ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lapsehoolduspuhkuse raamkokkuleppe, mis on lisatud direktiivile 96/34 Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkuleppe kohta, mida on muudetud direktiiviga 97/75, eesmärkidest tuleneb, et mõiste „õigused, mis […] on […] saanud või on saamas” raamkokkuleppe klausli 2 punkti 6 tähenduses hõlmab kõiki töösuhtest otse või kaudselt tulenevaid rahalisi või muus vormis õigusi ja soodustusi, mida töötajal on õigus tööandjalt nõuda lapsehoolduspuhkuse alguspäeval.

Nende õiguste ja soodustuste hulka kuuluvad kõik töötingimustega seotud õigused, nagu niisuguse täistööajaga töötava töötaja õigus etteteatamistähtajale, kes on osalise ajaga lapsehoolduspuhkusel, juhul kui tööandja ütleb ühepoolselt üles tähtajatu töölepingu, kusjuures etteteatamistähtaja pikkus sõltub sellest, kui kaua töötaja töösuhe selle ettevõtjaga on kestnud ning selle eesmärk on hõlbustada uue töö otsimist.

(vt punktid 43 ja 44)
Isegi kui siseriiklike õigusnormidega sätestatud nõudeid kohaldatakse ühtmoodi nii asjaomase liikmesriigi kui ka teiste liikmesriikide ettevõtjate suhtes, võivad need takistada ettevõtjatel, kes ei vasta neis õigusnormides kehtestatud tingimustele, asjaomases liikmesriigis sõidukite tehnokontrollialase tegevuse alustamist. Eelkõige võib avaliku huvi kriteerium anda pädevatele ametiasutustele võimaluse kasutada kaalutlusõigust meelevaldselt, võimaldades neil keelduda teatud huvitatud ettevõtjatele sõidukite tehnoseisundi kontrollimise tegevusloa andmisest isegi siis, kui nad vastavad kõnealustes õigusnormides sätestatud tingimustele. Kui pole tõendatud, et kõnealused meetmed on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalikud või proportsionaalsed, siis ei saa selliseid meetmeid ka pidada õigustatuks liiklusohutuse kaitsest lähtuvatel põhjustel.

Direktiivi 96/96 mootorsõidukite ja nende haagiste tehnoülevaatust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 2 kohaselt peab liikmesriik, isegi kui ta annab eraõiguslikele organisatsioonidele sõidukite tehnoülevaatusega tegelemise volitused, siiski teostama nende organisatsioonide üle otsest järelevalvet. Nimetatud artikli esimene lause sätestab, et liikmesriik peab määrama pädevad institutsioonid, kehtestama volituste andmise korra ja säilitama nende üle otsese järelevalve. Vastavalt viidatud artikli teisele lausele, milles mainitakse ülevaatustegevuse ja sõidukite remontimise puhul esineda võiva huvide konflikti vältimiseks võetavaid meetmeid, peavad liikmesriigid jälgima, et tagatud on sõidukite ülevaatuse objektiivsus ja kõrge kvaliteet. Väljendi „peavad liikmesriigid võtma kõik meetmed” kasutamisest võib järeldada, et direktiiviga 96/96 nähakse ette, et liikmesriik viib järeleandmisteta ellu need kaks nimetatud konkreetset kvalitatiivset eesmärki – st sõidukite ülevaatuse objektiivsuse ja kõrge kvaliteedi tagamise – nii huvide konflikti puhul, kuid seda enam ka selle direktiivi artikli 2 esimeses lauses nimetatud sõidukite tehnokontrolli teostavate eraõiguslike organisatsioonide järelevalve riikliku ülesande täitmise korral. Kuna avalik võim vastutab lõplikult eraõiguslike organisatsioonide üle teostatava kontrolli ning vastu võetavate otsuste eest, ei saa eraõiguslikke organisatsioone, kes tegutsevad avaliku võimu aktiivse järelevalve all, pidada otseselt ja eriomaselt seotuks avaliku võimu teostamisega EÜ artikli 45 tähenduses, ning sõidukite tehnokontrolli teostavate eraõiguslike organisatsioonide tegevus ei kuulu EÜ artiklis 45 sätestatud erandi alla.

