ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pärast komisjoni menetluse algatamist 19. jaanuaril 2011 (vt punkt 31 tagapool) sõlmisid Telefónica ja PT 4. veebruaril 2011 tingimuse tühistamiseks kokkuleppe (vaidlustatud otsuse põhjendus 125), mis oli sõnastatud järgmiselt:

„Preambul:

Arvestades, et [PT] ja Telefónica sõlmisid 28. juunil 2010 kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“’), mille kohaselt müüb [PT] Telefónicale 50 (viiskümmend) protsendise osaluse Madalmaade õiguse alusel asutatud äriühingu [Brasilcel] (edaspidi „Brasilcel“ või „äriühing“) kapitalis.

Arvestades, et kokkuleppe artikkel 9 sisaldas konkurentsikeelu tingimust, mille kohaselt väldivad pooled seadusega lubatud ulatuses teise poolega Pürenee poolsaare turul konkureerimist alates tehingu sõlmimise kuupäevast (nagu see on määratletud kokkuleppes) kuni 31. detsembrini 2011.

Arvestades, et pooled olid kokkuleppe artikli 9 varem ette näinud PT kasuks kehtestatud võimaluse raames osta tagasi tollal Telefónicale selles äriühingus kuulunud aktsiad ning et see artikkel jäeti lõplikku kokkuleppesse, tingimusel et see on õigusega kooskõlas, vaatamata sellele, et sellest võimalusest in fine loobuti.

Arvestades, et pooled soovisid kirjalikult talletada asjaolu, et eespool viidatud artikkel 9 ei ole kohaldatav, et seda ei ole kunagi täidetud ja seega ei ole see kunagi nende vastavatele äriotsustele mõju avaldanud.

Arvestades, et Euroopa Komisjon teatas Telefónicale 24. jaanuaril ja PT‑le 21. jaanuaril 2011 nende suhtes seoses eespool nimetatud artikliga 9 ametliku menetluse algatamisest.

Eeltoodut arvestades lepivad pooled kokku järgmises:

Artikkel 1. Kokkuleppe muutmine ja õiguste tühistamine

Kokkulepet muudetakse ning artikkel 9 tühistatakse tervikuna. Seda artiklit käsitletakse nii, nagu seda ei olekski seatud.

Pooled kinnitavad pöördumatult ja lõplikult, et artikkel 9 ei anna pooltele või mis tahes kolmandale isikule mingit õigust või ei kehtesta neile mingit kohustust.

Artikkel 2. Kohaldatavad õigusaktid

Käesoleva kokkuleppe ja mis tahes vaidluse suhtes, mis puudutab selle täitmist või selle tingimuste rikkumise mis tahes tagajärgi, kohaldatakse Portugali õigust ja neid tõlgendatakse vastavalt sellele õigusele.“
Pärast komisjoni menetluse algatamist 19. jaanuaril 2011 (vt punkt 31 tagapool) sõlmisid Telefónica ja PT 4. veebruaril 2011 tingimuse tühistamiseks kokkuleppe (vaidlustatud otsuse põhjendus 125), mis oli sõnastatud järgmiselt:

„Preambul

Arvestades, et [PT] ja Telefónica sõlmisid 28. juunil 2010 kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“’), mille kohaselt müüb [PT] Telefónicale 50 (viiskümmend) protsendise osaluse Madalmaade õiguse alusel asutatud äriühingu [Brasilcel] (edaspidi „Brasilcel“ või „äriühing“) kapitalis.

Arvestades, et kokkuleppe artikkel 9 sisaldas konkurentsikeelu tingimust, mille kohaselt väldivad pooled seadusega lubatud ulatuses teise poolega Pürenee poolsaare turul konkureerimist alates tehingu sõlmimise kuupäevast (nagu see on määratletud kokkuleppes) kuni 31. detsembrini 2011.

Arvestades, et pooled olid kokkuleppe artikli 9 varem ette näinud PT kasuks kehtestatud võimaluse raames osta tagasi tollal Telefónicale selles äriühingus kuulunud aktsiad ning et see artikkel jäeti lõplikku kokkuleppesse, tingimusel et see on õigusega kooskõlas, vaatamata sellele, et sellest võimalusest lõpuks loobuti.

