ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
58

Eelnevatest kaalutlustest lähtuvalt tuleb esimesele kuni kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2005/36 artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellised siseriiklikud eeskirjad, nagu esinevad esiteks Hesseni liidumaa arstide eetikakoodeksi § 12 lõikes 1, mille kohaselt peab tasu olema proportsionaalne ja, ilma et see piiraks teiste õigusnormide kohaldamist, tuleb arvutada ametliku raviteenuste hinnakirja alusel, ning teiseks selle koodeksi § 27 lõikes 3, mille alusel on arstidel keelatud teha mis tahes kutse-eetika vastast reklaami, ei kuulu selle sätte esemelisesse kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski Euroopa Kohtu juhiseid arvesse võttes kontrollida, kas nimetatud eeskirjad kujutavad endast piirangut ELTL artikli 56 tähenduses ning juhul kui see nii on, siis kontrollida, kas need järgivad üldise huvi eesmärki, on selle saavutamise tagamiseks sobivad ega lähe kaugemale, kui on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.
31

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et selline organisatsioon nagu avalik‑õiguslik kutseliit ei vasta kriteeriumile „keda põhiliselt rahastab avaliku võimu organ”, kui seda kutseliitu rahastatakse põhiliselt tema liikmete liikmemaksudest, mille kindlaksmääramine ja kogumine on seadusega antud selle liidu pädevusse, kui see seadus ei määra kindlaks nende tegevuste ulatust ega laadi, millega ta täidab talle seadusega pandud ülesandeid, mille rahastamiseks need liikmemaksud on määratud, ega vasta kriteeriumile „kelle juhtimist kontrollib avaliku võimu organ”, kui otsuse, millega see organisatsioon määrab kindlaks nende liikmemaksude suuruse, peab heaks kiitma järelevalveorgan.
96

Seoses eeldusega, et emaettevõtja avaldab oma tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju, väidab komisjon, et see põhineb nagu iga tõendki alguses tüüpilisele põhjuslikule seosele, mida kinnitab kogemus. Asjaolu, et eelduse ümberlükkamiseks vajalike vastupidiste tõendite esitamine on raske, ei tähenda iseenesest, et see eeldus on ümberlükkamatu. Kõnealusest eeldusest lähtumine ei tähenda antud juhul ka tõendamiskoormise ümberpööramist, mis oleks vastuolus süütuse presumptsiooni põhimõttega. Tegemist on tõendamise, mitte aga süüks panemise eeskirjadega. Muu hulgas ilmneb Euroopa Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, et eeldus, isegi kui seda on raske ümber lükata, jääb mõistlikkuse piiridesse, kui see on proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga, kui on olemas võimalus esitada vastupidiseid tõendeid ning kui kaitseõigused on tagatud.
Nimetatud lepingu II jao „Intellektuaalomandi õiguste kättesaadavust, ulatust ja kasutamist käsitlevad standardid” 5. osa „Patendid” artikkel 27 „Patendi objekt” näeb ette:

„1. Kooskõlas käesoleva artikli lõigetega 2 ja 3 võib patentida iga leiutist, nii tooteid kui ka meetodeid kõigist tehnikavaldkondadest, tingimusel et see on uus ning omab leiutustaset ja on tööstuslikult kasutatav. [...]. Kooskõlas [...] artikli 70 lõikega 8 ja käesoleva artikli lõikega 3 ei ole patendi taotlemisel või patendiõiguste kasutamisel oluline leiutise tegemise koht, tehnikavaldkond ega see, kas tooted on imporditud või valmistatud kohapeal.

2. Liikmed võivad patentsuse välistada leiutiste puhul, mille kaubanduslik kasutamine nende territooriumil on keelatud vajadusest kaitsta avalikku korda või moraali, sealhulgas kaitsta inimeste, loomade ja taimede elu ning tervist või vältida tõsiseid keskkonnakahjustusi, tingimusel et selline välistamine ei toimu ainuüksi seepärast, et niisugune kasutamine on nende seadusega keelatud.

