ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Århusi konventsiooni artikkel 9 sätestab õiguskaitsevahendid keskkonnaasjades. Artikli 9 lõige 2 puudutab menetlusi, mis olid üldsuse osalemise esemeks, lõige 3 kehtib kõigi muude keskkonnaõigust puudutavate otsuste kohta ja lõige 4 sätestab teatud menetluspõhimõtted. „2. Konventsiooniosaline tagab siseriiklike õigusaktidega, et asjast huvitatud üldsuse esindajal, a) kellel on põhjendatud huvi või b) kelle õigust on rikutud, kui see tingimus on ette nähtud konventsiooniosalise haldusmenetluse normidega, on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks. Mõisted põhjendatud huvi ja õiguse rikkumine määratletakse kooskõlas siseriikliku õiguse ning konventsiooni eesmärgiga tagada konventsiooniga seotud küsimustes asjast huvitatud üldsusele laiaulatuslik juurdepääs õigusemõistmisele. Artikli 2 lõike 5 nõuetele vastava valitsusvälise organisatsiooni huvi loetakse käesoleva artikli punkti a tähenduses põhjendatuks. Nimetatud organisatsioonil eeldatakse olevat õigusi, mida punkti b tähenduses saab rikkuda. Lõike 2 sätted ei välista võimalust rakendada kaebuse läbivaatamisel kohtueelset menetlust avaliku võimu organis ega mõjuta haldusmenetluse võimaluste ammendamise nõuet enne kohtumenetluse algatamist, kui selline nõue on sätestatud siseriikliku õigusega. 3. Lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetlustele ning ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega. 4. Lisaks lõikele 1 ja piiramata selle kohaldamist, peavad lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud menetlused nägema ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajaduse korral esialgse õiguskaitse, ning olema ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. […]“
30.

Arvestades sellise ravimi retsepti puudumist ja direktiivi 2001/83 artikli 3 punkti 1 ebaselget sõnastust, oletan, et see säte ei ole käesolevale kohtuasjale kohaldatav. Seoses sellega märgin, et ei Iirimaa ega Soome arva, et artikli 3 punkti 1 kohaselt on nõutav, et ekstemporaalse ravimi valmistamisele peab eelnema retsept, mille arst on konkreetse patsiendi jaoks koostanud. Nagu ma aga varemgi olen väitnud, leian ma, et artikli 3 lõike 1 sõnastus on piisavalt selge, järeldamaks, et enne ravimi tootmist peab patsient olema selgunud. ( 17 )
68.

Kolmandaks nähtub toimikus olevast teabest esmapilgul, et sihtasutusel ei ole mitte üksnes finantsautonoomia, vaid ka täielik autonoomia talle üle antud avalike ülesannete täitmisel, eelkõige jäätmete kogumisega tegelemisel. Selles osas on küll tõsi, nagu seda pidasid oluliseks ka Remondis ja komisjon, et sihtasutuse põhikirja § 7 kohaselt osaleb sihtasutuse üldkoosolekul Hannoveri regioon ja jäätmete kogumisega seotud küsimustes on hääleõigus üksnes Hannoveri regiooni esindajatel. Siiski näib sama põhikirja §-st 8 tulenevat, et üldkoosoleku pädevus ei hõlma avalike teenuste osutamist in concreto, vaid see on piiratud institutsiooniliste küsimustega või seotud seaduse täitmisega. Sellise mõju puhul näib olevat pigem tegemist „poliitilise“ kontrolliga, millele on viidatud käesoleva ettepaneku punktis 56, ja mitte mõjuga strateegilistele eesmärkidele või sihtasutuse olulistele otsustele tema pädevusse jäävate avalike ülesannete täitmisel ( 42 ). Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab siiski kontrollima, kas see on nii ja kas sihtasutusel on tegelikkuses täielik autonoomia asjaomaste avalike ülesannete täitmisel, ilma et ta peaks küsima nõusolekut Hannoveri regioonilt.
58.

Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesfinanzgerichti (föderaalne maksukohus, Austria) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: 1. Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 9 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et need sätted ei ole aluseks keelduda registreerimast maksukohustuslasena isikut, kes on teise isikuga organisatsiooniliste, majanduslike ja rahaliste sidemete tõttu seotud, kui selline suhe ei ole õigussuhe, mida käsitleb nimetatud direktiivi artikkel 10. Sama direktiivi artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamine eeldab siseriiklikus õiguskorras otsese õigusliku aluse olemasolu, mis on vastu võetud pärast käibemaksukomiteega konsulteerimist. Siseriiklike kohtute ülesanne on välja selgitada, kas selline alus esineb siseriiklikus õiguses ja kas see on antud asjas kohaldatav. 2. Selliste isikute kindlaksmääramine, keda konkreetses faktilises olukorras võib käsitada ühe maksukohustuslasena, kuulub täielikult siseriiklike maksuhaldurite ja kohtute pädevusse. 3. Direktiivi 2006/112 artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et maksuhaldur võib selle artikli kohaldamisel käsitada ühe maksukohustuslasena isikuid, kes varem tegutsesid maksustatava tegevuse raames eraldi maksukohustuslastena. Selliseid isikuid on võimalik käsitada ühe maksukohustuslasena tagasiulatuvalt, kui need isikud on kuritarvitanud eraldi maksukohustuslase staatusest tulenevaid õigusi. 4. Direktiivi 2006/112 artikli 296 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt jäetakse selles sättes ette nähtud kindla maksumääraga kord kohaldamata vaid juhul, kui põllumajandustootja ei vasta enam selle korra kohaldamise kriteeriumidele, mis põhinevad käitise suurusel, näiteks seetõttu, et mitut omavahel majanduslikult seotud tootjat käsitatakse ühe maksukohustuslasena. 5. Direktiivi 2006/112 artikli 296 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selles sättes ette nähtud kindla maksumääraga korra kohaldamata jätmine põllumajandustootja suhtes, kellele kohaldati seda korda varem. Korra võib jätta kohaldamata tagasiulatuvalt, kui selle kohaldamine oli seotud õiguse kuritarvitamisega.
64.

Nagu Euroopa Kohus on märkinud 22. novembri 2012. aasta kohtuotsuses M (C‑277/11, EU:C:2012:744), on pagulasseisundi ja täiendava kaitse seisundiga seonduvad õigused tõepoolest erinevad. ( 32 ) Direktiivi 2004/83 VII peatükis „Rahvusvahelise kaitse sisu“ on tehtud vahet selle põhjal, kas asjaomane isik on pagulane või on talle antud täiendav kaitse. ( 33 ) Täiendava kaitse saanute suhtes lubab direktiiv liikmesriikidel kehtestada piiravamad tingimused elamislubade või reisidokumentide väljaandmise osas. ( 34 ) Näiteks kui pagulastele on liikmesriigid kohustatud andma elamisloa minimaalselt kolmeks aastaks, siis juhul, kui elamisluba antakse välja täiendava kaitse saanule, võivad nad selle kestust piirata ühe aastaga. See direktiiv lubab liikmesriikidel ka piirata juurdepääsu teatavatele majanduslikele ja sotsiaalsetele õigustele, mis on näiteks juurdepääs tööturule või sotsiaalkaitsele. ( 35 ) Näiteks kui pagulasseisundi saanutele tuleb tagada tööhõivega seotud koolitused samadel tingimustel nagu oma riigi kodanikele, siis täiendava kaitse saanute puhul võivad liikmesriigid ise määrata, millistel tingimusel on neil õigus nimetatud koolitustele. Ja veel – kui rahvusvahelise kaitse saanutele on liikmesriigid kohustatud tagama samasuguse vajaliku sotsiaalabi, nagu on nähtud ette oma riigi kodanikele, siis täiendava kaitse saanute puhul võivad nad seda abi siiski piirata nii, et tagatud on ainult põhihüvitised.
23.

