ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 142/37

River Kwai International Food Industry Co. Ltd 23. veebruaril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 14. detsembri 2017. aasta otsuse peale kohtuasjas T-460/14: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) versus Euroopa Liidu Nõukogu

(Kohtuasi C-144/18 P)

(2018/C 142/49)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (esindajad: advokaadid F. Graafsma ja J. Cornelis)

Teised menetlusosalised: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 14. detsembri 2017. aasta otsus kohtuasjas T-460/14 Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) vs. Euroopa Liidu Nõukogu; ja

— mõista apellandi kohtukulud käesolevas kohtuastmes ja Üldkohtu menetluses kohtuasjas T-460/14 välja AETMD-lt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant väidab, et Üldkohtu järeldused sisaldavad mitmeid õigusnormi rikkumisi ning faktide ja tõendite moonutusi. Seetõttu leiab apellant, et vaidlustatud kohtuotsus tuleks tühistada.

Apellant esitab apellatsioonkaebuse põhjendamiseks neli väidet.

Esiteks, kuna vaidlustatud kohtuotsuses ei käsitletud apellandi vastuväiteid esialgse hagiavalduse vastuvõetavuse kohta – seal hulgas neljanda väitega seoses –, siis on rikutud apellandi kaitseõigusi Üldkohtus. Vaidlustatud kohtuotsuses on apellandi vastuvõetamatuse vastuväited jäetud arvestamata, ilma et oleks põhjendatud, miks ei peetud vajalikuks apellandi vastuväiteid käsitleda.

Teiseks, kuna vaidlustatud kohtuotsuses liigitati kulude jaotuse küsimus sellisena, mis on seotud normaalväärtuse kindlaksmääramisega ja seega dumpingumarginaali arvutamisega, mitte aga sellisena, mis on seotud asjaolude pideva muutumisega, on selles kohtuotsuses moonutatud tõendeid. Ükski haldusmenetluse käigus esitatud hageja väide ei seosta kulude jaotust dumpingumarginaali arvutamisega.

Lõpuks, vaidlustatud kohtuotsus rikub alusmääruse (1) artiklit 10 ja tagasiulatuva jõu puudumise üldpõhimõtet, kuna apellandi dumpinguvastast tollimaksu tõsteti tagasiulatuvalt 3,6 %-lt 12,8 %-ni.

(1) Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51).
ET Euroopa Liidu Teataja C 142/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Hispaania) 3. jaanuaril 2018 – Modesto Jardón Lama versus Instituto Nacional de la Seguridad Social ja Tesorería General de la Seguridad Social

(Kohtuasi C-7/18)

(2018/C 142/29)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Modesto Jardón Lama

Kostjad: Instituto Nacional de la Seguridad Social ja Tesorería General de la Seguridad Social

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artiklit 48 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on kehtestatud, et ennetähtaegse vanaduspensioni saamiseks peab saadaoleva pensioni suurus ületama miinimumpensionit, mida makstaks asjaomasele isikule sama liikmesriigi õigusnormide alusel, tõlgendades seda „saada olevat pensionit“ tegeliku pensionina, mida maksab üksnes pädev liikmesriik (antud juhul Hispaania), ilma et arvesse võetaks ka tegelik pension, mida ta võiks saada tänu mõnele muule sama laadi hüvitisele mõnelt muult liikmesriigilt või liikmesriikidelt?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itaalia) 22. jaanuaril 2018 – Meca Srl versus Comune di Napoli

(Kohtuasi C-41/18)

(2018/C 142/36)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Meca Srl

Vastustaja: Comune di Napoli

Eelotsuse küsimus

Kas sellised ühenduse põhimõtted nagu õiguspäraste ootuste kaitse ja õiguskindluse põhimõte, mis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingus (ELTL), ning neist tulenevad põhimõtted, näiteks võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu, proportsionaalsuse ja tõhususe põhimõte, mis on sätestatud direktiivis 2014/24/EL (1), ning selle direktiivi artikli 57 lõike 4 punktid c ja g keelavad kohaldada selliseid liikmesriigi õigusnorme, nagu need Itaalia normid, mis on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 50/2016 artikli 80 lõike 5 punktis c, mis jätavad juhul, kui kohtus vaidlustatakse see, et varasema hankelepingu täitmisel on esinenud märkimisväärseid puudujääke, mille tagajärjel on eelmine hankeleping ennetähtaegselt lõpetatud, hankija ilma kõigist võimalustest pakkuja usaldusväärsust hinnata, kuni tsiviilkohus on vaidluse lõplikult lahendanud, ning ilma, et ettevõtja oleks tõendanud, et on võtnud parandusmeetmeid (self cleaning), et rikkumised heastada ja nende kordumist vältida?
1.