3. Liikmed võivad patentsuse välistada ka:

a) inimeste või loomade raviks kasutatavate diagnostika-, teraapia- ja kirurgiameetodite puhul;
55

Kui liidu seadusandja on selles kontekstis leidnud, et kolmekuuline tähtaeg on piisav selleks, et komisjon saaks teostada oma kontrollipädevust ja lükata esitatud jaotuskava tagasi, juhul kui see ei ole nimetatud kriteeriumidega kooskõlas, tuleb seda enam asuda seisukohale, et nimetatud tähtaeg on piisav jaotuskava muudetud versiooni kontrollimiseks, sest komisjon on juba saanud esimest korda kontrollida jaotuskavas olevaid andmeid vastava siseriikliku tööstuse kohta.
16

Vaidlusaluse otsuse punktist 36 nähtub, et apellatsioonikoda otsustas Centrotherm Systemtechnik’i poolt talle esitatud täiendavate tõendite osas, et need „täiendavad tõendid on esitatud hilinenult ja nendega ei saa arvestada”, kuna „[määruse nr 2868/95] eeskirja 40 lõike 5 teises lauses ette nähtud tähtaeg on aegumistähtaeg, mille järgimata jätmine toob kaasa kaubamärgi tühistamise vastavalt [selle määruse] eeskirja 40 lõike 5 kolmandale lausele”. Selle otsuse punktis 37 lisas apellatsioonikoda sellega seoses, et möönab, et vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikele 2 on apellatsioonikojal pädevus otsustada, kas hilinenult esitatud tõenditega arvestamine on asjakohane, kuid et käesolevas asjas puudus tal põhjus teostada seda õigust apellandi kasuks. Apellatsioonikoda täpsustas, et selles küsimuses esitas apellant vaid üldist laadi argumente kaubamärgiõiguse väärtuse ja ülesande kohta ning ei väitnud, et tal oli esimeses menetlusastmes võimatu esitada tõendeid kasutamise kohta.
UGB § 283 „Rahatrahvid”, mida on muudetud 2011. aasta eelarvega kaasneva seadusega (Budgetbegleitgesetz; BGBl. I, 111/2010; edaspidi „BBG”), on sõnastatud järgmiselt:

„1. Ilma et see mõjutaks äriõiguse üldnorme, on juhatuse liikmed ja likvideerijad kohustatud järgima ettenähtud tähtaja jooksul §‑e […] 277–280, nõukogu liikmed on kohustatud järgima §‑i 270 ning välisriigi kapitaliühingu filiaali puhul on seda esindama volitatud isikud kohustatud järgima §‑i 280a, kuna vastasel korral määrab kohus neile rahatrahvi vahemikus 700–3600 eurot. Rahatrahv tuleb määrata pärast avalikustamistähtaja möödumist. Iga kahe kuu järel tuleb määrata uus trahv seni, kuni need organid ei ole oma kohustusi täitnud.

2. Kui lõikes 1 ette nähtud avalikustamist ei ole ettenähtud tähtaja viimaseks päevaks toimunud ja tingimusel, et avalikustatavad dokumendid ei ole laekunud kohtusse trahvimääruse tegemisele eelnenud päevaks, tuleb eelneva menetluseta teha määrus rahatrahvi määramise kohta summas 700 eurot. Niisugust meedet ei kohaldata, kui ettenägematu või vältimatu sündmus ilmselgelt takistas lõikes 1 nimetatud organil dokumente õigeaegselt avalikustada. Sellises olukorras ja juhul kui avalikustamist ei ole veel toimunud, lükatakse määruse tegemine edasi nelja nädala võrra alates avalikustamist takistanud sündmuse lõppemisest. Trahvimäärus toimetatakse kätte või tehakse teatavaks samamoodi nagu hagi. Asjaomasel organil on määrusele vastuväite esitamiseks aega 14 päeva ning vastuväite esitamata jätmise korral määrus jõustub. Vastuväites peavad olema esitatud põhjused, mille tõttu on lõikes 1 osutatud kohustused jäetud täitmata. Kaebetähtaja möödumise korral võib selle ennistada […]. Kui vastuväide esitatakse hilinenult või see on täielikult põhjendamata, tuleb see otsusega rahuldamata jätta.