Arvestades, et pooled soovisid kirjalikult talletada asjaolu, et eespool viidatud artikkel 9 ei ole kohaldatav, et seda ei ole kunagi täidetud ja seega ei ole see kunagi nende vastavatele äriotsustele mõju avaldanud.

Arvestades, et Euroopa Komisjon teatas Telefónicale 24. jaanuaril ja PT‑le 21. jaanuaril 2011 nende suhtes seoses eespool nimetatud artikliga 9 ametliku menetluse algatamisest.

Eeltoodut arvestades lepivad pooled kokku järgmises.

Artikkel 1. Kokkuleppe muutmine ja õiguste tühistamine

Kokkulepet muudetakse ning artikkel 9 tühistatakse tervikuna. Seda artiklit käsitletakse nii, nagu seda ei olekski seatud.

Pooled kinnitavad pöördumatult ja lõplikult, et artikkel 9 ei anna pooltele või mis tahes kolmandale isikule mingit õigust või ei kehtesta neile mingit kohustust.

Artikkel 2. Kohaldatavad õigusaktid

Käesoleva kokkuleppe ja mis tahes vaidluse suhtes, mis puudutab selle täitmist või selle tingimuste rikkumise mis tahes tagajärgi, kohaldatakse Portugali õigust ja neid tõlgendatakse vastavalt sellele õigusele.“
52

Teiseks piirduvad hageja viidatud vaidlustatud otsuse põhjendused (esitatud eespool punktis 30) üldiste kaalutluste väljatoomisega, mis võivad kehtida kõigi asjaomasel turul tegutsevate ettevõtjate puhul. Kuigi nimetatud kaalutlused osutavad muu hulgas sellele, et FagorBrandti turult lahkumine võimaldaks tema Euroopa konkurentidel müüki ja seega tootmist oluliselt suurendada (põhjendused 18 ja 94), ei luba need mingil juhul eeldada, et vaidlustatud meede oleks mõjutanud hagejat rohkem, kui kõiki tema konkurente keskmiselt (vt selle kohta kohtuotsus, 3.12.2014, Castelnou Energía vs. komisjon, T‑57/11, EU:T:2014:1021, punkt 35), või et vaidlustatud meetmele loa andmata jätmise korral oleks tema areng olnud oluliselt parem (vt selle kohta kohtumäärus, 27.5.2004, Deutsche Post ja DHL vs. komisjon, T‑358/02, EU:T:2004:159, punkt 43). Miski ei võimalda nimelt kindlaks teha, et hageja oleks olnud suuteline omandama FagorBrandti lahkumise tagajärjel vabanenud nõudluse paremini kui tema konkurendid keskmiselt. Eelkõige ei tõenda hageja seda, et vaidlusalune abi võimaldas abisaajal säilitada turuosad, mis muidu oleksid olnud hageja enda käes (kohtuotsus, 13.6.2013, Ryanair vs. komisjon, C‑287/12 P, ei avaldata, EU:C:2013:395, punkt 113), ning et seetõttu jäi tal võrreldes teiste konkurentidega saamata oluline osa sissetulekust, mis iseloomustab tema turupositsiooni olulist mõjutamist. Vastupidi hageja väidetele ei saa tema suuruselt teise ettevõtja seisund abisaaja järel iseenesest anda alust eelduseks, et tema turupositsiooni on oluliselt mõjutatud (vt selle kohta kohtumäärus, 27.8.2008, Adomex vs. komisjon, T‑315/05, ei avaldata, EU:T:2008:300, punkt 28).
15

