ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Kolmandate riikide kodanikest töötajate lähetamine teise liikmesriigi ettevõtja poolt

(EÜ artikkel 49)

2. Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Kolmandate riikide kodanikest töötajate lähetamine teise liikmesriigi ettevõtja poolt

(EÜ artikkel 49)

Summary

1. Liikmesriik, kes nõuab seda, et teises liikmesriigis asuv ettevõtja hangiks kolmandate riikide kodanikest töötajate lähetusse saatmisel „EL‑i lähetuskinnituse”, mille väljastamine eeldab esiteks seda, et asjaomastel töötajatel oleks vähemalt aastane töösuhe nimetatud ettevõtjaga või et nad oleksid seotud tähtajatu töölepinguga, ning teiseks seda, et tõendataks siseriiklikest palga- ja töötingimustest kinnipidamist, rikub EÜ artiklist 49 tulenevaid kohustusi.

Kuna selle kinnituse andmine on lähetusse minekuks möödapääsmatu ja kuna kinnitus antakse alles siis, kui pädevad siseriiklikud ametiasutused on kontrollinud selleks sätestatud tingimusi, on selle menetluse puhul tegemist loamenetlusega. Siseriiklik normistik, mille kohaselt teises liikmesriigis asuv äriühing peab selles riigis teenuste osutamiseks saama haldusliku loa, piirab teenuste osutamise vabadust EÜ artikli 49 tähenduses.

(vt punktid 40–41, 68, resolutiivosa 1)

2. Liikmesriik, kes näeb ette aluse automaatseks keeldumiseks sissesõiduviisa ja elamisloa andmisest, võimaldamata seadustada kolmanda riigi kodanikest töötajate olukorda, kes on teises liikmesriigis asuva ettevõtja poolt seaduslikult lähetatud, kui nimetatud töötajad on sisenenud riigi territooriumile ilma viisata, rikub EÜ artiklist 49 tulenevaid kohutusi.

(vt punkt 68, resolutiivosa 1)
Keywords

Summary



Keywords

1. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 15 lõike 4 punkt a ja lõige 5)

2. Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Kuuenda direktiiviga ette nähtud maksuvabastused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 15 lõige 8)

3. Ühenduse õigus – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse

Summary

1. Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 15 lõike 4 punkti a, millele viitab sama artikli lõige 5, mida on muudetud nõukogu 14. detsembri 1992. aasta direktiiviga 92/111, kohaldatakse mitte üksnes avamerel navigeerimiseks ja tasu eest reisijate vedamiseks kasutatavatele laevadele, vaid ka avamerel navigeerimiseks ja kaubandus-, tööstus- või kalastuseesmärgil kasutatavatele laevadele.

Isegi kui kuuenda direktiivi artikli 15 lõike 4 punkti a teatud keeleversioone võib erinevalt tõlgendada, toetavad artikli ülesehitus ja eesmärk siiski avamerel navigeerimiseks kasutamise kriteeriumi kohaldamist igat tüüpi laevadele, mida nimetatud sättes mainitakse. Kui seda sätet tuli mõista nii, et see puudutab üksnes laevu, mida kasutatakse avamerel navigeerimiseks, oleks üleliigne sama artikli lõike 4 punkt b, mis näeb samuti ette maksuvabastuse laevadele, mida kasutatakse rannalähedaseks püügiks.

(vt punktid 14, 16, resolutiivosa punkt 1)

2. Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 15 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud maksuvabastus puudutab merelaevadele otseselt vajalikke teenuseid, mida osutatakse vahetult laevaomanikule.

Kogu ulatuses kuuenda direktiivi ühtse kohaldamise tagamiseks kohaldatakse artikli 15 lõikes 8 ette nähtud maksuvabastust üksnes teenustele, mida osutatakse otse laevaomanikule, ja seda ei saa laiendada teenustele, mida osutati eelnevates turustamisetappides.

(vt punktid 24, 25, resolutiivosa punkt 2)

3. Ühise käibemaksusüsteemi raames on siseriiklikud maksuhaldurid kohustatud kinni pidama õiguspärase ootuse kaitse põhimõttest. Siseriikliku kohtu kohustus on hinnata, kas juhul, kui siseriikliku maksuhalduri otsusega on maksukohustuslasel keelatud kajastada teise lepingupoole käibemaksusummat, võis maksukohustuslane põhjendatult eeldada, et kõnealuse otsuse tegi pädev ametiasutus.

