ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ühendkuningriik on rahaliselt vastutav traditsiooniliste omavahendite kaotuse eest, mille põhjustas ekspordisertifikaatide väljastamine vastuolus otsuse 91/482/EMÜ artikli 101 lõikega 2. Ühendkuningriigi ametiasutused ei ole võtnud kõiki sobivaid meetmeid liidu finantshuvide kaitsmiseks ja Anguilla haldusasutuste poolt otsuse 91/482/EMÜ nõuetekohase kohaldamise tagamiseks. Iga liikmesriik on kohustatud tagama, et tema ülemereterritooriumid kohaldavad õigesti kõiki nende suhtes kohaldatavaid õigusakte, mille hulka kuulub otsus 91/482/EMÜ, et tõhusalt kaitsta liidu finantshuve.
ET Euroopa Liidu Teataja C 318/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 17. juulil 2017 – Dermod Patrick O’Brien versus (varem Department for Constitutional Affairs)

(Kohtuasi C-432/17)

(2017/C 318/14)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus)

Põhikohtuasja pooled

Edasikaebuse esitaja: Dermod Patrick O’Brien

Vastustaja edasikaebuse menetluses: (varem Department for Constitutional Affairs)

Eelotsuse küsimus

Kas direktiiv 97/81 (1), iseäranis sellele lisatud raamkokkuleppe klausel 4, mis käsitleb diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kohustab osalise tööajaga töötaja vanaduspensioni summa väljaarvutamisel arvesse võtma selle direktiivi ülevõtmise tähtpäevale eelnenud tööstaaži perioode, kui neid võetaks arvesse võrreldava täistööajaga töötaja pensioni arvutamisel?

(1) Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta – Lisa: Osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe (EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267).
2.

Kui vastus sellele küsimusele on jaatav: Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/55/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 3 lõige 3 koostoimes A lisa punktidega b ja c on eraõigusliku juriidilise isikuna (Saksa osaühinguna) tegutseva gaasitarneettevõtja suhtes alates 1. juulist 2004 vahetult kohaldatav, kuna selle direktiivi nimetatud sätted on nende sätete sisu silmas pidades tingimusteta ja seega ei tule nende kohaldamiseks vastu võtta uut rakendusakti, ning need annavad kodanikule õigusi organisatsiooni suhtes, mis on hoolimata eraõiguslikust vormist riigi kontrolli all, sest riik on organisatsiooni ainuosanik?
ET Euroopa Liidu Teataja C 318/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 26. juunil 2017 – Società Immobiliare Al Bosco Srl

(Kohtuasi C-379/17)

(2017/C 318/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Taotleja: Società Immobiliare Al Bosco Srl

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (1) artikli 38 lõikega 1 on kooskõlas olukord, kus täidesaatva riigi õiguses kehtestatud tähtaega, mille kohaselt ei või täitedokumenti teatud aja möödumisel enam täita, kohaldatakse ka funktsiooni poolest sarnasele täitedokumendile, mis on tehtud teises liikmesriigis ning mida on täidesaatvas riigis tunnustatud ja mis on seal täidetavaks kuulutatud?

(1) EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/4, lk 42.
ET Euroopa Liidu Teataja C 309/30

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (Chancery Division) (Ühendkuningriik) 24. juulil 2017 – Abraxis Bioscience LLC versus Comptroller General of Patents

(Kohtuasi C-443/17)

(2017/C 309/41)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

High Court of Justice (Chancery Division)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Abraxis Bioscience LLC

Vastustaja: Comptroller General of Patents

Eelotsuse küsimus

Kas TKT määruse (1) artikli 3 punkti d tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab välja anda täiendava kaitse tunnistuse, kui artikli 3 punktis b viidatud müügiluba on esmane aluspatendiga hõlmatud luba turustada toodet ravimina ja kui see toode on vana toimeaine uus ravimvorm?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrus (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (ELT L 152, lk 1).
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/21

21. augustil 2017 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

(Kohtuasi C-503/17)

(2017/C 347/28)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: F. Tomat, J. Tomkin)

