KOHTUJURISTI ETTEPANEK

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

esitatud 25. veebruaril 2021 ( 1 )

Kohtuasi C‑60/20

VAS „Latvijas dzelzceļš“

versus

Valsts dzelzceļa administrācija

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administratīvā apgabaltiesa (regionaalne halduskohus, Läti))

Eelotsusemenetlus – Raudteetransport – Euroopa ühtne raudteepiirkond – Direktiiv 2012/34/EL – Artikli 13 lõiked 2 ja 6 – Rakendusmäärus (EL) 2017/2177 – Artikkel 15 – Juurdepääs teenindusrajatistele ja nendes osutatavatele teenustele – Teenindusrajatise omaniku kohustus tagada selle käitajale juurdepääs – Kasutamata teenindusrajatised – Teenindusrajatiste ümberkorraldamine – Teenindusrajatise omaniku õigus see ümber korraldada – Reguleeriva asutuse volitused

1. See eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluses äriühingu VAS „Latvijas dzelzceļš“, ( 2 ) Läti riikliku raudteeinfrastruktuuri halduri, ja raudteekaubaveoga tegeleva ettevõtja (AS „Baltijas Ekspresis“) ( 3 ) vahel.

2. Vaidlus tekkis siis, kui LDz üritas lõpetada enne tähtaja lõppu raudteeseadmete ladustamiseks mõeldud hoone rendilepingu, mille olid sõlminud LDz omanikuna ja Baltijas Ekspresis rentnikuna, tuginedes selles lepingus sätestatud vastavale tingimusele. Viimati nimetatud ettevõtja ei nõustunud LDz nõudega.

3. Nende erimeelsuste lahendamiseks pöörduti riigi raudteesektori reguleeriva asutuse ( 4 ) poole, kes lahendas selle vaidluse Baltijas Ekspresise kasuks, takistades LDz-l hoonet tühjendada.

4. LDz esitas selle otsuse peale kaebuse kohtule, vaidlustades sisuliselt riigisiseste õigusnormide – millega võeti Läti õigusesse üle direktiiv 2012/34/EL ( 5 ) – tõlgendamise.

I. Õiguslik raamistik

A. Liidu õigus

1. Direktiiv 2012/34

5. Artiklis 3 („Mõisted“) on sätestatud: „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: 1) „raudteeveo-ettevõtja“ – vastavalt käesolevale direktiivile tegevusloa saanud avalik-õiguslik või eraõiguslik ettevõtja, kelle peamine tegevusala on osutada raudtee-kaubaveoteenuseid ja/või raudtee-reisijateveo teenuseid ja kes on kohustatud tagama veduriteenuse; see hõlmab ka ainult veduriteenust osutavaid ettevõtjaid; […] 2) „raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja“ – asutus või ettevõtja, kes vastutab raudteevõrgustikul raudteeinfrastruktuuri käitamise, hooldamise ja uuendamise ning samuti selle arendamises osalemise eest vastavalt liikmesriigi infrastruktuuri arendamise ja rahastamise üldise poliitika raames sätestatule; […] 11) „teenindusrajatis“ – rajatis, sealhulgas maapind, ehitis ja seadmed, mis on tervenisti või osaliselt rajatud spetsiaalselt selleks, et võimaldada ühe või mitme II lisa punktides 2–4 osutatud teenuse osutamist; 12) „teenindusrajatise käitaja“ – avalik-õiguslik või eraõiguslik isik, kes on vastutav ühe või mitme teenindusrajatise juhtimise või ühe või mitme II lisa punktides 2–4 osutatud teenuse osutamise eest raudteeveo-ettevõtjatele; […]“.

6. Artiklis 13 („Teenustele juurdepääsu tingimused“) on märgitud: „[…] 2. Teenindusrajatiste käitajad tagavad kõikidele raudteeveo-ettevõtjatele mittediskrimineerival viisil juurdepääsu II lisa punktis 2 osutatud rajatistele ja nendes rajatistes osutatavatele teenustele, sealhulgas raudteele. […] 6. Kui II lisa punktis 2 osutatud teenindusrajatist ei ole vähemalt kaks aastat järjest kasutatud ja raudteeveo-ettevõtjad on väljendanud teenindusrajatise käitajale huvi saada rajatisele juurdepääs ning tõendanud juurdepääsuvajadust, on rajatise omanik kohustatud avaldama teate, et kõnealust rajatist on võimalik käitada raudtee teenindusrajatisena kas osaliselt või tervikuna liisimise või rentimise teel, välja arvatud juhul, kui teenindusrajatise käitaja tõendab, et pooleliolevate ümberkorralduste tõttu ei ole raudteeveo-ettevõtjatel võimalik seda kasutada. […]“.

7. Artiklis 27 („Võrgustiku teadaanne“) on sätestatud: „1. Raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja töötab pärast huvitatud isikutega konsulteerimist välja ning avaldab võrgustiku teadaande, mis on kättesaadav tasu eest, mis ei ületa aruande avaldamisega seotud kulusid. Võrgustiku teadaanne avaldatakse vähemalt kahes liidu ametlikus keeles. Võrgustiku teadaande sisu tehakse elektroonilises vormingus tasuta kättesaadavaks infrastruktuuri-ettevõtja veebiportaalis, millele on juurdepääs ühise veebiportaali kaudu. Kõnealuse veebiportaali loovad infrastruktuuri-ettevõtjad oma koostöö raames artiklite 37 ja 40 kohaselt. 2. Võrgustiku teadaandes esitatakse raudteeveo-ettevõtjatele pakutava infrastruktuuri omadused ning see sisaldab teavet raudteeinfrastruktuurile juurdepääsu tingimuste kohta. Samuti sisaldab võrgustiku teadaanne teavet raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja võrgustikuga ühendatud teenindusrajatistele juurdepääsu tingimuste kohta ning nendes rajatistes osutatavate teenuste kohta või viitab veebisaidile, millel kõnealune teave on elektroonilises vormingus tasuta kättesaadav. Võrgustiku teadaande sisu on esitatud IV lisas. […]“.

8. Artikkel 56 („Reguleeriva asutuse ülesanded“) näeb ette: „1. Ilma et see piiraks artikli 46 lõike 6 kohaldamist, on taotlejal õigus, kui ta leiab, et teda on ebaõiglaselt koheldud, diskrimineeritud või muul viisil kahjustatud, esitada reguleerivale asutusele kaebus eelkõige raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja või vajaduse korral raudteeveo-ettevõtja või teenindusrajatise käitaja otsuste peale, mis käsitlevad: […] f) artiklite 10–13 kohast juurdepääsukorda; g) teenustele juurdepääsu ja teenuste eest kasutustasude määramist kooskõlas artikliga 13; […] 9. Reguleeriv asutus vaatab ühe kuu jooksul alates kaebuse saamisest kaebuse läbi ning vastavalt vajadusele palub asjakohast teavet ja alustab konsulteerimist kõikide asjaomaste osapooltega. Ta teeb kaebuste suhtes otsuse, võtab meetmeid olukorra heastamiseks ja teavitab asjaomaseid osapooli oma põhjendatud otsusest […]. Ilma et see piiraks liikmesriikide konkurentsiasutuste õigusi konkurentsi tagamisel raudteeteenuste turul, teeb reguleeriv asutus vajaduse korral omal algatusel otsuse asjakohaste meetmete kohta kõnealustel turgudel taotlejate diskrimineerimise, turu moonutamise ja mis tahes muu negatiivse arengu korrigeerimiseks, võttes eelkõige arvesse lõike 1 punkte a–j. […]“.

