27

Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 22–43 vaidluse taustast järgmise kokkuvõtte: „22 Konsortium Südtiroler Baumschuler, kelle õigusjärglane on [Schniga], esitas 18. jaanuaril 1999 CPVO‑le sordikaitse taotluse [alusmääruse] alusel […]. Asjaomane taotlus registreeriti numbri 1999/0033 all. Sort, mille kaitset sel moel taotleti, on liigi Malus Mill õunasort nimetusega Gala Schnitzer (edaspidi „kandidaatsort“). 23 1999. aasta veebruaris tegi CPVO Bundessortenamti (Saksamaa föderaalne sordiamet, edaspidi „BSA“) Wurzenis (Saksamaa) asuvale kontrollikeskusele ülesandeks teha kandidaatsordi registreerimiskatsed kooskõlas [alusmääruse] artikli 55 lõikega 1. Võrdlussordina kasutati registreerimiskatsetel sorti Baigent (edaspidi „võrdlussort“), mida peeti kandidaatsordiga kõige sarnasemaks. 24 2001. aastal ilmnes, et Schniga poolt registreerimiskatsete tarvis esitatud taimematerjal oli viirusekandja. Registreerimiskatsed seetõttu peatati ning neid jätkati 2002. aasta kevadel, kui CPVO oli andnud Schnigale loa esitada kandidaatsordi uus, terve materjal. Registreerimiskatsed jätkusid 2003. ja 2004. aastal […]. 25 BSA teatas 18. jaanuari 2005. aasta kirjas CPVO‑le järgmist: „Saatsime teile 13. jaanuaril 2005 [CPVO] nimel läbiviidud [kandidaat]sordi DUS katsete vahearuande. Leiame, et kandidaatsort on [võrdlus]sordist eristatav tunnuse põhjal, mida praegu [protokollis] CPVO TP/14/1 ei ole ette nähtud: „õis: tolmukaniitide alumise osa värv (pärast tolmukapeade avanemist)“ […]. […] On esitatud tõendid väitmaks, et see tunnus on piisavalt ühtlik, korduv ja annab tõendust küllaldastest erinevustest sortide vahel ning võimaldab seetõttu eristamist […] Selles kontekstis tehti [protokolli UPOV TG/14/9] läbivaatamise raames ettepanek lisada asjaomane tunnus, kuid see ettepanek lükati tagasi, et tunnuste arv jääks mõistlikkuse piiridesse. Meie mõtet toetati ning meil soovitati esitada koos vahearuandega taotlus selle tunnuse uue tunnusena kasutamise loa saamiseks vastavalt [protokolli] CPVO TO/14/1 punktile [III 3].“ 26 7. veebruaril 2005 esitas CPVO Schnigale täiendava vahearuande märkmega „eriliste märkusteta“. 27 BSA saatis 19. detsembril 2005 CPVO‑le ja Schnigale registreerimiskatsete lõpparuande (edaspidi „katsete lõpparuanne“), milles tegi järelduse, et kandidaatsort oli ühtne, püsiv ja võrdlussordist eristatav tunnuse „Vili: triipude laius“ põhjal. 28 Katsete lõpparuande punktis 9 on kirje „Siseriiklike katsete kontrollisuuniste kuupäev ja/või dokumendinumber“ all järgmine märge: „27. märts 2003, CPVO TP/14/1“. 29 Katsete lõpparuande punktidest 16 ja 17 nähtub kandidaatsordi võrdlemise kohta võrdlussordiga, et kandidaatsordil esinevad laiad triibud (märkus 7), samas kui võrdlussordil esinevad kitsad kuni keskmised triibud (märkus 4); see seisukoht põhineb 6. aprilli 2005. aasta protokolli UPOV TG/14/9 tunnusele nr 40 vastava täiendava tunnuse „Vili: triipude laius“ (edaspidi „vaidlusalune täiendav tunnus“) hindamisel. CPVO märgib selle kohta, et vaidlusalust täiendavat tunnust protokollis [CPVO TP/14/1] ega protokollis [UPOV TG/14/8] ei olnud […]. 