KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PHILIPPE LÉGER

esitatud 23. veebruaril 20061( )

Kohtuasi C‑353/04

Nowaco Germany

versus

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa))

Eksporditoetused – Määrus (EMÜ) nr 3665/87 – Toetuse maksmise tingimused – Veatu ja standardne turustuskvaliteet – Kodulinnuliha – Kodulinnuliha turustusnormide kohaldamine ühenduses – Määrus (EMÜ) nr 2913/92 – Defektsete ühikute lubatud arv – Eeskirjad lubatud hälbest kinnipidamise kontrollimiseks võetavate proovide suuruse kohta – Eeskirjade rikkumine – Tagajärjed

1. Käesolev eelotsusemenetlus algatati kohtuvaidluses eksporditoetuste üle, mis kuulusid tasumisele kahe partii külmutatud kanaliha saadetise eest. Seoses asjaomase ekspordiga võttis liikmesriigi toll proovi ja varuproovi, mille uurimisel ilmnes, et saadetises esines murtud ja ilma lihaskoeta luid.

2. Bundesfinanzhof (Saksamaa) küsib Euroopa Kohtult, kas seda liiki toote turustamist ühenduses reguleerivad õigusnormid on kohaldatavad selleks, et kindlaks määrata, kas vaidlusalune kanaliha oli veatu ja standardse turustuskvaliteediga ja kas sellelt oli seega õigus saada eksporditoetusi.

3. Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, soovib see kohus ühtlasi teada, millised järeldused tuleb teha asjaolust, et mõlemad võetud proovid või ainult üks nendest näitas nõuetele mittevastavate toodete esinemist, kuigi nende proovide arv ei võimalda kontrollida, kas selle toote ühenduses turustamise raames kohaldatavat lubatud hälvet ületati.

I. Õiguslik raamistik

A. Eksporditoetuste andmist reguleerivad sätted

4. Eksporditoetuste eesmärk on katta konkreetse toote puhul maailmaturul kehtiva hinna ja selle toote puhul ühenduses kehtiva kõrgema hinna vahe. Toetusi finantseeritakse ühenduse eelarvest, täpsemini Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondist (EAGGF).

5. Eksporditoetuste kord oli põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kindlaks määratud komisjoni määrusega (EMÜ) nr 3665/87.( ) Selle määruse II jaotise „Eksport kolmandatesse riikidesse” 1. peatükk pealkirjaga „Õigus eksporditoetusele” sisaldab sätteid, mis on toetuse saamise õiguse aluseks. Selle määruse artikkel 13, mis kuulub 1. peatükki, sätestab:

„Toetust ei anta toodetele, mis pole veatu ja standardse turustuskvaliteediga, ega inimtoiduks mõeldud toodetele, mille omadused ja seisukord välistavad nende kasutamise kõnealusel eesmärgil või piiravad seda oluliselt.”

6. Pärast põhikohtuasja asjaolude toimumist tunnistati määrus nr 3665/87 kehtetuks ja asendati komisjoni määrusega (EÜ) nr 800/1999.( ) Viimati nimetatud määruse artikli 21 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:

„Toetust ei anta toodetele, mis pole ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päeval veatu ja standardse turustuskvaliteediga.

Tooteid peetakse esimeses lõigus sätestatud nõuetele vastavaks, kui neid saab normaalsetes tingimustes ühenduse territooriumil turustada toetusetaotluses esitatud nimetuse all ja inimeste tarbeks mõelduna ei välista ega piira toodete omadused ja seisukord oluliselt nende kasutamist kõnealusel eesmärgil.

Toodete vastavust esimeses lõigus sätestatud nõuetele kontrollitakse vastavalt ühenduses kehtivatele normidele ja tavadele.

[…]”

7. Euroopa Kohus otsustas oma 26. mai 2005. aasta kohtuotsuses SEPA,( ) et see artikkel 21, mis näeb ette, et tooted on veatu ja standardse turustuskvaliteediga, „kui neid saab ühenduses tavalistel tingimustel turustada”, ei muuda määruse nr 3665/87 artikliga 13 loodud õiguslikku olukorda, vaid kinnitab seda.( )

B. Kodulinnuliha turustamise suhtes ühenduses kehtivad õigusnormid

8. Nõukogu määrus (EMÜ) nr 1906/90( ) kehtestab ühenduses kodulinnuliha turustamise üldeeskirjad. Mõistet „kodulinnuliha” kasutatakse selles määruses inimtoidu nõuetele vastava kodulinnuliha tähenduses.( )

9. See määrus näeb nimelt ette, et see liha klassifitseeritakse nõuetele vastavuse ja rümpade või jaotustükkide väliskuju järgi A- või B-klassi.

10. Kõnealuse määruse artikli 1 lõike 3 esimene taane sätestab samuti, et määruse sätted ei kehti ühendusest eksporditava kodulinnuliha kohta.

11. Määruse nr 1906/90 rakenduseeskirjad on kehtestatud komisjoni määrusega (EMÜ) nr 1538/91.( )

12. Selle määruse artikli 6 kohaselt peavad linnurümbad ja jaotustükid A- või B-klassi klassifitseerimiseks vastama mitmetele kvaliteedi miinimumnõuetele. See tähendab, et väljapanekut arvesse võttes peavad rümbad olema terved, puhtad ja ilma võõrlisandita, mustuse ja vereta, ilma kõrvallõhnata, nähtavate vereplekkideta, välja arvatud väikesed ja märkamatud plekid, ning ilma suurte muljumisteta. Rümbad peavad olema ka ilma väljaulatuvate murtud luudeta.( )

13. Kui kodulinnuliha müüakse partii kaupa, see tähendab sama liiki, tüüpi ja samast tapamajast või lihalõikusettevõttest pärit ühikutes,( ) on lubatud hälbed artiklis 6 sätestatud nõuetest. Need on sedastatud määruse nr 1538/91 artiklis 7, mis sätestab:

„1. Artiklite 1, 2 ja 6 eiramisest tulenevaid otsuseid võib teha üksnes terve partii kohta, mida on kontrollitud vastavalt käesoleva artikli sätetele.

