ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud kümneaastase viiteperioodi arvutamisel võivad üksnes ajavahemikud, teenistuja töötas sellise riigi või rahvusvahelise organisatsiooni teenistuses, mis asuvad „väljaspool“ teenistuskohariiki, nullimist põhjendada. Seega ei tule nullida ajavahemikke, mille jooksul asjaomane isik töötas rahvusvahelise organisatsiooni teenistuses, mis asus teenistuskohariigis, mille kodakondsus tal on, ning sellevõrra viiteperioodi pikendada.

Renditöö ajavahemik, mis põhines töötaja ja eraõigusliku äriühingu lepingul, ei vasta tööle „rahvusvahelise organisatsiooni teenistuses“ personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses. Äriühingu sekkumine, kellega asjaomane isik sõlmis renditöölepingu, ei võimalda jõuda järeldusele, et asjaomase isiku ja institutsiooni vahel oli renditöö ajavahemikul otsene õiguslik seos.

Konkreetseid põhjuseid, mille tõttu teenistuja jäi teenistuskohariiki, mille kodakondsus tal on, ei tohi kodumaalt lahkumise toetuse määramisel arvesse võtta. Nimelt tugineks nende erinevate põhjuste sisuline analüüsimine, mille tõttu asjaomane isik asus elama riiki, mille kodakondsus tal on, paratamatult subjektiivsetele hinnangutele, mis ei ole personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti b sõnastuse ega eesmärkidega kooskõlas.

Kui teenistuja ning liidu institutsioonide ja asutuste vahelised erinevad lepingud ei ole järjestikku, peab asjaomase isiku tasusid puudutavate õiguste, sealhulgas kodumaalt lahkumise toetuse kindlaksmääramine toimuma igakordsel teenistusse asumisel. Järelikult on viiteperiood ja asjakohased faktid selleks, et analüüsida personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimusi, iga lepingu puhul erinevad. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et kui asjaomane isik asus institutsiooni teenistusse, ei saa ta tugineda eelnevatele otsustele, mis puudutavad kodumaalt lahkumise toetust, ega seetõttu omandatud õiguste rikkumisele.

(vt punkt 112)
Segiajamise tõenäosuse olemasolu tuvastamise eesmärk on kaitsta kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet, võimaldades vastustada kaubamärgi registreerimist või nõuda registreeringu kehtetuks tunnistamist, kui esineb oht, et tarbijaid võidakse eksitada nende kaupade või teenuste päritolu osas, nii et nad ekslikult usuvad, et vastandatud tähistega hõlmatud kaubad ja teenused pärinevad samalt ettevõtjalt või omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt.

Kaubamärgi peamine ülesanne on tagada tarbijale või lõppkasutajale, et kaubamärgiga tähistatud kaup või teenus on teatavat päritolu, nii et tarbija või lõppkasutaja saab kõnealust kaupa või teenust võimaliku segiajamiseta eristada muud päritolu kaupadest või teenustest. Et kaubamärk saaks täita enda olulist osa moonutamata konkurentsi süsteemis, mille loomine ja säilitamine on asutamislepingu Et kaubamärk võiks seega täita olulist osa moonutamata konkurentsi süsteemis, mille loomine ja säilitamine on aluslepingu eesmärk, peab kaubamärk tagama, et kõiki sellega tähistatud kaupu toodetakse või teenuseid osutatakse nende kvaliteedi eest vastutava konkreetse ettevõtja kontrolli all.

Et oleks kindlustatud päritolu tagamine, mis on kaubamärgi peamine ülesanne, peab kaubamärgi omanik olema kaitstud konkurentide eest, kes soovivad kaubamärgi positsiooni ja mainet ära kasutada, müües kaupu, mis on selle kaubamärgiga tähistatud õigusvastaselt.

(vt punktid 39–41)
3.

