ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tunnistada, et kuna Taani Kuningriik ei ole avaldanud lõplikke vesikonna majandamiskavasid 22. detsembriks 2009 ega saatnud nende koopiaid komisjonile, siis on see liikmesriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivist 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (1) tulenevaid kohustusi;
1.

Kas eelotsusetaotluse esitanud kohus kui kõrgeim siseriiklik kohus peab seetõttu, et madalama astme kohus on esitanud Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse, esitama Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse või ootama ära Euroopa Kohtu vastuse madalama astme kohtu esitatud küsimusele ka juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on Euroopa Liidu õiguse õige kohaldamine kõnealuses aspektis nii ilmselge, et seda ei ole võimalik kahtluse alla seada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 223/6

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Audiencia Provincial Navarra (Hispaania) 25. aprillil 2014 – Antonia Valdivia Reche versus Banco de Valencia S.A.

(Kohtuasi C-208/14)

2014/C 223/08

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Audiencia Provincial Navarra

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Antonia Valdivia Reche

Vastustaja: Banco de Valencia S.A.

Eelotsuse küsimus

Kas olukorras, kus on tuvastatud 29 % määraga viivise kehtestava lepingutingimuse ebaõiglus, kohustab direktiivi 93/13/EMÜ (1) artikkel 6 liikmesriigi kohut tunnistama selle tingimuse kohaldamatuks, ilma et tal oleks võimalust kokkulepitud viivisemäära vähendada, ehkki üks võlgnikust tarbija on viimatinimetatut selgesõnaliselt taotlenud?

(1) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
2.

Kas ühenduse õiguse tõhususe üldpõhimõtte ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid, artikliga 22, tõlgendatuna koostoimes nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiviga 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, on vastuolus see, kui krediidiandja võib tõendada oma lepingueelsete ja lepinguliste kohustuste täitmist ainuüksi krediidilepingutesse lisatud tüüptingimuste kaudu, mille kohaselt tarbija kinnitab nende kohustuste täitmist, esitamata dokumente, mis ta on väljastanud ja krediidisaajale andnud?
ii.

Kas raamkokkuleppe klausli 4 punkti 2 või tööaja korralduse direktiivi (1) artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et need sätted välistavad selle, et siseriiklikust õigusaktist (nagu Regulations 13, 13A and 14 of the Working Time Regulations) peab tulenema, et olukorras, kus töötaja töötundide arv suureneb, kohandatakse juba kogunenud puhkusepäevade arvu proportsionaalselt suurenenud töötundide arvuga, mille tulemusel on töötajal, kelle töötundide arv suurenes, õigus saada rohkem puhkust, mille kestus on ümber arvutatud vastavalt töötundide arvu suurenemisele?
4.

Kas määruse nr 1393/2007 artikli 16 tähenduses tuleb arvesse võtta seda, et nimetatud koostööl on piiriülene toime ja see on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks; ja millal tuleb järeldada, et koostööl on „piiriülene toime ja see on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks”?
ET Euroopa Liidu Teataja C 223/10

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal du travail de Liège (Belgia) 14. mail 2014 – Abdoulaye Amadou Tall versus Centre public d’action sociale de Huy (CPAS de Huy)

(Kohtuasi C-239/14)

2014/C 223/14

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal du travail de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Abdoulaye Amadou Tall

Vastustaja: Centre public d’action sociale de Huy (CPAS de Huy)

Eelotsuse küsimus

Kas 15. detsembri 1980. aasta seadus välismaalaste riiki sisenemise, riigis viibimise ja sinna elama asumise ning riigist väljasaatmise kohta artikkel 39/1, koosmõjus sama seaduse artikli 39/2 lõike 1 kolmanda lõiguga, artikliga 39/76, artikli 39/82 lõike 4 teise lõiguga ja artikliga 57/6/2, näeb ette, et uue varjupaigataotluse läbivaatamata jätmise otsuse peale saab esitada ainult tühistamisnõude või nõude selle otsuse täitmine erakorraliselt peatada. Kui tegemist ei ole halduskaebusega ega peatava toimega kaebusega ja kui kaebuse läbivaatamise ajaks ei ole taotlejale ette nähtud ei elamisluba ega rahalist abi, siis kas need nõuded on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 ja nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta (1) artiklis 39 kehtestatuga, mis näeb ette õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile?

