KOHTUJURISTI ETTEPANEK

YVES BOT

esitatud 14. juulil 2016 ( 1 )

Kohtuasi C‑547/15

Interservice d.o.o. Koper

versus

Sándor Horváth

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Kúria (Ungari kõrgeim kohus))

„Eelotsusetaotlus — Ühenduse tolliseadustik — Määrus (EMÜ) nr 2913/92 — Artikli 96 lõige 2 — Kohustus esitada kaup puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele, pöörates asjakohast tähelepanu identifitseeritavuse tagamise meetmetele — Asjaomased isikud — Allvedaja”

1. Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, ( 2 ) artikli 96 lõike 2 tõlgendamist.

2. Taotlus on esitatud tollimaakler Interservice d.o.o. Koperi ( 3 ) ja vedaja Sándor Horváthi vahelises kohtuvaidluses, mille esemeks on nõue maksta tagasi Interservice’i poolt printsipaalina makstud tollimaks tollijärelevalve alt ebaseaduslikult välja viidud kauba eest, mida S. Horváth vedas allvedajana ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel.

3. Käesolevas kohtuasjas tuleb Euroopa Kohtul anda vastus küsimusele, kas juhul kui tellija poolt määratud põhivedaja sõlmib kauba vedamiseks allhankelepingu, lasub allvedajal kohustus esitada ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel liikuv kaup puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele. Lisaks peab Euroopa Kohus juhul, kui vastus on jaatav, täpsustama kõnealuse kohustuse ulatust.

4. Käesolevas ettepanekus väidan ma ühelt poolt seda, et tolliseadustiku artikli 96 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „vedaja“ tähendab iga isikut, kes veab kaupa, mille ta on vastu võtnud teadmisega, et see liigub ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel, olenemata sellest, kas vedu toimub tellijaga sõlmitud veolepingu alusel või põhivedajaga sõlmitud allhankelepingu alusel, ning teiselt poolt seda, et kõnealuses sättes esitatud kohustus lasub vedajal selle aja jooksul, mil ta vastutab kauba eest, mis on reaalselt tema valduses.

5. Väidan, et sellises olukorras, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kus allvedaja vedas reaalselt kauba sihtkohariigi tolliasutuse tolliparklasse ning andis kõnealuse kaubaga seotud dokumendid põhivedaja esindajale, et viimane täidaks ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamise formaalsused, on allvedaja oma kohustuse täitnud, kui ta on andnud põhivedajale üle kauba ja selle saatedokumendid.

6. Väidan ka, et juhul kui asjaolu, et allvedaja jätkas seejärel kauba vedu teise liikmesriiki, ei too allvedajale kaasa kohustust kontrollida enne veo jätkamist, et põhivedaja on tegelikult esitanud kauba sihtkohariigi tolliasutusele ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamiseks, võib teda siiski vastutusele võtta, kui on tõendatud, et ta jätkas vedu, omades teavet, millest nähtub, et kõnealune protseduur ei ole nõuetekohaselt lõpetatud, kuid selle peab kindlaks määrama eelotsusetaotluse esitanud kohus kõikide asjakohaste faktiliste asjaolude alusel.

I. Õiguslik raamistik

7. Tolliseadustiku artikli 91 lõike 1 punkti a kohaselt võimaldab välistransiidiprotseduur ühenduse tolliterritooriumil ühest punktist teise liikuda ühendusevälisel kaubal, ilma et selle suhtes kohaldataks imporditollimaksu ja muid makse või kaubanduspoliitilisi meetmeid.

8. Tolliseadustiku artikli 96 lõige 1 sätestab: „Printsipaal on ühenduse välistransiidiprotseduuri haldaja. Printsipaal vastutab: a) kauba puutumatul kujul esitamise eest sihtkohariigi tolliasutusele ettenähtud tähtaja jooksul, pöörates asjakohast tähelepanu meetmetele, mis toll on võtnud kauba identifitseeritavuse tagamiseks; b) ühenduse transiidiprotseduuriga seotud sätete järgimise eest.“

9. Tolliseadustiku artikli 96 lõikes 2 on sätestatud, et „[k]auba vedaja või saaja, kes võtab kauba vastu teades, et see liigub ühenduse transiidiprotseduuri alusel, vastutab samuti kauba puutumatul kujul esitamise eest sihtkohariigi tolliasutusele ettenähtud tähtaja jooksul, pöörates asjakohast tähelepanu meetmetele, mis toll on võtnud kauba identifitseeritavuse tagamiseks, olenemata printsipaali lõikes 1 nimetatud kohustustest.“

10. Tolliseadustiku artikli 92 lõige 1 sätestab, et välistransiidiprotseduur lõpetatakse siis, kui kaup koos asjakohaste dokumentidega esitatakse sihtkoha tolliasutuses.

