ET Euroopa Liidu Teataja C 328/22

Euroopa Komisjoni 27. septembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 7. juuli 2010. aasta otsuse peale kohtuasjas T-111/07: Agrofert Holding a.s. versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-477/10 P)

()

2010/C 328/39

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Euroopa Komisjon (esindajad: B. Smulders, P. Costa de Oliveira, V. Bottka)

Teised menetlusosalised: Agrofert Holding a.s., Rootsi Kuningriik, Soome Vabariik, Taani Kuningriik, Polski Koncern Naftowy Orlen SA

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada Üldkohtu (esimene koda) 7. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas T-111/07: Arofert Holding a.s. vs. komisjon;

— teha apellatsioonkaebuse esemeks olevate nõuete osas lõplik otsus; ja

— mõista komisjoni kohtukulud kohtuasjas T-111/07 ja käesolevas kohtuasjas välja hagejalt.

Väited ja peamised argumendid

Käesolev apellatsioonkaebus puudutab nendele dokumentidele juurdepääsu õiguse erandite tõlgendamist, mis puudutavad i) kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki (edaspidi „uurimiserand”), ii) füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit (edaspidi „ärihuvide” erand), iii) komisjoni otsustamisprotsessi (edaspidi „otsustamisprotsessi” erand) ja, iv) õigusnõustamist (edaspidi „õigusnõustamise” erand). Need erandid on kehtestatud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (1) (edaspidi „määrus 1049/2001”) artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes, artikli 4 lõike 2 esimeses taandes, artikli 4 lõike 3 teises lõigus ja artikli 4 lõike 2 teises taandes.

Täpsemalt puudutab käesolev apellatsioonkaebus viidatud erandite kohaldamist dokumentidele, mis on komisjoni toimikus nõukogu määruse (EÜ) nr 139/2004 (2) (edaspidi „ühinemismäärus”) alusel teostatavas ühinemiskontrolli menetluses.

Komisjon leiab, et edasikaevatud kohtuotsuses rikkus Üldkohus eespool viidatud erandeid õigusnorme tõlgendades, sest ta ei võtnud arvesse konkurentsiõigusega seotud menetluse eripära ja tagatisi, mida ühinemismäärus ühinemismenetluses osalevatele isikutele annab. Nimelt ei üritanud Üldkohus oma otsuses luua tegelikku ja harmoonilist tasakaalu kahe õiguskorra vahel, mida asjas kohaldad tuli. Ta tõlgendas dokumentidele juurdepääsu õiguse reegleid vääralt ja muutis sellega ühinemise suhtes ettenähtud nõuded mittekohaldatavateks.

Euroopa Kohtule arutamiseks esitatud esimene küsimus puudutab ühinemismääruses ja ELTL artiklis 339 sätestatud ametisaladuse pidamise kohustuse ulatust seoses dokumentidele juurdepääsu õiguse erandite, eriti „uurimise” ja „ärihuvide” erandi tõlgendamisega.

Euroopa Kohtule esitatud teine küsimus puudutab Üldkohtu järeldust, et asjas ei esinenud ühtki erilist asjaolu, mis annaks alust dokumentidele juurdepääsu keeldumisele, ilma et komisjon peaks konkreetselt ja individualiseeritult igat nõutud dokumenti uurima ja ilma et ta esitaks üksikasjaliku põhjenduse iga sellise nõutud dokumendi sisu kohta, millele ta juurdepääsu ei võimaldanud.

Kolmas küsimus puudutab „uurimise” erandi kitsast tõlgendamist, mille kohaselt ei saa seda erandit kohaldada pärast seda, kui komisjon on vastu võtnud otsuse ühinemise kontrolli haldusmenetlus lõpetada.

Euroopa Kohtule esitatud neljas küsimus puudutab põhjenduste esitamise kohustuse ulatust seoses avaldamise riski tõendamisega, eriti „ärihuvide”, „otsustamisprotsessi” ja „õigusnõustamise” kaitseks.

Lõpuks, Euroopa Kohtule esitatud viies küsimus puudutab osalise juurdepääsu reeglite tõlgendamist. Komisjon on seisukohal, et selleks, et ta saaks ühinemisi tõhusalt uurida, peab ta täitma ühinemismääruses sätestatud kohustusi, eelkõige neid, mis puudutavad ametisaladust, olenemata sellest, et tema otsus on muutunud lõplikuks. Edasi, kui teatud tegevusvaldkonda puudutavad menetlusnormid võimaldavad, nii nagu neid tõlgendatakse kohtupraktikas, kaitsta teatud dokumente, näiteks komisjoni sisedokumente, siis tuleb tunnustada, et nendele dokumentidele laieneb üldine juurdepääsematuse eeldus vastavalt määrusele 1049/2001. Üldkohtu otsuses on väljendatud kahtlusi, milline on komisjoni uurimispädevuse ulatus sel alal ja millised on komisjonile dokumente esitanud isikute õigused; käesoleva apellatsioonkaebuse eesmärk on võimaldada Euroopa Kohtul selgitada, milline on õige lähenemine.

Komisjon esitab apellatsioonkaebuse selleks, et Euroopa Kohus esitaks oma seisukoha Üldkohtu otsuses käsitletud põhimõttelistes küsimustes ja annaks asjassepuutuva kahe õigusakti seostatud ja omavahelises kooskõlas oleva tõlgenduse.

(1) EÜT L 145, lk 43.

(2) Nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle, ELT L 24, lk 1, ELT eriväljaanne 08/03, lk 40.