Ühendkuningriigi valitsuse sõnul tähendab joonealune märkus 3 pelgalt seda, et „suur proportsionaalne osa“ või „teatav minimaalne kogus“ sütt peab sisaldama vähem kui 10% lenduvaineid. Ta väidab, et Aberthaw’ jõujaam on kogu aeg töötanud söesegul, mis sisaldab peamiselt antratsiitsütt lenduvainete sisaldusega 6–15% ja sealhulgas suure osa söega, mille lenduvainete sisaldus on alla 10%. See ei ole aga kunagi töötanud ainult niisugusel söel, mille lenduvainete sisaldus on täielikult alla 10%. Ühendkuningriik selgitab samuti, et asjaomane jõujaam ei saanud töötada üksnes sellisel söel, mille lenduvainete sisaldus on täielikult alla 10%, sest alla 9% lenduvainete sisaldusega söel töötamine on ohtlik ja on praktiliselt võimatu hoida lenduvainete sisalduse taset vahemikus 9–10%. Peale selle väidab Ühendkuningriik, et oleks võimatu hankida piisavaid söevarusid nii, et aastane lenduvainete sisaldus oleks pidevalt alla 10%. Sellest lähtudes vaidlustab ta komisjoni poolt välja pakutud viisi lenduvainete sisalduse arvutamiseks ja on seisukohal, et seda tuleks mõõta hoopis kuu või koguni 48 tunni kohta.
37.

Ma ei näe nimelt mingit põhjust kalduda kõrvale selles kohtuasjas Euroopa Kohtu antud põhjendustest. Kohus märgib, et rike, mille põhjustas teatavate lennukiosade enneaegne rivist väljalangemine, on kahtlemata ootamatu sündmus. Niisugune rike on aga lahutamatult seotud lennuki väga keerulise töötamissüsteemiga, kusjuures lennuettevõtja käitab lennukit tingimustes, eeskätt ilmastikutingimustes, mis on tihti rasked või isegi ekstreemsed, ning pealegi on selge, et ükski lennukiosa ei ole igavene. ( 15 ) Euroopa Kohus järeldas, et lennuettevõtja tegevuses on niisugune ootamatu sündmus lennuettevõtja tavapärasele tegevusele omane, sest lennuettevõtjal tuleb selliseid ettenägematuid tehnilisi probleeme iga päev lahendada. ( 16 )
68.

Üldkohus selgitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 üksikasjalikult, kuidas vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis on i) selgelt näidatud komisjoni kasutatud metoodika ja ii) võimaldatud apellantidel aru saada komisjoni põhjenduskäigust ja seega ka sõnastada oma põhjendused otsuse tühistamiseks. Üldkohus märkis muu hulgas, et vaidlusaluses otsuses on märgitud kriteerium, mida komisjon kavatses kohaldada selleks, et tuvastada, kas vaidlusalused meetmed loovad soodustuse, ( 38 ) ja selgitatud, kuidas komisjon arvutas VLT lepingu ja lisa nüüdispuhasväärtuse. ( 39 ) Samuti märkis Üldkohus, et vaidlusaluses otsuses on põhjendatud, miks komisjon pidas asjakohaseks hinnata kõnealust kahte meedet koos. Samuti on otsuses selgitatud, et VLT lepingu kohase tasu suurendamisega, mis on ette nähtud Kreeka ametiasutuste poolt 7. augustil 2012 võetud kohustuses, tagati, et tasu määrast piisab soodustuse välistamiseks. Lõpuks märkis Üldkohus, et vaidlusaluses otsuses on samuti ette nähtud selle suurendatud tasu arvutamise viis.
29.

