ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria) 4. juunil 2021 – kriminaalasi DD süüdistuses

(Kohtuasi C-347/21)

(2021/C 338/13)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria)

Põhikohtuasja pooled

Süüdistatav: DD

Eelotsuse küsimused

Kas tagatud on süüdistatavale direktiivi 2016/343 (1) artikli 8 lõikest 1 koostoimes artikli 10 lõikega 1 ja põhjendusega 44 tulenev õigus viibida kohtulikul arutamisel, kui tunnistaja kuulati üle süüdistatava osavõtuta toimunud kohtuistungil, järgmisel kohtuistungil oli süüdistataval aga võimalus seda tunnistajat küsitleda, kuid ta teatas, et tal ei ole küsimusi, või on selleks, et õigus viibida kohtulikul arutamisel oleks tagatud, vajalik selle ülekuulamise täielik kordamine, sealhulgas esimesel ülekuulamisel viibinud poolte esitatud küsimuste kordamine?

Kas tagatud on direktiivi 2013/48 (2) artikli 3 lõikest 1 koostoimes artikli 12 lõikega 1 tulenev õigus kasutada kaitsjat, kui kaks tunnistajat kuulati üle kahel advokaadi osavõtuta toimunud kohtuistungil, kuid advokaadil oli järgmisel kohtuistungil võimalus mõlemat tunnistajat küsitleda, või on selleks, et õigus kasutada kaitsjat oleks tagatud, vajalik mõlema ülekuulamise täielik kordamine, sealhulgas nende küsimuste kordamine, mille esitasid muud pooled esimesel ülekuulamisel, ja lisaks küsimuste esitamise võimaluse andmine mõlemalt eelnevalt kohtuistungilt puudunud advokaadile?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta direktiiv 2013/48/EL, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikute ja konsulaarasutustega (ELT 2013, L 294, lk 1).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Belgia) 9. juunil 2021 – Tilman SA versus Unilever Supply Chain Company AG

(Kohtuasi C-358/21)

(2021/C 338/18)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Tilman SA

Vastustaja: Unilever Supply Chain Company AG

Eelotsuse küsimused

Kas Luganos 30. oktoobril 2007 allkirjastatud tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni artikli 23 lõike 1 punkti a ja lõiget 2 on järgitud, kui kohtualluvuse klausel on sätestatud tüüptingimustes, millele on kirjalikult sõlmitavas lepingus viidatud hüperlingiga, mis viib veebisaidile, millele minnes on võimalik nende tüüptingimustega tutvuda, need alla laadida ja välja printida, ilma et poolel, kelle suhtes see klausel on siduv, oleks palutud nende tüüptingimustega nõustuda nii, et ta märgistab ruudu sellel veebisaidil?
—

Kas ELTL artiklit 101 on rikutud, kui ettevõtjad on kokku leppinud, et nad ostavad kolmanda ettevõtja selle turuväärtusest märkimisväärselt madalama hinnaga, kui selline omandamine eeldas, et üks kokkuleppe pool rikub lojaalsuskohustust, teavitamiskohustust või kinnisasja omandamise keeldu, mis on Prantsuse õiguses kehtestatud käsundisaajale?
1.

Kas raamotsuse 2002/584/JSK (1) artikli 27 lõike 3 punkti g ja lõiget 4 koosmõjus õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele, tuleb tõlgendada nii, et — õigust olla süütegude kogumi laiendamiseks nõusoleku andmise taotluse osas ära kuulatud peab üleantud isik saama teostada vahistamismääruse teinud liikmesriigis, kui selle liikmesriigi õigusasutus kuulab ta üle seoses võimaliku loobumisega erikohustuse reegli kasutamisest vastavalt raamotsuse artikli 27 lõike 3 punktile f, või nii, et — õigust olla ära kuulatud peab see isik saama teostada liikmesriigis, kes ta enne üle andis, vahistamismäärust täitva õigusasutuse poolt läbiviidavas menetluses, mis puudutab süütegude kogumi laiendamiseks nõusoleku andmist?
C 368/11

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Cassatie (Belgia) 7. juulil 2021 – VP Capital NV versus Belgia riik, teised menetlusosalised: PricewaterhouseCoopers Belastingadviseurs NV, Ernst & Young Tax Consultants BV, Ernst & Young Bedrijfsrevisoren BV

(Kohtuasi C-414/21)

