ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

EÜ artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et: a) selleks, et oleks võimalik õigustada selliste spordikihlvedude ja loteriide avalik-õiguslikku monopoli, nagu on kõne all põhikohtuasjades, eesmärgiga ennetada hasartmängudega seotud liigsele kulutamisele õhutamist ja võidelda mängusõltuvuse vastu, ei pea asjaomased siseriiklikud ametivõimud tingimata esitama nimetatud meetme proportsionaalsust kinnitavat uuringut, mis oleks läbi viidud enne selle meetme võtmist; b) asjaolu, et liikmesriik eelistab sellist monopoli korrale, milles on lubatud selliste eraettevõtjate tegevus, kes võiksid tegutseda õigusnormide raamistikus, mis ei anna ainuõigusi, saab vastata proportsionaalsuse nõudele niivõrd, kuivõrd osas, mis puudutab kõrge tarbijakaitse taseme tagamise eesmärki, kaasneb nimetatud monopoli kehtestamisega sellise õigusliku raamistiku loomine, mis tagaks, et mainitud monopoli omanik oleks tegelikult suuteline ühtselt ja süstemaatiliselt järgima sellist eesmärki pakkumise kaudu, mis on koguseliselt mõõdetud ja kvalitatiivselt kavandatud selle eesmärgi järgi ning mille üle avalikud ametivõimud teostavad ranget kontrolli; c) asjaolu, et liikmesriigi pädevatel ametivõimudel võivad tekkida teatud raskused, tagamaks, et välisriigis asuvad hasartmängu- ja kihlveokorraldajad, kes sõlmivad interneti teel ja nimetatud monopoliga vastuollu minnes kihlvedusid mainitud ametivõimude territooriumil asuvate isikutega, seda monopoli arvestaks, ei mõjuta iseenesest sellise monopoli võimalikku kooskõla asutamislepingu viidatud sätetega; d) olukorras, kus liikmesriigi kohus tuvastab samal ajal: — et sellise monopoli reklaamimeetmed, mis puudutavad muud liiki hasartmänge, mida see monopol samuti pakub, ei ole rangelt piiratud sellega, mis on vajalik, et suunata tarbijad selle monopoli pakkumise juurde, juhtides neid kõrvale muudest keelatud hasartmängudest, vaid nende eesmärk on julgustada tarbijate kalduvust mängida ja innustada neid mängudes aktiivselt osalema, selleks et sellistest tegevustest saadud tulu maksimeerida, — et muud liiki hasartmänge võivad käitada selleks luba omavad eraõiguslikud ettevõtjad ja — et seoses muud liiki hasartmängudega, mis ei kuulu nimetatud monopoli alla ja millega kaasneb lisaks suurem võimalik sõltuvusse sattumise oht kui monopolile kuuluvate mängudega, teostavad või lubavad pädevad ametivõimud pakkumise laienemise poliitikat, millega arendatakse või innustatakse mängudealast tegevust eelkõige sooviga maksimeerida mängimisest saadav tulu, võib nimetatud liikmesriigi kohus õiguspäraselt leida, et selline monopol ei ole sobiv, et tagada hasartmängudega seotud liigsele kulutamisele õhutamise ennetamise ja mängusõltuvuse vastu võitlemise eesmärgi saavutamine, milleks see monopol kehtestati, aidates vähendada mängimisvõimalusi ja piirates selle valdkonna tegevusi ühtselt ja süstemaatiliselt.
ET Euroopa Liidu Teataja C 234/3

Euroopa Kohtu (suurkoda) 29. juuni 2010. aasta otsus — Euroopa Komisjon versus Alrosa Company Ltd

(Kohtuasi C-441/07 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Turgu valitsev seisund - Määrus (EÜ) nr 1/2003 - Töötlemata teemantide ülemaailmne turg - Äriühingu võetud isiklikud kohustused, mis käsitlevad teiselt äriühingult töötlemata teemantide ostmise lõpetamist - Otsus, mis muudab äriühingu võetud isiklikud kohustused siduvaks ning lõpetab menetluse)

2010/C 234/03

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Castillo de la Torre ja R. Sauer)

Teine menetlusosaline: Alrosa Company Ltd (esindajad: QC R. Subiotto, solicitor-advocate K. Jones ja solicitor S. Mobley)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 11. juuli 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-170/06: Alrosa Company Ltd vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohus tühistas 22. veebruari 2006. aasta otsuse 2006/520/EÜ EÜ artiklile 82 ja EMP lepingu artiklile 54 vastava menetluse kohta (juhtum COMP/B-2/38.381 — De Beers), millega muudeti siduvaks De Beersi võetud kohustused lõpetada Alrosalt töötlemata teemantide ostmine alates 2009. aastast pärast ostumahtude järkjärgulise vähendamise perioodi 2006–2008 ning lõpetati menetlus vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artiklile 9.

