40

Neil asjaoludel otsustas Administrativen sad Varna (Varna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1) Kas ELL artikli 4 lõiget 3 ning võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormide puudumise korral lubavad need, et liidu õiguse rikkumise tagajärjel tekkinud kahju hüvitamise nõude läbivaatamiseks pädev kohus ja nõude läbivaatamise menetlus määratakse rikkumise toime pannud asutuse ja rikkumise esemeks oleva tegevuse/tegevusetuse liigi järgi, kui nende kriteeriumide kohaldamine viib selleni, et nõudeid menetletakse eri liiki kohtutes, nimelt üldise kohtualluvuse järgi ja halduskohtus erinevate menetlusseadustike alusel, see tähendab tsiviilkohtumenetluse seadustiku ja halduskohtumenetluse seadustiku alusel, mis nõuavad erinevate lõivude, nimelt proportsionaalse ja kindlasummalise lõivu maksmist ning erinevate tingimuste täidetust, seahulgas süü tõendamise osas? 2) Kas ELL artikli 4 lõiget 3 ja Euroopa Kohtu 19. novembri 1991. aasta otsuses Frankovich jt (C‑6/90 ja C‑9/90, EU:C:1991:428) sisalduvaid nõudeid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, et liidu õiguse rikkumise tagajärjel tekkinud kahju hüvitamise nõudeid vaadatakse läbi sellises menetluses, nagu on ette nähtud võlaõigusseaduse artiklis 45 ja artiklis 49, mis nõuab proportsionaalse lõivu maksmist ja süü tõendamist, või sellises menetluses, nagu on sätestatud riigi vastutuse seaduse artiklis 1 ja mis näeb küll ette objektiivse vastutuse ja kohtu poole pöördumist hõlbustavad erisätted, kuid mis on kohaldatav vaid kahjule, mis on tekkinud tühistatud õigusvastastest õigusaktidest ja haldusasutuse õigusvastasest tegevusest/tegevusetusest ega hõlma liidu õiguse rikkumisi, mille on toime pannud teised riigiorganid ja mis seisnevad õigustoimingutes/tegevusetuses, mis on jäetud selleks ette nähtud korras tühistamata? 3) Kas direktiivi 94/19 artikli 1 lõike 3 punkti i ja artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline kord, mis on ette nähtud krediidiasutuste seaduse artikli 36 lõikes 3 ning hoiuste tagamise seaduse (kehtetuks tunnistatud) artikli 23 lõikes 5, mille kohaselt on „tingimus, et krediidiasutus ei suuda otseselt oma rahalise olukorraga seotud põhjustel hoiuseid hetkel tagasi maksta ega suuda seda ilmselt lähitulevikuski teha“, samatähenduslik krediidiasutuse maksejõuetuse tuvastamise ja tema tegevusloa kehtetuks tunnistamisega ning mille kohaselt tuleb kohe alates panga tegevusloa kehtetuks tunnistamise kuupäevast hakata kohaldama hoiuste tagamise skeemi? 4) Kas direktiivi 94/19 artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et hoiuse saab kvalifitseerida „peatatuks“, kui „asjaomased pädevad asutused“ on pärast läbiviidud hindamist teinud peatatud hoiuse kohta sõnaselge otsuse vastavalt viidatud sätte punktile i, või lubab viidatud säte liikmesriigi õiguses esineva lünga korral tuletada „asjaomase pädeva asutuse“ hinnangu ja tahte sama asutuse teiste õigusaktide tõlgendamise teel, käesoleval juhul näiteks [BNB] juhatuse 20. juuni 2014. aasta otsusest nr 73, millega kehtestati [KTB-le] moratoorium, või lubab see niisugustel asjaoludel nagu need, mis esinesid põhikohtuasjas, seda hinnangut ja tahet eeldada? 