ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
D.

Euroopa Kohtult küsitakse, kuidas tuleb tõlgendada SOLASe konventsiooni reegli 1 [parandus, artikkel 1] punkti b – millele viidatakse sõnaselgelt direktiivi 2009/16/EÜ artiklis 2 ja mille ühetaoline ühendust hõlmav tõlgendus tuleb seega tagada sadamariigi kontrolli eesmärgil ja sadamariigi kontrolli käigus – osas, milles see sätestab, et „b. Osalisriigi valitsus kohustub kehtestama õigusakte ning võtma muid meetmeid, mis on vajalikud konventsiooni täielikuks ja igakülgseks jõustamiseks, tagamaks et inimelude ohutust silmas pidades oleksid laevad oma ettenähtud tegevuseks kõlblikud“; eelkõige, kas hinnangu puhul laeva ettenähtud tegevuseks kõlblikkuse kohta, mille sadamariigid peavad sadamariigi kontrollide kaudu esitama, tuleks ainsaks kontrollstandardiks võtta nõuded, mis esitatakse klassifikatsiooni ja asjaomaste omandatud ohutustunnistuste alusel, mis saadi abstraktselt deklareeritud tegevuse alusel, või võib siiski arvestada ka tegevust, millega see laev tegelikult tegeleb? Seega küsitakse Euroopa Kohtult, kas sadamariikide ametiasutustel on, ka viidatud rahvusvahelist standardit arvesse võttes, pädevus kontrollida mitte üksnes seda, kas laevavarustus ja pardaseadmed vastavad nõuetele, mis on ette nähtud lipuriigi väljastatud tunnistustes ja tulenevad laeva abstraktsest klassifikatsioonist, vaid ka pädevus hinnata nende tunnistuste ning laevavarustuse ja pardaseadmete vastavust, mis asuvad laeval ja on selle käsutuses konkreetse tegevuse tõttu, mis on klassifikatsioonitunnistuses viidatud tegevusest eraldiseisev ja erinev. Samad kaalutlused peab esitama ka IMO resolutsiooni A.1138(31) – Procedures of Port State Control, 2019, mis võeti vastu 4. detsembril 2019, punkti 1.3.1 kohta, osas, milles see sätestab, et „Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties.)“.
1.

Kas komisjoni 28. juuli 2000. aasta määrusega nr 1685/2000/EÜ, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1260/1999 (1) üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses struktuurifondide kaasfinantseeritavate meetmetega seotud kulutuste abikõlblikkusega, ja eelkõige selle lisa eeskirja nr 1 punktis 2 sätestatuga, osas, mis puudutab „kulutuste tõendamist“, § 2.1., nõutakse, et lõplike abisaajate tehtud makseid tõendataks tingimata maksekviitungitega, ka juhul kui abisaajat rahastati selleks, et ta ehitaks kinnisasja oma materjalide, seadmete ja töötajatega, või tohib teha erandi, mis erineb sellest, mis on sõnaselgelt ette nähtud juhuks, kui ei ole võimalik esitada nõutavaid „samaväärse tõendusjõuga raamatupidamisdokumente“?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 (1) artikleid 36 ja 39 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ning tõhususe ja võrdväärsuse põhimõttega (lojaalse koostöö põhimõte vastavalt EL lepingu artikli 4 lõikele 3) tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätetega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad selleks, et vaidlustada sundtäitmise otsust, mille teeb kohus ilma eelneva võistleva menetluseta ja ilma täitedokumendita üksnes nõude esitanud poole väidete alusel, ainukese õiguskaitsevahendina ette vastuväite, mis tuleb selle liikmesriigi ametlikus keeles esitada kaheksa päeva jooksul, ja seda ka siis, kui sundtäitmise otsus toimetatakse mõnes muus liikmesriigis kätte keeles, millest otsuse adressaat aru ei saa, kusjuures vastuväide loetakse esitatuks hilinemisega ja jäetakse läbi vaatamata juba siis, kui see on esitatud kaheteistkümne päeva jooksul?
5.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas 27. novembri 2019. aasta kirjale on alla kirjutanud esindaja, kellel on esindusõigus, mis annab talle pädevuse teha otsus komisjoni nimel, ning kas kiri on kehtiv osas, milles see tugineb asjaolule, et selles artiklis ette nähtud kaitseklausli mehhanism „näeb ette individuaalsed meetmed kosmeetikatoodete kohta, mis on turul kättesaadavaks tehtud, mitte aga üldise ulatusega meetmeid, mida kohaldatakse teatud ainet sisaldavate toodete kategooria kohta“, arvestades, kuidas tuleb tõlgendada määruse (EÜ) nr 1223/2009 artikli 27 sätteid koostoimes selle määruse artikli 31 sätetega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Liège (Belgia) 28. jaanuaril 2021 – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL versus État belge – SPF Finances