(2021/C 368/10)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie

Põhikohtuasja pooled

Hageja: VP Capital NV

Kostja: Belgia riik

Teised menetlusosalised: PricewaterhouseCoopers Belastingadviseurs NV, Ernst & Young Tax Consultants BV, Ernst & Young Bedrijfsrevisoren BV

Eelotsuse küsimused

Kas kõnealune riigisisene kord rikub ELTL artikliga 49 tagatud asutamisvabadust, kui selle tagajärjeks on, et Luksemburgi äriühing, kes kirjendab aktsiakahjumi Luksemburgis ja selle küll põhimõtteliselt oma maksustatavast tulust maha arvab, kuid ei saa seda tekkinud maksualase kahjumikirje tõttu tegelikult sellest tulust maha arvata, maksustatakse pärast tema registrijärgse asukoha Belgiasse üleviimist seoses kõnealuse varade allahindamisega Belgias; välja arvatud juhul, kui allahindamisest saadud tulu kirjendatakse mittekättesaadaval kohustuste kontol; samas kui Belgia äriühingut, kes kirjendas aktsiakahjumi Belgias, seoses kõnealuse varade allahindamisega ei maksustata, kui kahjum ei ole eelnevalt Belgia maksustatavast tulust maha arvatud, ilma et allahindamise aluseks olev kahjum tuleks kirjendada mittekättesaadaval kohustuste kontol?
4.

Kui riigisisene kohus otsustab, et lepingutingimus, mis määrab tegelikult osutatud teenuste maksumuse kindlaks tunnitasu alusel, ei ole koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles, nagu on nõutud direktiivi 93/13 artikli 4 lõikes 2, siis kas ta peab kontrollima, kas see tingimus on ebaõiglane selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses (see tähendab, et selle analüüsimisel, kas lepingutingimus võib olla ebaõiglane, tuleb kindlaks teha, kas see lepingutingimus põhjustab lepingupoolte õiguste ja kohustuste „olulise tasakaalustamatuse“, mis kahjustab tarbijat) või, võttes arvesse asjaolu, et see tingimus hõlmab olulist teavet lepingu kohta, siis kas pelk asjaolu, et see tingimus ei ole läbipaistev, on piisav, et tunnistada see ebaõiglaseks?
1.

Kas raamotsuse 2002/584/JSK (1) artikli 28 lõiget 3 koosmõjus õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele tuleb tõlgendada nii, et — õigust olla raamotsuse 2002/584/JSK artikli 28 lõike 3 alusel esitatud järgnevat üleandmist puudutava nõustumistaotluse osas ära kuulatud peab vahistamismääruse teinud liikmesriigile üle antud isik, kelle suhtes on kolmas liikmesriik teinud Euroopa vahistamismääruse seoses enne tema esimest üleandmist toime pandud tegudega, saama teostada esimese vahistamismääruse teinud liikmesriigis, selle liikmesriigi õigusasutuse poolt läbiviidavas menetluses, mis puudutab tema suhtes kolmanda liikmesriigi poolt tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmist, või nii, et — õigust olla ära kuulatud peab see isik saama teostada liikmesriigis, kes ta enne üle andis, ja vahistamismäärust täitva õigusasutuse poolt läbiviidavas menetluses, mis puudutab järgnevaks üleandmiseks nõusoleku andmist?
2.

Kas määruse nr 805/2004 artikli 23 punkti c kohaldamise üle otsustamisel tuleb pidada asjakohaseks selliseid asjaolusid, nagu on kõne all käesolevas asjas, mis on seotud päritoluriigis toimuva kohtumenetlusega, milles on lahendamisel küsimus Euroopa täitekorralduse väljastamise aluseks oleva kohtuotsuse tühistamise kohta? Milliste kriteeriumide alusel tuleb hinnata edasikaebemenetlust päritoluliikmesriigis ja kui põhjalikult peavad täitmise liikmesriigi pädevad asutused hindama päritoluliikmesriigis toimuvat menetlust?
2.