(1) ELT L 326, lk 13.
ET Euroopa Liidu Teataja C 212/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa) 14. aprillil 2014 – Kriminaalmenetlus G suhtes

(Kohtuasi C-181/14)

2014/C 212/17

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesgerichtshof

Põhikohtuasja pool

G

Eelotsuse küsimus

Kas 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ (1), mida on muudetud 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/27/EÜ (2), artikli 1 punkti 2 alapunkti b tuleb tõlgendada nii, et nimetatud sättes viidatud ained või ainete kombinatsioonid, mis inimorganismi füsioloogilist talitlust kõigest modifitseerivad – seega ei taasta ega paranda seda –, on käsitatavad ravimina vaid siis, kui nad on ravi seisukohast kasulikud või avaldavad organismi talitlusele vähemasti soodsat mõju? Kas järelikult võib lähtuda sellest, et ained või ainete kombinatsioonid, mida on tarvitatud üksnes nende joobeseisundit tekitava psühhoaktiivse toime tõttu ning millega kaasnevad terviseriskid, ei kuulu direktiivis sätestatud ravimi mõiste alla?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/27/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ ühenduse eeskirjade kohta seoses inimtervishoius kasutatavate ravimitega (ELT L 136, lk 34; ELT eriväljaanne 13/34, lk 262).
3

Kas tõlgendamise seisukohast on oluline, et veebilehe haldaja osutatav teenus on suunatud teise liikmesriigi territooriumile?
1.

Kas siis, kui Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 34, 35 ja 36 õigesti tõlgendada, keelavad need kohaldada toodete suhtes, mis on valmistatud teistes Euroopa Liidu liikmesriikides seaduslikult töödeldud või seaduslikult turule viidud nahast, 14. jaanuari 2013. aasta seaduse nr 8 artikli 3 lõiget 2 – mis seab kohustuse märkida itaaliakeelset tähist „pelle” kasutavates välisriikides töötlemise teel saadud toodetele päritoluriik –, käsitades seda seadust kui koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet, mis on ELTL artikli 34 kohaselt keelatud ja mida ELTL artikkel 36 ei õigusta?
4)

Kas viidatud 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ tähenduses on direktiiv Hispaania õiguskorda valesti üle võetud (kuninga 14. novembri [2011. aasta] seadusandlik dekreet 3/2011, millega kinnitatakse riigihangete seaduse konsolideeritud tekst) ja kui see on nii, siis kas Hispaania seadusandja on kuninga 14. novembri 2011. aasta kõnealuse seadusandliku dekreediga 3/2011 piiranud avalik-õiguslike asutuste juurdepääsu ettevõtte klassifikatsiooniregistritele?
—

tuvastada, et kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik jättis kehtima erandid meetmetest, mille eesmärk on hoida ära artistidega kuritarvitavalt järjestikuste tähtajaliste töölepingute sõlmimine, siis on Luksemburgi Suurhertsogiriik rikkunud kohustusi, mis tal on direktiivi 1999/70/EÜ (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) (1) lisa klausli 5 alusel;
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/3

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof (Austria) 10. aprillil 2014 – Ralph Prankl

(Kohtuasi C-175/14)

2014/C 235/04

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgerichtshof (Austria)

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Ralph Prankl

Vastustaja: Bundesfinanzgericht

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (1), mida on muudetud nõukogu 14. detsembri 1992. aasta direktiiviga 92/108/EMÜ (2), artikli 7 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt tuleb aktsiisiga maksustatav kaup (sigaretid), mis on (esimeses) liikmesriigis tarbimiseks ringlusse lubatud ja ilma viidatud direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud saatedokumendita veetud mööda maismaad läbi ühe või enama liikmesriigi (transiidiliikmesriigid) järgmisesse liikmesriiki (sihtliikmesriik) selleks, et need sihtliikmesriigis maha müüa, maksustada aktsiisiga (tubakaaktsiis) ka transiidiliikmesriigis?

(1) EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179.

(2) Nõukogu 14. detsembri 1992. aasta direktiiv 92/108/EMÜ, millega muudetakse aktsiisistatava kauba üldist korraldust ja selle kauba valdamist, liikumist ning järelevalvet käsitlevat direktiivi 92/12/EMÜ ja direktiivi 92/81/EMÜ (EÜT L 390, lk 124; ELT eriväljaanne 09/01).
1.

