ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Üldkohtu (esimene koda) 20. juuni 2018. aasta otsus – KV vs. komisjon

(kohtuasi T‑104/15)

Toetuslepingud, mis on sõlmitud elukestva õppe programmi raames (2007–2013) – Projektid „Green Business is Smart Business“ ja „LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT“ – Abikõlbmatud kulud – Tühistamishagi – Komisjoni pädevuse puudumine

1. Tühistamishagi–Väited–Vaidlustatud õigusakti vastuvõtjaks oleva institutsiooni pädevuse puudumine–Avalikul huvil põhinev väide (ELTL artikkel 263) (vt punkt 38)

2. Euroopa Liidu ametid–Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Rakendusamet (EACEA)–Kaebemenetlus–Otsus, millega tunnistatakse abikõlbmatuks teatavad tööjõukulud seoses elukestva õppe programmi raames sõlmitud toetuslepingutega–Komisjoni võimalus kontrollida nimetatud otsuse õiguspärasust–Puudumine–Komisjoni pädevuse puudumine (Nõukogu määrus nr 58/2003, artikkel 22) (vt punktid 46–50)

3. Kohtumenetlus–Pöördumine Üldkohtusse vahekohtuklausli alusel–Õigus olla kostjaks–Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Rakendusametiga (EACEA) sõlmitud lepingud–Komisjoni vastu esitatud hagi–Vastuvõetamatus (ELTL artikkel 272; nõukogu määrus nr 58/2003) (vt punktid 51 ja 52)

Ese

ELTL artiklil 263 põhinev nõue tühistada komisjoni 16. detsembri 2014. aasta rakendusotsus K(2014) 9706 lõplik, millega jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata hageja kaebus EACEA 23. septembri 2014. aasta otsuse peale, millega tunnistati abikõlbmatuks teatavad tööjõukulud seoses hageja ja EACEA vahel 30. septembril 2010 ja 9. septembril 2011 sõlmitud toetuslepingutega Euroopa projektide „Green Business is Smart Business“ ja „LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT“ elluviimiseks.

Resolutsioon

1. Tühistada komisjoni 16. detsembri 2014. aasta rakendusotsus K(2014) 9706 lõplik.

2. Jätta hagi ülejäänud osas vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

3. Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja KV kohtukulud.
Üldkohtu (esimene koda) 20. juuni 2018. aasta otsus – KV vs. EACEA

(liidetud kohtuasjad T‑306/15 ja T‑484/15)

Vahekohtuklausel – Elukestva õppe programmi (2007–2013) raames sõlmitud toetuslepingud – Projektid NEST ja „This is IT“ – Rahastamiskõlbmatud kulud – Hagi ümberkvalifitseerimine

1. Kohtumenetlus–Hagi õiguslik alus–Valik, mille peab tegema hageja, mitte liidu kohus (vt punkt 31)

2. Tühistamishagi–Hagi, mis tegelikult puudutab lepingulist vaidlust–Hagi, mis puudutab liidu ameti otsust, mis on lahutamatult seotud selle ameti ja hageja lepinguliste suhetega–Liidu kohtu pädevuse puudumine–Vastuvõetamatus (ELTL artikkel 263) (vt punktid 36 ja 43)

3. Tühistamishagi–Hagi, mis tegelikult puudutab lepingulist vaidlust–Hagi ümberkvalifitseerimine–Tingimused (ELTL artiklid 263 ja 272; Üldkohtu kodukord, artikli 76 punkt d) (vt punktid 44, 45, 47 ja 49)

4. Euroopa Liidu eelarve–Liidu rahaline abi–Abi saaja kohustus täita abi andmise tingimusi–Rahastamine, mis katab ainult tegelikult kantud kulud–Deklareeritud kulude tegelikkusele vastamise tõendamine–Puudumine–Abikõlbmatud kulud–Liidu rahalist abi saavate projektide nõuetekohane tehniline teostus–Mõju puudumine (ELTL artikkel 317) (vt punktid 57 ja 58)

5. Siseriiklik õigus–Viide liikmesriikide õigusele–Kreeka õigus–Tööõigus–Töölepingu olemasolu väljaselgitamine (vt punktid 69, 70 ja 89–91)

Ese

ELTL artikli 272 alusel esitatud nõuded, milles palutakse tuvastada, et tunnistades projektide „Network of Staff and Teachers in childcare services“ (NEST) ja „Facilitating and fostering digital competence through volunteers – This is IT“ (This is IT) raames hagejale tekkinud teatavad personalikulud rahastamiskõlbmatuteks, ei ole EACEA nende projektidega seotud lepingutingimusi nõuetekohaselt tõlgendanud ja kohaldanud.

