Selleks et eelneva loa taotlemise kord oleks õigustatud isegi juhul, kui see näeb ette erandi põhivabadusest, peab see põhinema objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja varem teada olevatel kriteeriumidel, mis tagaksid, et siseriiklike ametiasutuste kaalutlusõigusel oleksid piirid. Sellega ei ole tegemist juhul, kui asjaomaste siseriiklike õigusnormide kohaselt on pädeva ministri poolt eelneva loa andmise ainus tingimus see, et taotluse aluseks olev projekt tuleb läbi viia asjaomase liikmesriigi sotsiaaleluruumide valdkonna huvides ja kui küsimust, kas see tingimus on täidetud, tuleb kontrollida igal üksikjuhul, ilma et selleks oleks õigusnormidega ette antud kindlaid raame ning samuti puuduvad muud spetsiifilised ja objektiivsed kriteeriumid, mille alusel oleks asjaomastel asutustel võimalik juba ette teada, millistel tingimustel nende loataotlus rahuldatakse ning mille alusel viivad kohtulikku kontrolli läbi kohtud, kelle poole võidakse loa andmisest keeldumise korral kaebusega pöörduda.

Eelneva loa taotlemise kord võib teatud juhtudel seetõttu kindlasti olla vajalik ning proportsionaalne taotletud eesmärkide saavutamiseks, kui neid eesmärke ei ole võimalik saavutada vähem piiravate meetmega, eelkõige sobiva teatamissüsteemiga. Kuid võib selguda, et pädeva haldusorgani eelnev kontroll võib osutuda sobivamaks tagamaks seda, et tegevusloaga asutuste vahendeid kasutatakse eelkõige teatud asjaomase liikmesriigi elanikkonnakihtide eluasemevajaduste rahuldamiseks, samas kui järelkontrolli süsteem on liiga hilise toimega eelkõige sellistel juhtudel, kus on tehtud juba suuri väljamakseid, mida on keeruline tagasi nõuda.

EÜ artiklit 56 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis kohustavad eluaseme valdkonnas tegutseva asutusena tegevusloa saanud asutusi taotlema eelnevat luba piiriüleste tegevuste teostamiseks, kui need õigusnormid ei põhine objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja ette teadaolevatel kriteeriumidel, mis seavad piisavad piirid siseriiklike ametivõimude kaalutlusõigusele, mille kontrollimine on omakorda siseriikliku kohtu ülesanne.

Arvestades pädevuse jaotust eelotsusemenetluses, on siseriiklik kohus see, kes määratleb Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste eseme, kuid erandjuhtudel peab viimane oma pädevuse hindamiseks kindlaks tegema, millistel asjaoludel siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas. Sellise juhuga on tegemist eelkõige siis, kui Euroopa Kohtule esitatud küsimus on puhtalt hüpoteetiline või siseriikliku kohtu taotletud ühenduse õigusnormi tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega. Samuti on Euroopa Kohtu pädevus välistatud juhul, kui on ilmne, et tal palutakse tõlgendada ühenduse õiguse sätet, mis ei ole kohaldatav.

Vajadus anda ühenduse õigusele tõlgendus, mis oleks siseriiklikule kohtule kasulik, eeldab, et siseriiklik kohus määratleks esitatud küsimusi ümbritseva faktilise ja õigusliku raamistiku või vähemalt selgitaks nende küsimuste aluseks olevaid faktilisi oletusi. Oluline on ka, et siseriiklik kohus tooks välja täpsed põhjused, miks ta kahtles ühenduse õiguse tõlgenduses ja pidas vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused. Selles kontekstis on möödapääsmatu, et siseriiklik kohus selgitaks vähemalt mingil määral põhjusi nende ühenduse õigusnormide väljatoomiseks, mille tõlgendamist ta taotleb, ning seost, mis tema hinnangul on vastavate ühenduse õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vahel. Eelotsusetaotluses esitatav informatsioon ei pea mitte ainult lubama Euroopa Kohtul anda tarvilikke vastuseid, vaid see peab andma ka liikmesriikide valitsustele ja teistele huvitatud pooltele võimaluse esitada Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 alusel oma märkused. Euroopa Kohtu pädevuses on tagada selle võimaluse olemasolu, võttes arvesse asjaolu, et eelnimetatud sätte alusel teavitatakse huvitatud isikuid vaid eelotsusetaotlusest. Põhikohtuasja faktilise ja õigusliku raamistiku täpsuse nõue on lisaks iseäranis oluline konkurentsiõiguse valdkonnas, kus on tihti tegemist faktiliselt ja õiguslikult keerukate olukordadega.

Seega on vastuvõetamatu eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus, mis tugineb eeldusel, et tegemist võib olla riigiabi andmisega, kui nii eelotsusetaotluses kui ka kui poolte märkustes puuduvad andmed, mille alusel oleks võimalik kindlaks teha, et selline soodustus oleks ka tegelikult tehtud ja põhikohtuasi ei puuduta tingimusi, mille puhul sellist abi anti või oleks saanud anda, vaid seal käsitletakse hoopis erinevat ning nimetatust sõltumatut küsimust.

(vt punktid 49–55)