ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Liidetud kohtuasjad T-309/04, T-317/04, T-329/04 ja T-336/04

TV 2/Danmark A/S jt

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Riigiabi — Taani ametiasutuste poolt avalik-õigusliku ringhäälinguettevõtja TV 2 osutatava avaliku teenuse rahastamiseks võetud meetmed — Meetmed, mis on kvalifitseeritud riigiabina, mis on osaliselt ühisturuga kokkusobiv ja osaliselt kokkusobimatu — Tühistamishagi — Vastuvõetavus — Põhjendatud huvi — Kaitseõigused — Avalik ringhäälinguteenus — Määratlus ja rahastamine — Riigi vahendid — Põhjendamiskohustus — Uurimise kohustus”

Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda), 22. oktoober 2008 II ‐ 2938

Kohtuotsuse kokkuvõte

Füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav vaid juhul, kui hagejal on huvi vaidlustatud akti tühistamise suhtes. Selline huvi eeldab, et akti tühistamine võib iseenesest tekitada õiguslikke tagajärgi või – teisiti öeldes – võib hagi anda tulemuse, millest hagi esitaja saab mingit kasu. Seega on riigiabi saanud isikul põhjendatud huvi niisuguse komisjoni otsuse tühistamiseks, millega abi on tunnistatud osaliselt ühisturuga kokkusobivaks ja osaliselt kokkusobimatuks, kui komisjoni analüüsist nähtub, et vaidlusaluste meetmete kvalifitseerimine kokkusobiva riigiabina sõltub hinnangust kokkusobimatu abi osas ja on sellega lahutamatult seotud, ning mis ei võimalda uurida hagi vastuvõetavust, kuna vaidlustatud otsus on „lõigatud” kaheks osaks, millest üks määratleb vaidlusalused abimeetmed osaliselt kokkusobimatu ja teine osaliselt kokkusobiva riigiabina. Pealegi võib põhjendatud huvi, mis peab olema tekkinud ja olemasolev ning mida tuleb hinnata hagi esitamise päevast lähtudes, tuleneda olukorda iseloomustavast „riskist”, et kohtumenetlus võib hagejate õiguslikku olukorda muuta või ka sellest, et ühenduse kohtusse hagi esitamise kuupäeval on kohtumenetlusega kaasnev „risk” tekkinud ja olemasolev. (vt punktid 67, 68, 72–74 ja 79)

Liikmesriikidel on üldist majandushuvi pakkuvate teenuste mõiste määratlemisel laiaulatuslik kaalutlusõigus. Järelikult saab komisjon liikmesriigi kasutatava määratluse kahtluse alla seada vaid juhul, kui tegemist on ilmselge veaga. Asjaolu, et avalik-õiguslik ringhäälinguettevõtja tegeleb lisaks kommertstegevusega, nimelt reklaamiaja müügiga, ei välista liikmesriigi võimalust määratleda üldist majandushuvi pakkuvad avalikud ringhäälinguteenused laialt, nimelt nii, et need hõlmavad laiaspektrilise programmiga telekava. Niisugune küsimuseasetus seaks üldist majandushuvi pakkuvate ringhäälinguteenuste määratluse sõltuvusse nende rahastamise viisist. Üldist majandushuvi pakkuvate teenuste määratlemine toimub – eelduslikult – üldise huvi kaudu, mille rahuldamiseks see on mõeldud, mitte niisuguste teenuste osutamist tagavate rahaliste vahendite kaudu. (vt punktid 101, 107 ja 108)
Staff case summary



Staff case summary

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Hagi – Eelnev halduskaebus – Tähtaeg – Tähtaja algus

(Personalieeskirjad, artikli 90 lõige 1)

2. Ametnikud – Ajutised teenistujad – Töölevõtmine – Tähtajalise lepingu pikendamine – Administratsiooni kaalutlusõigus

(Muude teenistujate teenistustingimused, artikkel 8 ja artikli 47 esimene lõik)

1. Kuigi on tõsi, et tavaliselt jõustub leping selle allakirjutamisest ja et tähtaega kaebuse õigeaegseks esitamiseks personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 mõttes tuleb seega hakata arvutama allakirjutamise kuupäevast, on ajutise teenistuja lepingu pikendamata jätmise otsus siiski kõnealusest lepingust erinev otsus, mille peale võib kaebuse või hagi esitada personalieeskirjades sätestatud tähtaja jooksul.