(vt punktid 37, 42, 43, 45)
EÜ artikliga 56 on vastuolus tulumaksu käsitlevad liikmesriigi õigusnormid, millega nii täieulatusliku maksukohustusega residendist füüsiliste isikute õigus arvata kinnisasja üürile- ja rendileandmisest saadud kahjum kahjumi tekkimise aastal maksustatavast summast maha kui ka degressiivse amortisatsioonimäära kohaldamine selliselt kinnisasjalt saadud tulu kindlaksmääramisel on seatud sõltuvusse tingimusest, et kinnisasi asuks selle liikmesriigi territooriumil.

Asjaomase liikmesriigi residendist füüsiline isik, kellel on selles liikmesriigis täieulatuslik maksukohustus ja kellele kuulub kinnisasi teises liikmesriigis, on ju maksustamisel ebasoodsamas olukorras kui ta oleks juhul, kui see kinnisasi asuks esimeses liikmesriigis, kuna ta jääb igal juhul ilma rahavoo soodustusest. See ebasoodsam maksustamine võib pärssida nii isiku tahet teha investeeringuid teises liikmesriigis asuvasse kinnisasja kui ka säilitada omandiõigust sellisele kinnisasjale, nii et vaidlustatud õigusnormid kujutavad endast kapitali vaba liikumise piirangut, mis on EÜ artikliga 56 põhimõtteliselt keelatud.

Isegi kui eeldada, et eesmärgiga edendada elamuehitust, et rahuldada riigi elanikkonna vajadust üürileantavate eluruumide järele, saab õigustada kapitali vaba liikumise piirangut, ei ilmne, et siseriiklik meede, mis teeb selget vahet selle järgi, kas üürileantavad eluruumid asuvad oma riigi territooriumil või mujal, on selle eesmärgi saavutamiseks sobiv. Selle asemel, et võtta sihikule kohad, kus selliste eluruumide puudumine on eriti silmatorkav, teeb asjassepuutuv siseriiklik õigusnorm üldistuse asjaomase liikmesriigi ühe või teise piirkonna erinevate vajaduste pinnalt. Pealegi on degressiivne amortisatsioon lubatud igat liiki üürileantavate eluruumide puhul alates kõige lihtsamast kuni kõige luksuslikumani välja. Neil asjaoludel ei saa eeldada, et erainvestorid, kes juhinduvad eelkõige majanduslikest kaalutlustest, vastaksid selle sätte väidetavalt sotsiaalpoliitilisele eesmärgile.

(vt punktid 25–27, 31–33 ja resolutsioon)
1.

Kuna Madalmaade Kuningriik ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke sätteid selleks, et tõenäolise olulise keskkonnamõjuga riiklikele ja eraprojektidele kohaldataks teostusloa andmise menetlust ning nende projektide keskkonnamõju hindamist vastavalt nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (mida on muudetud nõukogu . aasta direktiiviga 97/11/EÜ ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiiviga 2003/35/EÜ) artikli 4 lõigetele 2 ja 3 koosmõjus II ja III lisaga, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Kohtuasi C-196/08

Acoset SpA

versus

Conferenza Sindaci e Presidenza Prov. Reg. ATO Idrico Ragusa jt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale della Sicilia)

„EÜ artiklid 43, 49 ja 86 — Riigihankelepingute sõlmimine — Veevarustusteenuse riigihankelepingu sõlmimine segaosalusega äriühinguga — Konkursimenetlus — Eraõigusliku partneri määramine teenuse rakendamiseks — Riigihankelepingu sõlmimine riigihanke eeskirju järgimata”

Kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek, esitatud 2. juunil 2009 I ‐ 9915

Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 15. oktoober 2009 I ‐ 9940

Kohtuotsuse kokkuvõte

Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Teenuste osutamise vabadus – Avaliku teenuse kontsessioon – Avaliku ja erasektori partnerlus

(EÜ artiklid 43, 49 ja 86)

Kui esmalt kasutatakse segaosalusega äriühingu eraõigusliku partneri valimisel topeltmenetlust ja seejärel antakse kontsessioon asjaomasele äriühingule, siis ei innusta see eraõiguslikke üksusi ja ametiasutusi looma selliseid avaliku ja erasektori institutsionaliseeritud partnerlusi, kuna sellised menetlused kestavad tavaliselt kaua ning eelnevalt valitud eraõiguslikule partnerile kontsessiooni andmine ei ole õiguslikult tagatud.

