ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Kas proportsionaalsuse põhimõttest lähtudes tuleb komisjoni 15. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad, artikli 44 lõike 2 punkti a tõlgendada nii, et juhul kui rahastuse tingimusena võetud kohustuse täitmise ajavahemikul läheb toetuse saajale kuuluv ettevõte täielikult või osaliselt üle teisele isikule ja see teine toetuse saaja, kes on täitnud küll märkimisväärse osa kohustusest, lõpetab põllumajandustegevuse, ja kõnealust kohustust ei ole õigusjärglasel võimalik üle võtta, peab teine kohustuse [parandus: toetuse] saaja tagastama toetuse, mille sai tema (mis on seotud perioodiga, mil tema oli toetuse saaja), või peab ta tagastama ka toetuse, mille sai esimene toetuse saaja?
C 222/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Stuttgart (Saksamaa) 17. veebruaril 2022 – TAP Portugal versus flightright GmbH

(Kohtuasi C-156/22)

(2022/C 222/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Stuttgart

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: TAP Portugal

Vastustaja apellatsioonimenetluses: flightright GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on erakorralise asjaoluga viidatud sätte tähenduses, kui lennujaamast, mis ei ole tegutseva lennuettevõtja kodulennujaam, väljuma pidanud lend tühistatakse, kuna lennuks ette nähtud lennumeeskonna liige (käesoleval juhul teine piloot), kes oli edukalt läbinud kohustuslikud korrapärased terviseuuringud, vahetult enne lennu algust äkiliselt ja lennuettevõtjale ettenägematult sureb või nii raskelt haigestub, et ta ei suuda lendu teostada?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
3

a. Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 punkti h tuleb tõlgendada nii, et „sisulisest teabest“ viidatud sätte tähenduses saab lähtuda vaid juhul, kui kõnealune teave on sedavõrd ulatuslik, et andmesubjektil isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 punkti h tähenduses on võimalik tuvastada, kas antud teave on tõene, seega kas konkreetne automatiseeritud otsus, mille kohta päring esitati, põhineb ka tegelikult nendel andmetel, mis talle kättesaadavaks tehti? b. Kui vastus on jaatav: Kuidas tuleb toimida, kui vastutava töötleja antud teabe õigsust on võimalik kontrollida vaid juhul, kui andmesubjektile isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 punkti h tähenduses tehakse kättesaadavaks ka kolmandate isikute isikuandmed, mis on kaitstud isikuandmete kaitse üldmäärusega (Black-Box)? Kas kõnealust konflikti, mis esineb isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõikest 1 tuleneva õiguse teabega tutvuda ja kolmandate isikute õiguse isikuandmete kaitsele vahel, saab lahendada ka nii, et teabe õigsuse kontrollimiseks vajalikud kolmandate isikute isikuandmed, mida sama profiilianalüüsi koostamisel samuti kasutati, tehakse kättesaadavaks üksnes ametiasutusele või kohtule, millest tulenevalt peab ametiasutus või kohus iseseisvalt kontrollima, kas kättesaadavaks tehtud kolmandate isikute isikuandmed on tõesed? c. Kui vastus on jaatav: Juhul kui vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõikele 4 tuleb kaitsta kolmandate isikute õigusi, siis millised õigused tuleb andmesubjektile isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 punkti h tähenduses juhul, kui kasutatakse kolmanda eelotsuse küsimuse punktis b viidatud Black-Boxi, kindlasti anda? Kas sellisel juhul tuleb andmesubjektile isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 punkti h tähenduses pseudonümiseeritud kujul kättesaadavaks teha vähemasti need teiste isikute andmed, mis võimaldavad kontrollida isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 15 lõike 1 tähenduses vastutava töötleja otsuse õigsust?
C 222/13

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Stuttgart (Saksamaa) 17. veebruaril 2022 – TAP Portugal versus Myflyright GmbH

(Kohtuasi C-157/22)

(2022/C 222/23)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Stuttgart

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: TAP Portugal

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Myflyright GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on erakorralise asjaoluga viidatud sätte tähenduses, kui lennujaamast, mis ei ole tegutseva lennuettevõtja kodulennujaam, väljuma pidanud lend tühistatakse, kuna lennuks ette nähtud lennumeeskonna liige (käesoleval juhul teine piloot), kes oli edukalt läbinud kohustuslikud korrapärased terviseuuringud, vahetult enne lennu algust äkiliselt ja lennuettevõtjale ettenägematult sureb või nii raskelt haigestub, et ta ei suuda lendu teostada?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta (1) määruse (EL) nr 604/2013 artikleid 4 ja 5, arvestades ka sama määruse artiklis 27 sätestatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, tuleb tõlgendada nii, et kaebajal, kes vaidlustas vastuvõtmispalve esitajaks oleva riigi kohtus üleandmiskorralduse, mille viidatud riigi Dublini üksus andis artikli 18 lõike 1 punkti b kohases tagasivõtmise menetluses, on õigus tugineda sellele, et vastuvõtmispalve saajaks olev riik on rikkunud artiklis 4 sätestatud teavitamiskohustust või taotlejaga isikliku vestluse korraldamise kohustust, mis tuleneb sama määruse artiklis 5, ja jaatava vastuse korral, milline olulisus on sellisel rikkumisel?
1.