9. II lisas („Raudteeveo-ettevõtjatele osutatavad teenused“) on sätestatud: „[…] 2. Juurdepääs, sealhulgas rööbasteele, antakse järgmistele olemasolevatele teenindusrajatistele ning nendes rajatistes osutatavatele teenustele: […] e) hooldusrajatised, välja arvatud hooldusrajatised, milles tehakse baashooldust kiirrongidele või muudele erirajatisi vajavatele veeremi liikidele; f) muud tehnorajatised, sealhulgas puhastus- ja pesuhooned; […]“.

2. Rakendusmäärus

10. Artiklis 3 („Mõisted“) on märgitud: „Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: […] 2) „raudteega seotud teenus“ – direktiivi 2012/34/EL II lisa punktides 2, 3 ja 4 loetletud põhi-, lisa- ja abiteenused; […] 8) „teenuste iseteenindus“ – olukord, kus raudteeveo-ettevõtja osutab teenindusrajatise käitaja valdustes ise raudteega seotud teenust, tingimusel et rajatisele juurdepääs ja rajatise kasutamine teenuste iseteeninduseks kõnealuse raudteeveo-ettevõtja poolt on õiguslikult ja tehniliselt võimalik, ei sea ohtu vedude ohutust ning asjaomane teenindusrajatise käitaja pakub sellist võimalust; 9) „ümberkorraldus“ – ametlik protsess, mille tulemusena kasutatakse teenindusrajatist muul eesmärgil kui raudteega seotud teenuste osutamiseks; […]“.

11. Artiklis 15 („Kasutamata teenindusrajatised“) on sätestatud: „1. Selliste direktiivi 2012/34/EL II lisa punktis 2 loetletud teenindusrajatiste suhtes, mida ei ole vähemalt kaks aastat järjest kasutatud, on võimalik väljendada huvi ning käitada neid liisimise või rentimise teel. Teave kasutamata rajatiste kohta avaldatakse vastavalt artiklile 5. 2. Lõikes 1 osutatud kaheaastane periood algab sellele päevale järgnevast päevast, mil asjaomases teenindusrajatises raudteega seotud teenust viimati osutati. 3. Taotleja, kes on huvitatud direktiivi 2012/34/EL II lisa punktis 2 loetletud sellise teenindusrajatise kasutamisest, mida ei ole kaks aastat järjest kasutatud, väljendab oma huvi kirjalikult asjaomase rajatise käitajale ja teatab sellest reguleerivale asutusele. Selline huvi väljendamine tõendab asjaomase raudteeveo-ettevõtja vajadusi. Teenindusrajatise käitaja võib otsustada jätkata tegevust viisil, mis rahuldab raudteeveo-ettevõtja tõendatud vajadusi. 4. Kui teenindusrajatise omanik ei käita seda rajatist, teatab rajatise käitaja omanikule huvi väljendamisest kümne päeva jooksul pärast selle saamist. Rajatise omanik teeb teatavaks, et rajatist on võimalik liisida või rentida tervikuna või osaliselt, välja arvatud juhul, kui teenindusrajatise käitaja on otsustanud pärast huvi väljendamist oma tegevust jätkata. 5. Enne sellist teatavakstegemist võib teenindusrajatise omanik anda teenindusrajatise käitajale võimaluse esitada nelja nädala jooksul oma sellekohased tähelepanekud. Käitaja võib sellisele teatavakstegemisele vastu vaielda, esitades dokumendid, mis tõendavad, et käimas on ümberkorraldused, mis algasid enne huvi väljendamist. 6. Omanik teatab ümberkorraldustest reguleerivale asutusele, kes võib käitajalt taotleda dokumente, et hinnata ümberkorralduste usaldusväärsust. Kui hindamine ei ole rahuldav, nõuab reguleeriv asutus, et tehtaks teatavaks rajatise käitamine kas tervikuna või osaliselt liisimise või rentimise teel. […]“.

B. Läti õigus. Raudteeseadus (Dzelzceļa likums) ( 6 )

12. Artikli 12.1 lõikes 2 on sätestatud, et teenindusrajatiste käitajad tagavad kõigile veoettevõtjatele mittediskrimineerival alusel juurdepääsu (sealhulgas juurdepääs teedele) oma teenindusrajatistele ja, kui see on asjakohane, järgmistes rajatistes osutatavatele teenustele: […] 5) hooldusrajatised, välja arvatud hooldusrajatised, milles tehakse baashooldust muud tüüpi veeremile, mis vajab erirajatisi; 6) muud tehnorajatised, sealhulgas puhastus- ja pesuhooned veeremi liikidele.

13. Artikli 12.2 lõikes 7 on sätestatud, et kui ühte selle seaduse artikli 12.1 lõikes 2 nimetatud teenindusrajatistest ei ole vähemalt kaks aastat järjest kasutatud ning kui veoettevõtja on avaldanud nimetatud rajatise käitajale huvi saada rajatisele juurdepääs ning tõendanud juurdepääsuvajadust, on omanik kohustatud avaldama teate, et rajatise käitamine antakse tervikuna või osaliselt rendile või liisitakse teenuste osutamiseks, välja arvatud juhul, kui selle rajatise käitaja tõendab, et pooleliolevate ümberkorralduste tõttu ei ole raudteeveo-ettevõtjatel võimalik seda kasutada.

14. Artikli 12.2 lõikes 8 on märgitud, et kui mõnda selle seaduse artikli 12.1 lõikes 2 nimetatud rajatistest ei ole vähemalt kaks aastat järjest kasutatud, võib selle omanik avaldada teate, et teenindusrajatis tervikuna või osa sellest antakse rendile, liisitakse või võõrandatakse. Kui rajatise käitaja ei saa kolme kuu jooksul pärast avaldamist pakkumisi, on rajatise käitajal lubatud rajatis sulgeda pärast seda, kui ta on vähemalt kolm kuud ette teatanud riiklikule raudteeametile ja riigi raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale.

II. Faktilised asjaolud, kohtuvaidlus ja eelotsuse küsimus

15. LDz rentis 2002. aastal talle Ventspilsis kuuluva hoone (edaspidi „Ventspilsi depoo“) Baltijas Ekspresisele. Lepingut pikendati mitu korda, viimati 20. juunil 2016 kaheteistkümneks aastaks.