3. Põhistatud vastuväite tähtaegne esitamine muudab trahvimääruse kohaldamatuks. Rahatrahvi kohaldamise küsimus tuleb lahendada tavamenetluses otsusega. Kui ei ole alust menetlust lõpetada, võidakse ilma eelneva hoiatuseta määrata rahatrahv summas 700–3600 eurot. Asjaomasel organil on võimalus tavamenetluses määratud rahatrahvi peale kaebus esitada […].

4. Kui avalikustamine ei ole kahe kuu jooksul pärast ettenähtud tähtaja viimase päeva möödumist ikka veel toimunud, tuleb määrata veel üks rahatrahv summas 700 eurot. Samasugune trahv määratakse ka iga kahe kuu järel, kui avalikustamiskohustust jätkuvalt ei ole täidetud; kui rahatrahvile esitatakse vastuväide, tuleb trahviotsus avaldada.

[…]

6. Rahatrahv tuleb tasuda ka juhul, kui karistatud isik on oma kohustuse täitnud või kui selle kohustuse täitmine on muutunud võimatuks.

7. […] §‑de 277–280a kohaselt seaduslikel esindajatel lasuvad kohustused puudutavad ka äriühingut. Kui äriühing ei täida neid kohustusi oma organite kaudu, tuleb talle endale samaaegselt määrata rahatrahv, kohaldades analoogia alusel lõikeid 1–6.”
63

Neil asjaoludel tuleb esimesele küsimusele vastata, et lisaprotokolli artikli 41 lõikes 1 kasutatud mõistet „teenuste osutamise vabadus” tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma teenusesaajast Türgi kodanike vabadust siseneda liikmesriiki, et saada seal teenuseid.
57

Eeltoodut arvestades tuleb vastata esitatud eelotsuse küsimustele, et ELTL artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis kehtestavad piirangud uute optikakaupluste asutamislubade väljastamisele, nähes ette, et: — igas geograafilises piirkonnas võib asutada ühe optikakaupluse põhimõtteliselt iga 8000 elaniku kohta ning — iga uus optikakauplus peab põhimõtteliselt kinni pidama vähemalt 300‑meetrise vahemaa nõudest juba olemasolevate optikakauplustega, kui pädevad asutused läbipaistvaid ja objektiivseid kriteeriume järgides kasutavad nõuetekohaselt asjaomaste õigusnormidega antud volitusi, et ühtselt ja süstemaatiliselt saavutada nende õigusnormidega taotletud eesmärke, mis on seotud rahvatervise kaitsega kogu asjaomasel territooriumil; seda, kas see on nii, tuleb kontrollida liikmesriigi kohtul.
68

Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas sissemaksete vanuseline diferentseerimine vastab sellele nõudele, ja kas samas on tagatud, et see ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks. Selleks tuleb nimelt uurida, kas erinevast kohtlemisest tulenevaid kahjustusi kompenseerivad põhikohtuasjas vaidlusaluse kutsealase pensioniskeemi hüved. Siseriiklik kohus peab eelkõige võtma arvesse asjaolu, et esiteks sai G. Kristensen sellest skeemist hüvesid, kuna tema tööandja tasus tema heaks sissemakseid, ja teiseks, et tööandja madalamatele sissemaksetele vastavad töötajate madalamad sissemaksed, mistõttu oli protsent põhitöötasust, mida G. Kristensen pidi ise maksma enda pensionikontole, samuti väiksem kui see summa, mida maksab üle 45‑aastane töötaja. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas nimetatud tegurid on omavahel tasakaalus.
56

Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimest küsimust mõista nii, et sellega soovitakse sisuliselt teada, kas Kommissionil, võttes arves, et tal on Austria õiguse kohaselt piiratud pädevus, on õigus tugineda otse määruse nr 1371/2007 artikli 30 lõikele 1, et võtta meetmeid, mille eesmärk on tagada rongireisijate õiguste kaitse.
70

Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna nõukogu on kohtukulude hüvitamist nõudnud ning Ühendkuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista. Kodukorra artikli 140 lõike 1 alusel kannavad käesolevasse menetlusse astujad ise oma kohtukulud.
38

Direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 2 liidu teiste keelte versioonide osas tuleb märkida, et need nimetavad sõnaselgelt – nagu ka käesoleva otsuse punktis 35 toodud prantsuskeelne versioon – vanusepiiride kehtestamist kutsealaste sotsiaalkindlustuskavadega liitumiseks ja nendest pensioni- või invaliidsushüvitiste saamiseks. Näiteks on selle sätte hispaaniakeelses versioonis ette nähtud: la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas, selle sätte saksakeelne versioon kasutab sõnastust: bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität, vaidlusaluse sätte ingliskeelne versioon mainib: the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits, samas kui sama sätte poolakeelne versioon kasutab sõnastust: ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich.
23

Olles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 31 märkinud, et just kõigist neist kohtuotsuse punktides 21–30 meenutatud kaalutlustest lähtudes tuleb otsustada, kas on põhjendatud apellatsioonikoja hinnang, mille kohaselt tõendavad Centrotherm Systemtechnik’i poolt tühistamisosakonnas esitatud tõendid, et vaidlusalust kaubamärki on tegelikult kasutatud selle kohtuotsuse punktis 11 nimetatud kaupade suhtes, sedastas Üldkohus mainitud kohtuotsuse punktides 32–37 järgmist: „32 Käesoleval juhul koosnevad [Centrotherm Systemtechnik’i] poolt tema kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks tühistamisosakonnale esitatud tõendid [tema] ärijuhi vande alla antud ütlusest, neljast arvest ja 14-st digitaalfotost. 33 Kõigepealt tuleb tõdeda, et apellatsioonikoja põhjendusest ei nähtu, et tema otsus, millega tuvastati tegelik kasutamine eespool punktis 11 nimetatud kaupade puhul, rajaneb [Centrotherm Systemtechnik’i] ärijuhi vande all antud ütlusele. Nagu [vaidlusaluse] otsuse punktidest 26–30 nähtub, oli tegelikult fotode ja nelja arve tõendus[jõu] koostoime see, mis ajendas apellatsioonikoda sedastama, et kaubamärgi CENTROTHERM tegelik kasutamine on tõendatud. [Vaidlusaluse] otsuse punktides 27 ja 31 selle ütluse mainimise eesmärk on üksnes viidata ütluse puudustele ja ütluse sisu toetavate täiendavate tõendite puudumisele. 34 Järelikult tuleb kontrollida, kas fotode ja nelja arve tervikuna hindamine võimaldab sedastada, et vaidlusalust kaubamärki on vastavalt eespool punktides 25–29 viidatud kohtupraktikast tulenevatele põhimõtetele tegelikult kasutatud. 35 Sellega seoses tuleb märkida, et mis puutub nelja arvesse, siis kolm neist on 2006. aasta juulist ja puudutavad Taanit, Ungarit ning Slovakkiat ning üks on 2007. aasta jaanuarist ja puudutab Saksamaad. Sõna „centrotherm” on nende arvete päises ja selle juures on [Centrotherm Systemtechnik’i] logo, mis tähistab ettevõtte nime, ja postiaadress. 36 Arvetest nähtub, et [Centrotherm Systemtechnik] müüs neljale kliendile mitmesuguseid torustikega seotud kaupu (torud, muhvid, liitmikkomplektid kateldele, torupõlved, väljalasketorustike katted) summa eest, mis, hõlmates 2007. aasta arvet, moodustab kaubamärki CENTROTHERM kandvate kaupade [Centrotherm Systemtechnik’i ärijuhi poolt deklareeritud] 2006. aasta müügikäibest vähem kui 0,03%. 37 Sellest järeldub, et [oma] müügijuhi ütluses olevate summadega võrreldes esitas [Centrotherm Systemtechnik] ühtlustamisametile müügi kohta suhteliselt nõrgad tõendid. Seega tuleb isegi siis, kui apellatsioonikoda oleks pidanud selle ütlusega arvestama, tõdeda, et toimikus ei ole piisavalt tõendeid, mis kinnitaksid ütluse sisu müügisummade osas. Mis lisaks puudutab kaubamärgi kasutamise ajalist külge, siis katavad need arved väga lühikese, lausa hetkega võrreldava ajavahemiku, nimelt 12., 18. ja 21. juuli 2006 ja 9. jaanuari 2006.”
85