Kas mõiste „teabe kättesaadavus“, mille peavad tootjad tagama määruse (EL) 2018/858 artikli 61 lõike 1 kohaselt, hõlmab tehnilise teabe kirjastajatele, keda on nimetatud määruse (EL) 2018/858 artikli 3 punktis 45, antud õigust kasutada kõnealust teavet, et täita oma ülesandeid, mis on seotud nende äritegevusega järelturu tarneahelas, või on sellise kasutusõiguse puhul nõutav kasutus- ja taasavaldamise litsentsi puudutav eraldi kokkulepe, mis ei kuulu seoses tasuga, mida tootja selle eest nõuab, määruse (EL) 2018/858 artikli 63 kohaldamisalasse? Juhul kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav ja määruse (EÜ) nr 715/2007 III peatükk on vanemate sõidukimudelite suhtes kohaldatav: Kas mõiste „teabe kättesaadavus“, mille peavad tootjad tagama määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 6 lõike 1 kohaselt, hõlmab tehnilise teabe kirjastajatele, keda on nimetatud määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 3 punktis 15, antud õigust kasutada kõnealust teavet, et täita oma ülesandeid, mis on seotud nende äritegevusega järelturu tarneahelas, või on sellise kasutusõiguse puhul vajalik kasutus- ja taasavaldamise litsentsi puudutav eraldi kokkulepe, mis ei kuulu tootja nõutava tasu osas määruse (EL) 715/2007 artikli 7 kohaldamisalasse?
4.

Kas kolmandale küsimusele jaatava vastuse andmise korral on liikmesriigi kohus kohustatud – ning kui on, siis millistel tingimustel – võtma omal algatusel arvesse tingimuse ebaõiglasest olemusest tulenevaid tagajärgi, kui tal on olemas teave selle alusel tehtava makse kohta, muu hulgas nähes ette selle makse tasaarvestamise teiste lepingujärgsete kohustustega, nagu seda näeb ette liikmesriigi õigus sarnastel juhtudel?
1.

Kas direktiivi 2011/7 (1) artikli 12 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid võivad jätta selle direktiivi kohaldamisalast välja viivisega seotud lepingutava, mida on pooltevaheliste üksiktellimuste puhul pidevalt järgitud enne 16. märtsi 2013, isegi kui need üksiktellimused, mille alusel viivist nõutakse, tehti pärast seda kuupäeva?
—

tühistada otsus, millega määratakse ennetavalt kindlaks apellandi pensioniõiguste teatud aspektid, või selle personalieeskirjadega nõutud otsuse tegemata jätmine, mis tuleneb 4. jaanuaril 2016 apellandile adresseeritud teatest, mille saatis pensionide osakonna ametnik, märkides vastuseks apellandi sama päeva taotlusele, et tema pensioniõiguste arvutamise kord muutus pärast seda, kui ta võeti uuesti teenistusse II tegevusüksusse alates 1. juunist 2014, kusjuures tema pensioniiga muutus nii, et see saabub 66aastaselt, ning et alates 1. juunist 2014 on tema pensioniõiguste aastakoefitsient 1,8 %;
2.

Kas jaatava vastuse korral esimesele küsimusele tuleb eespool viidatud direktiivi 2014/24/EL artikli 12 lõiget 3 tõlgendada nii, et hankijale – käsitletaval juhul sotsiaaleluasemete haldamise äriühingule – kehtestatud tingimus, et ta peab olema esindatud kontrollitava juriidilise isiku – käsitletaval juhul kommuunidevahelise tulundusühistu – otsuseid tegevates organites, on täidetud ainuüksi siis, kui isik, kes on selle kommuunidevahelise tulundusühistu nõukogus teise osaleva hankija – käsitletaval juhul kommuuni – kommuunivalitsuse liikmena, on eranditult faktiliste asjaolude tõttu ja ilma õigusliku esindamistagatiseta ka nõukogu liige sotsiaaleluasemete haldamise äriühingus, samas kui kommuun on (mitte ainu)osanik nii kontrollitavas üksuses (kommuunidevaheline tulundusühistu) kui ka sotsiaaleluasemete haldamise äriühingus?
1.

Kas ELTL artikleid 45 ja 48, ELL artiklit 4, [ELi] ametnike personalieeskirjade VIII lisa artiklit 11 ja EKP personali töölepingutingimuste IIIa lisa artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui liikmesriigi õigusnormid või halduspraktika ei võimalda liikmesriigi töötajal, kes on teinud sissemakseid riiklikule sotsiaalkindlustusasutusele ning töötab nüüd mõnes liidu institutsioonis, näiteks EKPs, oma riigi sotsiaalkindlustusskeemis kogunenud pensionimakseid selle institutsiooni pensioniskeemi üle kanda?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) nr 2015/2302 (mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid) (1) artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et see kohustab pakettreisikorraldajat lepingu lõpetamise korral hüvitama kõik pakettreisi eest tehtud maksed täies ulatuses rahas, või nii, et see lubab samaväärset hüvitamist, eelkõige tehtud maksete summaga võrdses summas vara vormis?
5.