(vt punkt 21)

Viited: Esimese Astme Kohus, 11. juuli 2002, liidetud kohtuasjad T‑137/99 ja T‑18/00: Martinez Paramo jt vs . komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑119 ja II‑639, punkt 56)

2. Kuigi muude teenistujate teenistustingimuste artikkel 8 näeb ette ajutise teenistuja lepingu pikendamise võimaluse, ei ole selle näol tegemist õigusega, vaid üksnes pädeva asutuse otsustuspädevusse jäetud võimalusega. Ühenduse institutsioonidel on ulatuslik kaalutlusõigus oma teenistuste töö korraldamisel, et täita neile usaldatud ülesandeid, ning vastavalt sellele määrata oma personalile tööülesanded, jälgides siiski, et seda tehakse teenistuse huvides.

(vt punkt 30)

Viited: Euroopa Kohus, 14. juuli 1983, kohtuasi 176/82: Nebe vs . komisjon (EKL 1983, lk 2475, punkt 18); Euroopa Kohus, 21. juuni 1984, kohtuasi 69/83: Lux vs . kontrollikoda (EKL 1984, lk 2447, punkt 17)
Määruse nr 17 alusel läbiviidavas haldusmenetluses saab ettevõtja täielikult oma kaitseõigust kasutada alles pärast vastuväiteteatise saamist, kuna alles pärast seda on teda teavitatud kõigist olulistest asjaoludest, millele komisjon selles menetluse staadiumis tugineb, ja sellest hetkest alates on tal toimikuga tutvumise õigus, et tagada oma kaitseõiguse tõhus kasutus. Kui see õigus oleks tal juba vastuväiteteatise saatmisele eelnevas staadiumis, kahjustaks see komisjoni läbiviidava uurimise tulemuslikkust, kuna ettevõtjal oleks juba komisjoni eeluurimise staadiumis võimalik kindlaks teha, milline teave on komisjonile teada ja järelikult ka see, millist teavet oleks võimalik tema eest veel varjata.

Järelikult eeldavad komisjoni poolt eeluurimise käigus tehtavad menetlustoimingud, muu hulgas kontrollid ja informatsiooninõuded vastavalt määruse nr 17 artiklitele 11 ja 14, juba oma olemuselt seda, et kahtlustatakse teatud rikkumise olemasolu ja et need menetlustoimingud võivad kahtluse all olevate ettevõtjate olukorda oluliselt mõjutada. Seega on oluline vältida, et kaitseõigust selles haldusmenetluse staadiumis pöördumatult kahjustataks, sest tehtavatel uurimistoimingutel võib olla määrav tähtsus tõendite kogumisel ettevõtjate õigusvastase käitumise kohta, mis toob kaasa nende vastutuse.

Sellest tuleneb, et komisjon on kohustatud asjassepuutuvat ettevõtjat teavitama juba esimese uurimistoimingu tegemisel, sh informatsiooninõudes sellest, et ta pöördub ettevõtja poole määruse nr 17 artikli 11 alusel ja sellest, millised on läbiviidava uurimise ese ja eesmärk. Põhjendus ei pea olema sama ulatuslik, kui on nõutav uurimise teostamise otsuse puhul, arvestades seda, et viimane on piiravam ja mõjutab eriti oluliselt asjassepuutuva ettevõtja õiguslikku positsiooni. Siiski peab see põhjendus võimaldama ettevõtjal aru saada eeluurimise eesmärgist ja esemest, mistõttu tuleb täpsustada rikkumise kahtluseid ja selle raames asjaolu, et ettevõtjat võidakse selle rikkumise toimepanemises kahtlustada, et ettevõtja saaks võtta omal äranägemisel meetmeid oma süü puudumise tõendamiseks ja nii valmistada ette kaitset haldusmenetluse võistlevaks staadiumiks.

(vt punktid 48, 50, 51 ja 56)
Kui ühenduse kohus on tühistanud trahvi puudutavas osas komisjoni otsuse, milles tuvastatakse konkurentsieeskirjade rikkumine ja määratakse trahv, seetõttu et selles esineb vormivigu, jättes samas rahuldamata rikkumise tuvastamist käsitlevad sisulised väited, siis võib komisjon õiguspäraselt võtta vastu uue otsuse, milles esiteks määratakse uus trahv esimese otsuse tühistamata osa alusel ning teiseks parandatakse kohtu poolt ette heidetud vormivigu. Sellist uut otsust käsitatakse seega eranditult otsusena, millega määratakse trahv ja mitte rikkumist tuvastava otsusena ning selle õiguspärasus sõltub sellest, kas see on vastu võetud määruses nr 2988/74 (transpordi ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta) sätestatud aegumiseeskirju järgides. Selles suhtes, mis puudutab iseäranis meretranspordi vallas toime pandud rikkumist, ei välista määrus nr 4056/86, millega nähakse ette üksikasjalikud eeskirjad [EÜ artiklite 81 ja 82] rakendamiseks meretranspordis ega määrus nr 17 sõnaselgelt, et kaks eraldi akti ehk see, milles rikkumine tuvastatakse (määruse nr 4056/86 puhul selle artikli 11 lõike 1 alusel) ja see, millega määratakse trahv (sama määruse artikli 19 lõike 2 alusel), võetakse vormiliselt vastu eraldi ja kahe eraldi õigusliku alusega.

Pärast sellise kohtuotsuse vaidlustamise võimaluste ammendumist või pärast selleks ettenähtud tähtaegade aegumist omandavad komisjoni esimese otsuse need osad, mida ei ole tühistatud, seadusjõu, muutuvad lõplikuks osaks ühenduse õiguskorrast ja omavad täielikku õigusmõju. Siit järeldub, et hagiga, millega taotletakse komisjoni uue otsuse tühistamist, ei saa karistatud ettevõtja vaidlustada uuesti rikkumise olemasolu, kuna komisjon tuvastas rikkumise lõplikult oma esimeses otsuses. Samal põhjusel ei saa see ettevõtja tulemuslikult vaidlustada tema kaitseõiguste väidetavat rikkumist esimese otsuse vastuvõtmisele eelnenud haldusmenetluse ajal ega puudulikku põhjendamist, tuginedes asjaolule, et uue trahvi määrava otsuse alusena kasutatakse vaid neid esimese otsuse tühistamata osi, milles rikkumised tuvastatakse. Peale selle, teostades EÜ artikli 229 tähenduses täielikku pädevust vastavalt määruse nr 4056/86 artiklile 21, võib Esimese Astme Kohus määratud trahvi suuruse hindamisel sellele õiguspäraselt tugineda.

(vt punktid 22–23, 55, 57, 60, 62, 63, 76, 83 ja110)
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c ja artikli 48 lõikest 2 tuleneb, et menetluse aluseks olevas hagiavalduses tuleb esitada hagi ese ja ülevaade väidetest ning menetluse käigus ei või esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Samas tuleb tunnistada vastuvõetavaks väide, millega otseselt või kaudselt täiendatakse varem hagiavalduses esitatud väidet ja millel on varem esitatud väitega otsene seos.

Nii on see väite puhul — et on rikutud määruse nr 2342/2002 (millega kehtestatakse finantsmääruse rakenduseeskirjad) artikli 139 lõiget 1, mis näeb ette, et Euroopa ühenduste hankemenetlustes on hankijal juhul, kui talle tundub, et pakkumus on põhjendamatult madal, kohustus lasta enne pakkumuse tagasilükkamist pakkujal oma pakkumust selgitada või põhjendada —, mille hageja esitas sõnaselgelt alles repliigis, kui hageja heitis juba hagiavalduse esitamisel nõukogule sõnaselgelt ette seda, et viimane oli tema pakkumuse ilma edasise analüüsita tagasi lükanud, kuna see oli põhjendamatult madal.

(vt punktid 87–90)
Igasugune uus riigiabi, millest ei ole teatatud ja mis on välja makstud, on igal juhul ühisturuga kokkusobimatu juhul, kui see võib kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud tooteid perioodil, mil seda maksti, ning kui see ei kuulu ühegi EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi andmise üldkeelu suhtes ette nähtud erandi alla. Abi ühisturuga kokkusobiv või -sobimatu laad on saavutanud lõplikkuse siis, kui abiga taotletav mõju on saavutatud.

Väljamakstud, kuid teatamata abi ühisturuga kokkusobivuse analüüsimisel ei tule hinnata mitte ainult seda, kas vastava otsuse vastuvõtmise hetkel on ühenduse huvidest lähtudes nõutav, et abi tagastataks või mitte. Komisjon peab kontrollima ka seda, kas ajavahemikul, mil kõnealust abi maksti, võis see abi kahjustada konkurentsi.

Kuigi komisjonil on abi EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud üldise keelu suhtes kehtivate erandite alusel lubatavaks tunnistamisel lai kaalutlusõigus, ei või selle kaalutlusõiguse kasutamisel jätta arvestamata asjaolu, et kõnealune abi sai kahjustada konkurentsi ühenduse huvidega vastuolus oleval moel — nagu kehtivate õigusaktidega määratletud — ajavahemikul, mil selle andmine oli õigusvastane. Seega on komisjon rikkunud õigusnormi, kui kohaldas 1993. aasta 1. novembrist varasema perioodi suhtes sel ajal kehtinud materiaalõigusnormide asemel EÜ artikli 87 lõike 3 punkti d.

Riigiabi valdkonda reguleerivad ühenduse õigusnormid ei ole ei selged ega õigussubjektide jaoks ettenähtavad, kui abi, mida ei saa teatud perioodi osas kokkusobivaks pidada, kuna sel perioodil ei olnud EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi üldkeelu suhtes kehtivat erandit ette nähtud, võidakse edaspidi, kui selline erand ette nähakse, tunnistada kokkusobivaks. Pealegi, kui teatamata abi võib tunnistada ühisturuga kokkusobivaks vastavalt erandile, mida selle väljamaksmise ajal ei olnud ette nähtud, asetab see soodsamasse olukorda liikmesriigi, kes niisuguse abi välja maksis, võrreldes võimalike teiste liikmesriikidega, kes oleksid soovinud sarnast abi anda, kuid kes loobusid sellest, kuna puudus seda lubav erand. Tegemist oleks omamoodi üleskutsega liikmesriikidele mitte teatada abist, mis on nende hinnangul ühisturuga kokkusobimatu, juhul kui selle abi suhtes kohaldatavat erandit ei ole ette nähtud, lootuses, et selline erand võidaks hiljem kehtestada.

(vt punktid 58–61, 66 ja 67)
Kohtuasi T-260/04

Centro di educazione sanitaria e tecnologie appropriate sanitarie (Cestas)

versus

Euroopa Ühenduste Komisjon

„Tühistamishagi — Euroopa Arengufond — Ettemakstud summade tagastamine — Võlateade — Vaidlustamatu akt — Ettevalmistav akt — Vastuvõetamatus”

Esimese Astme Kohtu otsus (neljas koda), 17. aprill 2008 II - 703

Kohtuotsuse kokkuvõte

Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Ettevalmistavad aktid – Väljajätmine

(EÜ artiklid 230 ja 256; finantsmäärus, mida kohaldatakse üheksanda Euroopa Arengufondi suhtes, artiklid 44 ja 45 ning artikli 46 lõige 2)

Tühistamishagi saab EÜ artikli 230 alusel esitada vaid selliste meetmete peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis.

