ET Euroopa Liidu Teataja C 145/11

Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG 1. märtsil 2011 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 17. detsembri 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-336/08: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-98/11 P)

2011/C 145/16

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (esindajad: advokaadid G. Hild, R. Lange)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

Apellandi nõuded

Apellant palub tühistada Üldkohtu (esimene koda) 17. detsembri 2010. aasta otsuse kohtuasjas T-336/08 ning mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolevas apellatsioonkaebuses vaidlustatakse Üldkohtu otsus, millega jäeti rahuldamata apellandi kaebus Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 11. juuni 2008. aasta otsuse lükata tagasi apellandi taotlus registreerida punase lehviga šokolaadist jänest kujutav kolmemõõtmeline märk, tühistamiseks.

Apellant tugineb apellatsioonkaebuses määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b ning artikli 7 lõike 3 rikkumisele.

Esimese apellatsioonkaebuse väite kohaselt, mis puudutab eristusvõime kontrollimist, ei vasta Siseturu Ühtlustamise Ameti poolt läbi viidud kontrollimine ega Üldkohtu õiguslik hinnang õigusnormides kehtestatud nõuetele, kuna mõlemad otsused põhinevad oletusel. Siseturu Ühtlustamise Amet oletas, et tõdemus, nagu oleks šokolaadist jänes lihavõttepühade tüüpiline kujutis, kehtib kõigis liidu liikmesriikides ning seda ei ole võimalik vaidlustada. Selles asjaolus ei ole aga kunagi üksmeelt valitsenud, apellant vaidlustas selle väite sõnaselgelt oma mahukas seisukohavõtus. Siseturu Ühtlustamise Amet ning Üldkohus oleksid pidanud seda seisukohta käsitlema, et täita neile määruse nr 40/94 artikli 74 lõikes 1 pandud kontrollimise kohustust. Lisaks asus Üldkohus seisukohale, et šokolaadist lihavõttejänese pakkimine kuldsesse fooliumisse on turul tavapärane, kuigi kohtuotsuses on nimetatud üksnes kolm muud kuldsesse fooliumisse pakendatud toodet. Selline vähene toodete arv ei anna alust pidada seda tunnust „turul tavapäraseks”.

Üldkohtu seisukoht, et kaubamärgil puudub originaalne eristusvõime kogu EL-i territooriumil, on põhjendamatu ja see ilmneb ka asjaolust, et vaidlusalune tähis on 15 Euroopa Liidu liikmesriigis kaubamärgina registreeritud.

Teine apellatsioonkaebuse väide puudutab Üldkohtu õiguslikku seisukohta, et kaubamärk peab omandama eristusvõime kasutamise käigus ning leitakse, et selline seisukoht on vale kahel põhjusel.

Esiteks jätab Üldkohus tähelepanuta selle, et eristusvõimet saab omandada kasutamise käigus üksnes seal, kus juba ei esine originaalset eristusvõimet. Nendes 15 liikmesriigis, kus vaidlusalune kaubamärk on omandanud originaalse eristusvõime, ei oleks seega võimalik nõuda omandatud eristusvõimet. Kui tahetakse järgida seisukohta, et eristusvõimele hinnangu andmisel tuleb lähtuda igast üksikust liikmesriigist, tuleb kindlaks teha seal valitsev tegelik olukord. Kuna määruse artikli 74 kohaselt tuleb eristusvõimet kontrollida omal algatusel, oleks pidanud Siseturu Ühtlustamise Amet selles osas määrama kindlaks olukorra igas üksikus liidu liikmesriigis. Seda Siseturu Ühtlustamise Amet ja Üldkohus ei teinud.

Teiseks ei ole Üldkohtu seisukohad kooskõlas ühenduse kaubamärgi ühtsuse põhimõttega. Registreerimise võimalikkuse ja — käesoleval konkreetsel juhul — eristusvõime hindamisel, tuleb Euroopa Liitu käsitada ühise ühtse turuna. Kui suurema osa Euroopa Liidu kogurahvastiku suhtes on omandatud eristusvõime, peaks sellest piisama ka kaitse saamiseks kogu Euroopa turul.