16. Baltijas Ekspresis kasutas Ventspilsi depood pärast asjakohaseid kohandusi oma vedurite remondi- ja hooldustöökojana. ( 7 )

17. LDz teatas 5. septembril 2017 Baltijas Ekspresisele, et ta lõpetab lepingu ühepoolselt. Ta lisas, et tal tekkis riikliku raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjana vajadus kasutada rajatisi oma veeremi ladustamise ruumina selle infrastruktuuri hooldamiseks. ( 8 )

18. Baltijas Ekspresis esitas 18. septembril 2017 reguleerivale asutusele kaebuse konkurentsieeskirjade rikkumise ja diskrimineerimise kohta. Ta palus LDz-l lõpetada selline tegevus, kuna see ohustab teenindusrajatise tegevuse jätkumist. ( 9 )

19. Reguleeriv asutus kohustas 5. detsembril 2017 LDz-d tagama Baltijas Ekspresisele juurdepääs Ventspilsi depoole kui teenindusrajatisele ning seal osutatavatele teenustele.

20. Reguleeriva asutuse argumendid oma otsuse põhjendamiseks on sisuliselt järgmised: – Ventspilsi depoo on tehniliselt kohandatud vedurite remondiks ja hooldamiseks, millest piisab selle liigitamiseks teenindusrajatiseks; – Baltijas Ekspresis osutab neid teenuseid iseteeninduse korras; – tegevuse katkestamist tuleb analüüsida, lähtudes normidest, mis piiravad teenuseosutaja õigust teenindusrajatist sulgeda; – raudteeseaduse artikli 122 lõike 8 alusel tuleb juurdepääs teenindusrajatisele ja selles osutatavatele teenustele tagada vähemalt kaks aastat pärast seda, kui rajatise kasutamine on lõpetatud. Teenindusrajatise võib sulgeda alles pärast nimetatud kaheaastase perioodi möödumist.

21. LDz esitas reguleeriva asutuse otsuse peale kaebuse Administratīvā rajona tiesale (rajooni halduskohus, Läti), väites, et: – Baltijas Ekspresis ei olnud rentinud Ventspilsi hoonet teenindusrajatisena ega olnud registreeritud teenindusrajatise käitajana ei rendilepingu sõlmimise ajal ega rendilepingu ühepoolselt lõpetamisest teatamise ajal; – reguleeriv asutus tõlgendab mõisteid „teenindusrajatis“ ja „teenuste iseteenindus“ vääralt ning kohaldab raudteeseadust valesti. Samuti eksib ta, kui tema arusaamise järgi võib ta kohustada LDz-d tagama juurdepääsu teenustele Ventspilsi depoos; – LDz ei osuta seal teenuseid, kuna kinnisasi on renditud Baltijas Ekspresisele. Seepärast ei saa talle panna kohustusi, mis lasuvad ainult teenindusrajatise käitajal.

22. Administratīvā rajona tiesa (rajooni halduskohus) jättis LDz kaebuse 25. jaanuari 2019. aasta kohtuotsusega rahuldamata. Muu hulgas tuvastas ta, et LDz tuleb kvalifitseerida teenindusrajatise käitajaks, kuna ta vastutab selle haldamise eest. Ta leidis samuti, et Ventspilsi depoo on sobiv hooldusteenuste osutamiseks.

23. LDz esitas esimese astme kohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse Administratīvā apgabaltiesale (regionaalne halduskohus, Läti), kes otsustas esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2012/34 artikli 13 lõikeid 2 ja 6 (määruse 2017/2177 artikli 15 lõikeid 5 ja 6) võib kohaldada nii, et reguleeriv asutus võib kehtestada infrastruktuuri omanikule, kes ei ole teenindusrajatise käitaja, kohustuse tagada juurdepääs teenustele? 2. Kas direktiivi 2012/34 artikli 13 lõiget 6 (määruse 2017/2177 artikli 15 lõikeid 5 ja 6) tuleb tõlgendada nii, et nendega on hoone omanikul lubatud rendisuhet lõpetada ja teenindusrajatis ümber korraldada? 3. Kas direktiivi 2012/34 artikli 13 lõiget 6 (määruse 2017/2177 artikli 15 lõikeid 5 ja 6) tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad reguleerivat asutust kontrollima üksnes seda, kas teenindusrajatise käitaja (käesoleval juhul teenindusrajatise omanik) on tõepoolest otsustanud rajatise ümber korraldada?“

III. Õiguslik hinnang

A. Vastuvõetavus

24. LDz ja Baltijas Ekspresis väidavad vastupidistest seisukohtadest, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, kuna see põhineb valedel eeldustel: eelotsusetaotluse esitanud kohus tegi väidetavalt vea LDz sõnul siis, kui ta klassifitseeris Ventspilsi depoo teenindusrajatiseks, ja Baltijas Ekspresise sõnul siis, kui ta kinnitas, et see rajatis on olnud kasutamata.

25. Reguleeriv asutus kinnitab samamoodi, et eelotsuse küsimused ei ole vastuvõetavad, kui neid just ümber ei sõnastata.

26. Nende vastuväidetega ei saa nõustuda, sest liidu õigust puudutavate eelotsuse küsimuste puhul kehtib asjakohasuse eeldus, mida ei ole siin ümber lükatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas eelotsusetaotlus on vajalik selle kohtuvaidluse lahendamiseks, milles tal tuleb otsus teha, ja Euroopa Kohus võiks sellele vastamast keelduda vaid juhul, kui ta tõendab selgelt vastupidist (mis siin nii ei ole).

27. Euroopa Kohus võib jätta liikmesriigi kohtu esitatud küsimusele vastamata siis, kui on ilmne, et küsimuses osutatud liidu õigusnormi tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada tingimata vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus. ( 10 ) Midagi niisugust siin ei esine.

28. Eelotsusetaotlus ei ole käesoleval juhul hüpoteetiline ning on esitatud tegeliku vaidluse raames, mille lahenduse suhtes on selle pooled lahknevatel arvamustel ja milles on kohaldatav liidu õigus. Eelotsusetaotluse esitamiseks tegi ettepaneku üks pooltest, kes loogiliselt ei saa eeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitaks kõiki tema argumente. ( 11 )

29. Pealegi tekib neis vastuväidetes tegelikult sisuline, mitte eelotsusetaotluse vastuvõetavuse küsimus.

B. Sissejuhatavad täpsustused

30. Enne eelotsuse küsimuste analüüsimist on minu arvates otstarbekas täpsustada kohaldatavaid liidu õigusnorme ja eeldust (et on olemas teenindusrajatis), millest tekib vaidlus.