(vt punktid 26, 36, resolutiivosa punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus

(EÜ artikkel 43 ja EÜ artikkel 48)

2. Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Maksuõigus

(EÜ artikkel 43 ja EÜ artikkel 48)

Summary

1. Ainuüksi asjaolu, et residendist äriühing rajab mõnes teises liikmesriigis sellise alluva üksuse nagu tütarettevõtja, ei saa olla aluseks üldisele eeldusele, et tegemist on maksupettusega, ega õigustada meetmeid, mis kahjustavad asutamislepinguga tagatud põhivabaduse teostamist. Sellegipoolest võib asutamisvabadust piirav siseriiklik meede olla õigustatud kuritarvituste vastasest võitlusest tulenevate põhjustega, kui seda kohaldatakse puhtalt kunstlikele skeemidele, millel puudub majanduslik sisu ning mille eesmärk on vältida siseriikliku maksuseaduse kohaldamist, eelkõige makse, mida tuleks tavapäraselt maksta riigi territooriumil läbi viidud tegevuse tulemusena saadud kasumilt.

(vt punktid 50, 51, 55)

2. EÜ artikleid 43 ja 48 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigis asuva residendist äriühingu maksubaasi hulka arvatakse mõnes teises liikmesriigis asuva välismaise kontrollitava äriühingu kasum juhul, kui seda kasumit maksustatakse madalamalt kui esimesena nimetatud riigis, välja arvatud juhul, kui see puudutab üksnes puhtalt kunstlikke skeeme, mille eesmärk on vältida riigis tavapäraselt makstava tulumaksu kohaldamist. Järelikult ei tule sellist maksusätet kohaldada juhul, kui objektiivsetest ja kolmandate isikute poolt tuvastatavatest asjaoludest tuleneb, et vaatamata maksustamisega seonduvate põhjuste olemasolule omab kontrollitav äriühing asukohajärgses liikmesriigis tegelikku asukohta ning tegutseb seal reaalselt.

(vt punkt 75 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausli 1 punkt b ja klausel 5)

Summary

Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas esitatud tähtajalist tööd käsitlevat raamkokkulepet tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole põhimõtteliselt vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis välistab avalikku sektorisse kuuluva tööandja poolt järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise kuritarvitamisel nende muutumise määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks, samas kui selline muutumine on ette nähtud erasektorisse kuuluva tööandjaga sõlmitud töölepingute või töösuhete puhul, kui need õigusnormid sisaldavad mõnda muud tõhusat meedet, mille eesmärk on vältida ning vajadusel sanktsioneerida avalikku sektorisse kuuluva tööandja poolt järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamist.

(vt punkt 57 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausli 1 punkt b ja klausel 5)

Summary

Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas esitatud tähtajalist tööd käsitlevat raamkokkulepet tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole põhimõtteliselt vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis välistab avalikku sektorisse kuuluva tööandja poolt järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise kuritarvitamisel nende muutumise määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks, samas kui selline muutumine on ette nähtud erasektorisse kuuluva tööandjaga sõlmitud töölepingute või töösuhete puhul, kui need õigusnormid sisaldavad mõnda muud tõhusat meedet, mille eesmärk on vältida ning vajadusel sanktsioneerida avalikku sektorisse kuuluva tööandja poolt järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamist.

(vt punkt 42 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Ühine tollitariifistik – Tolliväärtus – Tehinguväärtus – Kindlaksmääramine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 32 lõige 1)

Summary

Selliste arvutite importimisel, millesse müüja on paigaldanud tarkvara, mis sisaldab üht või mitut operatsioonisüsteemi, mille ostja on talle tasuta üle andnud, tuleb nende arvutite tolliväärtuse määramisel määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 32 lõike 1 punkti b või c alusel lisada nende arvutite tehinguväärtusele selle tarkvara väärtus, kui viimati nimetatud väärtus ei ole arvestatud imporditud kauba eest tegelikult makstud või makstava hinna sisse.