Kui selgub, et teenuslepingu sõlmimisel hankemenetluse korraldamata jätmine ei ole kooskõlas EÜ artiklitega 43 ja 49 ning võrdse kohtlemise ja kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtetega, siis saab seda korvata äriühingus osalust omava eraõigusliku ettevõtja valimisel, määratledes sobivad äriühingus osalust omava eraõigusliku ettevõtja valikukriteeriumid, mille alusel pakkujad peavad tõendama lisaks oma sobivusele saada aktsionäriks ka eelkõige seda, et neil on asjaomaste teenuste osutamiseks sobiv tehniline kvalifikatsioon ja nad peavad tooma välja oma pakkumuse majanduslikud ja muud eelised.

Kuna äriühingus osalust omava eraõigusliku ettevõtja valikukriteeriumid ei lähtu vaid kapitali sissemaksest vaid ka äriühingus osalust omava eraõigusliku ettevõtja tehnilisest kvalifikatsioonist ja tema pakkumuses konkreetsete osutatavate teenuste kohta esitatud tingimustest, ja kui nimetatud ettevõtjale antakse üle kõnealust teenust puudutav kutsealane tegevus ja seega ka selle haldamine, võib asuda seisukohale, et kontsessioonääri valik sõltub kaudselt asjaomases äriühingus osalust omava eraõigusliku ettevõtja valimisest, mis toimus ühenduse õiguse põhimõtetest lähtuva menetluse tulemusena, mistõttu ei ole teine hankemenetlus kontsessioonääri valimiseks enam õigustatud.

(vt punktid 59–61 ja resolutsioon)
Kohtuasi C-263/08

Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening

versus

Stockholms kommun genom dess marknämnd

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta domstolen)

„Direktiiv 85/337/EMÜ — Üldsuse kaasamine keskkonnaalaste otsuste tegemise menetlusse — Õigus esitada kaebus eeldatavalt olulise keskkonnamõjuga projekti teostusloa andmise otsuste peale”

Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 2. juulil 2009 I ‐ 9970

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 15. oktoober 2009 I ‐ 9995

Kohtuotsuse kokkuvõte

Direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud direktiiviga 2003/35) II lisa punkti 10 alapunkti l sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on hõlmatud kõik selle direktiivi I lisaga hõlmamata põhjaveevõtu- või kunstlikud põhjaveemoodustussüsteemid, olenemata nende eesmärgist, mis tähendab, et hõlmatud on ka süsteemid, millest ei ilmne vee hilisem kasutus. Projekt, mis hõlmab elektriliinide tunnelisse imbuva põhjavee ärajuhtimist ning selle maapinda või kalju sisse tagasifiltreerimist võimaliku põhjavee taseme alanemise kompenseerimiseks, ning projekt, mis hõlmab vee ärajuhtimise ning tagasifiltreerimise rajatiste ehitamist ja hooldamist, kuulub seega direktiivi 85/337 II lisa punkti 10 alapunkti l alla, olenemata põhjavee lõppotstarbest, täpsemalt olenemata sellest, kas seda vett hiljem millekski kasutatakse või mitte. (vt punktid 30, 31, resolutsiooni punkt 1)

Asjaomasel üldsusel direktiivi 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud direktiiviga 85/337) artikli 1 lõike 2 ja artikli 10a tähenduses peab olema õigus vaidlustada otsus, millega liikmesriigi kohtusüsteemi kuuluv instants on lahendanud projekti teostusloa taotluse, olenemata rollist, mida kõnealune üldsus on juba etendanud vastava taotluse läbivaatamisel, võttes osa nimetatud instantsis toimunud menetlusest ning esitades selle käigus oma seisukohad. Esiteks ei olene kaebeõigus direktiivi 85/337 artikli 10a tähenduses sellest, kas vaidlustatava akti on vastu võtnud haldus- või kohtuvõim. Teiseks on osavõtt keskkonnaalaste otsuste tegemise menetlusest nimetatud direktiivi artikli 2 lõikes 2 ja artikli 6 lõikes 4 ette nähtud tingimustel eraldiseisev ja selle eesmärk on muu kui kohtulik kaebeõigus; viimast võib vajaduse korral kasutada kõnealuses menetluses tehtud otsuse vaidlustamiseks. See osavõtt ei mõjuta seega kaebeõiguse kasutamise tingimusi. (vt punktid 38, 39, resolutsiooni punkt 2)
Kohtuasi C-425/08