[…]

3. Artiklis 1 määratletud üksiktoodetest võetakse pisteliselt järgmise suurusega proov igast tapamajas, lihalõikusettevõttes, hulgimüügi- või jaemüügilaos kontrollitavast partiist, ning importimisel kolmandatest riikidest tehakse seda tollivormistuse ajal:

[…]”

14. Sama artikli lõikes 3 esitatud tabelis on märgitud, kui suur peab olema proov olenevalt partii suurusest. Nii tuleb 100–500 ühikuga partii puhul prooviks võtta 30 ühikut. Proovi suurus on 50 ühikut 501–3200 ühikuga partii puhul ja 80, kui partiis on üle 3200 tooteühiku.

15. Selles tabelis on märgitud ka defektsete ühikute lubatud arv proovi suuruse kohta. 100–500 ühikuga partii kohta on prooviks võetud 30 ühiku kohta lubatud defektsete ühikute arv kokku 5, mis hõlmab 2 ühikut, mis on defektsed määruse nr 1538/91 artikli 6 lõikes 1 sätestatud nõudeid arvestades. 501–3200 ühikuga partii kohta on prooviks võetud 50 ühiku kohta lubatud defektsete ühikute arv kokku 7, mis hõlmab 3 ühikut, mis ei vasta sama artikli 6 ettekirjutustele. Üle 3200 ühikuga partii puhul on prooviks võetud 80 ühiku korral lubatud defektsete ühikute arv kokku 10, mis hõlmab 4 ühikut, mis ei vasta kõnealuse artikli 6 nõuetele.

16. Sama määruse artikli 7 lõike 5 kohaselt võib B-klassi lihapartii puhul lubatud hälve olla kahekordne.

17. Kõnealuse määruse artikli 7 lõige 6 sätestab, et kui kontrollitud partii ei vasta nõuetele, keelab järelevalveasutus selle turustamise või, kui toode pärineb kolmandast riigist, siis toote impordi, kuni tõendatakse, et see vastab artiklitele 1 ja 6.

C. Kontrollieeskirjad

18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92,( ) mis reguleerib kogu ühenduse liikmesriikide kaubandust kolmandate riikidega. Tolliseadustikku kohaldatakse seega ekspordile ühendusest kolmandatesse riikidesse.

19. Selle määruse artiklid 70 ja 71 näevad ette õigusliku eelduse, mille alusel peetakse osa kauba puhul läbi viidud uurimise tulemusi kehtivaks kogu kauba kohta. Need artiklid on sõnastatud järgmiselt:

„Artikkel 70

1. Kui kontrollitakse ainult osa tollideklaratsioonis nimetatud kaupa, kehtivad osalise kontrolli tulemused kogu kõnealuses tollideklaratsioonis nimetatud kauba suhtes.

Kui deklarant leiab, et osalise kontrolli tulemused deklareeritud kauba ülejäänud osa kohta ei kehti, võib ta taotleda kauba täiendavat kontrolli.

2. Kui tollideklaratsiooni vorm hõlmab kaht või enamat kaubaartiklit, loetakse lõike 1 kohaldamisel, et iga kaubaartikliga seotud andmed moodustavad eraldi tollideklaratsiooni.

Artikkel 71

1. Tollideklaratsiooni kontrollimise tulemusi kasutatakse, kohaldades sätteid, millega reguleeritakse tolliprotseduuri, millele kaup on suunatud.

2. Kui tollideklaratsiooni ei kontrollita, kohaldatakse lõikes 1 nimetatud sätteid kõnealuse tollideklaratsiooni andmete alusel.”

20. Ühenduse õiguses on ka erisätted eksporditoetust saavate põllumajandustoodete ekspordil ette nähtud kontrolli kohta. Need sätted on üldraamistikuna ette nähtud nõukogu määruses (EMÜ) nr 386/90.( ) See määrus sätestab, et liikmesriigid teevad kaupade füüsilist kontrolli ekspordiformaalsuste täitmise ajal ja enne kõnealuste kaupade eksportimiseks loa andmist dokumentide alusel, mis esitatakse koos ekspordideklaratsiooniga.( ) Seda füüsilist kontrolli tuleb teha pisteliselt, tihti ja ette hoiatamata.( )

21. Eksporditoetuste saamise tingimustele vastavate toodete füüsilise kontrolli rakenduseeskirjad on sätestatud komisjoni määruses (EÜ) nr 2221/95( ).

22. Kõnealuse määruse artikkel 5 sätestab:

„1. Määruse (EMÜ) nr 386/90 artikli 2 [punkti] a kohaldamisel käsitatakse füüsilise kontrollina vastavuse kindlakstegemist ekspordideklaratsiooni, kaasa arvatud koos sellega esitatud dokumentide, ning kaupade koguse, laadi ja omaduste vahel.

Lisas kirjeldatud olukorra puhul tuleb kohaldada lisas märgitud meetodeid.

Ekspordiriigi tolliasutus tagab määruse (EÜ) nr 3665/87 artikli 13 järgimise.

[…]”

II. Põhikohtuasja asjaolud

23. Nowaco Germany (edaspidi „Nowaco”) deklareeris 1997. aasta detsembris ja 1998. aasta veebruaris ekspordiks kaks külmutatud kanade saadetist, mis koosnesid vastavalt 2647 ja 2750 kastist. Kummastki saadetisest võttis Saksa pädev kontrolliasutus proovi ja varuproovi. 1997. aasta detsembri saadetisest võetud kahe proovi kontrollimisel selgus, et saadetises esines murtud ja ilma lihaskoeta luid. 1998. aasta veebruari saadetise puhul esines väljaulatuvaid murtud vasaku tiiva luid ainult esimeses proovis, teine proov oli veatu.

