ET Euroopa Liidu Teataja C 282/27

ThyssenKrupp Nirosta AG, varem ThyssenKrupp Stainless AG 2. septembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (viies koda) 1. juuli 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-24/07: ThyssenKrupp Stainless AG versus Euroopa Ühenduste Komisjon

(Kohtuasi C-352/09 P)

2009/C 282/47

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: ThyssenKrupp Nirosta AG, varem ThyssenKrupp Stainless AG (esindajad: advokaadid M. Klusmann ja S. Thomas)

Teised menetluspooled: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

— Apellant palub täielikult tühistada Euroopa Kohtu Esimese Astme Kohtu (viies koda) 1. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas T-24/07: ThyssenKrupp Stainless AG vs. komisjon;

— teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtule uue otsuse tegemiseks;

— kolmanda võimalusena vähendada apellandile 20. detsembri 2006. aasta otsuse alusel määratud trahvi kohase summa võrra;

— mõista kohtukulud välja vastustajalt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva apellatsioonkaebuse ese on Esimese Astme Kohtu otsus, millega jäeti rahuldamata apellandi hagi komisjoni (edaspidi „vastustaja”) 20. detsembri 2006. aasta otsuse, mis käsitleb ST artikli 65 alusel algatatud menetlust, tühistamiseks. Käesolev menetlus puudutab roostevabast terasest toodete turul esinenud konkurentsiõigusrikkumist, mis vastustaja hinnangul lõppes jaanuaris 1998. Rikkumine kuulus ST artikli 65 rakendusalasse.

Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks viis väidet.

Esimeses väites leiab apellant, et rikutud on nulla poena sine lege põhimõtet, määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklit 23, EÜ artiklit 5 artikli 7 lõiget 1 ja artiklit 83 ning ESTÜ lepingu allkirjastanud riikide suveräänsust, kuna Esimese Astme Kohus kinnitas vastustaja aluseks võetud õiguslikku alust, nimelt ST artikli 65 lõiget 1 koostoimes määruse nr 1/2003 artikliga 23. ST artikli 65 lõige 1 ei kujuta endast alates ESTÜ lepingu kehtivuse lõppemist enam kehtivat sanktsiooninormi. Seetõttu käitus vastustaja sine lege. Trahvi ei saa ka määrata täiendavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 alusel. Vastavalt pädevuse piiritlemisele asutamislepingus saab selle sätte alusel karistada ühenduse õiguse, mitte aga ESTÜ õiguse vastu suunatud rikkumiste eest.

Oma teises väites märgib apellant, et rikutud on res iudicata ning nulla poena sine lege põhimõtteid ning valesti on kohaldatud määruse nr 1/2003 artiklit 23, kuna Esimese Astme Kohus kinnitas apellandi arvates, et apellanti saab pidada Thyssen Stahl AG asemel vastutavaks viimase toimepandud rikkumise eest. Thyssen Stahl AG jätkas maksejõulise äriühinguna tegevust ning vastustaja oleks võinud pöörduda tema poole. Nii leidis seda ka Euroopa Kohus oma 14. juuli 2005. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-65/02 P ja C-73/02 P vastustaja 1998. aasta algse otsuse kohta. Isegi kui Euroopa Kohus leidnuks oma otsuses, et apellandile on üle läinud materiaalne vastutus, ei ole see õiguslikult siduv käesolevas menetluses, kuna selle aluseks on vastustaja uus otsus. Lisaks ei saa apellant mingil juhul oma avalduse alusel, milles deklareeriti üksnes tsiviilõigusliku vastutuse üleminekut, vastutada Thyssen Stahl AG eest, kuna ettevõtja avaldus ei vii kunagi trahvi maksmise kohustuse üleminekuni.

Oma kolmandas väites leiab apellant, et rikutud on täpsuse põhimõtet. Määruse nr 1/2003 artikli 23 karistuse õiguslikust alusest, mida kinnitas Esimese Astme Kohus, ei tulene piisavalt selgelt ja üheselt, et see hõlmab ST artikli 65 lõike 1 rikkumisi. Lisaks ei ole vastustaja ja Esimese Astme Kohtu viidatud mõiste „vastutuse avalduse alusel üleminek” selgelt ja üheselt kindlaks määratud ei selle kohaldamistingimustes ega selle õiguslikes tagajärgedes.

Oma neljanda väitega heidab apellant ette asjaolu, et rikutud on aegumist reguleerivaid norme. Kuna apellandile määratav trahv on üksnes selle rikkumise tagajärg, mille eest algselt vastutas Thyssen Stahl AG, tuleb aegumise puhul lähtuda ka viimati nimetatust. Kuna viimane ei ole esitanud vastustaja esialgse otsuse peale hagi, ei ole aegumine peatunud. Järelikult on asi aegunud, mis välistab ka apellandi kaudse vastutuse Thyssen Stahl AG eest.

Viies väide puudutab trahvi arvutamise põhimõtete rikkumist. Esimese Astme Kohus välistas valesti trahvi summa vähendamise, kuigi apellant esitas käesolevas asjas vaieldamatult kõik faktilised asjaolud, mida komisjon oli lugenud ST artikli 65 lõike 1 rikkumiseks. Ta ei oleks tohtinud keelduda trahvi vähendamisest koostöö eest põhjusel, et apellant oli õiguslikel põhjustel vastu ST artikli 65 lõike 1 kohaldamisele ning keeldus samuti õiguslikel põhjustel vastutuse üleminekust Thyssen Stahl AG-lt talle endale. Viide lubamatutele õiguslikele hinnangutele ei vähenda koostöö väärtust, kuna õigusküsimusi võib alati kontrollida omal algatusel ning kuna ametivõimud ei tohi kunagi — seega sõltumata poolte nõusolekust — teha õigusvastaseid otsuseid.