Euroopa Parlament – Euroopa tasandi erakondade rahastamine – Toetuse määramine – Liidu eelarvele ja finantshuvidele kaasneva riski hindamine – Kriteeriumid – Arvestamine sellega, et raske on hinnata alles asutatud poliitilise sihtasutuse haldusjõulisust ja finantsjätkusuutlikkust – Lubatavus (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 2004/2003, artikli 3 lõige 2, artikli 4 lõige 3, artikkel 8 ja artikli 10 lõige 2; komisjoni määrus nr 1268/2012, artikli 202 lõige 2; Euroopa Parlamendi juhatuse otsus, milles sätestatakse määruse nr 2004/2003 rakendamise kord, artikli 6 lõike 3 punktid a, c ja f, artikli 7 lõige 3 ning I lisa) (vt punktid 48–50, 52, 54 ja 55)
3.

Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Dokumentidega tutvumise õiguse erandid – Ärihuvide kaitse – Ulatus – Kohaldamine toimiku dokumentide suhtes, mis on esitatud ravimi müügiloa taotluse raames – Üldine eeldus, et dokumentidega tutvumise õiguse erand on kohaldatav – Erand (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 4 lõike 2 esimene taane, ning määrus nr 726/2004, artikkel 11, artikli 13 lõige 3, artikkel 36, artikli 38 lõige 3, artikli 57 lõiked 1 ja 2 ning artikkel 73) (vt punktid 42, 44, 46 ja 47)
Üldkohtu (viies koda) 22. novembri 2018. aasta otsus – Fruit of the Loom vs. EUIPO – Takko (FRUIT)

(kohtuasi T‑424/17)

Euroopa Liidu kaubamärk – Tühistamismenetlus – Euroopa Liidu sõnamärk FRUIT – Kaubamärgi tegelik kasutamine – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 15 lõike 1 punkt a (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 18 lõike 1 punkt a) – Kohtuotsuse seadusjõud – Määruse nr 207/2009 artikli 65 lõige 6 (nüüd määruse 2017/1001 artikli 72 lõige 6)

1. Euroopa Liidu kaubamärk – Loobumine, tühisus ja kehtetuks tunnistamine – Taotluse läbivaatamine – Varasema kaubamärgi kasutamise tõendamine – Tegelik kasutamine – Mõiste – Hindamiskriteeriumid (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 15 lõige 1 ja artikli 51 lõike 1 punkt a) (vt punktid 25, 27–31, 39, 40, 111, 120 ja 121)

2. Euroopa Liidu kaubamärk – Loobumine, tühisus ja kehtetuks tunnistamine – Taotluse läbivaatamine – Varasema kaubamärgi kasutamise tõendamine – Tegelik kasutamine – Kontrollimine EUIPO omal algatusel – Puudumine (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikkel 15, artikli 42 lõige 2, artikli 51 lõige 1 ja artikli 57 lõige 2) (vt punkt 26)

3. Euroopa Liidu kaubamärk – Loobumine, tühisus ja kehtetuks tunnistamine – Tühistamise põhjused – Kaubamärgi tegelikult kasutusele võtmata jätmine –Sõnamärk FRUIT (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 15 lõige 1 ja artikli 51 lõike 1 punkt a) (vt punktid 55, 86, 99, 106, 109, 110 ja 112–114)

4. Kohtumenetlus – Seadusjõud – Ulatus (vt punkt 119)

Ese

Hagi EUIPO neljanda apellatsioonikoja 25. aprilli 2017. aasta otsuse (asi R 2119/2016-4) peale, mis käsitleb Takko Holdingu ja Fruit of the Loomi vahelist kehtetuks tunnistamise menetlust.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Üldkohtu (seitsmes koda) 6. detsembri 2018. aasta otsus – Fifth Avenue Entertainment vs. EUIPO – Commodore Entertainment (THE COMMODORES)

(kohtuasi T‑459/17)

Euroopa Liidu kaubamärk – Vastulausemenetlus – Euroopa Liidu sõnamärgi THE COMMODORES taotlus – Varasem registreerimata tähis Commodores – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 4 (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõige 4) – Suhteline keeldumispõhjus – Viide varasemat kaubamärki reguleerivale siseriiklikule õigusele – Tähise hõivamise peale hagi (action for passing off) esitamise kord