Seega on minu arvates kõrgetasemelise tarbijakaitse tagamise eesmärgiga rohkem kooskõlas see, et krediidivahendaja on kohustatud esitama artikli 5 lõikes 1 ette nähtud teabe eelkõige siis, kui krediidiandja seda teavet ei anna. Vastasel korral jääb krediidivõtja ilma just sellest kaitsest, mille tagamiseks direktiiv 2008/48 on mõeldud. ( 31 ) Artikli 5 lõikes 1 sätestatud kohustuse täitmiseks tuleb kõnealune teave krediidivõtjale esitada aegsasti enne seda, kui võla osamaksete kaupa tagasimaksmise leping siduvaks muutub. ( 32 ) Selle põhjuseks on asjaolu, et võla sissenõudja on artikli 3 punkti f tähenduses isik, kes: i) esitleb või pakub tarbijatele krediidilepinguid või ii) teeb krediidilepingutega seotud ettevalmistavat tööd või iii) sõlmib tarbijatega krediidilepinguid krediidiandjate nimel. On selge, et selle kohustuse täitmiseks on vaja rohkem kui Inko pakutavat kolme päeva. Artikli 5 lõike 1 kohaselt on lepingueelset teavet esitama kohustatud „krediidiandja ja vajaduse korral krediidivahendaja“. Seega võib selle teabe enne seda, kui krediidivõtja võla osamaksete kaupa tagasimaksmise lepingule alla kirjutab, teoorias esitada krediidiandja. Tegelikult aga ei viita miski sellele, et krediidiandjad tõepoolest sellist lepingueelset teavet annavad. (Ja isegi kui annavad, ei muudaks see põhimõtet, et sama kohustus kehtib ka krediidivahendajatele.)
82.

EDORA on küll seisukohal, et määruse sätted ei saa avaldada keskkonnale olulist mõju, kuid rangelt võttes ei ole see keskkonnamõju hindamise kohustuse tingimus vastavalt keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 punktile a. Kohtuotsusest Dimos Kropias Attikis võiks küll välja lugeda vastupidist, kuid käesoleval juhul piirduks olulise keskkonnamõju hindamise kontrollimine küsimusega, kas objektiivsete asjaolude alusel on võimalik välistada, et nimetatud kaval või projektil on asjaomasele alale oluline mõju. ( 38 ) Näib ebatõenäolisena, et piirmäärade, eelkõige tuulegeneraatorite poolt tekitatavat müra ja perioodilist varjutust puudutavate piirmäärade kindlaksmääramisel on see niisama lihtsalt võimalik.
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 207 „Menetlust lõpetavad kohtulahendid. Jõustunud kohtulahendid. Formaalne seadusjõud“ (Resoluciones definitivas. Resoluciones firmes. Cosa juzgada formal) on sõnastatud järgmiselt:

„1. Menetlust lõpetavad lahendid on lahendid, millega lõpetatakse menetlus esimeses astmes ja lahendid, milles tehakse otsus nende peale esitatud edasikaebuse kohta.

2. Jõustunud kohtulahendid on need kohtulahendid, mida ei saa edasi kaevata kas seepärast, et see ei ole seadusega ette nähtud, või kui on ette nähtud, siis seepärast, et selleks seaduses määratud tähtaeg on möödas, ilma et pooled oleksid edasi kaevanud.

3. Jõustunud kohtulahendid omandavad seadusjõu ja menetluse läbiviinud kohus, kes lahendi tegi, on nendes otsustatuga igal juhul seotud.

4. Kui kohtulahendi edasikaebamiseks ette nähtud tähtajad on möödas, ilma et lahendit oleks vaidlustatud, siis lahend jõustub ja omandab seadusjõu, millest tulenevalt on menetluse läbiviinud kohus, kes lahendi tegi, selles otsustatuga igal juhul seotud.“
61.

Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal da Relação de Évora (Évora apellatsioonikohus, Portugal) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt: Esimene küsimus: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. novembri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1393/2007 kohtu- ja kohtuväliste dokumentide liikmesriikides kättetoimetamise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1348/2000, artiklit 14 tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik kohus võib selle üle otsustamisel, kas kohtukutse on adressaadile kätte toimetatud, tugineda muudele dokumentidele kui vastuvõtuteatis. Selleks et neid dokumente saaks pidada vastuvõtuteatisega võrdväärseks, peab siseriiklikul kohtul olema võimalik nende põhjal veenduda, et kohtukutse on adressaadile kätte toimetatud tema menetlusõigusi tagaval viisil. Teine küsimus: Määrust nr 1393/2007 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt loetakse kohtukutse adressaadile kättetoimetatuks olukorras, kus selle vastuvõtuteatisele on alla kirjutanud kolmas isik, kui see toimetatakse adressaadi elukohta ja antakse seal üle täiskasvanule, kellelt võib põhjendatult eeldada, et see annab dokumendi üle adressaadile. Kolmas küsimus: Määrusega nr 1393/2007 on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette, et määruse nr 1393/2007 II lisas esitatud tüüpvormi puudumisest tingitud kättetoimetamise eeskirjade eiramist saab kompenseerida tähtaja möödumine, mille jooksul adressaat ei esita vormi puudumise kohta vastuväidet. Vormi puudumist saab kompenseerida ainult vormi toimetamisega adressaadile vastavalt määruse nr 1393/2007 asjakohastele sätetele.
25.

Euroopa Kohus on juba otsustanud, et liikmesriigi pädevate asutuste ülesanne on võtta oma pädevuse raames kõik nõutavad üld- või erimeetmed tagamaks, et projektide puhul kontrollitaks, kas need võivad avaldada olulist keskkonnamõju, ning jaatava vastuse korral nende keskkonnamõju hinnataks. Sedalaadi meetmed, mida piirab liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte, on juba antud loa kehtetuks tunnistamine või peatamine eesmärgiga hinnata kõnealuse projekti keskkonnamõju keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses. ( 9 )
83.

Kolmandaks tuleb kolmandate isikute kaitse eesmärgi ja äriühingute registrisse kantud isikuandmete kaitse õiguse tasakaalustamisel võtta arvesse seda, et andmed võimaldavad tuvastada füüsilisi isikuid, kes on registrisse kantud seetõttu, et nad on otsustanud tegutseda äriühingu kaudu, millel on juriidilise isiku staatus. Euroopa Kohus on juba märkinud, et „[i]sikuandmete kaitse õiguse riive raskus on juriidiliste ja füüsiliste isikute puhul erinev. Sellega seoses olgu märgitud, et juriidilistel isikutel juba on suurem kohustus avaldada enda kohta andmeid“. ( 35 )
95.

Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib liikumisvabaduse kasutamise piirang olla õigustatud, kui on täidetud neli tingimust, nimelt: et seda piirangut kohaldatakse mittediskrimineerivalt; see peab olema õigustatud ülekaaluka üldise huvi põhjusel; see peab olema taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv ja see ei tohi minna kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik, arvestades et niisugune õigusakt on Euroopa Kohtu hinnangul selle eesmärgi saavutamiseks sobiv üksnes juhul, kui see vastab tõepoolest huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt ( 51 ).
61.

