ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Sellest järeldub, et eeldatakse, et asjakohased on liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Vueling Airlines, C‑86/19, EU:C:2020:538, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
22

Lisaks sellele on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlusi, kas määruse nr 338/97 artikli 2 punkti j on võimalik tõlgendada nii, et see välistab XY imporditud tuuraliste kaaviari purkide kvalifitseerimise „isiklike asjade ja majatarvetena“, sest XY väitis, et ta kavatseb need kinkida kolmandale isikule. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ei selle sätte ega määruse nr 865/2006 artikli 57 lõike 5 punkti a sõnastusest ei nähtu kuidagi, et mõistet „isiklikud asjad ja majatarbed“ kohaldatakse vaid juhul, kui asjaomase isendi importija kasutab seda või tarbib selle ise, ning et põhikohtuasjas ei kipu ükski asjaolu tõendama, et need karbid olid XY valduses kaubanduslikul eesmärgil. Ta rõhutab lisaks, et praktikas võib tolliasutuste jaoks olla keeruline kontrollida usaldusväärselt importija kavatsusi. Lisaks sellele on täiesti ebaloogiline lubada isendi importi juhul, kui importija selle tõepoolest tarbib, ja keelata see import juhul, kui seda teeb kolmas isik.
25

Asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olev töötaja töötab liidu institutsioonis, ei ole selles osas määrav, kuna määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikega 2 taotletav võrdse kohtlemise eesmärk on just nimelt laiendada teiste liikmesriikide kodanikest töötajatele kõiki sotsiaalseid soodustusi, mis – sõltumata seotusest töölepinguga – on tavaliselt liikmesriigi töötajatel põhimõtteliselt sel alusel, et objektiivselt on nad töötajad või nende elukoht on lihtsalt selle riigi territooriumil (vt selle kohta 18. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava jt, C‑447/18, EU:C:2019:1098, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
7

Üldise sotsiaalkindlustusseaduse (Ley General de la Seguridad Social) konsolideeritud redaktsiooni, mis kiideti heaks kuninga 30. oktoobri 2015. aasta seadusandliku dekreediga 8/2015, millega kiidetakse heaks üldise sotsiaalkindlustusseaduse konsolideeritud redaktsioon (Real Decreto Legislativo 8/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social) (BOE, nr 261, 31.10.2015, lk 103291) (edaspidi „LGSS“), artikkel 60 on sõnastatud järgmiselt: „1. „Pensionilisa on õigus saada demograafilise panuse eest sotsiaalkindlustusse naistel, kes on sünnitanud või lapsendanud ühe või mitu last, ja kellele makstakse sotsiaalkindlustussüsteemi mis tahes skeemi alusel osamakselist vanadus-, lese- või püsiva töövõimetuse pensioni. See pensionilisa, mis on oma õiguslikult laadilt igast aspektist käsitatav osamakselise riikliku pensionina, on summa, mis saadakse nimetatud pensionide algsummale teatud kindla protsendi kohaldamisel olenevalt laste arvust järgmise skaala järgi: a) kaks last: 5%; b) kolm last: 10%; c) neli või enam last: 15%. Pensionilisa saamise õiguse kindlakstegemisel ja selle suuruse kindlaksmääramisel võetakse arvesse ainult enne vastava pensioni saamise õiguse tekkimist sündinud või lapsendatud lapsi. 2. Juhul kui algul määratud pensioni suurus, ilma pensionilisa kohaldamiseta, ületab artiklis 57 sätestatud piirmäära, ei või pensioni ja pensionilisa summa ületada seda piirmäära, millele lisandub 50% määratud pensionilisast. Samamoodi: kui pensionisumma, mille saamise õigust on tunnustatud, ulatub artiklis 57 sätestatud piirmäärani pensionilisa vaid osalise kohaldamise korral, on asjasse puutuval naisel samuti õigus saada vastaval hetkel kehtivat piirmäära ületavast pensionilisa osast 50%. Juhul, kui seaduse või määruse järgi võib ülemmäära ületada muudel põhjustel, arvutatakse pensionilisa vastavalt käesolevale lõikele, võttes pensioni algsummaks vastaval ajahetkel kehtinud piirmäära. Kui selle pensioni, mille pealt lisa makstakse, saamise õigus on tekkinud kindlustusperioodide pro rata temporis meetodil liitmise teel rahvusvaheliste õigusnormide kohaselt, arvutatakse pensionilisa välja pensionisumma alusel, mida isikul on teoreetiliselt õigus saada, ja saadud tulemusele kohaldatakse vastavat proportsionaalset osa. […] 4. Pensionilisa ei kohaldata asjasse puutuva isiku soovil eelpensionile jäämise korral ega osalise vanaduspensioni korral, mis on ette nähtud vastavalt artiklites 208 ja 215. Ettenähtud pensioniikka jõudnud isikule siiski makstakse asjasse puutuvat pensionilisa, kui täispensionile on jäädud osaliselt pensionilt. […]“.
24

Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole nõus labori Caracciolo pakutud tõlgendusega. See kohus leiab, et Itaalia õigus on määrusega nr 765/2008 kooskõlas osas, milles on ette nähtud, et ainult Accredia võib akrediteerimistoiminguid teha. Siiski on ta seisukohal, et eelotsusetaotluse esitamine on vajalik, et eeskätt välja selgitada, kas määrusega nr 765/2008 on kooskõlas riigisiseste õigusnormide selline tõlgendus, mille kohaselt on lubatud see, kui akrediteerimise viib läbi muu asutus peale Accredia, ning kas määrusega on lubatud põhikohtuasjas kõne all olevaid akrediteerimistoiminguid teha kolmandates riikides asutatud asutustel, kui nad pakuvad sobivaid kutsealaseid tagatisi. Juhul kui vastus on eitav, on kohtul küsimus, kas see määrus on ELTL artiklite 56 ja 102 ning harta artiklite 20 ja 21 seisukohast kehtiv, kuivõrd selle kohaselt tohib akrediteerimistoiminguid teha ainult ühtne riiklik asutus.
48

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2006/126 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik, kes on selle direktiivi artikli 11 lõike 4 teise lõigu alusel teinud otsuse, millega keeldutakse tunnustamast teises liikmesriigis väljastatud juhiloa kehtivust selle omaja süüteo tõttu, mille isik pani toime pärast nimetatud juhiloa väljastamist esimese liikmesriigi territooriumil ajutiselt viibimise ajal, kannab sellele juhiloale ka märke, et selle omajal on keelatud juhtida tema territooriumil mootorsõidukit, olgugi et see loa omaja ei ela alaliselt selle liikmesriigi territooriumil selle direktiivi artikli 12 esimese lõigu tähenduses.
104

Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et raamotsuse artikli 4 punkti 5, mis seab selles sättes ette nähtud täitmata jätmise vabatahtliku aluse kohaldamise tingimuseks, et karistuse mõistmise korral on see kantud või täitmisel või ei saa seda enam karistuse mõistnud riigi õiguse alusel täita, tuleb tõlgendada nii, et see tingimus on täidetud juhul, kui tagaotsitav on samade tegude eest lõplikult süüdi mõistetud ja karistatud vangistusega, mille ta on karistuse mõistnud kolmandas riigis osaliselt ära kandnud ja mille ärakandmata osast on ta vabastatud selle riigi kohtuvälise asutuse otsusega, mis puudutab üldist armuandmist ka raskete kuritegude eest karistatutele ja mis ei põhine objektiivsetel karistuspoliitilistel kaalutlustel. Vahistamismäärust täitev õigusasutus peab talle antud kaalutlusõiguse teostamisel kaaluma ühelt poolt karistamata jäämise ennetamist ja võitlust kuritegevuse vastu ning teiselt poolt asjaomase isiku õiguskindluse tagamist.
5

