ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et kriteeriumideks, mis näitavad alaealise erilist sidet Prantsusmaaga […], on kohtuasja poole nimetatud kriteeriumid (st asjaolud, et alaealine sündis Prantsusmaal, tema isa on Prantsuse Vabariigi kodanik, tal on Prantsusmaal perekond, mis põhineb veresugulusel ning koosneb kahest õest ja ühest vennast, õetütrest, isapoolsest vanaisast, isa praegusest elukaaslasest ja nende alaealisest tütrest, samas kui Rumeenias ei ole tal ühtegi emapoolsest sugulast, ta käib Prantsusmaal koolis, alaealise kasvatus ja mõtteviis on alati prantsuspärased, vanemad räägivad kodus omavahel ja alaealisega alati prantsuse keelt) ning seepärast peab riigisisene kohus otsustama, et Prantsusmaa kohus on sobivam otsust tegema?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itaalia) 28. juunil 2018 – Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS) versus Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

(Kohtuasi C-425/18)

(2018/C 399/25)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)

Vastustaja: Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2004/17/EÜ (1) artikli 53 lõige 3 ja artikli 54 lõige 4 koostoimes direktiivi 2004/18/EÜ (2) artikli 45 lõike 2 punktiga d on vastuolus selline õigusnorm, nagu Itaalia Vabariigi seadusandliku dekreedi nr 163/2006 artikli 38 lõike 1 punkt f, nagu seda on tõlgendatud riigisiseses kohtupraktikas, st mis jätab „raske eksimuse“ alt, mille ettevõtja on pannud toime „ametialaste käitumisreeglite vastu“, välja käitumise, mis kujutab endast konkurentsieeskirjade rikkumist, mille riigi konkurentsiamet on tuvastanud ja mille eest ta on karistanud otsusega, mille kohus on jätnud muutmata, mille tõttu ei saa hankijad a priori neid rikkumisi sõltumatult hinnata, et kõrvaldada see ettevõtja vajadusel riigihankemenetlusest, mida ta võib teha, kuid ei pea tegema?

(1) Euroopa parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused (ELT L 134, 30.4.2004, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 19).

(2) Euroopa parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ, ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, 30.4.2004, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).
C 399/21

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 16. juulil 2018 – AV, BU versus Comune di Bernareggio

(Kohtuasi C-465/18)

(2018/C 399/28)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: AV, BU

Vastustaja: Comune di Bernareggio

Eelotsuse küsimus

Kas asutamisvabaduse, diskrimineerimiskeelu, võrdse kohtlemise, konkurentsi kaitse ja töötajate vaba liikumise põhimõtetega, mis on sätestatud ELTL artiklites 45, 49–56 ja 106 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 15 ja 16, ning nendesse kätketud proportsionaalsuse ja mõistlikkuse kriteeriumidega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu seaduse nr 362/1991 artikli 12 lõige 2, mille kohaselt on munitsipaalapteegi omandiõiguse üleandmise korral ostueesõigus selle apteegi töötajatel?
2.

Kas 8. juuni 2000. aasta direktiivi [2000/31/EÜ] (2) sätteid tuleks Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 6, 7, 8 ja 11 ning artikli 52 lõiget 1 arvestades tõlgendada nii, et need lubavad liikmesriigil kehtestada riigisisesed normid, millega pannakse isikutele, kes pakuvad juurdepääsu interneti teel üldsusele andmete edastamise teenustele, ning füüsilistele või juriidilistele isikutele, kes tagavad, isegi kui nad teevad seda tasuta, interneti teel üldsusele andmete edastamise teenuste kaudu üldsusele edastamise eesmärgil nende teenuste kasutajate poolt edastatud signaalide, tekstide, piltide, helide või mis tahes liiki sõnumite salvestamise, kohustus säilitada andmeid, mis võimaldavad tuvastada kõik nende poolt osutatavate teenuste sisu või selle osa loomises osalenud isikud, et kohus saaks vajaduse korral nõuda nende andmete esitamist tsiviil- või karistusõiguslikku vastutust reguleerivate sätete kohaldamiseks?
3.

Kas 12. juuli 2002. aasta direktiivi tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste hartat arvestades tõlgendada nii, et selle kohaselt on ühendusandmete kogumise menetluse õiguspärasuse eelduseks igal juhul see, et asjasse puutuvat isikut informeeritakse, kui see informeerimine pädevate ametiasutuste poolt läbi viidavat uurimist enam kahjustada ei saa, või saab selliseid menetlusi käsitada õiguspärastena, võttes arvesse kõiki teisi olemasolevaid menetluslikke tagatisi, kuna need tagavad tõhusalt kaebeõiguse?
3.