1. Kohaldatav õiguslik raamistik

31. Kolm eelotsuse küsimust puudutavad nii direktiivi kui ka rakendusmääruse tõlgendamist. See määrus ei ole siiski ratione temporis kohaldatav asjaoludele (lepingu lõpetamine), mis leidsid aset 2017. aasta septembris, kui see määrus ei olnud jõustunud. ( 12 )

32. Rakendusmääruse sätted võivad igal juhul olla tarvilikud selleks, et teada saada, milliseid kriteeriume komisjon ja erinevad riikide reguleerivad asutused on direktiivi tõlgendamisel kasutanud. Selle direktiivi artikli 13 lõikes 9 on komisjonile antud ülesanne „võtta meetmed, milles sätestatakse üksikasjalik kord ja kriteeriumid, mida tuleb järgida juurdepääsu pakkumisel II lisa punktides 2–4 osutatud teenindusrajatistes osutatavatele teenustele“.

33. Need meetmed tuli võtta „[r]eguleerivate asutuste ja teenindusrajatiste käitajate kogemustele ning artikli 57 lõikes 1 osutatud võrgustiku tegevusele toetudes“ ( 13 ).

34. Järelikult võib rakendusmäärust, mis tugineb direktiivi rakendamise käigus omandatud kogemusele kui liikmesriikide ühiste tavade väljendusele, kasutada selleks, et paremini mõista direktiivi sätteid, mida need rakendavad, välja arvatud juhul, kui nende vahel ilmneb selge vastuolu. ( 14 )

2. Ventspilsi depoo kui teenindusrajatis

35. LDz sõnul ei olnud Ventspilsi depoo teenindusrajatis, kuna: a) rendilepingus ei olnud märgitud, et see oleks selle otstarve, ja b) võrgustiku teadaandes ei olnud see sellisena esitatud.

36. Teenindusrajatiseks kvalifitseerimine – mõistest „raudteeinfrastruktuur“ erineva mõistena – ( 15 ) sõltub mitmest tehnilisest tegurist, mida saab tõendatuks pidada üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus. Tema ülesanne on kindlaks teha, kas Ventspilsi depoo juurde kuuluv maatükk, hooned ja seadmed olid nende eriliste tunnuste poolest ette valmistatud „spetsiaalselt selleks, et võimaldada ühe või mitme II lisa punktides 2–4 osutatud teenuse osutamist“ (direktiivi artikli 3 punkt 11).

37. Eelotsusetaotluse esitanud kohus nimelt kinnitab, et „Ventspilsi depoohoone on teenindusrajatis, kuna see vastab tehnilistele nõuetele, mis iseloomustavad seda ala teenuste osutamiseks“ ( 16 ).

38. Selle hinnangu põhjal, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kvalifitseerib „tuvastatud faktiks“, ei saa nõustuda LDz väitega, mis on esitatud puhtformaalsest seisukohast.

39. Lepingu sõnastus ei kaalu konkreetse hoone asjaolude kontrollimisel tegelikkust üles. Kõik näib osutavat ka sellele, et asjaolu, et Ventspilsi depoos oli töökoda, oli tuntud, omanikule teada ja [eksisteeris] alates 2004. aastast tema nõusolekul. ( 17 )

40. Väita, et Ventspilsi depood ei olnud võrgustiku teadaandes märgitud, on mõneti paradoksaalne, kui seda teeb – nagu tegi LDz – Läti raudteeinfrastruktuuri haldur, kes peab selles staatuses koostama võrgustiku teadaande kooskõlas direktiivi artikliga 27, see tähendab, lisades sellesse kõik olemasolevad rajatised. ( 18 ) Väljajätmine võis olla tingitud veast ja hilisematel aastatel on Ventspilsi depoo märgitud Läti võrgustiku teadaandes just nimelt teenindusrajatisena, mida käitab Baltijas Ekspresis. ( 19 )

41. Asja menetleva kohtu esitatud kvalifikatsioon on minu arvates seega veenev ja kooskõlas direktiivi artikli 3 punktis 11 koostoimes direktiivi II lisa punktidega 2–4 sätestatud mõiste „teenindusrajatis“ määratlusega.

42. Tegurid, mida direktiivis selles valdkonnas arvesse on võetud, puudutavad teenuseid, mida osutatakse teatud kohas. Kui see koht on (vastavalt eelotsusetaotluses kajastatud andmetele) mõeldud direktiivi II lisa punkti 2 alapunktides e ja f ( 20 ) kirjeldatud raudteeseadmete hooldusrajatiste jaoks, nagu käesolevas asjas, siis sellest piisab, et mõiste „teenindusrajatis“ nõuded oleksid täidetud.

C. Esimene eelotsuse küsimus

43. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas reguleeriv asutus võib direktiivi artikli 13 lõigete 2 ja 6 kohaselt panna teenindusrajatise omanikule, kes ei ole selle käitaja, kohustuse tagada juurdepääs seal osutatavatele teenustele.

44. Direktiivi artikli 13 lõige 6 ei anna mingit teavet, et vastata sellele, mille kohta on küsimus esitatud. Sellega on rohkem seotud selle artikli lõige 2, mille alusel „[t]eenindusrajatiste käitajad tagavad kõikidele raudteeveo-ettevõtjatele mittediskrimineerival viisil juurdepääsu II lisa punktis 2 osutatud rajatistele ja nendes rajatistes osutatavatele teenustele, sealhulgas raudteele“.

45. Kõnealuse sätte tõlgendamine nõuab eelkõige rajatise omanike ülesannete eristamist nende rajatiste käitajate omadest. Selles kohtuasjas ei ole vaidlustatud asjaolu, et Baltijas Ekspresis käitas teenindusrajatist. Kahtlused piirduvad LDz rolliga.

46. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub selles esimeses küsimuses eeldusest, et LDz-d ei saa pidada „teenindusrajatise käitajaks“. Kolmandas küsimuses mainib ta aga „teenindusrajatise käitaja[t] (käesoleval juhul teenindusrajatise omanik)“.

47. Kuigi seda aspekti selgitada on asja menetleva kohtu ülesanne, näib, et eelotsusetaotluse sõnastus tervikuna kinnitab, et selle kohtu hinnangul ei olnud LDz selle teenindusrajatise, mida haldas ainuisikuliselt Baltijas Ekspresis, käitaja.

48. Esimese astme kohus oli kinnitanud, et LDz-d „tuleb pidada teenindusrajatise käitajaks, kuna ta vastutas selle haldamise eest“ ( 21 ). Reguleeriv asutus lähtus sellele lähedasest, ehkki mitte täpselt sellega kokkulangevast vaatenurgast sellest hinnangust, rõhutades, et omanik, kes annab kinnisasja rendile, sarnaneb selle käitajaga. ( 22 )

49. Ma ei nõustu selle hinnanguga, mis minu arvates ei ole kooskõlas direktiivi artikli 3 punkti 12 teenindusrajatise käitaja määratlusega. Selles kontekstis ei tähenda „käitamine“ kinnisasjast majandusliku tulu saamist (näiteks rentimise või liisimise teel), vaid rajatise enda tegelikku haldamist. Seega ei saa reguleeriva asutuse soovitatud analoogiaga nõustuda.