Sama kehtib ka siis, kui siseriiklikud asutused aktsepteerivad kooskõlas ühenduse õigusega tehinguväärtusena mõne teise kui ühenduse ostja poolt sõlmitud lepingu kohast müügihinda. Sel juhul tuleb „ostja” all eelnimetatud artikli tähenduses mõista ostjat, kes sõlmis selle teise müügilepingu.

(vt punktid 37–38 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Maksuõigusnormid

(EÜ artiklid 49 ja 50)

Summary

Liikmesriik, kes kohustab pea- ja alltöövõtjaid, kelle lepingupartnerid on välismaised registreerimata isikud, pidama kinni tööde eest makstavast summast 15% ning on seadnud pea- ja alltöövõtjatele solidaarvastutuse selliste lepingupartnerite maksuvõlgade eest, rikub EÜ artiklitest 49 ja 50 tulenevaid kohustusi.

Kuigi kinnipidamiskohustust ja solidaarvastutust kohaldatakse ühtmoodi nii asjaomases liikmesriigis registreerimata teenuseosutaja kui muus liikmesriigis asuva teenuseosutaja kasutamise korral, kujutavad need endast teenuste osutamise vabaduse piiramist, kuna võivad pärssida nimetatud liikmesriigis registreerimata teenuseosutajate tahet pääseda selle liikmesriigi turule, osutamaks seal teenuseid, või pärssida pea- ja alltöövõtjate tahet kasutada nimetatud teenuseosutajate teenuseid.

Vajadus võidelda maksupettuste vastu ei ole piisav põhjus, et õigustada kinnipidamiskohustuse ja solidaarvastutuse kohaldamist üldise ja preventiivse meetmena kõigi teenuseosutajate suhtes, kes ei ole asjaomases liikmesriigis registreeritud, samas kui osa neist ei ole põhimõtteliselt kohustatud teostama mahaarvamisi ja tasuma makse, mille sissenõudmist püütakse nende meetmetega tagada ning kui on olemas tunduvalt vähem piiravad meetmed, tagamaks nende maksude sissenõudmise, mida need teenuseosutajad võivad teatud juhtudel olla kohustatud tasuma.

(vt punktid 30–32, 36, 37, 42 ja resolutiivosa punkt 1)
Keywords

Summary



Keywords

1. Isikute vaba liikumine – Töötajad – Asutamislepingu sätted – Isikuline kohaldamisala

(EÜ artikkel 39)

2. Euroopa Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Maksuõigusnormid

(EÜ artikkel 18)

Summary

1. Isikud, kelle kogu ametialane tegevus on möödunud samas liikmesriigis, mille kodanikud nad on, ja kes on õigust elada muus liikmesriigis kasutanud alles pärast pensionile jäämist ning soovimata seal tegeleda palgalise tegevusega, ei või tugineda EÜ artikliga 39 tagatud liikumisvabadusele.

(vt punkt 16)

2. EÜ artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt tulumaks vanaduspensionilt, mida asjaomase liikmesriigi asutus maksab teises liikmesriigis elavale isikule, kelle jaoks mainitud pension on kogu või peaaegu kogu tulu, on teatud juhtudel kõrgem kui maks, mis kuuluks tasumisele siis, kui kõnesolev isik elaks esimesena mainitud liikmesriigis.

Liikmesriigi õigusnormid, mis seavad mõned liikmesriikide kodanikud ebasoodsamasse olukorda üksnes seetõttu, et nad on kasutanud oma vabadust liikuda ja elada teises liikmesriigis, toovad nimelt kaasa ebavõrdse kohtlemise, mis on vastuolus ühenduse kodaniku staatuse aluseks olevate põhimõtetega ehk seaduse ees võrdse kohtlemisega liikumisvabaduse kasutamisel.

On tõsi, et otseste maksude osas ei ole residendist ja mitteresidendist maksukohustuslaste olukord üldreeglina võrreldav. Kui ühes liikmesriigis makstav vanaduspension on mitteresidendist pensionäride kogu või peaaegu kogu tulu, siis on nad tulumaksu puudutavas osas siiski objektiivselt samas olukorras kui pensionärid, kes elavad selles liikmesriigis ja saavad samasugust vanaduspensioni.