Kas direktiivi 2003/88/EÜ (1) artikliga 7 või Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 2 on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu puhkuseseaduse (Bundesurlaubsgesetz; edaspidi „BUrlG“) § 7 lõige 3, mis näeb ette, et õigus seni kasutamata tasustatud põhipuhkusele, mille on pensionieelselt osalise tööajaga töötav töötaja omandanud töösuhte sellel perioodil, mil ta töötab (edaspidi „töötamisperiood“), aegub puhkuseaasta lõpus või hilisemal ajal töösuhte sellel perioodil, mil töötaja on töö tegemisest vabastatud (edaspidi „töövaba periood“)? Kui Euroopa Kohus vastab küsimusele eitavalt:
1.

Kas sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus maksukohustuslane Euroopa Kohtu otsusele Mensing (1) tuginedes väidab, et direktiivi 2006/112/EÜ (2) artiklis 311 ja sellele artiklile järgnevates artiklites sätestatud kasuminormi maksustamise kord on kohaldatav ka selliste kunstiteoste tarnele, mille on maksukohustuslikule edasimüüjale maksuvaba ühendusesisese tarne raames tarninud nende loojad (või loojate õigusjärglased), tuleb maksustatav väärtus viidatud kohtuotsuse punkti 49 kohaselt kindlaks määrata üksnes liidu õiguse alusel, mistõttu ei või liikmesriigi kõrgeima astme kohus tõlgendada riigisisest õigusnormi (käesolevas asjas käibemaksuseaduse § 25a lõike 3 kolmas lause) nii, et ühendusesiseselt soetamiselt tasutud käibemaks ei kuulu maksustatava väärtuse hulka?
C 222/14

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Stuttgart (Saksamaa) 17. veebruaril 2022 – TAP Portugal versus Myflyright GmbH

(Kohtuasi C-158/22)

(2022/C 222/24)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Stuttgart

Põhikohtuasja pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: TAP Portugal

Vastustaja apellatsioonimenetluses: Myflyright GmbH

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on erakorralise asjaoluga viidatud sätte tähenduses, kui lennujaamast, mis ei ole tegutseva lennuettevõtja kodulennujaam, väljuma pidanud lend tühistatakse, kuna lennuks ette nähtud lennumeeskonna liige (käesoleval juhul teine piloot), kes oli edukalt läbinud kohustuslikud korrapärased terviseuuringud, vahetult enne lennu algust äkiliselt ja lennuettevõtjale ettenägematult sureb või nii raskelt haigestub, et ta ei suuda lendu teostada?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Alba Iulia (Rumeenia) 14. märtsil 2022 – Vantage Logistics S.R.L. versus Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. (S.C. Nedo Auto Service S.R.L. likvideerija)

(Kohtuasi C-200/22)

(2022/C 222/29)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Alba Iulia

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Vantage Logistics S.R.L.

Teised menetlusosalised: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. (S.C. Nedo Auto Service S.R.L.-i likvideerija)

Eelotsuse küsimus

Kas liidu õigust; põhimõtet, mille kohaselt tuleb austada ja kaitsta [Euroopa Liidu põhiõiguste] harta artiklis 17 sätestatud õigust omandile; põhimõtet, et liidu õigus on riigisisese õiguse suhtes esimuslik, ning eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/1023, mis käsitleb ennetava saneerimise raamistikke, võlgadest vabastamist ja äritegevuse keeldu ning saneerimis-, maksejõuetus- ja võlgadest vabastamise menetluste tõhususe suurendamise meetmeid, ning millega muudetakse direktiivi (EL) 2017/1132 (saneerimise ja maksejõuetuse direktiiv) (1), artikli 9 lõike 6 esimest lauset võib tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, mida käsitletakse põhikohtuasjas (seaduse nr 85/2014 artikli 139 lõike 1 [punkt] C), mis [võimaldavad] maksejõuetusmenetluse raames lugeda heakskiidetuks ümberkorraldus-/saneerimiskava, mille puhul kiidetakse see kahe või nelja nõuete kategooria olemasolu korral heaks vähemalt poolte kategooriate poolt, tingimusel et üks ebasoodsas olukorras kategooriatest kiidab kava heaks ja vähemalt 30 % kõigist võlausaldajatest – mis puudutab nõuete väärtust – kiidab kava heaks?