50. Teenindusrajatise käitaja staatusele iseloomulik tunnus on – kordan –, et ta „haldab“ seda, kas siis, kui ta annab sellele juurdepääsu raudtee-ettevõtjatele, või siis, kui ta osutab neile teenuseid, mida ta osutab samas rajatises.

51. Teenindusrajatise asukoha ruumide omanikuks olemisest ei piisa infrastruktuuriettevõtja staatuse omistamiseks. Kui see oleks nii, siis oleks iga sellise kinnisasja omanik, kus asub teenindusrajatis, selle käitaja, mis muudaks direktiivi artiklis 3 kehtestatud eraldamise häguseks. Teisiti oleks see juhul, kui omanik võtab samal ajal enda peale ka rajatise haldamise. ( 23 )

52. Selleks et LDz-d saaks pidada teenindusrajatise käitajaks, peab ta olema tegelikult kaasatud selle haldamisse, millele ei viita kohtutoimikus miski. ( 24 ) Ma saan seega aru, et see staatus oli ainult Baltijas Ekspresisel.

53. Kui see on nii, siis tuleb esimesele küsimusele, nagu see on sõnastatud, vastata eitavalt: direktiivi artikli 13 lõige 2 käsitleb teenindusrajatise käitaja kohustusi, mitte aga selle omaniku kohustusi, kui viimane rajatise haldamisse ei sekku.

54. See vastus ei ole tõenäoliselt rahuldav selleks, et selgitada, mida võib reguleeriv asutus teha sellisel juhul nagu käesolev, kui teenindusrajatise omanik soovib rajatise käitajal takistada selle haldamise jätkamist. Käsitlen seda probleemi – mis väljub esimese eelotsuse küsimuse sisu raamidest – hiljem.

D. Teine ja kolmas eelotsuse küsimus

55. Teine ja kolmas eelotsuse küsimus, mida võib analüüsida koos, käsitlevad direktiivi artikli 13 lõike 6 tõlgendamist.

56. Asja menetlev kohus soovib teada, kas see õigusnorm: a) lubab teenindusrajatise omanikul rendilepingut lõpetada ja rajatise ümber korraldada ning b) volitab reguleerivat asutust ümberkorraldamisotsust kontrollima.

57. Käsitlen järgemööda probleeme, mis on seotud teenindusrajatise kasutamisega, ja probleeme, mis on seotud selle võimaliku ümberkorraldamisega.

1. Teenindusrajatise kasutamine

58. Direktiivi artikli 13 lõike 6 rakendamise eelduseks on, et II lisa punktis 2 osutatud teenindusrajatist „ei ole vähemalt kaks aastat järjest kasutatud ja raudteeveo-ettevõtjad on väljendanud teenindusrajatise käitajale huvi saada rajatisele juurdepääs ning tõendanud juurdepääsuvajadust […]“.

59. Nõue, et teenindusrajatist ei ole kaks aastat järjest kasutatud, eeldab minu arvates tegevuse tegelikku lõpetamist selle ajavahemiku jooksul ühes sellega, et puudub teenindusrajatise kasutamisest huvitatud raudtee-ettevõtjate vastav nõudlus selle järele. ( 25 )

60. Nagu rõhutab komisjon, ei nähtu toimiku andmetest, et see tingimus oleks käesoleval juhul täidetud. Need andmed näitavad seevastu, et Baltijas Ekspresis kasutas Ventspilsi depood pidevalt raudteematerjali hooldamiseks, see tähendab direktiivi II lisa punktis 2 nimetatud teenindusrajatiste ühe tüüpilise teenuse osutamiseks.

61. Asja menetleva kohtu arvates on kindel, et „kõnealust teenindusrajatist tuleb pidada teenindusrajatiseks, mida ei kasutata“ ( 26 ). See kinnitus – mida tuleks juhul, kui see piirduks ainult fakti tuvastamisega, pidada ümberlükkamatuks – ei lükka aga tegelikult ümber asjaolu, et Baltijas Ekspresis kasutas depood pidevalt (nagu on märgitud kohtumääruse enda teistes lõikudes) ( 27 ), ning on tingitud pigem kaalul oleva artikli ebaõigesti mõistmisest.

62. Eelotsusetaotluse esitanud kohus nimelt ei eita, et Baltijas Ekspresis kasutab de facto Ventspilsi rajatist vedurite hooldamise teenuste osutamiseks. Ta kinnitab aga seda, et selline kasutamine ei vasta rakendusmääruse artikli 3 punktis 8 ( 28 ) sätestatud mõistele „teenuste iseteenindus“ ning et Baltijas Ekspresis „ei osuta [ka] teenuseid teistele raudtee-ettevõtjatele (vähemalt kuni [reguleeriva asutuse] otsuse vastuvõtmiseni)“. ( 29 )

63. Kumbki nendest kahest asjaolust ei mõjuta siiski direktiivi artikli 13 lõikes 6 nimetatud „mitte kasutatud“ olemise mõistet.

64. Mis puutub teenuste iseteenindusse, siis olen nõus eelotsusetaotluse esitanud kohtuga, et siin ei olnud sellega tegemist, sest see mõiste nõuab kahte ettevõtjat, see tähendab ühte raudtee-ettevõtjat peale teenindusrajatise käitaja ja seda käitajat.

65. Rakendusmääruses nimetatud iseteenindus seisneb, nagu selgitab komisjon, asjaolus, et teenindusrajatise käitaja annab rajatise (kolmandast isikust) raudtee-ettevõtja käsutusse, et see saaks teha toiminguid oma rongidel iseenda tööjõu ja materjalidega. ( 30 ) Selles kohtuasjas on aga ainult üks raudtee-ettevõtja (Baltijas Ekspresis), kes käitab Ventspilsi depood enda jaoks.

66. Kuid see, et teenuste iseteenindust ei toimu, ei tähenda, et teenindusrajatist ei kasutata. Kui – nagu see oli kõnealusel juhul – Ventspilsi depoos tehti pidevalt Baltijas Ekspresise veduripargi remondi ja hooldamise töid, siis piisab sellest asjaolust direktiivi tähenduses „teenindusrajatise kasutamise“ nõude täitmiseks.

67. Ei ole oluline, et selles rajatises ei osutata teenuseid teistele raudtee-ettevõtjatele. ( 31 ) Määrav on see, et objektiivselt võttes osutatakse teenuseid (siin raudteeseadmete hooldus), mitte teenuste saaja. Kordan, et selles suhtes ei ole oluline, kas teenuseid osutatakse kolmandatele isikutele või ainult teenindusrajatise käitajale.

68. Seega on võimalik, et rajatist haldav ettevõtja on see, kes kasutab teenuseid, ilma et see piiraks seda, et ta on käitajana vastavalt direktiivi artikli 13 lõikele 2 kohustatud võimaldama teistele raudtee-ettevõtjatele mittediskrimineerival viisil juurdepääsu sellele rajatisele ja selles osutatavatele teenustele.