(vt punktid 22, 26, 31, 39 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Teenuste osutamise vabadus – Kapitali vaba liikumine – Asutamislepingu sätted – Nende kahe põhivabadusega seotud siseriikliku meetme hindamine

(EÜ artiklid 49 ja 56)

2. Teenuste osutamise vabadus – Asutamislepingu sätted – Kohaldamisala

(EÜ artiklid 49 ja 56)

Summary

1. EÜ artiklite 49 ja 56 sõnastusest ning nende asukohast asutamislepingu III jaotise kahes erinevas peatükis tuleneb, et kuigi kõnealused sätted on omavahel tihedalt seotud, reguleerivad nad erinevaid olukordi ning kummalgi on erinev kohaldamisala. Muidugi ei saa välistada teatavatel erilistel juhtudel, mil siseriiklik säte puudutab samaaegselt teenuste osutamise vabadust ja kapitali vaba liikumist, et see säte takistab üheaegselt mõlema vabaduse teostamist.

Selles osas ei saa väita, et neil tingimustel kehtivad teenuste osutamise vabadust reguleerivad sätted võrreldes kapitali vaba liikumist reguleerivate sätetega täiendavana.

Kui aga siseriiklik meede mõjutab samaaegselt nii teenuste osutamise vabadust kui ka kapitali vaba liikumist, tuleb uurida, mil määral kahjustatakse põhivabaduste teostamist ning kas põhikohtuasja asjaolusid arvesse võttes kaalub üks neist teise üles. Kõnealust meedet uuritakse põhimõtteliselt üksnes seoses ühega neist kahest vabadusest, kui nähtub, et konkreetse asja asjaolusid arvesse võttes on üks neist vabadustest teise suhtes täiesti teisejärgulise tähendusega ja neid on võimalik käsitleda koos.

(vt punktid 28, 30, 31, 34)

2. Siseriiklik kord, mille alusel liikmesriik nõuab eelnevat tegevusluba, kui majandustegevuse raames krediidi andmisega tegeleb liikmesriigi territooriumil äriühing, kelle asukoht on kolmandas riigis, ning mille kohaselt tuleb sellise tegevusloa väljastamisest keelduda muu hulgas juhul, kui kõnealusel äriühingul ei ole sellel territooriumil peakontorit ega filiaali, ning mis takistab selliste äriühingute pääsemist liikmesriigi finantsturule, kelle asukoht on kolmandates riikides, mõjutab valdavalt teenuste osutamise vabaduse teostamist EÜ artikli 49 ja sellele järgnevate artiklite tähenduses.

Kuna sellise korra piirav mõju kapitali vabale liikumisele kujutab endast üksnes teenuste osutamise suhtes kehtestatud piirangute vältimatut tagajärge, puudub vajadus kontrollida, kas kõnealune kord on kooskõlas EÜ artikliga 56 ja sellele järgnevate artiklitega.

EÜ artiklile 49 ja sellele järgnevatele artiklitele ei saa tugineda äriühing, kelle asukoht on kolmandas riigis. Vastupidi asutamislepingu peatükile, mis käsitleb kapitali vaba liikumist, ei sisalda teenuste osutamise vabadust käsitlev peatükk ühtki sätet, mis laiendaks peatüki sätete toimet teenuste osutajatele, kes on kolmanda riigi kodanikud ja kelle asukoht on väljaspool Euroopa Liitu, kuna viimati mainitud peatüki eesmärk on tagada teenuste osutamise vabadus liikmesriikide kodanikele.