Euroopa Liidu Nõukogu võttis 18. veebruaril 2013 vastu rakendusmääruse (EL) nr 157/2013, millega kehtestatakse Ameerika Ühendriikidest pärit bioetanooli impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks (ELT L 49, lk 10, edaspidi „vaidlustatud määrus“); selle määrusega kehtestas nõukogu dumpinguvastase tollimaksu Ühendriikidest pärit bioetanoolile, mida nimetatakse etanoolkütuseks, milleks on põllumajandustoodetest valmistatud denatureeritud või denatureerimata etüülalkohol, välja arvatud tooted, mille veesisaldus on standardi EN 15376 kohaselt mõõdetuna üle 0,3 massiprotsendi, kuid kaasa arvatud põllumajandustoodetest valmistatud etüülalkohol, mis sisaldub bensiinisegudes, mille etüülalkoholi sisaldus on üle 10 mahuprotsendi ning mis on mõeldud kasutamiseks kütusena; vaatlusalune toode kuulub praegu CN‑koodide ex 2207 10 00, ex 2207 20 00, ex 2208 90 99, ex 2710 12 21, ex 2710 12 25, ex 2710 12 31, ex 2710 12 41, ex 2710 12 45, ex 2710 12 49, ex 2710 12 51, ex 2710 12 59, ex 2710 12 70, ex 2710 12 90, ex 3814 00 10, ex 3814 00 90, ex 3820 00 00 ja ex 3824 90 97 alla (TARICi koodid 2207100012, 2207200012, 2208909912, 2710122111, 2710122592, 2710123111, 2710124111, 2710124511, 2710124911, 2710125111, 2710125911, 2710127011, 2710129011, 3814001011, 3814009071, 3820000011 ja 3824909767); üleriigilise tollimaksu määraks on 9,5% ning see on määratletud kindlaksmääratud summana 62,30 eurot netotonni kohta, mida kohaldatakse proportsionaalselt bioetanooli sisaldusega kogumassis, ja meetme kehtivusaeg on viis aastat.
161

Esiteks tuleb individuaalsete piiravate meetmete osas sarnaselt nõukoguga märkida, et nende rakendamisel on eeldatav, et kõnealuse isiku või üksuse puhul tuvastati eelnevalt, et ta vastab ühele kohaldatavas normis ette nähtud kriteeriumidest. Seega kuigi – nagu ilmneb kohtuotsuse Bank Melli Iran vs. nõukogu, punkt 92 eespool (EU:T:2009:401) punktist 68 – selliste üksuste rahaliste vahendite külmutamisega, kelle puhul on leitud, et nad on tuumarelvade levikusse kaasatud või sellega otseselt seotud või toetavad seda, on võimalik tagada, et kõnealuste üksuste rahalisi vahendeid ei kasutata enam tuumarelvade leviku edendamiseks, ei takista see seevastu niisuguste isikute ja üksuste rahaliste vahendite kõnealust kasutamist, kelle puhul nende seotus tuumarelvade levikuga ei ole veel teada. Nagu aga selgub eespool punktides 125–128 toodud ülevaatest, millistel asjaoludel hageja osutas finantsteenuseid Novinile, ei ole vastavate isikute ja üksuste olemasolu oletuslik, vaid vastupidi tuvastati Üldkohtus aset leidnud menetluses.
77

Mis puudutab hageja argumendi, et nõukogu on rikkunud õigusnormi, sisulist hindamist, siis tuleb täpsustada, et kohtupraktika kohaselt sõltub nende isikute ja üksuste loetellu kandmise õiguspärasus, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid nende seotuse tõttu mõne teise üksusega, kelle nimi on kantud kõnealusesse loetellu, tingimusest, et loetellu kandmise ajal peab see teine üksus olema õiguspäraselt sellesse loetellu kantud. Selle kohtupraktika kohaselt on kõnealusesse loetellu õiguspäraselt kantud üksusele kuuluvate või kontrolli all olevate või tema nimel tegutsevate üksuste rahaliste vahendite külmutamine vajalik ja sobiv, et tagada kõnealuse üksuse suhtes võetud meetmete tõhusus ja see, et nendest meetmetest ei hoita kõrvale. Sellest järeldub, et kui IRISL‑i nime kandmine vaidlusalustesse loeteludesse ei ole õiguspärane, ei ole tema nimel tegutsevate üksuste või IRISL‑le või teistele tema nimel tegutsevatele üksustele olulisi teenuseid osutavate üksuste kandmine nimetatud loeteludesse enam õigustatud eesmärgiga tagada IRISL‑i suhtes võetud meetmete tõhusus ja see, et nendest meetmetest ei hoita kõrvale (vt selle kohta kohtuotsus, 16.9.2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines jt vs. nõukogu, T‑489/10, EU:T:2013:453, punktid 75–77; vt samuti kohtuotsus, 9.12.2014, BT Telecommunications vs. nõukogu, T‑440/11, ei avaldata, EU:T:2014:1042, punkt 149 ja seal viidatud kohtupraktika).
56