(Kohtuasi C-53/21)

(2021/C 128/28)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Liège

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL

Vastustaja apellatsioonimenetluses: État belge – SPF Finances

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid või praktika, mille kohaselt esimeses liikmesriigis asutatud äriühingud, kes kasutavad teises liikmesriigis asutatud äriühingute teenuseid, on kohustatud selleks, et vältida ettevõtte tulumaksu tasumist, mis võrdub 100 % või 50 %ga viimati nimetatud äriühingute esitatud arvetel märgitud summast, koostama ja esitama maksuhaldurile neid kulusid hõlmavad raamatupidamisdokumendid ja koondaruande, samas kui residentidest äriühingute teenuste kasutamisel ei kohaldata nende suhtes sellist kohustust selle maksu vältimiseks?
2.

Kas Euroopa õigusega – täpsemalt direktiivi 2007/46/EÜ artikli 3 punktiga 27 – on kooskõlas, kui avaliku teenuse osutamiseks mõeldud busside varuosade riigihankemenetluses on ühel pakkujal lubatud määratleda end teatud sõidukile mõeldud mitteoriginaalvaruosa „valmistajana“, eriti kui see osa kuulub ühte direktiivi 2007/46/EÜ IV lisas (sõiduki EÜ tüübikinnituse nõuete loetelu) loetletud tehnilistes õigusnormides käsitletavasse osade tüüpi, või peaks see pakkuja hoopis tõendama – iga niiviisi pakutava varuosa kohta, et tõendada nende vastavust hanke tehnilisele kirjeldusele –, et ta on isik, kes vastutab tüübikinnitusasutuse ees kõigi tüübikinnitusprotsessi aspektide ning toodangu vastavuse ja selleks vajaliku kvaliteeditaseme eest, ning et ta teostab ise vähemalt mõningad tüübikinnitamisele kuuluvate osade valmistamisetapid, ning kui vastus on jaatav, siis kuidas tuleb seda tõendada?
1.

Kas direktiivi 2006/112/EÜ (1) artiklite 135 ja 137 tõlgenduse ning neutraalse maksustamise põhimõtte ja tõhususe põhimõttega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on käibemaksukohustuslasel õigus valida käibemaksu arvestamine käibemaksust vabastatud kinnisasjalt üksnes juhul, kui see kinnisasi võõrandatakse maksukohustuslasele, kes selle tehingu sõlmimise ajal on registreeritud käibemaksukohustuslane?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria) 12. jaanuaril 2021 – Uniqa Versicherung AG versus VU

(Kohtuasi C-18/21)

(2021/C 128/19)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberster Gerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Määruskaebuse esitaja: Uniqa Versicherung AG

