Sellega seoses ei saa järeldada, et kogu kohtupraktika on laadilt ebakindel ega saa juba oma olemuselt vastata selguse ja täpsuse nõuetele, et seda võiks lugeda direktiivi 2003/35 (milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega) artikli 3 punktist 7 ja artikli 4 punktist 4 tulenevate kohustuste nõuetekohaseks täitmiseks.

Direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmine tingimata direktiivi sätete formaalset ja sõnasõnalist kordamist sõnaselges ja konkreetses õigus- või haldusnormis, vaid see võib piirduda üldise õigusliku raamistikuga, kui see tegelikult tagab direktiivi täieliku kohaldamise piisava selguse ja täpsusega.

Direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmine ei nõua tingimata direktiivi sätete formaalset ja sõnasõnalist kordamist sõnaselges ja konkreetses õigus- või haldusnormis, vaid see võib piirduda üldise õigusliku raamistikuga, kui see tegelikult tagab direktiivi täieliku kohaldamise piisava selguse ja täpsusega.

Peale selle ei luba needsamad tingimused, mille põhjal siseriiklik kohus otsustab kulude piiramise taotluse üle, tagada siseriikliku õiguse kooskõla direktiivis 2003/35 kehtestatud nõudega, et kohtumenetlus ei tohi olla üle jõu käivalt kulukas, kui selgub, et kohus saab kuluda piiramise määruse üksnes siis, kui lahendatava küsimuse suhtes esineb avalik huvi, ja et ta ei pea kaitset võimaldama, kui menetluse hind on objektiivselt põhjendamatu või kui esineb vaid hageja individuaalne huvi.

Siiski võib direktiivi 2003/35 sätteid lugeda nõuetekohaselt ülevõetuks vaid siis, kui siseriiklikul kohtul on õigusnormist tulenev kohustus tagada seda, et menetlus ei oleks hageja jaoks üle jõu käivalt kulukas. Pelgalt asjaolu – et kontrollimaks, kas siseriiklik õigus vastab selle direktiivi eesmärkidele, peab Euroopa Kohus analüüsima ja hindama siseriiklike kohtute erinevate otsuste ja seega tervikliku kohtupraktika ulatust, ehkki liidu õigus annab üksikisikutele täpsed õigused, mille tõhususe tagamiseks on vaja ühemõttelisi norme – viib järelduseni, et ülevõtmine ei ole igal juhul piisavalt selge ja täpne.

Direktiivi 2003/35 (milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega) artikli 3 punktis 7 ja artikli 4 punktis 4 sätestatud nõue, et kohtumenetlus ei tohi olla üle jõu käivalt kulukas, ei keela kohtutel menetluse lõppedes välja mõista kohtukulusid, kui need on mõistlikud ja kui kõnealusel menetlusosalisel tekkinud kulud tervikuna ei ole üle jõu käivad.

Direktiivi 2003/35 (milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega) artikli 3 punktis 7 ja artikli 4 punktis 4 sätestatud nõuet, et kohtumenetlus ei tohi olla üle jõu käivalt kulukas, ka finantskuludele, mis võivad tuleneda meetmetest, mille siseriiklik kohtunik on kehtestanud kaitsemeetmete määramise tingimusena nende sätete järgsete vaidluste raames.

Seda arvesse võttes on tingimused, mille alusel siseriiklik kohus selliseid esialgse õiguskaitse abinõusid määrab, põhimõtteliselt vaid siseriikliku õiguse otsustada, järgides võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. Nõuet, et kohtumenetlus ei tohi olla üle jõu käivalt kulukas, ei saa tõlgendada nii, et sellega on a priori vastuolus sellise rahalise tagatise kohaldamine nagu „vastukohustused” (mis seisneb hagejale pandud kohustuses hüvitada esialgse õiguskaitse abinõuga kaasneda võiv kahju, kui sellega kaitstav õigus osutub lõpuks põhjendamatuks), kui see on siseriiklikus õiguses ette nähtud. Sama kehtib ka rahaliste tagajärgede kohta, mis siseriiklikus õiguses võivad olenevalt olukorrast tuleneda kuritarvitavast kohtusse pöördumisest.

Seevastu peab seda küsimust lahendav kohus tagama, et hagejale sellest tulenev finantsrisk oleks samuti hõlmatud menetlusest tekkivate erinevate kulude all, kui see kohus hindab seda, ega menetlus ei ole üle jõu käivalt kulukas.

(vt punktid 64 ja 66–68)