69. Kokkuvõttes ei reguleeri direktiivi artikli 13 lõige 6 sellist olukorda nagu käesolevas asjas, kus Baltijas Ekspresis kasutas teenindusrajatist pidevalt. ( 32 )

2. Teenindusrajatise ümberkorraldamine

70. Ümberkorraldamine on ette nähtud direktiivi artikli 13 lõikes 6 seoses juhuga, kus teenindusrajatist ei ole kahe aasta jooksul kasutatud ja on raudtee-ettevõtjaid, kes on huvitatud sellele juurdepääsust. Nagu ma juba märkisin, ei ole see käesoleval juhul nii, mistõttu ei ole eelotsusetaotluses ümberkorraldamisele viitamisel kindlat alust.

71. Lisaks on ümberkorraldamine, millest on selles artiklis juttu, see, mis on juba käimas, siis kui kasutamata oleva rajatise omanik teatab avalikult, et ta rendib või liisib selle käitamise välja. Sellisel juhul peab rajatise käitaja tõendama, et „ümberkorraldused [olid käimas]“ ( 33 ).

72. Direktiivi artikli 13 lõige 6 ei puuduta seega kasutuses oleva rajatise omaniku kavatsust see oma valdusesse tagasi saada (käesoleval juhul rendilepingu lõpetamisega), et kasutada seda omaenda raudteeinfrastruktuuri hooldamise vajaduste jaoks.

73. Lõpuks tuleb arvesse võtta, et nii direktiivis kui ka rakendusmääruses kasutatud termin ümberkorraldamine ei hõlma teenindusrajatise mis tahes ümberkujundamist. Selle tähendus on piiratum, kuna see piirdub otstarbe muutmisega, millega selle rajatise puhul kaugenetakse raudteeteenuste osutamisest. ( 34 )

74. Kui esineb muid asjaolusid (quod non), et LDz soovib kasutada Ventspilsi rajatist tulevikus veeremi ladustamiseks, riigi raudteeinfrastruktuuri hooldamiseks, takistaks see igal juhul asuda seisukohale, et tegemist on ümberkorraldamisega direktiivi tähenduses.

75. Kokkuvõttes ei ole käesoleva kohtuasja asjaoludel osas, mis puutub teenindusrajatise ümberkorraldamisse, kohaldatav ka direktiivi artikli 13 lõige 6.

E. Muud kaalutlused

76. Tunnistan siiski, et vastus, mille eelotsuse küsimustele välja pakun, ei ole nende sõnastusest tulenevalt piisav, et välja selgitada: a) millal võib teenindusrajatise omanik selle direktiivi kohaselt rajatise tagasi saada, et võtta see raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjana kasutusse enda tarbeks, lõpetades kehtiva rendilepingu enne tähtaja lõppu, ja b) millised volitused on sellistel asjaoludel reguleerival asutusel.

77. Kuigi need kaks probleemi on omavahel tihedalt seotud, eelistan ma neid analüüsida eraldi. Teen seda, võttes arvesse, et Euroopa Kohus võib anda liikmesriigi kohtule põhikohtuasja toimikust ning talle esitatud seisukohtadest tulenevalt juhiseid aspektide kohta, mis ei vasta rangelt eelotsuse küsimustele, kui ta peab seda asjakohaseks, et parandada oma koostööd eelotsusetaotluse esitanud kohtuga.

1. Teenindusrajatise omaniku õigused

78. LDz tugineb oma kirjalikes seisukohtades korduvalt oma omandiõiguse kaitsele ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 17 lõikele 1. Ta viitab selle põhjenduseks kohtuotsusele komisjon vs. Ungari, milles seda sätet tõlgendati. ( 35 )

79. Nagu rõhutab komisjon, soovis ta Euroopa ühtse raudteepiirkonna loomisega anda uutele raudteeveo-ettevõtjatele (või nendele, kes osutavad selle transpordiga seotud teenuseid) juurdepääsu infrastruktuuridele, milles seni domineerisid ajaloolised ettevõtjad, kes pidid avama infrastruktuuri kasutamiseks kolmandatele isikutele. ( 36 )

80. See kavatsus puudutas nii infrastruktuure otseses mõttes kui ka teenindusrajatisi, mis varem kuulusid infrastruktuuride hulka ja mis kuuluvad nüüd raudteesektoris uude kategooriasse. Mõlemal on piiratud läbilaskevõime ja need tuleb teha kättesaadavaks raudtee-ettevõtjatele, kes on nende kasutamisest huvitatud.

81. Seega, kes raudteeinfrastruktuuri ja teenindusrajatiste omanikud ka ei oleks, on nende varalised õigused direktiivi kohaselt ex lege piiratud direktiivi sätetest tulenevatel tingimustel. Nad ei saa kasutada oma omandiõigusi selleks, et riigi raudteevõrgustikku või selle toimimiseks hädavajalikke teenindusrajatisi lammutada.

82. Harta artikliga 17 tagatud kaitse ei või eirata liidu õigusega kehtestatud õiguslikku korda, mis väljendub konkreetselt direktiivi eeskirjades. Need eeskirjad piiritlevad iseenesest ja põhimõtteliselt õigusi, mis oleksid abstraktselt ja nendest eeskirjadest sõltumatult sellise vara omanikul, mis ei ole mõeldud raudteeteenuse tarbeks.

83. Liidu õiguse seisukohast ei anna teenindusrajatiste omandiõigus nende omanikele lihtsalt õigust neid oma äranägemisel käsutada. Seadusandja soovis kehtestada nende kasutamise põhimõtteks, et need peavad sellisena alles jääma, avatuna raudtee-ettevõtjatele, kes seda taotlevad, kui see on hädavajalik kogu raudteesektori jaoks.

84. Tegemist on loogilise tahtega, kuna raudteeinfrastruktuuri jäikus (laias mõttes) piirab ettevõtjate võimet valida kohti, kus saab osutada nende ronge puudutavaid teenuseid, mis on vajalikud nende toimimiseks.

85. Sellele arutluskäigule tuleb lisada see, mida tuleks teha siis, kui raudteeinfrastruktuuri ja teenindusrajatiste omanik on just nimelt riigi raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja. Sellele üksusele kuuluvatele ja laias tähenduses raudteeteenusega seotud kinnisasjadele võib kehtida eriline õiguslik kord, mille reguleerimine kuulub riigi pädevusse vastavuses liidu õigusega.

86. Eelotsusetaotluse esitanud kohus võiks vajaduse korral hinnata, kas LDz – kuigi ta on asutatud äriühinguna – on tegelikult riigi vahend riigi raudteevõrgu haldamiseks monopoli korras ( 37 ). Seega peab riik ise määratlema sellele eriotstarbelisele üksusele kas otse või (ka riikliku) asutuse kaudu, kellele ta määrab raudteesektori reguleerimise ülesande, antud riigi omandi staatuse.