Vastustaja määruskaebuse menetluses: VU

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (1), artikleid 20 ja 26 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus Euroopa maksekäsu vaidlustamiseks viidatud määruse artikli 16 lõikes 2 ette nähtud 30päevase tähtaja katkestamine COVID-19 pandeemiaga kaasnevaid meetmeid justiitsasjades käsitleva Austria föderaalseaduse (Bundesgesetz betreffend Begleitmaßnahmen zu COVID-19 in der Justiz) § 1 lõikega 1, mis sätestab, et kõik tsiviilkohtuasjade menetlusõiguslikud tähtajad, mille kulgema hakkamist põhjustav sündmus on aset leidnud pärast 21. märtsi 2020 või mis ei ole nimetatud kuupäevaks veel lõppenud, katkevad kuni 30. aprillini 2020 ning hakkavad uuesti kulgema 1. maist 2020?

(1) ELT 2006, L 399, lk 1.
g)

Kui punktis d esitatud küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi 2013/36/EL artikli 53 lõike 1 kolmandat taanet (ja direktiivi 2006/48/EÜ artikli 44 lõike 1 kolmandat taanet, olenevalt vastusest viiendale küsimusele) tuleb tõlgendada nii, et see lubab, et konfidentsiaalsed dokumendid – mis ei puuduta kolmandaid isikuid, kes osalesid krediidiasutuse päästmise katsetes, kuid mis on õiguslikult asjassepuutuvad kohtuotsuse jaoks tsiviilkohtuasjas, mille esemeks on kahjunõue, mis esitati usaldatavusnormide täitmise järelevalvet läbiviiva pädeva asutuse vastu – avalikustatakse veel enne kohtumenetluse algust automaatselt kõigile potentsiaalsetele hagejatele ja nende esindajatele, ilma et algatataks konkreetset kohtumenetlust, et otsustataks iga eraldi dokumendi igale õigustatud üksikisikule avalikustamise õiguspärasuse üle, ja ilma et iga üksikjuhtumi puhul kaalutaks asjaomaseid huvisid, ning seda isegi juhul, kui tegemist on teabega, mis puudutab krediidiasutusi, mille suhtes ei ole algatatud pankrotimenetlust või sundlõpetamist, vaid kes said hoopis riigiabi menetluses, mille raames muudeti kehtetuks krediidiasutuste aktsionäride ja allutatud nõuetega võlausaldajate finantsinstrumendid?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Liège (Belgia) 28. jaanuaril 2021 – Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL versus État belge – SPF Finances

(Kohtuasi C-52/21)

(2021/C 128/27)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Liège

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL

Vastustaja apellatsioonimenetluses: État belge – SPF Finances

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid või praktika, mille kohaselt esimeses liikmesriigis asutatud äriühingud, kes kasutavad teises liikmesriigis asutatud äriühingute teenuseid, on kohustatud selleks, et vältida ettevõtte tulumaksu tasumist, mis võrdub 100 % või 50 %ga viimati nimetatud äriühingute esitatud arvetel märgitud summast, koostama ja esitama maksuhaldurile neid kulusid hõlmavad raamatupidamisdokumendid ja koondaruande, samas kui residentidest äriühingute teenuste kasutamisel ei kohaldata nende suhtes sellist kohustust selle maksu vältimiseks?
1.

Kas nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ (1) artiklit 11 ja nõukogu 21. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/64/EL (2) artikli 17 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et viidatud sätted kohustavad liikmesriike kehtestama aktsiisi tagastamise korra, mille alusel tagastatakse aktsiis muu hulgas tubakatoodetelt, mis on lubatud tarbimisse ja tollijärelevalve all hävitatud?
3.

Kas riigisisesed õigusnormid, nagu neid on kirjeldanud ja kohaldanud Vallooni piirkond, on põhjendatud avalikust julgeolekust või muudest kaitsemeetmetest tulenevate nõuetega ja kas riigisisesed õigusnormid, millele antud tõlgenduse kohaselt näevad need siduvalt ette, et sõiduki juhtimisel peavad sõidukis kaasas olema tõendid lepingu ja sõiduki kasutamisõiguse kohta, on taotletud eesmärgi saavutamiseks vajalikud või oleks eesmärki olnud võimalik saavutada ka teiste, vähem rangete ja formaalsete meetmetega?
3.