Resolutsioon

1. Liita kohtuasjad T‑306/15 ja T‑484/15 selles kohtuastmes menetluse lõpetava otsuse tegemiseks.

2. Jätta hagid rahuldamata.
Kohtupraktika kohaselt tuleb asjaomaste kaupade ja teenuste sarnasuse hindamisel võtta arvesse kõiki nendevahelist suhet iseloomustavaid olulisi tegureid, sealhulgas nende olemust, otstarvet, kasutust ning konkureerivat või täiendavat laadi. Nii võib kaupade ja teenuste vastastikune täiendavus ja eeskätt see, et ühtesid kasutatakse teistega koos või seotult, tekitada asjaomases avalikkuses arusaama, et need kaubad ja teenused on sarnased.

(vt punktid 68 ja 69)
Kohtuasi T‑166/15

Claus Gramberg

versus

Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet

Ühenduse disainilahendus – Kehtetuks tunnistamise menetlus – Mobiiltelefoni kesta kujutav registreeritud ühenduse disainilahendus – Disainilahenduse avalikustamine – Määruse (EÜ) nr 6/2002 artikli 7 lõige 1 – Esimest korda Üldkohtus esitatud tõendid

Kokkuvõte – Üldkohtu (neljas koda) 27. veebruari 2018. aasta otsus

Vt otsuse tekst. (vt punkt 17)

Disainilahendus loetakse seega avalikustatuks, kui avalikustamisele viitav pool on tõendanud avalikustamise asjaolud. Nimetatud eelduse kummutamiseks peab avalikustamist vaidlustav pool õiguslikult piisavalt tõendama, et juhtumi asjaolud võisid mõistlikult takistada asjaomase sektori ringkondadel tavapärase majandustegevuse käigus kõnealustest asjaoludest teada saada. Varasema disainilahenduse avalikustamist ei saa tõendada tõenäolisuste ega eelduste abil, vaid see peab nähtuma konkreetsetest ja objektiivsetest asjaoludest, mis tõendavad varasema disainilahenduse turul tegelikult avalikustamist. Kehtetuks tunnistamist taotleva isiku esitatud tõendeid tuleb hinnata neid üksteisega kõrvutades. Ehkki osad neist tõenditest võivad eraldivõetuna olla varasema disainilahenduse avalikustamise tõendamiseks ebapiisavad, võivad need nimelt siiski muude dokumentide või muu teabega seostatult või koosloetuna aidata kaasa avalikustamise tõendamisele. Teatava dokumendi tõendusjõu hindamiseks tuleb pealegi teha kindlaks selles sisalduva teabe tõenäolisus ja tõelevastavus. Arvesse tuleb võtta eeskätt dokumendi päritolu, selle koostamise asjaolusid, adressaati ja seda, kas dokumendi sisu arvestades näib see mõistlik ja usaldusväärne. Ühenduse disainilahenduste suhtes kohaldatavate kehtivate liidu õigusnormide kohaselt valib kehtetuks tunnistamist taotlev isik ühelt poolt vabalt tõendi, mille esitamist Euroopa Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) ta peab tarvilikuks oma kehtetuks tunnistamise taotluse põhistamiseks, ja teiselt poolt on EUIPO kohustatud kõiki esitatud tõendeid analüüsima, et otsustada, kas need tõepoolest tõendavad varasema disainilahenduse avalikustamist (vt punktid 22–26)

Isegi eeldusel, et võib tunduda mõistlik asuda seisukohale, et veebisaidi sisu on võimalik muuta mis tahes ajahetkel ning see sisu on tagantjärele raskesti kontrollitav, ei saa selliseid kaalutlusi kohaldada seoses veebipõhise müügi saidi amazon.de ekraanitõmmisega, millel on vahetult enne pakkumuse sellel saidil väljapanemise kuupäeva esitatud ASIN number (Amazon Standart Identification Number), mis on ainukordne viitenumber, mis omistatakse igale kataloogis sisalduvale kaubaartiklile ja mis võimaldab selle artikli veebipõhise müügi platvormil Amazon kindlaks teha. (vt punktid 43–45)