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T-170/06: Alrosa vs. komisjon.

2. Jätta Alrosa Company Ltd poolt Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtule esitatud hagi rahuldamata.

3. Mõista nii apellatsioonimenetluse kui ka esimese astme kohtukulud välja Alrosa Company Ltd-lt.

(1) ELT C 283, 24.11.2007.
1.

ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole põhimõtteliselt vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis kehtestavad piirangud uute apteekide tegevuslubade väljastamisele, nähes ette, et: — igas ravimimüügi piirkonnas võib põhimõtteliselt iga 2 800 elaniku kohta asutada ühe apteegi; — täiendava apteegi võib asutada alles selle künnise ületamisel ja enam kui 2 000 elaniku kohta; ning — iga apteegi puhul tuleb kinni pidada minimaalsest vahemaast teiste olemasolevate apteekidega, milleks on üldreeglina 250 meetrit. Niisugused liikmesriigi õigusnormid on ELTL artikliga 49 siiski vastuolus osas, milles 2 800 elaniku ja 250-meetrise vahemaa üldreeglid takistavad kõigil demograafiliste eritunnustega geograafilistel aladel asjakohase apteegiteenuse osutamiseks piisava arvu apteekide asutamist; seda, kas see on nii, tuleb kontrollida liikmesriigi kohtul.
1.

Kuna Madalmaade Kuningriik on kehtestanud ja säilitanud elamislubade väljastamise eeskirjad, mis näevad ette ebaproportsionaalsed lõivud võrreldes nendega, mis on kehtestatud liikmesriikide kodanike suhtes samalaadsete dokumentide väljastamise eest, ning kuna ta kohaldab neid eeskirju Türgi kodanike suhtes, kellel on Madalmaades elamisõigus vastavalt: — assotsiatsioonilepingule Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel, millele kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt poolt Türgi Vabariik ning teiselt poolt EMÜ liikmesriigid ja ühendus ning mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ, — 23. novembril 1970 Brüsselis allkirjastatud lisaprotokollile, mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr 2760/72, ning — otsusele nr 1/80, mille võttis 19. septembril 1980. aastal vastu assotsiatsiooninõukogu, mis loodi assotsiatsioonilepinguga ja mis koosneb ühelt poolt liikmesriikide valitsuste, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Ühenduste Komisjoni liikmetest ning teiselt poolt Türgi valitsuse liikmetest, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud temale assotsiatsioonilepingu artiklist 9, lisaprotokolli artiklist 41 ning otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikest 1 ja artiklist 13 tulenevaid kohustusi.
1.

Kuna Iberpistasega sõlmiti 5. novembril 1999 leping — kolmanda sõiduraja ehitamiseks kummaski sõidusuunas kiirtee A-6 Villalba ja Valle de los Caídose vahelisele tasulisele lõigule, — kolmanda pööratava sõidusuunaga sõiduraja ja uue tunneli ehitamiseks kiirtee A-6 Valle de los Caídose ja San Rafaeli linna vahelisele tasulisele lõigule ja — neljanda sõiduraja ehitamiseks kummaski sõidusuunas kiirtee A-6 Madridi ja Villalba vahelisele tasuta lõigule, ilma et need tööd oleks olnud nimetatud riiklike ehitustööde kontsessioonilepingu esemes, nii nagu see oli kirjeldatud Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud hanketeates ja hankedokumentides, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ (millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord) artikli 3 lõikest 1 ning artikli 11 lõigetest 3 ja 6, tõlgendatuna koosmõjus selle direktiivi V lisaga.
1.

Kuna Saksamaa Liitvabariik allutas riiklikule järelevalvele asutused, kes on erinevates liidumaades pädevad teostama järelevalvet isikuandmete töötlemise üle eraõiguslike asutuste ja turul konkureerivate avalik-õiguslike äriühingute (öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen) poolt, ning võttis seetõttu ebaõigelt üle nõude, et need asutused tegutsevad oma ülesannete täitmisel „täiesti sõltumatult”, siis on nimetatud liikmesriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikli 28 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi.
1.

Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/105/EMÜ (mis käsitleb inimtervishoius kasutatavate ravimite hinnakujundust reguleerivate meetmete läbipaistvust ja nende hõlmamist siseriiklike tervisekindlustussüsteemidega) artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et on liikmesriikide ülesanne määrata selle direktiiviga taotletava läbipaistvuse eesmärgiga ning nimetatud sättes ette nähtud nõuetega kooskõlas kindlaks kriteeriumid, mille alusel tuleb teostada selles sättes viidatud makromajanduslike tingimustega seonduv uurimus, tingimusel et kindlaksmääratavad kriteeriumid tuginevad objektiivsetele ja kontrollitavatele teguritele.
1.

Liidu õigust, ja täpsemalt vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, nagu seda konkretiseerib nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, mis näeb ette, et töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aeg jäetakse töölt vabastamisest etteteatamise tähtaja arvutamisel arvesse võtmata.
1.

Kuna Saksamaa Liitvabariik tõlgendas Saksamaa Liitvabariigi ja Poola Vabariigi valitsuse vahelise Poola ettevõtjate töötajate lähetamist töövõtulepingute täitmiseks puudutava 31. jaanuari 1990. aasta kokkuleppe (muudetud 1. märtsil ja 30. aprillil 1993) artikli 1 lõikes 1 sisalduvat mõistet „teise poole ettevõtja” nii, et see viitab üksnes Saksamaa ettevõtjatele, on see liikmesriik rikkunud EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
1.

Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artiklit 31 tuleb tõlgendada nii, et see käsitleb üksnes olukordi, kus Euroopa vahistamismäärus on kohaldatav, millega ei ole aga tegu juhul, kui väljaandmistaotlus puudutab asjaolusid, mis on leidnud aset enne liikmesriigi poolt vastavalt raamotsuse artiklile 32 tehtud avalduses märgitud kuupäeva.
ET Euroopa Liidu Teataja C 236/4

Euroopa Kohtu (suurkoda) 25. juuli 2008. aasta otsus (High Court of Ireland'i (Iirimaa) eelotsusetaotlus) — Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska versus Minister for Justice, Equality and Law Reform

(Kohtuasi C-127/08) (1)

(Direktiiv 2004/38/EÜ - Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigus liikuda ja elada vabalt liikmesriigi territooriumil - Kolmanda riigi kodanikust pereliikmed - Enne liidu kodaniku abikaasaks saamist vastuvõtvasse liikmesriiki sisenenud kolmanda riigi kodanikud)

(2008/C 236/07)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Ireland

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

Kostja: Minister for Justice, Equality and Law Reform

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — High Court of Ireland — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artikli 3 lõike 1 tõlgendamine — Kolmanda riigi kodanikust abikaasa — Vastuvõtva liikmesriigi regulatsioon, mis seab pereliikmete elamisõiguse sõltuvusse eelnevast seaduslikust elamisest teises liikmesriigis

Resolutiivosa

1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis nõuavad, et liidu kodaniku — kes elab asjaomases liikmesriigis, kuid ei ole selle kodanik — kolmanda riigi kodanikust abikaasa peab kõnealuse direktiivi sätetele tuginemiseks olema enne vastuvõtvasse liikmesriiki saabumist elanud seaduslikult teises liikmesriigis.

2. Direktiivi 2004/38 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liidu kodaniku — kes elab asjaomases liikmesriigis, kuid ei ole selle kodanik — kolmanda riigi kodanikust abikaasa, kes on liidu kodanikuga kaasas või ühineb temaga, saab tugineda kõnealuse direktiivi sätetele sõltumata sellest, millal ja kus nad abiellusid või kuidas kolmanda riigi kodanik vastuvõtvasse liikmesriiki sisenes.

(1) ELT C 116, 9.5.2008.
1.

Kui lapse tagasitoomisest keeldumise otsus on tehtud ja päritoluriigi kohtule on sellest teada antud, ei oma nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000, artiklis 42 ette nähtud tõendi väljaandmise seisukohalt tähtsust, kas see otsus on peatatud, tühistatud, seda on muudetud või see ei ole lõplikult jõustunud või see on asendatud tagasitoomist nõudva otsusega, kui lapse tagasitoomist ei ole tegelikult toimunud. Kuivõrd selle tõendi ehtsuses ei ole kaheldud ning tõend on välja antud määruse IV lisas toodud tüüpvormi kohaselt, on tagasitoomist nõudva kohtuotsuse vaidlustamine keelatud ning taotluse saanud kohtul jääb üle vaid tunnistada tõendatud otsus täitmisele pööratavaks ja rahuldada lapse viivitamatu tagastamise nõue.
—

