ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Muudetud direktiivi 1999/62 artiklis 2 on sätestatud: „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: a) üleeuroopaline teedevõrk – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 1996. aasta otsuse nr 1692/96/EÜ (üleeuroopalise transpordivõrgu arendamist käsitlevate ühenduse suuniste kohta) [(EÜT 1996, L 228, lk 1) – otsust on viimati muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta määrusega nr 1791/2006 (ELT 2006, L 363, lk 1)] I lisa 2. jaos määratletud teedevõrk, mida on illustreeritud vastavate kaartidega. Kaardid vastavad kõnealuse otsuse regulatiivosas ja/või II lisas nimetatud seonduvatele jagudele; aa) ehituskulud – ehitusega seotud kulud, sealhulgas vajaduse korral järgmiste tegevuste rahastamiskulud: – uus infrastruktuur või uus infrastruktuuri parandamine (kaasa arvatud oluline teekonstruktsiooni remont) või – infrastruktuur või infrastruktuuri parandamine (kaasa arvatud oluline teekonstruktsiooni remont), mis on valminud mitte rohkem kui 30 aastat enne 10. juunit 2008, kui 10. juunil 2008 kehtib juba teemaksude korraldus, või on valminud mitte rohkem kui 30 aastat enne mis tahes uue teemaksude korralduse kehtestamist, mis on toimunud pärast 10. juunit 2008; enne nimetatud tähtaegu valminud infrastruktuuri või infrastruktuuri parandamise kulusid võib samuti lugeda ehituskuludeks, kui i) liikmesriik on kehtestanud teemaksude korra, mis näeb ette nimetatud kulude katmise teemaksude süsteemi halduriga sõlmitud lepingu alusel või muude samaväärse toimega õigusaktide alusel, mis jõustuvad enne 10. juunit 2008, või ii) liikmesriik suudab tõendada, et asjaomase infrastruktuuri ehitamise põhjuseks oli asjaolu, et selle projekteeritud elueaks oli rohkem kui 30 aastat. Igal juhul ei tohi arvesse võetavate ehituskulude summa ületada 10. juunil 2008 või uue teemaksu korralduse kehtestamise kuupäeval, kui see on hilisem kuupäev, kasutuses olevate infrastruktuuri komponentide käesoleval hetkel järele jäänud projekteeritud elueale proportsionaalselt vastavat summat. Infrastruktuuri või infrastruktuuri parandamise kulud võivad hõlmata mis tahes spetsiifilisi infrastruktuuri kulusid, mis on kavandatud vähendama müraga seotud saastet või parandama teeohutust, ning infrastruktuuri haldaja tegelikke makseid, mis ta on teinud, lähtudes sellistest objektiivsetest keskkonnakaalutlustest nagu kaitse pinnase saastumise eest; […] b) teemaks – kindlaksmääratud summa, mis tasutakse siis, kui sõiduk läbib artikli 7 lõikes 1 osutatud infrastruktuuri kahe punkti vahelise kindla vahemaa; summa sõltub läbitavast vahemaast ja sõiduki tüübist; ba) kaalutud keskmine teemaks – kindla ajavahemiku jooksul teemaksudest saadud kogutulu, mis on jagatud teedevõrgul, kus on selle ajavahemiku jooksul kehtestatud teemaks, läbitud sõidukikilomeetrite arvuga ning nii tulu kui ka sõidukikilomeetrid on arvutatud sõidukite kohta, mille suhtes kohaldatakse teemaksu; […]“.
32

Santa Casa ja Belgia valitsus väidavad, et esitatud küsimused on vastuvõetamatud, kuna IOE on äriühing, mis on asutatud kolmandas riigis, nimelt Antigua ja Barbudas, ning et sellisena ei saa ta tugineda põhivabadustele ega järelikult ka direktiivile 98/34. Nimelt on see äriühing põhikohtuasja kahest kaebajast ainus, kes tugineb argumentidele, mis on seotud eelotsuse küsimustega.
61