Enviro Tech (Europe) Ltd

versus

Belgia riik

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Belgia))

„Keskkond ja tarbijakaitse — N-propüülbromiidi kui ohtliku aine liigitamine, pakendamine ja märgistamine — Direktiiv 2004/73/EÜ — Direktiiv 67/548/EMÜ — Ülevõtmise kohustus”

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 15. oktoober 2009 I ‐ 10037

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Ohtlike ainete liigitamine, pakendamine ja märgistamine – Direktiiv 67/548 – Kohandamine tehnika arenguga

(Nõukogu direktiiv 67/548; komisjoni direktiiv 2004/73)

Kuna ühenduse institutsioonidel on lai kaalutlusõigus – nagu olukorras, kui komisjon võtab meetmed, mis on vajalikud direktiivi 67/548 (ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigusnormide ühtlustamise kohta) lisade kohandamiseks tehnika arenguga – eeskätt äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude hindamisel, et määrata kindlaks nende võetavate meetmete olemus ja ulatus, peab ühenduste kohtu kontroll piirduma hinnanguga sellele, kas esinevad ilmsed kaalutlusvead või võimu kuritarvitamine või kas ametivõimud on oma kaalutlusõigust ilmselgelt ületanud. Nimetatud kontekstis ei saa ühenduste kohus selle institutsiooni hinnangut teaduslike ja tehniliste asjaolude kohta, kellele on asutamislepinguga see ülesanne antud, asendada oma vastava hinnanguga. Lisaks, kui ühenduse ametiasutus peab oma ülesannete täitmisel andma keerulisi hinnanguid, hõlmab viimase kaalutlusõigus teatud määral ka juhtumi aluseks olevate faktiliste asjaolude valikut.

Seega kui sellise aine nagu n-propüülbromiidi väga tuleohtlikuks aineks liigitamisel järgib komisjon lähtuvalt direktiivist 2004/73, millega kohandatakse kahekümne üheksandat korda tehnika arenguga nõukogu direktiivi 67/548, tuleohutuse ekspertide töörühma arvamust, mis põhines eri meetoditel läbi viidud mitme katse tulemustel, mida kinnitasid erialastest väljaannetest pärinevad andmed, või kui ta liigitab sama aine kategooria 2 paljunemisvõimet kahjustavaks aineks ekspertide arvamuse alusel, mis ise tugineb direktiivi 67/548 VI lisa punktis 4.2.3 sätestatud kriteeriumidele, eeskätt selle lisa punktile 4.2.3.3, ei tee komisjon oma kaalutlusõiguse teostamisel ilmset kaalutlusviga, kuritarvita võimu ega ilmselgelt ületa oma kaalutlusõiguse piire.

(vt punktid 47, 62, 64, 70 ja 71 ning resolutsioon)
Kohtuasi C-324/08

Makro Zelfbedieningsgroothandel CV jt

versus

Diesel SpA

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden)

„Direktiiv 89/104/EMÜ — Kaubamärke käsitlev õigus — Kaubamärgi omaniku õiguste ammendumine — Kauba turuleviimine Euroopa Majanduspiirkonnas kolmanda isiku poolt — Vaikiv nõusolek — Tingimused”

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 15. oktoober 2009 I ‐ 10021

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Kaubamärgi õiguste ammendumine – Kaup, mille viis vahetult Euroopa Majanduspiirkonnas turule isik, kellel puudub igasugune majanduslik seos kaubamärgi omanikuga – Omaniku vaikiv nõusolek – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 7 lõige 1)

Esimese direktiivi 89/104 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, muudetud Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepinguga, artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omaniku nõusolek seda kaubamärki kandvate kaupade turustamisele vahetult EMP-s kolmandate isikute poolt, kellel puudub igasugune majanduslik seos kaubamärgi omanikuga, võib olla vaikiv, kui see nõusolek ilmneb faktidest ja asjaoludest, mis eelnevad selles piirkonnas turuleviimisele, on sellega samaaegsed või järgnevad sellele ning millest siseriikliku kohtu hinnangul nähtub kindlalt kaubamärgi omaniku loobumine oma ainuõigusest.