Kas direktiivi 2009/138/EÜ (1) artikli 157 lõike 1 esimese lõigu koostoimes artikli 13 punktidega 13 ja 14 tõlgendamise seisukohalt tuleb kindlustusmaksetelt tasutava maksuga maksustamisel pädevaks liikmesriigiks lugeda ettevõtja (juriidilise isiku), kes on kindlustusvõtja, asukohariik või riik, kus ostu-müügitehingu esemeks olev äriühing asub, olukorras, kus Ühendkuningriigis asutatud kindlustusselts, millel puudub tegevuskoht Soomes, pakub äriühingu ostu-müügitehinguga seonduvaid riske katvat kindlustust — äriühingu ostu-müügitehingu ostjaks olevale ettevõtjale, kes ei ole asutatud Soomes, kui ettevõtja võõrandamistehingu esemeks oleva äriühingu asukoht on Soomes — äriühingu ostu-müügitehingu ostjaks olevale ettevõtjale, kes on asutatud Soomes, kui võõrandamistehingu esemeks oleva äriühingu asukoht ei ole Soomes — äriühingu ostu-müügitehingu müüjaks olevale ettevõtjale, kes ei ole asutatud Soomes, kui võõrandamistehingu esemeks oleva äriühingu asukoht on Soomes — äriühingu ostu-müügitehingu müüjaks olevale ettevõtjale, kes on asutatud Soomes, kui võõrandamistehingu esemeks oleva äriühingu asukoht ei ole Soomes?
2.

Kas niisugune veekasutustasu, mis on kohtuasja ese ja mis on kehtestatud ainult nendele hüdroelektritootjatele, kes tegutsevad autonoomsete piirkondade vahelistes vesikondades, aga mitte tootjatele, kellel on kontsessioon autonoomse piirkonna sisestes vesikondades, ja ainult hüdroelektritehnoloogiaga tootjatele, aga mitte muu tehnoloogiaga energiatootjatele, on kooskõlas 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ (2), mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju, artikli 3 lõikes 1 ette nähtud ettevõtjate diskrimineerimise keelu põhimõttega?
1.

Kas nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiviga 1999/70/EÜ heaks kiidetud Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni, Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (1) klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune piirkondlik õigusnorm, mis on vaidluse all põhikohtuasjas ja mis välistab sõnaselgelt teatava lisatasu saamise õiguse tunnustamise ja maksmise Navarra ametiasutuste töötajatele tähtajalise „halduslepingu alusel töötavate töötajate“ kategoorias põhjusel, et nimetatud lisatasu on ainult tähtajatu lepinguga „ametniku“ kategooria töötajatele ette nähtud ametikarjääri edendamise ja arendamise tasu?
4.

Teiseks, kuna hageja vabastati Läti Keskpanga juhataja ametist, siis on rikutud Läti Keskpanga seaduse (likums „Par Latvijas Banku“) artiklit 22, mis on õigusakt, millega rakendatakse Euroopa Liidu toimimise lepingut. Viidatud otsuse vastuvõtmise hetkel ei olnud täidetud ükski nimetatud artiklis sätestatud nõuetest, et vabastada Läti Keskpanga juhataja ametist (esiteks: huvitatud isiku tagasiastumine; teiseks: Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja artiklis 14.2 toodud tingimus tõsise üleastumise toimepanemise kohta, mille korral parlament võib otsustada vabastada Läti Panga juhataja ametist pärast seda, kui süüdimõistev kohtuotsus on jõustunud; kolmandaks: muud tingimused, mis on kehtestatud viidatud artiklis 14.2). Pealegi, kuna viidatud seaduse alusel võib Läti Panga juhataja ametist vabastada üksnes Läti Vabariigi parlament, ei toimunud see hageja puhul nii, vaid ta vabastati ametist Läti Vabariigi ametiasutuse poolt, kelle ülesandeks on uurimiste teostamine ja kes kuulub täitevvõimu struktuuri.
ET Euroopa Liidu Teataja C 152/17