30 24. jaanuari 2006. aasta kirjaga teatas CPVO BSA‑le, et katsete lõpparuandes oli osundatud ekslikke kontrollisuuniseid ja et katsete aruande alusena ei tule kasutada mitte (2003. aasta märtsis vastu võetud) protokolli CPVO TP/14/1, vaid (1995. aastal vastuvõetud) protokolli UPOV TG/14/8, sest just viimane oli kehtiv kandidaatsordi katsetamise otsuse vastuvõtmise ajal 1999. aasta jaanuaris. 31 BSA esitas 9. veebruaril 2006 CPVO‑le katsete lõpparuande muudetud versiooni. Selle muudetud versiooni punkt 17 on sõnastatud järgmiselt: „[S]orti katsetati vastavalt [protokollile UPOV TG/14/8]. Sordikirjeldus koostati katsetamisperioodi ajal jõustunud 27. märtsi 2003. aasta [protokolli] CPVO TP/14/1 tunnuste tabeli alusel. See võimaldab arvata [kandidaat]sordi hilisema prioriteediga sortide võrdluskogu hulka. Sort on eristatav, püsiv ja ühtlik mõlema [protokolli] tähenduses.“ 32 Menetlusse astujad Brookfield New Zealand Ltd ja Elaris SNC, kes on vastavalt võrdlussordi kaitseõigusele vastava litsentsi omanik ja selle õiguse enda omanik, esitasid 5. mail 2006 [alusmääruse] artikli 59 alusel CPVO‑le vastuväited kandidaatsordile kaitse andmisele. Vastuväited tuginesid võrdlussordi varasemale kaitseõigusele. 33 Vastuväidete põhistamiseks esitatud väited olid järgmised: esiteks [alusmääruse] artikli 61 lõike 1 punkti b kohane väide, kuivõrd CPVO oleks pidanud kaitsetaotluse tagasi lükkama, sest Schniga ei järginud registreerimiskatsete tarvis materjali esitamise kohta CPVO poolt kehtestatud tingimusi, ja teiseks selle määruse artikli 7 kohane väide, kuivõrd kandidaatsort ei eristu nende väitel võrdlussordist. 34 CPVO juhataja kiitis 14. detsembri 2006. aasta otsusega (mida parandati 5. veebruaril 2007) heaks vaidlusaluse täiendava tunnuse kasutamise kandidaatsordi ja võrdlussordi eristamiseks. Seevastu ei ole selles otsuses nimetatud täiendavat tunnust „antotsüaanist tingitud tolmukaniidi alumise osa värv“, mida oli samuti nimetatud katsete lõpparuandes. Otsus põhineb sõnaselgelt [rakendusmääruse] artiklil 23. 35 CPVO komitee, kes on pädev otsustama ühenduse sordikaitse andmisele esitatud vastuväidete üle, andis oma 26. veebruari 2007. aasta otsustega kandidaatsordile taotletud kaitse (edaspidi „kaitse andmise otsus“) ja lükkas vastuväited tagasi (edaspidi „vastuväidete tagasilükkamise otsused)“. Ta tugines eeskätt sellele, et „tehnilistel põhjustel“ oli õigustatud vaidlusaluse täiendava tunnuse arvessevõtmine vaatamata sellele, et seda ei olnud kaitsetaotluse esitamise kuupäeval kehtinud protokollides märgitud. 36 Menetlusse astujad esitasid 11. aprillil 2007 mõlemad [alusmääruse] artiklite 67–72 alusel kaitse andmise ja vastuväidete tagasilükkamise otsuste peale kaebuse CPVO apellatsiooninõukogule (edaspidi „apellatsiooninõukogu“). 37 Apellatsiooninõukogu rahuldas need kaebused 21. novembri 2007. aasta otsusega liidetud asjades A 003/2007 ja A 004/2007, tühistas kaitse andmise ja vastuväidete tagasilükkamise otsused ning lükkas kaitsetaotluse tagasi; seda tehes võttis ta seisukoha käesoleva kohtuotsuse punktis 33 kirjeldatud väidetest vaid esimese suhtes […]. 38 Apellatsiooninõukogu 21. novembri 2007. aasta otsus tühistati 13. septembri 2010. aasta otsusega Schniga vs. CPVO – Elaris ja Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) (T‑135/08, […] EU:T:2010:397) tühistamishagi alusel, mille Schniga oli esitanud Üldkohtule. Selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebus jäeti rahuldamata 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsusega Brookfield New Zealand ja Elaris vs. CPVO ja Schniga (C‑534/10 P, […] EU:C:2012:813). 39 Apellatsiooninõukogu vaatas seetõttu menetlusse astujate esitatud kaebused uuesti läbi käesoleva kohtuotsuse punktis 33 kirjeldatud teise väite seisukohast, millega CPVO‑le heideti ette taotletud kaitse andmist sordile, mis ei ole eristatav. Apellatsiooninõukogu tühistas […] [vaidlusaluste] otsustega […] uuesti kaitse andmise ja vastuväidete tagasilükkamise otsused ning lükkas kaitsetaotluse tagasi. 40 Ühelt poolt leidis apellatsiooninõukogu [alusmääruse] artikli 56 lõike 2 ning [rakendusmääruse] artiklite 22 ja 23 alusel sisuliselt järgmist: — registreerimiskatsete osas kehtivaks protokolliks ja kontrollisuunisteks olid kogu aeg protokoll UPOV TG/14/8 […] ja protokoll CPVO TP/14/1 […] ([vaidlusaluste] otsuste punkt 19); — nimetatud protokollides ei olnud märgitud vaidlusalust täiendavat tunnust; — Schniga ei olnud tehnilises ankeedis ega katsetamisperioodi ajal taotlenud, et vaidlusalust täiendavat tunnust võetaks protokolli CPVO TP/14/1 punkti III 6 alusel arvesse ([vaidlusaluste] otsuste punkt 21); — vaidlusalust täiendavat tunnust ei olnud nimetatud BSA 18. jaanuari 2005. aasta kirjas CPVO‑le ja BSA ei olnud selle kohta esitanud CPVO‑le ühtegi taotlust; nimetatud tunnust nimetati esimest korda katsete lõpparuandes ning seejärel CPVO juhataja 14. detsembri 2006. aasta otsuses, millega kiideti heaks selle kasutamine ([vaidlusaluste] otsuste punkt 22); — neil tingimustel kujutas asjaolu, et BSA võttis registreerimiskatsete käigus arvesse täiendavat tunnust, mida sel ajal kehtinud protokoll CPVO TP/14/1 ette ei näinud, selle protokolli punkti III 3 rikkumist ([vaidlusaluste] otsuste punkt 25); — CPVO juhataja 14. detsembri 2006. aasta otsuses, millega lubati tagasiulatuvalt kõnealust täiendavat tunnust registreerimiskatsete käigus kasutada, oli tehtud oluline viga, sest see oli vastu võetud ligi 12 kuud pärast katsete lõpparuannet ega olnud õigustatud, eeskätt [rakendusmääruse] artikli 22 lõike 2 seisukohast ([vaidlusaluste] otsuste punkt 26). 41 Apellatsiooninõukogu viitas [vaidlusaluste] otsuste punktis 27 sellega seoses oma 8. oktoobri 2009. aasta otsusele asjas A 010/2008 (JEWEL), mille kohaselt täiendava tunnuse kasutamise peab CPVO juhataja eelnevalt heaks kiitma, selleks et oleks tagatud õiguskindlus, kaitsetaotluste menetlemise objektiivsus ja kõigi asjaosaliste toimimisviisi etteaimatavus. 42 Teiselt poolt asus apellatsiooninõukogu [vaidlusaluste] otsuste punktides 28 ja 29 seisukohale, et registreerimiskatsed olid vaidlusalust täiendavat tunnust puudutavas osas lisaks ja igal juhul kehtetud seetõttu, et need tehti ainult ühe aasta jooksul, see tähendab 2005. aastal, nagu tunnistas BSA, samas kui kõiki teisi tunnuseid oli katsetatud kahe järjestikuse kasvutsükli vältel 2004. ja 2005. aastal. See kujutas tema arvates asjas kohaldatavate protokollide ja kontrollisuuniste ning eeskätt protokollide UPOV TG/1/3 ja UPOV TG/14/8 ilmselget rikkumist; need nõuavad õunasortide puhul ühtlikkuse ja püsivuse tuvastamiseks katsete tegemist vähemalt kahe kasvutsükli vältel. 43 Sellest tulenevalt järeldas apellatsiooninõukogu [vaidlusaluste] otsuste punktides 30 ja 31, et kandidaatsorti ei saa õiguspäraselt pidada võrdlussordist eristatavaks.“