Selleks et oleks tagatud kaubamärgist tulenevate õiguste kaitse ja et oleks võimalik kaubamärgiga tähistatud kaupu hiljem turustada, ilma et kaubamärgi omanik saaks seda keelata, on vältimatu, et omanikul on võimalik kontrollida nende kaupade esmakordset turuleviimist EMP-s.

Seega ei oma direktiivi 89/104 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud ammendumist käsitleva reegli kohaldamisel mingit tähtsust puhtalt faktiline asjaolu kui selline, et asjaomast kaubamärki kandvaid kaupu turustati esmakordselt EMP-s või väljaspool seda piirkonda.

Neil asjaoludel ei ole artikli 7 lõike 1 sisu ja eesmärgiga kooskõlas see, et võimalus järeldada teatavate asjaolude ja tõendite põhjal kaubamärgi omaniku vaikivat nõusolekut 20. novembri 2001. aasta otsuse liidetud kohtuasjades C-414/99–C-416/99: Zino Davidoff ja Levi Strauss, mõttes piirdub üksnes juhtudega, kui asjaomaste kaupade esmakordne turustamine on toimunud väljaspool EMP-d.

(vt punktid 32–35 ja resolutsioon)
Direktiivi 93/37, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (muudetud direktiiviga 97/52), artikli 22 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui lepingu sõlmimisel kasutatakse läbirääkimistega menetlust ja sobivate taotlejate arv on väiksem kui asjaomase menetluse jaoks kindlaksmääratud alammäär, siis võib hankija siiski menetlust jätkata ja asuda lepingutingimuste suhtes läbirääkimisi pidama sobiva taotleja või sobivate taotlejatega.

Direktiivi 93/37, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (muudetud direktiiviga 97/52), tuleb tõlgendada nii, et hankija täidab tõhusa konkurentsi tagamise kohustust kui ta kasutab läbirääkimistega menetlust nimetatud direktiivi artikli 7 lõikes 2 märgitud tingimustel.

Mis puudutab seejärel lepingu läbirääkimist, siis paneb direktiivi 93/37 artikli 22 lõige 3 hankijale kohustuse seda etappi alustada piisava arvu taotlejatega. Selle arvu piisavus või ebapiisavus tõhusa konkurentsi tagamiseks tuleb kindlaks määrata asjaomase lepingu omaduste ja eseme alusel.

Kui sellises menetluses on sobivate taotlejate arv väiksem kui asjaomase menetluse jaoks kindlaksmääratud alammäär – mis direktiivi 93/37 kohaselt ei tohi olla väiksem kui kolm –, siis tuleb tunnistada, et kui selle menetluse majanduslikud ja tehnilised tingimused on nõuetekohaselt kindlaks määratud ja kohaldatud, siis on hankija sellegipoolest taganud tõhusa konkurentsi.

(vt punktid 52–54, resolutsiooni punkt 3)
Selleks et sellist eesmärki kindlaks teha, tuleb vaadelda lepingulise suhte eesmärki ja seega selle lepingupoole, kes täidab lepingule iseloomuliku kohustuse, kõiki kohustusi. Samas, kuigi tšarterlepingu puhul kohustub kasutusse andja põhimõtteliselt andma kasutaja käsutusse transpordivahendi, ei ole siiski teatud juhtudel välistatud see, et kasutusse andja kohustused puudutavad ka tegelikku kaubavedu, mistõttu kuulub kõnealune leping konventsiooni artikli 4 lõike 4 kohaldamisalasse.

Selleks tuleb konventsiooni artikli 4 lõike 1 teist lauset tõlgendada nii, et lepingu osale võib kohaldada ülejäänud lepingule kohaldatavast õigusest erinevat õigust üksnes siis, kui selle osa ese on autonoomne. Järelikult, kui tšarterlepingule kohaldatakse konventsiooni artikli 4 lõikes 4 sätestatud seotuse kriteeriumi, siis tuleb seda kriteeriumi kohaldada terve lepingu suhtes, välja arvatud kui vedu puudutav lepingu osa on ülejäänud lepingust autonoomne.

19. juuni 1980. aasta lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse Rooma konventsiooni artikli 4 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et kui asjaolude kogumist nähtub selgelt, et leping on kõige tugevamalt seotud riigiga, mis erineb nimetatud artikli 4 lõigetes 2–4 sätestatud eelduse alusel kindlaksmääratud riigist, siis peab kohus jätma need kriteeriumid tähelepanuta ja kohaldama selle riigi õigust, millega leping on kõige tugevamalt seotud. Kohtul on see õigus hoolimata tema kohustusest lähtuda kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel alati konventsiooni artikli 4 lõigetes 2–4 nimetatud eeldustest, mis vastavad üldisele seaduse ootuspärasuse nõudele ja seega õiguskindluse nõudele lepingulistes suhetes.

(vt punktid 62–64, resolutsiooni punkt 3)
Kohtuasi C-267/08

SPÖ Landesorganisation Kärnten

versus

Finanzamt Klagenfurt

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt)

„Käibemaks — Sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus — Mõiste „majandustegevus” — Erakonna piirkondlik organisatsioon — Reklaamitegevus erakonna kohalike organisatsioonide kasuks — Selle tegevusega seotud kulud, mis ületavad tulusid”

Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 9. juulil 2009 I ‐ 9783

Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 6. oktoober 2009 I ‐ 9792

Kohtuotsuse kokkuvõte

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Majandustegevus kuuenda direktiivi artikli 4 lõigete 1 ja 2 tähenduses

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 4 lõiked 1 ja 2)

Direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 4 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et majandustegevusena ei ole käsitatav liikmesriigi erakonna sektsiooni väljapoole suunatud reklaamitegevus. Nimelt ei võimalda selline tegevus kestva tulu saamist ja kestev tulu on vaid avalikest vahenditest saadav rahaline toetus ning selle erakonna liikmete liikmemaksud, mis katavad ka väljapoole suunatud reklaamist saadava kahjumi. Järelikult kujutab erakonna selline reklaamitegevus endast teabevahetust tema poliitiliste eesmärkide elluviimise raames, mille eesmärk on levitada tema kui poliitilise organisatsiooni vaateid. Sellise tegevuse teostamisega ei osale erakond siiski ühelgi turul.

(vt punktid 21, 23, 24 ning resolutsioon)
Kohtuasi C-40/08

Asturcom Telecomunicaciones SL

versus

Cristina Rodríguez Nogueira

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia no4 de Bilbao)

„Direktiiv 93/13/EMÜ — Tarbijalepingud — Ebaõiglane vahekohtuklausel — Tühisus — Vahekohtu seadusjõus otsus — Sundtäitmine — Siseriikliku täitmiskohtuniku pädevus lahendada ebaõiglase vahekohtuklausli küsimus omal algatusel — Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõte”

Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 14. mail 2009 I ‐ 9581

Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 6. oktoober 2009 I ‐ 9602

Kohtuotsuse kokkuvõte

Õigusaktide ühtlustamine – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13

(Nõukogu direktiiv 93/13, artikli 6 lõige 1)

Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik kohus, kellele on esitatud nõue sundtäita lõplik vahekohtuotsus, mis on tehtud tarbija menetluses osalemiseta, peab niipea, kui tema käsutuses on selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, omal algatusel hindama, kas müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingus sisalduv vahekohtuklausel on ebaõiglane, kui siseriiklike menetlusnormide kohaselt võib ta samalaadsete siseriiklikul õigusel põhinevate nõuete korral sellise hindamise läbi viia. Kui see nii on, tuleb kohtul välja selgitada kõik tagajärjed, mis siseriikliku õiguse kohaselt sellest tulenevad, veendumaks et kõnesolev klausel ei ole tarbijale siduv.

Sellise hindamisega seoses olgu täpsustatud, et võttes arvesse avaliku huvi olemust ja olulisust, millel direktiiviga 93/13 tarbijatele tagatud kaitse põhineb, tuleb direktiivi artiklit 6 pidada võrdväärseks siseriiklike normidega, mis on siseriiklikus õiguskorras avaliku korra normide tasemel.

(vt punktid 52, 59 ja resolutsioon)