KOHTUJURISTI ETTEPANEK

PAOLO MENGOZZI

esitatud 4. septembril 2014 ( 1 )

Liidetud kohtuasjad C‑464/13 ja C‑465/13

Müncheni Euroopa kool

versus

Silvana ObertojaMüncheni Euroopa koolversus

Barbara O'Leary

(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa))

„Euroopa koolide põhikiri — Euroopa koolide pretensioonide nõukogu või koolide asukohariigi kohtute pädevus teha otsus niisuguse tähtajalise töölepingu kohta, mis on sõlmitud Euroopa kooli ja õpetaja vahel, kes ei ole mõne liikmesriigi määratud ega lähetatud”

I. Sissejuhatus

1. Kas vaidlusi, mis puudutavad ühe Euroopa kooli direktori ja selles koolis osalise tööajaga töötavate õpetajatega paljude aastate vältel korduvalt sõlmitud töölepingute tähtajalisust, on pädev läbi vaatama selle kooli asukohariigi kohus või Euroopa koolide pretensioonide nõukogu liikmesriikide ja Euroopa Ühenduste vahel 21. juunil 1994 Luksemburgis sõlmitud Euroopa koolide põhikirja konventsiooni (edaspidi „1994. aasta konventsioon”) ( 2 ) artikli 27 lõike 2 alusel?

2. Sisuliselt selline on nende eelotsuse küsimuste ese, mille Bundesarbeitsgericht (Saksamaa föderaalne töövaidluskohus) on esitanud kahe vaidluse raames, kus poolteks on ühelt poolt Europäische Schule München ja teiselt poolt kaks selle kooli õpetajat, S. Oberto ja B. O'Leary, kes on töötanud – vastavalt aastast 1998 ja 2003 – selles koolis üheaastaste tähtajaliste lepingute alusel, mida kooli direktor on korduvalt uuendanud, tuginedes Euroopa koolide kuratooriumi poolt heaks personalieeskirjadele, mis kehtisid Euroopa koolide osalise tööajaga töötavate õpetajate töölevõtmisele vahemikus 1. septembrist 1994 kuni 31. augustini 2011 (edaspidi „osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjad”) ( 3 ).

3. S. Oberto ja B. O'Leary vaidlustasid kahe Arbeitsgericht München'ile (Müncheni töökohus) esitatud hagiga asjaolu, et nende töölepingute, millest viimased lepingud lõppesid augustis 2011, pikkuseks on olnud vaid üks aasta. Hagejad väitsid Arbeitsgericht Münchenis, et neid Müncheni Euroopa kooliga siduvate tähtajaliste töösuhete kehtivuse üle otsustamine kuulub Saksamaa kohtute pädevusse. Seevastu Europäische Schule München väidab vastu, et Saksa kohtud tema suhtes pädevust ei oma ning et põhikohtuasjas vaidlus kuulub Euroopa koolide pretensioonide nõukogu ainupädevusse.

4. Arbeitsgericht München tunnistas vaheotsusega selle hagi vastuvõetavaks, mida kinnitati ka apellatsiooniastmes. Bundesarbeitsgericht'il, kellele Europäische Schule München esitas kassatsioonkaebuse, tekkis küsimus seoses 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 tõlgendamisega.

5. Selles olukorras otsustas Bundesarbeitsgericht eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [1994. aasta] konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et Euroopa kooli palgatud osalise tööajaga töötav õpetaja, keda ei ole lähetanud ükski liikmesriik, kuulub konventsioonis nimetatud isikute hulka ja selle konventsiooni sätete kohaldamine tema suhtes ei ole välistatud, nagu see on haldus- ja abipersonali puhul? 2. Kui Euroopa Kohus leiab, et esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis: kas [1994. aasta] konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et nimetatud säte hõlmab ka selliste konventsioonil või selle alusel kehtestatud eeskirjadel põhinevate otsuste seaduslikkust, mille on konventsioonist tulenevaid volitusi täites vastu võtnud teatava Euroopa kooli direktor ning mis puudutavad ja mõjutavad negatiivselt osalise tööajaga töötavaid õpetajaid? 3. Kui Euroopa Kohus leiab, et teisele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis: kas [1994. aasta] konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et ka Euroopa kooli direktori ja osalise tööajaga töötava õpetaja vahel sõlmitud kokkulepe nendevahelise töölepingu tähtajalisuse kohta on osalise tööajaga töötavat õpetajat puudutav ja teda negatiivselt mõjutav direktori otsus? 4. Kui Euroopa Kohus leiab, et teisele või kolmandale küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis: kas [1994. aasta] konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et viidatud sättes nimetatud pretensioonide nõukogul on pärast vaidevõimaluste tulemusetut ammendumist esimese ja lõpliku instantsina ainupädevus vaidlustes juhul, kui direktori ja osalise tööajaga töötava õpetaja vahel sõlmitud kokkulepe töölepingu tähtajalisuse kohta rajaneb kuratooriumi ettekirjutusel, mis sisaldub […] osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade punktis 1.3 ja mis näeb ette üheaastase tähtajaga töölepingute sõlmimise?”

6. Mainitud küsimuse kohta esitasid kirjalikud seisukohad põhikohtuasjade pooled ning Euroopa Komisjon. Ühtlasi kuulati huvitatud pooled ära 15. mai 2014. aasta kohtuistungil.

II. Eelotsuse küsimuste analüüs

A. Euroopa Kohtu pädevus eelotsuse küsimustele vastamiseks

7. Europäische Schule München on kirjalikes seisukohtades seadnud kahtluse alla Euroopa Kohtu pädevuse eelotsuse küsimustele vastamiseks, osutades 1994. aasta konventsiooni rahvusvahelisele iseloomule. Kuigi kohtuistungil Europäische Schule München sellest vastuväitest põhjendatult loobus, väärib see küsimus, mis pealegi seostub avaliku huviga, siinkohal käsitlemist.

8. On tõsi, et ajal, mil loodi Euroopa koolid, mille ülesanne on Euroopa Liidu institutsioonide töötajate lastele ühtse hariduse andmine eelkoolist gümnaasiumiastmeni ( 4 ), kehtisid nende suhtes 12. aprillil 1957 Luksemburgis allkirjastatud Euroopa kooli põhikiri ( 5 ) ja Euroopa koolide 13. aprillil 1962. aasta asutamisprotokoll viitega Euroopa kooli põhikirjale ( 6 ), mis kujutasid endast kuut Euroopa Ühenduste loomisel osalenud liikmesriiki siduvaid akte, arvestusega et Euroopa Ühendused ühendusena nendega ei ühinenud.

9. Euroopa Kohus on 1957. aasta põhikirja valitsustevahelisest iseloomust tulenevalt järeldanud, et põhikirja sätete tõlgendamine ei kuulu tema pädevusse ei eelotsusetaotluste korral ega EÜ artiklis 226 ette nähtud menetluse raames, mis käsitleb liikmesriigile EÜ asutamislepingust tulenevate kohustuste rikkumise tuvastamist ( 7 ). Kuna mainitud kokkulepe on üksnes liikmesriikidevaheline akt, siis ei kuulu see ühenduse õigusesse ( 8 ).

10. 1957. aasta põhikiri ja Euroopa koolide asutamisprotokoll tunnistati kehtetuks ja asendati 1994. aasta konventsiooniga vastavalt viimati nimetatu artiklile 34.

11. Niisiis ei ole 1994. aasta konventsioon sõlmitud mitte ainult liikmesriikide vahel, vaid sellele on alla kirjutanud ka Euroopa Ühendused, kelle osalemist käsitleb nõukogu 17. juuni 1994. aasta otsus 94/557/EÜ, Euratom, millega volitatakse Euroopa Ühendust ja Euroopa Aatomienergiaühendust allkirjastama ja sõlmima Euroopa koolide põhikirja konventsiooni ( 9 ).

12. Seega kujutab see konventsioon endast Euroopa Liidu Nõukogu sõlmitud kokkulepet, mis praegust Euroopa Liitu silmas pidades tähendab, et see on liidu õiguskorra lahutamatuks osaks alates kokkuleppe jõustumisest, st 1. oktoobrist 2002. Järelikult on Euroopa Kohus pädev vastama 1994. aasta konventsiooni sätete tõlgendamist puudutavatele eelotsuse küsimustele ( 10 ).

13. Seda hinnangut ei kummuta ka kohtuotsus Miles jt ( 11 ), mis ei käsitle mitte seda, mis laadi aktiga on 1994. aasta konventsiooni näol liidu õiguskorda silmas pidades tegu, vaid küsimust, millena määratleda Euroopa koolide pretensioonide nõukogu võrrelduna ELTL artiklis 267 toodud „liikmesriigi kohtu” mõistega.

14. Lisan, et Euroopa Kohtu pädevus vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele 1994. aasta konventsiooni sätete tõlgendamise kohta, laieneb minu arvates ka nende sätete alusel vastu võetud aktidele, millele neis sätetes viidatakse, eeskätt mis puudutab nende kohaldamisala määratlemist. Õieti võimaldavad need aktid tõlgendada nende sätete täpset ulatust. Selliseid akte tuleb nende seotuse tõttu tingimata vaadelda koostoimes konventsiooniga, seega ei saa Euroopa Kohus jätta neid käsitlemata.

15. Nagu näitab mõttekäik, mis seondub eelotsuse küsimustele allpool antava vastusega, kuulub niisuguste aktide hulka antud juhul ka osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskiri, mis on laadilt üldakt, mille on vastu võtnud Euroopa koolide kuratoorium, mis on nende koolide peamine ühine kõrgeim otsustusorgan, mille koosseisu kuuluvad eeskätt liikmesriikide ja Euroopa Komisjoni esindajad ( 12 ). Pealegi oli eelotsusetaotluse esitanud kohus sellise lähenemise vajalikkusest täielikult teadlik, arvestades neljandas eelotsuse küsimuses toodud otsest viidet osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjadele seoses 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 tõlgendamisega.

16. Kuna minu arvates ei ole kahtlust, et Euroopa Kohus on pädev vastama eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele, tuleb nüüd uurida neid küsimusi, mis kõik oma sisult puudutavad seda, kas 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see välistab võimaluse, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kui Europäische Schule Müncheni asukohariigi kohtu pädevusse võiks kuuluda talle S. Oberto ja B. O'Leary esitatud hagide läbivaatamine ja seda põhjusel, et mainitud artikli kohaselt oleks need tulnud esitada läbivaatamiseks Euroopa koolide pretensioonide nõukogule.

B. 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõige 2 ja Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pädevuse ulatus

17. Kui 1957. aasta põhikirjas ei olnud ette nähtud konkreetset korda sellega hõlmatud isikute ja Euroopa koolide vaheliste vaidluste lahendamiseks, siis 1994. aasta konventsiooniga loodi pretensioonide nõukogu, millel on „rangelt piiritletud pädevus”, et „tagada piisav õiguskaitse [nende koolide] kuratooriumi ja haldusnõukogude otsuste eest”„õpetajatele ja teistele [nende koolide] põhikirjas käsitletud isikutele” ( 13 ).

18. Esimeses eelotsuse küsimuses on viidatud kahele isikutekategooriale, keda Euroopa koolid palkavad, nimelt õpetajatele ning haldus- ja abipersonalile.

19. Seoses Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pädevusega nähtub 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimesest lõigust, et kui ametkondlikul teel ei ole võimalik küsimust lahendada, siis sel nõukogul on esimese ja viimase instantsina „ainupädevus kõikides vaidlustes, mis käsitlevad [selle] konventsiooni kohaldamist kõikide selles käsitletud isikute suhtes, välja arvatud haldus- ja abipersonal, ja [pädevus kontrollida] kõikide kõnealuseid isikuid negatiivselt mõjutavate [1994. aasta] konventsioonil või selle alusel kehtestatud eeskirjadel põhinevate aktide seaduslikkust, mille kuratoorium või kooli haldusnõukogu on [...] volitusi täites vastu võtnud”.

20. Sellest sättest järeldub, et pretensioonide nõukogu ratione personae kohaldamisalasse kuuluvad vaidlused, mis puudutavad 1994. aasta konventsioonis käsitletud isikuid, välja arvatud haldus- ja abipersonal.

21. Siit tuleneb, et vaidlused, mille poolteks on ühelt poolt haldus- ja abipersonal ja teiselt poolt Euroopa koolid, kuuluvad nende koolide asukohariigi kohtute pädevusse.

22. Seda tõlgendust kinnitab esmalt 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõige 7, kus on öeldud, et „[m]uud vaidlused, milles [Euroopa] koolid osalevad”, st sellised vaidlused, mis ei kuulu Euroopa koolide pretensioonide nõukogu rangelt piiritletud ainupädevusse, „kuuluvad siseriiklikku pädevusse”.

23. Ühtlasi toetab seda tõlgendust Euroopa koolide haldus- ja abipersonali teenistuseeskirja artikkel 36, mille kuratoorium kiitis heaks 17.–18. aprillil 2007 Lissabonis, ja mis näeb ette, et niisuguste vaidluste lahendamine, kuhu on kaasatud Euroopa kooli haldus- ja abipersonal ning mis puudutavad mõne sellise nende huve rikkuva otsuse seaduslikkust, mis on võetud kõnesoleva personali suhtes kehtiva teenistuseeskirja alusel, kuulub ainult selliste kohtute pädevusse ( 14 ).

24. Seevastu 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimeses lõigus öeldu kohaselt kuuluvad Euroopa koolide õpetajaid puudutavad vaidlused Euroopa koolide pretensioonide nõukogu ainupädevusse.

25. Siiski ei ole selline konstateering piisav, et vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud probleemidele seoses vaidlustega, mille poolteks on ühelt poolt Euroopa kool ja teiselt poolt selle koolis osalise tööajaga töötavad õpetajad.

26. Esiteks nähtub 1994. aasta konventsiooni sätetest, et selles konventsioonis viidatud „õpetajate” või „õpetajaskonna” kategooria ei hõlma stricto sensu osalise tööajaga töötavaid õpetajaid.

27. Õigupoolest nähtub 1994. aasta konventsiooni artikli 3 lõikest 2, et õpetust annavad õpetajad, kelle liikmesriigid on lähetanud või määranud ja kes Euroopa koolidesse määramise või lähetamise ajaks säilitavad tingimusteta oma liikmesriigi haridussüsteemist tulenevad õigused edutamisele ja pensionile, mis on tagatud siseriiklike eeskirjadega selle konventsiooni artikli 12 lõike 4 punkti a tähenduses ( 15 ).

28. Lisaks teeb 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 teine lõik vahet „õpetajate teenistust korraldavatel dokumentidel”, mille vastavalt selle konventsiooni artikli 12 lõikele 1 võtab vastu kuratoorium ( 16 ), ja „osalise tööajaga töötavate õpetajate teenistustingimustel”.

29. Seega ei kuulu osalise tööajaga töötavad õpetajad 1994. aasta konventsiooni sätete tähenduses ei kooli „haldus- ja abipersonali” ega „õpetajate” kategooriasse.

30. Minu arvates on korrektsem käsitleda neid 1994. aasta konventsioonis käsitletud „muude isikute” kategooriana, kelle puhul kuuluvad vaidlused, mille üks pool on Euroopa kool, põhimõtteliselt pretensioonide nõukogu pädevusse vastavalt kõnesoleva konventsiooni artikli 27 lõike 2 esimesele lõigule.

31. Siiski on teise asjaoluna oluline meenutada, et 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 teine lõik viitab pretensioonide nõukogu menetlustega „seotud tingimus[te] ja üksikasjalik[e] eeskirjad[e]” osas nimelt „osalise tööajaga töötavate õpetajate teenistustingimustele”.

32. Osalise tööajaga töötavate õpetajate teenistustingimused on ära toodud kuratooriumi poolt vastu võetud osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjades, mis reguleerib ka põhikohtuasjas käsitletavaid B. O'Leary ja S. Oberto töösuhteid Europäische Schule Müncheniga.

33. Nendest personalieeskirjadest nähtub, et osalise tööajaga töötavad õpetajad võetakse tööle juhul, kui seda tingib teatud olukordadest tulenev ajutine vajadus ning nende vastavad lepingud sõlmitakse üheks aastaks ( 17 ).

34. Pealegi, samal ajal kui osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artikkel 3.2 täpsustab, et „direktori palgatud õpetajate suhtes” kehtivad paljud Euroopa koolide lähetatud töötajate personalieeskirjade sätted, sh artikkel 80, mis reguleerib menetlust Euroopa koolide pretensioonide nõukogus, on selle artiklis 3.4, mis kannab pealkirja „Kooli asukohariigi õigus”, öeldud, et „[i]lma et see piiraks eeltoodud sätete kohaldamist, kohaldatakse osalise tööajaga töötavate õpetajate [...] teenistustingimuste ja lepingu ülesütlemise tingimuste suhtes asjaomase kooli asukohariigi õigust töötingimuste, töösuhete, sotsiaalkindlustuse ja maksuõiguse valdkonnas. Vaidluste lahendamiseks on pädevad asjaomase kooli asukohariigi kohtud”.

35. Võttes aluseks 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 2 teises lõigus toodud viite tingimustele ja üksikasjalikele eeskirjadele, mis tuleb kehtestada osalise tööajaga töötavate õpetajate teenistustingimustes, näeb osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artikkel 3.4 seega ette, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pädevuse ulatus ja tema kasutatav menetlus hõlmab vaidlusi, mille poolteks on ühelt poolt osalise tööajaga töötav õpetaja ja teiselt poolt Euroopa kool, – kuid millises ulatuses, see tuleb kindlaks teha.

36. Europäische Schule München viitab oma kirjalikes seisukohtades pretensioonide nõukogu 21. augusti 2012. aasta otsusele vaidluses nr 12/12, ning leiab sisuliselt, et vastavalt osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artiklile 3.2 on Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pädev läbi vaatama kõiki tööga seotud vaidlusi, mille poolteks on ühelt poolt osalise tööajaga töötav õpetaja ja teiselt poolt Euroopa kool.

37. Kuigi on ilmselge, et selle pretensioonide nõukogu hinnangud ei ole Euroopa Kohtule siduvad, näib mulle, et järeldus, mille Europäische Schule München tuletab vaidluses 12/12 tehtud otsusest, peaks kahel põhjusel olema tunduvalt mitmetahulisem.

38. Esiteks tuleb täpsustada, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pidi selles vaidluses võtma seisukoha, kas Europäische Schule Müncheni direktori otsus, millega ta keeldus maksmast ühele osalise tööajaga töötavale õpetajale ületunnitöö tasu valvetundide osas, oli seaduslik. Nimetatud pretensioonide nõukogu jättis kaebuse rahuldamata, tunnistades selle vastuvõetamatuks peamiselt sel põhjusel, et enne kaebuse esitamist ei olnud läbitud personalieeskirjades ette nähtud vaidluste lahendamise eelnevat korda ( 18 ). Seega, nagu nähtub nii vaidluse esemest kui ka pretensioonide nõukogu otsuses toodud asja põhisisu käsitlevatest põhjendustest, puudutas see vaidlus osalise tööajaga töötavate õpetajate töö tasustamise tingimusi, mitte „teenistustingimusi ja lepingu ülesütlemise tingimusi” osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artikli 3.4 tähenduses.

39. Teiseks on selge, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pidi enne kaebuse vastuvõetamatuks tunnistamist siiski asuma seisukohale, et ta on pädev seda kaebust läbi vaatama, arvestades osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artiklis 3.2 toodud viidet lähetatud töötajate personalieeskirjade artiklile 80, kuna artikkel 3.2 „on privilegeeritud [osalise tööajaga töötavate õpetajate] personalieeskirjade artikli 3.4 suhtes, kus on ette nähtud asukohariigi õiguse kohaldamine, ning antud asjas on pädev Arbeitsgericht München, kuid „ilma et see piiraks eeltoodud sätete kohaldamist”, seega teise võimalusena” ( 19 ). Siiski, sõltumata pretensioonide nõukogu otsuses märgitust nähtub osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artiklist 3.4 selgelt – ning ma osutasin sellele ka käesoleva ettepaneku punktis 34 –, et sõnastus „[i]lma et see piiraks eeltoodud sätete kohaldamist”, millega algab selle artikli esimene lõik, ei ole kuidagi seotud selle artikli teise lõiguga, mis käsitleb asukohariigi pädevust „vaidluste lahendamiseks”.

40. Kokkuvõttes, osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artiklis 3.4 esimeses lõigus märgitud „[i]lma et see piiraks eeltoodud sätete kohaldamist”, puudutab üksnes „osalise tööajaga töötavate õpetajate [...] teenistustingimusi ja lepingu ülesütlemise tingimusi” ning seega tuleks seda mõista nii, et see viitab üksnes neile sisulistele, mitte aga menetluslikele tingimustele, mis on ette nähtud osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade muude sätetega.

41. Selline lähenemisviis näib mulle olevat kooskõlas 1994. aasta konventsiooni eesmärgiga – millele ma juba viitasin –, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pädevus peaks olema täpselt piiritletud, ilma et see piiritlemine avaldaks ülemäärast mõju koolide asukohariigi kohtute kõrvalpädevusele, mis nähtub konventsiooni artikli 27 lõikest 7.

42. Selles osas – ning et kaotada igasugune ambivalentsus –, on ilmselge, et kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades ei saa toetada ka Europäische Schule Müncheni toodud üldise iseloomuga argumenti, et kuna Euroopa koolide puhul on tegemist rahvusvahelise organisatsiooniga, on neil siseriikliku kohtusüsteemi suhtes kohtulik puutumatus ( 20 ).

43. Nimelt on nii 1994. aasta konventsioon kui selle alusel vastu võetud aktid piisavaks tõenduseks, et konventsiooniosalised on soovinud tagada, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu ja Euroopa koolide asukohariigi kohtute vaheline pädevuse jaotus oleks tasakaalustatud, mitte aga anda neile koolidele siseriikliku kohtusüsteemi suhtes täielikku puutumatust, sh tööga seotud vaidlustes, ning seda nii Euroopa koolide põhifunktsiooni täitva ehk õppetööd läbi viiva personali osas kui ka seoses töötajatega, kes osalevad selles üksnes täiendaval või kaudsel moel.

44. Minu arvates järeldub siit see, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu pädevus katab vaidlusi, mille pooleks on Euroopa koolis osalise tööajaga töötav õpetaja, välja arvatud – esiteks – vaidlused, mis puudutavad nende teenistustingimusi ja lepingu ülesütlemise tingimusi, mis tuleneb 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 7 teise lõigu ja osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artikli 3.4 koostoimest, ning – teiseks – muud vaidlused, mille pooleks need koolid on, eeskätt mis puudutab tsiviil- ja kriminaalvastutust 1994. aasta konventsiooni artikli 27 lõike 7 mõttes.

45. Kuivõrd käesoleval juhul puudutavad põhikohtuasja vaidlused üheaastaste lepingute järjestikust kasutamist ( 21 ), seega üht olulist komponenti osalise tööajaga töötavate õpetajate teenistustingimustest, kuuluvad need järelikult Europäische Schule Müncheni asukohariigi kohtute pädevusse, nagu tuleneb osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artiklist 3.4

46. Euroopa koolide asukohariigi kohtute sellekohase pädevuse tunnustamine näib mulle seda enam õige ja põhjendatud, et ühtlasi võimaldab see tagada osalise tööajaga töötavate õpetajate õiguste asjakohase kaitse materiaalõiguse seisukohast küsimustes, mis puudutavad nende teenistus- ja lepingu ülesütlemise tingimusi, kuna selline kaitse ei ole vaatamata asjaolule, et osalise tööajaga töötavaid õpetajaid käsitatakse seisundi poolest töötajatena, 1994. aasta konventsiooniga ette nähtud vaidluste lahendamise korra raames tagatud viisil, mis ei jätaks vähimatki kahtlust.

47. Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et liikmesriigi kodanik, kes töötab rahvusvahelises organisatsioonis mõnes teises liikmesriigis, ei lakka olemast „töötaja” ELTL artikli 45 tähenduses ( 22 ). Selle seisundi tunnustamine ja säilitamine on seda olulisemad olukorras, kus kõnesolevate töötajate, kelle näitena võib tuua Euroopa koolidesse tööle võetud osalise tööajaga õpetajad, suhtes kuuluvad suures osas kohaldamisele vastava rahvusvahelise organisatsiooni asukohariigi õigusnormid tööhõive, töötingimuste, sotsiaalkindlustuse ja töötasu maksustamise valdkonnas.

48. Samuti on oluline rõhutada, et S. Oberto ja B. O'Leary, kes mõlemad esitasid hagi Europäische Schule Müncheni asukohariigi kohtusse, taotlesid sellega sisuliselt õiguskaitset, mis on ete nähtud Saksa seaduses, millega võeti üle nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ direktiiv (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) ( 23 ), eeskätt selle direktiivi lisas oleva, 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edapidi „raamkokkulepe”) klausli 5 punkt 1.

49. Selle klausli eesmärk on rakendada ühte selle raamkokkuleppega taotletavatest eesmärkidest ehk reguleerida järjestikuste tähtajaliste töölepingute või ‑suhete kasutamist, mida käsitatakse töötajate kahjuks toimuva kuritarvitamise võimaliku allikana, kehtestades selleks teatava arvu minimaalseid kaitsesätteid, mille eesmärk on vältida töötajate olukorra ebakindlaks muutumist ( 24 ).

50. Niisiis paneb direktiiv 1999/70 liikmesriikidele kohustuse kehtestada järjestikuste tähtajaliste töölepingute või ‑suhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks tõhusalt ja siduvalt vähemalt üks kolmest raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 alapunktides a‑c loetletud meetmetest, mis puudutavad vastavalt objektiivseid alused, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete pikendamist, nende järjestikuste töölepingute või ‑suhete maksimaalset kogukestust ja lepingute pikendamiste arvu ( 25 ).

51. Direktiivi 1999/70 artikli 2 esimene lõik näeb ette, et liikmesriigid peavad suutma „igal ajal” tagada selles direktiivis ette nähtud tulemuste saavutamise.

52. Pealegi on liidu kohus asunud seisukohale, et direktiiviga 1999/70 rakendatava raamkokkuleppe klausli 5 punkt 1 on õiguste kuritarvitamise keelu põhimõtte – mis on üks õiguse üldpõhimõtetest – konkreetne väljendus, nii et liidu institutsioonide suhetes tähtajaliselt tööle võetud teenistujatega tuleb nende teenistujate suhtes kehtivaid eeskirju niivõrd, kui see on võimalik, tõlgendada viisil, mis on kooskõlas raamkokkuleppe eesmärkide ja miinimumnõuete ning lõppastmes õiguste kuritarvitamise keelu põhimõttega ( 26 ).

53. Seega peab tähtajaliselt tööle võetud töötajatel nii juhul, kui nende tööandjaks on mõne liikmesriigi tööandja, kui ka juhul, kui neid on tööle võtnud liidu institutsioonid, olema võimalik tugineda miinimumnõuete baaskogumile, mis on ette nähtud direktiiviga 1999/70 rakendatava raamkokkuleppe klausli 5 punktis 1 või tulenevad õiguse kuritarvitamise keelu põhimõttest, mida see klausel konkreetselt väljendab.

54. Liikmesriigid ja liit, kes, tuletan meelde, on ainukesed 1994. aasta konventsiooni osapooled, ei ole saanud omavahel 1994. aasta konventsiooni sõlmides õiguspäraselt välistada enda kohustust tagada liidu töötajatele mainitud miinimumnõuete baaskogumist tulenevat kaitse, samas kui – veelgi enam – niisuguste töötajate suhtes – nagu Euroopa koolides osalise tööajaga töötavate õpetajate suhteski – kuuluvad suures osas kohaldamisele nende koolide asukohariigi õigusnormid.

55. Pealegi, komisjon ei eitanud kohtuistungil asjaolu, direktiiviga 1999/70 rakendatava raamkokkuleppe klausli 5 punktis 1 toodud miinimumnõuded kuuluvad kohaldamisele Euroopa kooli ja osalise tööajaga töötava õpetaja vahelises töösuhtes, vaid piirdus sisuliselt üksnes väitega, et osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirju, mis on vastu võetud 1994. aasta konventsiooni alusel, ei ole ajakohastatud vastavalt õiguse sellisele arengule, mis nähtub raamkokkuleppe klausli 5 punktist 1, mis on õiguse kuritarvitamise keelu põhimõtte konkreetne väljendus.

56. Seega tuleb 1994. aasta konventsiooni kui liidu õigusakti tõlgendamisel arvestada õiguse kuritarvitamise keelu üldpõhimõtet, mida liidu piires sõlmitud töösuhete valdkonnas väljendab konkreetselt direktiiviga 1999/70 rakendatud raamkokkuleppe klausli 5 punkt 1, mille kohaselt on nõutav minimaalsete meetmete kehtestamine järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest tulenevate kuritarvitamiste vältimiseks.

57. Sellegipoolest tuleb nentida, et 1994. aasta konventsiooni sätetega ei ole tagatud, et sellisele liidu õigusest tulenevate minimaalsete meetmete baaskogumile oleks võimalik tulemuslikult – ja kahtlusteta selle teostatavuses – tugineda vaidluste lahendamise organis, mille see konventsioon ette näeb, ja seda vaatamata asjaolule, et Euroopa koolides osalise tööajaga töötavad õpetajad on seisundilt „töötajad” ELTL artikli 45 mõttes.

58. Õigupoolest, tulenevalt 1994. aasta konventsiooniga loodud koostöömehhanismi sui generis laadist ja rahvusvahelise organisatsiooni organi staatusest ( 27 ), on Euroopa koolide pretensioonide nõukogu juba varem võtnud seisukoha, et sellised rahvusvahelised kokkulepped, sh liidu õigus, mille osapooleks Euroopa koolid ise ei ole, ei ole nende suhtes iseenesest õiguslikult siduvad ( 28 ).

59. Asjaomane pretensioonide nõukogu on tõepoolest valmis möönma, et Euroopa koolide organite otsuste ja toimingute puhul „saab” lisaks nende organite suhtes nende endi tasandil kehtivatele õigusnormidele tugineda põhiõigustele – ja samuti üldpõhimõtetele –, millele kõnesolevates rahvusvahelistes õigusaktides on viidatud ning mis on leidnud üldist tunnustamist nii liidu kui liikmesriikide õiguskorras ( 29 ).

60. Siiski on tõsi, et kaalutlusruum, mida Euroopa koolide pretensioonide nõukogu kasutab eelkõige liidu õigusest tulenevate eeskirjade ja põhimõtete väljaselgitamise raames ja mis üksnes võivad olla aluseks Euroopa koolide toimingute ja otsuste seaduslikkuse kontrollimisel, ei anna kindlust selles, et töötajate puhul – kelle näitena võib tuua osalise tööajaga töötavad õpetajad –, kelle suhtes kehtivad suures osas Euroopa koolide asukohaliikmesriigi tööhõive-, sotsiaalkindlustuse ja maksuõiguse valdkonna õigusnormid, oleks tagatud kinnipidamine õiguse kuritarvitamise keelu põhimõttest, mis on liidu piires sõlmitud töösuhete valdkonnas leidnud konkreetse väljenduse direktiiviga 1999/70 rakendatud raamkokkuleppe klausli 5 punktis 1 ette nähtud miinimumnõuete baaskogumis, ning mida liikmesriik peab „igal ajal” tagama.

61. Selline kaalutlusruum näib mulle seda murettekitavam, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu tegutseb esimese ja lõpliku instantsina ning tal ei ole võimalust pöörduda ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtusse eelotsusetaotlusega, nagu nähtub kohtuotsusest Miles jt ( 30 ).

62. See, et 1994. aasta konventsiooniga loodi Euroopa koolide pretensioonide nõukogu, et tagada selles konventsioonis osutatud isikutele teataval tasemel õiguskaitse vaidluste lahendamisel, ei garanteeri ilmselgelt seda, et need isikud saaksid – materiaalõiguse seisukohast – tulemuslikult ja igasuguse kõhklusteta tugineda direktiiviga 1999/70 rakendatud raamkokkuleppe klausli 5 punktis 1 ette nähtud miinimumnõuetele, mis väljendavad konkreetselt üht õiguse üldpõhimõtet, mis seob kõiki 1994. aasta konventsiooni osapooli, ja mida, ma leian, ei ole konventsiooniga loodud organitel õigus eirata.

63. Seega ei ole niisugune kunagi loodud menetluslik võimalus minu arvates piisav ( 31 ). Lisaks on vaja, et selline võimalus suudaks tagada, et õigustele, mis on antud 1994. aasta konventsiooniga hõlmatud isikutele, – käesoleval juhul õigustele, mis tulenevad liidu õigusnormidest, mis käsitlevad võimalusi ennetada õiguse kuritarvitamisi, mis võivad tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamisest – saaks selle konventsiooniga loodud vaidluste lahendamise organis tulemuslikult tugineda ( 32 ).

64. Kuna võimalus selles organis neile õigustele tugineda, nagu just äsja nägime, ei ole tagatud viisil, mis ei jätaks kahtlusi, siis olen seisukohal, et kuni 1994. aasta konventsiooniga ette nähtud vaidluste lahendamise korda selliste muudatuste tegemiseni, mis eelkõige annavad Euroopa koolide pretensioonide nõukogule võimaluse esitada Euroopa Kohtule liidu õiguse tõlgendamise kohta küsimusi ( 33 ), on käesoleval juhul õigustatud, et kontroll osalise tööajaga töötavate õpetajate õiguste järgimise üle suhetes Euroopa koolidega selles osas, mis puudutab nende teenistus- ja lepingu ülesütlemise tingimusi, kuuluks nende koolide asukohaliikmesriikide kohtute pädevusse.

65. Vastupidine lahendus annaks tulemuseks selle, et siseriiklike kohtute pädevuse alt välistataks vaidlused, mis puudutavalt objektiivselt – vähemalt osaliselt – liidu õiguse kohaldamist ja tõlgendamist, samal ajal kui 1994. aasta konventsiooniga loodud vaidluste lahendamise organ vähemalt praegu liidu kohtusüsteemi ei kuulu. Seega, analoogselt põhjendustega, mis on toodud Euroopa Kohtu arvamuses patendivaidluste lahendamise ühtset korda käsitleva kokkuleppe projekti kohta ( 34 ), näib selline lahendus mulle liidu esmase õigusega kokkusobimatu.

66. Seetõttu leian, et nii 1994. aasta konventsiooni artikli 27 sõnastus, kui lugeda seda koostoimes osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjadega, kui ka kontekst ja ideed, mida arvestades neid akte tuleb tõlgendada, toetavad lahendust, et vaidlused osalise tööajaga töötavate õpetajate teenistustingimuste ja töölepingu ülesütlemise tingimuste üle peaksid kuuluma Euroopa koolide asukohaliikmesriikide kohtute pädevusse.

67. Vastupidi sellele, mida Europäische Schule München väitis Euroopa Kohtus toimunud kohtuistungil, ei too niisugune Euroopa koolide asukohaliikmesriikide kohtute pädevuse tunnustamine mitte kuidagi kaasa seda, et osalise tööajaga töötavate õpetajate suhtes kohaldataks erinevat regulatsiooni. Õigupoolest, lisaks asjaolule, et – nagu nii Europäische Schule München kui Euroopa Komisjon kohtuistungil möönsid –, juba praegu ei sõlmi teatavad Euroopa koolid osalise tööajaga õpetajatega ainult ühe aasta pikkuseid lepinguid ning et seega ei ole neile kohaldatavad töölevõtmise eeskirjad täielikult ühetaolised, kujutavad direktiiviga 1999/70 rakendatud raamkokkuleppe klausli 5 punktis 1 ette nähtud miinimumnõuded, mis on konkreetseks väljenduseks õiguse kuritarvitamise keelu põhimõttele ja mille järgimise tagamine on liikmesriikide kohtute ülesanne, endast ühisosa kõigi liikmesriikide jaoks, sh eelkõige neile, kelle territooriumil vastavalt 1994. aasta konventsioonile tegutsevad Euroopa koolid.

68. Lõpuks pean oluliseks veel kord rõhutada, et mõttekäiku, mille ma käesolevas ettepanekus Euroopa Kohtule välja pakun, ei tule tõlgendada sellisena, nagu seaks see kahtluse alla kohtuliku puutumatuse, millele rahvusvahelised organisatsioonid vastavalt oma asutamisdokumentidele tugineda saavad.

69. Vastupidi, minu pakutav lähenemisviis põhineb nii asjaolul, et Euroopa koolidel on liikmesriikide ja liidu institutsioonidega vägagi tihedad ja funktsionaalsed suhted, millele ma korduvalt viitasin, kui ka tõsiasjal, et 1994. aasta konventsiooni algsest ülesehitusest ja selle alusel võetud aktidest nähtub eeskätt, et siseriiklikel kohtutel on kõrvalpädevus lahendada vaidlusi, mille poolteks on ühelt poolt selles konventsioonis osundatud isikud ja teiselt poolt Euroopa koolid, v.a juhul kui pädevus vaidluste lahendamiseks on otsesõnu antud Euroopa koolide pretensioonide nõukogule.

III. Ettepanek

70. Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesarbeitsgericht'i esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: Liikmesriikide ja Euroopa Ühenduste vahel 21. juunil 1994 Luksemburgis sõlmitud Euroopa koolide põhikirja konventsiooni artikli 27 lõiget 2 ja lõiget 7 tuleb tõlgendada nii, et need annavad Euroopa koolide asukohariikide kohtutele pädevuse lahendada vaidlusi, mille poolteks on ühelt poolt Euroopa kool ja teiselt poolt koolis osalise tööajaga töötav õpetaja ning mis puudutavad selliste õpetajate teenistus- ja lepingu ülesütlemise tingimusi selles tähenduses, nagu neid on mõistetud personalieeskirjades, mis kehtivad Euroopa koolide osalise tööajaga töötavate õpetajate töölevõtmise suhtes vahemikus 1. septembrist 1994 kuni 31. augustini 2011 ning mille on heaks kiitnud nende koolide kuratoorium.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) EÜT L 212, lk 3; ELT eriväljaanne 16/01, lk 16. Konventsioon jõustus 1. oktoobril 2002.

( 3 ) Ref.: 2011-06-D-24-fr-1.

( 4 ) Vt 1994. aasta konventsiooni artiklid 1 ja 3. Euroopa koole, mille suhtes see põhikiri kehtib, on hetkel 14 kokku ligi 23000 õpilasega ning lõpetamisel annavad need koolid Euroopa (gümnaasiumiastme) bakalaureusekraadi. Nendest koolidest viis asuvad Belgias, kolm Saksamaal (sh Müncheni Euroopa kool), kaks Luksemburgis, üks Hispaanias, üks Itaalias, üks Madalmaades ja üks Ühendkuningriigis. Et reageerida liidu asutuste ja muude sarnaste struktuuride kohalolule teistes liikmesriikides, otsustas Euroopa koolide kuratoorium, et aastast 2005 teatud arvu n-ö akrediteeritud Euroopa koole, tuntud ka II tüüpi koolidena, mis samuti annavad 14 Euroopa koolis omandatavaga võrdväärset haridust ning kus väljastatav diplom on samuti Euroopa bakalaureusekraadi tõendav tunnistus. Neid akrediteeritud Euroopa koole, mida praegu on kokku üheksa (kaks Prantsusmaal, üks Saksamaal, üks Soomes, üks Kreekas, üks Iirimaal, üks Itaalias, üks Madalmaades ja üks Ühendkuningriigis), ei ole 1994. aasta konventsiooni I lisas siiski loetletud.

( 5 ) Recueil des traités des Nations unies, 443. kd, lk 129.

( 6 ) Recueil des traités des Nations unies, 752. kd, lk 267.

( 7 ) Vt vastavalt kohtuotsus Hurd (44/84, EU:C:1986:2, punktid 20–22) ja kohtuotsus komisjon vs Belgia (C‑132/09, EU:C:2010:562, punkt 45).

( 8 ) Vt eeskätt kohtuotsus komisjon vs Belgia (EU:C:2010:562, punkt 44). Lisaks on oluline märkida, et Euroopa Ühendused ei olnud ennast mitte mingil moel tunnistanud seotuks kohustustega, mis tulenesid liikmesriikidele 1957. aasta konventsiooniga loodud organitest ning konventsioon ei sisaldanud ühtki sätet, mis viitaks Euroopa Kohtu pädevusele.

( 9 ) EÜT L 212, lk 1; ELT eriväljaanne 16/01, lk 14.

( 10 ) Vt eeskätt analoogia alusel kohtuotsus Bogiatzi (C‑301/08, EU:C:2009:649, punkt 23) ja kohtuotsus Air Transport Association of America jt (C‑366/10, EU:C:2011:864, punkt 73). 1994. aasta konventsiooni kohta vt minu ettepanek kohtuasjas komisjon vs Belgia (C‑132/09, EU:C:2010:342, punkt 46).

( 11 ) C‑169/09, EU:C:2011:388.

( 12 ) Vt 1994. aasta konventsiooni artiklid 8 ja 10.

( 13 ) Vt 1994. aasta konventsiooni preambuli põhjendus 4.

( 14 ) Ref.: 2007-D-153-fr-6, lk 18.

( 15 ) Vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs Ühendkuningriik (C‑545/09, EU:C:2012:52, punktid 41 ja 48). Varem oli Euroopa koolide pretensioonide nõukogu määratlenud ühe Brüsseli II Euroopa koolis osalise tööajaga töötava õpetajaga sõlmitud üheaastaseid järjestikuseid lepinguid töösuhtena „eraõiguse alusel, mis on eraldiseisev Euroopa koolidesse lähetatud personali töösuhetest”, lähtudes eeldusest, et viimati mainitud õpetajate kategooria on – erinevalt osalise tööajaga töötavatest õpetajatest – suunatud liikmesriikide ametiasutuste kaudu: vt pretensioonide nõukogu 22. juuni 2001. aasta otsus, kaebuse nr 01/001 kohta, lk 7. See otsus, nagu ka muud pretensioonide nõukogu otsused, on kättesaadaval selle nõukogu kodulehel: http://schola-europaea.eu/cree/.

( 16 ) Vt Euroopa koolide lähetatud töötajate personalieeskirjad, mida kuratoorium on viimati muutnud 5. detsembril 2013, Ref.: 2011-04-D-14-fr-3.