Nimetatud direktiivi artiklis 7 on sätestatud: „1. Juhiluba väljastatakse ainult neile taotlejatele: a) kes on sooritanud oskuste ja käitumise eksami ja teooriaeksami ning kelle tervislik seisund vastab nõuetele II ja III lisa sätete kohaselt; […] e) kelle alaline elukoht on juhiloa väljastava liikmesriigi territooriumil või kes suudab tõendada, et ta on seal õppinud vähemalt kuus kuud. 2. a) Liikmesriikide poolt alates 19. jaanuarist 2013 väljastatud AM-, A1-, A2-, A-, B-, B1- ja BE-kategooria sõiduki juhilubade halduskehtivus on 10 aastat. Liikmesriik võib väljastada selliseid juhilubasid halduskehtivusega kuni 15 aastat. […] 3. Juhiloa uuendamisel halduskehtivuse lõppemise tõttu kohaldatakse järgmisi nõudeid: a) C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria sõiduki juhilubade puhul on III lisas ette nähtud juhtimiseks vajaliku füüsilise ja vaimse sobivuse miinimumnõuded jätkuvalt täidetud; ja b) taotleja alaline elukoht on juhiloa väljastava liikmesriigi territooriumil või taotleja peab tõendama, et ta on seal õppinud vähemalt kuus kuud. Liikmesriigid võivad A-, A1-, A2-, AM-, B-, B1- ja BE-kategooria sõiduki juhilubade pikendamisel nõuda III lisas ette nähtud juhtimiseks vajaliku füüsilise ja vaimse sobivuse miinimumnõuetel põhineva eksami sooritamist. […] 5. […] Ilma et see piiraks artikli 2 kohaldamist, võtavad juhiloa väljastavad liikmesriigid kõik vajalikud meetmed tagamaks, et taotleja täidab käesoleva artikli lõikes 1 osutatud nõudeid, ning kohaldavad juhtimisõiguse tühistamisel või äravõtmisel siseriiklikke sätteid, kui tehakse kindlaks, et luba on välja antud ilma, et nõuded oleks täidetud.“
36

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ühenduse tolliseadustiku artikli 29 lõiget 1 ja artikli 32 lõike 1 punkti e alapunkti i ning liidu tolliseadustiku artikli 70 lõiget 1 ja artikli 71 lõike 1 punkti e alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et imporditud kauba tolliväärtuse määramiseks ei tule selle kauba tehinguväärtusele lisada tootja poolt tegelikult kantud kulu kuni kauba toimetamiseni liidu tolliterritooriumile, kui kokku lepitud tarnetingimuste kohaselt lasub kohustus katta need kulud tootjal, isegi kui need kulud ületavad importija poolt tegelikult makstud hinda, tingimusel et see hind vastab kauba tegelikule väärtusele, ent seda asjaolu tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
39

Tuleb aga tõdeda, et määruse nr 1346/2000 artikli 13 tõlgendus, mille kohaselt reguleerib lepingu suhtes kohaldatav õigus ka lepingust tuleneva kohustuse täitmist lepingupartneri või kolmanda isiku poolt, on kooskõlas eesmärgiga saavutada õiguskindlus, kuna see võimaldab tagada, et isegi pärast maksejõuetusmenetluse algatamist reguleerib seda kohustust jätkuvalt sama õigus.
7