Kas ühelt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Šveitsi Konföderatsiooni vahel 21. juunil 1999 Luxembourgis allkirjastatud isikute vaba liikumist käsitleva kokkuleppe (1) I lisa artiklit 10 koostoimes I, II ja III lisaga, protokollidega ja lõppaktiga tuleb tõlgendada nii, et see keelab tegutsemise valdkonnas, millele on viidatud ELTL artikli 45 lõikes 4 ja EMP lepingu artikli 28 lõikes 4?
2.

Teise võimalusena, kui eelmiste küsimuste vastus toetab võimalust, et krediidiasutused võivad võtta nõuetekohase hoolsuse meetmeid ja tugevdatud hoolsuse meetmeid makseasutuste suhtes, siis: a) Kui ulatuslik on krediidiasutuste võimalus teostada järelevalvet makseasutuste tegevuse üle? Kas nad võivad direktiivis 2005/60/EÜ sätestatu alusel järeldada, et neil on õigus teostada järelevalvet menetluste ja nõuetekohase hoolsuse meetmete üle, mida omakorda on võtnud makseasutused; või kuulub see õigus direktiivis 2007/64/EÜ (2) viidatud ametiasutustele, siinses asjas Banco de España’le? b) Kas krediidiasutuste sellise meetmete võtmise õiguse kasutamine nõuab mingit erilist põhjendust, mis tuleneb makseasutuse tegevusest; või võib neid üldiselt vastu võtta pelgalt seetõttu, et makseasutus tegutseb riskitegevusalal, milleks on rahaülekanded välismaale? c) Juhul kui järeldatakse, et krediidiasutused peavad esitama konkreetse põhjenduse, et võtta makseasutuste suhtes hoolsusmeetmeid, siis: i. Milline on tegevus, millele pank peab tähelepanu pöörama hoolsusmeetmete võtmiseks? ii. Kas krediidiasutusel võib olla õigus selle tarvis hinnata nõuetekohase hoolsuse meetmeid, mida makseasutus oma tegevuses kohaldab? iii. Kas selle õiguse kasutamine eeldab, et pank tuvastas makseasutuse tegevuses mingi toimingu, mis tekitab kahtluse rahapesus või terrorismi rahastamises osalemises?
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/7

H 7. mail 2014 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 27. veebruari 2014. aasta määruse peale kohtuasjas T-490/13: GJ versus Euroopa Kohus

(Kohtuasi C-221/14 P)

2014/C 235/10

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: H (esindaja: Δικηγόρος S. Sagias)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Kohus

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud määrus;

— saata asi tagasi Üldkohtule esimeses astmes arutamiseks või teise võimalusena rahuldada esimeses astmes esitatud nõuded tervikuna;

— mõista esimese astme ja käesoleva menetluse kulud välja teiselt menetlusosaliselt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab kolm etteheidet Üldkohtu 27. veebruari 2014. aasta määruse kohta.

Esimeses väites toob hageja esile, et Üldkohus eksis tõlgendades ELTL artiklit 236, personalieeskirjade (1) artikleid 90 ja 91 ning Euroopa Liidu ametnike ravikindlustuse ühist eeskirja. Esiteks väidab hageja, et vaidlustatud määrus rikub õigusnormi osas, milles Üldkohus otsustas, et Euroopa Kohtu endiste liikmete hagi ühisest ravikindlustusskeemist tulenevaid õigusi rikkunud meetmete peale kuulub üksnes ELTL artikli 263 kohaldamisalasse ja oleks tulnud esitada selles õigusnormis sätestatud kahekuulise tähtaja jooksul. Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta otsustas, et personalieeskirjade artikli 90 lõige 2 ei ole Euroopa Kohtu endiste liikmete suhtes kohaldatav.

Teises väites leiab hageja, et Üldkohus rikkus õigusnormi keeldudes kohaldamast kohtupraktikat vabandatava eksimuse kohta.

Kolmandas väites leiab hageja viimaks, et Üldkohtu kodukorra artikli 111 kohaldamisel on rikutud õigusnormi ja on tehtud menetlusviga. Hageja vaidlustab nimelt asjaolu, et Üldkohtule esitatud hagi liigitati „ilmselgelt” põhjendamatuks, mistõttu hageja ei saanud esitada oma seisukohta vastuvõetamatuse põhjuste kohta. Samuti rikkus Üldkohus hageja õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, kaitseõigust ja eelkõige õigust olla ära kuulatud ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47.