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ühendkuningriik) 14. veebruaril 2018 – Sandoz Ltd, Hexal AG versus G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

(Kohtuasi C-114/18)

(2018/C 152/20)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: Sandoz Ltd, Hexal AG

Vastustajad: G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

Eelotsuse küsimus

Kui [määruse nr 469/2009 (1)] alusel välja antud täiendava kaitse tunnistuse ese, ainus toimeaine liigitub niisugusesse ühendite kategooriasse, mille kohta on esitatud nn Markushi tüüpi patendinõudlus ja millesse liigituvates kõikides ühendites avaldub vastava patendi põhiline tehniline leiutustase, siis kas [selle] määruse artikli 3 punkti a kohaldamisel piisab sellest, kui ühend on oma struktuuri poolest kohe äratuntav kui sellesse kategooriasse kuuluv (ja sel põhjusel siseriikliku patendiõiguse kohaselt patendiga kaitstud) või peavad toimeaine moodustamiseks vajalikud spetsiifilised substituendid olema nende hulgas, mida asjatundja saaks tuletada üldiselt levinud teadmiste põhjal, kui ta loeb patendinõudlust?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT 2009, L 152, lk 1).
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole hiljemalt 18. aprilliks 2016 võtnud vastu kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/25/EL (1) või ei ole igal juhul neist normidest komisjoni teavitanud, siis on Hispaania Kuningriik jätnud täitmata talle selle direktiivi artikli 106 lõikest 1 tulenevad kohustused;
—

tunnistada, et kuna Sloveenia Vabariik ei võtnud 18. aprilliks 2016 vastu vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta (ELT 2014, L 94, lk 1), või igal juhul ei olnud komisjonile neist normidest teatanud, siis on nimetatud liikmesriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artiklist 51;
—

Tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole hiljemalt 18. aprilliks 2016 võtnud vastu kõiki vajalikke õigus- ja haldusnorme, et täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL (1) või ei ole igal juhul neist normidest komisjoni teavitanud, siis on Hispaania Kuningriik jätnud täitmata talle selle direktiivi artikli 51 lõikest 1 tulenevad kohustused;
1.

Kas juhul, kui direktiivi 2004/38/EÜ (1) artikli 6 alusel vaba liikumise õigusi kasutanud Euroopa Liidu kodaniku abikaasale on keeldutud andmast artikli 7 kohaselt riigis elamise õigust põhjendusel, et asjaomane liidu kodanik ei kasutanud või enam ei kasutanud asjaomases vastuvõtvas liikmesriigis Euroopa Liidu lepingust tulenevaid õigusi, ning kui on tehtud ettepanek nimetatud abikaasa väljasaatmiseks sellest liikmesriigist, peab see väljasaatmine vastama direktiivi sätetele või kuulub see liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaldamisalasse?
5.

Kui kohaks, kus tarbija peab ettevõtjale pakkuma kaugmüügi teel ostetud kaupa selle kauba ülevaatamiseks ja parandamise/asendamise võimaldamiseks, on – alati või konkreetsel juhul – ettevõtja tegevuskoht ja tarbija kohustus veokulud ette ära maksta on kooskõlas direktiivi 1999/44/EÜ artikli 3 lõike 3 esimese lõiguga koosmõjus artikli 3 lõikega 4: Kas direktiivi 1999/44/EÜ artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku koosmõjus artikli 3 lõike 5 teise taandega tuleb tõlgendada nii, et lepingu tühistamise õigust ei ole tarbijal, kes on ettevõtjale puudusest üksnes teatanud, kuid ei ole teinud ettepanekut toimetada kaup ettevõtja tegevuskohta?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: kas siseriiklik õigusnorm on vastuolus nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 90 eesmärgiga, kui see ei võimalda käibemaksukohustuslastel maksusummat korrigeerida, kui maks muutus sissenõutavaks maksustatavalt kaubatarnelt või teenuse osutamiselt teisele maksukohustuslasele, kes tasus selle eest kõigest osaliselt või jättis üldse tasumata ja hiljem lakkas olemast käibemaksukohustuslane?
2.

