Kohtuasi C‑175/14

Ralph Prankl

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof)

„Eelotsusetaotlus — Maksustamine — Direktiiv 92/12/EMÜ — Aktsiisikauba üldine korraldus — Salakauba maksustamine — Kaup, mis on ühes liikmesriigis tarbimiseks ringlusse lubatud ja mis on toimetatud teise liikmesriiki — Pädeva liikmesriigi kindlaksmääramine — Transiidiliikmesriigi õigus seda kaupa maksustada”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 5. märts 2015

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Aktsiisimaks – Direktiiv 92/12 – Aktsiisiga maksustatavad kaubad – Selle liikmesriigi määratlemine, kellel on õigus aktsiise nõuda – Salaja liikmesriigi territooriumile toimetatud kaup, mis seejärel veetakse teise liikmesriiki ja avastatakse seal – Õigus nõuda aktsiisi transiidiliikmesriigis – Lubamatus

(Nõukogu direktiiv 92/12, artikli 7 lõiked 1, 2 ja 4 ning artikli 9 lõige 1)

Direktiivi 92/12 aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, mida on muudetud direktiiviga 92/108, artikli 7 lõikeid 1 ja 2, ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui salaja liikmesriigi territooriumile toimetatud aktsiisikaup veetakse ilma selle direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud saatedokumendita sihtkohta teises liikmesriigis, mille territooriumil avastavad kauba pädevad ametivõimud, ei ole täiendavalt transiidiliikmesriikidel lubatud nõuda aktsiisi tasumist kauba veoks kasutatud veoauto juhilt seetõttu, et veoauto juht valdas nimetatud kaupa kaubanduslikul eesmärgil transiidiliikmesriigi territooriumil.

Nimelt ei saa põhjendatult asuda seisukohale, et liidu seadusandja eesmärk oli kuritarvituste ja pettuste ärahoidmiseks üldiselt lubada kõigil transiidiliikmesriikidel aktsiisikauba ebaseadusliku veo korral aktsiisi sisse nõuda. Neil tingimustel ei ole kuritarvituste ja pettuste ärahoidmiseks vaja transiidiliikmesriikides aktsiisi sisse nõuda, mis võib kaasa tuua topeltmaksustamise, sest nii impordiliikmesriik kui ka sihtliikmesriik on teada ja vaidlust ei ole selles, et kaup toimetati sihtliikmesriiki.

(vt punktid 27, 29, 32 ja resolutsioon)

Kohtuasi C‑175/14

Ralph Prankl

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof)

„Eelotsusetaotlus — Maksustamine — Direktiiv 92/12/EMÜ — Aktsiisikauba üldine korraldus — Salakauba maksustamine — Kaup, mis on ühes liikmesriigis tarbimiseks ringlusse lubatud ja mis on toimetatud teise liikmesriiki — Pädeva liikmesriigi kindlaksmääramine — Transiidiliikmesriigi õigus seda kaupa maksustada”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (kuues koda), 5. märts 2015

Maksusätted — Õigusaktide ühtlustamine — Aktsiisimaks — Direktiiv 92/12 — Aktsiisiga maksustatavad kaubad — Selle liikmesriigi määratlemine, kellel on õigus aktsiise nõuda — Salaja liikmesriigi territooriumile toimetatud kaup, mis seejärel veetakse teise liikmesriiki ja avastatakse seal — Õigus nõuda aktsiisi transiidiliikmesriigis — Lubamatus

(Nõukogu direktiiv 92/12, artikli 7 lõiked 1, 2 ja 4 ning artikli 9 lõige 1)

Direktiivi 92/12 aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, mida on muudetud direktiiviga 92/108, artikli 7 lõikeid 1 ja 2, ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui salaja liikmesriigi territooriumile toimetatud aktsiisikaup veetakse ilma selle direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud saatedokumendita sihtkohta teises liikmesriigis, mille territooriumil avastavad kauba pädevad ametivõimud, ei ole täiendavalt transiidiliikmesriikidel lubatud nõuda aktsiisi tasumist kauba veoks kasutatud veoauto juhilt seetõttu, et veoauto juht valdas nimetatud kaupa kaubanduslikul eesmärgil transiidiliikmesriigi territooriumil.

Nimelt ei saa põhjendatult asuda seisukohale, et liidu seadusandja eesmärk oli kuritarvituste ja pettuste ärahoidmiseks üldiselt lubada kõigil transiidiliikmesriikidel aktsiisikauba ebaseadusliku veo korral aktsiisi sisse nõuda. Neil tingimustel ei ole kuritarvituste ja pettuste ärahoidmiseks vaja transiidiliikmesriikides aktsiisi sisse nõuda, mis võib kaasa tuua topeltmaksustamise, sest nii impordiliikmesriik kui ka sihtliikmesriik on teada ja vaidlust ei ole selles, et kaup toimetati sihtliikmesriiki.

(vt punktid 27, 29, 32 ja resolutsioon)