(1) Nõukogu 22. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 723/2004, millega muudetakse Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirju ja Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimusi (ELT L 124, lk 1; ELT eriväljaanne 01/02 lk 130).
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/11

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta förvaltningsdomstolen (Rootsi) 23. mail 2014 – Pensioenfonds Metaal en Technie versus Skatteverket

(Kohtuasi C-252/14)

2014/C 235/15

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Högsta förvaltningsdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Pensioenfonds Metaal en Technie

Vastustaja: Skatteverket

Eelotsuse küsimus

Kas ELTL artikliga 63 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt selle liikmesriigi residentidest äriühingutelt saadud dividendid maksustatakse muu liikmesriigi residendist aktsionäri puhul kinnipidamisele kuuluva maksuga, samal ajal kui need dividendid – juhul kui neid makstakse residendist aktsionärile – maksustatakse lõpliku kindlal määral ja arvestuslikul tootlusel põhineva maksuga, mille eesmärk on muutuda aja jooksul vastavaks kogu kapitalitulu tavapärasele maksustamisele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Kreeka) 7. mail 2014 – Konstantinos Maistrellis versus justiits-, läbipaistvus- ja inimõiguste ministeerium

(Kohtuasi C-222/14)

2014/C 235/11

Kohtumenetluse keel: kreeka

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Simvulio tis Epikrateias

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Konstantinos Maistrellis

Vastustaja: justiits-, läbipaistvus- ja inimõiguste ministeerium

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivide 96/34/EÜ (1) ja 2006/54/EÜ (2) sätteid, mis on käesolevas kohtuasjas kohaldatavad, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu seaduse 3528/2007 artikli 53 lõike 3 kolmanda lause vaidlusalune säte, mille kohaselt ei ole avaliku sektori meestöötajal, kelle naine ei tööta ega tegutse ühelgi kutsealal, õigust lapsehoolduspuhkusele, välja arvatud juhul, kui tema naist peetakse raske haiguse või puude tõttu võimetuks lapse eest hoolitsema?

(1) Nõukogu 3. juuni 1996. aasta direktiiv 96/34/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe kohta (EÜT L 145, 19.6.1996, lk 4; ELT eriväljaanne 05/02, lk 285).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine) (ELT L 204, 26.7.2006, lk 23).
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 31. märtsil 2014 – Saksamaa Liitvabariik versus Nordzucker AG

(Kohtuasi C-148/14)

2014/C 235/03

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Saksamaa Liitvabariik

Vastustaja: Nordzucker AG

Menetluses osales: Riigi huvide esindaja Bundesverwaltungsgerichtis

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2003/87/EÜ (1) artikli 16 lõikeid 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et ülemääraste heitkoguste trahv määratakse ka juhul, kui käitaja tagastas teatava aasta 30. aprilliks sellise hulga lubatud heitkoguse ühikuid, mis vastab heitmete üldkogusele, mille käitaja märkis tõendaja poolt nõuetekohaseks tunnistatud, käitise eelmise aasta heitkoguse kohta koostatud heitkoguse aruandesse, aga pädev ametiasutus tuvastab pärast 30. aprilli, et kõnealuses heitkoguse aruandes on ekslikult esitatud liiga väike heitmete üldkogus, heitkoguse aruannet korrigeeritakse ja käitaja tagastab täiendavad lubatud heitkoguse ühikud uue tähtaja jooksul?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ; ELT L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631.
1

Kas tuvastamaks, et kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime direktiivi artikli 2008/95/EÜ (1) artikli 3 lõike 3 tähenduses, piisab, kui registreerimise taotleja tõendab, et asjakohasel kuupäeval tunneb oluline osa asjaomasest avalikkusest selle kaubamärgi ära ja seostab selle taotleja kaupadega nii, et kui nad peaksid ära arvama, kes selle kaubamärgiga tähistatud kaupu turustab, nimetaksid nad taotlejat; või peab taotleja tõendama, et oluline osa asjaomasest avalikkusest tugineb sellele kaubamärgile (erinevalt muudest, samuti esineda võivatest kaubamärkidest) kui kauba päritolutähisele?
ET Euroopa Liidu Teataja C 235/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ühendkuningriik) 12. mail 2014 – Portmeirion Group UK Ltd versus The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Kohtuasi C-232/14)