24. Hauptzollamt leidis, et eksporditoetusi ei maksta kummagi saadetise eest.

25. Selle otsuse peale Nowaco esitatud kaebuse kohta otsustas Finanzgericht, et hagejal on õigus saada pool 1998. aasta veebruari saadetise eest saadaolevast eksporditoetusest, ja jättis kaebuse ülejäänud osas rahuldamata.

26. See kohus leidis seega, et kaupa ei saanud pidada veatu ja standardse turustuskvaliteediga kaubaks, kuna see ei vastanud määruses nr 1538/91 kehtestatud normidele kodulinnuliha ühenduses turustamise kohta. Ta otsustas siiski, et Nowacol oli õigus saada pool 1998. aasta veebruari saadetise eest saadaolevast eksporditoetustest, sest vastavalt tolliseadustiku artiklis 70 sätestatud eeldusele tuli arvestada, et see saadetis koosnes 50% ulatuses veatu ja standardse turustuskvaliteediga toodetest.

27. Nowaco ja Hauptzollamt esitasid selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse. Nowaco väidab, et tal on õigus kogu eksporditoetusele nii 1997. aasta detsembri kui ka 1998. aasta veebruari külmutatud kanade saadetiste eest. Hauptzollamt seevastu väidab, et toetust võib saada ainult 1998. aasta veebruari saadetise eest ja 48,1% ulatuses vastavalt esimese, lahtisi murtuid luid sisaldava proovi ja teise, veatu proovi kaalu vahelisele suhtele.

III. Eelotsuse küsimused

28. Bundesfinanzhof otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised küsimused:

„1. Kas selleks, et kindlaks määrata, kas kaup, millele taotletakse eksporditoetust, on veatu ja standardse turustuskvaliteediga, võib kohaldada komisjoni 5. juuni 1991. aasta määrust (EMÜ) nr 1538/91, millega kehtestatakse määruse (EMÜ) nr 1906/90 (teatavate kodulinnuliha turustusnormide kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad?

2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis:

a) kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artiklit 70 kohaldatakse selleks, et kindlaks määrata, kas kaup, millele taotletakse eksporditoetust, on veatu ja standardse turustuskvaliteediga;

b) kas määruse (EMÜ) nr 2913/92 artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eeldust kohaldatakse ka siis, kui vaadatakse läbi vaid üks kaubaproov ja kui vastavalt kohaldatavatele ühenduse õigusnormidele on kauba defektid teataval määral siiski lubatud ja seega need õigusnormid eeldavad ning näevad otsesõnu ette, et defektide lubatud määra järgimise tuvastamiseks peab teatavat miinimumarvu proove füüsiliselt kontrollima?

3. Kui vastus nii teise küsimuse punktile a kui ka teise küsimuse punktile b on jaatav, siis:

milline on eespool nimetatud ühtse kvaliteedi eelduse toime siis, kui ühe deklaratsiooni alusel eksporditavatest saadetistest võetakse mitu proovi ja kui proovide ühe osa läbivaatamine kinnitab veatut ja standardset turustuskvaliteeti, samas kui proovide teise osa läbivaatamine kinnitab, et veatu ja standardne turustuskvaliteet puudub?”

IV. Õiguslik analüüs

A. Esimene eelotsuse küsimus

29. Esimese eelotsuse küsimusega soovib Bundesfinanzhof sisuliselt teada, kas määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et kodulinnuliha peetaks selle sätte mõistes veatu ja standardse turustuskvaliteediga lihaks ja see annaks õiguse saada eksporditoetust, peab kodulinnuliha vastama määruse nr 1538/91 artiklites 6 ja 7 ette nähtud kvaliteedistandarditele ja lubatud hälbele.

30. Bundesfinanzhof märgib oma eelotsusetaotluses, et ta esitab selle küsimuse sellepärast, et ühelt poolt on määruses nr 1538/91 kehtestatud määruse nr 1906/90 rakenduseeskirjad ja viimases on sõnaselgelt sätestatud, et see ei kehti ühendusest eksporditava kodulinnuliha suhtes. Teiselt poolt on käesoleva asja suhtes kohaldatavas määruse nr 1538/91 versioonis ette nähtud selle määruse artiklis 6 sätestatud nõuetest lubatud hälbed ainult „kinnispakkide” kohta, mitte pakkimata külmutatud kanade kohta.

31. Arvestades Euroopa Kohtu seisukohta eespool viidatud kohtuotsuses SEPA, olen ma arvamusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt.

32. Nimelt leidis Euroopa Kohus selles kohtuotsuses, et määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et ühendusest kolmandasse riiki eksporditavat toodet võiks pidada „veatut ja standardset turustuskvaliteeti” omavaks ja seega eksporditoetuse saamist võimaldavaks, peab seda saama ühenduses „tavalistel tingimustel” turustada.( ) Ta otsustas kõnealuses kohtuotsuses, et veiseliha, mille inimtoiduks turustamise suhtes kehtivad ühenduses teatavad piirangud, nimelt et seda võib müüa ainult kohalikul turul, ei saa pidada veatu ja standardse turustuskvaliteediga kaubaks kõnealuse artikli 13 mõttes.( )

33. Eespool viidatud kohtuotsusest SEPA võib seega järeldada, et selleks, et toodet võiks pidada määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes veatu ja standardse turustuskvaliteediga tooteks, peab see vastama kvaliteedinormidele, mida ühenduses kohaldatakse selleks, et toodet inimtoiduks turustada.