selleks et määrata kindlaks, kas tagaotsitava isiku ja vahistamismäärust täitva liikmesriigi vahel eksisteerib konkreetsel juhtumil selline seotus, mis võimaldaks tõdeda, et see isik kuulub mõiste „viibib” kohaldamisalasse raamotsuse artikli 4 punkti 6 mõttes, peab vahistamismäärust täitev õigusasutus andma üldhinnangu mitmele selle isiku olukorda iseloomustavale objektiivsele näitajale, mille hulka kuuluvad eelkõige tagaotsitava isiku viibimise kestus, laad ja tingimused ning selle isiku perekondlikud ja majanduslikud sidemed vahistamismäärust täitva liikmesriigiga.
ET Euroopa Liidu Teataja C 113/10

Euroopa Kohtu (teine koda) 26. märtsi 2009. aasta otsus — Sunplus Technology Co. Ltd versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), Sun Microsystems Inc.

(Kohtuasi C-21/08 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Ühenduse kaubamärk - Määrus (EÜ) nr 40/94 - Artikli 8 lõike 1 punkt b - Kujutis- ja sõnamärk SUNPLUS - Siseriikliku sõnamärgi SUN omaniku vastulause - Registreerimisest keeldumine)

2009/C 113/18

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Sunplus Technology Co. Ltd (esindajad: Rechtsanwälte K. Lochner ja H. Gauß)

Teised menetlusosalised: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindaja: A. Folliard-Monguiral), Sun Microsystems Inc. (esindaja: Rechtsanwalt M. Graf)

Kohtuasja ese

Apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu (viies koda) 15. novembri 2007. aasta otsuse peale kohtuasjas T-38/04: Sunplus Technology Co. Ltd vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata kujutismärgi „SUNPLUS” kaupadele klassis 9 registreerimise taotleja hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 7. oktoobri 2003. aasta otsuse peale asjas r 642/2000-4, millega lükati tagasi kaebus vastulausete osakonna otsuse peale, millega jäeti siseriikliku kujutis- ja sõnamärgi „SUN” kaupadele klassis 9 omaniku vastulause menetlemise raames kõnealune kaubamärgitaotlus rahuldamata — Kaubamärkide sarnasus — Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) artikli 8 lõike 1 punkt b

Resolutiivosa

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Jätta kohtukulud Sunplus Technology Co.Ltd kanda.

(1) ELT C 64, 8.3.2008.
ET Euroopa Liidu Teataja C 69/10

Euroopa Kohtu (neljas koda) 29. jaanuari 2009. aasta otsus (Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstoleni (Rootsi) eelotsusetaotlus) — Migrationsverket versus Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian, Maxime Petrosian

(Kohtuasi C-19/08) (1)

(Varjupaigaõigus - Määrus (EÜ) nr 343/2003 - Sellise varjupaigataotleja tagasivõtmine liikmesriiki, kelle varjupaigataotluse on see riik tagasi lükanud ja kes asub teises liikmesriigis, kus ta esitas uue varjupaigataotluse - Varjupaigataotleja üleandmise tähtaja algus - Üleandmise menetlus, mille puhul on võimalik esitada peatava toimega kaebus)

(2009/C 69/15)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Migrationsverket

Vastustaja: Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian, Maxime Petrosian

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen (Rootsi) — Nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määruse (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (ELT L 50, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 109), artikli 20 lõike 1 punkti d ja lõike 2 tõlgendamine — Sellise varjupaigataotleja tagasivõtmine liikmesriiki, kes asub teises liikmesriigis, kus ta esitas uue varjupaigataotluse — Varjupaigataotleja üleandmise tähtaja algus

Resolutiivosa

Nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest artikli 20 lõike 1 punkti d ja lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui palve esitanud liikmesriigi õigusnormid näevad ette kaebuse peatava toime, hakkab üleandmise tähtaeg kulgema mitte alates üleandmise menetluse peatavast esialgse õiguskaitse määrusest, vaid alles alates sisulisest lahendist, millega tuvastatakse menetluse õiguspärasus ning mis ei tee üleandmisele takistusi.

(1) ELT C 64, 8.3.2008.
1.