2014/C 235/12

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Portmeirion Group UK Ltd

Vastustaja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Eelotsuse küsimused

Kas vaidlusalune määrus (nõukogu määrus nr 412/2013 (1)) on Euroopa Liidu õigusega kooskõlas, kui arvestada, et see:

1. põhineb ilmsel hindamisveal seoses vaatlusaluse toote määratlemisega, mistõttu dumpinguvastase uurimise järeldused on kehtetud; ja

2. seda ei ole ELTL artikli 296 nõuete kohaselt piisavalt põhjendatud?

(1) Nõukogu 13. mai 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 412/2013, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse ajutine tollimaks, mis on kehtestatud Hiina Rahvavabariigist pärit keraamiliste laua- ja kööginõude impordi suhtes (ELT L 131, lk 1).
C.

Kolmas väide – Faktiviga ja õigusnormide rikkumine, ebaloogilised põhjendused seoses pädevuse väidetava ületamisega määruse nr 1/2003 artikli 18 raames Buzzi Unicem märgib oma kolmandas väites, et on rikutud äriühingute koostöökohustuse põhimõtteid, kuna leitakse, et komisjon on õiguspäraselt kohustanud äriühinguid vastama küsimustele, mis ei puuduta vaid faktilist teavet, esitama teavet, mille kohta komisjon teadis, et see ei olnud äriühingu valduses, ja muud teavet, mida komisjon oleks võinud iseseisvalt hankida.
1.

Kas nõukogu direktiivi 80/987/EMÜ (1) kohaselt on Euroopa Liidu suhtes kolmanda riigi lipu all sõitval laeval teenust osutanud liikmesriigi meremeestel rahuldamata nõuete osas, mis neil on laevandusettevõtja suhtes, mille asukoht on kolmanda riigi territooriumil, kuid tegevuskoht asjaomase liikmesriigi territooriumil ja mille pankroti selle liikmesriigi kohus on tegevuskohta arvestades välja kuulutanud oma riigi õiguse alusel, õigus kaitsele, mida pakub see direktiiv, võttes arvesse selle direktiivi eesmärki ning hoolimata sellest, et töölepinguid reguleerib kolmanda riigi õigus ja liikmesriik ei saa nõuda laeva reederilt – kelle suhtes tema õiguskord ei kehti – osalemist garantiiasutuse rahastamises?
ET Euroopa Liidu Teataja C 261/16

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa) 11. juunil 2014 – Directeur général des douanes et droits indirects, Directeur régional des douanes et droits indirects d'Auvergne versus Brasserie Bouquet SA

(Kohtuasi C-285/14)

2014/C 261/23

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour de cassation

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Directeur général des douanes et droits indirects, Directeur régional des douanes et droits indirects d'Auvergne

Vastustaja: Brasserie Bouquet SA

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (1) artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et litsentsi alusel tegutsemine tähendab üksnes sellist litsentsi alusel tegutsemist, mis toimub seoses patendi või kaubamärgi kasutamisega, või tuleb seda sätet tõlgendada nii, et litsentsi alusel tegutsemine tähendab tootmistegevust vastavalt sellisele tootmisprotsessile, mis kuulub kolmandale isikule ja mida viimane lubab kasutada?

(1) EÜT L 316, lk 21.
2.

Kas juhul, kui tuvastatakse, et see summa vastab väljastatud, kuid kehtivusaja ületanud piletite hinnale, tuleb neid sätteid tõlgendada nii, et pileti väljastamist võib samastada veoteenuse tegeliku osutamisega ja et summad, mille lennuettevõtja endale jätab seetõttu, et pileti omanik piletit ei kasutanud ja pileti kehtivusaeg lõppes, kuuluvad käibemaksuga maksustamisele?
3.

Kas Montrealis 28. mail 1999 sõlmitud rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni artiklit 29 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (5) artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on esimeses küsimuses viidatud kannatanul õigus esitada hagi vahetult kindlustusandja vastu, kelle juures on kindlustatud kahju tekitanud isiku vastutus? Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt: