KOHTUJURISTI ETTEPANEK

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

esitatud 9. novembril 2004( )

Kohtuasi C-22/03

Optiver BV,

Optrix BV,

Optra BV,

Robeco Obligatie DividendFunds NV,

Robeco America NV,

Robeco Europe NV,

Robeco Pacific NV,

Robeco Dutch MidCaps NV,

Robeco Euroland MidCaps NV,

Robeco European MidCaps NV,

Robeco Hollands Bezit NV,

Robeco Emerging markets NV,

Robeco ZelfSelect LandenFunds NV,

Robeco ZelfSelect SectorFunds NV,

Robeco YoungDynamic NV,

Robeco Euroland Aandelen NV,

Robeco DuurzaamAandelen NV,

Robeco Rente Mix NV,

Robeco Obligatie Mix NV,

Robeco Aandelen Mix NV,

Rolinco NV,

Robeco NV,

Roparco NV,

Robeco Institutional Asset Management BV,

Robeco Bank Holding BV,

Robeco Securities Lending BV,

Robeco Advies NV,

BEON Vermogensbeheer NV,

All Options International BV,

Desch Options vof,

IMC System Trading BV,

FX Currency Management Amsterdam BV,

Rob Defares options BV,

RMK Options vof,

RMK Options BV,

International Marketmakers Combination BV,

International Marketmakers Combination vof,

Ronald Caris BV ja

International Securities Brokerage BV

versus

Stichting Autoriteit Financiële Markten, kes on Stichting Toezicht Effectenverkeer õigusjärglane

(Rechtbank te Rotterdami (Madalmaad) eelotsusetaotlus)

Kapitali vaba liikumine – Kaudne maksustamine – Kapitali suurendamise maksustamine – Direktiiv 69/335/EMÜ – Kohaldamisala – Väärtpaberiturg – Nimetatud turul tegutsema volitatud ettevõtted – Kogutuludelt arvestatud iga-aastane maks, mille eesmärk on avaliku väärtpaberituru järelevalveasutuse finantseerimine

1. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused on täpsed ja ühtlasi selgelt piiritletud. Rechtbank te Rotterdam (halduskohtuvaidluste koda) (Madalmaad) soovib teada, kas nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta( ) (edaspidi „direktiiv”) kohaldatakse aastamaksudele, mida võtab väärtpaberituru järelevalveasutus sektori ettevõtjatelt oma järelevalvetegevuse kulude rahastamiseks, arvestades selle maksu eelneva majandusaasta kogutulult.

Jaatava vastuse korral palub ta analüüsida, kas vaidlusalune maks on kõnesolevas direktiivis sätestatud eranditega keelatud või kaitstud.

I. Õiguslik raamistik

A. Direktiiv

2. Arvestades asjaolu, et liikmesriikides kapitali suurendamiselt võetavad maksud, nimelt tempelmaks ja maks äriühingute kapitali tehtavatelt sissemaksetelt, võisid takistada kapitali vaba liikumist ühenduses, kaotas nõukogu need maksud 1969. aastal ühes muude samaväärsete maksudega, asendades need ühe ühtlustatud maksuga, vastavalt direktiivi artiklitele 2–9 (nagu on sätestatud teises ja üheksandas põhjenduses ning artiklis 1).

3. Artikli 4 lõikes 1 on loetletud tingimata kapitalimaksuga maksustatavad tehingud; lõikes 2 on nimetatud tehingud, mida liikmesriigid võivad maksustada. Esimeste hulgas on kapitaliühingu moodustamine, kapitaliühingu kapitali suurendamine või vara suurendamine varalise sissemaksega (punktid a, c ja d), sellise äriühingu ümberkujundamine kapitaliühinguks, mis varem kapitaliühing ei olnud (punkt b), ning ühingu juhtimise tegeliku keskuse või registrijärgse asukoha üleviimine kolmandast riigist või erinevast liikmesriigist (punktid e–h).

4. Kõnesolev lõige 2 lubab maksustada kapitaliühingu kapitali suurendamist kasumi või alaliste või ajutiste reservide kapitaliseerimise teel (punkt a), kapitaliühingu vara suurendamist eri viisidel (punkt b) ja kolmandatelt isikutelt võetud laene, kui laenuandja omandab õiguse osale äriühingu kasumist, lisaks laenudele, mille toime on samaväärne ühingu kapitali suurendamisega (punktid c ja d).( )

5. Liikmesriigid ei või võtta muid makse lisaks ettenähtud maksudele direktiivi artiklis 4 nimetatud tehingutega hõlmatud sissemaksetelt, laenudelt või teenustelt; samuti ei ole lubatud maksustada majandustegevusele eelnevat registreerimist või mistahes muid formaalsusi, mida peavad tulunduslikud äriühingud oma õiguslikust vormist tulenevalt täitma (artikkel 10).