Toimingute või otsuste peale, mis tehakse mitmeastmelise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, võib põhimõtteliselt hagi esitada vaid siis, kui need kujutavad endast meetmeid, mis väljendavad komisjoni lõplikku seisukohta kõnealuses menetluses, seevastu vahemeetmete peale, millega valmistatakse ette lõppotsust, ei saa hagi esitada.

Üheksanda Euroopa Arengufondi suhtes kohaldatava finantsmääruse mitmest sättest tuleneb, et võlateade on võlgnikule suunatud teave. Kuna kõnealuse määruse artiklis 44 ja artikli 46 lõikes 2 on nimetatud sissenõudeotsust, mis on eraldiseisev ning sissenõudmismenetluse raames võlateatest hiljem esitatud, siis ei ole võlateade ilmselgelt täitmisele pööratav. Võlateade on ettevalmistav akt, mis eelneb komisjoni võimalikule otsusele jätkata sissenõudmismenetlust kas kohtumenetluse korras või tehes otsuse, mis vastab EÜ artiklile 256. Seega ei ole asjaomane akt meede, mis väljendab komisjoni lõplikku seisukohta, see ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil ning seetõttu ei saa see olla tühistamishagi objekt EÜ artikli 230 tähenduses.

(vt punktid 67, 69 ja 76)
Otsene puutumus eeldab, et vaidlustatud ühenduse meede avaldab otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale ega jäta meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme. Riigiabi heakskiitmise otsuse suhtes kehtib sama põhimõte, juhul kui võimalus, et siseriiklikud ametiasutused jätavad vaidlustatud komisjoni otsusega heakskiidetud abi andmata, on üksnes teoreetiline ning ametiasutuste tahe otsuse mõttes tegutseda on väljaspool kahtlust.

Kui komisjon leiab EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust algatamata sama artikli lõike 3 alusel vastu võetud otsuses, et abi on ühisturuga kokkusobiv, saavad õigustatud isikute menetluslikud tagatised olla kindlustatud vaid siis, kui neil on võimalus vaidlustada see otsus ühenduste kohtus. Sel põhjusel on vastuvõetav tühistamishagi, mille EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes asjassepuutuv isik on sellise otsuse peale esitanud, kui hageja soovis hagi esitamisega kaitsta osutatud sättest tulenevaid menetluslikke õigusi.

EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes asjassepuutuvateks isikuteks, kellel on seega EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel õigus esitada tühistamishagi, on isikud, ettevõtjad ja ühendused, kelle huve abi andmine puudutab, st eelkõige abi saajaga konkureerivad ettevõtjad ja kutseorganisatsioonid.

Seevastu juhul, kui hageja seab kahtluse alla abi hindamise otsuse põhjendatuse, ei piisa hagi vastuvõetavaks tunnistamiseks ainuüksi sellest, et teda võib pidada asjassepuutuvaks isikuks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses. Ta peab veel tõendama, et ta on erilises olukorras 15. juuli 1963. aasta otsuse kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon mõttes. Nii on see eelkõige juhul, kui abi hindamise otsuse esemeks olev abi kahjustab oluliselt hageja turupositsiooni.

(vt punktid 36, 42–44)
Erainvestori kriteeriumi kohaldamisel on oluline käsitelda äritehingut tervikuna, et teha kindlaks, kas riiklik üksus ja tema poolt kontrollitav üksus käitusid koosvõetuna kui turumajanduse tingimustes tegutsevad mõistlikud ettevõtjad. Vaidlusaluste meetmete hindamisel peab komisjon arvestama kõiki olulisi asjaolusid ja nende konteksti, sealhulgas asjaolusid, mis on seotud nimetatud meetmed võtnud ametiasutuse või ametiasutuste olukorraga.

