Mis puudutab loomatervishoiu valdkonna normide võimalikku piisavalt selget rikkumist, siis peab selline rikkumine tuginema niisuguse ulatusliku kaalutlusõiguse piiride ilmselgele ja olulisele ületamisele, mis on liidu seadusandjal ühise põllumajanduspoliitika alase pädevuse teostamisel ELTL artikli 43 alusel. Nimelt tähendab selle kaalutlusõiguse teostamine seda, et liidu seadusandja peab ette nägema ja hindama keerukaid ja ebakindlaid ökoloogilisi, teaduslikke, tehnilisi ja majanduslikke arengusuundi. Kuigi liidu institutsioonid peavad teadusuuringuid ja teaduslikke arvamusi arvesse võtma, peavad poliitilise valiku ühiskonna jaoks sobiva kaitsetaseme kindlaksmääramisel tegema need institutsioonid, mitte teadlased.

Mis puudutab liidu lepinguvälist vastutust, siis esimene tingimus, mis käsitleb konkreetsele liidu institutsioonile või organile etteheidetava tegevuse õigusvastasust, nõuab, et tuvastatud oleks üksikisikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine. Selle nõude eesmärk on õigusvastase akti laadist olenemata vältida, et risk, et institutsioon peab asjaomaste ettevõtjate väidetava kahju kandma, ei pärsiks tema suutlikkust oma pädevust üldistes huvides täiel määral rakendada, seda nii õigustloova või majanduspoliitilisi valikuid hõlmava tegevuse puhul kui ka tema halduspädevuse vallas, ilma et samas jääksid eraõiguslike isikute kanda ilmsetest ja lubamatutest rikkumistest tulenevad tagajärjed.

Ettevaatuspõhimõte on liidu õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb ELTL artiklist 11, ELTL artikli 168 lõikest 1, ELTL artikli 169 lõigetest 1 ja 2 ning ELTL artikli 191 lõigetest 1 ja 2, ning see kohustab asjaomaseid ametiasutusi võtma asjassepuutuvate õigusnormidega neile antud pädevuste rakendamise konkreetses raamistikus sobivaid meetmeid, et ennetada teatud võimalikke riske rahvatervisele, julgeolekule ja keskkonnale, pannes nende huvide kaitsega seotud nõuded tähtsamale kohale kui majanduslikud huvid. Seega võimaldab ettevaatuspõhimõte institutsioonidel olukorras, kus ei ole teaduslikult tõendatud inimeste tervist ohustava riski olemasolu või ulatus, võtta kaitsemeetmeid, ilma et nad ootaksid ära, et täielikult oleks selgunud selle riski tegelikkus ja tõsidus või et avalduks kahjulik mõju tervisele. Lisaks, kui väidetava ohu olemasolu või selle ohu ulatuse üle ei ole võimalik kindlalt otsustada, kuna teostatavate uuringute tulemused ei ole piisavad, lõplikud või täpsed, kuid riski realiseerumise korral on tegelik kahju rahvatervisele tõenäoline, õigustab ettevaatuspõhimõte piiravate meetmete võtmist juhul, kui need on mittediskrimineerivad ja objektiivsed.

Sellised õigusnormid, nagu on sätestatud määrustes nr 318/2007 ja nr 139/2013, milles sätestatakse loomatervishoiunõuded ja karantiinitingimused teatavate lindude impordil ühendusse, – mis teevad lindude impordi liitu sõltuvaks tingimusest, et need on pärit sellistest kolmandatest riikidest, mis võivad anda samaväärseid tagatisi nagu liidus kehtivad –, on kooskõlas direktiivi 92/65, milles sätestatakse selliste loomade, sperma, munarakkude ja embrüote ühendusesisest kauplemist ja ühendusse importimist reguleerivad loomatervishoiunõuded, mille suhtes ei kohaldata direktiivi 90/425/EMÜ A lisa I jaotises osutatud ühenduse erieeskirjades sätestatud loomatervishoiunõudeid, eesmärgi ja nõuetega ning ettevaatuspõhimõttega, olemata seejuures ebaproportsionaalsed.

Mis puudutab määrustes nr 318/2007 ja nr 139/2013 sätestatud nõuet, mille kohaselt peavad loomad pärinema heakskiidetud kasvandusest, milles neid kasvatatakse vangistuses, ning mitte nende looduslikust elupaigast, siis võttes arvesse ebakindlust seoses looduses püütud metslindude tervise seisundiga, tuleb tõdeda, et see nõue koos tõhusa veterinaariasüsteemi nõudega, kujutab endast kolmandast riigist päritolumaal loomade tervise üle teostatava järelevalve ja nende ennetava kontrollimise vältimatut eeldust, mis omakorda eeldab, et see kolmas riik annab liidus kehtivate tagatistega samaväärsed tagatised ja on kantud nende kolmandate riikide loetellu, millest loomade importimine liitu on lubatud. Seega tuleb eelneva loa põhimõtet, mis põhineb nende määruste õiguslikel alustel ja ettevaatuspõhimõttel, kohaldada nii, et tuginetakse tagatiste saamisele seoses selles riigis heakskiidetud kasvanduses kasvatatud lindude tervise järelevalvega, mitte ei tugineta neile oletustele, mis seonduvad kolmandast riigist päritolumaa üldise terviseolukorraga. Need tagatised võimaldavad nimelt piisava teadusliku kindlusega tuvastada, kas asjaomane riik on olenemata tema geograafilisest asukohast ja sellistest oletustest haigusest vaba.

Sellest järeldub, et kuivõrd looduses püütud metslindude liitu importimise keeld kujutab endast kolmandate riikide eelneva loa põhimõttest tulenevate tagatiste loogilist tagajärge, ei teinud komisjon seoses proportsionaalsuse põhimõtte või ettevaatuspõhimõttega ilmselget viga ega pannud toime selget rikkumist, kui ta nõudis selliseid tagatisi määrustes nr 318/2007 ja nr 139/2013 oma ulatusliku kaalutlusõiguse raames vastavalt ELTL artiklile 43. Mis puudutab looduses püütud metslindude liitu importimise keelu geograafilise ulatuse proportsionaalsust, siis oleks komisjon saanud ületada oma kaalutlusõigust ja rikkuda proportsionaalsuse põhimõtet ainult siis, kui ta oleks keeldunud lubamast selliste lindude importi, mis pärinevad lindude gripist ilmselgelt puutumata piirkondadest. Ent kuna puuduvad asjaolud, mis kinnitaks selgelt ja piisavalt veenvalt, et teatavad riigid või teatavad kontinendid ning iseäranis Lõuna-Ameerika ja Okeaania on püsivalt lindude gripi viirusest puutumata või et looduses püütud metslinnud ei kujuta endast üldiselt mingit selle viiruse levimise riski, tuleb seega järeldada, et teaduslik ebakindlus seoses liidus lindude gripi levimisega, mida põhjustab looduses püütud metslindude import kolmandatest riikidest üle maailma, on jätkuvalt suur.

(vt punktid 66, 68–72, 84 ja 85)