87. Selles kontekstis ei saa eriotstarbeline üksus tugineda riigi vastu omandiõigustele, mille riik on talle andnud varem kindlaks määratud piirides, et hõlbustada kolmandatel isikutel raudteeveo- ja sellega seotud teenuste osutamist.

88. Lõpuks ei saa riikliku raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja ja raudteeveo-ettevõtja vahel sõlmitud lepingud (sealhulgas nende lõpetamisklauslid) üles kaaluda reguleeriva asutuse pädevusi lahendada nendevahelisi vaidlusi tema ülesandeks oleva avaliku õiguse seisukohast.

2. Reguleeriva asutuse volitused

89. Reguleeriva asutuse ülesannete määratlemisel on direktiivi artikli 56 lõikes 9 ( 38 ) sellele asutusele antud ulatuslik sekkumispädevus, mille alusel ta võib võtta asjakohaseid meetmeid „kõnealustel [raudtee]turgudel […] negatiivse arengu korrigeerimiseks, võttes eelkõige arvesse […] lõike 1 punkt[e] a–j“.

90. Sõna „eelkõige“ näitab, et viide lõikele 1 on osundav, mitte ammendav. „Negatiivse arengu“ elementide loetelu on väga pikk, mistõttu reguleeriv asutus võib nende hindamisel parandada niisugust viga nagu käesolevas asjas, kus omanik püüab teenindusrajatise käitajat selle kasutamise võimalusest ilma jätta. ( 39 )

91. See võimalus on kooskõlas liidu seadusandja tahtega, kes on rakendusmääruse põhjenduses 18 seadnud eesmärgiks „olemasolevaid rajatisi kõige paremini kasutada“.

92. Selle eesmärgi praktikas rakendamisega püütakse ära hoida seda, et on teenindusrajatisi, mida ei kasutata vähemalt kaks aastat. Raudtee-ettevõtjad võivad pärast selle tähtaja möödumist avaldada huvi nende kasutamise vastu, millisel juhul: a) omanik peab pakkuma rajatist rendile või liisimiseks või b) käitaja võib otsustada teenindusrajatise käitamist jätkata (rakendusmääruse artikli 15 lõige 3).

93. Reguleerival asutusel on õigus nõuda – kuigi mitte direktiivi artikli 13 alusel, nagu on juba analüüsitud – nende nõuete täitmist ka teenindusrajatise omaniku tahte vastaselt, kui teenindusrajatis on antud käitaja käsutusse (loomulikult kohase rahalise vastutasu eest).

94. Olukord, mis tekib nendel juhtudel, on analoogne – kõiki erinevusi arvestades – olukorraga, mille kompenseerimiseks on vastu võetud üldnormid, mida kohaldatakse ettevõtjatele, kes on mõnes majandussektoris turgu valitsevas seisundis. Raudteeteenuste turul konkurentsi kaitsmise eest vastutavad asutused ( 40 ) võivad kohustada ettevõtjat, kellel on selline staatus, pakkuma oma olulisi rajatisi teistele sama sektori ettevõtjatele, ilma et selline kohustuse kehtestamine kahjustaks iseenesest omandiõigust.

IV. Ettepanek

95. Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata Administratīvā apgabaltiesale (regionaalne halduskohus, Läti) järgmiselt: 1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond, artikli 13 lõikes 2 on nähtud ette teenindusrajatiste käitajate, mitte nende omanike kohustused, kui nad ei vastuta nende juhtimise eest. 2. Direktiivi 2012/34 artikli 13 lõike 6 kohaldamise tingimuseks on, et teenindusrajatist ei kasutata vähemalt kaks aastat järjest ja on raudtee-ettevõtjaid, kes on avaldanud huvi selle rajatise kasutamise vastu. Selles artiklis nimetatud ümberkorraldamine tähendab rajatise otstarbe muutmist nii, et rajatis ei ole enam mõeldud raudteeteenuste osutamiseks. 3. Direktiivi 2012/34 artikli 56 lõige 9 lubab reguleerival asutusel võtta asjakohaseid meetmeid selleks, et teenindusrajatise omanik ei takistaks raudtee-ettevõtjal, kes seda rajatist käitab, kasutada seda rajatist ja selles osutatavaid teenuseid.

( 1 ) Algkeel: hispaania.

( 2 ) Edaspidi „LDz“.

( 3 ) Edaspidi „Baltijas Ekspresis“.

( 4 ) Valsts dzelzceļa administraācija (raudteesektori reguleeriv asutus, Läti; edaspidi „reguleeriv asutus“).

( 5 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiiv, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (ELT 2012, L 343, lk 32; edaspidi „direktiiv“), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2016. aasta direktiiviga (EL) 2016/2370, millega muudetakse direktiivi 2012/34/EL riigisiseste raudtee-reisijateveoteenuste turu avamise ja raudteeinfrastruktuuri juhtimise osas (ELT 2016, L 352, lk 1). Lisaks on vaidluses tuginetud komisjoni 22. novembri 2017. aasta rakendusmäärusele (EL) 2017/2177 teenindusrajatistele ja raudteega seotud teenustele juurdepääsu kohta (ELT 2017, L 307, lk 1; edaspidi „rakendusmäärus“).

( 6 ) 1. aprilli 1998. aasta raudteeseadus (Latvijas Vēstnesis, 1998, nr 102/105).

( 7 ) Baltijas Ekspresise väitel (tema kirjalike seisukohtade punkt 2) osutas ta oma vedurite ja vedurijuhtidega alates 2002. aastast LDz-le ja seejärel selle (100protsendilise osalusega) tütarettevõtjale SIA LDZ Cargole manööverdamisteenuseid. Alates 2004. aastast laiendati väidetavalt tema tegevust kaubaveole, kusjuures tema peamine tegevuskoht, sealhulgas vedurite remondi- ja hooldustöökoda asus Ventspilsis.

( 8 ) Lepingu punktis 7.3.7 oli ette nähtud omaniku õigus leping ühepoolselt lõpetada, kui tekib ettenägematu vajadus kasutada ruume oma tarbeks (eelotsusetaotluse punkti 11 teine lõik).

( 9 ) Baltijas Ekspresis väitis, et Ventspilsi depoo on teenindusrajatis, kus ta osutab iseteeninduse korras oma vedurite tehnilise hoolduse teenuseid.

( 10 ) 16. juuni 2015. aasta kohtuotsus Gauweiler jt (C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 25); 7. veebruari 2018. aasta kohtuotsus American Express (C‑304/16, EU:C:2018:66, punkt 32) ja 10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 27).

( 11 ) LDz tegi ettepaneku esitada eelotsuse küsimus, et Euroopa Kohus selgitaks mõistete „teenindusrajatis“, „teenindusrajatise käitaja“ ja „teenuste iseteenindus“ tõlgendust. Ta tegi ka ettepaneku täpsustada direktiivi 2012/34 artikli 13 lõikes 2 ette nähtud teenindusrajatise käitaja kohustuse ulatust.