34. Kuivõrd inimtoiduks mõeldud kodulinnuliha turustamise suhtes ühenduses kehtisid põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal määrusega nr 1538/91 ette nähtud kvaliteedinõuded, tuleb nende nõuete põhjal kindlaks määrata, kas kodulinnuliha partii kolmandasse riiki eksportimisel on õigus eksporditoetusele.

35. Eespool viidatud kohtuotsuses SEPA antud tõlgendusest lähtuvalt ei saa määruse nr 1906/90 artikli 1 lõiget 3, mille kohaselt see määrus ühendusest eksporditava kauba kohta ei kehti, minu arvates mõista nii, et see välistab sellise hinnangu. Seda sätet tuleb mõista nii, et kodulinnuliha eksportimisele ühendusest ei kehti kõik määruses nr 1906/90 selle toote ühenduses turustamise kohta sätestatud üldeeskirjad, mis näevad ette selle toote klassifitseerimise kahte klassi ja toote märgistamise erinõuded.

36. Kõnealuse sätte – mis puudutab ainult määrust nr 1906/90 – kohaldamisala ei või laiendada määrusega nr 1538/91 ette nähtud kvaliteedinõuetele. Viimased on seega asjakohased hindamaks, kas kodulinnuliha, mille eest eksporditoetust taotletakse, on määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes veatu ja standardse turustuskvaliteediga.

37. Määruse nr 1538/91 artikli 6 kohaselt peavad linnurümbad ja jaotustükid vastama mitmele kvaliteedinõudele ja eelkõige olema ilma väljaulatuvate murtud luudeta, selleks et need võiksid kuuluda A- või B-klassi ja et neid saaks seega ühenduses inimtoiduks turustada. Murtud luude esinemine ei ole siiski selline oluline defekt, mis takistaks tingimusteta asjaomaste rümpade või jaotustükkide turustamist ühenduses.

38. Ühenduse seadusandja on nimelt sama määruse artiklis 7 ette näinud, et väljaulatuvate murtud luudega toodete esinemine kodulinnuliha partiis ei takista selle partii turustamist, kui nõuetele mittevastavate toodete arv ei ületa nimetatud partii suuruse järgi ja asjaomase klassi kohta kehtestatud ülemmäära. Nii ei või A‑klassi toote puhul 100–500 ühikuga partiist võetud 30 ühikuga proovi kohta olla väljaulatuvate murtud luudega ühikuid rohkem kui 2 ja rohkem kui 4 B-klassi toodete puhul. 501–3200 ühikuga A-klassi partiis ei või selliste murtud luudega ühikute lubatud arv olla üle 3 ühiku 50 ühikuga proovis ja üle 6 ühiku B-klassi partiis. Üle 3200 ühikuga partiis ei või määruse nr 1538/91 artikli 6 lõike 1 nõuetele mittevastavate ühikute lubatud arv 80 ühikuga proovis ületada 4 ühikut A-klassi partii puhul ja 8 ühikut B-klassi partii puhul.

39. Peale selle sätestab määruse nr 1538/91 artikli 7 lõige 1, et sama määruse artiklis 6 sätestatud kvaliteedinõuete eiramisest tulenevaid otsuseid võib teha üksnes terve partii kohta, mida on kontrollitud vastavalt nimetatud artikli 7 sätetele. Kodulinnuliha partii turustamist ühenduses võib seega keelata vaid juhul, kui partiist võeti artikli 7 ettekirjutustele vastava ühikute arvuga proov ja kui nõuetele mittevastavate toodete arv selles proovis ületab kõnealuses artiklis lubatud hälbe.

40. Sellest tuleneb, et ühenduses võib piiranguteta turustada kodulinnuliha partiid, milles väljaulatuvate murtud luudega toodete arv ei ole määruses nr 1538/91 kehtestatud proovi kohta lubatud hälbest suurem.

41. Vastavalt Euroopa Kohtu seisukohale eespool viidatud kohtuotsuses SEPA tuleb selliseid partiisid, mida võib seega ühenduses turustada tavalistel tingimustel, pidada veatu ja standardse turustuskvaliteediga partiideks määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes ja need annavad õiguse eksporditoetustele. Teisisõnu peab ekspordiriigi ametiasutus kodulinnuliha partii selle sätte tähenduses veatu ja standardse turustuskvaliteedi nõuetele vastavuse hindamiseks lähtuma määruse nr 1538/91 artiklis 6 sätestatud kvaliteedinõuetest ja sama määruse artiklis 7 lubatud hälbest.

42. Ma ei näe eksporditoetuste andmise eeskirjades põhjust neid lubatud hälbeid kõrvale jätta ja kohaldada selle ühenduse abi andmisel rangemaid tingimusi, kui on ette nähtud kõnealuse toote turustamiseks kogu ühenduses.

43. Pealegi, nagu märgib komisjon oma kirjalikes märkustes, kuna eksporditoetuste summa oli A-klassi ja B-klassi kodulinnuliha puhul ühesuurune, ei ole minu arvates nende toetuste andmisel vaja klassidel vahet teha. Minu arvates piisab kodulinnuliha partii eksportimisel nende toetuste saamiseks seega sellest, kui ei ületata B-klassi toodete puhul lubatud hälvet. Nimelt võivad tooted, mis vastavad nendele miinimumnõuetele, olla ühenduse territooriumil ringluses tavalistel tingimustel.

44. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on veel küsimus määruse nr 1538/91 artiklis 7 lubatud hälvete kohaldamise kohta, sest see on tema arvates ette nähtud kinnispakendis kauba kohta, ja käesoleval juhul ei ole tegemist kinnispakendis lihaga, see tähendab lõpptarbijale mõeldud lihaga.

45. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõlgendust, mille kohaselt määruses nr 1538/91 ette nähtud lubatud hälbed kehtivad kinnispakendite kohta, peaks õigeks peetama, jagan ma samuti selle kohtu hinnangut, kes leiab, et neid lubatud hälbeid tuleb analoogia alusel kohaldada ka pakendamata toodete suhtes.

46. Määruse nr 1906/90 artikli 2 punktis 4 antud definitsioonist tuleneb nimelt, et pakendatud kodulinnuliha on kodulinnuliha, mida pakutakse vastavalt nõukogu direktiivi 79/112/EMÜ( ) artikli 1 lõike 3 punktis b sätestatud tingimustele. Selles sättes on pakendatud toiduaine määratletud kui lõpptarbijale või toitlustusettevõtetele valmis kujul esitatav müügiartikkel. Järelikult, kui sellised lubatud hälbed on kehtestatud juhul, kui toode on mõeldud ostjatele, kes vajavad enim kaitset, tundub loogiline näha ette, et neid kohaldatakse ka siis, kui see sama toode on kavas müüa vahendajatele.

47. Kõiki neid põhjendusi arvestades teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et kodulinnuliha peetaks selle sätte kohaselt veatu ja standardse turustuskvaliteediga tooteks ja see annaks õiguse eksporditoetustele, peab kodulinnuliha vastama määruse nr 1538/91 artiklites 6 ja 7 kehtestatud kvaliteedinormidele ja lubatud hälvetele.

B. Teise eelotsuse küsimuse punkt a

48. Teise eelotsuse küsimuse punktis a küsib Bundesfinanzhof, kas tolliseadustiku artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eeldus on kohaldatav, kui on vaja kindlaks määrata, kas kaup, millele eksporditoetust taotletakse, on veatu ja standardse turustuskvaliteediga.

49. Nagu nägime, näeb see säte ette, et ainult osa tollideklaratsioonis nimetatud kauba kontrollimise tulemused kehtivad kogu kõnealuses tollideklaratsioonis nimetatud kauba suhtes.

50. Ma arvan, et ka sellele küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Vastavalt tolliseadustiku artiklile 1 kohaldatakse seadustikku ühenduse ja kolmandate riikide vahelise kaubanduse suhtes ja nagu kinnitab määruse nr 2221/95 – mis näeb ette eksporditoetuste saamise nõuetele vastavate põllumajandustoodete füüsilise kontrolli praktilise rakendamise korra – põhjendus 8, hõlmab nimetatud seadustik eelkõige nende toodete eksporti, mille eest on õigus saada toetust.

51. Asjaolu, mille pärast eelotsusetaotluse esitanud kohus oma sõnul selle eelotsuse küsimuse esitas ja mille kohaselt eksportija ei ole kohustatud esitama andmeid toodete füüsilise kontrolli aluseks olevas ekspordideklaratsioonis märgitud toodete veatu ja standardse turustuskvaliteedi kohta, ei muuda vastust vastupidiseks.

52. Nagu Euroopa Kohus hiljuti märkis oma 1. detsembri 2005. aasta kohtuotsuses Fleisch-Winter,( ) on eksporditud toote „veatu ja standardne turustuskvaliteet” toetuse saamiseks vajalik sisuline tingimus, ja eksportija, kes deklareerib toote eksporditoetuse taotlemise menetluses, kinnitab taotluse esitamisega vaikimisi, et tooted vastavad kõikidele toetuse saamiseks vajalikele tingimustele.( )

53. Eksporditavate toodete füüsilise kontrolli eesmärk ei ole seega üksnes kontrollida, et tooted vastavad ekspordideklaratsioonis esitatud kirjeldusele. Selle käigus kontrollitakse ka, et need tooted on veatu ja standardse turustuskvaliteediga, nagu kinnitatakse sõnaselgelt määruses nr 2221/95, mille artikli 5 lõike 1 kolmas lõik näeb ette, et ekspordiriigi tolliasutus tagab, et määruse nr 3665/87 artikli 13 nõuded on täidetud.

54. Tolliseadustiku artiklis 70 sedastatud eeldus on seega tõepoolest kohaldatav, kui on vaja hinnata, kas kõnealune kaup on veatu ja standardse turustuskvaliteediga. See järeldus vastab ühenduse tollialaste õigusnormide kahekordsele eesmärgile, milleks on ühelt poolt tagada, et eksporditoetust antakse ainult ühenduse õigusnormides sätestatud kvaliteedinõuetele vastavate toodete eest, ja teiselt poolt tagada kiire ja tõhus menetlus. Viimane eesmärk oleks ohus, kui ekspordiriigi tolliasutus peaks selleks, et hinnata, kas konkreetne kaup on tõepoolest veatu ja standardse turustuskvaliteediga, kontrollima kogu kaubapartiid, mille kohta on koostatud üks ja sama deklaratsioon.

55. Teen seega ettepaneku vastata teise eelotsuse küsimuse punktile a, et tolliseadustiku artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eeldus on kohaldatav selleks, et kindlaks määrata, kas kaup, millele taotletakse eksporditoetust, on määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes veatu ja standardse turustuskvaliteediga.

C. Teise eelotsuse küsimuse punkt b

56. Teise eelotsuse küsimuse punktiga b soovib Bundesfinanzhof sisuliselt teada, kas määruse nr 2913/92 artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eeldus on kohaldatav ka siis, kui kehtivad ühenduse sätted näevad nõuetele mittevastavate toodete arvu puhul ette lubatud hälbe ja kui eksporditavate toodete füüsilise kontrolli käigus prooviks võetud ühikute arv on lubatud hälbest kinnipidamise kindlaks tegemiseks nende sätetega ette nähtud ühikute miinimumarvust väiksem.

57. Bundesfinanzhof märgib, et ta esitab selle küsimuse sellepärast, et tolliasutus ei võtnud kummastki vaidlusalusest saadetisest prooviks piisaval arvul ühikuid selleks, et kindlaks määrata, kas määruse nr 1538/91 artiklis 7 ette nähtud lubatud hälvet on väljaulatuvate murtud luudega toodete arvu osas ületatud.

58. Ma arvan, et sellisel juhul ei saa tolliseadustiku artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud eeldust kohaldada.

59. Nägime nimelt, et selleks, et kindlaks määrata, kas kodulinnuliha, mille eest eksporditoetust taotletakse, on määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes veatu ja standardse turustuskvaliteediga, peavad ekspordiriigi asutused aluseks võtma nii määruse nr 1538/91 artiklis 6 sätestatud kvaliteedinõuded kui ka sama määruse artiklis 7 ette nähtud lubatud hälbed. Need hälbed määratakse kindlaks partii suuruse ja proovi suuruse järgi.

60. Järeldasin sellest esimesele eelotsuse küsimusele antava vastuse analüüsi raames, et selleks, et kodulinnuliha võiks pidada veatu ja standardse turustuskvaliteediga tooteks ja et see annaks õiguse eksporditoetustele, ei või 100–500 ühikuga partiis väljaulatuvate murtud luudega linnurümpade või jaotustükkide lubatud arv ületada 4 ühikut 30 ühikuga proovist, 501–3200 ühikuga partiis 6 ühikut 50 ühikuga proovist ja üle 3200 ühikuga partiis 8 ühikut 80 ühikuga proovist.

61. Nendest lubatud hälvetest kinnipidamise kontrollimine eeldab järelikult, et eksportimisele kuuluvate toodete füüsilisel kontrollimisel võtab ekspordiriigi toll sellisel arvul proove, mis vastab määruse nr 1538/91 artikli 7 ettekirjutustele. Tolliseadustiku artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eelduse kohaldamine selleks, et kindlaks määrata, kas kolmandasse riiki eksportimiseks mõeldud kodulinnuliha on tõepoolest veatu ja standardse turustuskvaliteediga, eeldab järelikult, et füüsilise kontrolli ajal võetud proov vastab määruse nr 1538/91 artikli 7 ettekirjutustele, see tähendab, et proov sisaldab 30, 50 või 80 ühikut vastavalt sellele, kas kontrollitavas partiis on 100–500 ühikut, 501–3200 ühikut või üle 3200 ühiku.

62. Teen seega ettepaneku vastata teise eelotsuse küsimuse punktile b, et määruse nr 2913/92 artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eeldus ei ole kohaldatav, kui kehtivad ühenduse sätted näevad nõuetele mittevastavate toodete arvu osas ette lubatud hälbe ja kui eksporditavate toodete füüsilise kontrollimise käigus prooviks võetud ühikute arv on nende sätetega lubatud hälbest kinnipidamise tagamiseks ette nähtud minimaalsest ühikute arvust väiksem.

D. Kolmas eelotsuse küsimus

63. Tuletan meelde, et juhul, kui vastus teise küsimuse punktidele a ja b on ühtemoodi jaatav, küsib Bundesfinanzhof, milline on eespool nimetatud ühtse kvaliteedi eelduse toime siis, kui ühe deklaratsiooni alusel eksporditavatest saadetistest võetakse mitu proovi ja kui proovide ühe osa läbivaatamine kinnitab veatut ja standardset turustuskvaliteeti, samas kui proovide teise osa läbivaatamine kinnitab, et veatu ja standardne turustuskvaliteet puudub.

64. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab selle küsimuse ainult juhul, kui vastus teise eelotsuse küsimuse punktidele a ja b on jaatav, näib see küsimus põhikohtuasja lahendamiseks vajalik isegi siis, kui – nagu ma eespool välja pakkusin – Euroopa Kohus otsustab vastata teise küsimuse punktile b eitavalt. Järelikult teen Euroopa Kohtule ettepaneku sellele kolmandale eelotsuse küsimusele vastata.

65. Põhikohtuasja asjaolusid arvestades teen Euroopa Kohtule samuti ettepaneku mitte piirduda selle küsimuse uurimisel juhuga, kus võetud proovide füüsiline kontroll annab vasturääkivaid tulemusi, nagu see oli 1998. aasta veebruari saadetise puhul. Teen ettepaneku mõista viimast küsimust nii, et sellega tahetakse teada, millised järeldused peab ekspordiriigi toll tegema juhul, kui eksporditavate toodete füüsilise kontrolli käigus võeti prooviks vähem ühikuid, kui kehtivas ühenduse õigusaktis on lubatud hälbest kinnipidamise tõendamiseks ette nähtud, ja kui nende ühikute kontrollimisel selgus, et need kõik või ainult osa neist ei vasta kõnealuse õigusakti nõuetele.

66. Käesoleval juhul otsustas Finanzgericht 1997. aasta detsembri ja 1998. aasta veebruari külmutatud kanaliha saadetistest võetud proovide kontrollimise tulemusi arvestades, et 1997. aasta detsembri saadetise eest toetust ei maksta, sest mõlemas võetud proovis esines väljaulatuvaid murtud luid, ning et 1998. aasta veebruari saadetise eest makstakse pool eksporditoetust, sest nõuetele mittevastavaid tooteid esines ainult ühes kahest võetud proovist.

67. Hauptzollamt palus Bundesfinanzhofil jätta see otsus muutmata selles osas, mis puudutab 1997. aasta detsembri saadetist, ja kinnitada, et 1998. aasta saadetise eest antakse eksporditoetust 48,1% ulatuses, see tähendab proportsionaalselt veatu proovi kaalu ja teise, väljaulatuvate murtud luudega proovi kaalu vahelise suhtega.

68. Ma arvan nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus, et neid lahendusi ei saa võetud proovide kontrollimise tulemuse põhjal õigeks pidada ei 1997. aasta detsembri ega ka 1998. aasta veebruari saadetise puhul.