EIK 18. detsembri 2018. aasta otsus Murtazaliyeva vs. Venemaa (CE:ECHR:2018:1218JUD003665805) ei sea eeltoodud kaalutlusi kahtluse alla. Kuigi see kohus märkis selle kohtuotsuse punktis 164, et tunnistajate ärakuulamise taotlust menetlevate kohtute arutluskäik peab vastama selle taotluse põhjendamiseks esitatud põhjendustele, see tähendab, et see arutluskäik peab olema sama põhjalik ja üksikasjalik kui need põhjendused, lisas ta nimetatud kohtuotsuse punktis 165, et kuna EIÕK ei nõua kõigi kaitse tunnistajate kohtusse kutsumist või ära kuulamist, ei pea riigisisesed kohtud andma üksikasjalikku vastust igale vastavale taotlusele, mille kaitse on esitanud, kuid on siiski kohustatud oma otsust piisavalt põhjendama.
46

Neljandaks, kuigi eelotsusetaotlusest nähtub, et 3. aprilli 2014. aasta määrus näeb ette teatavad abikõlblikkuse tingimused, millele sortimisettevõtjad peavad vastama, et saada rahalist toetust, rõhutas Prantsuse valitsus oma kirjalikes seisukohtades siiski, et tegevusluba omaval taaskasutusorganisatsioonil on suhetes sortimisettevõtjatega teatav lepinguline vabadus, et kehtestada täiendavad nõuetele vastavuse tingimused. Peale selle on see valitsus seisukohal, et Eco TLC kasutas seda vabadust, kehtestades omapoolsed rahalise toetuse saamise tingimused, mis on riigi kehtestatud tingimustest rangemad.
52

Käesolevas asjas näeb seaduse nr 35/2012 artikli 18, mis reguleerib erakorralise makse kogumise üksikasjalikke eeskirju, lõige 1 ette, et see erakorraline makse on mõeldud eranditult aastatel 2007–2013 kantud universaalteenuse netokulude rahastamiseks, mida kontrollib Anacom ja mille puhul see asutus on leidnud, et need kujutavad endast universaalteenuse osutajate jaoks ülemäärast kulu, seejärel, artiklis 5, et erakorraline makse moodustab 3% iga üksuse arvesse võetavast aastakäibest, ja lõpuks artiklis 6, et see summa ei või sellegipoolest olla suurem kui väärtus, mis saadakse proportsionaalselt kohustatud ettevõtjate käibele universaalteenuse osutajate kantud netokulude – mida Anacom on pidanud ülemäära suureks – jagamise tulemusel.
42

Lõpuks tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et kuna komisjonil on vastavalt ELTL artiklile 108 kohustus riigiabi kontrollida, siis esiteks saab abi saavatel ettevõtjatel olla põhimõtteliselt õiguspärane ootus, et abi on seaduslik, ainult siis, kui abi andmisel järgiti selles artiklis ette nähtud menetlust, ja teiseks peab hoolas ettevõtja suutma tavaliselt kindlaks teha, kas kõnealust menetlust on järgitud. Eriti kui abi antakse komisjoni eelnevalt teavitamata, mistõttu see on ELTL artikli 108 lõike 3 kohaselt ebaseaduslik, ei saa abisaajal sel hetkel olla õiguspärast ootust selle suhtes, et kõnealuse abi andmine on seaduslik (5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika), ega järelikult selle suhtes, et seaduslik on eelis, mille ta saab ebaseaduslikult abilt intressi maksmata jätmisest.
44