(vt punktid 25, 49, 50 ja resolutiivosa)
Kohtuasi C-345/04

Centro Equestre da Lezíria Grande Lda

versus

Bundesamt für Finanzen

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesfinanzhof)

„Teenuste osutamise vabadus — Maksuõigusnormid — Ettevõtte tulumaks — Hobuste demonstratsioonesinemised ja ratsutamistunnid, mis on ühes liikmesriigis korraldatud teises liikmesriigis asuva äriühingu poolt — Ettevõtlusega seotud kulude arvessevõtmine — Tingimused — Otsene majanduslik seos tuludega, mis on saadud riigis, kus tegutseti”

Kohtujurist P. Léger’ ettepanek, esitatud 22. juunil 2006 I - 1427

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 15. veebruar 2007 I - 1442

Kohtuotsuse kokkuvõte

Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Maksuõigusnormid

(EÜ asutamislepingu artikkel 59 (muudetuna EÜ artikkel 49))

EÜ asutamislepingu artikliga 59 (muudetuna EÜ artikkel 49) ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, kui need õigusnormid kehtestavad piiratud maksukohustusega maksumaksja poolt saadud tuludelt kinnipeetud ettevõtte tulumaksu tagasimaksmise tingimuseks, et ettevõtlusega seotud kuludel, mille arvessevõtmist maksumaksja taotleb, on otsene majanduslik seos tuludega, mis on saadud asjaomase liikmesriigi territooriumil tegutsemise raames, kui sellisteks kuludeks peetakse kõiki kulusid, mis on sellest tegevusest lahutamatud, hoolimata sellest, kus ja millal need kulud tekkisid. Sellised siseriiklikud õigusnormid on seevastu nimetatud artikliga vastuolus, kui need õigusnormid kehtestavad sellele maksumaksjale nimetatud maksu tagasimaksmise tingimuseks, et need ettevõtlusega seotud kulud ületavad poole nendest tuludest.

(vt punkt 38 ja resolutiivosa)
Mõistet laeva kalapüügitegevusest „lõpliku kõrvaldamise meede” ei ole defineeritud ei määruse nr 3690/93, millega kehtestatakse ühenduse süsteem, mis sätestab eeskirjad kalapüügilitsentsides sisalduva miinimumteabe kohta, artiklis 5 ega selles määruses tervikuna. See on määratletud hoopis määruses nr 3699/93, millega kehtestatakse ühenduse poolt kalandus- ja akvakultuurisektorile ning samuti nende saaduste töötlemiseks ja turustamiseks antava struktuuriabi kriteeriumid ja kord, ning täpsemalt selle artikli 8 lõikes 2, mille kohaselt võib kalalaevade lõpliku kõrvaldamise meetmete hulka kuuluda eelkõige laeva lõplik üleminek kolmandale riigile tingimusel, et see ei riku rahvusvahelist õigust ega mõjuta kalavarude kaitsmist ja majandamist.

Isegi kui nende kahe määruse eesmärk on erinev, ei anna miski alust järeldada, et nimetatud määratlus on piiratud üksnes määrusega nr 3699/93 ning et seda määratlust ei või kasutada kalanduspoliitika valdkonnaga seotud muude teisese õiguse instrumentide raames. Pealegi võeti määrus nr 3699/93, mis nimetatud mõiste määratleb, vastu pärast määrust nr 3690/93; seega valis ühenduse seadusandja teadlikult selle väljendi, mis määruses nr 3690/93 juba olemas oli.

Järelikult ei takista miski selle määratluse kasutamist määruse nr 3690/93 artikli 5 rakendamisel, mis käsitleb püügilitsentside ajutist või lõplikku kehtetuks tunnistamist.

(vt punktid 34, 36–38)
Neis konkurentsivastast tegevust puudutavate komisjoni uurimiste erilistes tingimustes ei saa põhimõtet, et igal isikul on õigus õiglasele kohtumenetlusele, tõlgendada nii, et süüdistavaid tõendeid sisaldavad dokumendid tuleb automaatselt tõendina välistada, kui teatud andmed peavad konfidentsiaalseks jääma. See konfidentsiaalsus võib samuti puudutada nii dokumendi autori isikuandmeid kui ka dokumendi komisjonile edastanud isikuid.

Apellatsioonkaebuse puhul ei ole Euroopa Kohtul pädevust tuvastada fakte ega põhimõtteliselt uurida tõendeid, millele Esimese Astme Kohus on nende faktide tõendamiseks tuginenud. Juhul kui need tõendid on hangitud õiguspäraselt, kui on järgitud tõendamiskohustuse ning tõendite hankimise suhtes kohaldatavaid õiguse üldpõhimõtteid ja menetlusnorme, on üksnes Esimese Astme Kohus pädev hindama talle esitatud tõendite väärtust. Järelikult ei kujuta see hindamine endast — välja arvatud juhul, kui Esimese Astme Kohtule esitatud tõendeid on moonutatud — Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õiguslikku küsimust.

