ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kohtuasi C‑322/15

Google Ireland Limited

ja

Google Italy Srl

versus

Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale per il Lazio)

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 — Piisavate andmete puudumine põhikohtuasja faktilise ja õigusliku konteksti ning põhjuste kohta, millest tulenevalt on eelotsuse küsimusele vastamine vajalik — Ilmselge vastuvõetamatus”

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu otsus (neljas koda), 8. september 2016

Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Vajadus esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi – Ulatus – Taotlus, milles ei ole faktilist ja õiguslikku konteksti piisavalt üksikasjalikult kirjeldatud – Euroopa Kohtul ei ole võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikku vastust – Ilmselge vastuvõetamatus

(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94)

Eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu, kui selles üksnes mainitakse siseriikliku sideameti otsust, mis on vastu võetud seadusemuudatuste tõttu, et laiendada internetis reklaamipinda pakkuvatele reklaamiagentuuridele ja äriühingutele, kelle asukoht on välisriigis, kohustust esitada isiku- ja majandusandmete deklaratsioon, kuid kui laiendatud kohaldamisalaga kohustuse ulatust, sisu ega eeskirju ei ole taotluses selgelt kirjeldatud.

Nimelt on oluline, et eelotsusetaotluses oleks antud ülevaade põhikohtuasjas kohaldamisele kuuluvate siseriiklike õigusnormide sisust ja vajaduse korral asjakohasest siseriiklikust kohtupraktikast, et võimaldada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel ja Euroopa Kohtul hinnata, kas kõnealune kohustus on liidu õigusega kooskõlas, arvestades eelkõige selle laadi, sisu ja ulatust.

Kui kohtuasjas, mille ese puudutab võimalikku põhivabaduse piirangut, ei esitanud teinud eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule võimalikuks hinnata sellise piirangu esinemist ja ulatust ning vajaduse korral asuda analüüsima selle piirangu põhjendatust, sealhulgas seda, kas piirang on proportsionaalne, ei ole Euroopa Kohtul võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikku vastust. Nimelt, kuigi konkurentsi ja pluralismi kaitsmine teenib küll ülekaalukat üldist huvi, mis võib põhjendada teenuste osutamise vabaduse piiranguid, võimaldab üksnes piisavalt üksikasjalik kirjeldus viisist, kuidas kõnealuse otsusega seda eesmärki taotletakse, Euroopa Kohtul kontrollida, kas ja mil määral on otsus sellega taotletava üldist huvi teeniva eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik.

(vt punktid 25–32 ja resolutsioon)
1)

ELTL artikleid 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis kehtestab ettevõtjatele, kes soovivad esitada pakkumuse vastuseks hanketeatele, mille eesmärk on anda välja hasartmängude ja kihlvedude valdkonna kontsessioonid, kohustuse tõendada oma finants- ja majandusseisundit õienditega, mille on andnud välja vähemalt kaks panka, ega luba seda seisundit tõendada teisiti, juhul kui see säte vastab Euroopa Kohtu praktikas välja kujundatud proportsionaalsuse nõuetele, kusjuures selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
Direktiivi 93/13 ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see direktiiv on kohaldatav kinnisvaratagatise lepingule, mis on sõlmitud füüsiliste isikute ja krediidiasutuse vahel nende kohustuste tagamiseks, mis äriühingul on krediidilepingust tulenevalt selle krediidiasutuse ees, kui need füüsilised isikud tegutsesid eesmärkidel, mis ei ole seotud nende kaubandus-, majandus- ega kutsetegevusega, ja kui neil puudub selle äriühinguga funktsionaalne seos; seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

Tarbija mõiste direktiivi 93/13 (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) artikli 2 punkti b mõttes on oma olemuselt objektiivne ja seda tuleb hinnata lähtuvalt funktsionaalsuse kriteeriumist, mis seisneb selle hindamises, kas kõnealune lepinguline suhe asub väljaspool kutsealast tegevust. Liikmesriigi kohus, kes lahendab vaidlust seoses lepinguga, mis võib kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse, on kohustatud kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid ja tõendeid arvesse võttes kontrollima, kas asjaomast lepingupoolt saab kvalifitseerida tarbijaks selle direktiivi tähenduses.