( 12 ) Rakendusmääruse artikli 17 kohaselt „kohaldatakse [seda määrust] alates 1. juunist 2019“ (välja arvatud selle artikkel 2, mida kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2019).

( 13 ) Direktiivi artikli 57 lõikes 1 on sätestatud, et „[r]eguleerivad asutused vahetavad teavet oma töö ja otsustuspõhimõtete ning tavade kohta ja vahetavad eelkõige teavet oma peamiste menetlusküsimuste ja üle võetud liidu raudteeõiguse tõlgendamise probleemide kohta. Nad teevad muul viisil koostööd, et otsustamist kogu liidu ulatuses ühtlustada. Sel eesmärgil osalevad nad ja teevad koostööd korrapäraselt kokku tulevas võrgustikus. Komisjon on võrgustiku liige; ta kooskõlastab ja toetab selle tööd ning vastavalt vajadusele esitab võrgustikule soovitusi […]“.

( 14 ) Direktiivi tõlgendamisel rakendusmääruse seisukohast võiks vajaduse korral kaaluda, kas mõni selle määruse artikkel on direktiiviga vastuolus. Keegi ei ole väitnud, et käesoleval juhul on see nii.

( 15 ) Nende kahe mõiste erinevuste osas viitan ettepanekule, mille ma esitasin kohtuasjas WESTbahn Management (C‑210/18, EU:C:2019:277, punktid 41–45).

( 16 ) Eelotsusetaotluse punkti 12 lõpp.

( 17 ) LDz-le ei saanud selle töökoja olemasolu olla teadmata, mitte üksnes seetõttu, et ta on kinnisasja omanik, vaid seetõttu, et tema kohustus oli tagada selle raudteeühendus Läti raudteeinfrastruktuuriga. Vt ka käesoleva ettepaneku joonealune märkus 7 teenuste kohta, mida Baltijas Ekspresis selles töökojas LDz-le osutas.

( 18 ) See teadaanne peab sisaldama „teavet raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja võrgustikuga ühendatud teenindusrajatistele juurdepääsu tingimuste kohta ning nendes rajatistes osutatavate teenuste kohta“.

( 19 ) Vt ingliskeelsete versioonide kohta https://www.ldz.lv/en/network-statement. 2018. aasta võrgustiku teadaandes on see punktis 6.2.1.

( 20 ) Need käsitlevad hooldusrajatisi (punkt e) ja muid tehnorajatisi, sealhulgas puhastus- ja pesuhooneid (punkt f).

( 21 ) Eelotsusetaotlus, punkt 4.

( 22 ) „Teenindusrajatise omanik, kes annab rajatist raudtee-ettevõtjale rentides sellele ettevõtjale õiguse teenindusrajatisele juurdepääsuks ja selle kasutamiseks, on õiguslikult samas või samalaadses seisus nagu teenindusrajatise käitaja, kes rajatist haldab ja otsustab sellele rajatisele juurdepääsu taotluste üle“ (tema kirjalike seisukohtade punkt 61).

( 23 ) Direktiivi artikli 13 lõikes 6 eristatakse rajatise omanikku ja käitajat. Kuigi see ei sisalda spetsiifilisi vihjeid võimalusele, et omanik on käitaja, on mõista antud, et see on nii, nagu kinnitab pärast rakendusmääruse artikkel 15. See säte näeb ette toimingud, mida teeb „teenindusrajatise omanik[, kes] ei käita seda rajatist“. Järelikult on selles ette nähtud, et mõned omanikud on samal ajal rajatise käitajad ja teised ei ole.

( 24 ) LDz lükkas oma argumentides liikmesriigi kohtutes tagasi väited, et ta käitab teenindusrajatist (eelotsusetaotluse punkti 5 teine lõik).

( 25 ) Kui raudtee-ettevõtjad sooviksid teenindusrajatisele juurdepääsu ja kasutada selle teenuseid, oleks käitaja direktiivi artikli 13 lõike 2 alusel kohustatud neile selle juurdepääsu andma.

( 26 ) Eelotsusetaotluse punkt 13.

( 27 ) Eelotsusetaotluse punkti 13 kolmandas lõigus tunnistatakse, et Baltijas Ekspresis käitab rajatist oma majanduslikuks tarbeks, milleks on sama kohtumääruse punkti 1 neljandas lõigus kirjeldatud vedurite hooldamine.

( 28 ) Selle sätte kohaselt on „teenuste iseteenindusega“ tegemist siis, kui „raudteeveo-ettevõtja osutab teenindusrajatise käitaja valdustes ise raudteega seotud teenust […]“. Seotud teenused on rakendusmääruse artikli 3 punktis 2 määratletud teenused.

( 29 ) Eelotsusetaotluse punkti 13 kolmas lõik.

( 30 ) Komisjoni kirjalike seisukohtade punkt 35.

( 31 ) Põhjuseid, miks ei osutata teenuseid kolmandatele isikutele, võib olla mitu: kas seetõttu, et rajatise käitaja raskendab juurdepääsu (mida võib parandada reguleeriv asutus), või seetõttu, et teised raudtee-ettevõtjad ei ole huvitatud, nagu märgib Baltijas Ekspresis (tema kirjalike seisukohtade punkt 17).

( 32 ) On kohane meelde tuletada, et alates 2018. aastast on Ventspilsi depoo Läti võrgustiku teadaandes juba määratletud teenindusrajatisena.

( 33 ) Rakendusmääruse artikli 15 lõike 5 kohaselt võib kasutamata seisnud rajatise käitaja esitada „dokumendid, mis tõendavad, et käimas on ümberkorraldused, mis algasid enne [teiste raudtee-ettevõtjate] huvi väljendamist [rajatise rentimise või liisimise vastu]“.

( 34 ) Rakendusmääruse artikli 3 punktis 9 on ümberkorraldamine määratletud kui „ametlik protsess, mille tulemusena kasutatakse teenindusrajatist muul eesmärgil kui raudteega seotud teenuste osutamiseks“. See tähendab seega raudteeveoteenuse osutamise lõpetamist selle vara abil.

( 35 ) 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (põllumajandusmaa kasutusvaldus) (C‑235/17, EU:C:2019:432).

( 36 ) Viitan oma ettepanekule kohtuasjas SJ (C‑388/17, EU:C:2018:738, punktid 52 jj).

( 37 ) Direktiivi põhjenduses 71 on raudteeinfrastruktuur kvalifitseeritud loomulikuks monopoliks.

( 38 ) Sellele artiklile viitab reguleeriv asutus oma kirjalikes seisukohtades korduvalt.

( 39 ) Selles kohtuasjas oleks reguleeriva asutuse poolt meetme võtmine lisaks põhjendatud artikli 56 lõike 1 punktidega f või g, kuna käitajal teenindusrajatise kasutamise takistamine on sama mis keelata tal, nii tal endal kui ka teistel raudtee-ettevõtjatel, kasutada teenindusrajatist ja vastavaid teenuseid.

( 40 ) Nendele on viidatud direktiivi artikli 56 lõikes 9.