Komisjon väidab, et seaduse 37/1992 artikli 142 teisest lõigust tuleneb, et kui reisiteenust, mis hõlmab üksnes Hispaania territooriumil tehtud sooritusi, osutatakse teisele maksukohustuslasele, võib reisibüroo pärast kliendiga konsulteerimist märkida arvele märke „hind koos käibemaksuga” alla kindlaksmääratud protsendi koguhinnast, mis tuleb maksta kliendil ja mida viimasel on õigus maha arvata. Hispaania maksuhaldur on oma vastustes mitmetele küsimustele selgelt kinnitanud, et see summa on mahaarvatav, kui klient on maksukohustuslane, kellel on mahaarvamisõigus.
19

Lõpuks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 38 tagasi apellantide väite, mille kohaselt on tegemist nende diskrimineerimise või meelevaldse kohtlemisega siis, kui kodukorra artikli 102 lõiget 1 ei kohaldata avaldamise suhtes, mis on liidu õiguse kohaselt ette nähtud üksnes veebis. Ta leidis, et faktiline ja õiguslik olukord, milles isik on pärast akti avaldamist Euroopa Liidu Teatajas, ei ole sarnane olukorraga, milles see isik on pärast akti avaldamist üksnes veebis. Üldkohus oli samuti arvamusel, et see, kui võtta vaidlusaluse otsuse kemikaaliameti veebisaidil avaldamise kuupäeva arvesse kui avaldamise kuupäeva ELTL artikli 263 kuuenda lõigu tähenduses, tagab kõigi huvitatud isikute võrdse kohtlemise, kindlustades, et selle otsuse peale hagi esitamise tähtaega arvutatakse kõigi puhul samal viisil. Üldkohus lisas, et hagi esitamise tähtaja arvutamist puudutavad erinevused Euroopa Liidu Teatajas ning veebis avaldamise vahel on igal juhul samuti põhjendatud veebis avaldamise eripära tõttu.
12