Mis puudutab küsimust, kas füüsilist isikut, kes võtab endale kohustuse tagada neid äriühingu kohustusi, mis sellel äriühingul on krediidilepingust tulenevalt panga ees, võib käsitada tarbijana, siis tuleb märkida, et selline tagatis‑ või käendusleping – isegi kui seda saab kirjeldada selle lepingu eseme põhjal kui aktsessoorset lepingut selle põhilepingu suhtes, mille alusel on tekkinud võlg, mida ta tagab – on lepingupoolte seisukohalt eraldiseisev leping, kuna see on sõlmitud teiste isikute vahel kui põhilepingu pooled. Seega tuleb tagatis‑ või käenduslepingu poolte endi põhjal hinnata, millises staatuses nad tegutsesid. Järelikult tuleb liikmesriigi kohtul kindlaks teha, kas see füüsiline isik toimis eesmärkidel, mis on seotud tema kutsetegevusega, või funktsionaalsete sidemete tõttu, mis tal selle äriühinguga, mille kohustusi ta tagab, on, nagu selle juhtimine või oluline osalus äriühingu kapitalis, või kas tema tegutsemise põhjus on eraeluline.

(vt punktid 31–34)
Ilmselgelt vastuvõetamatuks tuleb tunnistada eelotsusetaotlus, mis käsitleb riigihankemenetlust, mille maksumus ei ületa direktiivis 2004/18 ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (muudetud määrusega nr 1251/2001) kindlaksmääratud piirmäära, kui liikmesriigi kohus ei ole esitanud mingit teavet, mille alusel Euroopa Kohus saaks järeldada, et põhikohtuasjas esineb kindel piiriülene huvi. Nagu tuleneb ka kodukorra artiklist 94, peab Euroopa Kohus eelotsusetaotlusest saama ülevaate faktilistest andmetest, millel eelotsuse küsimused põhinevad, ning sellest, mis moel on need andmed eelotsuse küsimustega seotud. Seega tuleb kindla piiriülese huvi kontrollimiseks vajalike asjaolude ja ka kõigi üldiste asjaolude tuvastamine, mis on siseriikliku kohtu ülesanne ja millest sõltub, kas kohaldatakse liidu teisest või esmast õigust, läbi viia enne Euroopa Kohtusse pöördumist.

Selles osas vastab samas tõele, et juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole Euroopa Kohtule selles osas konkreetset teavet esitanud, võib Euroopa Kohus kindla piiriülese huvi välja selgitada eelotsusetaotluse alusel, kui aga eelotsusetaotlusest ei tulene mingit sedalaadi teavet, siis asub Euroopa Kohus seisukohale, et tal ei ole võimalik seda tuvastada. Neil asjaoludel ei ole Euroopa Kohtul võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele tarvilikku vastust tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks, mis on ELTL artikliga 267 ette nähtud koostöö eesmärk.

(vt punktid 29–32 ja resolutsioon)
3.

Otsuse 2013/448 artikli 4 ja II lisa kehtetuse tuvastamise mõju tuleb ajaliselt piirata, nii et esiteks on sellel tuvastusel mõju alles pärast kümne kuu möödumist 28. aprilli 2016. aasta kohtuotsuse Borealis Polyolefine jt (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 ja C‑391/14–C‑393/14, EU:C:2016:311) kuulutamisest, et võimaldada Euroopa Komisjonil teha vajalikud kohandused, ning teiseks ei saa kuni selle ajani vaidlustada kehtetute sätete alusel vastu võetud meetmeid.
Euroopa Kohtu (üheksas koda) 21. juuni 2016. aasta määrus – ESET

(kohtuasi C‑393/15) ( 1 )

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukirja artikkel 99 — Maksustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Direktiiv 2006/112/EÜ — Artikkel 168 — Artikli 169 punkt a — Äriühing, mis on asutatud selles liikmesriigis, kus ta teeb maksustatavaid tehinguid — Teises liikmesriigis käibemaksukohustuslasena registreeritud filiaal — Harva selles riigis maksustavate tehingute tegemine — Peamine tegevus, mis seisneb sisetehingute tegemises nimetatud äriühingu kasuks — Filiaali tasutud sisendkäibemaks — Mahaarvamine registreerimise liikmesriigis”