Kas liidu territooriumile toodud kaubad on jõudnud liidu majandusringlusse juba siis, kui kaupu ei suunata tolliõiguse sätteid rikkudes ühele direktiivi 2006/112/EÜ artikli 61 esimeses lõigus nimetatud protseduurile või ühte seal nimetatud olukorda või need kõigepealt küll suunatakse nimetatud protseduurile või olukorda, aga tollieeskirjade rikkumise tõttu lõpetatakse nimetatud protseduurid või olukorrad kaupade suhtes, või eeldab kaupade jõudmine liidu majandusringlusse tollieeskirjade rikkumise korral, et kaubad jõudsid tollieeskirjade rikkumise tõttu liidu majandusringlusse selle liikmesriigi maksustamisterritooriumil, kus nimetatud rikkumine toimus, ja kaubad võidi suunata tarbimisse või võtta kasutusele?
3.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/6/EÜ siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta tuleb tõlgendada nii, et kui ei avaldata teavet selle kohta, et finantsinstrumendi pakkujal ei ole luba asjaomast finantsteenust pakkuda, kui prospektis ja selle lisas ei avaldata põhiteavet ning lisaks on finantsinstrumendi pakkujal võimalik huvide konflikt, siis sellel võib finantsinstrumendiga seotud lepingute sõlmimisel olla vahetu mõju (teatavas suunas) asjaomaste finantsinstrumentide hinnale, ning teisel lepingupoolel on seega õigus nõuda nende lepingute kehtetuks tunnistamist või muutmist või tekkinud kahju hüvitamist?
1.

Kas lapse alalise elukoha mõistet määruse nr 2201/2003 (1) artikli 8 lõike 1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et koht, kus lapsel on tekkinud teatud tugevusega sotsiaalsed ja perekondlikud sidemed, on lapse alaline elukoht sõltumata sellest, et teises liikmesriigis on tehtud kohtuotsus pärast seda, kui laps oli koos oma isaga asunud elama liikmesriiki, kus alaealisel need sotsiaalsed ja perekondlikud sidemed tekkisid? Või tuleb sellisel juhul kohaldada määruse nr 2201/2003 artikli 13 sätteid lapse kohalviibimisel põhineva kohtualluvuse kohta?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (1) artikli 6 lõiget 1 võib tõlgendada nii, et liikmesriik võib nõuda telekommunikatsioonioperaatoritelt sellist iga-aastast rahalist sissemakset, nagu on ette nähtud 28. augusti 2009. aasta seaduse 8/2009 Hispaania avalik-õigusliku ringhäälinguorganisatsiooni rahastamise kohta artiklis 5, mille eesmärk on rahastada Hispaania avalik-õiguslikku ringhäälinguorganisatsiooni, pidades silmas positiivset mõju, mis tuleneb televisiooni- ja audiovisuaalsektori uuest regulatsioonist telekommunikatsioonisektorile, ja eelkõige püsi- ja mobiilvõrgu lairibateenuste laiendamisest, nagu ka reklaami kaotamisest ja tasulisest sisust või [organisatsiooni RTVE] tingimusjuurdepääsust loobumisest, arvestades samal ajal esinevaid asjaolusid: — et see uus õiguslik regulatsioon ei ole õigustanud ega vastaval majandusaastal tõendanud, et sellel on niisugune otsene või kaudne positiivne mõju nimetatud ettevõtjate jaoks, — et selle sissemakse suuruseks on kehtestatud 0,9 % vastava aasta kogu tegevustuludest, mitte [ei arvutata] seda audiovisuaal- ja reklaamiteenustelt teenitud tulude pealt, nendes teenustes toimunud kasvu pealt või tegevusega teenitud kasumi pealt. Ja võttes arvesse, et nimetatud sissemakse on seaduse 8/2009 artiklis 5 selle algses redaktsioonis ette nähtud maks ega pruugi olla õigustatud seoses asjaomase audiovisuaalteenusega, kusjuures [nimetatud artikli 5] alusel jäeti alusetult tasutud summade tagastamise ja kaebaja esitatud maksudeklaratsioonide ja -arvestuste parandamise taotlused käesolevas haldusasjas esitatud kaebuses vaidlustatud otsuses rahuldamata?
—

tühistada Euroopa Parlamendi peasekretäri 23. juuni 2016. aasta otsus, mis tehti teatavaks 6. juulil 2016 ja milles on märgitud, et „Dominique Bilde’ile kanti alusetult üle 40 320 eurot“ ning tehakse vastutavale eelarvevahendite käsutajale ja institutsiooni peaarvepidajale korraldus nõuda see summa tagasi;
a.