Teisena tuleb tõdeda, et Euroopa Kohus on märkinud, et raamotsuse 2002/584 artikli 6 lõikes 1 viidatud „vahistamismääruse teinud õigusasutus“ peab saama seda ülesannet täita objektiivselt, võttes arvesse kõiki süüstavaid ja õigustavaid asjaolusid, ning ilma et esineks oht, et tema otsustuspädevust piiraksid väljastpoolt, eelkõige täitevvõimult tulevad korraldused või juhised, nii et ei oleks mingit kahtlust, et otsus teha Euroopa vahistamismäärus on selle asutuse, mitte aga lõppkokkuvõttes täitevvõimu pädevuses. Järelikult peab vahistamismääruse teinud õigusasutusel olema võimalik anda vahistamismäärust täitvale õigusasutusele tagatis, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguskorras ette nähtud tagatisi arvestades tegutseb ta Euroopa vahistamismääruse tegemisega seotud ülesannete täitmisel sõltumatult. See sõltumatus nõuab, et on olemas põhikirjalised ja korralduslikud eeskirjad, mis tagaksid, et vahistamismääruse teinud õigusasutuse puhul ei esine mingit ohtu, et ta saab vahistamismääruse tegemise otsuse vastuvõtmisel eelkõige täitevvõimult individuaalseid juhiseid (27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur), C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, punktid 73 ja 74, ning 27. mai 2019. aasta kohtuotsus PF (Leedu peaprokurör), C‑509/18, EU:C:2019:457, punktid 51 ja 52).
51

Seoses sellega peab selle liikmesriigi kohtutel, kes on teinud viisa andmisest keeldumise lõpliku otsuse põhjusel, et teine liikmesriik või mitu teist liikmesriiki on esitanud vastuväite selle dokumendi väljastamisele, olema võimalus veenduda, et viisaeeskirja artiklis 22 kirjeldatud teiste liikmesriikide keskasutustega eelnevalt konsulteerimise menetlust on kohaldatud nõuetekohaselt, ning eelkõige olema võimalik kontrollida, kas taotleja suhtes on nõuetekohaselt tuvastatud, et tema suhtes kehtib asjaomane vastuväide, ja kas menetluslikke tagatisi, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 46 osutatud põhjendamiskohustus, on kõnesoleval juhul nõuetekohaselt kohaldatud.
34

Käesoleval juhul väidab Wikingerhof oma hagiavalduses, et on rikutud Saksa konkurentsiõigust, milles on ette nähtud üldine keeld kuritarvitada turgu valitsevat seisundit olenemata lepingust või muust vabatahtlikust kohustusest. Täpsemalt leiab ta, et tal ei olnud muud võimalust kui vaidlusalune leping sõlmida ja taluda Booking.com‑i tüüptingimuste hilisemate muudatuste tagajärgi, sest sel äriühingul on asjaomasel turul jõupositsioon, isegi kui Booking.com‑i teatavad kaubandustavad on ebaõiglased.
Direktiivi artikkel 4, mis paikneb II peatükis „Rahvusvahelise kaitse taotluste hindamine“, sätestab:

„1. Liikmesriigid võivad pidada taotleja kohuseks esitada niipea kui võimalik kõik andmed, mis on vajalikud rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks. Koostöös taotlejaga on liikmesriigi kohus hinnata taotluse asjaomaseid andmeid.

2. Lõikes 1 osutatud andmed on taotleja avaldused ning kõik taotleja käsutuses olevad dokumendid taotleja vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, isiku, kodakondsus(t)e, varasema elukohariigi/-riikide ja aadressi, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, reisidokumendid ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjused.

3. Rahvusvahelise kaitse taotlus vaadatakse läbi individuaalselt ning selle käigus arvestatakse järgmist:

a) kõik asjaomased faktid, mis on seotud päritoluriigiga taotluse kohta otsuse tegemise ajal, sealhulgas päritoluriigi õigusnormid ja nende kohaldamise viis;

b) taotleja esitatud asjaomased avaldused ja dokumendid, sealhulgas teave selle kohta, kas taotlejat on taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda võidakse taga kiusata või talle tekitada suurt kahju;

c) taotleja individuaalne seisund ja isiklikud asjaolud, sealhulgas sellised tegurid nagu taust, sugu ja vanus, et hinnata, kas taotleja suhtes toime pandud või võimalikud teod võiksid taotleja isiklikest asjaoludest lähtudes osutuda tagakiusamiseks või tekitada suurt kahju;

d) kas taotleja tegevus pärast päritoluriigist lahkumist oli seotud rahvusvahelise kaitse taotlemiseks vajalike tingimuste loomise ainu‑ või põhieesmärgiga, et hinnata, kas kõnealune tegevus põhjustaks nimetatud riiki tagasipöördumisel taotleja tagakiusamist või talle suure kahju tekitamist;

e) kas on võimalik mõistlikult eeldada, et taotleja annab ennast mõne teise riigi kaitse alla, mille kodakondsusele tal on õigus.

