„Arvestuskannet” määruse nr 2913/02, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 217 lõike 1 tähenduses tuleb eristada kindlaksmääratud tollimaksu summa kandmisest omavahendite raamatupidamisarvestusse määruse nr 1150/2000, millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 94/728, artikli 6 tähenduses. Kuna määruse nr 2913/92 artikkel 217 ei näe ette üksikasjalikku korda „arvestuskande” tegemiseks selle sätte tähenduses ega seega tehnilisi või vormilisi miinimumnõudeid, tuleb arvestuskanne – mille võib teha summa märkimisega protokolli, millega tuvastatakse tollieeskirjade rikkumine – teha nii, et pädev tolliasutus märgib tollivõlast tuleneva impordi- või eksporditollimaksu täpse summa arvestusdokumentidesse või mõnele muule samaväärsele teabekandjale eelkõige nii, et asjassepuutuvate summade kohta tehtav arvestuskanne oleks täpselt kindlaks määratud ka maksukohustuslase suhtes.

Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 221 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et õiguspäraselt saab toll vastava korra kohaselt teatada võlgnikule tasumisele kuuluv impordi- või eksporditollimaksu summa vaid siis, kui nimetatud asutus on eelnevalt teinud selle summa kohta arvestuskande. Sellisest tollimaksu summa kohta arvestuskande tegemise ja selle võlgnikule teatamise ajalisest järgnevusest peab kinni pidama, et mitte kohelda maksukohustuslasi erinevalt ning mitte kahjustada tolliliidu harmoonilist toimimist.

Ühenduse õigusega ei ole vastuolus see, et siseriiklik kohus eeldab tolli selliste avalduste õigsust, mille kohaselt tehti „arvestuskanne” määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 217 tähenduses tollimaksu summa kohta enne selle summa võlgnikule teatamist, tingimusel et järgitakse tõhususe ja samaväärsuse põhimõtteid.

Nimelt, juhul kui ühenduse õigusnormid teatud valdkonnas puuduvad, tuleb iga liikmesriigi sisemises õiguskorras määrata pädevad kohtud ja kehtestada nende kohtuasjade menetlemise kord, mille eesmärk on tagada isikutele ühenduse õiguse vahetust õigusmõjust tulenevate õiguste kaitse, kusjuures selline kord ei tohi vastavalt samaväärsuse põhimõttele olla ebasoodsam kui samalaadsete siseriiklike kaebuste puhul ning see ei tohi vastavalt tõhususe põhimõttele muuta ühenduse õiguskorraga antud õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Need kaalutlused kehtivad muu hulgas ka tõendamiskorra ja eelkõige tõendamiskoormise jaotamise eeskirjade kohta, mida kohaldatakse kaebuste puhul, mille ese on ühenduse õiguse rikkumist käsitlevad vaidlused.

Seega kui siseriiklik kohus konkreetses kohtuasjas tuvastab, et tollivõla kohta arvestuskande tegemata jätmise tõendamiskoormise lasumine selle võla maksmise eest vastutaval isikul võib sellise tõendamise muuta võimatuks või ülemäära raskeks eelkõige seetõttu, et tegemist on andmetega, mis ei saa olla maksukohustuslase käsutuses, peab see kohus tõhususe põhimõtte järgimiseks kasutama kõiki siseriikliku õigusega talle võimaldatud menetluslikke abinõusid, mille hulka kuulub ka vajalike menetlustoimingute määramine, sh võimalust kohustada menetluspoolt või kolmandat isikut esitama mõnd akti või dokumenti.

(vt punktid 32–36, resolutsiooni punkt 4)