Küsimused direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 esimeses lauses nimetatud taganemisõiguse kaotamise kohta: a) Kas direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 esimeses lauses viidatud taganemisõigus on kaotatav? Kui vastus on jaatav: b) Kas taganemisõiguse kaotamine on taganemisõiguse ajaline piirang, mis peab olema sätestatud parlamendi poolt vastu võetud seaduses? Kui vastus on eitav: c) Kas taganemisõiguse kaotamine eeldab subjektiivsest aspektist seda, et tarbijale oli tema taganemisõiguse jätkumine teada või et tarbija teadmatus oli vähemalt põhjustatud raskest hooletusest? Kui vastus on eitav: d) Kas krediidiandja võimalus esitada asjaomane teave krediidivõtjale direktiivi 2008/48/EÜ artikli 14 lõike 1 teise lause punkti b kohaselt tagantjärele ja tekitada sellega olukord, kus taganemisõiguse tähtaeg hakkab kulgema, on vastuolus taganemisõiguse kaotamise sätete kohaldamisega hea usu põhimõtte alusel? Kui vastus on eitav: e) Kas see on kooskõlas rahvusvahelise õiguse väljakujunenud põhimõtetega, mis on põhiseaduse kohaselt Saksa kohtunikule siduvad? Kui vastus on jaatav: f) Kuidas peab õiguse kohaldaja Saksamaal lahendama vastuolu rahvusvahelise õiguse siduvate nõuete ja Euroopa Kohtu nõuete vahel?
2.

Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt ja Dublini määruse artiklist 27 ei tulene õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, tuleb harta artiklit 47 – koosmõjus põhiõigusega perekonna ühtsusele ja lapse parimate huvidega (nagu on sätestatud Dublini määruse artiklites 8–10 ja põhjenduses 19) tõlgendada nii, et palve saajaks olev liikmesriik on vastuvõtmispalve tagasilükkamise korral kohustatud andma palve esitajaks olevas liikmesriigis viibivale ja Dublini määruse artiklite 8–10 alusel üleandmist taotlevale taotlejale või tema pereliikmele Dublini määruse artiklite 8–10 tähenduses õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, kas määruse nr 2073/2005 I lisa 1. peatüki tabeli punktis 1.2 esitatud teist mikrobioloogilist kriteeriumi „puudub 25 g-s“ tuleb määruse ja rahvatervise kaitse ning määruste nr 178/2002 ja nr 882/2004 eesmärke silmas pidades tõlgendada nii, et sõltumata sellest, kas toidukäitleja suudab pädevale asutusele piisavalt tõendada, et toit ei ületa kõlblikkusaja jooksul 100 cfu/g piirmäära, siis kehtib sellise toidu suhtes kaks alternatiivset mikrobioloogilist kriteeriumi: 1) kuni toit on selle tootnud käitleja kontrolli all kehtib kriteerium „puudub 25 g-s“, ning 2) pärast toidu tootnud käitleja kontrolli alt ära viimist, kehtib kriteerium „100 cfu/g“?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud College van Beroep voor het bedrijfsleven (Madalmaad) 22. jaanuaril 2021 – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (tegutseb ka nime De Scharrelderij all) versus Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Kohtuasi C-36/21)

(2021/C 128/22)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Sense Visuele Communicatie en Handel vof (tegutseb ka nime De Scharrelderij all)

Vastustaja: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Eelotsuse küsimus

Kas liidu õigusega on vastuolus, et riigisiseses õiguses sätestatud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte alusel hinnatakse, kas liikmesriigi haldusasutus on liidu õigusnormi rikkudes tekitanud õiguspärase ootuse ja toiminud seega riigisisese õiguse alusel õigusvastaselt, kuna ta on jätnud hüvitamata kahju, mis tekkis asjaomasele isikule seetõttu, et kõnealune isik ei saa tulemuslikult tugineda liidu õiguses sätestatud õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, sest tegemist on liidu õiguse selge sättega?
1.