Teiseks ja ennekõike tuleb mainida, et kuigi ELTL artikli 264 esimese lõigu kohaselt tunnistab liidu kohus vaidlustatud õigusakti tühiseks, kui tühistamishagi on põhjendatud, nii et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kaotab liidu kohtu tühistamisotsus vaidlustatud õigusakti tagasiulatuvalt kõigi õigussubjektide suhtes (kohtuotsused, 1.6.2006, P&O European Ferries (Vizcaya) ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon, C‑442/03 P ja C‑471/03 P, EU:C:2006:356, punkt 43, ning 12.2.2008, CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, punkt 61), siis alates 23. septembri 2014. aasta kohtuotsusest Mikhalchanka vs. nõukogu (T‑196/11 ja T‑542/12, ei avaldata, EU:T:2014:801) ei mõjutanud otsuse 2012/642 ja rakendusmääruse nr 1017/2012 tagasiulatuv tühiseks tunnistamine hagejat puudutavalt seda, mis kuupäeval viimane nende aktide põhjendustest teada sai.
120

Siinkohal tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsust on põhjendatud piisavalt, leides, et vaidlusalune ettepanek ei vasta määruse nr 211/2011 artikli 4 lõike 2 punktis b ette nähtud registreerimise tingimustele, kuna kõnealune ettepanek jääb ilmselgelt väljapoole komisjoni pädevust esitada aluslepingute rakendamiseks ettepanek liidu õigusakti vastuvõtmiseks. Kostja vastuse punktides 10 ja 11 viitas komisjon sellele põhjendusele ja märkis, et „ta jääb oma seisukoha juurde“ põhjustel, mida ta selgitas seejärel oma vastuses hagiavalduses esitatud argumentidele lähemalt. Komisjon on vasturepliigi punktides 2 ja 97 teatanud, et ta „jääb täielikult kostja vastuses esitatud põhjenduste ja järelduste [...] juurde“ ning et ta „lükka[s] põhjendatult ja õigusega kooskõlas olevalt tagasi [vaidlusaluse ettepaneku] registreerimise taotluse määruse [...] nr 211/2011 artikli 4 lõike 2 punkti b alusel“. Eelnevast järeldub, et komisjon on oma esitatud dokumentides kaitsnud seisukohta, et vaidlustatud otsuse põhjendused on põhjendatud – seda ei ole kahtluse alla seadnud ka käesolevale hagile antud hinnang.
8

Peale selle märkis apellatsioonikoda vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldava laadi osas, et Winnetou on kirjanik Karl May romaaniseeria ning sellel põhineva filmi, teatrilavastuste ja kuuldemängude peategelane. Ta lisas, et menetlusse astuja viidatud Bundesgerichtshofi (föderaalkohus, Saksamaa) ja Bundespatentgerichti (föderaalne patendikohus, Saksamaa) otsuste kohaselt (edaspidi „Saksa kohtute otsused“) osutab Saksa tarbija silmis sõna „winnetou“ väljamõeldud üllale ja heale indiaanipealikule ning Bundesgerichtshofi (föderaalkohus, Saksamaa) sõnul on see sõna Saksamaal trükitoodete, filmitootmise ning raamatute ja ajakirjade kirjastamise ja toimetamise suhtes kirjeldav (vaidlustatud otsuse punktid 22–25). Kuigi apellatsioonikoda meenutas, et siseriiklike kohtute otsused ei ole tema suhtes siduvad, rõhutas ta, et kuivõrd käesoleval juhul on liikmesriigi kõrgeim kohus sedastanud, et sõna „winnetou“ on Saksamaal kirjeldav, tuleb vaidlusalust kaubamärki ka määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 2 alusel käsitada nii, et seda ei saa raamatute ning ringhäälinguga seotud kaupade ja teenuste jaoks kaitsta (vaidlustatud otsuse punkt 27). Nii leidis apellatsioonikoda, et klassi 9 kuuluvate kaupade „filmid, eelkõige animeeritud multifilmid, videofilmid“, „magnetandmekandjad, disketid“, „röntgenifilmid, ka kinematograafias kasutatavad“, klassi 16 kuuluvate kaupade „trükised“, „köitematerjal“ ja „fotod“ ning klassidesse 41 ja 42 kuuluvate teenuste „meelelahutus; kultuuri- ja spordialane tegevus, filmide ja helisalvestiste laenutus“, „filmide tootmine ja näitamine“, „fotograafia“, „meelelahutus“; „tegevus vabaaja- ja huvikeskustes“, „puhkelaagriteenused“, „laagriplatside haldamine“ ja „tööstusomandiõiguste realiseerimine litsentsimise teel“ osas tähis WINNETOU kirjeldab asjaomaste kaupade ja teenuste sisu või osutab sellele otseselt, kuna tarbija eeldab lihtsalt, et tegemist on Winnetouga või Winnetou teemal kaupade või teenustega (vaidlustatud otsuse punktid 28–31). Mis puutub muudesse kaupadesse ja teenustesse, siis märkis apellatsioonikoda, et välja arvatud klassi 16 kuuluvad kaubad „trükitüübid“ ja „klišeed“, millel ei ole Winnetou tegelaskujuga mingitki seost, võib raamatuid, filme, festivale ja muid kaupu, mida võib liigitada kui „turundustooteid“, käsitada nii, et neil on Winnetouga seos ning teatavatel kaupadel ja teenustel nagu toiduained ja teenused „transport“, „tähtajaline majutus ja toitlustusteenused“ on otsene seos festivalidega (vaidlustatud otsuse punktid 32–46). Neid asjaolusid arvestades leidis apellatsioonikoda, et vaidlusalune kaubamärk on kõiki neid kaupu ja teenuseid kirjeldav.
68