1. Euroopa Liidu kaubamärk – Kaebemenetlus – Liidu kohtusse esitatud hagi – Nende kaupade loetelu tõlgendamine, mille jaoks kaubamärk on registreeritud – Küsimus, mis kuulus apellatsioonikoja menetluse faktilisse ja õiguslikku raamistikku – Vastuvõetavus (Üldkohtu kodukord, artikkel 188 ; nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 65 lõige 2) (vt punkt 15)

2. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Tingimused – Tõlgendamine liidu õigusest lähtudes – Hindamine lähtuvalt asjaomase tähise suhtes kehtivas siseriiklikus õiguses sätestatud kriteeriumidest (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 4) (vt punktid 22–24, 29)

3. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Tähis, mis annab selle omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine – Tõendamiskoormis (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 4) (vt punkt 30)

4. Siseriiklik õigus – Viide liikmesriikide õigusele – Ühendkuningriigi õigus – Tähise hõivamise peale hagi esitamise kord (action for passing off) (vt punkt 32)

5. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Sõnamärk THE COMMODORES ja tähis Commodores (nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 4) (vt punktid 36–40, 43)

6. Euroopa Liidu kaubamärk – Kaebemenetlus – Liidu kohtusse esitatud hagi – Üldkohtu pädevus – Apellatsioonikodade otsuste õiguspärasuse kontrollimine (nõukogu määrus nr 207/2009, artikkel 65) (vt punkt 42)

Ese

Hagi EUIPO viienda apellatsioonikoja 22. mai 2017. aasta otsuse (asi R 851/2016‑5) peale, mis käsitleb Commodore Entertainmenti ja Fifth Avenue Entertainmenti vahelist vastulausemenetlust.

Resolutsioon

1. Tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) viienda apellatsioonikoja 22. mai 2017. aasta otsus (asi R 851/2016‑5).

2. Jätta EUIPO kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt lisaks välja Fifth Avenue Entertainment LLC kohtukulud.
Teenistuse huvides on nõutud, et teenistuse järjepidevus ei katkeks, mille tagajärjel peab kontroll hõlmama samuti võimalikke hindamisvigu, mis muudavad ametisse nimetava asutuse hinnangud ebausutavaks. Töötajate uuendamine on liikuvusele siiski omane ning iseenesest ei kahjusta teenistuse järjepidevust, kuna see tagatakse lahkuvate töötajate, ametisse jäävate töötajate ja saabuvate töötajate koostöös, kusjuures viimati nimetatud on muu hulgas valitud kogemuse ja teadmiste põhjal, mida võib seda tüüpi ametikoha puhul nõuda.

Ametnike roteerumise poliitika valdkonnas on institutsioonidel ulatuslik kaalutlusõigus oma teenistusüksuste töö korraldamisel, et täita neile määratud ülesandeid, ning vastavalt nendele ülesannetele nimetada ametisse oma töötajaid, kuid seda siiski tingimusel, et ametisse määramisel lähtutakse teenistuse huvidest ja järgitakse ametikohtade võrdväärsust. Kui Üldkohus kontrollib teenistusüksuste töö korraldamist puudutavaid otsuseid, peab ta talle hagi esitamisel kontrollima, kas ametisse nimetav asutus jäi mõistlikkuse piiridesse ega kasutanud oma kaalutlusõigust ilmselgelt valesti. Ilmse vea tõendamiseks peab ametnik esitama tõendid, mis muudavad administratsiooni hinnangud ebausutavaks.

Kohustus tagada võrdne kohtlemise on liidu õiguse üldpõhimõte, mida käsitlevad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 20 ja 21. See põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. Seda põhimõtet ei ole rikutud objektiivsete ja mõistlike alustega põhjendatud erinevuste puhul, kui need erinevused on proportsionaalsed kõnealuse vahetegemisega taotletud eesmärgiga. Võrdne kohtlemine on üldkohaldatav ning seda kohaldatakse ametisse nimetava asutuse otsustele personalieeskirjade raames iga kord, kui olukordade võrdlemine on võimalik.

Antud juhul ei takista võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamist iseenesest asjaolu, et delegatsioonijuhi ametiaja pikendamise taotlusi puudutavad otsused põhinevad teenistuse huvidel, kuna need huvid kuuluvad objektiivsete ja mõistlike kriteeriumide hulka, mis võivad põhjendada ametnike erinevat kohtlemist.