Kostja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik

Hageja nõuded

— tuvastada, et kuna Ühendkuningriik lubas kasutada märgistatud kütteõli, et tankida sellega eraomandis lõbusõidulaevu, siis on Ühendkuningriik rikkunud direktiivist 95/60/EÜ (1) tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon väidab, et märgistatud kütuse müügi lubamine, et käitada eraomandis lõbusõidulaevu, on põhimõtteliselt vastuolus direktiiviga 95/60/EÜ („erimärgistamise direktiiv“). Kütuse erimärgistamine, mille puhul kohaldatakse vähendatud aktsiisimäära, on mõeldud spetsiaalselt selle tagamiseks, et see kütus oleks kergesti eristatav kütusest, mille pealt makstakse maksu täies ulatuses. Liikmesriigi meetme tagajärg on aga see, et kui Ühendkuningriigis tangitud eraomandis lõbusõidulaeva kütusepaagist leitakse erimärgistatud kütus, ei ole võimalik märgistuse põhjal kindlaks teha, kas kütuselt tuli maksta täies ulatuses või vähendatud määraga aktsiisimaksu.

(1) Nõukogu 27. novembri 1995. aasta direktiiv 95/60/EÜ gaasiõlide ja petrooli erimärgistamise kohta (EÜT 1995, L 291, lk 46; ELT eriväljaanne 09/01, lk 289).
—

tuvastada, et kuna Poola Vabariik kiitis heaks Białowieża metskonna metsamajandamiskava lisa, ilma et ta oleks kontrollinud, et lisa ei kahjusta ühenduse tähtsusega ala ja erikaitseala PLC200004 Puszcza Białowieska terviklikkust, siis on Poola Vabariik rikkunud nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (1) (edaspidi: „direktiiv 92/43/EMÜ“) artikli 6 lõikest 3 tulenevaid kohustusi;
h)

kas [elupaikade direktiivi] eesmärkide saavutamisega on kooskõlas, et ehitusetapi üksikasjalikud andmed (nagu ehitusplatsi asukoht ja veomarsruudid) võib otsustada pärast loa andmise otsust, ja kui jah, siis kas pädev asutus võib lubada, et need asjaolud mis tahes teostusloa puhul määrab kindlaks arendaja ühepoolse otsusega, millest pädevale asutusele pigem teatatakse kui sellele tema heakskiitu taotletakse;
a)

kõnealuse abi kvalifitseerimisel („olemasolevaks“, seega mitte „uueks“) tuleb kohaldada 1999. aasta määruse nr 659 (1) artikli 1 punkti b alapunkti v, kus on sätestatud: „v) abi, mida peetakse olemasolevaks abiks, kuna on võimalik teha kindlaks, et selle kehtestamise ajal ei olnud see veel abi, vaid on muutunud selleks hiljem ühisturu arengu tõttu ja ilma et liikmesriik oleks seda muutnud. Kui teatavad meetmed muutuvad abiks pärast tegevuse liberaliseerimist ühenduse õiguses, ei käsitleta neid meetmeid pärast liberaliseerimise kuupäeva enam olemasoleva abina“, ja kui, siis mis tingimustel seda sätet kohaldada; või tuleb kohaldada põhimõtet (mille ulatus on formaalselt teistsugune kui eelkirjeldatud positiivsel õigusel) – mille on sõnastanud Üldkohus oma 15. juuni 2000. aasta otsuses liidetud kohtuasjades T-298/97 jt (Alzetta jt vs. komisjon, punkt 143) ning mida on käesoleva kohtuasja jaoks olulises lahendis, nimelt 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsuses C-298/00 P (punktid 66–69) kinnitanud Euroopa Kohus – mille kohaselt „[…] tuleb algselt konkurentsile suletud turul kehtestatud abikava selle turu liberaliseerimisel käsitada kui olemasolevat abikava, kuna selle kehtestamise ajal ei kuulunud see asutamislepingu artikli 92 lõike 1 [hiljem asutamislepingu artikli 87 lõige 1] kohaldamisalasse, mida kohaldatakse üksnes konkurentsile avatud sektorites, võttes arvesse selles sättes toodud tingimusi, mis on seotud liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise ja tagajärgedega konkurentsile“, ning kui, siis mis tingimustel seda põhimõtet tuleb kohaldada;
1.

Kas määruse nr 2201/2003 (1) artikli 19 lõigetes 2 ja 3 sätestatud, pooleliolevaid kohtuasju reguleerivate eeskirjade rikkumine mõjutab ainult kohtualluvuse kindlaksmääramist – mille tulemusena kohaldatakse määruse nr 2201/2003 artiklit 24 – või võib see vastupidi kujutada endast põhjust, mis takistab liikmesriigis, mille kohtu poole pöörduti varem, tunnustamast kohtuotsust, mis on tehtud liikmesriigis, mille kohtu poole pöörduti hiljem, ning seda menetlusõigusliku avaliku korraga seotud põhjustel, võttes arvesse et määruse (EÜ) nr 2201/2003 artiklis 24 on viidatud ainult artiklites 3–14 toodud kohtualluvuse eeskirjadele, mitte järgnevale artiklile 19?
5.

Kas direktiivi 2005/29/EÜ põhjenduses 10 ja artikli 3 lõikes 4, direktiivi 2009/72/EÜ artiklis 37 ja direktiivi 2009/73/EÜ artiklis 41 toodud erinormi põhimõttega on vastuolus see, kui vastavaid siseriiklikke ülevõtmisnorme tõlgenda nii, et iga kord, kui mõnes reguleeritud sektoris, mille suhtes on kehtestatud ka sektoraalsed tarbijakaitsenormid, mis annavad sektori ametiasutustele reguleerimis- ja sanktsioneerimispädevuse, leiab aset toiming, mida võib käsitada „ebaausa kaubandustavana“ direktiivi 2005/29/EÜ artiklite 8 ja 9 tähenduses või „ebaausana kõigil tingimustel“ direktiivi 2005/29/EÜ I lisa tähenduses, tuleb alati kohaldada ebaausaid kaubandustavasid käsitlevaid üldnorme ja seda isegi siis, kui on olemas sektoraalne normistik, mis on vastu võetud (nende samade) tarbijate kaitseks ja tugineb liidu õigusnormidele, mis reguleerivad „ebaausaid kaubandustavasid“ või igal juhul samu „ebaseaduslikke või ebaausaid kaubandustavasid“?
—

tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole kooskõlas nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta (ELT L 182, lk 1; ELT eriväljaanne 15/04, lk 228) artikli 7 punktiga g ja artikliga 13 võtnud kõiki vajalikke meetmeid niisuguste prügilate võimalikult kiireks sulgemiseks, mis ei ole vastavalt selle direktiivi artiklile 8 saanud tegutsemise jätkamiseks prügilaluba, või kuna ta ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid tagamaks niisuguste prügilate vastavuse selle direktiivi nõuetele, mis on saanud tegutsemise jätkamiseks prügilaloa, arvestades selle direktiivi I lisa punktis 1 sätestatud tingimusi, on ta rikkunud selle direktiivi artikli 14 punkti b teisest lausest ja artikli 14 punktist c tulenevaid kohustusi seoses järgmiste prügilatega: 1) Avigliano (Loc. Serre Le Brecce), 2) Ferrandina (Loc. Venita), 3) Genzano di Lucania (Loc. Matinella), 4) Latronico (Loc. Torre), 5) Lauria (Loc. Carpineto), 6) Maratea (Loc. Montescuro), 7) Moliterno (Loc. Tempa La Guarella), 8) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta: prügila, mille sulgemine oli ette nähtud 2016. aasta septembris), 9) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta), prügila, mida väidetavalt ei ole kunagi kasutusse võetud, 10) Rapolla (Loc. Albero in Piano), 11) Roccanova (Loc. Serre), 12) Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi), 13) Campotosto (Loc. Reperduso), 14) Capistrello (Loc. Trasolero), 15) Francavilla (Valle Anzuca), 16) L’Aquila (Loc. Ponte delle Grotte), 17) Andria (D’Oria G.& C. s.n.c), 18) Canosa (CO.BE.MA), 19) Bisceglie (CO.GE.SER), 20) Andria (F.lli Acquaviva), 21) Trani (BAT-Igea s.r.l.), 22) Torviscosa (Società Caffaro);
2)

Kui esimesele küsimusele on vastus ei, kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse nr 1306/2013 art 72 lg 1 punkti a, art 91 lg-te 1 ja 2 ning art 93 lg 1 ja art 94 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse 1307/2013 (3) art 4 lg 1 punktide b, c ja e kohaselt tuleb ühtse pindalatoetuse ja kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetuse taotlejal häid põllumajandus- ja keskkonnaseisundi nõudeid järgida kogu enda põllumajanduslikus majapidamises või üksnes põllumajandusmaal, millele konkreetselt toetust taotletakse selleks, et välistada halduskaristuse kohaldamist?
1.