Tegemaks kindlaks, kas meetme puhul on tegu eelisega EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, tuleb teha vahet kohustustel, mida riik peab võtma majandustegevusega tegeleva ettevõtjana, ning kohustustel, mis tal avaliku võimu kandjana võivad lasuda. Kuigi olukorras, kus riik tegutseb erainvestorist ettevõtjana, tundub olevat vajalik analüüsida tema käitumist turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõtte seisukohalt, tuleb see põhimõte jätta kohaldamata juhul, kui ta tegutseb avaliku võimu kandjana. Viimasel juhul ei saa riigi käitumist kunagi võrrelda turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja või erainvestori omaga.

Majandustegevus on igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teataval turul. Maandumistasude kehtestamine ja sellega seotud hüvitise maksmise tagamine on otseselt seotud lennujaama infrastruktuuride haldamisega, mis kujutab endast majandustegevust. Ametiasutuse kehtestatud lennujaamamakse tuleb pidada tasuks lennujaamas osutatud teenuste eest, olenemata asjaolust, et otsene seos maksude taseme ja kasutajatele osutatud teenuste vahel on nõrk.

Majandusliku iseloomuga tegevuseks võib pidada seda, kui ametiasutus annab lennujaama vahendid ning nende haldamise lennuettevõtjate kasutusse lõivu eest, mille määra ta ise vabalt kehtestab; see tegevus toimub kahtlemata avalik-õiguslikus valdkonnas, kuid ei tähenda selle asjaolu tõttu veel avaliku võimu teostamist. See tegevus ei seondu oma laadilt, eesmärgilt ja seda reguleerivate õigusnormide poolest nende õiguste kasutamisega, mis tingimata tähendavad avaliku võimu teostamist.

Asjaolu, et avalik-õiguslike lennujaamavahendite omanik on ametiasutus, ei välista iseenesest, et teda võiks pidada majandustegevusega tegelevaks üksuseks.

Sama moodi ei välista üksnes asjaolu, et antud juhul on ametiasutusel määrusandlik pädevus lennujaamatasude kehtestamiseks, et nimetatud allahindluste süsteemi uurimisel tuleb lähtuda turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttest, kuna sellise süsteemi võib sisse seada eraõiguslik ettevõtja.

(vt punktid 84, 85, 87–89, 91, 92, 101)
Komisjoni otsus algatada meetme kui võimaliku riigiabi ametlik uurimismenetlus sisaldab esiteks olulisi andmeid, mis võimaldavad liikmesriigil ja asjaomasel ettevõtjal piisavalt teada saada asjaomase uurimise ulatusest ja komisjoni mõttekäigust, mille põhjal ta leidis, et asjaomased meetmed võisid kujutada endast siseturuga kokkusobimatut abi, ja esitada ametlikus uurimismenetluses tõhusalt enda märkused, ning teiseks täielikke viiteid sellise eelise olemasolule, mida see ettevõtja ei oleks saanud tavalistel turutingimustel, sest komisjon sõnastas selles otsuses üldise kinnituse, mille kohaselt võiks riigiressursside kaasamist juba sisaldada riigi teadaanne tema kohustumisest astuda samme ettevõtja, mille kapitalist kuulub talle 55%, finantsraskuste ületamiseks, sest see lubadus on tühistamatu ja loob selliselt turul ootuse ja usalduse efekti, mida peegeldab asjaomase ettevõtja aktsia väärtuse tõus ja reitinguagentuuride positiivne reageerimine ning abi võiks tõepoolest olla vaadeldav abi osutamisena isegi enne selle ettevõtja ning avalik-õiguslikku tööstus- ja kaubandusasutuse vahelise võimaliku kokkuleppe allkirjastamist seoses krediidiliini võimaldamisega.