4. Asjaolu, et taotlejat on juba taga kiusatud või talle on tekitatud suurt kahju või teda on ähvardatud taga kiusata või talle suurt kahju tekitada, on arvestatav märk taotleja põhjendatud tagakiusamishirmu või suure kahju kannatamise reaalse ohu kohta, kui puudub mõjuv põhjus arvata, et kõnealune tagakiusamine või suur kahju ei kordu.

5. Kui liikmesriigid kohaldavad põhimõtet, mille kohaselt on taotleja kohustatud põhjendama rahvusvahelise kaitse taotlust, ja kui taotleja avalduste üksikasju ei toeta dokumentaalsed või muud tõendid, ei vaja need üksikasjad kinnitamist, kui on täidetud järgmised tingimused:

a) taotleja on teinud märkimisväärseid jõupingutusi oma taotluse põhjendamiseks;

b) kõik taotleja käsutuses olevad asjaomased dokumendid on esitatud ja on antud rahuldav selgitus muude asjaomaste dokumentide võimaliku puudumise kohta;

c) taotleja avaldused on osutunud loogiliseks ja usutavaks ning need ei ole vastuolus taotleja juhtumiga seotud olemasoleva konkreetse ja üldise teabega;

d) taotleja on taotlenud rahvusvahelist kaitset niipea kui võimalik, välja arvatud juhul, kui taotleja suudab esitada mõjuva põhjuse, miks ta seda ei teinud, ning
45

Seda peab veel kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuid nähtavasti lähtub Saksamaa seadusandja sellest, et lapse ja tema õiguste kaitse hõivamise ohu korral ei ole nõutav, et lapserööv tema vanema poolt peaks põhimõtteliselt ja igal juhul olema kriminaalkorras karistatav. Nimelt on lapse rahvusvaheline hõivamine tema vanema poolt kriminaalkorras karistatav karistusseadustiku § 235 lõike 2 punkti 2 järgi, kuid teisiti on see siis, kui on tegemist lapserööviga tema vanema poolt ja last hoitakse Saksamaa territooriumil, sest selline tegu on kriminaalkorras karistatav karistusseadustiku § 235 lõike 1 punkti 1 järgi ainult siis, kui tegemist on vägivallaga, tõsise kahjuga ähvardamisega või kavalusega.
17

Nimetatud kohtu sõnul on käesoleval juhul täidetud esimene ja kolmas tingimus. Esiteks nähtub EDA tingimustest – ning poolte vahel ei ole selles küsimuses vaidlust –, et kasutus- ja litsentsitasu, mida maksti asjaomase kauba Austrias turustamise ainuõiguse eest, ei sisaldunud selle kauba ostuhinnas, mille väärtust määratakse. Teiseks on põhikohtuasjas kõne all oleva tasu maksmine samuti müügi tingimus. Kui imporditud kauba müüja on ühtlasi litsentsiandja, tuleb eeldada, et ta nõuab ostjalt, kes on litsentsisaaja, lisaks hinnale ka kasutus- ja litsentsitasu. Seega tuleb asuda seisukohale, et Habanos ei tarninud Austrias turustamiseks mõeldud kaupa ilma kõnealust tasu saamata või igal juhul ei tarninud Habanos seda kaupa samade lepingutingimuste kohaselt kui need, milles kokku lepiti. Selles osas ei ole tähtsust asjaolul, et see kohustus lõppes pärast nelja aasta möödumist, kuna selline asjaolu ei tõenda, et ostja oleks tasu maksmata saanud turustamise ainuõiguse selleks ajavahemikuks. Samuti ei ole tähtsust asjaolul, et põhikohtuasjas kõne all olevas tasus lepiti kokku sellises raamlepingus nagu EDA, kuna see leping näeb selle tasu maksmise põhimõtte ette mis tahes hilisema eraldi ostu korral.
54