Kas 9. märtsi 2016. aasta määruse (EL) 2016/399 (1) artiklit 32, mis näeb ette, et sisepiiridel piirikontrolli taaskehtestamisel kohaldatakse II jaotise (välispiiride kohta) asjakohaseid sätteid mutatis mutandis, tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi sisepiiril taaskehtestatud kontroll on piiriületamise korral kolmanda riigi kodaniku poolt, kelle ei ole riiki sisenemise õigust, samastatav kontrolliga, mida tehakse välispiiril?
1.

Kas ELTL artikli 67 lõikega 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määruse (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) (1), artiklitega 22 ja 23 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis lõppkokkuvõttes kohustavad bussiettevõtjaid liiniveol üle Schengeni ala sisepiiri kontrollima reisijate piiriületusdokumente enne sisepiiri ületamist, et takistada ilma passi ja elamisloata välismaalaste vedu Saksamaa Liitvabariigi territooriumile? Eelkõige: a) Kas üldine seadusest tulenev kohustus või konkreetsetele veoettevõtjatele asjaomase asutuse kehtestatud kohustus ilma nõutava passi ja elamisloata välismaalasi mitte vedada maateed pidi liitvabariigi territooriumile, mida saab täita ainult nii, et veoettevõtja kontrollib kõigi reisijate piiriületusdokumente enne sisepiiri ületamist, kujutab endast isikukontrolli sisepiiridel Schengeni piirieeskirjade artikli 22 tähenduses või on sellega samaväärne? b) Kas punktis 1 nimetatud kohustuste kehtestamise üle tuleb otsustada Schengeni piirieeskirjade artikli 23 punkti a alusel, olgugi et vedajad ei täida „politseikohustusi“ selle sätte tähenduses ja hoolimata sellest, et riik paneb neile kontrollide teostamise kohustuse, ei ole nad ka vormiliselt pädevad teostama avalikku võimu? c) Juhul kui vastus esimese küsimuse punktile b on jaatav: Kas kontrollide teostamine, mida veoettevõtjatelt nõutakse, kujutab endast Schengeni piirieeskirjade artikli 23 punkti a teist lauset arvestades lubamatut meedet, mis omab samaväärset toimet kontrollidega piiril? d) Kas punktis 1 nimetatud kohustuste kehtestamise üle tuleb osas, milles need puudutavad liinivedu korraldavaid bussiettevõtjaid, otsustada Schengeni piirieeskirjade artikli 23 punkti b alusel, mille kohaselt ei mõjuta piirikontrolli puudumine sisepiiridel julgeolekukontrollide teostamist vedajate poolt sadamates ja lennujaamades? Kas sellest järeldub, et kontrollid esimese küsimuse tähenduses on lubamatud ka väljaspool sadamaid ja lennujaamu, kui need ei kujuta endast julgeolekukontrolle ja neid ei teostata ka isikute suhtes, kes reisivad liikmesriigi piires?
3.

Kas liidu õigust – ja eelkõige asutamisõigust ja teenuste osutamise vabadust ning direktiivi 2014/23/EL, nagu ka diskrimineerimiskeelu, läbipaistvuse, konkurentsi, proportsionaalsuse ja kooskõla põhimõtteid – tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus säte, millega kohaldatakse tegelikult alternatiivi kontsessionääriks saamise ja erinevate piiriüleste kihlveoteenuste osutamise vabaduse kasutamise vahel, lepinguprojekti artiklist 30 tulenevat alternatiivi, et otsus osaleda uue kontsessiooni hankemenetluses tähendaks piiriülesest tegevusest loobumist, kuigi Euroopa Kohus on viimase seaduslikkust korduvalt tunnistanud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 330/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Torino (Itaalia) 9. juunil 2017 – IJDF Italy Srl versus Violeta Fernando Dionisio, Alex Del Rosario Fernando

(Kohtuasi C-344/17)

(2017/C 330/04)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Torino

Põhikohtuasja pooled

Avaldaja: IJDF Italy Srl

Võlgnikud: Violeta Fernando Dionisio, Alex Del Rosario Fernando

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 93/13/EMÜ (1), Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 teist taanet ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, mis näevad seotud kohtuasjade puhul – eelkõige põhikohtuasjaga seotud käendusnõude puhul – ette nende kohtuasjade arutamise koos samas kohtus, kuigi selle tulemusena allub käendusnõue muule kohtule kui selle paiga kohus, kus on tarbija alaline elukoht või dokumentide kättetoimetamise koht?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29, ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
1.4.