Kas ELTL artikleid 45 ja 48 tuleb tõlgendada nii, et sellistel juhtudel nagu käesolevad on nendega vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu AOW (1) artikli 6a punkt b? Viidatud õigusnorm toob kaasa selle, et Madalmaade resident ei ole kaetud oma elukohariigi sotsiaalkindlustusskeemiga, kui ta töötab teises liikmesriigis ja määruse nr 1408/71 (2) artikli 13 alusel on tema suhtes kohaldatavad töökohariigi sotsiaalkindlustusnormid. Käesolevaid juhtumeid iseloomustab see, et töökohariigi õigusnormidest tulenevalt ei ole asjaomastel isikutel töökohariigi õiguse kohaselt seal piiratud mahus töötamise tõttu õigust vanaduspensionile.
—

Üldkohus tegi vale järelduse, et on olemas kaudseid tõendeid, mis võimaldavad pidada vähemalt tõenäoliseks, et apellant on „teise üksuse [antud juhul IRISLi] omandis või kontrolli all“. Eelkõige kohaldas Üldkohus valet hindamiskriteeriumi, võttis õigusvastaselt arvesse nõukogu esitatud teavet, mida nõukogul hindamise ajal ei olnud, ei teinud kindlaks (väidetava) omamise astet või kontrolli ulatust ning hindas tõendeid valesti.
1.

a. Kas otsuse nr 2/76 (1) artiklit 7 ja/või otsuse nr 1/80 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et kõnealuste sätetega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette kolmandate riikide kodanike, sealhulgas Türgi kodanike biomeetriliste andmete üldise töötlemise ja nende salvestamise kataloogi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355) artikli 2 punktide a ja b tähenduses, kuna kõnealused liikmesriigi õigusnormid ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada õigusnormidega taotletud eesmärk vältida ja takistada identiteedi- ja dokumendipettuste toimepanekut? b. Kas seejuures on oluline, et biomeetriliste andmete säilitamise tähtaeg on seotud ajaga, mil kolmandate riikide kodanikud, sealhulgas Türgi kodanikud viibivad riigis seaduslikult ja/või ebaseaduslikult?
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta artikliga 3 on vastuolus tõlgendus, et kohustuslik kindlustus katab sõiduki põlema süttimisega tekitatud kahju, kui tulekahju ei saa seostada eelneva liikumisega, mistõttu ei saa hinnata, et see on seotud sõiduga?
3.

Arvestades, et avalikus sektoris ja elutähtsate teenuste osutamisel on vajadus täita vabad ametikohad, asendada haigus- või muul puhkusel viibijaid (…) sisuliselt „püsiv vajadus“, ja kuna on vaja piiritleda mõiste „objektiivne alus“, mis õigustaks ajutisi töölepinguid, siis: a) kas direktiiviga 1999/70/EÜ (klausli 5 lõike 1 punkt a) võib vastuolus olevaks pidada seda – ja seega ei ole objektiivset alust –, kui ajutise töötajaga sõlmitakse vahet pidamata järjest tähtajalisi lepinguid, nii et ta töötab iga päev või peaaegu kõikidel päevadel aastas üksteisele järgnevate ja järjestikuste ametisse nimetamiste/tööle kutsumiste alusel, mis pikenevad täie stabiilsusega aastaid, ehkki selle põhjuse nõue, mille pärast töötaja on tööle võetud, on alati täidetud? b) kas tegemist on alalise, mitte ajutise, ja seega klausli 5 [lõike] 1 [punktis] a ette nähtud „objektiivsel alusel“ mitte õigustatud vajadusega – lähtudes nii kirjeldatud parameetritest, s.t sellest, et kasutatakse loendamatuid ametisse nimetamisi ja tööle kutsumisi, mis pikenevad aastaid, kui ka sellest, et tegemist on struktuurilise veaga, mis väljendub tähtajalise töö suures protsendis vaatlusaluses sektoris [ja/või selles], et need vajadused kaetakse alati ja peaaegu reeglina ajutiste töötajatega, kes muutuvad püsivalt avaliku teenuse arengu põhielemendiks? c) või tuleb asuda seisukohale, et sisuliselt peab selleks, et kindlaks määrata, milline on ajutise töö puhul lubatud ajapiirang, lähtuma nende ajutiste töötajate kasutamist reguleeriva õigusnormi sõnastusest, kui selles on ette nähtud, et neid võib ametisse nimetada vajaduse korral, kiireloomuliselt või ajutiste, konjunktuuriga seotud või erakorralist laadi programmide läbiviimiseks, et lõppkokkuvõttes peab nende kasutamine, selleks et seda käsitada objektiivse alusena, vastama nendele erakorralistele asjaoludele, mis aga enam nii ei ole ja on seega kuritarvitamine siis, kui tähtajalist tööd ei kasutata ühekordselt, juhupõhiselt või konkreetsetel asjaoludel[?]
—