Eelduse, et veebisaidi või mis tahes muu elektroonilise dokumendi sisu on võimalik mis tahes ajahetkel muuta, kohaldamine automaatselt, ilma et esineks tõsiseid ja kinnitust leidnud kahtlusi selle kohta, et asjaomasel juhul on tõendeid muudetud, muudaks tulemusetuks liidu kohtupraktikas kehtestatud põhimõtte, mille kohaselt kehtetuks tunnistamist taotleva isiku esitatud tõendeid tuleb hinnata neid üksteisega kõrvutades. (vt punkt 90)
Määruse nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, artikli 13 lõike 1 kohaselt saab dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise tuvastada siis, kui on täidetud neli tingimust. Esiteks peab esinema kolmanda riigi ja Euroopa Liidu või selle riigi, kus meetmeid kohaldatakse, äriühingute ja Euroopa Liidu vahelise kaubandusstruktuuri muutus. Teiseks peab see muutus tulenema sellisest tavast, protsessist või toimingust, millel ei ole piisavat nõuetekohast põhjendust või majanduslikku õigustust peale tollimaksu kehtestamise. Kolmandaks peab olema tõendeid selle kohta, et liidu tootmisharule on põhjustatud kahju või dumpinguvastase tollimaksu parandav mõju on ohustatud. Neljandaks peab olema tõendeid dumpingu esinemise kohta.

Seega, vastavalt määruse nr 1225/2009 artikli 13 lõikele 1 tuvastavad Euroopa Liidu institutsioonid dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise esinemise kogu nimetatud kolmanda riigi osas, kelle suhtes meetmetest kõrvalehoidmise menetlust on alustatud, samas kui iga üksik eksportiv tootja peab tõendama, et tema individuaalse olukorra tõttu on põhjendatud selle määruse artikli 13 lõike 4 alusel tollimaksust vabastamine.

(vt punktid 53 ja 55)
Sellega seoses on komisjoni ülesanne, kui ta peaks leidma, et pankrotis äriühingu tegevuse jätkamise puhul ei ole tegemist riigiabiga, viidates asjaolule, et tegevuse jätkamine põhineb eraõiguslike võlausaldajate otsusel ja seda vaatamata liikmesriigi kohtu osalemisele pädevas komitees, kellel tuli otsustada, kas jätkata asjaomase äriühingu tegevust või mitte, esitada selles otsuses põhjused, mis viisid ta järelduseni, et tegevuse jätkamise otsus ei ole selle liikmesriigi kohtuga seostatav.

Ei saa välistada, et pärast liikmesriigi kohtu otsust võib meedet käsitada riigiga seostatava otsusena ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.

Eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamise raames tuleb komisjonil analüüsida avaliku sektori võlausaldaja individuaalset olukorda eelkõige selle põhjal, kas nad on tagamata nõuetega või tagatud nõuetega võlausaldajad, et teha sisuliselt kindlaks, kas nende tehtav valik läheb kaugemale sellest, mis on põhjendatud äriliste nõuetega või kas seda võiks selgitada soov anda asjaomasele ettevõttele eelis. Nii ei tuleks avaliku sektori võlausaldajaid pidada üheks ainsaks üksuseks ja arvesse tuleb võtta neile iseomaseid tunnuseid.

Järelikult, kui riiki pidada üheks võlausaldajaks, võiks see viia selle tunnistamiseni, et teatavatel avaliku sektori võlausaldajatel tuleks vastu võtta otsus, mis läheb vastuollu nende huvidega ja mitte tegutseda sarnaselt eraõigusliku võlausaldajaga, kes on samas olukorras.

(vt punktid 188 ja 196)
1.

Tühistada komisjoni 18. septembri 2015. aasta otsuse (EL) 2015/2432 riigiabi SA.35484 (2013/C) (ex SA.35484 (2012/NN)) kohta, mida Saksamaa Liitvabariik andis piima kvaliteedi kontrolli jaoks piima- ja rasvaseaduse raames, artiklid 1–4 osas, milles nendes on leitud, et piima kvaliteedi kontrolli jaoks riigiabi andmine Saksamaa Liitvabariigi poolt Baieris ei ole siseturuga kooskõlas ja see abi tuleb tagasi nõuda.
3.