Kolmas väide, et on rikutud õigusnormi seoses järeldusega, et komisjon ei ületanud kontrolliotsuse tingimusi, kuivõrd kontrolliotsust tuleb tegelikult mõista nii, et selle kohaselt võib kontroll toimuda ainult apellantide kontrolli all olevates ruumides;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Opolu (Poola) 24. juulil 2018 – Profi Credit Polska S.A. versus OH

(Kohtuasi C-483/18)

(2018/C 427/11)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Opolu

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Profi Credit Polska S.A.

Kostja: OH

Eelotsuse küsimus

Kas 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (1) sätteid, eelkõige artikli 3 lõikeid 1 ja 2, artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1, ning 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (2) (muudetud kujul), sätteid, eelkõige artikli 22 lõiget 3, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus Poola 28. aprilli 1936. aasta veksliseaduse (ustawa z dnia 28 kwietnia 1936 r. prawo wekslowe) artikli 10 koostoimes artikliga 17 selline tõlgendus, mis ei võimalda kohtul tegutseda omal algatusel, kui tal on mujalt kui kohtuasja pooltelt pärinevate tõendite alusel kujunenud tugev ja põhjendatud veendumus, et põhisuhte aluseks olev leping on vähemalt osaliselt tühine, hageja aga nõuab oma nõude täitmist blankoveksli alusel ning kostja ei esita vastuväiteid ja käitub passiivselt?

(1) EÜT L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288.

(2) EÜT L 133, lk 66; ELT eriväljaanne 15/01, lk 326.
—

Üldkohus rikkus õigusnormi, otsustades, et eurorühm on „liidu üksus, mis on ametlikult aluslepingutega loodud“;
4.

a) Kas direktiivi 2000/60/EÜ artiklit 4 – arvestades selle siduvat mõju (ELTL artikkel 288) ja tõhusa õiguskaitse tagatist (EL lepingu artikkel 19) – tuleb tõlgendada nii, et kõikidel projektist puudutatud üldsuse esindajatel, kes väidavad, et projektile loa andmisega on rikutud nende õigusi, on ka õigus esitada veevaldkonda reguleerivates õigusnormides sätestatud seisundi halvendamise keelu ja seisundi parandamise nõude rikkumiste peale kaebusi kohtutele? b) Kui küsimusele a tuleb vastata eitavalt: Kas direktiivi 2000/60/EÜ artiklit 4 – arvestades selle eesmärki – tuleb tõlgendada nii, et vähemasti sellistel kaebajatel, kellel on kavandatud teetrassi lähedal kodukaevud kodumajapidamise varustamiseks veega, on õigus esitada veevaldkonda reguleerivates õigusnormides sätestatud seisundi halvendamise keelu ja seisundi parandamise nõude rikkumiste peale kaebusi kohtutele?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ ülevõtmispakkumiste kohta (1) artiklitega 4 ja 17 on – liidu õiguses esinevat tõhususe põhimõtet arvesse võttes – vastuolus tõlgendus, et direktiivi 2004/25 artiklis 4 sätestatud järelevalveasutuse jõustunud otsusel, millega tuvastati, et teatav isik on rikkunud direktiivi 2004/25 ülevõtmiseks kehtestatud liikmesriigi õigusnorme, puudub selle isiku suhtes sama järelevalveasutuse poolt hiljem läbi viidavas väärteomenetluses siduv mõju, mille tulemusel on asjaomasel isikul võimalus uuesti esitada kõiki faktilisi ja õiguslikke vastuväiteid ning tõendeid selleks, et jõustunud otsusega tuvastatud rikkumine vaidlustada?
2.

Kui see on tõepoolest avaliku teenindamise kohustus, siis kas see on selgelt määratletud, läbipaistev, mittediskrimineeriv ja kontrollitav?
1.

Üldkohus rikkus liidu õigust, sest ta tuvastas, et nõukogu tugines õigesti eeldusele, et apellant on Süürias tegutsev tuntud ärimees, kuigi selleks eelduseks puudub õiguslik alus ja see on taotletavat õiguspärast eesmärki arvestades ebaproportsionaalne.
1.