69. Nimelt olen arvamusel, et kuna võetud proovid ei sisalda määruse nr 1538/91 artikli 7 ettekirjutustele vastaval arvul ühikuid, siis ei saa tolliseadustiku artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud ühtse kvaliteedi eeldust kohaldada. Käesoleval juhul võetud proovide kontrollimise tulemusi ei saa seega laiendada kõikidele kummagi saadetise kohta koostatud deklaratsioonis märgitud toodetele.

70. Selleks et kindlaks määrata, millised järeldused tuleb käesoleval juhul nende proovide kontrollimise tulemustest teha, tuleks minu arvates lähtuda määruse nr 3665/87 artiklist 13, mille kohaselt eksporditoetust ei anta, kui tooted ei ole veatu ja standardse turustuskvaliteediga.

71. Seda nõuet arvestades ei piisa minu arvates üksnes asjaolust, et käesoleval juhul võeti proovid määruse nr 1538/91 artikli 7 ettekirjutusi eirates, selleks et anda eksportijale õigus kõnealustele eksporditoetustele. Asjaolu, et nende proovide kontrollimisel tuvastati nõuetele mittevastavaid tooteid, annab alust kahelda, kas eksporditavad tooted vastavad määruse nr 3665/87 artiklis 13 sätestatud nõuetele.

72. Kuivõrd seda laadi juhtude kohta ühtseid eeskirju ei ole ja kuna EÜ artikli 10 kohaselt tagavad liikmesriigid ühenduse õigusnormide täitmise oma territooriumil, eelkõige ühise põllumajanduspoliitika raames,( ) on liikmesriigi ametiasutuste, sealhulgas kohtute ülesanne kontrollida oma siseriikliku õiguse eeskirjade kohaselt, kas nõuetele mittevastavate toodete arv asjaomases saadetises ületab kohaldatava õigusega lubatud hälbe. Ekspordiriigi tollil peab seega olema lubatud tõendada muude vahenditega kui kehtiva ühenduse õigusnormi ettekirjutusi rikkudes võetud proovidega, et selle õigusnormiga lubatud hälve on ületatud.

73. Sellegipoolest arvan ma, et kui seda ei suudeta tõendada, ei pea eksportija lõpuks eksporditoetustest ilma jääma proovide põhjal, mis ei võimalda tuvastada, et kohaldatava ühenduse õigusnormiga lubatud hälve ületati. Kohtuotsuse Derudder( ) lahendust ei peaks minu arvates seega sellisele juhule üle kandma.

74. Selles kohtuotsuses tuli Euroopa Kohtul lahendada olukord, kus deklarant vaidlustas maksenõude, mille esitas talle liikmesriigi toll riisi ühendusse importimise eest põhjusel, et tolli poolt kaubast võetud proovid ei olnud representatiivsed.( ) Oli vaja välja selgitada, kas ühenduse õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et imporditavast kaubast tolli poolt proovi võtmise juures viibinud ja selle proovi representatiivsuse vaidlustamata jätnud deklarandil või tema esindajal on võimalik proovi representatiivsus vaidlustada, kui toll palub tal pärast kõnealuse proovi analüüsimist tasuda täiendav impordimaks.

75. Euroopa Kohus otsustas, et deklarandil või tema esindajal on sellisel juhul õigus proovi representatiivsus vaidlustada. Euroopa Kohus seadis siiski sellele õigusele piirid. Ta nägi nimelt ette, et seda õigust saab kasutada vaid juhul, kui asjaomast kaupa ei ole vabastatud või, kui kaup on vabastatud, siis ainult juhul, kui kaupa ei ole mingil moel muudetud, mida peab nimetatud deklarant tõendama.( )

76. Sellest tuleneb, et kui ükski nendest tingimustest ei ole täidetud, peab deklarant leppima tagajärgedega, mis kaasnevad asjaoluga, et võetud proovi analüüs näitas, et proovis sisalduv kaup ei vasta deklaratsioonis märgitud kaubale.

77. See lahendus ei ole minu arvates ülekantav juhule, kus kohaldatavad ühenduse õigusnormid näevad sõnaselgelt ette nõuetele mittevastavate toodete arvu osas lubatud hälbe ja määravad täpselt kindlaks, kui suur peab olema kõnealuse kauba füüsilisel kontrollimisel võetav proov, et kindlaks teha, et seda lubatud hälvet ei ole ületatud. Sellisel juhul on minu arvates õigustatud lähtuda eeldusest, et asjaomase tolli ülesanne on tunda kohaldatavat ühenduse õigust ja tagada selle rakendamine. Seda hinnangut kinnitab ka määruse nr 2221/95 artikli 5 lõike 1 kolmas lõik, mis näeb ette – nagu nägime –, et ekspordiriigi tolliasutus tagab määruse nr 3665/87 artikli 13 sätete järgimise.

78. Lubatud hälbest kinnipidamise kontrollimine nõuab järelikult, et toll võtab proovi, mis vastab kodulinnuliha turustamise suhtes kehtivate ühenduse õigusnormide ettekirjutustele, see tähendab 30, 50 või 80 ühikut vastavalt eksporditavas partiis sisalduvate ühikute arvule. Kui tollil oleks lubatud proovi võtmisel piirduda kehtestatud arvust väiksema ühikute arvuga, väheneks eksporditava kauba füüsilise kontrolli tõhusus selle tagajärjel märkimisväärselt, sest nõuetele mittevastavate toodete leidmise tõenäosus on seda suurem, mida suurem on prooviks võetavate ühikute arv. Sellise füüsilise kontrolli tõttu, mis piirdub kehtestatud arvust vähemate ühikute kontrollimisega, võidakse seega anda eksporditoetusi kaubapartiide eest, mis ei vasta ettenähtud kvaliteedinõuetele.