Kuna Hispaania Kuningriik ei ole vastu võtnud õigus- ja haldusnorme nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/81/EÜ elamisloa väljaandmise kohta pädevate asutustega koostööd tegevatele kolmandate riikide kodanikele, kes on inimkaubanduse ohvrid või kelle ebaseaduslikule sisserändele on kaasa aidatud, täitmiseks või vähemalt ei ole komisjoni nendest siseriiklikest õigusnormidest, mis tagaksid vastavuse nimetatud direktiivile, teavitanud, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud selle direktiivist tulenevaid kohustusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 153/11

Euroopa Kohtu (teine koda) 30. aprilli 2009. aasta otsus (Court of Appeal’i (England & Wales) (Civil Division) eelotsusetaotlus) (Ühendkuningriik) — The Queen, Christopher Mellor versus Secretary of State for Communities and Local Government

(Kohtuasi C-75/08) (1)

(Direktiiv 85/337/EMÜ - Projektide keskkonnamõju hindamine - Kohustus teha üldsusele teatavaks põhjused, miks on otsustatud, et projekti ei ole vaja hinnata)

2009/C 153/22

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Christopher Mellor, The Queen

Kostja: Secretary of State for Communities and Local Government

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Court of Appeal (Civil Division) — Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248) artikli 4 tõlgendamine — Kohustus teha üldsusele teatavaks põhjused, miks on otsustatud, et direktiivi II lisas loetletud liiki kuuluvat projekti ei ole vaja hinnata

Resolutsioon

1. Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/35/EÜ, artiklit 4 tuleb tõlgendada selliselt, et ei ole nõutav, et otsus ise, millega leitakse, et nimetatud direktiivi II lisas loetletud tööde puhul ei ole keskkonnamõju hindamine vajalik, sisaldaks põhjuseid, mille alusel pädev ametiasutus leidis, et keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik. Kuid kui huvitatud isik seda taotleb, on pädeval ametiasutusel kohustus huvitatud isikut teavitada põhjusest, millest tulenevalt selline otsus tehti, või teha kättesaadavaks asjakohane teave ja dokumendid.

2. Olukorras, kus liikmesriigi otsus, millega leitakse, et direktiivi 85/337, mida on muudetud direktiiviga 2003/35, II lisas loetletud tööde puhul ei ole vajalik nimetatud direktiivi artiklitele 5–10 vastav keskkonnamõju hindamine ja mis viitab põhjendustele, millele see otsus tugineb, on nimetatud otsus piisavalt põhjendatud juhul, kui selles sisalduvad põhjendused koos huvitatud isikutele juba teatavaks tehtud asjaoludega ja nende taotlusel siseriikliku pädeva ametiasutuse poolt neile edastatud täiendava vajaliku teabega võimaldavad huvitatud isikutel hinnata, kas neil on otstarbekas nimetatud otsuse peale kaebus esitada.

(1) ELT C 107, 26.4.2008.
ET Euroopa Liidu Teataja C 141/17

Euroopa Kohtu (neljas koda) 2. aprilli 2009. aasta otsus (Thüringer Finanzgericht, Gotha eelotsusetaotlus — Saksamaa) — Glückauf Brauerei GmbH versus Hauptzollamt Erfurt

(Kohtuasi C-83/08) (1)

(Aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamine - Direktiiv 92/83/EMÜ - Artikli 4 lõige 2 - Teistest õlletehastest õiguslikult ja majanduslikult sõltumatu väike õlletehas - Õigusliku ja majandusliku sõltumatuse kriteeriumid - Võimalus, et avaldatakse kaudset mõju)

2009/C 141/27

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Thüringer Finanzgericht, Gotha

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Glückauf Brauerei GmbH

Kostja: Hauptzollamt Erfurt

Kohtuasja ese

Eelotsusetaotlus — Thüringer Finanzgericht (Saksamaa) — Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta artikli 4 lõike 2 tõlgendamine (EÜT L 316, lk 21; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206) — Kvalifitseerimine „väikeseks iseseisvaks õlletehaseks” vähendatud aktsiisimaksumäärade kohaldamise eesmärgil — „Majandusliku sõltumatuse” kriteerium — Õlletehas, millele kaks teist õlletehast võivad osalussuhete ja hääleõiguste jaotuse abil avaldada kaudset mõju

Resolutsioon

Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mida iseloomustab see, et eri õlletehased on osaluse ja hääleõiguse kaudu omavahel struktuuriliselt seotud, mille tulemusel võib sama isik, kes tegutseb äriühingu juhina mitmes asjaomases õlletehases, olenemata tema tegelikust käitumisest mõjutada nende õlletehaste ärialaste otsuste tegemist, on välistatud, et neid õlletehaseid võiks käsitleda üksteisest majanduslikult sõltumatuna.

(1) ELT C 128, 24.5.2008.