Kuna hagejad väidavad, et üksnes komisjon on rikkunud talle aluslepingutega pandud kohustusi, siis tuleb nentida, et see artikkel, mis määrab kindlaks liidu institutsioonilise raamistiku, ei ole käesolevas asjas asjakohane, seda enam, et hagejad on samuti väitnud, et rikutud on ELL artiklit 17, mis on täpsemalt pühendatud komisjoni rollile ja pädevusele.
56

Nagu nähtub eespool punktis 3 viidatud juhiste punktist 5.1, eeldab toetuse andmine levitamiseks seda, et taotleja teostab filmi kinolevi asjaomasel territooriumil ise. Vaatamata sellele näeb nimetatud säte levitajale ette võimaluse kasutada piiratud juhtudel allhanget, tingimusel et „[EACEA‑d] on sellest teavitatud“. Edaspidi korratakse punktis 5.1 seda kohustust, seekord seoses tegevuste jaotamisega, sätestades, et „[j]uhul kui levitamistegevus on jaotatud mitme äriühingu vahel, tuleb nende äriühingute vahelistest lepingutest/kokkulepetest teavitada [EACEA‑d]“. Samas punktis on täpsustatud, et selliste konkreetsete teenuste tarbeks nagu saalide reserveerimine, koopiate liikumine ja tulu kogumine on lubatud kasutada füüsilisi levitajaid.
32