Maksualaste õigusaktide ühtlustamine — Ühine käibemaksusüsteem — Sisendkäibemaksu mahaarvamine — Mahaarvamisõiguse tekkimine ja kohaldamisala — Liikmesriigis käibemaksukohustuslasena registreeritud filiaal — Harva selles riigis maksustavate tehingute tegemine — Filiaali tasutud sisendkäibemaks — Hõlmamine (nõukogu direktiiv 2006/112, artikkel 168 ja artikli 169 punkt a) (vt punkt 42 ja resolutsioon)

Resolutsioon

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 168 ja artikli 169 punkti a tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigis käibemaksukohustuslasena registreeritud filiaalil, kes peamiselt teeb mittemaksustatavaid sisetehinguid teises liikmesriigis asuva emaettevõtjaga ja selle ettevõtja kasuks, kuid vähesel määral ka maksustatavaid tehinguid filiaali registreerimise liikmesriigis, on õigus arvata viimatinimetatud liikmesriigis maha sisendkäibemaks, mis on tasutud kaupadelt ja teenustelt, mis on seotud nimetatud ettevõtja maksustatavate tehingutega teises liikmesriigis, kus see ettevõtja on asutatud.

( 1 ) ELT C 337, 12.10.2015.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 30. mai 2018. aasta määrus – Simba Toys vs. EUIPO ja Seven Towns

(kohtuasi C-30/15 P-DEP)

Kohtukulude kindlaksmääramine

1. Kohtumenetlus–Kohtukulud–Kindlaksmääramine–Hüvitamisele kuuluvad kulud–Menetlus Euroopa Kohtus apellatsioonkaebuse raames–Selles menetluses vältimatud kulud (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 144 punkt b) (vt punkt 20)

2. Kohtumenetlus–Kohtukulud–Kindlaksmääramine–Hüvitamisele kuuluvad kulud–Arvesse võetavad asjaolud–Tasud, mida pooled maksavad oma advokaatidele–Nende tasude tuvastamine, mida saab sisse nõuda poolelt, kellelt on välja mõistetud kohtukulud (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 144 punkt b) (vt punkt 21)

3. Kohtumenetlus–Kohtukulud–Kindlaksmääramine–Hüvitamisele kuuluvad kulud–Arvesse võetavad asjaolud–Siseriiklikud õigusnormid advokaaditasu määrade kohta–Väljajätmine (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 144 punkt b) (vt punktid 22–24)

Resolutsioon

Kogusumma, mille Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO) ja Seven Towns Ltd peavad Toys GmbH & Co. KG-le apellatsioonimenetluse raames hüvitama, on 35000 eurot.
Euroopa Kohtu (kuues koda) 30. mai 2018. aasta määrus – Simba Toys vs. EUIPO ja Seven Towns

(kohtuasi C-30/15 P-DEP2)

Kohtukulude kindlaksmääramine

1. Kohtumenetlus–Kohtukulud–Kindlaksmääramine–Hüvitamisele kuuluvad kulud–Menetlus Euroopa Kohtus apellatsioonkaebuse raames–Selles menetluses vältimatud kulud (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 144 punkt b) (vt punkt 21)

2. Kohtumenetlus–Kohtukulud–Kindlaksmääramine–Hüvitamisele kuuluvad kulud–Arvesse võetavad asjaolud–Tasud, mida pooled maksavad oma advokaatidele–Nende tasude tuvastamine, mida saab sisse nõuda poolelt, kellelt on välja mõistetud kohtukulud (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 144 punkt b) (vt punkt 22)

3. Kohtumenetlus–Kohtukulud–Kindlaksmääramine–Hüvitamisele kuuluvad kulud–Arvesse võetavad asjaolud–Siseriiklikud õigusnormid advokaaditasu määrade kohta–Väljajätmine (Euroopa Kohtu kodukord, artikli 144 punkt b) (vt punktid 23–25)