Riigiabi – Mõiste – Hindamine erainvestori kriteeriumi kohaselt – Hindamine kõikide vaidlusalust tehingut ja selle konteksti puudutavate asjaolude alusel – Selliste eeliste ja kohustuste arvessevõtmine, mis on seotud asjaomase liikmesriigi kui eraettevõtja olukorraga, välja arvatud need eelised ja kohustused, mis on seotud tema kui avaliku võimu teostaja olukorraga (ELTL artikli 107 lõige 1) (vt punktid 56–58 ja 83)
4.

Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Iraani vastu suunatud piiravad meetmed – Selliste isikute, üksuste või asutuste rahaliste vahendite külmutamine, kes on tuumarelvade levikusse kaasatud või toetavad seda – Õigusaktid, millega kehtestatakse piiravad meetmed nende üksuste suhtes, mis kuuluvad üksusele, mille rahalised vahendid on külmutatud, või on viimati nimetatu kontrolli all – Sellise üksuse vastu suunatud piiravate meetmete tühistamine ebapiisava põhjenduse ja tuumarelva leviku toetamise puudumise tõttu – Sellise uue õigusakti vastuvõtmine, millega muudetakse asjaomase üksuse esmakordse loetellu kandmise aluseks olnud kriteeriume – Lubatavus – Muutumatuna püsinud asjaolud – Mõju puudumine (Nõukogu otsus 2010/413/ÜVJP, mida on muudetud otsusega 2013/497/ÜVJP; nõukogu määrused nr 267/2012 ja nr 971/2013) (vt punktid 91 ja 93)
110

Käesolevas asjas tuleb märkida, et asjaolu, et vaidlustatud aktid mõjutavad mitte ainult hageja omandiõigust, vaid ka tema uurimis- ja õpetamistegevust, s.o teisi eespool punktis 107 mainitud õigusi, ei võimalda asuda seisukohale, et need aktid on ebaproportsionaalsed. Nimelt, kuna hageja andis nende vaidlustatud aktides silmas peetud uurimis- ja õpetamistegevuste kaudu toetust Iraani valitsusele, mis on kohaldatavate õigusnormidega keelatud, nagu on sedastatud punktis 104 eespool, siis nõukogu võis asuda seisukohale, ilma et ta ületaks oma hindamispädevuse piire, et hageja nime loeteludesse kandmine on sobiv ja kohane meede, et võidelda tuumarelva levikuga.
19

Hageja rõhutab sisuliselt, et kuni kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseni oli vaidlustatud kaubamärki alates 1998. aastast jätkuvalt tegelikult Euroopa Liidu liikmesriikides, sealhulgas Ühendkuningriigis kasutatud ning seega oli see umbes 14 aastat BSkyB varasemate kaubamärkidega koos eksisteerinud. Tema sõnul kahaneb see ajavahemik umbes 11 aastale juhul, kui võetakse arvesse ajavahemikku alates selle registreerimisest EL‑i kaubamärgina alates 2. maist 2001, kuni kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseni 21. märtsil 2012, mis põhineb vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosusel. BSkyB ei pidanud aga seda tõenäosust piisavaks põhjuseks, et võtta ette hagi esitamine varem, ega leidnud, et tegemist on piisava põhjusega vaidlustatud kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseks pärast 23. märtsi 2007. aasta tühistamistaotlust või pärast 2. aprilli 2007, see tähendab siis, kui hageja esitas tõendi selle kasutamise kohta ja kui BSkyB sai igal juhul selle kasutamisest teadlikuks. Seetõttu on käesoleval juhul määruse nr 207/2009 artikli 54 lõike 2 tingimused täidetud. Hageja täpsustab, et kuigi põhimõtteliselt lasub temal selle asjaolu tõendamise koormis, et BSkyB oli vaidlustatud kaubamärgi kasutamisest teadlik, on tal väga keeruline või lausa võimatu esitada selline tõend, mis puudutab viimase sisesfääri. Ent selline tõend või vastava asjaolu teadmise eeldus võib põhineda ka objektiivsetel asjaoludel nagu ärisuhe või tihe konkurents, mida tõendab näiteks vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaupade ja teenuste paralleelne esitlus samal turul. Mitu fakti ja asjaolu, millele on osaliselt osutatud EUIPO menetlustes, annavad alust järeldada, et BSkyB pidi olema vaidlustatud kaubamärgist teadlik. [...]
14