(1) ELT 2019, L 172, lk 18.
C 222/12

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) 1. märtsil 2022 – MO versus G GmbH vara pankrotihaldur SM

(Kohtuasi C-134/22)

(2022/C 222/20)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: MO

Vastustaja kassatsioonimenetluses: G GmbH vara pankrotihaldur SM

Eelotsuse küsimus

Milline eesmärk on nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiivi 98/59/EÜ (1) kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 2 lõike 3 teisel lõigul, mis näeb ette, et tööandja edastab pädevale asutusele koopia vähemalt nendest töötajate esinduskogule esitatud kirjaliku teatise punktidest, mis on sätestatud esimese lõigu punkti b alapunktides i–v?

(1) EÜT 1998, L 225, lk 16; ELT eriväljaanne 05/03, lk 327.
HC 11. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 1. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-804/19: HC versus komisjon

(Kohtuasi C-102/22 P)

(2022/C 222/17)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: HC (esindajad: avvocati D. Rovetta ja V. Villante)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— tühistada Üldkohtu 1. detsembri 2021. aasta otsus T-804/19, HC vs. Euroopa Komisjon, ECLI:EU:T:2021:849, mis tehti HC-le teatavaks 1. detsembril 2021;

— tunnistada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 277 alusel esitatud õigusvastasuse vastuväide asjaomase konkursiteate kohta seoses keeltekasutuse korraga vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada „teine vaidlustatud otsus“ esimeses kohtuastmes, milleks on 21. mai 2019. aasta kiri/otsus, millega EPSO jättis rahuldamata apellandi läbivaatamise taotluse ja andis apellandile teada, et valikukomisjon jättis muutmata oma otsuse mida teda hindamiskeskusse kutsuda;

— mõista apellandile tekitatud varalise kahju eest välja hüvitis 50 000 eurot.

— Teise võimalusena tühistada Üldkohtu edasikaevatud kohtuotsus ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtule;

— mõista Euroopa Komisjonilt välja apellandi kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant kaks väidet:

Esimene apellatsioonkaebuse väide: Üldkohtu poolt faktide ekslik kvalifitseerimine ja tõendite moonutamine seoses tema hinnanguga ja otsusega esimese väite teise osa kohta, mille apellant esitas esimeses kohtuastmes – Konkursiteate rikkumine. Apellant väidab, et Üldkohus kvalifitseeris fakte ekslikult, moonutas tõendeid ja rikkus konkursiteadet, mida talle kohaldati, seoses apellandi töökogemuse ja akadeemilise kvalifikatsiooni hindamisega.

Teine apellatsioonkaebuse väide: ELTL artikli 277 rikkumine ja ekslik tõlgendamine. Kehtivas redaktsioonis 15. aprilli 1958. aasta määruse nr 1, (1) millega määratakse kindlaks Euroopa Majandusühenduses kasutatavad keeled, artiklite 1–4 rikkumine. Personalieeskirjade artiklite 1d ja 28 ning selle III lisa artikli 1 lõike 1 punkti f rikkumine. Apellant väidab, et Üldkohus tõlgendas liiga kitsalt nõuet, mis on seotud „tiheda seosega“ asjaomase konkursiteate ja Üldkohtus vaidlustatud otsuse vahel, eesmärgiga esitada ELTL artikli 277 alusel õigusvastasuse vastuväide konkursiteate vastu. Apellant leiab, et selline „tihe seos“ on olemas ja seega on vastuvõetav ja põhjendatud õigusvastasuse vastuväide piirangu vastu kasutada asjaomase konkursi teise keelena prantsuse ja inglise keelt.

(1) EÜT 1958, 17, lk 385; ELT eriväljaanne 01/01, lk 3.
2.

Kas raamotsuse 2002/584/JSK artikli 4 [punkti] 6 tuleb koostoimes raamotsuse 2008/909/JSK artikliga 25 ja artikli 4 [lõikega] 2 tõlgendada nii, et keeldumine vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmisest ning süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamine ilma tegeliku täitmiseta, st süüdimõistetu vangistuseta, mis on vahistamismäärust täitva riigi õigusest tuleneva armuandmise ja karistuse täideviimise peatamise tulemus, ja saamata süüdimõistnud riigi nõusolekut tunnustamismenetluses, [toovad kaasa selle], et süüdimõistnud riik kaotab vastavalt raamotsuse 2008/909/JSK artikli 22 [lõikele] 1 õiguse viia karistus täide?
—

on piisav selleks, et järeldada, et tootjatest liikmetel on tegelik kontroll organisatsiooni üle, sellest, kui liikmetel on häälteenamus, või tuleb kontrollida, kas arvestades tegelikult sõltumatute liikmete vahelist häälte jagunemist, võimaldab ühe või mitme mittetootjast liikme hääl neil isegi ilma häälteenamuseta kontrollida organisatsiooni tehtud otsuseid?
Euroopa Investeerimispanga 2. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda) 24. novembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-370/20: KL versus Euroopa Investeerimispank

(Kohtuasi C-68/22 P)

(2022/C 213/31)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Euroopa Investeerimispank (EIP) (esindajad: G. Faedo ja I. Zanin)

Teine menetlusosaline: KL

Apellandi nõuded

EIP palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:

— tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;

— tühistada Üldkohtu otsus kohtuasjas T-370/20;

— kui Euroopa Kohus leiab, et kohtuasjas on võimalik teha otsus, rahuldada tema esimeses astmes esitatud nõuded;

— mõista mõlema astme kohtukulud välja KL-ilt.

Väited ja peamised argumendid

EIP esitab oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks kaks väidet.

Esimene väide, mis jaguneb neljaks alaväiteks, puudutab töövõimetust käsitlevate EIP sise-eeskirjade ebaõiget tõlgendamist.

Esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi seoses töövõimetuse mõistega, nagu see on ette nähtud EIP personalile kohaldatavate pensioniskeemi üleminekueeskirjade artiklis 46-1 ja EIP haldussätete artiklis 11.1. Leides, et töövõimetuse mõistet nimetatud artiklite tähenduses tuleb tõlgendada nii, et sellega peetakse silmas EIP teenistujat, kelle puhul on EIP moodustatud töövõimetuskomitee tuvastanud, et ta ei ole võimeline jätkama oma tööülesannete või samaväärsete tööülesannete täitmist selles asutuses, moonutas Üldkohus EIP sise-eeskirjade sõnastust ja sisu ning kasutas tõlgendust, mis on invaliidsuspensioni kui sotsiaalkaitsemeetme eesmärgiga vastuolus.

Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi osas, milles ta välistas EIP moodustatud töövõimetuskomiteede pädevuse otsustada, kas panga teenistuja on võimeline täitma oma ülesandeid väljaspool panka üldisel tööturul.

Kolmandaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta tõlgendas pensioniskeemi üleminekueeskirjade artiklit 46-1 ja haldussätete artiklit 11.1 analoogselt Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 78 põhjendustele tuginedes.

Neljandaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta ei nõustunud pensioniskeemi üleminekueeskirjade artiklile 51-1 EIP antud tõlgendusega ega tõlgendanud seda artiklit koostoimes pensioniskeemi üleminekueeskirjade artikliga 46-1.

Teine väide, mis jaguneb kaheks alaväiteks, puudutab faktiliste asjaolude topeltmoonutamist.

Esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta pidas õiguslikult siduvaks töövõimetuskomitee dokumente, millele ei olnud kõik selle komitee liikmed alla kirjutanud.

Teiseks hindas Üldkohus töövõimetuskomitee arvamuse sisu ebaõigesti, kui ta leidis, et töövõimetuskomitee tuvastas, et apellant ei ole võimeline täitma oma tööülesandeid EIPs, samas kui töövõimetuskomitee kõikide liikmete allkirjastatud vormid näitasid, apellant ei ole töövõimetu.
1.

Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei tuvastanud, et kui komisjon tegi kokkuleppeotsuse (1) ja jätkas seejärel Scania suhtes uurimist sama töörühma kaudu, siis rikkus komisjon Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõiget 1, nagu seda on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas.
C 213/22

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Wiesbaden (Saksamaa) 1. veebruaril 2022 – RL versus Landeshauptstadt Wiesbaden

(Kohtuasi C-61/22)

(2022/C 213/30)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Verwaltungsgericht Wiesbaden

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: RL

Vastustaja: Landeshauptstadt Wiesbaden

Eelotsuse küsimus

Kas kohustus võtta sõrmejäljed ja salvestada need isikutunnistustele, nagu on sätestatud määruse (EL) 2019/1157 (1) artikli 3 lõikes 5, on vastuolus liidu hierarhiliselt kõrgemal asetseva õigusega, eelkõige

a) ELTL artikli 77 lõikega 3,

b) Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 7 ja 8,

c) isikuandmete kaitse üldmääruse (2)

artikli 35 lõikega 10, ning on seetõttu ühel nimetatud põhjustest kehtetu?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/1157 liidu kodanike isikutunnistuste ning vaba liikumise õigust kasutavatele liidu kodanikele ja nende pereliikmetele väljaantavate elamislubade turvalisuse suurendamise kohta (ELT 2019, L 188, lk 67).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1).
1.