Kas jaatava vastuse korral sellele küsimusele tuleb eespool viidatud direktiivi 2014/24/EL artikli 12 lõiget 4 tõlgendada nii, et see võimaldab ilma eelnevalt riigihankemenetlust korraldamata delegeerida abistamise ning õigus- ja keskkonnaalaste teenuste osutamise ülesanded ühele hankijale – käsitletaval juhul kommuunidevahelisele tulundusühistule –, kui need ülesanded asetuvad kahe teise hankija – käsitletaval juhul ühe kommuuni ja ühe sotsiaaleluasemete haldamise äriühingu – vahelise koostöö raamistikku; kusjuures vaidlust ei ole küsimuses, et kommuun teostab „ühist in house“ kontrolli kommuunidevahelise tulundusühistu üle ning kommuun ja sotsiaaleluasemete haldamise äriühing on kommuunidevahelise tulundusühistu liikmed „uurimis- ja haldusbüroo ning hankeüksuse“ valdkonnas tema tegevusalal, mida puudutavad just ülesanded, mille nad soovivad talle delegeerida ja mis vastavad tegevusaladele, millega tegelevad turul uurimis- ja haldamisbürood, mis on spetsialiseerunud ehitustööde kavandamisele ja elluviimisele?
1.

Kas direktiivi 92/83/EMÜ (1) artikli 27 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et aktsiisist on vabastatud ainult sellised etanooli tüüpi tooted, mida kasutatakse lõhna- ja maitseainete tootmiseks, mis on omakorda mõeldud selliste mittealkohoolsete jookide valmistamiseks, mille alkoholisisaldus ei ole suurem kui 1,2 mahuprotsenti, või on aktsiisist vabastatud ka etanooli tüüpi tooted, mida on juba kasutatud selliste lõhna- ja maitseainete tootmiseks, mida on kasutatud või kavatsetakse kasutada mittealkohoolsete jookide valmistamiseks, mille alkoholisisaldus ei ole suurem kui 1,2 mahuprotsenti?
I.

Kas 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (1) artikli 3 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei saa alustatud sundtäitmise kohtumenetluses nelja-aastase või kaheksa-aastase tähtaja möödumise tõttu kohaldada aegumist, kuna seda küsimust saab hinnata üksnes halduskaebuse raames, mis on esitatud selle akti peale, millega määratakse alusetult saadud summade tagastamine, kuna on tuvastatud eeskirjade eiramine? Kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis:
2.

Kui Euroopa Liidu Kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt, siis kas käibemaksudirektiivi sätteid koostoimes selle üldpõhimõtetega, eelkõige tõhususe, neutraalse maksustamise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtetega, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis eelmises küsimuses kirjeldatud juhul ei võimalda arve saajal üldse pöörduda otse liikmesriigi maksuhalduri poole, et taotleda käibemaksu tagastamist, või võimaldab seda ainult siis, kui kõnealuse käibemaksusumma nõudmine tsiviilõiguslikul viisil osutub võimatuks või on ülemäära keeruline, eriti kui vahepeal on toimunud arve väljastaja likvideerimine?
3.

3.1 Kas raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et see annab riigi reguleeriva asutuse otsuse peale kaebuse esitamise õiguse ainult sellisele ettevõtjale: a) kelle turuseisundit see otsus otseselt ja tegelikult mõjutab või b) kelle puhul on tõendatud, et otsus võib väga tõenäoliselt mõjutada tema turupositsiooni, või c) kelle turupositsiooni otsus võib otseselt või kaudselt mõjutada? 3.2 Kas küsimuses 3.1 nimetatud mõjutamist tõendab iseenesest asjaolu, et ettevõtja esitas pakkumuse enampakkumisel, see tähendab, et ta soovis sellel osaleda, kuid ei saanud, kuna ta ei vastanud nõuetele, või võib kohus lisaks sellele õiguspäraselt nõuda, et ettevõtja esitaks lisaks selle mõjutamise kohta tõendid?
—

rikub õigust sõnumite saladuse ja eraelu kaitsele, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 7 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 8, niivõrd kui see ei jäta advokaate, kes on kaasatud ülesandega hinnata oma kliendi õiguslikku olukorda, põhimõtteliselt välja vahendajate hulgast, kes peavad maksuhaldurile esitama piiriülese maksualase kava deklareerimiseks vajaliku teabe või kes peavad sellest kohustusest teavitama teist vahendajat?
3.