Kas kohaldatavaid Euroopa Liidu õiguse norme, mis sisalduvad 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (1) artikli 13 lõikes 1 ja artikli 23 lõikes 1, tuleb tõlgendada nii, et juhul kui Euroopa Liidu liikmesriik on piisavalt selgelt rikkunud kõnealusest direktiivist tulenevaid kohustusi, annavad need normid füüsilistele isikutele õiguse saada asjaomaselt liikmesriigilt hüvitist tervisele tekitatud kahju eest, millel on otsene põhjuslik seos õhukvaliteedi halvenemisega?
Saksamaa Liitvabariigi 7. jaanuaril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 28. oktoobri 2020. aasta otsuse peale kohtuasjas T-594/18: Pharma Mar versus komisjon

(Kohtuasi C-6/21 P)

(2021/C 110/25)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: S. Heimerl ja J. Möller)

Teised menetlusosalised: Pharma Mar, SA, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Pharma Mar vs. komisjon (T-594/18);

— jätta muutmata komisjoni 17. juuli 2018. aasta rakendusotsus C(2018) 4831 (final), millega komisjon keeldus vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 726/2004 (1) andmast müügiluba inimravimile Aplidin – plitidepsin, ja jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;

— teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtule; ja

— mõista kohtukulud Euroopa Kohtu ja Üldkohtu menetluses välja apellandilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant leiab, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna esiteks on ta vääralt tõlgendanud ja kohaldanud Euroopa Ravimiameti 6. oktoobri 2016. aasta tegevuskava konkureerivate huvide lahendamise kohta (2) (edaspidi „EMA tegevuskava“) punkti 3.2.2. Seeläbi asus Üldkohus vääralt eeldama, et ülikooli haigla, kuhu kaks eksperti olid tööle võetud, oli ravimifirma EMA tegevuskava punkti 3.2.2. tähenduses.

Teiseks on Üldkohus vääralt hinnanud tõendamiskoormise jaotust. Nimelt on ekslik eeldada, et tõendeid selle kohta, et rakuteraapia keskus on ülikooli haigla juures asuv eraldiseisev üksus ega ole seetõttu selle kontrolli all, tuli sellest tulenevate kahtluse kõrvaldamiseks esitada komisjonil. Pigem oleks apellant pidanud tõendama, et rakuteraapia keskus on ka tegelikult ülikooli haigla kontrolli all.

Kolmandaks on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kuna tõlgendas ja kohaldas vääralt EMA tegevuskava punkti 4.2.1.2. nn konkureerivate toodete kohta. Ühelt poolt rikkus Üldkohus õigusnormi, kuna võttis arvesse teise eksperdi tegevust seoses teatava konkureeriva tootega, ja teisest küljest leidis ta tõendite puuduliku hindamise raames vääralt, et hulgimüeloomi raviks on turul vähe, kui üldse, alternatiivseid ravimeid.

Neljandaks on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kuna ta ei nõustunud sellega, et teise eksperdi osalemine onkoloogia-alases teadusnõuanderühmas ei mõjutanud olulisel määral menetluse läbiviimist või tulemust.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa ravimiamet (ELT 2004, L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 13/34, lk 229).

(2) EMA, Europa European Medicines Agency policy on the handling of competing interests of scientific committees’ members and experts, 6. oktoober 2016, EMA/626261/2014, Rev. 1.
1.

