ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (esimene koda)

6. veebruar 2007

Liidetud kohtuasjad T‑246/04 ja T‑71/05

Jacques Wunenburger

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

Ametnikud – Hindamisaruanded – 1997–1999. aasta ja 1999–2001. aasta hindamised – Karjääriarengu aruanne – 2001/2002. aasta hindamine – Tühistamishagi – Vastuvõetavus – Kahju hüvitamise nõue – Kaitseõigused

Ese: Hagi, mille ese on esiteks nõue tühistada hageja hindamisaruannete projektid ajavahemike kohta 1997–1999 ja 1999–2001 ning hageja 2001/2002. aasta hindamise alusel koostatud karjääriarengu aruanne ja teiseks väidetavalt tekitatud kahju hüvitamise nõue.

Otsus: Tühistada 11. septembri 2003. aasta otsus, millega kinnitati hageja karjääriarengu aruanne ajavahemiku 1. juuli 2001 kuni 31. detsember 2002 kohta. Mõista komisjonilt hageja kasuks välja 2500 eurot, millele lisandub juba ametisse nimetava asutuse tasutud 2500 eurot hilinemise eest karjääriarengu aruannete koostamisel ajavahemike 1997–1999 ja 1999–2001 kohta ning sümboolne üks euro hilinemise eest karjääriarengu aruande koostamisel ajavahemiku 2001/2002 kohta. Jätta hagid ülejäänud osas rahuldamata. Mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Hagi – Ametnikku kahjustav meede – Mõiste – Ettevalmistav akt

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

2. Ametnikud – Hagi – Koos tühistamisnõudega esitatud kahju hüvitamise nõue

(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)

3. Ametnikud – Hindamine – Hindamisaruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

4. Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine

(Personalieeskirjad, artiklid 43 ja 45)

5. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artikkel 43)

6. Ametnikud – Hindamine – Karjääriarengu aruanne

(Personalieeskirjad, artiklid 43 ja 45)

1. Personalieeskirjade artiklite 90 ja 91 mõttes ametnikku kahjustav meede on vaid selline akt või meede, mis toob kaasa siduvad õiguslikud tagajärjed, mis võivad mõjutada hageja huve, muutes ilmselgelt tema õiguslikku olukorda, ning mis kinnitab lõplikult institutsiooni seisukoha. Selliste aktide puhul, mille koostamine toimub mitmes etapis, muu hulgas sisemenetluses, kujutavad endast vaidlustatavat akti vaid meetmed, mis kinnitavad vastava menetluse lõppedes lõplikult institutsiooni seisukoha; vaidlustatava aktina ei ole käsitatavad vahemeetmed, mille eesmärk on lõpliku otsuse ettevalmistamine.

Hindamisaruande „projekt” on ettevalmistav dokument, millel puudub niisugune õigusmõju, mis võiks vahetult mõjutada asjassepuutuva ametniku huve – seega ei ole tegemist ametniku huve kahjustava meetmega.

(vt punktid 41–43)

Viited: 24. juuni 1993, kohtuasi T‑69/92: Seghers vs. nõukogu (EKL 1993, lk II‑651, punkt 28); 28. september 1993, liidetud kohtuasjad T‑57/92 ja T‑75/92: Yorck von Wartenburg vs. parlament (EKL 1993, lk II‑925, punkt 36); 15. juuni 1994, kohtuasi T‑6/93: Pérez Jiménez vs. komisjon (EKL AT 1994, lk I‑A‑155 ja II‑497, punkt 34); 22. märts 1995, kohtuasi T‑586/93: Kotzonis vs. CES (EKL 1995, lk II‑665, punkt 29); 17. detsember 2003, kohtuasi T‑324/02: McAuley vs. nõukogu (EKL AT 2003, lk I‑A‑337 ja II‑1657, punkt 28).

2. Vaatamata tõsiasjale, et tühistamishagi ja kahju hüvitamise hagi on autonoomsed õiguskaitsevahendid, on kahju hüvitamise nõuded vastuvõetamatud, kui need on otseselt seotud tühistamishagiga, mis on tunnistatud vastuvõetamatuks. See on nii juhul, kui kahju hüvitamise nõuetega soovitakse saavutada üksnes tühistamishagiga vaidlustatud akti tagajärgede korvamine ja tühistamishagi on tunnistatud vastuvõetamatuks, eelkõige siis, kui kahju hüvitamise ainus eesmärk on hüvitada töötasu kaotus, mida ei oleks tekkinud, kui tühistamishagi oleks olnud tulemuslik.

Samas juhul, kui need kaks hagi lähtuvad administratsiooni eri aktidest või toimingutest, ei tuleks kahju hüvitamise hagi seostada tühistamishagiga, isegi kui need viivad hageja jaoks sama rahalise tulemini; sel juhul ei põhjusta tühistamishagi vastuvõetamatus kahju hüvitamise hagi vastuvõetamatust.

(vt punktid 46–48)

Viited: 12. detsember 1967, kohtuasi 4/67: Collignon vs. komisjon (EKL 1967, lk 469, 480); 24. juuni 1971, kohtuasi 53/70: Vinck vs. komisjon (EKL 1971, lk 601, punktid 8–15); 13. juuli 1972, kohtuasi 79/71: Heinemann vs. komisjon (EKL 1972, lk 579); 14. veebruar 1989, kohtuasi 346/87: Bossi vs. komisjon (EKL 1989, lk 303); 24. jaanuar 1991, kohtuasi T‑27/90: Latham vs. komisjon (EKL 1991, lk II‑35, punkt 38); 28. juuni 2005, kohtuasi T‑147/04: Ross vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑171 ja II‑771, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).

