KOHTUJURISTI ETTEPANEK

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE,

esitatud 6. juunil 2019 ( 1 )

Kohtuasi C‑302/18

X

versus

Belgische Staat

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (välismaalastega seotud kohtuvaidlusi lahendav kohus, Belgia))

Eelotsusetaotlus – Sisserändepoliitika – Pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatus – Pikaajalise elaniku staatuse saamine – Stabiilse, korrapärase ja piisava sissetuleku omamise tingimus – Enda sissetulek – Sissetuleku päritolu – Kolmandalt isikult pärinev sissetulek – Ülalpidamiskohustus – Direktiiv 2003/109/EÜ – Artikli 5 lõike 1 punkt a

I. Sissejuhatus

1. Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (välismaalastega seotud kohtuvaidlusi lahendav kohus, Belgia), käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ (pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta) artikli 5 lõike 1 punkti a ( 2 ).

2. Direktiivi 2003/109 eesmärk on ennekõike määrata kindlaks tingimused, mille kohaselt liikmesriik võib tema territooriumil seaduslikult elavale kolmanda riigi kodanikule anda pikaajalise elaniku staatuse või selle staatuse tühistada, ja kõik selle staatusega kaasnevad õigused ( 3 ). Üks tingimus nõutud staatuse saamiseks on selle direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti a kohaselt kolmanda riigi kodaniku suutlikkus tõendada, et tal on iseenda ja oma ülalpeetavate pereliikmete jaoks stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada.

3. Käesolev eelotsusetaotlus esitati X-i ja Belgia riigi vahelises kohtuvaidluses pikaajalise elaniku staatuse saamise taotluse tagasilükkamise üle põhjendusel, et X-il ei ole enda sissetulekut ja ta ei vasta seetõttu direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimusele sissetuleku kohta.

4. Selles olukorras esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule küsimuse, kas vaadeldaval juhul hõlmab direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimus stabiilse, korrapärase ja piisava sissetuleku kohta üksnes kolmanda riigi kodaniku enda sissetulekut või hõlmab see päritolust sõltumata ka sissetulekut, mis on antud selle kodaniku käsutusse kolmanda isiku või perekonnaliikme poolt. Vaadeldaval juhul soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kolmanda isiku või pereliikme allkirjastatud ülalpidamiskohustus, nagu vaadeldaval juhul, on piisav tõendamaks, et taotlejal on teatav sissetulek.

5. Oma arvamuses teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku vastata neile küsimustele nii, et see tingimus ei hõlma erinõudeid, mis on seotud vahendite päritoluga. Samas – eeldusel, et see sissetulek pärineb kolmandalt isikult või taotleja perekonnaliikmelt, nagu põhikohtuasja asjaolude puhul – peavad riiklikud ametiasutused kontrollima, et see sissetulek on piisav ning teataval määral püsiv ja järjepidev, mis võimaldab mõistlikult välistada, et taotleja jääks koormama asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi. Selleks peavad riiklikud ametiasutused võtma arvesse kõiki käesoleval juhul asjakohaseid asjaolusid, mille hulka kuulub ka kolmanda isiku või taotleja perekonnaliikme võetud ülalpidamiskohustuse piisavalt konkreetne, kestlik ja õiguslikult siduv laad.

II. Õiguslik raamistik

A. Direktiiv 2003/109

6. Direktiivi 2003/109 põhjenduses 7 on märgitud: „Selleks et saada pikaajalise elaniku staatus, peavad kolmanda riigi kodanikud tõendama, et neil on piisav sissetulek ja ravikindlustus, et vältida liikmesriigi koormamist. Hinnates stabiilse ja korrapärase sissetuleku omamist, võivad liikmesriigid arvesse võtta selliseid tegureid nagu sissemaksed pensionisüsteemi ja maksukohustuste täitmine.“

7. Selle direktiivi artikli 5 „Pikaajalise elaniku staatuse saamise tingimused“ lõike 1 punktis a on sätestatud: „1. Liikmesriigid nõuavad kolmandate riikide kodanikult selle tõendamist, et tal on iseenda ja tema ülalpeetavate pereliikmete jaoks: a) stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada. Liikmesriigid hindavad kõnealuse sissetuleku laadi ja korrapärasust ning võivad seejuures võtta arvesse palkade ja pensionide miinimumtaset enne pikaajalise elaniku staatuse saamise taotluse esitamist“.

B. Belgia õigus

8. 15. detsembri 1980. aasta seaduse, mis käsitleb välismaalaste sisenemist riiki, riigis viibimist, riiki elama asumist ja riigist väljasaatmist (wet van 15 december 1980 betreffende de toegang tot het grondgebied, het verblijf, de vestiging en de verwijdering van vreemdelingen; edaspidi „välismaalaste seadus“), artikli 15 a lõikes 1 on sätestatud: „Kui avaliku korra või riikliku julgeoleku kaalutlused seda ei välista, tuleb anda pikaajalise elaniku staatus välismaalasele, kes ei ole Euroopa Liidu kodanik, kes vastab paragrahvis 3 toodud tingimustele ja kes on suuteline tõendama oma õiguspärast ja katkematut viibimist kuningriigis viie aasta jooksul, mis eelnevad vahetult pikaajalise elaniku staatuse taotlemisele.“

9. Välismaalaste seaduse artikli 15 a lõikes 3, millega võetakse riigisisesesse õigusesse üle direktiivi 2003/109 artikkel 5, on sätestatud: „[Lõikes 1] osutatud välismaalane peab esitama tõendid, et tal on tema enda ja tema ülalpeetavate pereliikmete jaoks stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek, millega ta suudab riiklikke ametiasutusi koormamata iseennast ja oma pereliikmeid ülal pidada, ning ravikindlustus, mis katab meditsiinilist laadi ohud Belgias. […]“.

III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus

10. 26. juulil 2007 esitas X, kes väidab end olevat Kameruni kodanik, Belgia ametiasutustele taotluse saada üliõpilasena pikaajaline viisa. Talle väljastati üliõpilase viisa ja tema elamisluba pikendati igal aastal kuni 15. jaanuarini 2016. Võttes arvesse, et talle oli väljastatud tööluba, anti talle 19. jaanuaril 2016 elamisluba, mis kehtis kuni 14. jaanuarini 2017.

11. 27. detsembril 2016 esitas X taotluse pikaajalise elaniku staatuse saamiseks. Oma taotluse põhjenduseks esitas ta muu hulgas töölepingud, maksustamistõendi ja töötasutõendid, mis olid väljastatud tema venna nimele, et tõendada stabiilsete, korrapäraste ja piisavate elatusvahendite olemasolu välismaalaste seaduse artikli 15a lõike 3 tähenduses. Lisaks sellele esitas X oma venna allkirjastatud dokumendi, mille kohaselt tema vend kohustub jälgima, et „huvitatud isikul on […] [välismaalaste seaduse] artikli 15 a kohaselt tema enda ja tema ülalpeetavate pereliikmete jaoks stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek, millega ta suudab riiklikke ametiasutusi koormamata iseennast ja oma pereliikmeid ülal pidada“.

12. 5. aprilli 2017. aasta otsusega lükkas staatssecretaris voor Asiel en Migratie en Administratieve Vereenvoudigingi (varjupaiga- ja migratsioonipoliitika riigisekretär, Belgia) volinik selle taotluse tagasi põhjendusel, et X-il puudub enda sissetulek. See ametiasutus märkis, et alates 31. maist 2016 ei tegelenud X enam tasustatava kutsetööga, hetkel puudub tal igasugune sissetulek ning põhjendusena esitas ta oma venna sissetuleku.

13. X esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule selle otsuse vastu hagi, väites, et otsus tugineb direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a – mis võeti siseriiklikusse õigusesse üle välismaalaste seaduse artikli 15 a lõikega 3 – ette nähtud elatusvahenditega seotud tingimuse ebaõigel tõlgendamisel.

14. X-i väitel ei nõuta direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a, et arvesse võib võtta vaid taotleja enda sissetulekut. Sellega seoses väitis X eelkõige, et tingimust, millega nõutakse selle artikli 5 lõike 1 punktis a ette nähtud stabiilse, korrapärase ja piisava sissetuleku olemasolu, tuleb tõlgendada lähtudes tingimusest, millega nõutakse direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ( 4 ), artikli 7 lõike 1 punktis c ette nähtud piisavate vahendite olemasolu. Nimetatud artikli 5 lõike 1 punkti a oleks tulnud kohaldada analoogiliselt Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkt c ei sisalda vähimatki nõuet vahendite päritolu suhtes, nii et need vahendid võib anda pereliige ( 5 ).

15. Neil asjaoludel otsustas Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (välismaalastega seotud kohtuvaidlusi lahendav kohus, Belgia) 14. detsembri 2017. aasta otsuses, mis jõudis Euroopa Kohtusse 4. mail 2018, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [direktiivi 2003/109] artikli 5 lõike 1 punkti a, mis (muu hulgas) näeb ette, et kolmanda riigi kodanik peab pikaajalise elaniku staatuse saamiseks tõendama, et tal „on“ stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada, tuleb tõlgendada nii, et sellega on mõeldud ainult kolmanda riigi kodaniku „enda sissetulekut“? 2. Või piisab sellest, kui kolmanda riigi kodanikul on sissetulek, ilma et selle päritolu suhtes esitataks mis tahes nõudmisi, millest tulenevalt võib sissetuleku asjaomase kolmanda riigi kodaniku käsutusse anda pereliige või muu kolmas isik? 3. Kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas selleks, et tõendada taotluse esitaja sissetulekut direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses, on piisav, kui muu kolmas isik võtab kohustuse katta kulud, tagades alalise elamisloa või pikaajalise elaniku staatuse saamise taotluse esitajale stabiilse, korrapärase ja piisava sissetuleku, millega taotluse esitaja suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomaste ametiasutuste abita ülal pidada?“

16. Kirjalikud seisukohad esitasid X ning Belgia, Tšehhi, Saksamaa, Prantsuse, Itaalia ja Austria valitsus ning Euroopa Komisjon.

IV. Analüüs

17. Nende kolme eelotsuse küsimusega, mida ma käsitlen koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud stabiilse, korrapärase ja piisava sissetuleku tingimus viitab üksnes kolmanda riigi kodaniku „enda sissetulekule“ või hõlmab see ka sissetulekut, mille on andnud selle kodaniku käsutusse kolmas isik või perekonnaliige. Vajaduse korral soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kolmanda isiku või pereliikme allkirjastatud ülalpidamiskohustus – nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas – on piisav tõendamaks, et taotlejal on sissetulek.

18. Pean märkima, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole eelotsusetaotluses määratlenud esimeses eelotsuse küsimuses osutatud mõistet „enda sissetulek“. Võttes arvesse eelotsuse küsimuste tausta ja sõnastust, mõistan ma seda nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas sissetulek, mida taotleja ei ole teeninud kas tema enda teostatud majandustegevuse või talle kuuluva õiguse abil, ( 6 ) on direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimuse puhul välistatud.

19. Teisisõnu tuleb vaadelda, milline on sissetuleku päritolu mõju direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimuse täitmisele.

20. Sellega seoses jagunevad huvitatud pooled põhiosas kolme rühma.

21. X-i ja komisjoni väitel ei ole direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a osutatud sissetuleku päritolu oluline ning põhimõtteliselt ei takista mitte miski seda, et kolmanda isiku rahaline abi võib täita selle sättega ette nähtud kriteeriume. Mis puudutab ülalpidamiskohustust – nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas –, siis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige määrama ühelt poolt kindlaks, kas sellise kohustuse võtnud ülalpidajal on tegelikult piisav sissetulek, et katta nii enda vajadused kui ka taotleja ja tema perekonna vajadused, ning teiselt poolt, kas suhe ülalpidaja ja taotleja vahel on piisavalt stabiilne eeldamaks, et võetud kohustus vajaduse korral ka täidetakse.

22. Saksamaa, Prantsuse ja Austria valitsus väidavad sisuliselt, et direktiivis 2003/109 ei välistata sissetulekut, mis pärineb pikaajalise elaniku staatust taotleva isiku pereliikmelt või kolmandalt isikult, tingimusel, et see sissetulek põhineb taotleja õigusel see sissetulek vajaduse korral kohtu kaudu sisse nõuda, nagu teisele isikule makstav toitjapension või taotleja abieluvararežiimiga seotud sissetulek ( 7 ). Need valitsused järeldavad sellest, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a ei peeta silmas ülalpidamiskohustust – nagu põhikohtuasjas käsitlusel –, kuna see ei põhine mingil õiguslikul kohustusel ( 8 ).

23. Lõpetuseks on Belgia, Itaalia ja Tšehhi valitsus seisukohal, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a osutatud sissetulek piirdub pikaajalise elaniku staatust taotleva isiku enda teenitud sissetulekuga ( 9 ).

24. Tuleb märkida, et vaadeldaval juhul tekkinud küsimustele ei ole Euroopa Kohus veel hinnangut andnud. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest, et kui liidu õigusnorm ei viita konkreetse mõiste puhul sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, tuleb seda mõistet tõlgendada autonoomselt ning sellise tõlgenduse andmisel peab Euroopa Kohus võtma arvesse asjasse puutuva sätte sõnastust, selle konteksti ja õigusakti eesmärki, mille osa see säte on ( 10 ). Esitatud küsimustele tuleb vastata just neile elementidele tuginedes.

A. Direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a sõnasõnaline tõlgendus

25. Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a sõnastus ei hõlma sõnaselget viidet sissetuleku päritolule.

26. Samuti tuleb märkida, et selle sätte eri keeleversioonide võrdleval vaatlemisel võib neis täheldada suurel hulgal terminoloogilisi erinevusi, mis hõlmavad mõiste „sissetulek“ sisu tavapärases tähenduses ( 11 ).

27. Samas kui mitmes keeleversioonis on mõistet „sissetulek“ (prantsuse keeles „ressources“) kasutatud laias tähenduses „rahalised vahendid“, ( 12 ) mis võib näidata, et sissetuleku päritolu ei ole kuigi oluline, kasutatakse teistes keeleversioonides mõistet „tulu“ (prantsuse keeles „revenus“), mis annab tunnistust piiravamast tähendusest ja viitab niisugusele tasule nagu töötasu, ning osutab pigem taotleja teenitud sissetulekule ( 13 ).

28. Seda erinevust silmas pidades tuleb järeldada, et mõistel „sissetulek“ (ressources) ei ole ühest tähendust ( 14 ).

29. Seejuures võib mõnes keeleversioonis mõiste „tulu“ kasutamisega seotud piiravamat tõlgendamist toetada asjaolu, et direktiivi 2003/109 põhjenduses 7 on täpsustatud, et hinnates stabiilse ja korrapärase sissetuleku omamist, võivad liikmesriigid arvesse võtta selliseid tegureid nagu sissemaksed pensionisüsteemi ja maksukohustuste täitmine, kuivõrd sellised sissemaksed ja maksude tasumine põhinevad üldjuhul taotleja teenitud sissetulekul.

30. Nimelt sellisest seisukohast lähtuvalt väidavad Belgia, Tšehhi ja Itaalia valitsus, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a osutatud sissetulek piirdub pikaajalise elaniku staatust taotleva isiku enda teenitud sissetulekuga.

31. Minu arvates on kindel, et kolmandate riikide kodanike teenitud sissetuleku – nagu töötasu, ametitegevusest tulenev tulu või vanaduspension – näol on tegemist sissetulekuga, mida oma laadi tõttu peetakse üldiselt stabiilseks ja korrapäraseks direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses, nagu on väidetud ka kõnealuse direktiivi põhjenduses 7.

32. Samas tundub mulle, et mõiste „sissetulek“ selline piiratud tõlgendus ei tulene otseselt kõnealuse artikli 5 lõike 1 punkti a sõnastusest, milles ei osutata sõnaselgelt sissetuleku päritolule, vaid pigem iseloomustatakse seda sissetulekut nii, et see peab olema taotleja käsutuses, stabiilne, korrapärane ja piisav pikaajalise elaniku staatust taotleva kolmanda riigi kodaniku enda ja tema pereliikmete vajaduste rahuldamiseks.

33. Teisisõnu kaldun ma kõnealuse sätte sõnasõnalisel tõlgendamisel järeldama, et see säte hõlmab esmajoones taotleja teenitud sissetulekut, ( 15 ) kuid kolmanda isiku poolt tema käsutusse antud sissetulek ei ole samuti välistatud, tingimusel, et see on oma laadilt sama stabiilne, korrapärane ja piisav kui sissetulek, mille on teeninud kolmanda riigi kodanik ise.

34. Seda seisukohta toetavad minu arvates direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a ettevalmistavad materjalid (B jagu) ning direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a teleoloogiline ja kontekstipõhine tõlgendamine (C jagu).

B. Direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a ettevalmistavad materjalid

35. Kõigepealt tuleb märkida, et artikli 5 lõike 1 punktis a osutatud sissetuleku päritolu küsimust direktiivi 2003/109 vastuvõtmisel ilmselt ei arutatud.

36. Lisaks tundub mulle, et selle direktiivi ettevalmistamisel ilmnes samuti mõiste „sissetulek“ mitmetähenduslikkus, mis on samalaadne selle mõiste sõnasõnalist tõlgendamist käsitlevas käesoleva ettepaneku punktis 27 osutatud probleemiga.

37. Kui direktiivi esialgse ettepaneku teatud keeleversioonides oli direktiivi seletuskirjas seoses selle tingimusega ( 16 ) täpsustatud, et pikaajalise elaniku staatuse taotleja „sissetuleku“ stabiilsust tuleb hinnata lähtuvalt asjaomase isiku „tulude“ laadist ja korrapärasusest, siis samade keeleversioonide direktiivi ettepanekus kasutati selle kriteeriumi hindamiseks üksnes mõistet „sissetulek“ ( 17 ). Muudes keeleversioonides kasutatakse vaid mõistet „tulu“ ( 18 ).

38. Samasugune mitmetähenduslikkus esineb ka hilisemate ettevalmistavate tööde puhul. Näiteks viidatakse direktiivi ettepanekut käsitleva Regioonide Komitee arvamuse teatavates keeleversioonides pikaajalise elaniku staatuse taotleja „enda sissetulekutele“, ( 19 ) samas kui teistes keeleversioonides ei ole seda punkti sõnaselgelt rõhutatud ( 20 ).

39. Direktiivi 2003/109 tekkelugu ei võimalda seega selgitada sissetuleku päritolu küsimust.

40. Seejuures tuleneb direktiivi esialgse ettepaneku seletuskirjast asjaomase sätte kohta, et artiklis 5 esitatud hindamiskriteeriumid on rangelt piiritletud, et mitte kaotada võimalust pikaajalise elaniku staatuse omandamiseks ja selleks, et lähendada selle staatuse saamise tingimusi kõikides liikmesriikides ( 21 ).

41. Minu arvates näitab komisjoni ettepaneku see punkt, et kõnealuse artikli 5 tõlgendamisel ei saa nõuda, et taotleja sissetulekul oleks teatud kindel päritolu, kui seadusandja ei ole seda selgelt ette näinud.

C. Direktiivi 2003/109 ning selle artikli 5 lõike 1 punkti a teleoloogiline tõlgendamine ja selle artikli kontekst

42. Seoses esiteks direktiivi 2003/109 eesmärgiga tuleb märkida, et minu arvates ei seata sellega nõuet, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a osutatud sissetulek peab olema teatud konkreetse päritoluga.

43. Direktiivi 2003/109 peamine eesmärk on liikmesriikides pikaajaliselt elavate kolmandate riikide kodanike integreerimine ( 22 ) ja selleks nähakse direktiivi artikli 4 lõikes 1 pikaajalise elaniku staatuse saamise peamise kriteeriumina ette elamise kestus. Selles artiklis on seega sätestatud, et taotleja peab olema liikmesriigi territooriumil elanud seaduslikult ja pidevalt viie aasta jooksul vahetult enne oma taotluse esitamist ( 23 ). Nagu rõhutas Prantsuse valitsus, kohaldatakse direktiivi 2003/109 artikli 3 lõike 1 kohaselt seda direktiivi liikmesriigi territooriumil seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanike suhtes, sõltumata asjaolust, kas nad tegelevad selles liikmesriigis majandustegevusega või mitte ( 24 ).

44. Selle seisukoha kohaselt ei ole sissetuleku päritolul olulist tähtsust ning direktiivi 2003/109 eesmärgi kohaselt ei ole nõutav, et sissetulek oleks teenitud taotleja majandustegevuse abil.

45. Sellist tõlgendust kinnitab minu arvates kõnealuse direktiivi üldine ülesehitus. Euroopa Kohus on sedastanud, et direktiiviga 2003/109, sealhulgas selle artikliga 5 sätestatakse konkreetsed sisulised tingimused, mis peavad olema täidetud selleks, et asjaomased liikmesriigid rahuldaksid esitatud elamisloataotluse ning et direktiiviga 2003/109 taotletavat eesmärki ja direktiiviga kehtestatud süsteemi arvesse võttes on juhul, kui kolmandate riikide kodanikud täidavad direktiiviga ette nähtud tingimusi, neil õigus saada pikaajalise elaniku staatus ja muud selle staatusega kaasnevad õigused ( 25 ).

46. Sellest tuleneb minu arvates, et direktiivis 2003/109 on ammendavalt sätestatud sisulised tingimused, millele pikaajalise elaniku staatuse taotleja peab vastama, ning põhjused, millega on võimalik põhjendada selle taotluse tagasilükkamist. Seda silmas pidades tundub selle staatuse taotluse tagasilükkamine üksnes põhjusel, et sissetulek pärineb kolmandalt isikult, minu jaoks olevat vastuolus selle direktiivi üldise ülesehituse ja eesmärgiga.

47. Teiseks tuleb direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimusega seotud eesmärgiga seoses märkida, et see on seotud sooviga vältida, et taotleja muutub liikmesriigi jaoks koormaks, nagu on sõnastatud direktiivi 2003/109 põhjenduses 7. Seetõttu tekib küsimus, kas selle eesmärgi saavutamiseks on vajalik, et sissetulek oleks teatava kindla päritoluga.

48. Sellega seoses annab direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b osutatud sissetuleku tingimust hõlmav Euroopa Kohtu kohtupraktika asjakohaseid tõlgendamisjuhiseid, kuigi selle sätte sõnastus, kohaldamise taust ja selle direktiivi eesmärk on erinevad direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a omast.

49. Konkreetsemalt on direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b – pidades silmas direktiivi põhjenduses 10 toodud tõlgendust – sätestatud, et alternatiivse võimalusena on kõikidel liidu kodanikel ja nendega koos elavatel pereliikmetel õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud ja kuni viis aastat, ( 26 ) kui neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ( 27 ).

50. Euroopa Kohus on sellega seoses leidnud, et selle artikli 7 lõike 1 punktis b kasutatud sõnastust „on […] piisavalt vahendeid“, tuleb tõlgendada nii, et piisab, kui liikmesriigi kodanikul on niisugused vahendid, ilma et see säte sisaldaks vähimatki nõuet vahendite päritolu kohta, kusjuures need vahendid võib tagada muu hulgas kolmanda riigi kodanik ( 28 ). Euroopa Kohus on samuti leidnud, et kui piisavat sissetulekut käsitlevat tingimust tõlgendada nii, et asjasse puutuval isikul endal peab see sissetulek olema, ilma et ta võiks selleks kasutada temaga koos elava pereliikme sissetulekut, tuleks lisada sellele tingimusele direktiivi 2004/38 sõnastusega võrreldes nõue vahendite päritolu kohta. Selline nõue oleks ebaproportsionaalne sekkumine ELTL artikliga 21 tagatud vaba liikumise ja elamise põhiõiguse teostamisse, sest see ei ole vajalik, et saavutada taotletav eesmärk ehk liikmesriikide eelarvevahendite kaitse ( 29 ).

51. Euroopa Kohus täpsustas, et nõue, mis on seotud sissetuleku pakkuja ja saaja vahelise õigusliku seosega, on ebaproportsionaalne, kuna alati jääb oht kaotada piisavad elatusvahendid, olgu need siis isiklikud või pärit kolmandalt isikult, ning seda ka juhul, kui viimati nimetatu on võtnud endale kohustuse elamisloa saajat rahaliselt toetada. Euroopa Kohtu arvates ei ole vahendite päritolul seega automaatset mõju vahendite kaotamise ohule, mille realiseerumine sõltub olukorra arengust ( 30 ).

52. See kohtupraktika on minu arvates ülekantav direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a tõlgendamisele üksnes määral, mil ka see säte ei hõlma sissetuleku päritoluga seotud nõuet.

53. Seoses küsimusega, kuidas tõlgendada direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a, mille sõnastuses samalaadselt direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktiga b ei ole sõnaselgelt nimetatud sissetuleku päritoluga seotud nõuet ja millel on samalaadne eesmärk kaitsta liikmesriikide riiklikku rahandust, arvan ma, et artikli 5 lõike 1 punkti a eesmärgi saavutamiseks ei ole vaja esitada nõuet, mis on seotud sissetuleku konkreetse päritoluga. Vastavalt Euroopa Kohtu selgitustele ei avalda sissetuleku päritolu automaatselt mõju selle sissetuleku kadumise ohule ( 31 ).

54. Samas – nagu märgivad õigustatult Belgia, Austria, Saksamaa ja Prantsuse valitsus – esitatakse direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a rangemaid nõudeid kui direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b, eeskätt seoses sellega, et erinevalt viimati nimetatud sättest esitatakse direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a lisakriteeriume selle kohta, et sissetulek peab olema stabiilne ja korrapärane. Selle kõrval on direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a esitatud nõue, et sissetulekut tuleb hinnata ennekõike lähtuvalt selle laadist ( 32 ).

55. Selleks et määrata kindlaks sissetuleku päritolu mõju kriteeriumide täitmiseks (2. jagu), tuleb esmalt kindlaks määrata nende kriteeriumide ulatus (1. jagu).

1. Sissetuleku stabiilsuse ja korrapärasuse ulatus sõltuvalt selle laadist

56. Esiteks tuleb seoses stabiilsuse ja korrapärasuse kriteeriumidega märkida, et Euroopa Kohus on juba teinud selle kohta direktiivi 2003/86 reguleerimisalas otsuse, mis on seotud perekonna taasühinemise õigusega.

57. Selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punkt c sisaldab sissetulekuga seotud tingimust, mille sõnastus ja eesmärk on samalaadsed direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a omadega. Esimene neist sätetest võimaldab liikmesriikidel nõuda, et perekonna taasühinemist taotlev isik tõendaks, et tal on „stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada“ ( 33 ).

58. Euroopa Kohus on sedastanud, et direktiivi 2003/86 artikli 7 lõike 1 punktis c esitatud mõistete „stabiilne“ ja „korrapärane“ kasutamine annab tunnistust sellest, et see sissetulek on teataval määral püsiv ja järjepidev. Euroopa Kohus on täpsustanud, et asjaomane isik peab tõendama, et tal on piisav sissetulek ajal, kui tema taotlus läbi vaadatakse, ning et artikli 7 lõike 1 punkti c sõnastusest tuleneb, et asjaomase isiku sissetulek peab olema mitte ainult „piisav“, vaid ka „stabiilne ja korrapärane“, seega tähendab niisugune järeldus ennekõike selle sõnastust ja eesmärki silmas pidades liikmesriigi pädeva asutuse teostatavat sissetuleku prognoosivat hinnangut, st hinnangut asjaomase isiku finantsseisundi arengule tulevikus, pärast taotletava elamisloa saamist ( 34 ).

59. Sama moodi Prantsuse ja Austria valitsusega olen seisukohal, et Euroopa Kohtu seda analüüsi on võimalik üle kanda direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud stabiilsuse ja korrapärasuse nõuete tõlgendamisele pikaajalise elaniku staatuse saamisel. Sellest tuleneb, et pädevad ametiasutused peavad direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a alusel prognoosiva hinnangu abil kontrollima, et taotleja sissetulek on teataval määral püsiv ja järjepidev.

60. Teisisõnu eeldavad stabiilsuse ja korrapärasuse kriteeriumid, et riiklikel ametiasutustel peab olema võimalik mõistuspäraselt välistada, et taotleja hakkab liikmesriiki koormama seoses sotsiaalkaitse poole pöördumisega.

61. Teiseks, asjaolu, et see prognoosiv hinnang peab olema tehtud lähtuvalt sissetuleku laadist, nagu on nõutud direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a, näitab minu arvates, et tuleb arvesse võtta kõiki kõnealuse sissetuleku iseloomulikke tegureid, mis võivad mõjutada selle püsiva, järjepideva ja piisava laadi hindamist, ning sellest tulenevalt ohtu, et taotleja muutub liikmesriigi jaoks koormaks.

62. Minu arvates nähtub direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud nõudmistest, et seadusandja soovis olla kindel, et pädevad ametiasutused kontrollivad enne pikaajalise elaniku staatuse andmist asjaolusid, mis võimaldavad direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud kindlusastest kindlamalt vältida, et taotleja muutuks liikmesriigi jaoks koormaks.

63. Minu arvates tuleneb see erinevus ennekõike asjaolust, et ühelt poolt ei ole direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a näol – erinevalt direktiivist 2004/38, mille eesmärk on tugevdada isikute vaba liikumise aluspõhimõtet ( 35 ) ja millega seotud kontekstis on artikli 7 lõike 1 punkti b näol tegemist selle ELTL alusel tagatud õigusega seotud tingimusega – tegemist sellise esmase õigusega seotud tingimusega.

64. Teiselt poolt – erinevalt direktiivist 2004/38, mille raames on pädeval riiklikul ametiasutusel õigus tagasi võtta liidu kodaniku ja tema pereliikmetele väljastatud elamisluba, kui sel kodanikul ei ole enam piisavat sissetulekut ( 36 ) – ei ole direktiiviga 2003/109 sellist mehhanismi ette nähtud.

65. Direktiivi 2003/109 artiklis 9, kus on loetletud pikaajalise elaniku staatuse kaotamise või tühistamise erinevad asjaolud, ei ole osutatud sellisele juhtumile, mille korral direktiivi artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimus ei ole enam täidetud. Lisaks sellele on kõnealuse direktiivi artiklis 12 sätestatud pikaajalise elaniku kaitse väljasaatmise eest ning selle artikli lõikes 2 on sõnaselgelt sätestatud, et väljasaatmise otsus ei või põhineda majanduslikel kaalutlustel.

66. Teisisõnu tuleneb direktiivi 2003/109 artiklite 9 ja 12 koostoimest, et pikaajalise elaniku staatust ei saa ära võtta majanduslikel põhjustel ning seda isegi vaatamata sellele, et sissetuleku tingimuse eesmärk on vältida, et kolmanda riigi kodanik muutuks asjaomase liikmesriigi jaoks koormaks. Lisaks sellele, kui asjaomane isik on saanud pikaajalise elaniku staatuse, kehtib tema suhtes selle direktiivi artikli 11 kohaselt õigus võrdsele kohtlemisele võrdselt liikmesriigi kodanikega mitmes valdkonnas, sealhulgas sotsiaalkindlustuse, sotsiaalabi ja sotsiaalkaitse valdkondades.

67. Lisaks sellele ilmneb direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a sätetest minu arvates, et seadusandja soovis jätta riiklikele ametiasutustele teatava manööverdamisruumi, kui nad hindavad asjaomaseid faktilisi tegureid, et määrata kindlaks, kas on täidetud tingimused selleks, et mõistuspäraselt vältida taotleja muutumist koormaks asjaomase liikmesriigi jaoks. Nagu Euroopa Kohus on märkinud, sõltub vahendite kaotamise ohu realiseerumine olukorra arengust ( 37 ).

68. Kõike eelnevat arvesse võttes tuleb kindlaks määrata, kas ja mil määral avaldab vaadeldaval juhul sissetuleku päritolu mõju selle stabiilsusele ja korrapärasusele.

2. Sissetuleku päritolu mõju sissetuleku stabiilsuse ja korrapärasuse kriteeriumide hindamisele sõltuvalt nende laadist

69. Märgin ära, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a kohaselt tuleb sissetulekut hinnata lähtuvalt selle laadist, st tuleb arvesse võtta kõiki kõnealuse sissetuleku iseloomulikke tegureid, mis võivad mõjutada nende püsiva, järjepideva ja piisava laadi hindamist ning sellest tulenevalt ohtu, et taotleja muutub liikmesriigi jaoks koormaks.

70. Minu arvates on sissetuleku päritolu puhul tegemist sellise iseloomuliku teguriga. Teisisõnu leian ma, et sissetuleku päritolu on asjakohane hindamistegur, mille olulisus sõltub kõikide asjaomase olukorraga seotud tegurite konkreetsest hindamisest.

71. Seega – nagu on väitnud Prantsuse, Saksamaa ja Austria valitsus – võib ette kujutada mitmesuguseid olukordi, kus sissetulek pärineb kolmandatelt isikutelt, seejuures on konkreetsetest teguritest sõltuvalt ainult osa nendest olukordadest sellised, mille puhul on täidetud direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktiga a ette nähtud tingimused.

72. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 22 sissejuhatuseks märkisin, väidavad Saksamaa, Prantsuse ja Austria valitsus konkreetsemalt, et kuigi direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a ei välistata sissetulekut, mis pärineb vormiliselt kolmandatelt isikutelt, saab selline sissetulek oma laadi tõttu vastata artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses sissetuleku stabiilsuse, korrapärasuse ja piisavuse tingimusele üksnes juhul, kui see sissetulek põhineb taotleja õigusel, millele vajaduse korral saab kohtus tugineda – nagu taotleja õigus saada teiselt isikult elatist või abieluvararežiimiga seotud sissetulekut.

73. Oma seisukoha põhjenduseks toovad need valitsused sisuliselt välja asjaolu, et üksnes selline sissetulek võimaldab riiklikel ametiasutustel välistada piisava kindlusega võimaluse, et taotleja muutub koormaks sotsiaalkaitsesüsteemile. Saksamaa valitsus rõhutab sellega seoses, et kuivõrd sissetuleku tõendamine peab võimaldama liikmesriikidel mõistuspäraselt välistada olukorra, mille puhul taotleja muutub koormaks sotsiaalkaitsesüsteemile tulevikus, saab tegemist olla üksnes sellise konkreetse sissetulekuga, mida kontrollitakse sotsiaalabi andmisel – nagu õigus elatisrahale ja teised tuluallikad, mille puhul taotlejal on nõudeid, mida on võimalik realiseerida – ja ainult juhul, kui sellise sissetuleku olemasolu võib takistada sotsiaalabi saamist.

74. Need valitsused järeldavad sellest, et selline ülalpidamise kohustus nagu põhikohtuasjas käsitlusel, ei võimalda seevastu saavutada direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a eesmärke. Isegi kui kõnealused rahalised vahendid tuleneksid lepingust või võetud kohustusest, on neid kokkuleppeid võimalik igal ajal tühistada ja sellega lõpeb ka lepinguline suhe.

75. Need väited tunduvad veenvana, kuna mulle tundub vähetõenäoline, et kolmanda isiku poolt lihtsa ühepoolse kohustuse alusel taotleja käsutusse antud sissetulek, mis ei põhine mingil õiguslikul kohustusel ja mille andmine võib lõppeda asjaomase kolmanda isiku suva kohaselt, võiks olla piisavalt püsiv ja järjepidev selleks, et võimaldada riiklikel ametiasutustel mõistuspäraselt välistada, et taotleja muutub asjaomase liikmesriigi jaoks koormaks. Seevastu pean ma väga tõenäoliseks, et kolmanda riigi kodanik, kes toob põhjenduseks näiteks piisava sissetuleku, mis on seotud tema abieluvaraga – sõltumata sellest, kas tegemist on tema abikaasa varaga või saadava pensioniga – võib seda sissetulekut tõendada.

76. Eelnevast tuleneb, et sissetuleku päritolu ei võimalda iseenesest kindlaks määrata, kas direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud kriteeriumid on täidetud või mitte. Seega tuleb selle sissetuleku laadist tulenevate kõikide oluliste elementide alusel kontrollida, kas need elemendid on stabiilsed, korrapärased ja piisavad, mistõttu võiks mõistuspäraselt välistada, et taotleja muutuks liikmesriigi jaoks koormaks.

77. Teisisõnu, riiklikud ametiasutused ei või keelduda andmast pikaajalise elaniku staatust üksnes sel põhjusel, et sissetulek pärineb kolmandalt isikult, vaid nad peavad analüüsima konkreetselt pikaajalise elaniku staatuse taotleja individuaalset olukorda tervikuna ning selgitama, mille poolest see sissetulek on või ei ole teataval määral püsiv ja järjepidev.

78. Sellega seoses – eeldades, et kolmas isik või taotleja pereliige on võtnud kohustuse pidada taotlejat ülal – tuleb minu arvates pidada kohustuse piisavalt konkreetse ja täpse kestuse ja summa puudumist ning seda, et tegemist ei ole õiguslikult siduva ja jätkusuutliku kohustusega, sellisteks teguriteks, mis võimaldavad järeldada, et taotleja ei vasta direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud tingimustele.

79. Seda silmas pidades pean ma seoses põhikohtuasjas käsitletava juhtumiga tunnistama, et mulle ei ole arusaadav, kuidas taotleja venna võetud ülalpidamiskohustust saab käsitada piisavalt konkreetse või õiguslikult siduva jätkusuutliku kohustusena, mis võimaldab Belgia ametiasutustel veenduda, et seda kohustust täidetakse ja taotleja ei muutu asjaomase liikmesriigi jaoks koormaks ( 38 ). Samas tuleneb see hinnang eelotsusetaotluse esitanud kohtu tehtud kõikide asjaolude konkreetsest hinnangust.

80. Sellega seoses tuleb märkida, et pikaajalise elaniku staatuse taotleja ülesanne on esitada vajalikud tõendid oma taotluse toetuseks. Teisisõnu ei ole riiklike ametiasutuste ülesanne teostada kontrollimist, mis läheb kaugemale taotleja esitatud tõenditest ( 39 ).

V. Ettepanek

81. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Raad voor Vreemdelingenbetwistingeni (välismaalastega seotud kohtuvaidlusi lahendav kohus, Belgia) kolmele eelotsuse küsimusele järgmiselt: Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ (pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta) artikli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma konkreetset nõuet, mis on seotud sissetuleku päritoluga. Eeldusel, et need vahendid pärinevad kolmandalt isikult või taotleja perekonnaliikmelt, nagu põhikohtuasja kohtuvaidluse asjaolude puhul, peab see sissetulek olema piisav ning teataval määral püsiv ja järjepidev, mis võimaldab mõistuspäraselt välistada, et taotleja muutuks koormaks asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi jaoks. Selleks peavad riiklikud ametiasutused võtma arvesse kõiki vaadeldava juhtumiga seotud asjaolusid, mille hulka kuulub ka kolmanda isiku või taotleja perekonnaliikme võetud ülalpidamiskohustuse piisavalt konkreetne, kestlik ja õiguslikult siduv laad.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) ELT 2004, L 16, lk 44; ELT eriväljaanne 19/06, lk 272.

( 3 ) Vt direktiivi 2003/109 artikli 1 punkt a.

( 4 ) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 5/5, lk 46).

( 5 ) X osutab kohtuotsusele Singh jt (C‑218/14, EU:C:2015:476, punktid 74 ja 75 ning seal viidatud kohtupraktika).

( 6 ) Tuleb märkida, et 14. juuli 2009. aasta ringkirjas pikaajaliste elanike kohta (Moniteur belge, 11.8.2009), mille Belgia ametiasutused tõid esile põhikohtuasjas, on märgitud, et elatusvahendite olemasolu tõendamine välismaalaste seaduse artikli 15 a lõike 3 tähenduses võib toimuda järgmiselt: „[…] kutsealase tegevuse, töötutoetuse, invaliidsustoetuse, eelpensioni, vanaduspensioni, tööõnnetusega seotud kindlustuse alusel makstud toetuse või kutsehaigusega seotud kindlustuse abil […]. See loetelu ei ole ammendav.“

( 7 ) Täpsemalt kasutab Saksamaa valitsus mõistet „varalist väärtust omav sissetulek, mis põhineb spetsiifilisel õigussuhtel, mida taotleja saab vajaduse korral materialiseerida“ ja Prantsuse valitsus osutab „sissetulekule, mis põhineb õiguslikul kohustusel või seosel, millele kolmanda riigi kodanik võib sissetuleku väljamaksmiseks või säilitamiseks tugineda“, mistõttu reaalselt on tegemist taotleja „enda sissetulekuga“ selles mõttes, et sellega saab põhjendada tema majanduslikku iseseisvust. Austria valitsus osutab sissetulekule „mis on teataval määral püsiv ja järjepidev ning mis põhineb õigusel, millele saab kohtus tugineda“.

( 8 ) Neid väiteid vaadeldakse üksikasjalikumalt käesoleva ettepaneku punktides 72–74.

( 9 ) Tuleb märkida, et Belgia ja Itaalia valitsus kasutavad mõistet „enda sissetulek“, samas kui Tšehhi valitsus osutab sissetulekule, mis on „teenitud taotleja enda majandustegevuse abil“. Neid seisukohti tuleb minu arvates mõista selles tähenduses, et tegemist on tõepoolest taotluse esitaja teenitud sissetulekuga käesoleva ettepaneku punkti 18 tähenduses.

( 10 ) Vt eelkõige 9. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Pula Parking (C‑551/15, EU:C:2017:193, punkt 42) ning 27. septembri 2017. aasta kohtuotsus Nintendo (C‑24/16 ja C‑25/16, EU:C:2017:724, punkt 70).

( 11 ) Sõnasõnalise tõlgenduse puhul tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt liidu õiguses määratlemata terminite tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel lähtuda nende tavakeele tähendusest, vt 22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Wallentin-Hermann (C‑549/07, EU:C:2008:771, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Zh. ja O. (C‑554/13, EU:C:2015:377, punkt 42).

( 12 ) Selline on olukord järgmiste keeleversioonide puhul: prantsuse (ressources), inglise (resources), hispaania (recursos), itaalia (risorse), rumeenia (resurse), kreeka (πόρους), soome (varat), malta (riżorsi), portugali (recursos), leedu (išteklių) ja slovaki (zdroje). Horvaadi (izvore sredstava), sloveeni (vire) ja rootsi (försörjningsmedel) keeleversioonides on kasutatud väljendit, mis vastab tähendusele „vahendid oma vajaduste katmiseks“ või „elatusvahendid“.

( 13 ) Nii on see järgmiste keeleversioonide puhul: hollandi (inkomsten), saksa (Einkünfte), bulgaaria (доходи), tšehhi (příjmy), eesti (sissetulek), ungari (jövedelemforrások), läti (ienākumi), poola (dochody) ja taani (indtægter).

( 14 ) Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa aga pidada tähtsamaks liidu õigusakti ühe või mitme keeleversiooni sõnasõnalist tõlgendust, jättes ülejäänud keeleversioonid kõrvale, kuna liidu õigusnormide ühetaoline kohaldamine nõuab, et nende tõlgendamisel lähtutakse eeskätt kõigis keeltes koostatud versioonidest; vt ennekõike 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Vnuk (C‑162/13, EU:C:2014:2146, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika), 26. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Popescu (C‑632/15, EU:C:2017:303, punkt 35) ja 27. septembri 2017. aasta kohtuotsus Nintendo (C‑24/16 ja C‑25/16, EU:C:2017:724, punkt 72).

( 15 ) Vt sellega seoses ka 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus O jt (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, punkt 72) ja 4. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, punktid 46 ja 47), mis käsitlevad nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ (perekonna taasühinemise õiguse kohta) (ELT 2003, L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224) artikli 7 lõike 1 punkti c sätteid.

( 16 ) Komisjoni 13. märtsil 2001 esitatud ettepanek võtta vastu nõukogu direktiiv pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (KOM(2001) 127 lõplik) (EÜT 2001, C 240 E, lk 79). Vaidlustatud tingimus on selle ettepaneku artikli 6 lõike 1 punktis a.

( 17 ) Selline olukord kehtib näiteks prantsuse keeleversioonis (ressources ja revenues), samuti ka inglise (resources ja income) ja taani (midler ja indtægter) keeleversioonide puhul.

( 18 ) Selline on olukord näiteks hollandi keeleversioonis (inkomsten) ja saksa keeleversiooni (Einkünfte) puhul.

( 19 ) Regioonide Komitee 19. septembri 2001. aasta arvamus ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu direktiiv pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (EÜT 2002, C 19, lk 18). Selline on olukord näiteks prantsuse keeleversiooni (ressources propres), hollandi keeleversiooni (eigen middelen) ja taani keeleversiooni (egne midler) puhul.

( 20 ) Nii on see näiteks inglise keeleversiooni puhul, kus väljend „enda sissetulek“ (prantsuse keeles „ressources propres“) on edasi antud sõnadega „possession of adequate resources“ (asjakohaste ressursside omamine) ja saksakeelse keeleversiooni puhul, milles on kasutatud mõistet „Existenzmitteln“ (elatusvahendid).

( 21 ) KOM(2001) 127 lõplik (EÜT 2001, C 240 E, lk 79).

( 22 ) Vt direktiivi 2003/109 põhjendused 4, 6 ja 12 ning 26. aprilli 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑508/10, EU:C:2012:243, punkt 66) ja 4. juuni 2015. aasta kohtuotsus P ja S (C‑579/13, EU:C:2015:369, punkt 46).

( 23 ) Asjaolu, et selle kriteeriumi näol on tegemist peamise kriteeriumiga, tuleneb direktiivi 2003/109 põhjendusest 6; vt ka 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Singh (C‑502/10, EU:C:2012:636, punkt 46).

( 24 ) Isegi kui see asjaolu ei tulene sõnaselgelt sellest sättest, järeldub direktiivi ettepanekust (KOM(2001) 127 lõplik) (EÜT 2001, C 240 E, lk 79), et direktiivi 2003/109 kohaldamisala hõlmab kõiki kolmandate riikide kodanikke, kes elavad õiguspäraselt mõnes liikmesriigis, sõltumata põhjustest, mille alusel nad algul vastu võeti, sealhulgas kodanikke, kes on vastu võetud palgatöötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana, seoses perekonna taasühinemisega, töötamisega mittetulunduslikul tegevusalal, või kodanikke, kes on vastu võetud majanduslikult mitteaktiivsena. Samuti tuleb märkida, et direktiivi 2003/109 artikli 14 lõike 2 punktist c koostoimes sama direktiivi põhjendusega 19 järeldub, et õigust elada mõnes teises liikmesriigis, mille puhul kohaldatakse samuti artikli 5 lõike 1 punktis a ette nähtud sissetuleku tingimust, võib kohaldada juhul, kui asjaomane isik ei tegele mingi majandustegevusega.

( 25 ) Vt 26. aprill 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑508/10, EU:C:2012:243, punktid 67 ja 68).

( 26 ) Tuleb märkida, et direktiivi 2004/38 artikli 16 lõikes 1 on ette nähtud, et liidu kodanikud, kes on elanud vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult ja pidevalt viis järjestikust aastat, saavad selle liikmesriigi territooriumil alalise elamisõiguse, kusjuures seda õigust ei piirata sissetulekuga seotud sama direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis b sätestatud tingimusega.

( 27 ) Vt 19. septembri 2013. aasta kohtuotsus Brey (C‑140/12, EU:C:2013:565, punkt 72).

( 28 ) Vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Singh jt (C‑218/14, EU:C:2015:476, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 29 ) Vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Singh jt (C‑218/14, EU:C:2015:476, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 30 ) Vt 23. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑408/03, EU:C:2006:192, punktid 46 ja 47). See otsus hõlmab nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiivi 90/364/EMÜ elamisõiguse kohta (EÜT 1990, L 180, lk 26; ELT eriväljaanne 20/1, lk 3) artikli 1 lõike 1 esimest lõiku, mis asendati direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktiga b.

( 31 ) Vt 23. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑408/03, EU:C:2006:192, punkt 47).

( 32 ) Direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkti a kohaselt tuleb sissetulekut hinnata ka lähtuvalt selle korrapärasusest. Korrapärasuse kriteeriumil ei ole esitatud küsimustele vastamisel erilist mõju ning seetõttu seda käesolevas ettepanekus edaspidi ei käsitleta.

( 33 ) Tuleb märkida, et direktiivi 2003/86 artikli 7 lõike 1 punkti c eesmärk ei järeldu sõnaselgelt kõnealuse direktiivi põhjendustest, nagu see on direktiivi 2003/109 puhul, kuid Euroopa Kohus on seda eesmärki täpsustanud 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsuses Khachab (C‑558/14, EU:C:2016:285, punkt 39).

( 34 ) Vt 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Khachab (C‑558/14, EU:C:2016:285, punkt 30 jj).

( 35 ) Vt direktiivi 2004/38 põhjendused 3 ja 4.

( 36 ) Vt direktiivi 2004/38 artikli 14 lõige 2. Samas tuleb märkida, et see tingimus ei ole enam kohustuslik, kui liidu kodanikule on väljastatud pidev elamisluba (vt käesoleva ettepaneku 26. joonealune märkus).

( 37 ) Vt 23. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑408/03, EU:C:2006:192, punkt 47).

( 38 ) Seda silmas pidades tuleb arvesse võtta, et Belgia valitsus märkis, et riigisiseses õiguses kehtib üldine põhimõte, mille kohaselt „mitte keegi ei saa võtta eluaegset kohustust lepingu alusel“.

( 39 ) Tuleb arvesse võtta, et direktiiv 2003/109 ei sisalda konkreetseid kriteeriume tõendite liigi kohta, mida kolmanda riigi kodanik peab esitama selleks, et tõendada pikaajalise elaniku staatuse saamiseks nõutava sissetuleku olemasolu. Selle direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaselt lisatakse taotlusele siseriiklikus õiguses ette nähtud dokumentaalsed tõendid selle kohta, et ta täidab nimetatud direktiivi artiklites 4 ja 5 sätestatud tingimused.