusakti vastuvõtmiseks, mille eesmärk on kaitsta vähemusrahvuste kultuurilist 
mitmekesisust. 
(vt punktid 98–102) 
8. Ilma et see piiraks aluslepingute teiste sätete kohaldamist ja liidu poolt antud volituste piires on 
ELTL artikli 19 lõikega 1 antud liidu seadusandjale õigus võtta vajalikke meetmeid, et võidelda 
diskrimineerimisega soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puuete, vanuse 
või seksuaalse sättumuse alusel. Seega ei saa kõnealune säte olla nõuetekohaseks õiguslikuks aluseks 
vähemusrahvusega piirkondi käsitleva liidu õigusakti vastuvõtmisel, mille eesmärk ei ole võidelda 
diskrimineerimisega, mis mõjutab vähemusrahvusega piirkondades elavaid isikuid või isikute rühmi 
kuuluvuse tõttu vähemuse hulka, vaid ennetada majandusarengu lõhet või mahajäämust võrreldes 
ümbritsevate piirkondadega raskuste tõttu, mis neil isikutel on tulenevalt nende eriomastest etnilistest, 
kultuurilistest, religioossetest või keelelistest tunnustest. 
(vt punktid 111–113) 
9. Vt otsuse tekst. 
(vt punkt 118) 
ECLI:EU:T:2016 :282 5