Kas liidu õigust, eelkõige direktiivi 2000/78/EÜ artikleid 1, 2 ja 6 koosmõjus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 21 ja 47 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis kõrvaldavad olemasoleva vanuselise diskrimineerimise (mis on seotud enne 18. eluaasta täitumist kogunenud teenistusaja arvesse võtmisega) ainult deklaratiivselt, määrates, et diskrimineerimise tingimustes reaalselt möödunud perioode tuleb tagasiulatuvalt käsitleda mitte enam diskrimineerivatena, kuigi faktiliselt kestab diskrimineerimine muutumatul kujul edasi?
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 17. juulil 2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG versus Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(Kohtuasi C-430/17)

(2017/C 347/09)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Kkassatsioonkaebuse esitaja: Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

Eelotsuse küsimused

1. Kas direktiivi 2011/83/EL (1) artikli 8 lõike 4 kohaldamisel omab seoses küsimusega, kas kaugsidevahend (käesoleval juhul: reklaamprospekt koos tellimispostkaardiga) esitab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale, tähtsust see, a) kas kaugsidevahend esitab teabe esitamise ruumile või ajale oma laadi tõttu (abstraktseid) piiranguid, või see, b) kas kaugsidevahendi kujundus, mille kaupleja on valinud, esitab teabe esitamise ruumile või ajale (konkreetseid) piiranguid?

2. Kas direktiivi 2011/83/EL artikli 8 lõikega 4 ja artikli 6 lõike 1 punktiga h on kooskõlas, kui teabe esitamisel taganemisõiguse kohta piirdutakse olukorras, kus esinevad piirangud teabe esitamise ruumile või ajale direktiivi 2011/83/EL artikli 8 lõike 4 tähenduses, teabe esitamisega taganemisõiguse olemasolu kohta?

3. Kas vastavalt direktiivi 2011/83/EL artikli 8 lõikele 4 ja artikli 6 lõike 1 punktile h on enne sidevahendi abil lepingu sõlmimist ka olukorras, kus esinevad piirangud teabe esitamise ruumile või ajale, alati tingimata nõutav lisada kaugsidevahendile direktiivi 2011/83/EL I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvorm?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT L 304, lk 64).
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/16

Eelotsusetaotlus, mille esitas Riigikohus (Eesti) 8. augustil 2017 – AS Viking Motors, OÜ TKM Beauty Eesti, AS TKM King, Kaubamaja AS, Selver AS versus Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

(Kohtuasi C-475/17)

(2017/C 347/20)

Kohtumenetluse keel: eesti keel

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Riigikohus

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: AS Viking Motors, OÜ TKM Beauty Eesti, AS TKM King, Kaubamaja AS, Selver AS

Kostjad: Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

Eelotsuse küsimus

Kas Nõukogu direktiivi (EÜ) 2006/112 (1) artiklit 401 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene maks, mida kohaldatakse üldiselt ja mis määratakse proportsionaalselt hinnaga, kuid mida asjakohaste eeskirjade kohaselt tuleb sisse nõuda vaid kauba või teenuse tarbijale müügi etapis nõnda, et lõplik maksukoormus lasub lõpptulemusena tarbijal, ning mis kahjustab ühise lisandväärtusmaksusüsteemi toimimist ja moonutab konkurentsi?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1)
4.