Nendele ametiaja pikendamise taotlustele antud vastuseid on võimalik võrrelda, kuna asjaomane institutsioon tegi ise sellise võrdluse kaebuse rahuldamata jätmise otsuses, rõhutades, mille poolest on mainitud delegatsioonijuhid asjaomase isiku olukorrast erinevas olukorras.

Seda tuleb analüüsida kohtupraktika alusel, mille kohaselt on administratsioonil teenistuse huvides võetavate meetmete üle otsustamisel ulatuslik kaalutlusõigus, mistõttu piirdub liidu kohus kontrollimisel vaid selle kindlakstegemisega, ega ei ole kasutatud meelevaldset vahetegemist või tehtud ilmset hindamisviga. Antud juhul on kaebuse rahuldamata jätmise otsuses esitatud kaalutlused juhtumite erineva kohtlemise põhjendamiseks usaldusväärsed ning pool ei ole esitanud tõendeid, mis võiksid viidata sellele, et diskrimineeriti meelevaldselt või tehti ilmne hindamisviga.

(vt punktid 58–60, 62–64, 66 ja 76)
Kohtupraktikast nähtub, et esiteks võivad EUIPO talitused oma otsuseid põhistada üldtuntud faktidega, mida ei ole esitanud taotluse esitaja, ilma et nad peaksid tuvastama nende paikapidavust, ning teiseks võib taotluse esitaja, kelle vastu EUIPO sellistele üldtuntud faktidele tugineb, nende paikapidavuse vaidlustada Üldkohtus, nii et EUIPO võib sellises olukorras ja poolte võrdsuse põhimõtet arvestades esitada Üldkohtule dokumente, et põhjendada üldtuntud fakti paikapidavust, mis ei ole tuvastatud vaidlustatud otsuses. Küll aga ei saa nõustuda, et taotluse esitajal on õigus esitada dokumente esimest korda Üldkohtus üksnes põhjusel, et need võivad näitlikustada üldtuntud fakte, mille kohta ei ole pealegi väidetud, et neile on viidatud vaidlustatud otsuses. Sellise õiguse olemasoluga nõustumine tähendaks tegelikult, et piiratakse taotluse esitajal lasuvat kohustust esitada EUIPO menetluse etapis kõik tõendeid, mis toetavad tema väiteid ja argumente.

(vt punkt 19)
Määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 8 lõikes 3 on sätestatud, et „[k]aubamärgiomaniku vastuseisu korral ei registreerita kaubamärki, kui kaubamärgiomaniku agent või esindaja taotleb registreerimist enda nimel ilma omaniku nõusolekuta“.

Selles sättes ei ole sõnaselgelt esitatud kaubamärgiomaniku kaubamärgi ja agendi või esindaja poolt taotletava kaubamärgi identsuse või sarnasuse tingimust.

Siiski on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 eesmärk takistada kaubamärgiomaniku agenti või esindajat kaubamärki kuritarvitamast, kuna agent või esindaja võib kasutada neid teadmisi ja kogemusi, mille ta on omandanud ärisuhetes kaubamärgiomanikuga, ja seega kasutada kaubamärgiomaniku tehtud pingutusi ja investeeringuid alusetult ära. Nimetatud säte seab seega tingimuseks otsese seose ühelt poolt kaubamärgiomaniku kaubamärgi ning kaubamärgi vahel, mille registreerimist agent või esindaja oma nimel taotleb. Selline seos on mõeldav üksnes juhul, kui kõnealused kaubamärgid ühtivad.

Siinkohal annavad seadusandja kavatsuste kohta kasulikku teavet ühenduse kaubamärgi määruse ettevalmistavad materjalid, mille alusel tuleb kõnealust sätet tõlgendada nii, et varasem kaubamärk ning taotletav kaubamärk peavad määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 kohaldamiseks olema identsed, mitte pelgalt sarnased.

