Liidu õigust, täpsemalt võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet, tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta liikmesriigi kohut laiendama liidu õiguse rikkumistele – konkreetsemalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 50 ning Schengenis (Luksemburg) 19. juunil 1990 alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta, artikliga 54 tagatud põhiõiguse rikkumisele – riigisisesest õigusest tulenevat õiguskaitsevahendit, mis võimaldab üksnes 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni või mõne selle protokolli rikkumise korral uuendada kriminaalmenetluse, mis on lõpetatud jõustunud riigisisese kohtulahendiga.

Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a ette nähtud erakorraline õiguskaitsevahend on põhjendatav EIÕK olemusega ja nii, nagu Austria seadusandja on selle ette näinud, on sellel õiguskaitsevahendil tihe funktsionaalne seos Euroopa Inimõiguste Kohtu menetlusega. See õiguskaitsevahend kehtestati nimelt Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste rakendamiseks, kusjuures Austria valitsus rõhutas, et seadusandja soovis sel viisil täita EIÕK artiklis 46 sätestatud kohustust.

Selle kohta tuleb märkida, nagu seda tegi kohtujurist oma ettepaneku punktis 75, et EIÕK artikli 35 lõikes 1 sisalduv nõue, mille kohaselt võib Euroopa Inimõiguste Kohtusse pöörduda alles pärast riigisiseste õiguskaitsevahendite ammendamist, tähendab, et on olemas lahend, mille on teinud riigisisene kohus, kes teeb otsuse viimase kohtuastmena, ja see lahend on omandanud seadusjõu.

Nagu ilmneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, siis just selleks, et arvestada sellise olukorraga ja tagada Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste rakendamine riigisiseses õiguskorras, kehtestati kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a ette nähtud menetlus, mis võimaldab uuendada kriminaalmenetluse, mis on lõpetatud jõustunud kohtulahendiga.

Eelotsusetaotlusest ja Austria valitsuse antud selgitustest järeldub lisaks, et tihedat funktsionaalset seost kõnealuses sättes ette nähtud menetluse ja Euroopa Inimõiguste Kohtu menetluse vahel ei sea kahtluse alla esimesena nimetatud menetluse kohaldamisala laiendamine Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus) 1. augusti 2007. aasta põhimõttelise otsusega. Nimelt, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 30 rõhutatud, kehtivad õiguskaitsevahendi suhtes, mis on selle sätte alusel esitatud enne EIÕK või mõne selle protokolli rikkumise tuvastamist Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt, samad vastuvõetavuse tingimused nagu viimati nimetatud kohtule esitatud kaebuse suhtes ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt on sellise õiguskaitsevahendi ainus eesmärk ennetada rikkumise tuvastamist Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt.

Tuleb aga tõdeda, et arvestades kriminaalmenetluse seadustiku §‑s 363a ette nähtud menetluse eset, alust ja olulisi tunnuseid, mida on eespool kirjeldatud, ei saa seda menetlust pidada sarnaseks õiguskaitsevahendiga, mille eesmärk on kaitsta liidu õigusega ja iseäranis hartaga tagatud põhiõigust, ning seda liidu õiguse olemusega seotud eripära tõttu.

(vt punktid 31–35 ja 59 ning resolutsioon)