( 17 ) Vt vastavalt osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artikkel 1.2, artikli 2 punkt a ja artikkel 1.3. Europäische Schule München täpsustas kirjalikes seisukohtades siiski, et osalise tööajaga töötavad õpetajad moodustavad peaaegu 40% nende kooli töötajaskonnast. Lisaks nähtub ühest Euroopa koolide peasekretäri aktist koolisüsteemi reformi kohta, mille kuratoorium kiitis heaks 23. aprillil 2009 (Ref.: 2009-D-353-fr-4, lk 5), et vajadus osalise tööajaga töötavate õpetajate järele on paratamatult suur, neid on ligikaudu 25% õpetajaskonnast ning nende osakaalu ei saa vähendada.

( 18 ) 21. augusti 2012. aasta otsuse punkti 9 alapunkt b. Pretensioonide nõukogu leidis, et – teise võimalusena – tuli kaebus igal juhul jätta rahuldamata põhjendamatuse tõttu esiteks seetõttu, et valvetunde tuleb käsitada sellise „muu tegevusena” õpetajatöö kõrval, mille osas ei ole täiendava töötasu maksmist ette nähtud.

( 19 ) Eespool viidatud otsuse punkti 9 alapunkt a.

( 20 ) Vt seda puudutava hiljutise käsitlusena eeskätt Orzan, M. F, „Le immunità ed i privilegi delle organizzazioni internazionali”, Del Vecchio A. (a cura di), Diritto delle Organizzazioni Internazionali, Edizioni Scientifiche Italiane, 2012, lk 243.

( 21 ) Tuletan igaks juhuks meelde, et osalise tööajaga töötavate õpetajate personalieeskirjade artikkel 1.3 näeb ette, et töölepingud sõlmitakse „üheaastase tähtajaga”.

( 22 ) Vt eeskätt kohutotsus Gardella (C‑233/12, EU:C:2013:449, punktid 25 ja 26), mis puudutab ühte Euroopa Patendiameti töötajat.

( 23 ) EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368.

( 24 ) Vt eeskätt kohtuotsus Márquez Samohano (C‑190/13, EU:C:2014:146, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 25 ) Vt eeskätt kohtuotsus Márquez Samohano (C‑190/13, EU:C:2014:146, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 26 ) Vt eeskätt kohtuotsus Adjemian jt vs komisjon (T‑325/09 P, EU:T:2011:506, punktid 57 ja 62), ning määrus Christoph jt vs komisjon (F‑63/08, EU:F:2013:36, punkt 75). Tuletan meelde, et Euroopa Kohus on 5. juuli 2007. aasta kohtuotsuses Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, punkt 38) sõnaselgelt nentinud, et õiguse kuritarvitamise keeld kujutab endast liidu õiguse üldpõhimõtet.

( 27 ) Vt selle kohta kohtuotsus Miles jt (EU:C:2011:388, punktid 39 ja 42).

( 28 ) Vt eeskätt pretensioonide nõukogu 30. juuli 2007. aasta otsus vaidluses 07/14, punkt 18; pretensioonide nõukogu 15. oktoobri 2009. aasta otsus vaidluses 09/35, punkt 12.

( 29 ) Vt pretensioonide nõukogu 28. augusti 2012. aasta otsus vaidluses 12/35, punkt 11.

( 30 ) Kohtuotsus Miles jt (EU:C:2011:388, punkt 46). Selle kohta tuleb märkida, et Euroopa koolide pretensioonide nõukogu esimees on 2013. aasta tegevusaruandes (Ref.: 2014-02-D-16-fr-2, 11.–12.märts 2014, lk 11), viidates ja tuginedes Euroopa kohtu „ettepanekule” kohtuotsuses Miles jt (EU:C:2011:388, punkt 45), mille kohaselt peavad osapooled arendama 1994. aasta konventsiooniga loodud õiguskaitse süsteemi, leiab, et niisugune areng võimaldab „tulemuslikult tagada konventsioonis mainitud isikute õigused”, et „tagada neile kui õigussubjektidele õiguskaitse, mis on samaväärne igale Euroopa Liidu kodanikule tagatud kaitsega”.

( 31 ) Teatavas mõttes võib see olla piisav, kui arvestada 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga (EIÕK) ette nähtud tsiviil- ja menetlusõigusi, mis puudutab üldiselt võetuna organisatsioonisiseseid vaidluste lahendamise teid, mis on loodud niisuguste rahvusvaheliste organisatsioonide raames, kel ei ole sellist tihedat seost liikmesriikide ja liidu institutsioonidega nagu Euroopa koolidel: vt selle kohta eeskätt Euroopa Inimõiguste Kohtu 19. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Waite ja Kennedy vs. Saksamaa, nr 26083/94, CEDH 1999‑I, p 67–73; 5. märtsi 2013. aasta otsus Chapman vs. Belgia, nr 39619/06, p 48–54.

( 32 ) Tuleb märkida, et ka kõrvuti EIÕK artiklis 6 ette nähtud kohtusse pöördumise õigusega on teatud liikmesriikides töösuhete valdkonna vaidluse jaoks kasutusel vägagi tulemuslik kord, mis on loodud rahvusvaheliste organisatsioonide raames, mille puudumisel kuuluks niisuguste vaidluste lahendamine vastavate siseriiklike kohtute pädevusse vastavalt kohtualluvusele: vt selle kohta eespool joonealuses märkuses 20 viidatud M. F. Orzani toodud näited, p 260 ja 265.

( 33 ) Eespool joonealuses märkuses 30 viidatud 2013. aasta tegevusaruandes on Euroopa koolide pretensioonide nõukogu esimees märkinud, et ta juhib hetkel töörühma, mille ülesanne on esitada Euroopa koolide kuratooriumi peasekretärile ettepanek, mis puudutab „võimalusi tõhustada õiguskaitset Euroopa koolide süsteemis”. Euroopa Kohus on üldjoontes nõustunud, et kolmandate riikidega sõlmitud rahvusvaheline leping võib anda talle õiguspäraselt uusi õigusemõistmise pädevusi, tingimusel et sellise pädevuse andmine ei moonuta Euroopa Kohtu rolli sellisena, nagu see on ette nähtud EL ja ELTL lepingutes: vt eeskätt arvamus 1/09 (EU:C:2011:123, punkt 75). Seda enam peab selline võimalus kehtima juhtudel, mil rahvusvahelise kokkuleppe sõlmijateks on olnud üksnes liikmesriigid ja liit.

( 34 ) Arvamus 1/09 (EU:C:2011:123, punktid 80–82).