Aruka erainvestori kriteeriumi kohaldamine peamises osas ainult asjaomase liikmesriigi valitsuse avaldustele ja selle tulemusena seisukohale jõudmine, et esineb siseturuga kokkusobimatu riigiabi, on väär seda enam, et komisjonil ei olnud piisavalt tõendeid, et võtta seisukoht küsimuses, kas deklaratsioonid ise võisid endast kujutada riigiabi. Isegi kui komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud, et asjaomased avaldused võimaldasid eeskätt säilitada asjaomase ettevõtja reitingu investeerimisjärgus ning taastada finantsturgude usalduse, tegid võimalikuks, lihtsamaks ning vähem kulukaks selle ettevõtja ligipääsu uuele krediidile, mis oli vajalik lühiajalise tähtajaga võlakoorma refinantseerimiseks ning andsid kindlalt oma panuse tema väga hapra rahalise olukorra stabiliseerumisse, mis oli avalduste tegemise ajal oluliselt halvenemas, siis komisjon peab riigiabi olemasolu tuvastamiseks tõendama piisavalt otsest seost ühelt poolt kasusaajale antud eelise ja teiselt poolt riigieelarve vähenemise või eelarvel lasuva kohustuse piisavalt konkreetse majandusliku riski vahel.

Järeldamaks, et ametivõimude avaldused võivad tekitada selliseid kahjulikke majanduslikke või juriidilisi tagajärgi, ei piisa pelgalt sellest, et turg võib neid avaldusi mõista nii, et need näitavad riigi kindlat kohustust. Abi olemasolu tunnustamine peab nimelt tuginema objektiivsetele kaalutlustele, mitte ainult turuosaliste arusaamale. Järelikult ei saanud need avaldused tekitada asjaomasele liikmesriigile mingit juriidilist kohustust, eelkõige kohustust toetada asjaomase ettevõtja rahastamist.

(vt punktid 212, 214, 216, 218, 235, 245 ja 246)
Keywords

Subject of the case

Resolutiivosa



Keywords

Tegevusetushagi – Liidu kohtu pädevus – Institutsioonile tehtud ettekirjutus – Vastuvõetamatus – Nõue tuvastada õigusvastane tegevusest hoidumine – Vastuvõetavus (EÜ artikli 232 teine lõik) (vt punkt 40)

2. Tegevusetushagi – Komisjonil lasuv tegutsemiskohustus – Mõistlik aeg tegutsemispalvele vastamiseks – Liidu õigusnormide õigusvastasus – Komisjoni kohustus neid õigusnorme muuta – Puudumine – Kohustus, mis ei tulene liidu õiguse ühestki sättest ega üldpõhimõttest (EÜ artiklid 211 ja 232) (vt punktid 57, 59, 60 ja 65–67)

3. Tühistamishagi – Hagi otsuse peale, millega jäeti varasem akt tagasi võtmata või muutmata – Vastuvõetavuse hindamine seoses võimalusega vaidlustada vaidlusalune akt (EÜ artikkel 230) (vt punktid 79 ja 86)

Subject of the case

Ese

Ühelt poolt esimese võimalusena nõue tuvastada komisjoni tegevusetus, mis seisneb selles, et ta õigusvastaselt jättis muutmata komisjoni 7. septembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1896/2000 Euroopa Parlamendi ja nõukogu biotsiide käsitleva direktiivi 98/8/EÜ artikli 16 lõikes 2 osutatud programmi esimese etapi kohta (EÜT L 228, lk 6; ELT eriväljaanne 03/30, lk 266) ning komisjoni 4. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2032/2003 Euroopa Parlamendi ja nõukogu biotsiidide turuleviimist käsitleva direktiivi 98/8/EÜ artikli 16 lõikes 2 osutatud kümneaastase tööprogrammi teise etapi kohta ja määruse (EÜ) nr 1896/2000 muutmise kohta (ELT L 307, lk 1; ELT eriväljaanne 03/41, lk 92) teatud sätted, ning teise võimalusena nõue tühistada komisjoni 20. juuli 2004. aasta kiri, millega keelduti hagejate nõudeid rahuldamast, ning teiselt poolt esimese võimalusena nõue hüvitada kahju, mis hagejatele on tekitatud seeläbi, et komisjon hoidus tegutsemast, ja teise võimalusena nõue hüvitada komisjoni 20. juuli 2004. aasta kirjaga tekitatud kahju.

Resolutiivosa

Resolutsioon

1. Jätta hagid läbi vaatamata.

2. Jätta Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc ja Troy Chemical Co. BV kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.