79. Kui käesoleval juhul möönda üksnes proovide põhjal, mis võeti määruse nr 1538/91 artikli 7 ettekirjutusi eirates, et 1997. aasta detsembri ja 1998. aasta veebruari saadetised ei ole veatu ja standardse turustuskvaliteediga, tähendaks see samuti, et liikmesriikide ametiasutustel on lubatud seda õigusnormi eirata ja jätta ettevõtjad ilma õigustest, mille ühenduse seadusandja on kavatsenud neile anda.

80. See hinnang ei ole minu arvates vastuolus hiljuti antud lahendusega eespool viidatud kohtuotsuses Fleisch-Winter. Selle kohtuotsuse puhul vaieldi põhikohtuasjas eksporditoetuste üle kolmandasse riiki eksporditavate veiselihapartiide puhul, mille kohta selgus ekspordiriigi tollis läbi viidud uurimisel, et need partiid võisid pärineda Ühendkuningriigist ja võisid seega kuuluda sellest liikmesriigist väljaveo keelu alla, mis kehtestati veiste spongioosse entsefalopaatia vastu võitlemise raames.

81. Küsimus seisnes seega selles, kas määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on eksporditoetuste andmiseks nõutav, et eksportija tõendab, et eksporditav toode ei pärine liikmesriigist, millest eksportimine on keelatud, juhul kui riigi ametiasutustel on andmeid, et toote suhtes kehtib ekspordikeeld. Euroopa Kohus otsustas, et juhul kui siseriiklikel ametiasutustel on andmeid, mis näitavad, et toote suhtes kehtib ekspordikeeld, siis selleks, et talle makstaks toetust, peab eksportija tõendama, et eksporditud toode ei pärine liikmesriigist, millest eksportimine on keelatud.( )

82. Kahtluse korral kauba päritolu suhtes on seega eksportija ülesanne tõendada, et kaup ei pärine liikmesriigist, millest väljavedu teise riiki on keelatud. Märgin siiski, et sellele otsusele jõudmiseks tuvastas Euroopa Kohus, et kõnealuse kauba päritolu võib pidada õiguslikuks omaduseks, mille tõendamist ei võimalda toodete füüsiline kontroll, mille toll peab määruse nr 386/90 ja määruse nr 2221/95 artikli 5 alusel läbi viima.( )

83. See, et Euroopa Kohus teeb selliselt vahet toote päritolul ja teistel omadustel, mida on võimalik kontrollida toote füüsilisel kontrollimisel, annab alust arvata, et päritolu suhtes antud lahendus ei ole ülekantav neile teistele omadustele. Ma järeldan sellest, et eespool nimetatud kohtuotsuses Fleisch-Winter antud lahendus ei ole ülekantav, kui on kahtlus määruse nr 1538/91 artiklis 6 sätestatud kvaliteedinõuete täitmise suhtes, eelkõige nõude suhtes, mille kohaselt linnurümpadel ja jaotustükkidel ei või esineda väljaulatuvaid murtud luid.

84. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele järgmiselt: kui ühel deklaratsioonil märgitud toodete füüsilise kontrollimise käigus võetud proovide läbivaatamine näitab, et esineb kehtivatele ühenduse õigusnormidele mittevastavaid tooteid, aga kui prooviks võetud ühikute arv on selle õigusnormiga lubatud hälbest kinnipidamise kontrollimiseks kehtestatud ühikute arvust väiksem, on liikmesriigi ametiasutuste ülesanne kontrollida vastavalt oma siseriikliku õiguse eeskirjadele, kas nõuetele mittevastavate toodete arv asjaomases saadetises ei ületa seda lubatud hälvet. Kui aga lubatud hälbe ületamist ei tõendata, ei või eksportijat eksporditoetustest ilma jätta.

V. Ettepanek

85. Esitatud põhjendustest lähtudes teen ettepaneku vastata Bundesfinanzhofi eelotsuse küsimustele järgmiselt:

1. Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et kodulinnuliha peetaks selle sätte kohaselt veatu ja standardse turustuskvaliteediga tooteks ja et see annaks õiguse eksporditoetustele, peab kodulinnuliha vastama komisjoni 5. juuni 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 1538/91, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EMÜ) nr 1906/90 üksikasjalikud rakenduseeskirjad (muudetud komisjoni 4. juuni 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 1000/96), artiklites 6 ja 7 kehtestatud kvaliteedinormidele ja lubatud hälvetele.

2. Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 70 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud ühtse kvaliteedi eeldus on kohaldatav selleks, et kindlaks määrata, kas kaup, millele taotletakse eksporditoetust, on määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes veatu ja standardse turustuskvaliteediga.

3. See eeldus ei ole kohaldatav, kui kehtivad ühenduse sätted näevad nõuetele mittevastavate toodete arvu osas ette lubatud hälbe ja kui eksporditavate toodete füüsilise kontrollimise käigus prooviks võetud ühikute arv on nende sätetega lubatud hälbest kinnipidamise tagamiseks ette nähtud minimaalsest ühikute arvust väiksem.

4. Kui ühel deklaratsioonil märgitud toodete füüsilise kontrollimise käigus võetud proovide läbivaatamine näitab, et esineb kehtivatele ühenduse õigusnormidele mittevastavaid tooteid, aga kui prooviks võetud ühikute arv on selle õigusnormiga lubatud hälbest kinnipidamise kontrollimiseks kehtestatud ühikute arvust väiksem, on liikmesriigi ametiasutuste ülesanne kontrollida vastavalt oma siseriikliku õiguse eeskirjadele, kas nõuetele mittevastavate toodete arv asjaomases saadetises ei ületa seda lubatud hälvet. Kui aga lubatud hälbe ületamist ei tõendata, ei või eksportijat eksporditoetustest ilma jätta.