Kas direktiivi 2002/58/EÜ (1) artikli 15 lõiget 1 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 6 tagatud õigusega turvalisusele ja õigusega isikuandmete kaitsele, nagu on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 7, 8 ja artikli 52 lõikega 1, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu kõnealused, millega on elektrooniliste sideteenuste operaatoritele ja pakkujatele ette nähtud üldine kohustus säilitada direktiivi 2002/58/EÜ tähenduses liiklus- ja asukohaandmeid, mida nad nende teenuste osutamise raames tekitavad või töötlevad, kui nende riigisiseste õigusnormide eesmärk ei ole ainult raskete kuritegude uurimine, avastamine ja kohtus menetlemine, vaid ka riigi julgeoleku, territooriumi ja avaliku julgeoleku kaitse tagamine, muude kui raskete kuritegude uurimine, avastamine ja kohtus menetlemine või elektrooniliste sidesüsteemide keelatud kasutuse vältimine või muu määruse (EL) 2016/679 (2) artikli 23 lõikes 1 sätestatud eesmärgi saavutamine ja millele lisaks on neis õigusnormides seoses andmete säilitamise ja neile juurdepääsuga ette nähtud täpselt kindlaksmääratud tagatised?
Tšehhi Vabariigi 13. septembril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 28. juuni 2018. aasta määruse peale kohtuasjas T-147/15: Tšehhi Vabariik versus komisjon

(Kohtuasi C-575/18 P)

(2018/C 408/56)

Kohtumenetluse keel: tšehhi

Pooled

Apellant: Tšehhi Vabariik (esindajad: M. Smolek, J. Vláčil ja O. Serdula)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada vaidlustatud määrus;

— lükata tagasi komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide;

— saata asi tagasi Üldkohtule otsuse tegemiseks Tšehhi Vabariigi hagiavalduses esitatud nõuete kohta; ja

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Apellant esitab oma kaebuse põhjendamiseks ühe väite, mille kohaselt on rikutud Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artiklit 263 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47.

Üldkohus on vaidlustatud määruses tema sõnul vääralt järeldanud, et vaidlustatud õigusakt, eriti arvestades komisjoni pädevuse puudumist võtta vastu otsus traditsiooniliste omavahendite valdkonnas, ei ole vaidlustatav akt ELTL artikli 263 tähenduses, mis Üldkohtu hinnangul ei kahjusta Tšehhi Vabariigi õigust tõhusale kohtulikule kaitsele harta artikli 47 tähenduses, seni kuni Tšehhi Vabariigil on võimalik tasuda vaidlusalust summat vastavalt tingimustele, esitada komisjoni seisukoha põhjendatuse kohta vastuväiteid ning oodata, et komisjon esitaks ELTL artikli 258 kohaselt hagi.

Üldkohtu järeldused on vastuolus ELTL artikliga 263 koostoimes harta artikliga 47, kuna tingimuslik maksmine ei taga, et tulevikus teeb vaidlusküsimuses sisulise otsuse Euroopa Kohus. See tõdemus põhineb Euroopa Kohtu praktikal, mis puudutab komisjoni kaalutlusõigust seoses liikmesriigi kohustuste täitmata jätmise menetlusega, tingimusliku maksmise mõistet selgitavate vastavate sätete puudumisel, ja eriti komisjoni varasemal praktikal antud valdkonnas.
1.

Üldkohus rikkus õigusnormi järeldades, et määruse nr 1/2003 (1) artikkel 20 ei keela komisjonil teha töötajate tervetest kõvaketastest kloonkoopiaid, ilma et ta oleks eelnevalt uurinud nende sisu, ja et see lubab nende kõvaketaste edasist läbivaatamist komisjoni ruumides Brüsselis. Viidatud sätte õige tõlgenduse kohaselt saab kontrolle läbi viia ainult ettevõtja ruumides ja komisjonil on õigus teha koopiaid materjalidest, mille asjasse puutuvust ta on eelnevalt uurinud. Arvestades et tegevusega, mis seisneb tervetest kõvaketastest kloonkoopiate tegemises, riivatakse ettevõtjate ja nende töötajate põhiõigusi, ei saa seda reguleerida komisjonile suure pädevuse andvates selgitavates märkustes, vaid seda tuleks teha seadusega ja kooskõlas seaduslikkuse põhimõttega.
C 427/5

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van Cassatie (Belgia) 19. juulil 2018 – JM versus Belgische Staat

(Kohtuasi C-470/18)

(2018/C 427/08)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hof van Cassatie

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: JM

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Belgische Staat

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et see ei luba käibemaksu määramisel mingil juhul kasutada tõendeid, mille kogumisel on rikutud harta artikliga 7 tagatud õigust eraelu puutumatusele, või ei ole selle artikliga vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt peab kohus, kes otsustab, kas selliseid tõendeid võib kasutada käibemaksu määramise alusena, läbi viima eelotsusetaotluse punktis 4 kirjeldatud kaalumise?
3.