Euroopa välisteenistus väidab siiski, et vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisel välistab teenistuse huvide arvessevõtmine meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte arvessevõtmise. Euroopa välisteenistus rõhutab eelkõige, et on vastuoluline tühistada vaidlusalune otsus põhjusel, et ta oleks pidanud rahuldama C. Hebberechti pikendamistaotluse tema naiseks olemise tõttu, pärast seda, kui vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 on tagasi lükatud C. Hebberechti esimese väite esimene osa, mille kohaselt teenistuse huvid nõudsid, et see sama taotlus rahuldataks.
51

Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et „kaubana“ ELTL artikli 28 lõike 1 tähenduses tuleb mõista tooteid, mida saab rahas hinnata ning mis võivad sellistena olla kaubandustehingute ese (23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Buhagiar jt, C‑267/16, EU:C:2018:26, punkt 67). Mis puutub mõistesse „teenused“, siis on see ELTL artikli 57 esimeses lõigus määratletud nii, et sellena mõistetakse tavaliselt tasulist tegevust niivõrd, kuivõrd see ei ole reguleeritud kaupade, kapitali ja isikute vaba liikumist käsitlevate sätetega, ning selle artikli teises lõigus on näitena loetletud teatavad selle mõistega hõlmatud tegevused, mille hulka kuulub ka kaubanduslik tegevus.
61

Nagu on sedastatud käesoleva kohtuotsuse punktides 52 ja 54, näib niisugune erinev kohtlemine olevat direktiiviga 2006/54 kooskõlas vaid siis, kui niisuguse täiendava puhkuse andmise eesmärk on kaitsta naist nii raseduse tagajärgede kui ka emaduse seisukohast, st kui see on mõeldud tagama kaitset naise bioloogilisele seisundile raseduse ajal ning kaitset naise ja tema lapse vahelisele erilisele suhtele sünnitusele järgneval perioodil. Juhul, kui kollektiivlepingu artikkel 46 on kohaldatav naistele üksnes seetõttu, et nad on lapsevanemad, siis kehtestab see artikkel meessoost töötajate otsese diskrimineerimise, mis on selle direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaselt keelatud.
63

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et vaidlustada kohtu pädevust lahendada kahju hüvitamise hagi, mis on esitatud määruse nr 261/2004 alusel ja mis on suunatud lennuettevõtja vastu, ei või lennuettevõtja tugineda reisija ja lennuettevõtja vahel sõlmitud veolepingusse lisatud kohtualluvuse kokkuleppele inkassofirma vastu, kellele reisija on oma nõude loovutanud, välja arvatud juhul, kui vastavalt selle riigi õigusnormidele, mille kohtud on kohtualluvuse kokkuleppes kindlaks määratud, on sellele inkassofirmale läinud üle kõik esialgse lepingupoole õigused ja kohustused, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Vajaduse korral tuleb sellist tingimust, mis on lisatud tarbija (lennureisija) ja müüja või teenuste osutaja (nimetatud lennuettevõtja) vahel sõlmitud lepingusse ilma, et selle üle oleks eraldi läbi räägitud, ning mis annab erandliku kohtualluvuse selle paiga kohtule, mille tööpiirkonnas asub selle lennuettevõtja asukoht, pidada ebaõiglaseks direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
55

Sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb need eesmärgid saavutada seeläbi, et fonogrammide või fonogrammide reproduktsioonide asjaomastesse audiovisuaalsetesse teostesse integreerimisel sõlmitakse vastavad lepingulised kokkulepped seoses fonogrammidega vastavate õiguste omajate ja selliste teoste tootjate vahel, mistõttu tasu fonogrammidest tulenevate autoriõigusega kaasnevate õiguste eest makstaks vastavalt sellistele lepingulistele kokkulepetele.
29