5) Kas sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus [BNB] juhatuse 20. juuni 2014. aasta otsusega nr 73 peatati kõik maksed ja tehingud ning hoiustajad ei saanud ajavahemikul 20. juunist kuni 6. novembrini 2014 esitada väljamaksetaotlusi ega omanud ligipääsu oma hoiustele, tuleb lähtuda sellest, et kõik tagatud tähtajatud hoiused (mida saab käsutada ilma eelteateta ja mis tuleb nõudmise korral kohe välja maksta) on direktiivi 94/19 artikli 1 lõike 3 punkti i tähenduses peatatud, või tuleb tingimust, et hoiuse „maksetähtpäev on saabunud ja kuulub maksmisele, kuid mida krediidiasutus ei ole maksnud“, mõista nii, et hoiustaja peab olema krediidiasutuselt väljamaksmist nõudnud (esitades maksekorralduse, nõude), kuid seda nõuet ei ole täidetud? 6) Kas direktiivi 94/19 artikli 1 lõike 3 punkti i, artikli 10 lõiget 1 ja direktiivi 2009/14 põhjendust 8 tuleb tõlgendada nii, et artikli 1 lõke 3 punkti i kohasel hindamisel piirab „asjaomase pädeva asutuse“ kaalutlusruumi igal juhul [direktiivi 94/19 artikli 1 lõike 3] punkti i teises lauses sätestatud tähtaeg või lubavad viidatud sätted krediidiasutuse seaduse artiklis 115 ette nähtud moratooriumi huvides käsitada hoiuseid peatatuna kauem kui direktiivis 94/19 ette nähtud? 7) Kas direktiivi 94/19 artikli 1 lõike 3 punktil i ja artikli 10 lõikel 1 on vahetu õigusmõju ning kas viidatud sätted annavad isikutele, kellel on hoiused hoiuste tagamise skeemiga liitunud pangas, peale õiguse saada sellest skeemist hüvitist summas, mille ülempiir on sätestatud direktiivi 94/19 artikli 7 lõikes 1, ka õiguse esitada liidu õiguse rikkumise tõttu asutuse vastu, kes on kohustatud tegema peatatud hoiuseid puudutava otsuse, riigi vastutusele tuginedes nõue hüvitada kahju, mis on tekkinud tagatud hoiuse hilinenud väljamaksmisest, kui artikli 1 lõike 3 punkti i kohane otsus on tehtud pärast direktiivis [94/19] kehtestatud viie päeva pikkuse tähtaja möödumist ja hilinemine on põhjustatud sellise saneerimismeetme toimest, mida asjaomane asutus rakendas panga kaitsmiseks maksejõuetuse eest, või lubavad viidatud sätted sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas kohaldada sellist liikmesriigi õigusnormi nagu krediidiasutuse seaduse artikli 79 lõige 8, mille kohaselt vastutavad [BNB], tema organid ja tema poolt volitatud isikud nende järelevalvetegevusega tekitatud kahju eest vaid siis, kui kahju tekitati tahtlikult? 8) Kas ja millistel tingimustel kujutab liidu õiguse rikkumine, mis seisneb selles, et „asjaomane pädev asutus“ ei teinud direktiivi 94/19 artikli 1 lõike 3 punkti i kohast otsust, endast „piisavalt selget rikkumist“, mis võib kahju eest järelevalveasutuse vastu hagi esitamise tulemusel kaasa tuua liikmesriigi vastutuse, ning kas sellega seoses on asjasse puutuvad järgmised asjaolud: a) fondi käsutuses ei olnud piisavalt vahendeid kõikide tagatud hoiuste katmiseks; b) ajavahemikul, mil maksed olid peatatud, oli kaitseks maksejõuetuse eest krediidiasutuse suhtes kehtestatud moratoorium; c) kaebaja hoius maksti välja pärast seda, kui [BNB] oli tuvastanud, et saneerimismeetmed ei anna tulemusi; [d)] kaebaja hoius maksti välja koos intressiga, sealhulgas ajavahemiku eest 20. juunist kuni 6. novembrini 2014 (kaasa arvatud)?“