Kolmas väide, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 1 ja ELTL artikli 108 lõiget 2 rikkudes õigusnorme, kui ta leidis, et komisjonil ei olnud tõsiseid raskusi, kui ta otsustas, et see, et Post Danmark jaotas üldkulud nii, et sidus need ülemääraselt universaalteenuse osutamisega, ei kujuta endast riigiabi. Apellandid väidavad, et Üldkohtu ekslik seisukoht on tingitud kahest õigusnormide rikkumisest, mis seisnevad järgmises: a. Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta asus seisukohale, et 2006. aasta raamatupidamiseeskirjade artikli 4 lõike 4 punkt c ja 2011. aasta raamatupidamiseeskirjade artikli 4 lõike 3 punkt c üksnes kohaldavad konkreetselt 2006. aasta raamatupidamiseeskirjade artikli 4 lõike 4 punktis a ja 2011. aasta raamatupidamiseeskirjade artikli 4 lõike 4 punktis b sätestatud põhimõtteid. b. Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta leidis, et seda, et Post Danmark jaotas kulud sobivalt, tõendab asjaolu, et Post Danmarki raamatupidamist on regulaarselt auditeeritud.
PNB Banka AS’i 25. mail 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda) 12. märtsi 2021. aasta määruse peale kohtuasjas T-50/20: PNB Panka versus EKP

(Kohtuasi C-326/21 P)

(2021/C 382/13)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: PNB Banka AS (esindaja: Rechtsanwalt O. Behrends)

Teine menetlusosaline: Euroopa Keskpank EKP

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtumäärus;

— tunnistada ELTL artikli 264 alusel tühiseks EKP 19. novembri 2019. aasta otsus, millega keelduti andmast hageja pankrotihaldurile korraldust võimaldada hageja juhatuse volitatud advokaadil siseneda tema ruumidesse, tutvuda tema teabega, kasutada tema personali abi ja tema vahendeid;

— juhul, kui Euroopa Kohtul ei ole võimalik asja sisuliselt lahendada, saata kohtuasi tagasi Üldkohtule, et ta teeks otsuse tühistamishagi kohta; ja

— mõista EKPlt välja hageja poolt esimeses ja teises kohtuastmes kantud kulud.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kaksteist väidet.

Esimene väide: Üldkohus eksis lähtudes kohtupraktikast, mis käsitleb hagisid, mille on esitanud isikud, kellele ei olnud adresseeritud liidu üldakt, mis tuleb üle võtta või nõuab liikmesriigi rakendusaktide vastuvõtmist, ning kohaldas vääralt seda kohtupraktikat käesolevas kohtuasjas, mis käsitleb hagi, mis on vahetult esitatud sellise liidu üksikakti peale, mida saab vaidlustada üksnes ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagiga, ja mis puudutab teda otseselt ega vaja rakendusmeetmeid.

Teine väide: vaidlustatud kohtumäärus on vastuolus põhimõttega, et võimalus pöörduda Euroopa Kohtusse ELTL artikli 263 alusel ei sõltu liikmeriikidest.

Kolmas väide: vaidlustatud kohtumäärus on vastuolus ELTL artikliga 263 antud Euroopa Kohtu ainupädevusega.

Neljas väide: vaidlustatud kohtumäärus on vastuolus põhimõttega, et õiguskaitsevahend ei ole tõhus, kui see on oma ülesehituselt teoreetiline ja näiline.

Viies väide: vaidlustatud kohtumäärus on vastuolus harta artikliga 51.

Kuues väide: vaidlustatud kohtumäärus põhineb EKP usaldatavusnõuete täitmise järelevalve pädevuse vääral kitsendaval teleoloogilisel tõlgendamisel.

Seitsmes väide: Üldkohus jättis arvesse võtmata, et harta artikli 47 kohases arutamises peab ja võib asjaomane ELi institutsioon osaleda tegelikult ning mitte üksnes oma õiguse kohaselt anda vormilisi siduvaid korraldusi kolmandatele isikutele.

Kaheksas väide: vaidlustatud kohtumäärus põhineb usaldatavusnõuete täitmise järelevalve ja pankrotiõiguse ekslikul eristamisel.

Üheksas väide: Üldkohus eeldas ekslikult, et EKP puudub vajalik pädevus.

