Keywords

Summary



Keywords

1. Liidu õigus – Üksikisikutele antud õigused – Maksude sissenõudmine liidu õigust rikkudes – Tagastamine – Liidu õiguses ette nähtud menetlusnormid – Aegumistähtajad – Vastuvõetavus – Tingimus

2. Euroopa Liidu omavahendid – Imporditollimaksu tagasimaksmine või vähendamine – Tingimused – Taotluse esitamine kolme aastal jooksul – Erand – Vääramatu jõud – Mõiste – Dumpinguvastase määruse kehtetuks tunnistamine – Välistamine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 236 lõike 2 teine lõik)

3. Euroopa Liidu omavahendid – Impordi- või eksporditollimaksude tagasimaksmine või vähendamine – Kehtetu dumpinguvastase määruse alusel tasutud tollimaksud – Maailma Kaubandusorganisatsiooni vaidluste lahendamise organi poolt nimetatud määruse vastuolu tuvastamine dumpinguvastase lepinguga – Sellise tuvastuse põhjal omal algatusel tagasimaksmise kohustus – Puudumine – Liidu institutsioonide aktide õiguspärasuse eeldamine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 236 lõike 2 kolmas lõik)

Summary

1. Siseriiklik menetlusnorm, milles määratakse mõistlik tähtaeg, mille jooksul on ettevõtja kohustatud nõudma nende maksude tagasimaksmist, mis on sisse nõutud liidu õigust rikkudes, on liidu õigusega kooskõlas. Selline aegumistähtaeg ei muuda liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Sellega seoses tundub kolmeaastane aegumistähtaeg olevat mõistlik. See põhimõte on kohaldatav ka siis, kui liidu seadusandja otsustab ühtlustada alusetult sisse nõutud tollimaksu tagasimaksmise taotlusi reguleerivaid menetlusnorme. Mõistlik aegumistähtaeg, sõltumata asjaolust, kas selle kehtestab siseriiklik õigus või liidu õigus, on õiguskindluse huvides, mis kaitseb ühtaegu nii isikuid kui ka asjaomast asutust ning ei takista isikul liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist.

(vt punktid 22 ja 23)

2. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud määrusega nr 2700/2000) artikli 236 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et määruse õigusvastasus ei kujuta endast selle sätte mõttes vääramatu jõu juhtumit, mis võimaldaks pikendada kolmeaastast tähtaega, mille jooksul võib importija taotleda selle määruse alusel tasutud imporditollimaksu tagasimaksmist.

Kõigepealt, dumpinguvastase määruse õigusvastasust ei saa pidada ebatavaliseks asjaoluks. Liit on õigusel rajanev liit, mille raames kontrollitakse selle institutsioonide, organite ja asutuste aktide kooskõla eeskätt EL lepingu ja ELT lepinguga. Liidu õigusele on loomuomane, et õigusnorme, millest see koosneb, saab tunnistada kehtetuks.

Järgmisena, kui ettevõtja, kes leiab, et tema arvates õigusvastase dumpinguvastase määruse kohaldamine teda kahjustab, on esitanud tolliseadustiku artikli 236 lõike 2 alusel juba tasutud tollimaksu tagasimaksmise taotluse ning see on jäetud rahuldamata, võib ta rahuldamata jätmise vaidlustada pädevas siseriiklikus kohtus ja esitada seal määruse õigusvastasuse väite. Nimetatud kohus võib või koguni peab ELTL artiklis 267 ette nähtud tingimustel esitama Euroopa Kohtule kõnealuse määruse kehtivuse kohta küsimuse. Kuna ettevõtjal oli võimalus vaidlustada määruse kehtivus tolliseadustiku artikli 236 lõike 2 esimeses lõigus sätestatud kolme aasta jooksul, esitades selle lõike esimese lõigu alusel tagasimaksmise taotluse, ei saa selle määruse kehtetust, mille Euroopa Kohus tunnistas hiljem kehtetuks, pidada vääramatu jõu juhtumiks, mis oleks takistanud põhikohtuasja hagejal esitada tagasimaksmise taotlust selle tähtaja jooksul.

(vt punktid 30, 33–35, resolutsiooni punkt 1)

3. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud määrusega nr 2700/2000) artikli 236 lõike 2 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et see ei võimalda liikmesriigi tollil dumpinguvastast tollimaksu, mis on sisse nõutud liidu määruse alusel, omal algatusel tagasi maksta vaidluste lahendamise organi tuvastuse põhjal, et nimetatud määrus ei ole kooskõlas 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduslepingu VI artikli rakendamise lepinguga, mis sisaldub 15. aprillil 1994 Marrakechis alla kirjutatud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu lisas 1A ja mis on heaks kiidetud otsusega 94/800, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994).

Liidu institutsioonide, organite ja asutuste aktide õiguspärasust eeldatakse, mis tähendab, et need loovad õiguslikke tagajärgi seni, kuni neid vastu võtnud institutsioon ei ole neid tühistanud, kui neid ei ole tühistatud tühistamishagi menetluse raames või tunnistatud kehtetuks eelotsusemenetluses või õigusvastasuse tõttu. Kuna Euroopa Kohus on ainsana pädev tuvastama sellise liidu õigusakti nagu seda on dumpinguvastase määruse kehtetust – pädevust, mille eesmärk on tagada õiguskindlus seeläbi, et tagatakse liidu õiguse ühetaoline kohaldamine, siis ei saa asjaolu, et VLO on tuvastanud, et dumpinguvastane määrus ei ole dumpinguvastase lepinguga kooskõlas, mõjutada eeldust, et selline määrus on õiguspärane.

(vt punktid 39, 40, 44, resolutsiooni punkt 2)