Kas kodakondsusdirektiivi 2004/38 (1) artikleid 2, 4, 5, 27 ja 29, millega rakendatakse ELTL artikleid 20 ja 21, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid (käesoleval juhul ministri 30. juuni 2020. aasta määrus, millega kehtestatakse erakorralised meetmed koroonaviiruse COVID-19 leviku tõkestamiseks (Ministerieel Besluit van 30 juni 2020 houdende dringende maatregelen om de verspreiding van het coronavirus COVID-19 te beperken) artiklid 18 ja 22 ministri 10. juuli 2020. aasta määruse artiklitega 3 ja 5 muudetud kujul), millega üldmeetme abil — kehtestatakse Belgia kodanikele ja nende pereliikmetele ning Belgia territooriumil elavatele liidu kodanikele ja nende pereliikmetele põhimõtteline riigist lahkumise keeld mittehädavajalike reiside korral Belgiast Euroopa Liidu ja Schengeni ala riikidesse, mis on epidemioloogiliste andmete põhjal koostatud värvikoodi järgi tähistatud punasega; — kehtestatakse Belgia kodakondsuseta liidu kodanikele ja nende pereliikmetele (kellel võib olla õigus elada Belgia territooriumil) riiki lubamise piirangud (nt karantiin ja testid) mittehädavajalike reiside korral Euroopa Liidu ja Schengeni ala riikidest Belgiasse, mis on epidemioloogiliste andmete põhjal koostatud värvikoodi järgi tähistatud punasega?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302 (1), mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid, artikli 12 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, [a] et lepingust taganemise õiguse olemasolu hindamisel on määravad vaid need vältimatud ja erakorralised asjaolud, mis esinesid juba lepingust taganemise ajal, [b] või nii, et arvesse tuleb võtta ka neid erakorralisi asjaolusid, mis tekivad tegelikult pärast lepingust taganemist, kuid veel enne reisi kavandatud algust (= hiliseim võimalik lepingust taganemise aeg)? Kui esimese küsimuse punktile a vastatakse jaatavalt: [aa] Kas direktiivi artikli 12 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et lepingust taganemist käsitlevas kohtuvaidluses võib reisija tugineda ka sellistele vältimatutele ja erakorralistele asjaoludele, mis esinesid juba lepingust taganemise ajal, kuid millest sai reisija alles hiljem teada?
Nemea Bank plc 9. märtsil 2022 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda laiendatud koosseisus) 20. detsembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-321/17: Niemelä jt versus EKP

(Kohtuasi C-181/22P)

(2022/C 237/39)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Nemea Bank plc (esindaja: asianajaja A. Meriläinen)

Teised menetlusosalised: Heikki Niemelä, Mika Lehto, Nemea plc, Nevestor SA, Euroopa Keskpank, Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— tühistada vaidlustatud kohtumäärus;

— saata asi tagasi Üldkohtusse, et see nõuetekohaselt lahendada, kuid erinevale kojale täiesti teises kohtunike koosseisus, arvestades kallutatust ning hageja põhiõiguste eiramist selle kohtumääruse teinud koja poolt;

— mõista kohtukulud välja EKP-lt.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta eeldas vääralt, et kohtuasjas T-321/17 on otsuse tegemise vajadus ära langenud; jättis vääralt arvesse võtmata, et EKP 30. juuni 2017. aasta otsuse väidetav ex tunc mõju rikub ELTL artiklit 263, ning eeldas vääralt, et apellandil puudub huvi tühistada EKP 23. märtsi 2017. aasta otsus tegevusloa kehtetuks tunnistamise kohta.

Teine väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi seoses mitme olulise menetlusnõude rikkumisega.

Kolmas väide, et Üldkohus ei võtnud arvesse harta artiklist 47 tulenevate hageja õiguste rikkumist enne menetluse algust ning hageja tõhusa esindatuse jätkuvat puudumist menetluse käigus.

Neljas väide, et Üldkohus ei võtnud arvesse harta artiklist 47 tulenevate hageja õiguste rikkumist, kui ta otsustas, et kahjunõue on vastuvõetamatu.

Viies väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei võtnud arvesse ELTL artiklist 340 tulenevaid hageja õigusi, kui ta otsustas, et kahjunõue on vastuvõetamatu.