Resolutsioon

Kogusumma, mille Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO) ja Seven Towns Ltd peavad Toys GmbH & Co. KG-le esimese kohtuastme menetluse raames hüvitama, on 34000 eurot.
Mis puudutab harta kohaldatavust sellises kohtuasjas nagu käesolev põhikohtuasi, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et liikmesriigi otsus liidu kodanik välja anda olukorras, kus viimane on kasutanud oma õigust liidus vabalt liikuda, siirdudes riigist, mille kodanik ta on, teise liikmesriiki, kuulub ELTL artiklite 18 ja 21 kohaldamisalasse ning seega liidu õiguse kohaldamisalasse harta artikli 51 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta kohtuotsus, 6.9.2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, punktid 31 ja 52).

(vt punkt 19)
5.

Otsuse 2013/448 artikli 4 ja II lisa kehtetuse tuvastamist piiratakse ajaliselt selliselt, et esiteks tekitab see tuvastamine tagajärgi ainult kümnekuulise ajavahemiku jooksul alates 28. aprilli 2016. aasta kohtuotsuse Borealis Polyolefine jt (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 ja C‑391/14–C‑393/14, EU:C:2016:311) kuulutamisest, selleks et Euroopa Komisjon saaks võtta vajalikke meetmeid, ning teiseks, et kuni selle ajani kehtetute sätete alusel võetud meetmeid ei saa vaidlustada.
Direktiivi 2008/48 (mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 87/102) artiklit 23 ja artikli 30 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, mis kriminaalkaristuse ähvardusel kohustavad krediidiandjat täitma muutuva intressimäära määratlemise osas kohustusi seoses krediidilepingutega, mis kehtisid nende õigusnormide jõustumise kuupäeval, kui need krediidilepingud ei kuulu selle direktiivi esemelisse kohaldamisalasse, ning et nende kohustuste puhul ei ole tegemist selle direktiivi rakendamisega.

(vt punkt 35 ja resolutsioon)
Juhul kui Üldkohtu poolt sellise otsuse õiguspärasuse kontrollimine, millega tuvastati ELL artikli 101 lõike 1 rikkumine ja määrati selle rikkumise eest trahv, toob kaasa otsuse tühistamise osas, milles määrati trahv, ei tähenda see asjaolu ometi, et Üldkohtul puudub sel põhjusel õigus teostada oma täielikku pädevust. Trahvisumma hindamise küsimus jääb nimelt täielikult Üldkohtu lahendada, kui ettevõtjad, kellele trahv määrati, paluvad oma hagis selle suurust vähendada eelkõige maksevõimetuse tõttu suuniste määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 35 tähenduses.

Oma täielikku pädevust teostades on Üldkohtul seetõttu ainsana õigus ettevõtjatele karistus määrata ja seega on tal poolte esitatud tõendite alusel ja võistlevuse põhimõtet järgides pädevus muuta neile vaidlusaluse otsusega määratud trahvi suurust. Kui Üldkohus asendab õiguspäraselt karistuste määramise pädevuse teostamisel komisjoni hinnangu enda omaga, ei mõjuta tema pädevuse teostamise õiguspärasust asjaolu, et Üldkohus lõpuks peab otstarbekaks jääda samasuguse trahvisumma juurde, nagu on määratud komisjoni otsuses. Sellises kontekstis on liidu kohtul õigus võtta arvesse kõiki faktilisi asjaolusid, mida ta peab asjakohaseks, olenemata sellest, kas need on tehtud otsusest varasemad või hilisemad.

(vt punktid 30–34, 38–40 ja 43)
Direktiivi 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas toodud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 2 lõike 1 sõnastusest endast nähtub, et selle kohaldamisala on määratletud laialt, kuivõrd selles on üldsõnaliselt mainitud, et raamkokkulepet kohaldatakse „tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas“. Pealegi hõlmab raamkokkuleppes kasutatud mõiste „tähtajalised töötajad“ määratlus, mis on ära toodud selle klausli 3 lõikes 1, kõiki töötajaid, tegemata vahet sõltuvalt sellest, kas tööandja, kellega nad on seotud, kuulub avalikku või erasektorisse. Kuna raamkokkulepe ei jäta oma kohaldamisalast välja ühtegi konkreetset sektorit, tuleb seda järelikult kohaldada ka loomatervise järelevalve valdkonnas.