Sellele järeldusele jõudmiseks, et varasemat kaubamärki ei ole tegelikult kasutatud, võttis apellatsioonikoda arvesse esiteks seda, et kõiki tõendeid kogumis arvestades on mõistlik järeldada, et mõiste „piccolo“ kuulub rahvusvaheliselt kasutatavasse veiniterminoloogiasse ning seetõttu on see keskmisele tarbijale teada. Teiseks rõhutas apellatsioonikoda seda, et tarbijad, kes ei saa mõistest „piccolo“ aru, ei eelda sellega vahuveinide turustamisega seoses kokku puutudes automaatselt, et tegemist on kaubamärgiga. Kolmandaks märkis ta, et tähist PIKKKOLO või PICCOLO kasutatakse ilmselgelt kirjeldamiseks või lühendatud kujul, nimelt sõnana „picc“, ja seda seostatakse üksnes muude kirjeldavate mõistega nagu hageja erinevate kaupade kohta kasutatavad mõisted „trocken“ ja „dry“ või hageja äriühingu nime ühe osaga, nimelt sõnaga „henkell“. Neljandaks leidis apellatsioonikoda, et viimati nimetatud sõna, mis kuulub hageja ärinimesse, on nii pudelietikettidel kui ka pakendil oma paigutuse ja suuruse tõttu kõige domineerivam element. Ta lisas, et kõnealusel sõnal ei ole mingit ilmset tähendust, nii et arvestades seda, kuidas sõna on esitatud, peetakse seda kohe eristavaks tähiseks.
83

Mis selles kontekstis puudutab hageja tehtud viidet direktiivi 2000/13 artikli 2 lõike 1 punktile b ja 15. juuli 2004. aasta kohtuotsusele Douwe Egberts (C‑239/02, EKL, EU:C:2004:445), siis tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus tõdes selle kohtuotsuse punktis 36, et direktiivi 2000/13 artikli 2 lõike 1 punktid a ja b keelavad inimeste haiguste ravimist puudutavad mis tahes märkused sõltumata sellest, kas need võivad tarbijat eksitada või mitte, ning sellised tervist puudutavad märkused, millega ei viidata üldse haigustele, vaid pigem näiteks tervisele, kuid mis osutuvad eksitavaks. Mainitud kohtuotsuses Douwe Egberts (EU:C:2004:445, punkt 43) asus Euroopa Kohus ka seisukohale, et toitude tähistamise teatavate salenemist või arstlikku soovitust puudutavate märkustega täieliku keelustamise, ilma et juhtumipõhiselt uuritaks, kas asjaomane märgistus võib ostjat eksitada, tagajärg oleks see, et selliseid märkusi kandvaid toite ei tohiks liikmesriigis vabalt turustada isegi juhul, kui need ei ole eksitavad. Kuna käesoleval juhul on õigesti tuvastatud, et vaidlusalused tervisealased väited on mitmeti mõistetavad ja eksitavad, ei võimalda direktiivi 2000/13 artikli 2 lõike 1 punkti b ja kohtuotsust Douwe Egberts (EU:C:2004:445) puudutav hageja argument jõuda järeldusele, et teostada tuleks eespool punktis 80 mainitust rangem proportsionaalsuse kontroll.
34

Mis puutub väidetavasse põhjendamiskohustuse rikkumisse, siis tuleb nentida, et vaidlustatud otsus sisaldab põhjendust, mis on kooskõlas eespool punktis 33 nimetatud nõuetega, mis on võimaldanud apellatsioonikoja põhjendust mõista ja teha sellest kokkuvõtte, nagu see on esitatud eespool punktides 17–20. Kui apellatsioonikoda ei ole eraldi põhjendanud selle taotluse tagasi lükkamist, mis on esitatud tähtaja ennistamise taotluses ja mida korrati hageja täiendavas avalduses, kanda ELi kaubamärgi registreerimise taotlus uuesti EUIPO registrisse, siis on see nii ka põhjusel, et ta lükkas tähtaja ennistamise taotluse ja talle esitatud kaebuse tervikuna tagasi seetõttu, et need on esitatud pädevust mitte omavatele instantsidele, mistõttu ei olnud vaja korrata samu selgitusi iga nendes esitatud taotluse kohta.
32