11. Juhul kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja, tekib tolliseadustiku artikli 203 alusel tollivõlg neljal isikute rühmal: — isik, kes kauba tollijärelevalve alt välja viis; — isikud, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt välja; — isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud, ja — asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud.

12. Tolliseadustiku artikli 213 kohaselt vastutavad tollivõla tasumise eest ühiselt vastutavad võlgnikud selle tasumise eest solidaarselt.

II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused

13. Friedler Spedition GmbH andis IGAZ Trans Kft-le ülesande vedada ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel kaupa, mis saabus Hiinast Koperi (Sloveenia) sadamasse.

14. 8. detsembril 2008 volitas IGAZ Trans S. Horváthit viima kauba Koperist Viini (Austria) ja sealt pärast tolliformaalsuste lõpetamist Rooma (Itaalia).

15. 11. detsembril 2008 algatas tollimaakler Interservice IGAZ Transi palvel Koperi tolliasutuses transiidiprotseduuri. Pärast protseduuri algatamist tuli kaup esitada Wiencont Süd, Freilager Wieni (Viin, Austria) tolliasutusele hiljemalt 18. detsembril 2008.

16. Samuti 11. detsembril 2008 võttis S. Horváth ühendust Interservice’iga, kes väljastas CMR-saatelehe ( 4 ) ja kauba kättesaamiseks vajaliku volituse ning saatis Sloveenia tolliasutusele elektrooniliselt ühenduse transiidiprotseduuri käigus kasutatava dokumendi T1. Seejärel võttis S. Horváth kauba Koperi tolliasutuses vastu ja vedas selle Viini tolliasutuse tolliparklasse, mis oli nimetatud CMR-saatelehel ja kus ta andis IGAZ Transi esindajale üle tolliprotseduuri lõpetamiseks vajalikud dokumendid.

17. Seejärel, ajavahemikul 12.–17. detsembrini 2008, peatus S. Horváth veetud kaupa sisaldava konteineriga kõnealuses tolliparklas. 17. detsembril 2008 naasis ta Ungarisse, jättes konteineri maha, ning sõitis 18. detsembril 2008 jälle Viini tagasi.

18. Kaupa ei esitatud sihtkoha tolliasutusele tolliprotseduuri lõpetamiseks. S. Horváth vedas kauba uue, Friedler Spedition GmbH poolt väljastatud ja IGAZ Transi esindajalt saadud veolehe alusel edasi ja andis Itaalias üle kauba saajale.

19. Kúria (Ungari kõrgeim kohus) järelduste kohaselt võttis S. Horváth kauba vastu, teades ilmselgelt, et see on suunatud ühenduse välistransiidiprotseduurile. Kuid enne veo jätkamist Viinist Rooma ei veendunud ta asjakohaselt, kas IGAZ Trans või Friedler Spedition on esitanud kauba sihtkoha tolliasutusele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ka, et põhikohtuasja menetluses ei selgunud, kas S. Horváth oli teadlik sellest, et kaup on ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viidud.

20. Ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamist tõendati lähtekoha tolliasutusele transiidideklaratsiooniga, millel oli Rumeenia tolliasutuse pitser. Sloveenia tolliasutus tegi uurimises kindlaks, et Rumeenia tolliasutuse pitser on löödud transiidideklaratsioonile pettuse teel.

21. Kauba ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viimise eest pidi Interservice printsipaalina maksma 11196,49 eurot tollimaksu, käibemaksu ja viivist.

22. Interservice esitas lepinguvälise kahju tekitamise alusel hagiavalduse S. Horváthi vastu, väites, et tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 alusel vastutab vedaja koos printsipaaliga kauba esitamise eest, olenemata sellest, et ta konkreetsel juhul on ainult allvedaja.