Nimelt on hageja märkinud, et liidu seadusandja kaalus ühenduse kaubamärgi määruse eelnõu esialgses versioonis ka seda, et asjaomane säte võiks olla kohaldatav samuti sarnase tähise korral. Seda võimalust siiski ei lisatud 20. detsembri 1993. aasta nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 3 lõplikku versiooni.

Samuti on märgitud Euroopa Liidu Nõukogu 1. detsembri 1982. aasta dokumendis nr 11035/82, mis sisaldab ühenduse kaubamärki käsitleva määrusega nõukogus tegeleva töörühma järelduste kokkuvõtet, et töörühm oli sõnaselgelt vastu teatava delegatsiooni ettepanekule, mille kohaselt hõlmaks see säte „sarnaste kaupade“„sarnaseid kaubamärke“.

Eelnevast tulenevalt saab määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 3 liidu seadusandja tahte kohaselt kohaldada vaid siis, kui kaubamärgiomaniku kaubamärk ning agendi või esindaja taotletav kaubamärk on identsed ja mitte pelgalt sarnased.

(vt punktid 23–28 ja 37)
Üldkohtu (teine koda) 25. septembri 2018. aasta otsus – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi vs. EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI)

(kohtuasi T‑328/17)

Euroopa Liidu kaubamärk – Vastulausemenetlus – Euroopa Liidu kujutismärgi BBQLOUMI taotlus – Varasem Euroopa Liidu kollektiivsõnamärk HALLOUMI – Suhteline keeldumispõhjus – Segiajamise tõenäosuse puudumine – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõike 1 punkt b)

1. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus – Hindamiskriteeriumid (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 25, 37 ja 56–58)

2. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus – Segiajamise tõenäosuse hindamine – Asjaomase avalikkuse kindlaksmääramine – Avalikkuse tähelepanu aste (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 26 ja 27)

3. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kollektiivkaubamärgid – Määruse nr 207/2009 artikli 66 lõikega 2 hõlmatud Euroopa Liidu kollektiivkaubamärgid – Peamine ülesanne – Euroopa Liidu kollektiivkaubamärgiga tähistatult müüdavate kaupade päritolu tagatis – Geograafiline tähis, mis identifitseerib toote konkreetsest geograafilisest piirkonnast pärinevana (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikkel 4 ja artikli 66 lõiked 2 ja 3) (vt punkt 35)

4. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Asjaomaste kaubamärkide sarnasus – Kujutismärgi ja sõnamärgi visuaalne sarnasus (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 60, 62 ja 68)

5. Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus – Kujutismärk BBQLOUMI – Sõnaline kollektiivkaubamärk HALLOUMI (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõike 1 punkt b) (vt punktid 69–72)

Ese

Hagi EUIPO neljanda apellatsioonikoja 16. märtsi 2017. aasta otsuse (asi R 497/2016‑4) peale, mis käsitleb Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi ja M. J. Dairies’e vahelist vastulausemenetlust.

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
Mis puutub määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 8 lõike 1 kohaldatavusse, siis tuleb märkida, et tavapäraselt on mitmeid alkohoolseid ja alkoholivabu jooke kokku segatud, koos tarbitud või isegi koos turustatud, kas samades ettevõtetes või valmis segatud alkohoolsete jookidena. Kui asuda seisukohale, et neid kaupu tuleb ainuüksi seetõttu pidada sarnasteks, isegi kui neid need ei ole mõeldud tarbimiseks ei samadel asjaoludel ega samades oludes ning vastavalt olukorrale sama tarbijakategooria poolt, tuleks suurt hulka „jookideks“ määratletud kaupu pidada ühte ja samasse kategooriasse kuuluvaks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 kohaldamise tähenduses.

Seega ei ole alust leida, et alkoholjook ja energiajook on sarnased ainuüksi selle tõttu, et neid võidakse kokku segada, koos tarbida või turustada, kuna nende kaupade olemus, otstarve ja kasutus on erinevad juba selle poolest, kas need joogid sisaldavad alkoholi või mitte. Lisaks tuleb märkida, et ettevõtjad, kes turustavad alkoholjooke koos alkoholivaba koostisainega valmissegatud joogina, ei müü seda koostisainet eraldi ja sama kaubamärgi või sarnase kaubamärgi all kui kõnealust alkoholjooki.