HSi selgitavad märkused rubriigi 4409 „Puit pidevprofiiliga (keeled, sooned, punnid, kald- või ümarservad, V-punnid, helmestus, lekaalprofiil vms) ühel või mitmel küljel, otsal või serval (sh kokku ühendamata parketilipid ja -liistud), hööveldatud või hööveldamata, lihvitud või lihvimata, pikijätkatud või mitte“ asjakohaste alamrubriikide kohta on sõnastatud järgmiselt: „Sellesse rubriiki kuulub puitmaterjal, eriti laudade, plankude jms kujul, mille vähemalt ühte külge, otsa või serva on pärast saagimist või servamist lõigatud pidevprofiil selleks, et hõlbustada nende järgnevat kokkuühendamist või et saada punktis 4 (vt allpool) kirjeldatud ehisliiste või kaunistusi, ükskõik, kas need on või ei ole hööveldatud, lihvitud või jätkatud, näiteks sõrmtapitud […]. […] Sellesse rubriiki kuuluvad ka: 1) Ümarate servade ja otstega hööveldatud lauad. 2) Kolmnurkse punnühendiga puitmaterjal (näiteks soonitud ja valtsiga varustatud kaldlõigatud puitmaterjal), kaasa arvatud keskelt kolmnurkse punnühendiga puit (näiteks v-kujulise vaoga keset lauda ning tavaliselt ka soonitud ja valtsiga varustatud, mõnikord ka kaldlõigatud servade ja otstega). 3) Vöödiga puit (st soonitud ja valtsiga varustatud puit, millel on vööt laua serva või otsa ja valtsi vahel), k.a keskelt vöödiga puit (st puit, mis on soonitud ja piki külgserva keskjoont valtsiga varustatud). 4) Liistud (nimetatakse ka iluliistudeks), st puuliistud, mis on vormitud erinevate kontuuride järgi (mehhaaniliselt või käsitsi), nagu kasutatakse pildiraamide, seinakaunistuste, mööbli, uste ja muude puusepatoodete valmistamiseks. 5) Ümara läbilõikega puit, st väga õhukesed ridvad, tavaliselt ümara läbilõikega, kasutatakse teatud tuletikkude, jalatsite, teatud puidust päikesevarjude (markiiside), hambaorkide, juustuvalmistamissõelade jms valmistamiseks. Tüüblid pikkusesse lõikamata toorikutena, ümarad puitvitsad või ühtlase läbilõikega ridvad, mille diameeter on 2 mm kuni 75 mm ja pikkus 45 cm kuni 250 cm, mida tavaliselt kasutatakse näiteks puittoodete osade ühendamiseks, on samuti sellesse rubriiki klassifitseeritud. Sellesse rubriiki kuuluvad ka liistud ja plaadid põrandate valmistamiseks, mis koosnevad väikestest lauatükkidest, eeldusel, et need on pidevprofiiliga, näiteks soonitud ja valtsiga varustatud. Kui neid ei ole peale hööveldamise, lihvimise või tappimise, näiteks sõrmtapiga jätkamise, täiendavalt töödeldud, kuuluvad need rubriiki 4407. Vineer ja spoonitud puitpaneelid parkettpõrandateks kuuluvad rubriiki 4412. […]“.
9

Määruse nr 1151/2012 artikli 49 „Nimetuse registreerimise taotlemine“ lõigetes 2–4 on sätestatud: „2. Taotlus esitatakse liikmesriigi asutustele, kui II jaotises sätestatud kava raames registreerimise taotlus hõlmab selle liikmesriigi geograafilist piirkonda või kui III jaotises sätestatud kava raames registreerimise taotluse esitab selles liikmesriigis moodustatud rühm. Liikmesriik vaatab taotluse nõuetekohaselt läbi, et kontrollida, kas see on põhjendatud ja vastab vastava kava tingimustele. 3. Käesoleva artikli lõike 2 teises lõigus nimetatud läbivaatamise käigus algatab liikmesriik riigisisese vastuväidete esitamise menetluse, millega tagatakse nimetatud taotluse nõuetekohane avaldamine ja nähakse ette mõistlik aeg, mille jooksul võib iga õiguspärast huvi omav füüsiline või juriidiline isik, kelle elukoht on selles riigis või kes on selle riigi territooriumil asutatud, esitada taotlusele oma vastuväite. Liikmesriik hindab II jaotises sätestatud kava raames saadud vastuväidete vastuvõetavust vastavalt artikli 10 lõikes 1 osutatud kriteeriumidele või III jaotises sätestatud kava raames saadud vastuväidete vastuvõetavust vastavalt artikli 21 lõikes 1 osutatud kriteeriumidele. 4. Kui liikmesriik leiab pärast vastuväite saamist, et käesoleva määruse nõuded on täidetud, võib ta taotluse kohta teha pooldava otsuse ja esitada taotlustoimiku komisjonile. Sel juhul teavitab liikmesriik komisjoni vastuvõetavatest vastuväidetest, mis on saadud füüsiliselt või juriidiliselt isikult, kes on kõnealuseid tooteid vastavate nimetuste all õiguspäraselt ja pidevalt turustanud vähemalt viis aastat enne lõikes 3 osutatud avaldamise kuupäeva. Liikmesriik avaldab pooldava otsuse ja tagab, et igal õiguspärast huvi omaval füüsilisel või juriidilisel isikul on võimalus seda vaidlustada. […]“.
15