6. Konkreetsemalt on neil keelatud maksustada aktsiate, osade, võlakirjade ja muude samaliigiliste väärtpaberite ning neid esindavate sertifikaatide valmistamist, emiteerimist, börsil noteerimist, turuletoomist või ostu-müüki. Samuti ei või maksustada laene, sealhulgas riigilaene, mida võetakse võlakohustuste või muude kaubeldavate väärtpaberite emiteerimise teel, ega nendega seotud formaalsusi (artikkel 11).

7. Sellegipoolest lubatakse erandina võtta 1) maksu kinnisvara või muu vara üleminekult, privileegide ja hüpoteegi seadmise, registrisse kandmise või lõpetamise eest; 2) käibemaksu; ja 3) lõive või tasusid (artikli 12 lõige 1).

B. Madalmaade õigusnormid

8. 1995. aasta Wet toezicht effectenverkeer( ) (edaspidi „Wet 1995”) korraldab väärtpaberituru halduslikku järelevalvet, mille vastavalt 1995. aasta Overdrachtsbesluit Weti (volitamise dekreet)( ) artiklile 40 rahandusminister delegeeris Stichting Autoriteit Financiële Marktenile (väärtpaberituruamet; edaspidi „AFM”). Seadus on kohaldatav nii väärtpaberivahendajatele kui ka varahaldajatele, kes on määratletud vastavalt artikli 1 esimese paragrahvi punktides b ja c, mis mõlemad kuuluvad „investeerimisühingute” (artikli 1 esimese paragrahvi punkt d) alla.

9. Wet 1995 artikli 7 lõigete 1 ja 4 kohaselt on kõnesoleval tegevusalal tegutsemiseks eelnevalt vaja luba.

10. Artikliga 42 on lubatud panna järelevalveülesannete täitmisega kaasnevate kulude katmise kohustus investeerimisühingutele vastavalt õigusnormides sätestatud kriteeriumidele.

11. Regeling toezichtkosten Wet toezicht effectenverkeer 1995( ) (Wet 1995 seadusega kehtestatud järelevalvetasu puudutav määrus; edaspidi „Regeling”) lubab AFM-il võtta iga-aastast tasu muu hulgas Madalmaades asuvatelt investeerimisühingutelt, mis tegutsevad oma ülesannetes ja pädevuses seaduse artikli 7 kohaselt antud tegevusloa alusel. Selle tasu määrab igal aastal rahandusministeerium AFM-i eelarve alusel, mille on kinnitanud ministeerium ning mis sisaldab tasakaalustatud järelevalvekulu- ja tuluprognoosi selliselt, et esimesed saab katta viimastega (artiklid 2 ja 3).

12. AFM saab oma tulud kahte liiki lõivudest. Ühte liiki konkreetsed tulud laekuvad kindlaksmääratud lõivudest teatud teenuste eest, nagu loataotluste menetlemine (artikkel 4). Teised on olemuselt abstraktsed ja arvutatakse vastavate ühingute tegevusest eelarve koostamise aluseks olevale aastale eelneva eelarveaasta jooksul saadud tulu alusel (artikkel 5), mille all mõistetakse väärtpaberitegevusest saadud kogutulu (artikli 1 selgitus).

13. Vaststellingsregeling bedragen Regeling toezichtkosten Wet toezicht effectenverkeer 1995 voor 2000( ) (määrus, millega määratakse 2000. aastaks kindlaks Regelingis ettenähtud summad) artiklis 3 määratakse kindlaks dekreedi artiklis 5 viidatud summad vahemikus 10 000 Hollandi kuldnat äriühingutele aasta kogutuludega kuni 2 500 000 Hollandi kuldnat ning 2 000 000 Hollandi kuldnat neile, kelle kogutulud ületavad 1 280 000 000 Hollandi kuldnat.

II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus

14. Optiver BV, Robeco Obligatie DividendFunds NV, All Options International BV ja kokku kolmkümmend üheksa Rechtbank te Rotterdami eelotsusetaotluse päises loetletud ülejäänud ettevõtjat (edaspidi „Optiver jt”) on Wet 1995 artikli 7 nõuete kohaselt asutatud Madalmaades asuvad investeerimisühingud.