(vt punktid 80 ja 81)
2.

Euroopa Liidu kaubamärk – Kolmandate isikute märkused ja vastulause – Vastulause menetlemine – Varasema kaubamärgi kasutamise tõendamine – Kui kaubamärgi taotleja on selle küsimuse tõstatanud, on vaja see lahendada enne vastulause kohta otsuse tegemist – Tagajärg (Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 42 lõiked 2 ja 3) (vt punkt 34)
Vastavalt määruse nr 966/2012, mis käsitleb liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju (muudetud määrusega 2015/1929) artikli 108 lõikele 11 on Üldkohtul täielik pädevus vaadata läbi otsused, millega hankija jätab ettevõtja menetlusest kõrvale ja/või määrab ettevõtjale rahalise karistuse, sh otsused, millega lühendatakse või pikendatakse kõrvalejätmise kestust ja/või tühistatakse määratud rahaline karistus või vähendatakse või suurendatakse seda.

Täieliku pädevuse teostamine ei tähenda siiski omal algatusel kontrollimist ning menetlus liidu kohtutes on võistlev. Kui välja arvata sellised avalikul huvil põhinevad väited nagu vaidlustatud otsuse põhjendamatus, mille kohus peab tõstatama omal algatusel, siis on hageja see, kes peab esitama väiteid selle otsuse vastu ning tõendid nende väidete toetuseks. See, et puudub kogu vaidlustatud otsuse üle omal algatusel läbiviidav kontroll, ei riku tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet. Selle põhimõtte järgimiseks ei ole vältimatult vajalik, et Üldkohus, kes peab küll vastama esitatud väidetele ning kontrollima nii õiguslikke kui ka faktilisi asjaolusid, oleks kohustatud omal algatusel uuesti läbi vaatama kogu toimiku.

(vt punktid 82 ja 83)
Kohtupraktika kohaselt tuleb segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamise raames arvestada asjaomase kaubaliigi keskmise tarbijaga, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas. Samuti tuleb arvesse võtta asjaolu, et keskmise tarbija tähelepanelikkuse tase võib vastavalt kõnealuste kaupade või teenuste kategooriale erineda.

Kõigepealt tuleb märkida, et kui asjaomased kaubad on ravimid või farmaatsiatooted, siis koosneb asjaomane avalikkus esiteks valdkonna meditsiinivaldkonna asjatundjatest ja teiseks patsientidest, kes on asjaomaste kaupade lõpptarbijad.

Järgmiseks nähtub kohtupraktikast, et esiteks on meditsiinivaldkonna asjatundjad ravimite väljakirjutamisel väga tähelepanelikud. Teiseks tuleneb kohtupraktikast, et mis puutub lõpptarbijatesse, siis tuleb juhul, kui ravimeid müüakse ilma retseptita, eeldada, et asjaomased kaubad pakuvad huvi piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikele ja arukatele tarbijatele, kuna asjaomased kaubad mõjutavad nende terviseseisundit, ning on vähem tõenäoline, et need tarbijad ajavad kaupade eri liigid omavahel segi. Lisaks tuleb märkida, et isegi kui oletada, et retsept on vajalik, on tarbijad asjaomaste kaupade väljakirjutamise korral tõenäoliselt väga tähelepanelikud, kuna tegemist on farmaatsiatoodetega. Niisiis saab retsepti- või muid ravimeid käsitada kui kaupu, mille puhul piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikud ja arukad tarbijad näitavad üles keskmiselt suuremat tähelepanelikkust.

Sellest samast kohtupraktikast tuleneb, et need kaalutlused on kohaldatavad ka siis, kui asjaomased farmaatsiatooted on mõeldud kergemate haiguste ja häirete ravimiseks.

Samuti peab see paika siis, kui tegemist on dieettoodetega üldiselt ja toidulisanditega, mida ei hõlma ravimi mõiste kitsas tähenduses, kuid mis on siiski tervise valdkonna kaubad, mis on üldiselt ette nähtud tervise parandamiseks ning mille puhul piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas tarbija on keskmisest tähelepanelikum.

(vt punktid 21 ja 25–28)