23. Kuna kõnealune hagi jäeti rahuldamata nii esimeses kui ka teises astmes, esitas Interservice kassatsioonkaebuse Kúriale (Ungari kõrgeim kohus), kes otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas [tolliseadustiku] artikli 96 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et kauba vedajaks loetakse mitte ainult isikut, kes on sõlminud müüjaga kauba vedamiseks veolepingu (lepinguline või põhivedaja), vaid ka isikut, kes kaupa lepingulise või põhivedajaga sõlmitud hilisema lepingu alusel täielikult või osaliselt veab (allvedaja)? 2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas [tolliseadustiku] artikli 96 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et sellise juhtumi puhul nagu käesolevas asjas on allvedajale kehtestatud selline kohustus, mille kohaselt allvedaja on kohustatud enne kauba edasivedu veenvalt kindlaks tegema, et põhivedaja on kauba sihtkohariigi tolliasutusele tõepoolest nõuetekohaselt esitanud?“

III. Kohtujuristi hinnang

A. Sissejuhatavad märkused

24. Selleks et eelotsusetaotluse nüansse paremini mõista, on minu arvates kasulik anda kiire ülevaade põhikohtuasja faktilisest ja õiguslikust kontekstist.

25. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib ühelt poolt täpsustada mõistet „vedaja“ tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 tähenduses, selleks et otsustada, kas S. Horváthit saab vedajana käsitleda, ja teiselt poolt, juhul kui vastus on jaatav, määrata kindlaks asjaomasel isikul lasuva kohustuse ulatus.

26. Eelotsuse küsimused on esitatud kohtuvaidluse raames, mille pooled on tollimaakler, kes on tunnistatud võlgnikuks kauba ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viimise tõttu tekkinud tollivõla eest, ja kõnealuse kauba allvedaja.

27. Teen selle olukorra kohta kohe kaks märkust.

28. Esimene on seotud tollivõla tekkimise alusega.

29. Ma ei jaga selles osas kõhklusi, mida väljendab Euroopa Komisjon, kes väidab, et eelotsusetaotluses esitatud asjaolude alusel on ebaselge, mis põhjustas tollivõla – kas kauba ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viimine tolliseadustiku artikli 203 tähenduses, või, kui kohaldada tolliseadustiku artiklit 204, ühenduse välistransiidiprotseduuri kohustuste eiramine, mis ei mõjutanud tollijärelevalvet.

30. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb mõistet „tollijärelevalve alt väljaviimine“, mis sisaldub tolliseadustiku artikli 203 lõikes 1, käsitada mis tahes sellist tegu või tegevusetust hõlmavana, mille tulemusel takistatakse pädevat tolliasutust kas või hetkeliselt juurde pääsemast tollijärelevalve all olevale kaubale ning tolliseadustiku artikli 37 lõikes 1 ette nähtud kontrolli teostamast. ( 5 )

31. Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et ühenduse välistransiidiprotseduur lõpetati pettuse teel, kuna kauba saabumist sihtkohariigi tolliasutusse tõendati dokumentidega, millel olid Rumeenia tolliasutuse võltsitud pitserid. ( 6 ) See, et kaupa ei esitatud nõuetekohaselt sihtkohariigi tolliasutusse, takistas tolliasutusel, keda eksitasid võltsitud dokumendid, selgitada otsustaval hetkel protseduuri lõpus ( 7 ) välja, mis kaubast edasi saab, ning selline protseduuri pettuse teel lõpetamine tõi kahtlemata kaasa ohu, et kaup lastakse mittenõuetekohaselt Euroopa Liidu majandusringlusse. Leian seega, et ainuüksi asjaolu, et ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamise tõendamiseks esitati võltsitud dokumendid, on iseloomulik ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viimisele, mis tekitab tollivõla tolliseadustiku artikli 203 kohaselt.

32. Minu teine märkus puudutab tagajärgi, mis tulenevad ebaseaduslikult tollijärelevalve alt väljaviimise olemasolust tolliseadustiku artikli 203 tähenduses.

33. Juhul kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja, on isikud, keda võib pidada tollivõla tasumise eest vastutavaks, määratletud tolliseadustiku artikli 203 lõikes 3; nimetatud sättes eristatakse nelja võlgnike rühma.