15. Tol ajal Stichting Toezicht Effectenverkeer nime kandnud AFM saatis vastavalt Regelingi artiklile 5 neile 15. augustil 2000 makseteated, kus nõutav summa oli arvutatud vastavalt lubatud tegevuselt eelneval majandusaastal teenitud kogutulule.

16. Pärast osaliselt edukalt lõppenud haldusmenetlusi esitasid Optiver jt otsuste peale vaided, leides, et vaidlusalune maks on vastuolus direktiivi artikliga 11.

17. Vaidluse asjaolusid arvestades esitas Rechtbank te Rotterdam Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:

„Kas direktiiviga 69/335, täpsemalt selle artiklite 11 ja 12 tõlgendusega on vastuolus investeerimisühingute väärtpaberitega seotud tegevusest saadud kogutulude maksustamine eespool kirjeldatud viisil?”

III. Menetlus Euroopa Kohtus

18. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 20 ettenähtud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi põhikohtuasja hagejad, välja arvatud kümme viimast eelotsusetaotluses nimetatud ettevõtjat, kostjaks olev ametiasutus, Madalmaade ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon.

19. 30. septembri 2004. aasta kohtuistungil osalesid suuliste väidete esitamisel kõik kirjalikus menetluses osalejate esindajad peale Ühendkuningriigi esindaja.

IV. Eelotsuse küsimuse analüüs

20. Nagu ma käesoleva ettepaneku sissejuhatuses välja tõin, soovib Rechtbank te Rotterdam teada, kas direktiiviga on lubatud selline lõiv nagu käesolevas kohtuasjas, mistõttu tuleb määratleda direktiivi kohaldamisala.

21. Euroopa Kohus on oma esimestest otsustest alates selles küsimuses kindlal seisukohal, et direktiivi eesmärk on kapitali vaba liikumise edendamiseks asendada liikmesriikides kapitali suurendamise maksustamiseks kehtivad erinevad kaudsed maksud ühe, nii liigi kui struktuuri poolest ühtlustatud maksuga.( )

22. Sellest eesmärgist nähtub selgesti, et taotletav ühtlustamine ei puuduta otsest, vaid ainult kaudset maksustamist.( ) Lisaks käsitab direktiiv viimati nimetatud liiki maksude hulgas maksustavana ainult kapitali suurendamisi, juhul kui need aitavad kaasa äriühingute majandusliku potentsiaali tugevdamisele.( ) Määratlus ei piirdu siiski selle aspektiga, sest selles on ka subjektiivne element, mille tõttu jäävad isikuühingute kapitali tehtavad sissemaksed direktiivi kohaldamisalast välja.( )

23. Teisisõnu maks, millega maksustatakse direktiivi artiklis 4 loetletud kapitaliühingute tehinguid, millega toimub vara suurendamine ja ettevõtte majandusliku olukorra kindlustamine, on viidatud ühenduse õigusakti tähenduses „kapitalimaks”.( )

24. Seega takistavad direktiivi artiklis 10 sätestatud keelud liikmesriikidel võtta nimetatud maksuga samalaadseid kaudseid makse, sealhulgas kõiki makse, mida tasutakse nimetatud liiki äriühingute asutamisel või selle kapitali suurendamisel (artikli 10 punkt a) ning majandustegevusele eelneva registreerimise või mis tahes muu formaalsuse eest, mida ettevõte peab oma õiguslikust vormist tulenevalt täitma (selle sätte punkt c).( )

25. Viimati nimetatud keeldu õigustab asjaolu, et kuigi neid makse ei võeta otseselt kapitali sissemaksetelt, puudutavad need siiski sellisest õiguslikust vormist tulenevaid formaalsusi, ehk teisisõnu maksustatakse kapitali kogumiseks kasutatavaid vahendeid nii, et nende maksude säilitamine võib samuti direktiivi eesmärke pärssida.( )

26. Eelnevat arvestades näib selge, et kõnesolevad maksud ei kuulu direktiivi kohaldamisalasse ning seega ei takista see õigusakt selle maksu võtmist.