Sellest järeldub, et töötaja, kes töötab avalikus sektoris loomatervise järelevalve valdkonna veterinaarassistendina ja kelle töölepingu peab tema tööandja siseriiklike sätete kohaselt tingimata sõlmima tähtajalisena, kuulub raamkokkuleppe kohaldamisalasse.

(vt punktid 33–35)
Euroopa Kohtu (seitsmes koda) 28. septembri 2016. aasta määrus – Durante

(kohtuasi C-438/15) ( *1 )

„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 — Identsed eelotsuse küsimused — ELTL artiklid 49 ja 56 — Asutamisvabadus — Teenuste osutamise vabadus — Hasartmängud — Piirangud — Üldisest huvist tulenevad ülekaalukad põhjused — Proportsionaalsus — Hankes osalemise tingimused ning finants- ja majandusliku olukorra hindamine — Pakkuja hankemenetlusest kõrvaldamine seetõttu, et ta jättis esitamata finants‑ ja majandusliku seisundi õiendid, mille on välja andnud kaks eri panka”

1. Asutamisvabadus — Teenuste osutamise vabadus — Piirangud — Hasartmängud — Liikmesriigi õigusnormid, mis seavad sellises hankes osalemise tingimuseks, mille eesmärk on anda välja hasartmängude ja kihlvedude valdkonna kontsessioonid, kohustuse esitada oma finants- ja majandusseisundi kohta panga õiendid — Lubamatus — Põhjendatus Ülekaalukast üldisest huvist tulenevad põhjused — Kuritegevusega võitlemise eesmärk — Kohustus järgida proportsionaalsuse põhimõtet — Liikmesriigi kohtu hinnang (ELTL artiklid 49 ja 56) (vt punktid 10–13, 15 ja resolutsioon)

2. Asutamisvabadus — Teenuste osutamise vabadus — Asutamislepingu sätted — Kohaldamisala — Liikmesriigi õigusnormid, mis seavad sellises hankes osalemise tingimuseks, mille eesmärk on anda välja hasartmängude ja kihlvedude valdkonna kontsessioonid, kohustuse esitada oma finants- ja majandusseisundi kohta panga õiendid — Hõlmamine — Eraldi hinnangu puudumine kapitali vaba liikumist reguleerivatest õigusnormidest lähtudes (ELTL artiklid 49, 56 ja 63) (vt punkt 14)

Resolutsioon

ELTL artikleid 49 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis kehtestab ettevõtjatele, kes soovivad esitada pakkumuse vastuseks hanketeatele, mille eesmärk on anda välja hasartmängude ja kihlvedude valdkonna kontsessioonid, kohustuse tõendada oma finants- ja majandusseisundit õienditega, mille on andnud välja vähemalt kaks panka, ega luba seda seisundit tõendada teisiti, juhul kui see säte vastab Euroopa Kohtu praktikas välja kujundatud proportsionaalsuse nõuetele, kusjuures selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

( *1 ) ELT C 381, 16.11.2015.
34

Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist endiselt Larkolt ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista endiselt Larkolt, kes ühtlasi kannab ise enda kohtukulud.
7