34. Kõnealuse sätte kolm esimest taanet käsitlevad isikuid, kes kauba ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viisid, isikuid, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt välja, ning isikuid, kes kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud. Loetletud kolme rühma kuuluvate isikute puhul on ühine nimetaja see, et nad osalesid üht- või teistmoodi rikkumises või vähemalt said sellest kasu, olles, kui kasutada karistusõigusest laenatud liigitust, kõnealuse rikkumise täideviijad või rikkumisest osavõtjad või kaupade ilma tollivormistuseta liidu majandusringlusse laskmise süüteo varjajad.

35. Kõnealuse sätte neljas taane seevastu käsitleb isikuid, kes ei ole kauba tollijärelevalve alt väljaviimises osalenud, kuid kes pidid eelkõige täitma kohustusi, mis tulenevad tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup oli suunatud. Nagu Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, on ühenduse välistransiidiprotseduuri raames transiidiprotseduuri haldaja, kes on printsipaal tolliseadustiku artikli 96 lõike 1 tähenduses, selleks isikuks, kes peab täitma tolliprotseduuri kasutamisest tulenevaid kohustusi ja kes vastutab tollivõla tasumise eest selle seadustiku artikli 203 lõike 3 neljanda taande tähenduses. ( 8 )

36. Tolliseadustiku artikli 96 lõige 2 võimaldab aga ka kauba vedaja või saaja tunnistada tollivõla tasumise eest vastutavaks kõnealuse seadustiku artikli 203 lõike 3 neljanda taande kaudu, kuna selles sätestatakse kauba vedajale või saajale kohustus esitada kaup puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele.

37. Käesolevas kohtuasjas nähtub andmetest, mille on esitanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes lähtub eeldusest, et S. Horváth ei ole seotud kauba ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viimisega, et allvedaja vastutust ei saa kindlaks määrata tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 esimeses kolmes taandes nimetatud teokoosseisude alusel. Seevastu küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas teda ei peaks pidama kaasvõlgnikuks tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljanda taande kohaselt, mis eeldab, et ta vastutaks tolliseadustiku artikli 96 lõikes 2 sätestatud kohustuse täitmise eest.

38. Seega leiame me end olukorrast, kus näib, et kauba vedajat või saajat saab vastutusele võtta üksnes sellepärast, et tolliseadustiku artikli 96 lõige 2 kehtestab talle konkreetse kohustuse esitada kaup sihtkohariigi tolliasutusele, järgides kauba identifitseeritavuse tagamise meetmeid. ( 9 )

39. Niisiis on tõlgendus, mida palus eelotsusetaotluse esitanud kohus, selleks et saada täpsustusi kõnealuse kohustuse täitjate ja ulatuse kohta, tarvilik põhikohtuasja lahendamiseks.

B. Esimene küsimus

40. Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas mõiste „vedaja“ tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 tähenduses hõlmab üksnes põhivedajat, kellele usaldati otse ühenduse välistransiidiprotseduurile suunatud kauba vedu, või hõlmab see ka allvedajat, kellega põhivedaja sõlmis allhankelepingu veolepingu täitmiseks.

41. Minu arvates puudutab tolliseadustiku artikli 96 lõige 2 vahet tegemata kõiki isikuid, kes tegelevad ühenduse välistransiidiprotseduurile suunatud kauba veoga, olgu tegu siis põhivedajaga või allvedajaga.

42. Kõnealuse sätte sõnasõnaline lugemine näib seda tõlgendust kinnitavat.

43. Nagu selle sõnastusest nähtub, sätestab kõnealune säte kauba vedaja või saaja kohustuse olemasolule vaid ühe tingimuse: kauba vastuvõtmine teades, milline on õiguslik protseduur. Kuna liidu seadusandja ei tee mingit vahet selle alusel, kas vedu teostab põhivedaja ise või allhankelepingu alusel teine vedaja, lasub kohustus esitada kaup puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele ükskõik millisel isikul, kes kaupa veab ja kelle puhul on tõendatud, et ta on teadlik ühenduse välistransiidiprotseduurist. Kui teadmise tingimus on täidetud allvedaja puhul, kehtib allvedajale tolliseadustiku artikli 96 lõikes 2 sätestatud kohustus.