Kemikaaliamet märgib kõigepealt, et ettevõtjaid Medini ja A.L.O. Immobilien ei käsitletud hageja partneritena. Lisaks, vaidlustatud otsus viitab Compagnie d’Investissement des Alpes’ile kui „kaudsele“ partnerettevõtjale. Teabenõuded selle ettevõtja kohta ning Mediniga potentsiaalselt seotud ettevõtjate kohta esitati soovituse 2003/361 lisa artikli 6 alusel. Täpsemalt, soovituse 2003/361 lisa artikli 6 lõike 3 teise lõigu alusel kavatses kemikaaliamet hinnata I.C.B. kahe partnerettevõtja (see tähendab Medini ja A.L.O. Immobilien) andmeid. Kemikaaliamet teatas, et selleks kohaldas ta artikli 6 lõike 3 esimest lõiku, mis annab juhiseid selle kohta, kuidas teha kindlaks sidusettevõtja partnerettevõtja andmed. Seetõttu palus kemikaaliamet hagejal esitada talle A.L.O. Immobilieni ja Medini andmed ning nende sidusettevõtjate (ehk Compagnie d’Investissement des Alpes) andmed. See nõue on kooskõlas ka soovituse 2003/361 lisa artikli 6 lõike 3 teise lõigu sõnastusega, mis erinevalt autonoomsete ettevõtjate puhul ette nähtust ei näe ette, et asjaomase ettevõtja sidusettevõtjate partnerettevõtjate andmed tuleb kindlaks teha „üksnes“ nende ettevõtjate raamatupidamisaruannete alusel. Kemikaaliamet toonitab, et sõna „üksnes“ on kasutatud soovituse 2003/361 paljudes keeleversioonides. Kemikaaliamet tõlgendab seega soovituse 2003/361 lisa artikli 6 lõike 3 teist lõiku nii, et see kohustab teda arvesse võtma selles artiklis viidatud partnerettevõtja kõikide sidusettevõtjate andmeid. Vastupidise tõlgenduse tulemusel varieeruks ettevõtja väikese või keskmise suurusega ettevõtja staatus sellest, kas asjaomase ettevõtja sidusettevõtjate partnerettevõtjad on hõlmatud või mitte nende ettevõtjate konsolideeritud aruannetega, millega nad seotud on (antud juhul Compagnie d’Investissement des Alpes). See tõlgendus on kooskõlas ka range tõlgendamise nõudega, mida tuleb soovituse 2003/361 puhul kasutada. See on kooskõlas ka juhendiga väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratlemise kohta ja eelkõige selle juhendi selgitavate märkuste ja lisadega. Kemikaaliamet lisab, et mõiste „ettevõtjate kontsern“, nagu hageja seda esitleb, läheb vastuollu soovituse 2003/361 sätetega. Ettevõtja kontserni kuulumine sõltub suhtest, mis tal on teiste ettevõtjatega, mitte valdusühingu olemasolust. Kemikaaliamet rõhutab, et käesolevas asjas on I.C.B. üks aktsionäridest ja juhatuse liikmetest ka hageja juhatuse esimees ja A.L.O. Immobilieni juhatuse liige. Seega tuleb enne hageja väikese või keskmise suurusega ettevõtja staatuse kohta otsuse tegemist analüüsida Compagnie d’Investissement des Alpes’i andmeid.
132

Kõigepealt väidab ta, et vastupidi sellele, mida komisjon vaidlustatud otsuses tuvastas, ei tähenda asjaolu, et IMU regulatsioon piirab kinnisvaramaksuvabastuse nende üksustega, kes tegelevad majandustegevusega „mitteärilistel alustel“, seda, et nimetatud üksusi ei saaks pidada ettevõtjateks konkurentsiõiguse tähenduses. Ta rõhutab, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale hõlmab mõiste „ettevõtja“ igat majandustegevusega tegelevat üksust, hoolimata selle juriidilisest staatusest ja rahastamisviisist. Edasi väidab hageja, et nende tegevuste kindlaksmääramiseks kehtestatud kriteeriumid, mille alusel võidakse anda IMU‑vabastus, on ebamäärased ja vastuolus riigiabi valdkonna õigusnormidega. Ta kritiseerib eriti asjaolu, et majutustegevust vaadeldakse kui tegevust, mis ei toimu ärilistel alustel, kui sellega tegeldakse tasuta või sümboolse vastutasu eest. Lisaks märgib hageja, et samad etteheited kehtivad ka hariduse ja tervishoiu alaste tegevuste kohta. Lõpuks väidab ta, et IMU‑vabastus vastab kõigile tingimustele, mis võimaldavad tuvastada riigiabi olemasolu ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses ning see ei vasta sama artikli lõigetes 2 ja 3 ette nähtud siseturuga kokkusobivuse nõuetele.
86

