Nii võib lisandväärtuse kriteeriumist lähtumist õigustada see, et komisjon arvestab kokkupanemise mõiste alla kuuluvate toimingute suure mitmekesisusega.

Määruse nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele nr 2913/92, lisas 11 toodud kombineeritud nomenklatuuri rubriigi 8528 kolmanda veeru sätteid tuleb tõlgendada nii, et värvitelerite valmistamisel ei tule lisandväärtuse arvutamisel eraldiseisva osa nagu rung, mille paneb kokku valmistoote tarnija, mittesooduspäritolu eraldi kindlaks määrata. Nimelt on kõne all olevate sätete sõnastus üldine ega omista asjaomase toote päritolu määramisel otsustavat tähtsust selle konkreetsele koostisosale. Oluline on hoopis võtta arvesse kõiki koostisosi, mida valmistoote valmistanud ettevõtja toote kokkupanemisel tegelikult kasutas. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikkel 24 ega määruse nr 2454/93 lisa 11 sätted ei näe ette, et niisuguse hinnangu võiks anda, arvestamata kokkupanemisel tehtavaid toiminguid kui tervikut. Nimetatud sätted ei näe ette seda, et toote valmistamisel tuleks arvestada teatavate monteerimistöödega rohkem kui mõnede teistega, või eraldada kunstlikult osi, mis sama tarnija on ise kokku pannud. Kui möönda, et ühte telerite tarnija poolt kokkupanemisel kasutatud osa tuleks kokkupanemise protsessis käsitleda eraldi, kuna see osa ise võib omandada päritolustaatusega toote staatuse, tähendaks see seda, et jäetakse importija või tema tarnija otsustada, millises kokkupanemise etapis saab üks imporditud toote osadest valmistooteks, mida kasutatakse samas ettevõttes materjalina teise toote tootmisprotsessis. Niisugune kõnealuste õigusnormide eesmärgi ja ettenähtavusega vastuolus olev lähenemine, mis seaks toote päritolu sõltuvusse subjektiivsest hinnangust, võtaks määruse nr 2454/93 lisa 11 sätetelt kogu nende kasuliku mõju.

EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/95 tolliliidu lõppetapi rakendamise kohta artiklil 44 – koosmõjus EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepingu lisaprotokolli artikli 47 lõigetega 1–3 ja nimetatud otsuse artiklitega 45 ja 46 – ei ole vahetut õigusmõju siseriiklikes kohtutes ja seega ei anna need ettevõtjatele õigust viidata nende sätete rikkumisele, selleks et vaidlustada selliste dumpinguvastaste tollimaksude maksmise kohustus, mida nad muidu peaksid tasuma.

Esiteks tuleb tõdeda, et kuna otsuse nr 1/95 artikli 44 lõige 1 annab assotsiatsiooninõukogule võimaluse kaubanduse kaitsevahendite kohaldamine peatada, on sellel sättel tingimuslik iseloom, sest see seab nimetatud pädevuse teostamise sõltuvusse tingimusest, et Türgi Vabariik on täitnud konkurentsi ja riigiabi kontrolli valdkondade õigusnorme ning teisi acquis communautaire’i norme seoses siseturuga ja kindlustanud nende tõhusa täitmise. Seega eeldab nimetatud säte, selleks et mõjutada ettevõtjate õigusi, teiste aktide vastuvõtmist ning ei saa eraõiguslike isikute olukorda otseselt puudutada.

Teiseks, kuna EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepingu lisaprotokolli artikli 47 lõiked 1–3 ja otsuse nr 1/95 artikkel 46 jätavad lepinguosalistele võimaluse võtta sobivaid kaitsemeetmeid, siis ei sisalda need sätted mingisugust kohustust. Kuigi lisaks sellele näevad need sätted ette, et lepinguosaline teavitab sellest meetmest lisaprotokolli artikli 47 kohaselt assotsiatsiooninõukogu või otsuse nr 1/95 artikli 46 kohaselt tolliliidu ühiskomiteed, loovad need sätted sellega kohustusi vaid EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepingu osalistele. See institutsioonidevaheline teavitamisformaalsus, mis ei mõjuta mingil moel eraõiguslike isikute õigusi ega kohustusi ja mille mitteteadmine ei mõjuta nende olukorda, ei saa seega anda nimetatud sätetele vahetut õigusmõju.

Mis kolmandaks puutub otsuse nr 1/95 artiklisse 45, siis nimetatud artikkel vaid suunab lepinguosalisi koordineerima oma tegevust teabevahetuse ja konsultatsioonide kaudu ega sisalda seega samuti mingisugust kohustust. Niisiis ei saa Euroopa Kohtu vahetut õigusmõju puudutavat kohtupraktikat ka selle sätte suhtes kohaldada.

(vt punktid 85–89, 91, resolutiivosa punkt 3)