Kolmandaks väidab Ungari valitsus, et vaidlustatud direktiiv on vastuolus ELTL artikliga 56, milles on tagatud teenuste osutamise vabadus, kuna selles kehtestatakse mõne liikmesriigi asukohaga ettevõtjatele, kes lähetavad teenuste osutamise raames töötajaid teise liikmesriiki, sellised kohustused ja piirangud, mis on diskrimineerivad, milleks puudub vajadus ja mis on taotletava eesmärgi seisukohast ebaproportsionaalsed, ning et selle direktiivi liikumist käsitlevad sätted on vastuolus ELTL artikli 58 lõikega 1 (kolmas õigusväide).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, artiklit 37 (1) tuleb tõlgendada nii, et isikut, kes on võrguettevõtja tarbijast klient ja kes on esitanud liikmesriigi reguleerivale asutusele võrguettevõtjat puuduvas asjas kaebuse, tuleb pidada „mõjutatud osaliseks“ nimetatud artikli lõike 17 tähenduses, keda reguleeriva asutuse otsus puudutab ja kellel on seega õigus esitada liikmesriigi reguleeriva asutuse võrguettevõtjat puudutava otsuse peale kaebus liikmesriigi kohtule?
Eleni Pavlikka Bourdouvali jt 24. septembril 2018 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 13. juuli 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-786/14: Eleni Pavlikka Bourdouvali jt versus Euroopa Liidu Nõukogu jt

(Kohtuasi C-604/18 P)

(2018/C 427/36)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Eleni Pavlikka Bourdouvali jt (esindajad: barrister P. Tridimas, Δικηγόρος K. Chrysostomides)

Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, Euroopa Keskpank, eurorühm, keda esindab Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Liit, keda esindab Euroopa Komisjon

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu otsus;

— rahuldada apellantide Üldkohtus esitatud nõuded;

— mõista käesoleva apellatsioonimenetlusega ja Üldkohtu menetlusega seotud kohtukulud välja vastustajatelt.

Väited ja peamised argumendid

Apellandid väidavad, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui ta:

(a) leidis, et eurorühm ei nõudnud Küproselt neile kahju tekitanud meetmete võtmist või et neid meetmeid ei nõutud ELile omistatava toiminguga.

(b) leidis, et EKP 21. märtsi 2013. aasta pressiteade ei tekitanud apellantidele kahju;

(c) leidis, et teatavate muude aktidega ei nõudnud vastustajad Küproselt kahju tekitanud meetmete rakendamise jätkamist ja/või ei nõudnud nende kahju tekitanud meetmete vastuvõtmist, mis kehtestati kahju tekitanud dekreetidesse 30. juulil 2013 tehtud muudatustega;

(d) leidis, et nõukogu otsusega 2013/236 (1) ei nõutud kõiki kahju tekitanud meetmeid;

(e) järeldas, et selgelt ei olnud rikutud omandiõigust, mis on kaitstud EL põhiõiguste harta artikli 17 lõikega 1 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr 1 artikliga 1; samuti ei olnud selgelt rikutud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet.

Apellandid väidavad, et kahju tekitanud meetmed ei vasta nõudele, et omandiõiguse piirangud peavad olema seadusega ette nähtud, ega proportsionaalsuse nõudele. Nad on seisukohal, et vastustajate käitumine tekitas õiguspärase ootuse, et nende väärtpaberite nimiväärtust kärpivate kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise meetmeid ei võeta. Nad leiavad, et Bank of Cypruse ja/või Laiki hoiustajaid, aktsionäre või võlakirjade omanikke diskrimineeriti muu hulgas võrreldes nende pankade hoiustajate, aktsionäride või võlakirjade omanikega, mis asuvad teistes euroala liikmesriikides, mis said Küprosega sarnast finantsabi.

(1) Nõukogu 25. aprilli 2013. aasta otsus, mis on adresseeritud Küprosele ning käsitleb spetsiifilisi finantsstabiilsuse ja jätkusuutliku majanduskasvu taastamise meetmeid (ELT 2013, L 141, lk 32).
2.

Vaidlustatud otsuses rikuti õigusnormi, kuna selles tuvastati, et apellant liitus koduterritooriumi lepinguga seetõttu, et tema esindajad osalesid kohtumisel, ja et seetõttu tuli tema suhtes kohaldada avalikult enda lepingus osalemisest keeldumise kohta käivat kohtupraktikat.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Liège (Belgia) 17. septembril 2018 – Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique versus QC, Comida paralela 12

(Kohtuasi C-579/18)

(2018/C 427/25)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Liège

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique

Vastustajad: QC, Comida paralela 12

Eelotsuse küsimus

Kas asjaolu, et sellised liikmesriigi õigusnormid, mis on sätestatud 18. juuli 1977. aasta üldises tolli- ja aktsiisiseaduses, muudavad isiku, kellele langeb tsiviilvastutus õigusrikkuja eest, kelle toime pandud rikkumises see tsiviilvastutuse kandja ei ole ise osalenud, sellest rikkumisest tuleneva tollivõla solidaarvõlgnikuks, on või ei ole vastuolus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (1), artikliga 79?