27. Seda kinnitavad mitu põhjust, sest põhikohtuasja esemeks olevat tasu ei võeta üheltki direktiivi artiklis 4 nimetatud tehingult ega toimingult, mis on kapitali suurendamise õiguslik väljendus ja mis aitab kaasa maksukohustuslase majandusliku olukorra tugevdamisele. See on maks – kasutan seda väljendust laias tähenduses – mida peavad maksma väärtpaberiturul tegutsevad ettevõtjad selle turu järele valvava asutuse rahastamiseks: seega ei saa rääkida maksust äriühingutesse tehtavate sissemaksete pealt, sest põhimõtteliselt on võimalik, et nende ettevõtete omanikud on füüsilised isikud ja, kui nad on juriidilised isikud, tegutsevad nad isikuühinguna.( )

28. Kuivõrd tegevusluba omavad ettevõtjad maksavad seda maksu igal aastal, sarnaneb see registreerimistasuga või tegevuseks vältimatute formaalsuste eest võetava tasuga. Ent ei tohiks unustada, et ühenduse kohtupraktika tõlgenduses ei hõlma direktiivi artikli 10 punkt c kõiki sellelaadseid makse, mida võetakse kapitaliühingutelt, vaid ainult makse, mis seonduvad kapitali kogumiseks või suurendamiseks vajalike tingimustega. See ei ole aga nii AFM-i poolt oma tegevuse rahastamiseks võetava tasu puhul, sest sellel puudub seos formaalsustega, mida põhikohtuasja hagejad ettevõtjad peavad kapitali hankimisel täitma. Erinevalt niinimetatud „portugali saaga” kohtuasjade asjaoludest, mis puudutasid direktiivi alla kuuluvate toimingute lubamiseks vajalike notariaalsete dokumentide koostamise (kohtuotsused Modelo I ja Modelo II) või aktsiakapitali suurendamise riiklikusse registrisse kandmise (kohtuotsused IGI ja SONAE) eest võetavaid tasusid, ei kuulu käesolevas kohtuasjas vaieldav maks kõnesoleva õigusakti ühegi sätte alla.( )

29. Põhikohtuasja hagejate seisukohta ei toeta ka artikkel 11, sest direktiivi tähenduses tuleb aktsiate, osade või samaliigiliste väärtpaberite tehingute all mõista äriühingu kapitali hankimise tehinguid ja mitte mis tahes muid tehinguid nende väärtpaberitega, mis, nagu antud kohtuasjas, ei seondu mingil viisil selle eesmärgiga. Nimetatud hagejad tegutsevad väärtpaberiturul, kuid vaidlusalust tasu ei võeta neilt väärtpaberitega kauplemiselt nende aktsiakapitali suurendamiseks, vaid nende tegevusala finantssektori järele valvava avaliku asutuse kulude katteks. Nii näiteks teatas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Dansk Sparinvenst, kus hagi esitas investeerimisühing, kes oli emiteerinud oma vara esindavaid sertifikaate, et sellise tehingu raames ei olnud liikmesriigil (Taanil) õigust võtta sissemaksetelt maksu, sest kuna need ei tugevdanud ettevõtja majanduslikku potentsiaali, jäi ettevõtja olukord pärast emissiooni samaks.

30. Kohtuotsuses FECSA ja ACESA( ) täpsustas Euroopa Kohus, et direktiivi artikli 11 punkti b kohaselt on võlakirjaemissiooni teel laenu kustutamine maksustatav „kui üldine kapitali suurendamise tehing” (punkt 18).

31. Lõpuks korrati hiljutises 15. juuli 2004. aasta kohtuotsuses komisjon v. Belgia( ) kohtujurist Tizzano ettepaneku punkti 14 põhjendusele viidates viimati tsiteeritud lauset, et meenutada vajalikku seost väärtpaberitega kauplemise ja kapitalivahendite suurendamise vahel (punkt 32). Nimetatud põhjustel märkis Euroopa Kohus punktis 40, et artikli 11 punktiga a on keelatud maksustada börsitehinguid, kui maksu võetakse uutelt väärtpaberitelt, „mis antakse välja äriühingu või investeerimisfondi asutamisel kapitali suurendamise või laenuemissiooni teel”.

32. Kokkuvõttes ei kuulu põhikohtuasjas vaidlustatud tasu direktiivi kohaldamisalasse ja seega ei ole selle tasu võtmine ühenduse õigusega vastuolus.