Nimelt ilmneb eespool punktis 29 viidatud kohtupraktikast, et selliste üldiste eelduste kohaldamise aluseks olev ratio legis on seotud tungiva vajadusega tagada, et asjaomased menetlused kulgeksid nõuetekohaselt ning et nende eesmärke ei kahjustataks. Nii võib üldise eelduse tunnustamine tugineda asjaolule, et teatud menetluste puhul takistab dokumentidega tutvumine menetluste nõuetekohast kulgemist, ja ohule, et see võib menetlusi kahjustada, kuna üldised eeldused lubavad tagada menetluse kulgemise terviklikkuse, piirates kolmandate isikute sekkumist (vt selle kohta kohtuotsus, 25.9.2014,Spirlea vs. komisjon, T‑306/12, apellatsioonimenetluses vaidlustatud, EU:T:2014:816, punktid 57 ja 58, kohtujuristi ettepanek, Wathelet, liidetud kohtuasjad LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:528, punktid 66, 68, 74 ja 76). Liidu institutsioonis toimuvat menetlust – mille tarvis taotletud dokumendid koostati – käsitlevas õigusaktis ette nähtud erinormide kohaldamine on üks kriteerium, mis võib põhjendada üldise eelduse tunnustamist (vt selle kohta kohtuotsus, 11.6.2015, McCullough vs. Cedefop, T‑496/13, ei avaldata, EU:T:2015:374, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika, ja kohtujuristi ettepanek, Cruz Villalón, kohtuasi nõukogu vs. Access Info Europe, C‑280/11 P, EU:C:2013:325, punkt 75).
20

Hageja leiab siiski, et apellatsioonikoda järeldas vastulause põhjal valesti, et vastulause puudutab üksnes teenuseid „reklaam; ärijuhtimine; ärihaldus; kontoriteenused“ ning et seda ei saa analüüsida nii, et see hõlmab ka teenuseid „oksjonid“. Ta tugineb selles osas teate nr 2/12 V punktile, mille kohaselt „enne [21. juunit 2012] registreeritud [ELi] kaubamärgi taotlusi, milles on kasutatud kõiki [Nizza klassifikatsiooni] teatava klassipäise üldisi nimetusi, käsitab [EUIPO] nii, et taotleja tahe on […] hõlmata kõiki selle klassi alfabeetilises loendis nimetatud kaupu ja teenuseid selle versiooni seisuga, mis on taotluse esitamise ajal jõus“. Kuna varasem kaubamärk on registreeritud enne 21. juunit 2012, kasutades Nizza klassifikatsiooni klassi 35 päises olevaid üldisi nimetusi, järeldas hageja selle põhjal, et tema vastulause põhineb ka teenustel „oksjonid“ ja „müügiautomaatide rentimine“, mis on selle klassi alfabeetilises loendis nimetatud.
7

Apellatsioonikoda asus seisukohale, et asjaomase avalikkuse hulka kuuluvad keskmised tarbijad nii laia avalikkuse kui ka asjaomase tegevusala spetsialistide seast. Ta märkis, et taotletav tähis on kujutismärk, mis koosneb sõnast „mark“ ja arvust 1. Ta lisas, et arv 1 viitab üldjuhul teatava liigituse esimesele või parimale ning sõna „mark“ on ingliskeelne sõna, mille sünonüüm on „trademark“, see tähendab aga kaubamärki. Seetõttu kujutab taotletav tähis apellatsioonikoja sõnul endast viidet sellele, et asjaomased kaubad on sigareti kaubamärkide liigituses esimesel kohal. Graafika ja värvikujundus, nimelt musta värvi kasutamine sõna „mark“ ja punase kasutamine arvu 1 puhul ei ole piisav, et muuta taotletav tähis eristusvõimeliseks. Punane värv jätab mulje, et vastav kaup on „number 1“. Ka tähtede kirjastiil ei ole ebatavaline. Seetõttu täidab taotletav tähis üksnes reklaami ülesannet ning seega ei saa selle põhjal järeldada, milline on kaupade päritolu. Seetõttu leidis apellatsioonikoda, et tähist ei saa registreerida.
Vaidlustatud otsuse resolutsioonis on märgitud:

„Artikkel 1

Riigiabi, mida Saksamaa on andnud ebaseaduslikult [ELTL] artikli 108 lõiget 3 rikkudes 2012. aasta taastuvenergiaseaduse alusel taastuvenergiaallikatest ja kaevandusgaasist elektri tootmise toetamiseks, sealhulgas riigiabi rahastamismehhanism, on siseturuga kokkusobiv juhul, kui Saksamaa täidab I lisas sätestatud kohustuse.