44. Seda järeldust näib toetavat ka teleoloogiline tõlgendus.

45. Kauba vedajale või saajale kehtestatud kohustust piirab nimelt selle eesmärk, mis seisneb kauba puutumatul kujul esitamises sihtkohariigi tolliasutusele ette nähtud aja jooksul ja pöörates asjakohast tähelepanu meetmetele, mis toll on võtnud kauba identifitseeritavuse tagamiseks.

46. Nagu komisjon õigustatult väitis oma kirjalikes seisukohtades, sätestas liidu seadusandja kauba vedaja ja saaja kaasvastutuse põhjusel, et isik, kes reaalselt kaupa valdab, on ainus, kes saab selle esitada sihtkohariigi tolliasutusele.

47. Sellega seoses tuleb rõhutada, et piiratud kohustus, mis lasub kauba vedajal või saajal tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 alusel, erineb üldisest kohustusest, mis lasub printsipaalil tolliseadustiku artikli 96 lõike 1 kohaselt.

48. Printsipaal, kes on ühenduse välistransiidiprotseduuri haldaja, vastutab nii kauba puutumatul kujul esitamise eest sihtkohariigi tolliasutusele ette nähtud tähtaja jooksul, pöörates asjakohast tähelepanu meetmetele, mis toll on võtnud kauba identifitseeritavuse tagamiseks, ( 10 ) kui üldisemalt ka „ühenduse transiidiprotseduuriga seotud sätete järgimise eest“. ( 11 ) Tolliseadustiku artikli 96 lõike 1, artikli 203 lõike 3 neljanda taande ja artikli 204 lõike 1 alusel on ta seda menetlust puudutavate sätete järgimata jätmisest tuleneva tollivõla osas võlgnik, isegi kui võlg ei ole talle vahetult omistatav, kuna talle pandud vastutuse eesmärk „on ka tagada tollivõla sissenõudmise sätete hoolas ja ühetaoline rakendamine ühenduse ja tema liikmesriikide finantshuvide kaitseks“. ( 12 ) Kuna printsipaal peab tagama transiiditoimingute nõuetekohase kulgemise, on ta tollivõla osas võlgnik isegi juhul, kui ta on tegutsenud heas usus ning ühenduse välistransiidiprotseduuri eeskirjade rikkumise põhjuseks oli pettus, millega ta ei olnud seotud. ( 13 ) Printsipaali objektiivne vastutus muudab ta seega vastutavaks ühenduse välistransiidiprotseduuri puudutavate õigusnormide iga rikkumise eest, ka juhul, kui rikkumise paneb toime keegi teine.

49. Kauba vedaja või saaja vastutus on piiratum. Erinevalt printsipaalist ei pea kauba vedaja või saaja järgima kõiki ühenduse välistransiidiprotseduuriga seotud sätteid. Ehkki tolliseadustiku artikli 96 lõiget 2 tuleb vaadelda nii, et sellega kehtestatakse kauba vedajale või saajale tulemuse kohustus, st ta peab tagama, et kaup esitatakse puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele, saab kauba vedaja või saaja teha seda üksnes ajal, kui kõnealune kaup on reaalselt tema valduses. Teiste sõnadega, kui tolliseadustiku artikli 96 lõikes 1 sätestatud kohustus põhineb printsipaali enda staatusel – printsipaal peab vastutama iga rikkumise või eeskirjade eiramise eest –, on kauba vedaja või saaja puhul vastutuse aluseks ja ühtlasi piiriks kauba reaalne valdamine.

50. Järeldan sellest, et kuigi allvedajal on kohustus esitada kaubad puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele, kehtib see kohustus üksnes ajal, mil ta reaalselt veoga tegeleb ning kaup on tema valduses.

51. Mitme vedaja kasutamine on rahvusvahelise kaubaveo valdkonnas tavapärane. Leian, et juhul kui teatava teekonna jooksul veavad kaupa mitu vedajat, kehtib tolliseadustiku artikli 96 lõikes 2 sätestatud kohustus järjekorras nende kõikide suhtes, kuna just kauba nende valduses olemise ajal saavad nad tagada, et kaup on puutumatu, vältides pitserite purustamist ja ebaseaduslikku ümberlaadimist.