Sissejuhatuseks tuleb märkida, et 1. jaanuaril 2007 jõustunud käibemaksudirektiiviga tunnistati kuues direktiiv kehtetuks, ilma et see oleks viimasega võrreldes kaasa toonud sisulisi muudatusi. Kuna käibemaksudirektiivi asjakohased sätted on sisuliselt samad nagu kuuenda direktiivi vastavad sätted, siis on käibemaksudirektiivi puudutav Euroopa Kohtu praktika kohaldatav ka kuuendale direktiivile (vt analoogia alusel 3. juuli 2019. aasta kohtuotsus The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, punkt 17).
1.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/138/EÜ kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta direktiiviga 2013/58/EL) artiklit 274 tuleb tõlgendada nii, et pädeva asutuse otsus tunnistada asjaomase kindlustusandja tegevusluba kehtetuks ja nimetada ajutine likvideerija saab olla selle artikli tähenduses „kindlustusandja suhtes lõpetamismenetluse algatamise otsus“ üksnes siis, kui kindlustusandja päritoluliikmesriigi õiguses on kas ette nähtud, et see ajutine likvideerija on volitatud realiseerima kõnealuse kindlustusandja vara ja jaotama sellest saadud tulu kindlustusandja võlausaldajate vahel, või on selles ette nähtud, et sama kindlustusandja tegevusloa kehtetuks tunnistamise tagajärjel algatatakse automaatselt lõpetamismenetlus, ilma et eraldiseisev asutus peaks selleks tegema ametliku otsuse.
46

Selle kohta olgu esiteks märgitud, et juriidilisi isikuid puudutava teabe mõiste on täiesti erinev füüsiliste isikute isikuandmete mõistest, nii nagu see on liidu õiguses defineeritud. Iga füüsilise isiku õigus teda puudutavate isikuandmete kaitsele on põhiõigus, mis on tagatud põhiõiguste harta artikli 8 lõikes 1. Järelikult peavad niisuguse õiguse piirangud olema nähtud ette seadusega, austama põhivabaduste ja -õiguste olemust ja kujutama endast meedet, mis on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne, et tagada teatavad avalikud ja erahuvid, nagu on nähtud ette isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 23 lõikes 1. Juriidilisi isikuid puudutavale teabele ei ole aga liidu õiguses tagatud võrreldavat kaitset.
50

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et füüsiline isik, kelle elukoht on liikmesriigis ja kes on sõlminud teises liikmesriigis asuva äriühinguga viimase määratud tüüptingimusi sisaldava lepingu internetis pokkeri mängimiseks, ilma et ta oleks seda tegevust ametlikult deklareerinud ega tasulise teenusena kolmandatele isikutele pakkunud, ei lakka olemast tarbija selle sätte tähenduses isegi juhul, kui ta mängib seda mängu palju tunde päevas, tal on mängu kohta laialdased teadmised ja ta teenib selles suuri võite.
93

Kohtupraktikas ei nõuta, et tõendid meetme majandusliku ratsionaalsuse kohta pärineksid sellest ajast, kui meede vastu võeti, vaid et asjaomase kriteeriumi põhjal hinnataks meedet selle vastuvõtmise kontekstis, mis tähendab, et ex ante peab olema majandusuuringus kasutatud perspektiiv, mitte aga majandusuuring kui selline. On absurdne leida, nagu leidis Üldkohus, et erainvestori kriteeriumi kohaldamise sine qua non tingimus on see, et eraettevõtja esitab dokumendi, mis tema ennustusi kinnitab.
34