Kas 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (1) artikleid 103 ja 311 ning IX lisa A osa punkti 7 tuleb tõlgendada selliselt, et nende kohaselt piisab vähendatud käibemaksumäära kohaldamiseks üksnes sellest, kui fotod on tehtud kunstniku poolt, kes on ise teinud või on tema juhtimisel tehtud mitte rohkem kui 30 signeeritud ja nummerdatud eksemplari, olenemata suurusest ja alusmaterjalist?
1.

Kas ELTL artikleid 45 ja 48 tuleb tõlgendada nii, et sellisel juhul nagu käesolev on nendega vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu AKW (1) artikli 6a punkt b? Viidatud õigusnorm toob kaasa selle, et Madalmaade resident ei ole kaetud oma elukohariigi sotsiaalkindlustusskeemiga, kui ta töötab teises liikmesriigis ja määruse nr 1408/71 (2) artikli 13 alusel on tema suhtes kohaldatavad töökohariigi sotsiaalkindlustusnormid. Käesolevat juhtumit iseloomustab see, et töökohariigi õigusnormidest tulenevalt ei ole asjaomasel isikul töökohariigis piiratud mahus töötamise tõttu seal õigust peretoetusele.
—

tühistada Euroopa Parlamendi peasekretäri 24. juuni 2016. aasta otsus, mis tehti teatavaks 6. juulil 2016 ja milles on märgitud, et „Sophie Montelile kanti alusetult üle 77 276,42 eurot“ ning tehakse vastutavale eelarvevahendite käsutajale ja institutsiooni peaarvepidajale korraldus nõuda see summa tagasi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 161/44

3. aprillil 2018 esitatud hagi – Euroopa Keskpank versus Läti Vabariik

(Kohtuasi C-238/18)

(2018/C 161/49)

Kohtumenetluse keel: läti

Pooled

Hageja: Euroopa Keskpank (EKP) (esindajad: C. Zilioli, C. Kroppenstedt y K. Kaiser, advokaat D. Sarmiento Ramírez-Escudero)

Kostja: Läti Vabariik

Hageja nõuded

— Taotleda Läti Vabariigilt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 24 esimese lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62 alusel kogu asjassepuutuva informatsiooni esitamist, mis on seotud poolelioleva uurimisega, mida viib läbi Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (korruptsiooni ennetamise ja tõrje büroo) Läti Keskpanga juhataja vastu.

— Tunnistada Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja artikli 14.2 alusel, et Läti Vabariik on rikkunud selle sätte teist lõiku: — vabastades Läti Keskpanga juhataja ametist enne, kui asja sisuliselt läbi vaadanud sõltumatu kohus on teinud süüdimõistva kohtuotsuse, ja — kuna ei esine – kui Läti Vabariigi esitatud asjaolud seda kinnitavad – ühtegi erakorralist asjaolu, mis põhjendaks siinses asjas ametist vabastamist.

— mõista kohtukulud välja Läti Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

EKP väidab, et Läti Vabariik on rikkunud Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja artiklit 14.2, kui ta ajutist turvameedet kohaldades vabastas Läti Keskpanga juhataja ametist ilma, et asja sisuliselt läbi vaadanud sõltumatu kohus oleks teinud süüdimõistva kohtuotsuse.