Määruse artikkel 12, mis käsitleb lepingulist kohtualluvust, on sõnastatud järgmiselt: „1. Liikmesriigi kohtutel, kellel on artikli 3 tõttu pädevus lahutuse, lahuselu või abielu tühistamise taotluse suhtes, on pädevus kõigi selle taotlusega seotud vanemlikku vastutust käsitlevates küsimustes juhul, kui: a) vähemalt ühel abikaasadest on lapse ees vanemlik vastutus; ning b) abikaasad ja vanemliku vastutuse kandjad on kohtusse pöördumise ajal sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud ning see on lapse parimates huvides. […] 3. Liikmesriigi kohtutel on seoses vanemliku vastutusega pädevus lõikes 1 nimetamata menetlustes juhul, kui: a) lapsel on oluline side selle liikmesriigiga, eeskätt seetõttu, et [ühel] vanemliku vastutuse kandjatest [on harilik viibimiskoht] selles liikmesriigis või et laps on selle liikmesriigi kodanik; ning b) kõik menetluse osapooled on kohtusse pöördumise ajal sõnaselgelt või muul viisil [üheti mõistetavalt] kohtute pädevust tunnistanud ning see on lapse parimates huvides. 4. Kui lapse [harilik viibimiskoht] on kolmanda riigi territooriumil, mis ei ole [1996. aasta Haagi konventsiooni] lepinguosaline, loetakse kohtualluvust käesoleva artikli alusel lapse huvides olevaks, eriti juhul, kui osutub, et kõnealuses kolmandas riigis ei saa menetlust korraldada.“ [täpsustatud sõnastus]
49

Mis puudutab SASi väidet, et on rikutud nii tema ettevõtlusvabadust kui ka tema omandiõigust, mis on tagatud vastavalt harta artiklitega 16 ja 17, siis tuleb märkida, et ettevõtlusvabadus ja omandiõigus ei ole absoluutsed eesõigused ning et niisuguses kontekstis, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb need ühitada harta artikliga 38, mille eesmärk – sarnaselt ELTL artikliga 169 – on liidu poliitikas tagada tarbijate, sealhulgas lennureisijate kaitstuse kõrge tase (vt selle kohta 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punktid 60, 62 ja 63).
34

Sellega seoses tuleb tõdeda, et kui keeldutakse võimaldamast korrigeerida veoettevõtjatele väljastatud kütusearveid, millele on alusetult märgitud käibemaks, samas kui tanklate poolt veoettevõtjatele tehtavad kütusetarned on samuti käibemaksuga maksustatavad, tähendaks see, et põhikohtuasja kaebajale pannakse maksukoormus, eirates neutraalse käibemaksu põhimõtet.
44