[…]

Artikkel 3

1. Riigiabi, mida Saksamaa on andnud ebaseaduslikult [ELTL] artikli 108 lõiget 3 rikkudes taastuvenergiaallikatest toodetud elektri […] toetuse rahastamiseks energia suurtarbijatele aastatel 2013 ja 2014 […], on siseturuga kokkusobiv, kui see kuulub ühte käesolevas lõikes sätestatud neljast kategooriast.

Kui riigiabi anti ettevõtjale, kes kuulub mõnda 2014.–2020. aasta keskkonna- ja energiaalase riigiabi suuniste […] 3. lisas loetletud sektorisse, on see kokkusobiv siseturuga, kui ettevõtja on tasunud vähemalt 15% elektritarnijate lisakuludest, mida need kandsid kohustuse tõttu osta taastuvenergiat ja mis seejärel kantakse edasi nende klientidele. Kui ettevõtja on tasunud vähem kui 15% neist lisakuludest, on riigiabi sellegipoolest kokkusobiv, kui ettevõtja on tasunud summa, mis vastab vähemalt 4%‑le tema kogulisandväärtusest või vähemalt 20% elektritarbimise mahuga ettevõtjate puhul vähemalt 0,5%-le nende kogulisandväärtusest.

Kui riigiabi anti ettevõtjale, kes ei kuulu 2014. aasta suuniste 3. lisas loetletud sektorisse, kuid kelle elektritarbimise maht oli 2012. aastal vähemalt 20% ja kes kuulus sel aastal sektorisse, mille kaubavahetusmaht EL‑i tasandil oli vähemalt 4%, on see kokkusobiv siseturuga, kui ettevõtja on tasunud vähemalt 15% elektritarnijate lisakuludest, mida need kandsid kohustuse tõttu osta taastuvenergiat ja mis seejärel kanti edasi elektritarbijatele. Kui ettevõtja on tasunud vähem kui 15% neist lisakuludest, on riigiabi sellegipoolest kokkusobiv, kui ettevõtja on tasunud summa, mis vastab vähemalt 4%‑le tema kogulisandväärtusest või vähemalt 20% elektritarbimise mahuga ettevõtjate puhul vähemalt 0,5%‑le nende kogulisandväärtusest.

Kui riigiabi anti teise või kolmanda lõigu alusel ettevõtjale, kes on kokkusobiva riigiabi suhtes rahastamiskõlblik, kuid kelle makstud taastuvenergia lisatasu ei ulatunud eelmistes lõikudes nõutud tasemele, on kokkusobivad järgmised abi osad:

a) 2013. aasta puhul abi see osa, mis ületab 2013. aastal selle ettevõtja poolt tegelikult makstud taastuvenergia lisatasust 125%;

b) 2014. aasta puhul abi see osa, mis ületab 2013. aastal selle ettevõtja poolt tegelikult makstud taastuvenergia lisatasust 150%.

Kui riigiabi anti teise või kolmanda lõigu alusel ettevõtjale, kes ei ole kokkusobiva riigiabi suhtes rahastamiskõlblik, ning kui see ettevõtja maksis alla 20% lisatasu lisakuludest ilma vähenduseta, on kokkusobivad järgmised abi osad:

a) 2013. aasta puhul abi see osa, mis ületab 2013. aastal selle ettevõtja poolt tegelikult makstud taastuvenergia lisatasust 125%;

b) 2014. aasta puhul abi see osa, mis ületab 2013. aastal selle ettevõtja poolt tegelikult makstud taastuvenergia lisatasust 150%.

2. Kogu muu abi, mida lõikes 1 ei käsitleta, ei ole siseturuga kokkusobiv.“