See, et katkestatakse automaatne järjekord, mille puhul järgneb tagajärgede hindamisele elupaikade direktiivi alusel keskkonnamõju strateegiline hindamine, eelneva hindamise kasuks, järgib pigem eeskätt eesmärki vältida ebavajalikke kulusid ja kiirendada menetlust. Sel eesmärgil sobib kriteeriumina kasutada pindala suurust, et teha vahet kavade vahel, mida tuleb alati hinnata, ja kavade vahel, mille puhul korraldatakse kõigepealt eelnev hindamine. Kuigi kahtlemata on olemas väikese territoriaalse ulatusega kavasid ja programme, millel on oluline keskkonnamõju ( 25 ) (ja mille suhtes tuleb järelikult vastavalt artikli 3 lõikele 3 kohaldada ka keskkonnamõju strateegilist hindamist), võib ühest küljest tüpiseerivalt eeldada, et suurema ulatusega meetmetel on igal juhul suurem mõju keskkonnale kui sarnastel väiksema ulatusega kavadel ning seetõttu oleks suuremate meetmete eelnev hindamine sageli ebavajalik. Kuna territoriaalse ulatuse kindlakstegemine ei tähenda teisest küljest nimetamisväärset lisakulu, võib see kulusid tõhusalt piirata, ilma et see takistaks seejuures ellu viimast direktiivi eesmärki kehtestada varakult menetlus selliste aktide kontrollimiseks, mis tõenäoliselt mõjutavad oluliselt keskkonda. ( 26 )
59.

Sellega oleks tegemist just nimelt juhul, kui ettevõtja ei saa enam tõhusalt konkureerida või kui ta siiski seda saab, on vaidlustatud toimingu tõttu konkurentsi oluliselt moonutanud. ( 33 ) Kohtuotsuses Grossmann Air Service leidis Euroopa Kohus, et isik peaks viivitamatult taotlema hankija väidetavalt diskrimineeriva hanketingimusi kindlaks määrava otsuse läbivaatamist, kui ta sellega tegelikult hankemenetlusest välja jäeti. Leiti, et see, kui isikut sunnitakse ootama kuni hankeotsusest teatamiseni, enne kui ta saab tingimuste seaduslikkuse vaidlustada, on vastuolus direktiivi 89/665 kiiruse ja tõhususe eesmärkidega. Leiti, et selline läbivaatamismenetluse alustamisega viivitamine takistab riigihankeid käsitlevate direktiivide tõhusat rakendamist. ( 34 )
65.

Mis puudutab kriitikat, et põhjendused on ebaloogilised ja vastuolulised, siis märgin nagu nõukogugi, et see etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse valikulisel lugemisel. Esiteks on selle kohtuotsuse punktis 88 esitatud seisukoht, et kohtutoimikust ilmneb, et väide, et apellant on seotud tuumarelvade levikuga, mõjutas selliste kolmandate üksuste käitumist tema suhtes, kes asuvad väljaspool liitu, on ära toodud põhjendustes, mis on seotud mittevaralise kahju hüvitamise nõude analüüsiga – kusjuures Üldkohus täpsustab, et see mõju selle kahju tekitaski – ning seda ei saa seega käsitada hindamisteabena, mis puudutab küsimust, kas varaline kahju, mida apellant väidab end olevat kandvat, on tõesti olemas. Teiseks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 109 küll – nagu apellant rõhutab –, et „ärisuhete katkestamine liidu asukohaga üksuste poolt on piiravate meetmete vastuvõtmise vältimatu tagajärg“ ning et käsitletaval juhul on Siemens AG ja apellandi vaheliste ärisuhete katkemine kõnesolevate meetmete võtmise „otsene tagajärg“. Järgneva analüüsi tulemusena järeldas Üldkohus siiski, et apellant ei ole tõendanud õiguslikult piisavalt, et varaline kahju, mille see katkemine väidetavalt tekitas, on tõesti olemas. Kolmandaks järgneb vaidlustatud kohtuotsuse punktis 145 sisalduvale lauseosale „kuigi [apellandi] raamatupidamisarvestuse väljavõtetest ja asjaomasest ülevaatetabelist selgub tõepoolest, et tema käive on oluliselt langenud,“ midagi, mida apellant ei maini, see tähendab tõdemus, et need dokumendid „ei näita selle arengu põhjusi“. Sama võib öelda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 147 esitatud väite kohta, et kõnesolevad piiravad meetmed „piiravad juba nende määratlusest tulenevalt [apellandi] majanduslikku tegevust“, millele järgneb samas punktis tõdemus, et apellant ei ole esitanud tõendusmaterjali, mille abil oleks võimalik hinnata kantud kahju ulatust.
31.

