Esiteks peab silmas pidama, et juba määruse nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 66 lõike 2 enda sõnastusest tuleneb, et ELi kollektiivkaubamärgid, mis koosnevad märkidest või tähistest, mis võivad kaubanduses tähistada kaupade või teenuste geograafilist päritolu, on ELi kollektiivkaubamärgid lõikes 1 määratletud tähenduses. Samas võivad nimetatud lõike 1 sõnastuse kohaselt olla ELi kollektiivkaubamärkideks ainult tähised, mis eristavad kaubamärgiomanikuks oleva ühenduse liikmete kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest.

Lisaks on määruse nr 207/2009 artiklis 4, mida kohaldatakse kollektiivkaubamärkidele sama määruse artikli 66 lõike 3 alusel, sisuliselt ette nähtud, et ELi kaubamärgi võivad moodustada vaid tähised, mis eristavad nende kaupade või teenuste kaubanduslikku päritolu, millele need tähised on kantud.

Selles osas on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et kaubamärgi põhiülesanne on tagada tarbijatele kauba või teenuse päritolu nii, et see võimaldab määratleda selle kaubamärgiga tähistatud kauba või teenuse konkreetselt ettevõtjalt pärinevana ja seega eristada seda kaupa või teenust teiste ettevõtjate omast.

Kuigi Euroopa Kohus on ka juba tunnustanud, et kaubamärk võib täita ka muid ülesandeid kui päritolu tähistamine, mida tuleb samuti kaitsta kolmandate isikute poolt kahjustamise eest, nagu asjaomase kauba või teenuse kvaliteedi tagamine või teabe, investeeringute ja reklaamiga seotud ülesanded, on Euroopa Kohus siiski alati rõhutanud, et kaubamärgi põhiülesanne on ikkagi tähistada päritolu.

Seega on selle põhiülesandega vastuolus järeldus, et määruse nr 207/2009 artikli 66 lõikes 2 osutatud ELi kollektiivkaubamärgi põhiülesanne on tähistada sellise kaubamärgi all pakutavate kaupade või teenuste geograafilist päritolu, mitte selle kaubanduslikku päritolu.

Teiseks olgu märgitud, et määruse nr 207/2009 artikli 66 lõige 2 kujutab endast erandit määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud absoluutsetest registreerimisest keeldumise põhjustest, ei saa see ümber lükata asjaolu, et määruse nr 207/2009 artikli 66 lõikes 2 osutatud ELi kollektiivkaubamärgi põhiülesanne on tagada selle kaubamärgi all müüdavate kaupade kollektiivne päritolu, mitte nende kollektiivne geograafiline päritolu.

Erandit määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktist c, mis on sätestatud selle määruse artikli 66 lõikes 2, põhjendab kõnealuses lõikes 2 käsitletavate kollektiivkaubamärkidega hõlmatud tähiste olemus.

Kolmandaks olgu märgitud, et ühelt poolt kõnealused geograafilised tähised ja teiselt poolt ELi kollektiivkaubamärgid, mis koosnevad märkidest või tähistest, mis võivad kaubanduses tähistada kaupade või teenuste geograafilist päritolu, kujutavad endast tähiseid, millele kohaldatakse erinevaid õiguslikke regulatsioone ja neil on erinevad eesmärgid. Kui ELi kaubamärk on määruse nr 207/2009 artikli 4 kohaselt tähis, mis eristab kaupade või teenuste kaubandusliku päritolu, siis geograafiline tähis on vastavalt määruse nr 1151/2012 artikli 5 lõikele 2 nimetus, mis osutab sellele, et toode on pärit määratletud geograafilisest piirkonnast ja selle kvaliteet, maine või muu omadus tuleneb peamiselt tema geograafilisest päritolust ning vähemalt üks tootmisetappidest toimub määratletud geograafilises piirkonnas.

(vt punktid 50–54, 57, 58 ja 62)