Määruskaebuses heidab töönõukogu Üldkohtule ette Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu väära tõlgendamist. Määruskaebus koosneb neljast väitest, mis puudutavad vastavalt: — õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt seetõttu, et ta otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktis 13, et töönõukogu esindatav SNCM töötajate kollektiivne huvi ei ole niisugune, mis iseenesest tekitaks otsese ja olemasoleva huvi selle kohtu menetletava kohtuvaidluse lahenduse vastu Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses; — õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt seetõttu, et ta otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktis 14, et viidatud artikli 40 teise lõigu tähenduses Üldkohtus menetletava vaidluse lahenduse vastu otsese ja olemasoleva huvi põhjendamiseks ei piisa sellest, et töönõukogu võidi pidada asjassepuutuvaks isikuks ELTL artikli 108 lõike 2 tähenduses; — Üldkohtu hindamisviga seetõttu, et ta otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktis 15 esiteks, et töönõukogu ei olnud esitanud ühtegi konkreetset tõendit, millest nähtuks, et Üldkohtu menetletaval kohtuasjal on eriline tähtsus käimasolevate õigusloomeliste algatuste seisukohast või et see kätkeb endas põhimõttelisi raskusi, mis võivad mõjutada just töönõukogu huve, ning teiseks, et töönõukogu ei olnud tõendanud, et vaidlusaluse otsuse tühistamise korral käimasolev riigisisene kohtulik tervendamismenetlus peatataks, ning — Üldkohtu hindamisviga seetõttu, et ta leidis vaidlustatud kohtumääruse punktides 16‐18, et töönõukogu huvi tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahenduse vastu ei erine SNCM huvist, kuigi tal on iseseisev õigusvõime ja õiguslik staatus – mis on seotud selle ettevõtjaga ‐, talle kuuluv vara ja märkimisväärne eelarve täitmisel olevate kohustuste ja lepingutega, mida otseselt mõjutab kohtulik tervendamismenetlus, milles tal oli Prantsuse õiguse kohaselt õigus olla ära kuulatud.
31

Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktis 13 õigesti, et erandina reeglist, mida meenutati käesoleva kohtumääruse eelmises punktis, võib asjaolu, et äriühingu vähemusaktsionäri huvid on erinevad selle äriühingu peamise aktsionäri huvidest ja järelikult võimalik et ka äriühingu enda huvidest, anda sellele vähemusaktsionärile huvi – mis erineb äriühingu huvist ‐ niisuguse kohtuvaidluse lahenduse vastu, milles see äriühing on kohtuasja pool. Ent sellele erandile tuginemiseks tuleb vähemusaktsionäril esitada konkreetseid tõendeid, millest nähtub see huvide erinevus asjassepuutuva kohtuvaidluse lahenduse vastu, arvestades selle eset.
5

Nimetatud raamotsuse artikkel 2 „Euroopa vahistamismääruse rakendusala” on sõnastatud järgmiselt: „1. Euroopa vahistamismääruse võib teha tegude eest, mida vahistamismääruse teinud liikmesriigis karistatakse vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt 12 kuud, või kui karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme kohta on otsus tehtud, peab see olema vähemalt nelja kuu pikkune. 2. Käesoleva raamotsuse alusel ja teo topeltkaristatavust kontrollimata toimub Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmine järgmiste kuritegude puhul, nagu need on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusaktides määratletud ja kui need on vahistamismääruse teinud liikmesriigis karistatavad vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat: [...] 4. Muude süütegude puhul, mida ei ole nimetatud lõikes 2, võib üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et teod, mille suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusaktide alusel süüteod selle koosseisu tunnustest või kirjeldusviisist olenemata.”
37

Oma kolmanda väitega on Alcogroup ja Alcodis seisukohal, et vaidlustatud kohtumäärusega on rikutud õigusnormi sellega, et Üldkohtu president otsustas, et teise vaidlusaluse otsuse täitmist ei saa peatada, kuna see on negatiivne otsus. Nende sõnul oli sellise peatamise määramine vajalik selleks, et võimaldada võtta muid ajutisi meetmeid, mida taotletakse, konkreetsemalt igasugused uurimistoimingud menetluste AT.40054 ja AT.40244 raames peatada, mida nõutakse esimeses kohtuastmes esitatud nõuete teise osaga.
41

Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et ebaausate kaubandustavade direktiivi tuleb tõlgendada nii, et sellega on juhul, kui nende normide eesmärk on tarbijakaitse, vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu põhikohtuasjas käsitletavad, mis näevad ette – ilma et igal üksikjuhtumil hinnataks, kas tava on ebaaus – üldise keelu kuulutada välja allahindlus, kui hindade esitamisel jäetakse märkimata võrdlushind. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas põhikohtuasjas on tegemist sellise olukorraga.