Neist kaalutlustest lähtudes otsustas Klagenævnet for Udbud (riigihangete vaidlustuskomisjon) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. a) Kas [direktiivi 2014/24] artikli 18 lõikes 1 ja artiklis 49 osutatud võrdse kohtlemise põhimõtet ja läbipaistvuse põhimõtet tuleb lähtuvalt direktiivi 2014/24 V lisa C osa punktist 7 ja punkti 10 alapunktist a tõlgendada nii, et hanketeade peab käesoleva juhtumi taolises olukorras sisaldama teavet hanke esemeks oleva raamlepingu alusel ostetavate asjade eeldatava koguse ja/või eeldatava maksumuse kohta? b) Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas nimetatud sätteid tuleb tõlgendada nii, et see teave tuleb esitada [esiteks] raamlepingu kui terviku kohta ja/või [teiseks] selle esialgse hankija ootuste kohta, kes on väljendanud tahet sõlmida hankemenetluses raamleping (käesoleval juhul Põhja-Jüütimaa piirkond), ja/või [kolmandaks] selle esialgse hankija ootuste kohta, kes on üksnes väljendanud tahet osaleda ühe valikuvõimalusena (käesoleval juhul Lõuna-Taani piirkond). 2. a) Kas [direktiivi 2014/24] artikli 18 lõikes 1 ning artiklites 33 ja 49 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet ja läbipaistvuse põhimõtet tuleb lähtuvalt direktiivi 2014/24 V lisa C osa punktist 7 ja punkti 10 alapunktist a tõlgendada nii, et hanketeates või hanke alusdokumentides peab olema määratud hanke esemeks oleva raamlepingu alusel ostetavate asjade maksimaalne kogus ja/või maksimaalne maksumus, mistõttu kaotab asjakohane raamleping selle ülempiiri saavutamisel oma kehtivuse? b) Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas viidatud sätteid tuleb tõlgendada nii, et eespool nimetatud ülempiir tuleb esitada [esiteks] raamlepingu kui terviku kohta ja/või [teiseks] selle esialgse hankija ootuste kohta, kes on väljendanud tahet sõlmida hankemenetluses raamleping (käesoleval juhul Põhja-Jüütimaa piirkond), ja/või [kolmandaks] selle esialgse hankija ootuste kohta, kes on üksnes väljendanud tahet osaleda ühe valikuvõimalusena (käesoleval juhul Lõuna-Taani piirkond). 3) Kui Euroopa Kohus vastab esimesele ja/või teisele küsimusele jaatavalt ja peab vajalikuks vastata kolmandale küsimusele, siis kas [direktiivi 92/13] artikli 2d lõike 1 punkti a tuleb lähtuvalt artiklitest 33 ja 49 ning direktiivi V lisa C osa punktist 7 ja punkti 10 alapunktist a tõlgendada nii, et tingimus, mis näeb ette, et hankija on „sõlminud lepingu ilma teate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas“, hõlmab käesoleva juhtumi taolist olukorda, kus hankija on seoses kavandatava raamlepinguga avaldanud hanketeate Euroopa Liidu Teatajas, kuid a) hanketeade ei vasta tingimusele märkida hanke esemeks oleva raamlepingu alusel ostetavate asjade eeldatav kogus ja/või eeldatav maksumus, sest vastav hinnang on esitatud hanke alusdokumentides, ja b) hankija on rikkunud nõuet esitada hanketeates või hanke alusdokumentides hanke esemeks oleva raamlepingu alusel ostetavate asjade maksimaalne kogus ja/või maksimaalne maksumus?“
61

Kohtuasjas C‑59/20 nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on riskide juhtimise ja tootluse mõõtmise teenused nende fondide haldamisele omased tegevused. Nimetatud kohus märgib lisaks, et põhikohtuasjas kõnealuse tarkvara tehtavad arvutused on oluline baas, et DBKAG saaks täita Austria seaduses ette nähtud riskide juhtimise ja tootluse mõõtmise ülesandeid. Seega võib asjaolust, et kõnealune tarkvara teeb nende fondide riskide juhtimise ja tootluse mõõtmisega seotud haldusteenuste jaoks olulisi arvutusi, järeldada, et see tarkvara on niisuguste fondide haldamisel oluline. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas käesoleva kohtuotsuse punktis 58 nimetatud tingimused on täidetud.
36

Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et ehkki direktiivi 2008/48 artiklis 23 on nõutud, et karistused peavad olema hoiatavad, peab kohtutel samuti olema kaalutlusõigus, mis võimaldab neil valida kohtuasja asjaoludest lähtuvalt vahendi, mis on proportsionaalne tuvastatud kohustuse täitmatajätmise raskusega (vt selle kohta 9. novembri 2016. aasta kohtuotsus Home Credit Slovakia, C‑42/15, EU:C:2016:842, punkt 63, ja 5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, punkt 26). Liikmesriigi kohtud peavad seega arvesse võtma riigisiseseid õigusnorme kogumis ja tõlgendama neid võimalikult suures ulatuses selle direktiivi sõnastust ja eesmärki arvesse võttes, et saavutada tulemus, mis on direktiiviga taotletavate eesmärkidega kokkusobiv (vt selle kohta 27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, punkt 54, ja 5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, punkt 41).
11

Seaduse §‑s 4 on sätestatud: „Toode on mis tahes kehaline vallasasi, isegi kui see on teise vallasasja osa või on ühendatud kinnisasjaga, sealhulgas energia.“
39

Lisaks täpsustas Euroopa Kohus selle kohtuotsuse punktis 76, et sellest direktiivist ei ilmne, et laenulepingus viivise kehtestava tingimuse kõrvalejätmine või tühistamine selle tingimuse ebaõiglase laadi tõttu peaks ühtlasi kaasa tooma selles lepingus laenuintressi kehtestava tingimuse kõrvalejätmise või tühistamise, ja seda eriti seetõttu, et need erinevad tingimused peavad olema selgelt eristatud. Euroopa Kohus märkis selle kohta, et viivis on mõeldud sanktsioonina selle eest, et võlgnik jättis täitmata oma kohustuse teha laenu tagasimakseid lepingus kokku lepitud kuupäevadel, selle eesmärk on heidutada võlgnikku oma kohustuste täitmisega viivitamast ja vajaduse korral hüvitada laenuandjale hilinenult maksmisest tekkinud kahju. Euroopa Kohus sedastas samas punktis, et laenuintresside funktsioon on seevastu tasuda laenuandjale rahasumma kättesaadavaks tegemise eest kuni selle summa tagasimaksmiseni.
26

Mis puudutab väidetavat diskrimineerimist rassi või etnilise päritolu alusel, siis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et oöADG võtab – niivõrd kui see on põhikohtuasja jaoks asjakohane – Austria õigusse üle direktiivi 2000/43, kuigi selles seaduses on kasutatud väljendit „etniline kuuluvus“. Nentides, et selle direktiivi artikli 3 lõike 2 kohaselt ei kuulu kolmanda riigi kodakondsuse tõttu ebavõrdne kohtlemine põhimõtteliselt sellisena selle direktiivi kohaldamisalasse, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas teatud tingimustel võib kodakondsuse kriteerium siiski kujutada endast „kaudset diskrimineerimist“ etnilise päritolu alusel sama direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses. Ta märgib sellega seoses, et ta peab tegema otsuse normi kohta, mille kohaselt peab saksa keeles olema algtasemel keeleoskus ja seda tuleb tõendada konkreetselt kindlaks määratud viisil. Kui tuleks hinnata, kas oöWFG tekitab kaudset diskrimineerimist, tuleks tal kontrollida, kas see on põhjendatud. OöWFG § 6 lõigete 9 ja 11 eesmärk on võimaldada kolmandate riikide kodanikele eluasemetoetust piiratumatel juhtudel ning algtasemel saksa keele oskuse nõude põhjus on see, et see keeleoskus on oluline huvitatud isiku lõimumiseks ühiskonda. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul väärib selle oskuse tõendamise nõue arutamist, kui võtta arvesse muid eluasemetoetuse saamiseks nõutud tingimusi ja nõudeid, millele kolmanda riigi kodanik peab vastama, et saada „pikaajalise elaniku staatus“ direktiivi 2003/109 artikli 2 punkti b tähenduses.