Kümnes väide: vaidlustatud kohtumäärus põhineb ekslikul arusaamisel EKP poolt tegevusloa tühistamise tagajärgede kohta.

Üheteistkümnes väide: Üldkohus eeldas ekslikult, et EKP oli täitnud 5. novembri 2019. aasta kohtuotsuse EKP jt vs. Trasta Komercbanka jt (C-663/17 P, C-665/17 P ja C-669/17 P, EU:C:2019:923).

Kaheteistkümnes väide: Üldkohus ei hinnanud nõuetekohaselt hageja väiteid ega järginud tema õigust olla ära kuulatud, põhjendamiskohustust ja põhimõtet nemo auditur.
Ryanair DAC 16. juulil 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda laiendatud koosseisus) 19. mai 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-628/20: Ryanair versus komisjon (Hispaania; Covid-19)

(Kohtuasi C-441/21 P)

(2021/C 382/24)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Ryanair DAC (esindajad: avocats V. Blanc, E. Vahida ja F.-C. Laprévote, abogado S. Rating ja dikigoros I. G. Metaxas-Maranghidis)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus;

— tunnistada komisjoni 31. juuli 2020. aasta otsus C(2020) 5414 (final) riigiabi asjas SA.57659 (2020/N) – Hispaania COVID-19 – Rekapitaliseerimisfond kooskõlas ELTL artiklitega 263 ja 264 õigustühiseks; ja

— mõista Ryanairi kohtukulud välja komisjonilt ja jätta viimase kohtukulud tema enda kanda ning ühtlasi jätta menetlusse astujate kohtukulud esimeses kohtuastmes ja käesolevas apellatsioonimenetluses (kui need tekivad) nende endi kanda.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks kuus väidet.

Esimene väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi kui jättis rahuldamata hageja väite, et diskrimineerimiskeelu põhimõtet on põhjendamatult rikutud.

Teine väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja ilmselgelt moonutanud fakte seoses hageja väitega, et rikutud on asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust.

Kolmas väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja ilmselgelt moonutanud fakte kui lükkas tagasi hageja väite kaalumiskohustuse väära kohaldamise kohta.

Neljas väide, et Üldkohus on abi klassifitseerimisel abikavaks rikkunud õigusnormi ja teinud ilmse hindamisvea.

Viies väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja ilmselgelt moonutanud fakte seoses asjaoluga, et komisjon jättis ametliku uurimismenetluse algatamata.

Kuues väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja ilmselgelt moonutanud fakte seoses asjaoluga, et komisjon jättis põhjendused esitamata.
1.

Kas ELTL artiklit 102 tuleb tõlgendada nii, et see artikkel keelab turgu valitseva seisundi kuritarvitamise, mis seisneb selles, et FIFA ja UEFA kehtestavad oma põhikirjas (eelkõige FIFA põhikirja artiklid 22 ja 71–73, UEFA põhikirja artiklid 49 ja 51 ning mis tahes samasisuline artikkel liikmesühenduste ja rahvusliigade põhikirjades), et selleks, et kolmas üksus korraldaks uue üleeuroopalise klubide võistluse nagu Superliiga, on vajalik eelnev luba nendelt üksustelt, kes on endale andnud Euroopas klubide rahvusvaheliste võistluste korraldamise või lubamise ainupädevuse, eriti kui ei ole objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel reguleeritud menetlust, ja võttes arvesse võimalikku huvide konflikti, mis puudutab FIFAt ja UEFAt?
2.

Kas liidu õigusest, eelkõige tõhususe põhimõttest ja põhiõigustest ning looduse enese õigustest tuleneb, et sõiduki ostjal on õigus esitada sõiduki tootja vastu tsiviilõiguslikku kahju hüvitamise nõuet iga kord, kui sõiduki tootja on enda süül (hooletusest või tahtlikult) lasknud turule sõiduki, millesse on paigaldatud keelatud katkestusseade määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 5 lõike 2 tähenduses?
2.

Kas määrust (EÜ) nr 1393/2007 ja selles sisalduvaid liidu õiguse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus Portugali tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Código de Processo Civil) artikli 191 lõike 2 kohaldamine käesolevas asjas, kuna see säte näeb ette, et kättetoimetamise tühisusele tuleb tugineda kindlaksmääratud tähtaja (st hagile vastamiseks ette nähtud tähtaja) jooksul?