33. Pean kiiduväärseks hagejate püüdlust selles eelotsusemenetluses veenda Euroopa Kohut vastupidises, kuid nende püüdlused osutusid asjatuks. Nimelt, kuigi tasu, mida AFM Optiverilt ja teistelt nõuab, on kahtlemata maks – seda ei vaidlusta keegi – ei kuulu selle maksuga maksustatav tehing ühegi artiklis 11 loetletud punkti alla, sest nagu ma nimetasin, sellised juriidilised tehingud on maksustatavad kapitalimaksuga ja järelikult ei saa neid maksustada ühegi muu maksuga, kuna need kujutavad „kapitali suurendamise” vahendit, mille suhtes on direktiiviga ette nähtud üks ja ühtlustatud kaudne maksustamine.

34. Artiklit 12 artiklitega 10 ja 11 võrreldes võib täheldada, et nende tekstis nimetatud erandid, mida tuleb tõlgendada kitsalt, on põhjendatud asjaoluga, et maksustatakse juriidilisi tehinguid, mis ei kujuta endast äriühingute kapitali suurendamist ega aita kaasa nende majandusliku potentsiaali kindlustamisele, kuigi nad seonduvad nende eesmärkide saavutamisega. Selline oli Euroopa Kohtu seisukoht, kui ta artikli 12 lõike 1 punkti e („lõivud või tasud”) üle otsustades väitis, et see säte viitab „üldise huvi eesmärgil seadusega nõutavate tehingute, näiteks kapitaliühingute registreerimise eest võetavatele tasudele”, mis „tuleb arvutada osutatud teenuse maksumuse alusel” (kohtuotsus Ponente Carni ja Cispadana Costruzioni), ilma et see piiraks püsitasuliste maksude kasutamist teatud perioodil tingimusel, et summa ei ületa teenuse keskmist maksumust (kohtuotsus Fantask jt).

35. Selle punkti näiteks võib tuua kohtuotsuse Inmobiliare SIF, millest järeldub, et artikli 12 lõike 1 punktis b ettenähtud kinnisvara või äriettevõtte üleminekult võetavate maksude puhul ei maksustata nende sissemakset kapitaliühingusse (punkt 30), vaid pigem maksustatakse neid üldiste ja objektiivsete kriteeriumide alusel (punkt 34). Seega võimaldab see säte liikmesriikidel lisaks direktiivis ühtlustatud maksustamisele võtta makse, milles maksustatav tehing seondub nimetatud juriidiliste tehingutega (punkt 35).

36. Samadel põhjustel leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses FECSA ja ACESA, et direktiiviga on vastuolus võtta Hispaanias maksu dokumentidega tõestatud juriidilistelt tehingutelt laenu tasumiseks võlakirjaemissiooni teel, mis on loetletud artikli 11 punktis b ning mis ei kuulu artikli 12 lõike 1 punkti d alla („makse hüpoteegi seadmise, registrisse kandmise või lõpetamise eest või muid maa või muu varaga seotud makse”), sest tegemist on spetsiifilise finantstehinguga, mis suurendab äriühingu majanduslikku võimsust ja erineb laenust tulenevate võlakirjade tagamiseks seatud hüpoteegi lihtsast kustutamisest (punkt 24).

37. Väärtpaberitehingud kuuluvad direktiivi kohaldamisalasse tingimusel, kui kapitaliühing kasutab neid kapitali hankimiseks, millest tulenevalt võib selliseid tehinguid maksustada ainult kapitalimaksuga. Optiveri ja teiste soovitatud tõlgenduse tulemusel ülejäänud poolte suhtes oleks seda liiki juriidilised tehingud vabastatud mis tahes maksudest nii juhul, kui neid ei tee kapitaliühing kui ka juhul, kui neid teeb kapitaliühing, kui need ei seondu vahendite hankimise või üleandmisega. Komisjon selgitab oma kirjalikes märkustes väga selgelt, et kui rahuldada põhikohtuasja nende hagejate nõue, kelle äriühingu ainus tegevus – nii palju, kui seda teame – seisneb väärtpaberitega kauplemises, tähendaks see üldist maksust vabastamist, mis oleks vastuolus ühenduse seadusandja tagasihoidliku sooviga ühtlustada kapitali suurendamise kaudset maksustamist, vältides sel viisil topeltmaksustamist.

V. Ettepanek

38. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Rechtbank te Rotterdami eelotsuse küsimusele järgmiselt:

Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiiviga 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta ei ole vastuolus see, et liikmesriigid nõuavad väärtpaberiturul tegutsema volitatud ettevõtjatelt iga-aastast maksu, mis arvutatakse sellest tegevusest saadud kogutulu põhjal, ning mille eesmärk on katta nimetatud turu järele valvava avaliku asutuse tegevuskulusid.