52. Leian, et sellises olukorras, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kus allvedaja vedas reaalselt kauba sihtkohariigi tolliasutuse tolliparklasse ning andis kõnealuse kaubaga seotud dokumendid põhivedaja esindajale, et viimane täidaks ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamise formaalsused, on allvedaja oma kohustuse täitnud, kui ta on andnud kauba ja selle saatedokumendid üle põhivedajale, kellest seega sai „vedaja“ tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 tähenduses.

53. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele küsimusele esiteks, et tolliseadustiku artikli 96 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „vedaja“ viitab mis tahes isikule, kes veab kaupa, mille ta on vastu võtnud teadmisega, et see liigub ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel, olenemata sellest, kas vedu toimub tellijaga sõlmitud veolepingu alusel või põhivedajaga sõlmitud allhankelepingu alusel, ning teiseks, et kõnealuses sättes ette nähtud kohustus kehtib vedajale selle aja jooksul, mil ta vastutab kauba eest, mis on reaalselt tema valduses, nii et sellises olukorras, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kus allvedaja vedas reaalselt kauba sihtkohariigi tolliasutuse tolliparklasse ning andis kõnealuse kaubaga seotud dokumendid põhivedaja esindajale, et viimane täidaks ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamise formaalsused, on allvedaja oma kohustuse täitnud, kui ta on andnud kauba ja selle saatedokumendid üle põhivedajale.

54. Siiski tuleb veel analüüsida seda, kas asjaolu, et S. Horváth jätkas kaupade vedu Viinist Rooma, tegi temast uuesti tollivõla osas võlgniku.

55. Just see on teise küsimuse mõte.

C. Teine eelotsuse küsimus

56. Teise eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas sellise juhtumi puhul nagu põhikohtuasjas peab allvedaja enne kauba edasivedu teise liikmesriiki veenvalt kindlaks tegema, et põhivedaja on kauba sihtkohariigi tolliasutusele tõepoolest nõuetekohaselt esitanud.

57. Arvan, et vastus sellele küsimusele tuleneb üsna loomulikult eelnevast arutluskäigust, mis on seotud esimese küsimusega.

58. Erinevalt printsipaalist, kes on kohustatud tagama transiiditoimingute nõuetekohase kulgemise, on vedaja ainus kohustus ühenduse välistransiidiprotseduuri raames esitada kaup puutumatul kujul sihtkohariigi tolliasutusele ette nähtud tähtaja jooksul, pöörates asjakohast tähelepanu meetmetele, mis toll on võtnud kauba identifitseeritavuse tagamiseks.

59. Leian, et sellises olukorras, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kus allvedaja andis põhivedajale üle transiididokumendid, et viimane täidaks tolliprotseduuri lõpetamise formaalsused, muutus dokumentide üleandmisega põhivedaja ülesandeks täita kohustus, mis lasus allvedajal tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 alusel.

60. Kuna allvedaja oli sellest kohustusest vaba, ei olnud ta ka kohustatud enne veo jätkamist kontrollima, kas põhivedaja on reaalselt esitanud kauba sihtkohariigi tolliasutusele ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamiseks.

61. Ehkki allvedajale ei saa tolliseadustiku artikli 96 lõike 2 alusel omistada aktiivset hoolsuskohustust, leian siiski, et allvedajat on võimalik vastutusele võtta, juhul kui on tõendatud, et ta jätkas vedu, omades teavet, millest nähtub, et ühenduse välistransiidiprotseduur ei olnud nõuetekohaselt lõpetatud, kuid selle peab kindlaks määrama eelotsusetaotluse esitanud kohus kõikide asjakohaste faktiliste asjaolude alusel. Sellisel juhul nimelt saab järeldada, et allvedaja nõustus kauba vedu jätkama, teades, et kaup liigub endiselt ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel, mis toob kaasa selle, et ta muutub uuesti vastutavaks kohustuse eest, mis on sätestatud tolliseadustiku artikli 96 lõikes 2.

IV. Ettepanek

62. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Kúria (Ungari kõrgeim kohus) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 648/2005, artikli 96 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „vedaja“ viitab mis tahes isikule, kes veab kaupa, mille ta on vastu võtnud teadmisega, et see liigub ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel, olenemata sellest, kas vedu toimub tellijaga sõlmitud veolepingu alusel või põhivedajaga sõlmitud allhankelepingu alusel, ning kõnealuses sättes ette nähtud kohustus kehtib vedajale selle aja jooksul, mil ta vastutab kauba eest, mis on reaalselt tema valduses.