3. Administratsioonil on nii hea halduse kui ka ametnike huvide kaitsmise eesmärgil kohustus jälgida, et perioodilised hindamisaruanded koostataks personalieeskirjades sätestatud tähtaegade jooksul ja nõuetekohaselt. Hindamisaruannete koostamisel tekkinud viivitus võib tekitada ametnikule kahju ainuüksi seetõttu, et sellise aruande puudumine hetkel, kui tuleb teha ametniku karjääri puudutavad otsused, võib mõjutada ametniku teenistuskarjääri. Ametnik, kelle isikutoimik on korrapäratu ja puudulik, kannab oma karjääri tuleviku pärast ebakindlust ja rahutust tundes mittevaralist kahju. Kui puuduvad erakorralised asjaolud, mis kõnealust hilinemist põhjendaksid, on administratsioon jätnud oma teenistuskohustused täitmata ja sellega kaasneb vastutus.

(vt punktid 64 ja 65)

Viited: 18. detsember 1980, liidetud kohtuasjad 156/79 ja 51/80: Gratreau vs. komisjon (EKL 1980, lk 3943, punkt 15); 6. veebruar 1986, liidetud kohtuasjad 173/82, 157/83 ja 186/84: Castille vs. komisjon (EKL 1986, lk 497, punkt 36); 8. november 1990, kohtuasi T‑73/89: Barbi vs. komisjon (EKL 1990, lk II‑619, punkt 41); 28. mai 1997, kohtuasi T‑59/96: Burban vs. parlament (EKL AT 1997, lk I‑A‑109 ja II‑331, punktid 44 ja 50); 12. juuni 2002, kohtuasi T‑187/01: Mellone vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑81 ja II‑389, punktid 77 ja 78).

4. Hindamisaruanne on hädavajalik hindamisalus iga kord, kui ülemused käsitlevad ametniku teenistuskäiku. Ka juhul, kui ametnikul puudub igasugune õigus edutamisele, ei saa siiski välistada, et hindamisaruande puudumine asjaomase edutamise läbiviimise ajal mõjutab ametniku teenistuskäiku.

Lisaks, ehkki erakorraliste asjaolude esinemisel võib hindamisaruande puudumist korvata muu teabe olemasolu ametniku teenete kohta, peab mainitud teave vastama teatavaile tingimustele, mille täidetuse tõendamine lasub kostjaks oleval institutsioonil. Hindamisaruannet, mis ei ole lõplik ja mille huvitatud isik on vaidlustanud, ei saa igal juhul üksinda käsitada muu teabe allikana.

(vt punktid 70–72)

Viited: 17. detsember 1992, kohtuasi C‑68/91 P: Moritz vs. komisjon (EKL 1992, lk I‑6849, punkt 16); 5. oktoober 2000, kohtuasi T‑202/99: Rappe vs. komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑201 ja II‑911, punktid 38, 40, 52 ja 56); 7. mai 2003, kohtuasi T‑278/01: Den Hamer vs. komisjon (EKL AT 2003, lk I‑A‑139 ja II‑665, punkt 95).

5. Kui hindamissüsteemi on muudetud ja samal ajal on asjaomasele ametnikule määratud uued teenistuskohustused, mis on oma sisult erinevad ja millega kaasneb suurem vastutus, ei saa ametnikule kahes järjestikuses hindamisaruandes antud hinnangute võimalikke erinevusi kvalifitseerida „tagasilangusena”, mida oleks vaja eraldi põhjendada.

(vt punkt 95)

6. Ametniku kaitseõigusi on rikutud, kui administratsioon jätab hindamismenetluses, ilma et ta seda selgitaks, järgimata vorminõuded, mis on ette nähtud sisedokumendis, millega kehtestati konkreetse teenistusüksuse ametnikke puudutavad erieeskirjad, mis käsitlevad ettenähtud konsulteerimise käigus saadud arvamuse karjääriarengu aruandele lisamist, nii et hinnataval ametnikul ei olnud võimalik teha tõhusalt teatavaks oma seisukohta selle arvamuse osas.

Hindamisaruandes sisalduv pelk osutus sellele, et konsulteerimine toimus, ei ole piisav, et hoiatada ametnikku sellise arvamuse olemasolust, mille lisamist ta võib nõuda.

Kui kõrge palgaastme ametnik, kes esindab Euroopa Liitu delegatsiooni juhina, saab iseäranis negatiivse arvamuse, mis võib alandada talle antavat hinnangut, tuleb teda sellest selgelt ja ühetimõistetavalt teavitada, et ta saaks teha tõhusalt teatavaks oma seisukoha.

Selleks et kaitseõiguste rikkumine tooks kaasa tühistamise, on vaja, et menetlus oleks võinud taolise rikkumise puudumisel päädida teistsuguse tulemusega.

(vt punktid 134 ja 147–149)

Viited: 29. oktoober 1980, liidetud kohtuasjad 209/78–215/78 ja 218/78: Van Landewyck jt vs. komisjon (EKL 1980, lk 3125, punkt 47); 21. märts 1990, kohtuasi C‑142/87: Belgia vs. komisjon (EKL 1990, lk I‑959, punkt 48); 23. aprill 2002, kohtuasi T‑372/00: Campolargo vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑49 ja II‑223, punkt 39).