Kas direktiivi 2014/40/EL artikli 2 punkti 8 tuleb tõlgendada nii, et „määratletus närimiseks“ nõuab, et tubakatoodet on selle konsistentsi ja kõvaduse tõttu objektiivselt võimalik närida ning tubakatoote närimisel eralduvad tootes sisalduvad koostisosad?
—

tuvastada, et Madalmaade Kuningriik on rikkunud Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklist 5 (hiljem EÜ artikkel 10, nüüd ELL artikli 4 lõige 3) tulenevaid kohustusi seeläbi, et ta ei ole hüvitanud selliste omavahendite summa kaotust, mis oleks tulnud kindlaks määrata vastavalt määruse nr 1552/1989 (1) artiklitele 2, 6, 10, 11 ja 17 (nüüd määruse nr 1150/2000 (2) artiklid 2, 6, 10, 11 ja 17) ning teha liidu eelarve jaoks kättesaadavaks, kuna vastuolus nõukogu otsuse 91/482 (3) artikli 101 lõikega 1 ja selle otsuse II lisa artikli 12 lõikega 6 aastatel 1997–2000 Curaçaost piimapulbri ja riisi importimist puudutavas osas ning vastuolus nõukogu otsuse 2001/822 (4) artikli 35 lõikega 1 ja selle otsuse III lisa artikli 15 lõikega 4 aastatel 2002–2003 Arubast püüli- ja lihtjahu importimist puudutavas osas ei väljastatud ühtegi liikumissertifikaati EUR.1;
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav: Kas direktiivi artikli 7 lõiget 14 tuleb tõlgendada nii, et üleminekukord hõlmab üksnes direktiivi artikli 7 lõike 1 esimeses lauses sätestatud keeldu viia turule selliseid tubakatooteid, millel on eristav maitse või lõhn, või ka direktiivi artikli 7 lõike 7 esimeses lauses sätestatud keeldu viia turule selliseid tubakatooteid, mis sisaldavad maitse- ja lõhnaaineid oma koostisosades?
ET Euroopa Liidu Teataja C 347/24

4. septembril 2017 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Itaalia Vabariik

(Kohtuasi C-526/17)

(2017/C 347/32)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: G. Gattinara, P. Ondrůšek ja A. Tokár)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik pikendas kiirtee A 12 Civitavecchia–Livorno ehitustööde kontsessiooni 31. detsembrini 2046 hanketeadet avaldamata, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad talle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 172; muudatustega arvestavas redaktsioonis) artiklitest 2 ja 58;

— mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Komisjon on seisukohal, et kiirtee A 12 Civitavecchia–Livorno ehitustööde kontsessiooni pikendamine 31. detsembrini 2046 kujutab endast kontsessiooni ühe peamise tingimuse muutmist ja kuna tegemist on kõnealuse kontsessiooni olulise muudatusega, siis kujutab kõnealune pikendamine endast uue ehitustööde kontsessiooni andmist ning see oleks tulnud teha teatavaks hanketeate avaldamise teel. Kuna sellist teadet aga ei avaldatud, siis on Itaalia Vabariik rikkunud direktiivi 2004/18/EÜ artiklitest 2 ja 58 tulenevaid kohustusi.
4.

Igal juhul kas niisuguses olukorras nagu käsitletav on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 lõikega 2 ning Euroopa Liidu õiguse mõistega „sõltumatu ja erapooletu kohus“ vastuolus niisuguse rahukohtuniku tegevus, kes olles huvitatud vaidluse teatavast kaebajale soodsast lahendusest ja kes täidab oma ainsa tööna täpselt samu kohtu ülesandeid, võib asendada seaduse kohaselt pädevat kohtunikku seetõttu, et siseriiklik kõrgeim kohus – kassatsioonikohtu ühendatud kolleegiumid – ei ole taganud taotletavate õiguste tõhusat kaitset, mille tõttu peab seaduse kohaselt pädev kohus tunnistama, et ta ei ole nõutud õiguse tunnustamise küsimuses pädev, ning seda hoolimata sellest, et asjaomast õigust – mis võib olla näiteks põhikohtuasjas käsitletav puhkus – kaitstakse Euroopa Liidu esmases ja teiseses õiguses, ja „ühenduse“ õigusnormide riigi suhtes vertikaalse kohaldamise olukorras? Juhul, kui Euroopa Kohus tuvastab harta artikli 47 rikkumise, palutakse ka näidata ära siseriiklikud parandusmeetmed, mis võimaldavad vältida seda, et liidu esmaste õigusnormide rikkumine hõlmab absoluutset keeldumist kaitsta siseriiklikus õiguskorras põhiõigusi, mis on liidu õigusega käsitletaval juhul tagatud?