Kas määruse (EL) 2016/679 (1) artikli 88 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teatud õigusnorm peab selleks, et seda saaks käsitada täpsema eeskirjana, mille eesmärk on tagada õiguste ja vabaduste kaitse seoses töötajate isikuandmete töötlemisega töösuhete kontekstis isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 88 lõike 1 tähenduses, vastama isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 88 lõikes 2 sätestatud nõuetele?
12. märtsil 2021 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Poola Vabariik

(Kohtuasi C-166/21)

(2021/C 148/17)

Kohtumenetluse keel: poola

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: C. Perrin ja M. Siekierzyńska)

Kostja: Poola Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna ravimite valmistamisel kasutatava etüülalkoholi importijad, kes ei vali aktsiisi peatamise korda, on jäetud ilma võimalusest tugineda kohustuslikule aktsiisivabastusele, siis on Poola Vabariik jätnud täitmata kohustused, mis tal lasuvad vastavalt nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ, alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (1) artikli 27 lõike 1 punktile d ja rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet;

— mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Poola Vabariik kehtestas riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ravimite valmistamisel kasutatava etüülalkoholi importijad, kes ei vali aktsiisi peatamise korda, jäävad ilma võimalusest aktsiisivabastusele tugineda.

Komisjoni hinnangul rikutakse sellega nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ, alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta artikli 27 lõike 1 punktist d ja proportsionaalsuse põhimõttest tulenevaid kohustusi.

Direktiivi viidatud sättest tuleneb, et kui alkoholi kasutatakse ravimite valmistamisel, siis vabastavad liikmesriigid selle aktsiisist tingimustel, mille nad sätestavad selleks, et tagada aktsiisivabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ära hoida aktsiisimaksupettusi, aktsiisi tasumisest hoidumist ja muid kuritarvitusi. Komisjon on seisukohal, et aktsiisivabastuse sõltuvusse seadmine aktsiisi peatamise korrast ei ole vajalik, et tagada aktsiisivabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ära hoida aktsiisimaksupettusi, aktsiisi tasumisest hoidumist ja muid kuritarvitusi. Samuti on see vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.

(1) EÜT 1992, L 316, lk 21; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206.
4.

Kas direktiivi ülesannet ja eesmärke arvestades on direktiivi artikli 5 lõikega 1 koostoimes artikli 6 lõikega 5 kooskõlas liikmesriigi kohtu selline menetlus, milles kohaldatakse liikmesriigi õigusnorme, millega on üle võetud direktiivi artikli 6 lõige 7, analoogia alusel ka sellistele teabe kategooriatele, mis on nimetatud direktiivi artikli 6 lõikes 5, ja seega otsustab kohus tõendite avaldamise üle tingimusel, et küsimust, kas tõendid hõlmavad teavet, mille füüsiline või juriidiline isik on konkreetselt ette valmistanud konkurentsiasutuse menetluse jaoks (direktiivi artikli 6 lõike 5 [punkti a] tähenduses), menetleb kohus alles siis, kui need tõendid on talle esitatud?
1.

Väide, et määrusel 2020/2092 puudub kehtiv õiguslik alus. Poola väidab, et ELTL artikli 322 lõike 1 punkti a alusel antud määrus ei saa sätestada „õigusriigi“ mõistet sisustavate põhimõtete rikkumise koosseisu ega anda komisjonile ja nõukogule voli tuvastada, et liikmesriigid on neid põhimõtteid rikkunud ning sellest tulenevalt voli võtta rakendusaktidega meetmeid liidu eelarve kaitsmiseks. Poola lisab selle kohta, et niisugune kord ei vasta tingimusele, mida tingimuslikkuse kord peab täitma, ning et seetõttu on tegemist korraga, mis on mõeldud kehtestama liikmesriikidele sanktsioone neil aluslepingu järgi lasuvate kohustuste täitmata jätmise eest.
1.

Kas direktiivi 2004/38/EÜ (1) artiklis 3 kasutatud terminit „liidu kodaniku […] leibkonna liikmed“ saab määratleda kogu liidus ühetaoliselt kohaldataval viisil ja kui see nii on, siis milline on see määratlus?