(1) ELT L 269, lk 1.
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav ja ELTL artikli 18 esimene lõik ei ole eraõiguslike isikute vahelisele suhtele kohaldatav, kas siis tuleb ELTL artikli 18 esimest lõiku tõlgendada nii, et kindlustuskaitse piiramine Prantsusmaa Euroopa osas ja Prantsuse ülemereterritooriumidel toimuvate kahjujuhtumitega, on selle sättega vastuolus seetõttu, et Prantsuse pädev asutus (Bureau central de tarification) ei vaidlustanud vastavat klauslit, kuigi selle klausliga rikutakse ELTL artikli 18 esimest lõiku, sest see sisaldab kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel?
2.

(Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:) Kas direktiivi 90/619/EMÜ artikli 15 lõiget 1 koosmõjus direktiivi 92/96/EMÜ artikliga 31 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt hakkab taganemisõiguse kasutamise tähtaeg juhul, kui taganemisõiguse kohta ei ole enne lepingu sõlmimist teavet antud või on antud ebaõiget teavet, kulgema kuupäeval, mil kindlustusvõtja sai taganemisõigusest – mis tahes viisil – teada?
—

tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsus kohtuasjas T-422/14: Viscas Corp. vs. komisjon osas, milles lükati tagasi väide, et Viscas’ile määratud trahvi arvutamisel on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet, ja osas, milles Viscas’ilt mõisteti välja kohtukulud;
2.

Kuidas tuleb kohaldatavat sätet konkreetselt tõlgendada vahetuskursist sõltuva lapsetoetuse diferentseeritud lisatoetuse summa määramisel? a) Kui kohaldamisele kuulub otsuse nr H3 punkt 2, siis milline kuupäev on viidatud sätte tähenduses päev, „mil asutus tehingu teeb“? b) Kui kohaldamisele kuulub otsuse nr H3 punkt 3 alapunkt b (võimalik, et koosmõjus punktiga 4), siis milline kuu on viidatud sätte tähenduses „sätte kohaldatavaks muutumise kuu“? c) Kui kohaldamisele kuulub otsuse nr H3 punkt 5, siis kas liikmesriigile kaalutlusõigust andev säte on kooskõlas määruse (EÜ) nr 987/2009 (2) artiklis 90 sätestatud volitusnormiga? Kui see on nii, siis kas selleks, et „riigi õiguses [oleks] sätestatud teisiti“, on vajalik seadus formaalses tähenduses või piisab liikmesriigi haldusorgani korraldusest?
Euroopa Kohtu (uuesti läbivaatamisega tegelev koda) 17. septembri 2018. aasta otsus, millega vaadatakse uuesti läbi Üldkohtu (apellatsioonikoda) 19. juuli 2018. aasta otsus kohtuasjas T-646/16 P: Simpson versus nõukogu

(Kohtuasi C-542/18 RX)

(2018/C 427/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Üldkohtu menetluse pooled

Hageja: Erik Simpson (esindaja: advokaat M. Velardo)

Teine menetlusosaline: Euroopa Liidu Nõukogu

Uuesti läbivaatamise esemeks olevad küsimused

Kas – arvestades eelkõige õiguskindluse üldpõhimõtet – Euroopa Liidu Üldkohtu 19. juuli 2018. aasta otsus Simpson vs. nõukogu ohustab liidu õiguse ühtsust või järjepidevust seetõttu, et Üldkohus, tegutsedes apellatsioonikohtuna, otsustas, et Avaliku Teenistuse Kohtu 24. juuni 2016. aasta määruse Simpson vs. nõukogu teinud kohtukoosseis ei olnud moodustatud nõuetekohaselt, kuna selle koosseisu ühe liikme ametisse nimetamise menetluses pandi toime rikkumine, mis tõi kaasa Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu esimeses lauses tagatud seaduse alusel moodustatud kohtu põhimõtte rikkumise.

Kas sama moodi ELTL artiklis 277 nimetatud aktidega võib kohtuniku ametisse nimetamise üle teostada seaduslikkuse kõrvalkontrolli või on selline kontroll – kas põhimõtteliselt või teatava tähtaja möödudes – välistatud või piiratud üksnes teatud liiki rikkumistega, et tagada õiguslik stabiilsus ja jõustunud kohtuotsuste õigusjõud.