Käesoleval juhul tuleb sedastada, et nagu märgib kemikaaliamet oma menetlusdokumentides, paluti 20. veebruari ja 20. märtsi 2012. aasta kirjades hagejal esitada andmed tema töötajate arvu, registreerimisele eelnenud kahe viimase eelarveaasta bilansi ja omandisuhete kohta registreerimistaotluse esitamise ajal, sealhulgas teave hagejaga seotud või partnerettevõtjate kohta. Seoses töötajate arvu ja registreerimisele eelnenud kahe viimase eelarveaasta bilansi esitamise nõudega olgu märgitud, et see oli õigustatud muu hulgas soovituse 2003/361 lisa artikli 4 lõikega 2. Selles on sätestatud, et „[k]ui ettevõte leiab kontode sulgemise kuupäeval, et ta on aasta jooksul ületanud või langenud allapoole artiklis 2 sätestatud töötajate arvu või rahalisi künniseid, ei too see kaasa keskmise suurusega, väikese või mikroettevõtte staatuse kaotust, välja arvatud juhul, kui künniseid ületatakse kahel järjestikusel arvestusperioodil“. Nagu ilmnes mitmest kemikaaliameti ja hageja vahetatud kirjast ja e‑kirjast, põhinesid kemikaaliameti nõuded esitada andmed hageja omandisuhete ja partner- või seotud ettevõtjate kohta ka hageja esitatud teabel ja eelkõige tema auditeeritud raamatupidamisaruannetel. Kemikaaliamet võis tegelikult järeldada hagejale 4. märtsil 2013 saadetud e‑kirjas, et hagejat võib pidada seotuks kahe ettevõtjaga, see tähendab Saced SpA ja Cogefin Srl‑iga, ning et ta on partnerlussuhetes veel kahe ettevõttega, kelleks on Premix SpA ja Sicical SpA. Lisaks osutas kemikaaliamet, et Calme Luxi tuleb pidada seotuks Sicicaliga. Seetõttu ja lähtudes soovituse 2003/361 lisa artikli 6 lõike 3 esimesest lõigust nõudis kemikaaliamet hagejalt muu hulgas teavet Calme Luxi kohta. See artikkel näeb nimelt ette, et „andmed asjaomase ettevõtte partnerettevõtete kohta võetakse nende raamatupidamisaruannetest ja muudest, võimaluse korral konsolideeritud andmetest ja nendele lisatakse 100% partnerettevõtetega seotud ettevõtete andmetest, välja arvatud juhul, kui nende andmeid on konsolideerimisel juba arvesse võetud“. Hageja kinnitas kohtuistungil et Calme Luxi võib pidada seotuks ühe tema partnerlusettevõtjaga, kelleks on käesoleval juhul Sicical. Neist asjaoludest tuleneb, et kemikaaliameti nõuet esitada teavet, muu hulgas Calme Luxi kohta, ei saa soovituses 2003/361 nimetatud kriteeriume ja hageja esitatud dokumente arvestades pidada ülemääraseks. Lisaks ei ole hageja esitanud ühtegi üksikasjalikku tõendit, millest võiks järeldada, et kemikaaliametile ei olnud võimalik nõutud teavet edastada. Nimelt piirdus hageja sisuliselt väitega, et tal ei olnud võimalik kemikaaliametile esitada teavet kolmanda äriühingu kohta. Samas ei saa sellise asjaoluga iseenesest tõendada seda, et hagejal oli tegelikult võimatu esitada kemikaaliametile nõutud teavet. Lisaks andis kemikaaliamet hagejale mitu korda teada, et Calme Lux võib esitada asjaomased andmed talle otse, nagu ilmneb muu hulgas hagejale 19. juunil, 4. juulil ja 8. augustil 2012 ja 4. märtsil 2013 saadetud e‑kirjadest. Hageja ei ole tõendanud, et sellist võimalust ei saanud käesoleval juhul kasutada.
47

Neljandaks olgu märgitud seoses hageja argumentidega, et Esseco Groupile ei kuulu Essemari häälteenamust, et need ei põhine ühelgi üksikasjalikul tõendil. Täpsemalt ilmneb kohtuvaidluses välja toodud asjaoludest, et 30. märtsil 2004 otsustasid Esseco Group ja hageja luua ühisettevõtte, see tähendab Essemari, mille kapitalist kuulus mõlemale osalisele pool. Samuti ilmneb 9. novembril 2006 Esseco Group ja hageja sõlmitud kirjalikust kokkuleppest, et esiteks loovutas hageja 0,0005% Essemari osalusest Esseco Groupile ja teiseks kuulub hagejale õigus välja osta 0,0005% Essemari kapitalist. Neist asjaoludest tuleneb, et Esseco Groupile kuulus asjaomaste keemiliste ainete kemikaaliametis registreerimise ajal suurem osa Essemari kapitalist, see tähendab 50,0005%, mida hageja ka kohtuistungil möönis. Lisaks ei ole ühegi tõendi alusel võimalik asuda seisukohale, et Esseco Groupile ei kuulunud Essemari häälteenamust. Asjaolu, et hagejal on õigus välja osta 0,0005% Essemari kapitalist, ei muuda seda järeldust, kuna kõnealust võimalust ei ole kasutatud. Hageja möönis kohtuistungil pealegi, et arvestades, et Essemari osalus kuulub Esseco Groupile, oli tollel formaalselt selle ettevõtja häälteenamus.