(vt punkt 55)
Samas ei kehti see aga Esimese Astme Kohtu hinnangu suhtes, mille kohaselt ei olnud tõendid mitmetähenduslikud, vaid hoopis täpsed ja omavahel kooskõlas, võimaldamaks põhistada otsust, et rikkumine oli toime pandud.

Apellatsioonkaebuse puhul ei ole Euroopa Kohtul pädevust tuvastada fakte ega põhimõtteliselt uurida tõendeid, millele Esimese Astme Kohus on nende faktide tuvastamiseks tuginenud. Juhul kui need tõendid on hangitud õiguspäraselt, kui on järgitud tõendamiskoormise ning tõendite hankimise suhtes kohaldatavaid õiguse üldpõhimõtteid ja menetlusnorme, on üksnes Esimese Astme Kohus pädev hindama talle esitatud tõendite väärtust. Järelikult ei kujuta see hindamine endast — välja arvatud juhul, kui Esimese Astme Kohtule esitatud tõendeid on moonutatud — Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õiguslikku küsimust.

Kui komisjonil on õnnestunud väidetava rikkumise kinnituseks koguda dokumentaalseid tõendeid ja kui need tõendid tunduvad piisavad, et tõendada konkurentsivastase iseloomuga kokkuleppe olemasolu, ei ole vaja uurida seda, kas süüdistataval ettevõtjal oli nimetatud kokkuleppe suhtes ärihuvi.

Mis puudutab eelkõige konkurentsivastase iseloomuga kokkuleppeid, mis on saavutatud konkureerivate ettevõtjate koosolekutel, siis on EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumine tuvastatud, kui nende koosolekute eesmärk on piirata, takistada või kahjustada konkurentsi ja seega korraldada kunstlikult turu toimimist. Niisugusel juhul piisab ettevõtja kartellikokkuleppes osalemise tõendamiseks sellest, kui komisjon tõendab, et asjaomane ettevõtja osales koosolekutel, mille käigus konkurentsivastased kokkulepped sõlmiti. Kui osalemine sellistel koosolekutel on tõendatud, peab see ettevõtja esitama tõendeid, et ta osales neil kohtumistel ilma mingisuguse konkurentsivastase tagamõtteta, näidates, et ta oli oma konkurentidele teada andnud, et ta osaleb neil kohtumistel teisel eesmärgil kui nemad.

See reegel põhineb sellel, et ettevõtja, kes osales nimetatud koosolekul ilma avalikult teatamata, et ta ei loe end seal arutatuga seotuks, andis teistele osalejatele mõista, et ta on kokkulepituga nõus ja et ta kavatseb seda järgida.

(vt punktid 46–48, 58, 74)
Kohtuasi C-199/04

Euroopa Ühenduste Komisjon

versus

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiivid 85/337/EMÜ ja 97/11/EÜ — Projektide keskkonnamõju hindamine — Ehitise või maa kasutusotstarbe muutmine olulisel määral — Hagi vastuvõetamatus”

Euroopa Kohtu otsus (teine koda) 1. veebruar 2007 I - 1223

Kohtuotsuse kokkuvõte

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi – Vaidlusese – Kindlaksmääramine kohtueelses menetluses

(EÜ artikkel 226)

EÜ artiklis 226 ette nähtud põhjendatud arvamuses ja hagis tuleb etteheited esitada terviklikult ja täpselt, et liikmesriik ja Euroopa Kohus saaksid täpselt aru ühenduse õiguse väidetava rikkumise ulatusest, mis on vajalik tingimus selleks, et nimetatud riik saaks tõhusalt esitada oma vastuväited ja et Euroopa Kohus saaks väidetud rikkumise olemasolu hinnata.

Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mis põhineb vastuolulistel argumentidel ega vasta järelikult terviklikkuse ja täpsuse nõuetele, tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

(vt punktid 21, 25 ja 26)