Ministri 10. juuli 2006. aasta otsusega tühistati Fruitioni tunnustus tootjaorganisatsioonina eelkõige põhjendusel, et ülesanded, mida ta pidi teostama, olid peaaegu täies mahus antud allhankijatele, ning lisaks ei esitanud ta piisavalt tõendeid selle kohta, et tal oli allhanke korras ülesannete täitmise üle kontroll. See otsus tehti komisjoni auditi tulemusel, milles tuvastati, et mitu Ühendkuningriigi tootjaorganisatsiooni, sealhulgas Fruition, ei vastanud määruses nr 2200/96 sätestatud tunnustamistingimustele. Konkreetselt Fruitioniga seoses jõudis komisjon sisuliselt järgmisele järeldusele: „[Fruitioni] 101 liikmele kuulub ligi 100% [Northcourtist]. Sellele äriühingule kuulub 50% [WWF‑st]. Ülejäänud 50% kuulub ühele Uus-Meremaa põllumajandustootjate ühingule. [Fruitioni] ja ühingu vahel ei ole sõlmitud mitte mingisugust kokkulepet. WWF müüb ligi 100% [Fruitioni] toodangust. WWF vastutab ka toodangu transpordi, sortimise, pakendamise ja kvaliteeditagamise eest, sealhulgas üldise tootmise kontrolli eest [Fruitioni] nimel. WWF osutab ka tehnilisi teenuseid ja väljastab arveid. WWF võtab nende teenuste eest [Fruitionilt] ligi 150 000 [Suurbritannia naelsterlingit]. On selge, et organisatsiooni keskmes on WWF, kes korraldab ka kogu tegevust, millega tavaliselt peaks tegelema tootjaorganisatsioon ise. Komisjoni talitused on seisukohal, et [Fruition] ei vastanud tunnustamistingimustele, sest tema kui tootjaorganisatsiooni tegevusega tegeleb WWF, ilma et Fruition oleks teda selleks volitanud. Sellele lisaks jääb alles ka struktuuriga seotud probleem, kuna Fruitioni tootjatest liikmetel ei ole häälteenamust, mis võimaldaks neil mõjutada WWF‑ga seotud otsuseid, mis on vastuolus määruse nr 2200/96 artikli 11 lõike 1 punkti d alapunktiga 3.”
39

Mis puudutab küsimust, kas reklaamimaksul on otsene seos kaubandusliku reklaami edastamise teenustega, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et see, kas vaidlusaluse maksu korral kattub maksustatav teokoosseis käibemaksu tasumise kohustuse tekkimiseks vajaliku teokoosseisuga, on määrava tähtsusega selle kindlakstegemisel, kas nimetatud otsene seos on olemas (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused De Danske Bilimportører, punktid 17 ja 18, ning komisjon vs. Poola, punktid 30–32).
50

Seepärast tegi komisjon ettepaneku mitte hõlmata karistusmakse arvutamisel kuue kuu jooksul asjaomaste ie‑de koguarvu süvapuhastusel. Esiteks, kui selle kuuekuulise ajavahemiku lõpuks on tulemused proovide võtmise sageduse ja nõuetele vastavate väärtuste osas vastavuses direktiiviga 91/271, käsitatakse reoveepuhastit vastavuses olevat puhastamist läbiviivana ja asjaomased ie‑d arvatakse lõplikult karistusmakse arvutamisest välja. Teiseks, kui kuue kuu tulemused näitavad, et reoveepuhasti ei tööta nõuetele vastavalt, võetakse need ie‑d seega taas arvesse karistusmakse arvutamisel. Lõpuks, kui kolmandaks on tulemused nõrgad, kuid võiksid olla nõuetele vastavad 12 kuu jooksul, nagu on selgitatud direktiivis 91/271, võidakse otsustada määrata uuesti 6‑kuuline peatamisaeg. Kui nõuetele vastavust ei kinnitata, võetakse need ie‑d taas arvesse karistusmakse arvutamisel ja neid võetakse seega arvesse kogu 12‑kuulise peatamisaja osas.
23

Hessischer Verwaltungsgerichtshof võttis 1. juuni 2012. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 8. juunil 2012, kolm esimest küsimust tagasi, kuna need said piisava vastuse eespool viidatud kohtuotsuses N. S. jt. Siiski on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et selle kohtuotsuse ulatuse täpsustamiseks seoses varjupaigataotleja võimalusega tugineda kohtus sellele, et liikmesriik, kus ta viibib, on kohustatud tema varjupaigataotluse läbi vaatama, tuleb jätkuvalt vastata järgmisele küsimusele: „Kas tulenevalt liikmesriigi kohustusest kasutada määruse […] artikli 3 lõike 2 esimese lausega antud vastutuse ülevõtmise õigust on varjupaigataotlejal maksmapandav subjektiivne õigus nõuda liikmesriigilt, et viimane seda õigust kasutaks?”
17

Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab veel, et käesolev juhtum erineb eespool viidatud kohtuasjades Lidl Belgium ja Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt arutusel olnud juhtumitest seetõttu, et K saadud kahjum ei ole seotud teises liikmesriigis asuva püsiva tegevuskoha vahendusel toimunud majandustegevusega. Selles kontekstis toimunud majandustegevus on põhimõtteliselt ajaliselt seotud, mistõttu võiks mõistlikult eeldada, et sellest tekib edaspidi tulu, millest võib kahjumi uuesti maha arvata. Sellisel juhul ei oleks niisiis selge, kas kahjum on lõplik, ja on olemas oht, et kahjum arvatakse maha kaks korda. Seevastu, kui maksukohustuslasele ei jää teises liikmesriigis ühtegi tuluallikat, millest saaks kahjumi maha arvata, siis on kahjumi lõplikkuse mõttes tegemist mõnevõrra teistsuguse olukorraga, isegi kui Prantsuse maksustamiskord sisaldaks samuti võimalust arvata vara võõrandamisest tekkinud kahjum maha järgmiste aastate tuludest. Põhikohtuasjas arutusel olevas olukorras, mis ei ole seotud majandustegevusega, ei ole võimalik käsitada maksumaksjat nii, et ta saab liikmesriigis, kus asi asub, tulu, millest võib uuesti kahjumi maha arvata.
13

Esiteks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69–74, et just demokraatliku legitiimsuse põhimõte on see, mis teeb taotletud dokumendis sisalduvate ettepanekute esitajad oma tegude osas üldsuse ees aruandekohustuslikuks, eriti siis, kui see dokument on seadusandliku menetluse osa. Seejärel leidis Üldkohus, et ettepaneku esitajate avalikustamine ei takista delegatsioonidel hiljem oma ettepanekust taganeda. Oma olemusest tulenevalt esitatakse ettepanek selleks, et selle üle aru pidada, olgu see siis esitatud anonüümselt või mitte, ning ettepanek ei pea jääma sellise arutelu tagajärjel muutumatuks juhul, kui selle esitaja isik on teada. Avalik arvamus on täiesti võimeline aru saama ettepanekute sellisest laadist seadusandlikus menetluses. Lisaks ei saa Üldkohtu sõnul eeldada, et avalik arvamus tervikuna on vastu läbipaistvuse põhimõtte piiramisele. Lõpuks leiab Üldkohus, et isegi loata avalikustamine ei mõjutanud kahjulikult nõukogu otsustamisprotsessi.
59

Võttes arvesse kõiki eespool toodud kaalutlusi, tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2003/87 artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et see ei takista selliste siseriiklike seadusandlike meetmete kohaldamist nagu põhikohtuasjades käsitletavad, mille eesmärk ja tagajärg on vähendada elektrienergia tootmise eest makstavat tasu selle summa võrra, mille võrra on kõnealune tasu tõusnud põhjusel, et elektrienergia hulgimüügituru pakkumiste hinnas on võetud arvesse tasuta eraldatud saastekvootide väärtust.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. detsembri 2002. aasta direktiivi 2002/92/EÜ kindlustusvahenduse kohta artikli 2 punkti 3 teise lõigu ja artikli 4 lõike 1 sätteid nende koostoimes tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus see, kui kindlustusseltsi töötaja, kellel puudub viimati nimetatud sättes ettenähtud kvalifikatsioon, tegeleb kindlustusvahendusega juhutegevusalana, mitte oma põhikutsetegevuse raames, ja kui see töötaja tegutseb väljaspool tema ja selle ettevõtja vahelist alluvussuhet, kuid see ettevõtja teostab siiski järelevalvet tema tegevuse üle.
66

Neil asjaoludel leiab Euroopa Kohus, et Belgia Kuningriigilt karistusmakse väljamõistmine on sobiv rahaline meede, et tagada eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Belgia täielik täitmine (vt eespool viidatud 19. detsembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-374/11: komisjon vs. Iirimaa, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).