Neil asjaoludel otsustas Augstākā tiesa (Senāts) (Läti kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi 2004/25 […] artikliga 5 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt kohustusliku tagasiostupakkumise aktsia hind arvutatakse, jagades pakkumise objektiks oleva äriühingu netovara (sealhulgas mittekontrollivad osalused – vähemusosalused) emiteeritud aktsiate arvuga? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, see tähendab, et pakkumise objektiks oleva äriühingu netovarade hulka ei kuulu mittekontrollivad osalused või vähemusosalused, siis kas direktiivi 2004/25[…] artikli 5 lõike 4 teises lõigus määratletud tähenduses saab pidada selgesti määratletuks aktsiahinna kindlaksmääramise meetodit, mille mõistmiseks on vaja kohaldada ühte kohtuliku õigusloome meetodeist – kitsendavat teleoloogilist tõlgendamist? 3. Kas direktiivi 2004/25[…] artikli 5 lõikega 4, st selle direktiivi õiglase hinna määramist käsitleva sättega, on vastuolus õigusnorm, milles on ette nähtud, et tuleb valida kõrgeim hind järgmise kolme võimaliku variandi hulgast: a) hind, mille eest pakkuja või temaga kooskõlas tegutsevad isikud omandasid pakkumise objektiks oleva äriühingu aktsiad viimase 12 kuu jooksul. Kui aktsiad on omandatud erineva hinnaga, on tagasiostuhind aktsia kõrgeim omandamishind 12 kuu jooksul enne tagasiostupakkumise esitamise õigusliku kohustuse tekkimist; b) aktsiate kaalutud keskmine hind reguleeritud turul või mitmepoolses kauplemissüsteemis, kus kõnealuste aktsiate tehingute maht on viimase 12 kuu kõrgeim. Aktsia kaalutud keskmine hind arvutatakse 12 kuu alusel, mis eelnesid tagasiostupakkumise esitamise õigusliku kohustuse tekkimisele; c) aktsia väärtus, mis arvutatakse pakkumise objektiks oleva äriühingu netovara jagamisel emiteeritud aktsiate arvuga? Netovara arvutamiseks lahutatakse pakkumise objektiks oleva äriühingu koguvarast oma aktsiad ja kohustised. Kui pakkumise objektiks oleval äriühingul on erineva nimiväärtusega aktsiaid, siis aktsia väärtuse arvutamiseks jagatakse netovara proportsionaalselt protsendiga, mis vastab iga aktsia nimiväärtusele aktsiakapitalis. 4. Kui direktiivi 2004/25[…] artikli 5 lõike 4 teises lõigus liikmesriikidele antud kaalutlusruumi kasutades liikmesriigi õigusega kehtestatud arvutusmeetod annab tulemuseks kõrgema hinna kui artikli 5 lõike 4 esimeses lõigus, siis kas see on kooskõlas direktiivi eesmärgiga valida alati kõrgeim hind? 5. Kui liidu õiguse väära kohaldamise tagajärjel on isikule tekitatud kahju, siis kas võib liikmesriigi õigusega ette näha kahju hüvitamise piirangu, kui see piirang kehtib võrdselt nii liikmesriigi õiguse väära kohaldamise tagajärjel tekkinud kahju kui ka liidu õiguse väära kohaldamise tagajärjel tekkinud kahju suhtes? 6. Kas direktiivi 2004/25[…] käesolevas kohtuasjas kohaldatavad sätted annavad õigusi isikutele, see tähendab, kas on täidetud vastav riigi vastutuse tekkimise tingimus?“
51

Nagu tuleneb direktiivi 2005/85 põhjendusest 6 ja artiklist 1, on direktiivi eesmärk kehtestada liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuded muu hulgas selleks, et piirata varjupaigataotlejate edasist liikmesriikidevahelist liikumist, mille on põhjustanud erinevused õigusraamistikus. Dublini III määruse kohta on Euroopa Kohus leidnud, et selle määrusega just soovitakse vältida sellist liikumist, nähes ette ühtsed mehhanismid ja kriteeriumid rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramiseks (vt selle kohta 2. aprilli 2019. aasta kohtuotsus H. ja R., C‑582/17 ja C‑583/17, EU:C:2019:280, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).