Sellises olukorras, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kus allvedaja vedas reaalselt kauba sihtkohariigi tolliasutuse tolliparklasse ning andis kõnealuse kaubaga seotud dokumendid põhivedaja esindajale, et viimane täidaks ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamise formaalsused, on allvedaja oma kohustuse täitnud, kui ta on andnud põhivedajale üle kauba ja selle saatedokumendid.

Asjaolu, et allvedaja jätkas seejärel kauba vedu teise liikmesriiki, ei too allvedajale kaasa kohustust kontrollida enne veo jätkamist, et põhivedaja on tegelikult esitanud kauba sihtkohariigi tolliasutusele ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpetamiseks. Teda võib siiski vastutusele võtta, kui on tõendatud, et ta jätkas vedu, omades teavet, millest nähtub, et kõnealune protseduur ei ole nõuetekohaselt lõpetatud, kuid selle peab kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus kõikide asjakohaste faktiliste asjaolude alusel.

( 1 ) Algkeel: prantsuse.

( 2 ) EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307. Määrust on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 648/2005 (ELT 2005, L 117, lk 13, edaspidi „tolliseadustik“).

( 3 ) Edaspidi „Interservice“.

( 4 ) Saateleht, mis on koostatud Genfis 19. mail 1956 allkirjastatud rahvusvahelise kaupade autoveolepingu konventsiooni alusel, mida on muudetud Genfis 5. juulil 1978 allkirjastatud protokolliga.

( 5 ) Vt eelkõige kohtuotsus, 12.6.2014, SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika), ning kohtuotsus, 29.10.2015, B ja S Global Transit Center (C‑319/14, EU:C:2015:734, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 6 ) Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1993, L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), mida on muudetud komisjoni 17. novembri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 1192/2008 (ELT 2008, L 329, lk 1), artikli 361 lõikest 5 tuleneb, et transiitvedu võib lõppeda tolliasutuses, mida transiidideklaratsioonis ei ole näidatud, ning sel juhul on kõnealune tolliasutus sihttolliasutus.

( 7 ) Seoses ühenduse välistransiidiprotseduuri lõpus toimuva kontrolli olulisusega vt kohtujuristi ettepanek, Szpunar, kohtuasi B&S Global Transit Center (C‑319/14, EU:C:2015:500, ettepaneku punktid 25 ja 26.).

( 8 ) Vt kohtuotsus, 27.6.2013, Codirex Expeditie (C‑542/11, EU:C:2013:429, punkt 33), ja kohtuotsus, 12.6.2014, SEK Zollagentuur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, punkt 35).

( 9 ) Selle konkreetse kohustuse kasulikkust näitlikustades tuleks põhikohtuasja raames küsida, mis põhjustel pani komisjon oma ettepanekus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) kohta, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (KOM(97) 472 (lõplik)), ette tunnistada kõnealune säte kehtetuks ettepaneku põhjenduses 5 mainitud põhjusel, et see „ei lisa iseenesest midagi seadustiku sätetele, mis käsitlevad tollivõla tekkimise teokoosseisude ja tasumise eest vastutavate isikute kindlaksmääramist“. Pärast parlamendi tehtud muudatust, mille komisjon vastu võttis, võeti määruse ettepanek vastu artikli 96 muudatusteta (vt muudetud ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ), millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (KOM(1998) 428 (lõplik)), ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 1999. aasta määrus (EÜ) nr 955/1999, millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 2913/92 välistransiidiprotseduuri osas (EÜT 1999, L 119, lk 1; ELT eriväljaanne 02/09, lk 221)).

( 10 ) Tolliseadustiku artikli 96 lõike 1 punkt a.

( 11 ) Tolliseadustiku artikli 96 lõike 1 punkt b.

( 12 ) Vt kohtuotsus, 3.4.2008, Militzer & Münch (C‑230/06, EU:C:2008:186, punkt 48). Vt selle kohta ka kohtuotsus, 15.7.2010, DSV Road (C‑234/09, EU:C:2010:435, punkt 30).

( 13 ) Vt selle kohta kohtuotsus, 3.4.2008, Militzer & Münch (C‑230/06, EU:C:2008:186, punkt 49).