Seoses sellega tuleb märkida, et määruse nr 805/2004 artikli 6 lõikes 1 on täpsustatud, et vaidlustamata nõuet käsitleva otsuse kinnitamist võib taotleda „igal ajal“, mis tähendab, et põhimõtteliselt võib võlausaldaja juba menetluse algatamise dokumendi esitamise ajal esitada koos põhinõudega lisanõude, et tehtav otsus kinnitataks Euroopa täitekorraldusena ( 9 ), kuid siiski tingimusel, et see otsus oleks päritoluliikmesriigis viivitamatult täitmisele pööratav ( 10 ). Selle kinnitamistaotluse esitamiseks ei ole nõutav, et võlausaldaja tõendaks, et ta on esitanud teises liikmesriigis otsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse, või et võlgnikule kuulub teistes liikmesriikides asuvat vara, mille suhtes saaks võtta sundtäitmismeetme. Pealegi muudaks selliste raskesti esitatavate tõendite nõudmine määruse nr 805/2004, mille mõte on hõlbustada liikmesriikide täitedokumentide automaatset liikumist Euroopa õigusruumis, märksa vähem tõhusaks. Veel enam, on täiesti mõeldav, et võlgnik, kelle alaline elu- või asukoht on võlausaldajaga samas liikmesriigis, korraldab menetluse jooksul oma maksejõuetuse nii, et viib oma varad sissenõudmise vältimiseks välisriiki üle.
45.

Eelotsusetaotlusest nähtub, et L oli see isik, kes andis kaptenile korralduse asuda laevaga teele, teades, et selle korralduse täitmise korral tuuakse trafo ja rullikud liidu tolliterritooriumile, ilma neid Saksa pädevale tolliasutusele esitamata. Samuti ilmneb eelotsusetaotlusest, et Šveitsi tolliasutused olid L‑i juhendanud, et ta teavitaks kavandatavast veost pädevat Saksa tolliasutust. Selle, kas sellest piisab teise tingimuse täitmiseks tema menetletavas kohtuasjas, peab kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus. Sellega seoses tuleb siiski märkida – nagu ka komisjon on välja toonud –, et fraas „oleks pidanud teadma“ on seotud piisavalt aruka ja hoolika ettevõtja käitumisega ( 22 ), mis tähendab näiteks seda, et tööandja ei väldiks vastutust üksnes seetõttu, et veo eest vastutaval töötajal ei olnud järgitava tolliprotseduuri kohta piisavaid õigusteadmisi.
42.

Mis puudutab majandusliku kasumi jagamist, siis tasub meenutada, et enamus telesaateid on niinimetatud vaba vastuvõtmise põhimõttel, mis tähendab seda, et ringhäälinguorganisatsioon ei nõua nende ülekannete vastuvõtmise eest mingit tasu. Ringhäälinguorganisatsiooni rahastatakse reklaamide ja muude kommertsteadetega (või avalik‑õigusliku ringhäälingu puhul erinevate riiklike toetustega), mille hind (see tähendab eetriaja hind, mida ringhäälinguorganisatsioon reklaamijalt nõuab) sõltub muu hulgas vaatajate arvust. Potentsiaalsete vaatajate arvu kasv, mis tuleneb sellest, et ringhäälinguorganisatsiooni ülekandeid saab vaadata ka hotellitubades, toob kasu ka ringhäälinguorganisatsiooni eelarvele, kuigi praktikas on selle mõju märkamatu. Seega ei saa väita, et ringhäälinguorganisatsioonid ei saa kuidagi osa sellest majanduslikust kasust, mida telesaadete vaatamise võimalus hotellitubades annab ( 18 ).