ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 610/2013), artikli 32 lõiget 3 koosmõjus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike ette nägema viisa andmisest keeldumise otsuste vaidlustamise menetluse, mille üksikasjalikud eeskirjad tuleb kehtestada iga liikmesriigi õiguskorras, järgides sealjuures võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. See menetlus peab teatavas menetlusstaadiumis tagama kohtus vaidlustamise võimaluse.
57

Selles küsimuses on oluline meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peetakse määruse nr 1408/71 artiklis 50 silmas juhtusid, kus töötaja tööelu liikmesriikides, mille õigusakte on tema suhtes kohaldatud, on olnud suhteliselt lühike, nii et nende liikmesriikide makstavate hüvitiste summa kokku ei taga mõistlikku elatustaset (kohtuotsused, 30.11.1977, Torri, 64/77, EU:C:1977:197, punkt 5, ja 17.12.1981, Browning, 22/81, EU:C:1981:316, punkt 12).
35

See kohus märgib siiski, et MSD esitatud täiendava kaitse tunnistuse taotlus jäeti Portugalis ja Rootsis rahuldamata samal põhjendusel, mis oli aluseks täiendava kaitse tunnistuse taotluse tagasilükkamisele Ühendkuningriigis. Samas rahuldati taotlus Taanis, Kreekas, Itaalias ja Luksemburgis. Madalmaades jäeti taotlus rahuldamata üksnes põhjusel, et rikutud on täiendava kaitse tunnistuse määruse artikli 3 punkti c, milles on nõutud, et tootele ei ole täiendava kaitse tunnistuse taotluse esitamise ajal veel sellist tunnistust antud liikmesriigis, kus see taotlus esitati.
24

Selles osas tuleb rõhutada, et direktiivi 93/42 artikli 1 lõike 2 punkti a muudeti direktiivi 2007/47 artikliga 2; viimati nimetatud direktiivi põhjenduses 6 rõhutatakse, et tarkvara on iseenesest meditsiiniseade, kui tootja on selle konkreetselt ette näinud kasutamiseks ühel või mitmel meditsiinilisel eesmärgil, mis on sätestatud meditsiiniseadme määratluses. Selles põhjenduses on lisatud, et üldistel eesmärkidel loodud tarkvara, kui seda kasutatakse seoses tervishoiuga, ei ole meditsiiniseade. Liidu seadusandja on seega teinud üheselt mõistetavaks, et selleks, et tarkvara kuuluks direktiivi 93/42 kohaldamisalasse, ei piisa sellest, kui seda kasutatakse tervishoiu kontekstis, vaid lisaks on vaja, et selle tootja poolt määratletud otstarve on konkreetselt meditsiiniline (kohtuotsus, 22.11.2012, Brain Products, C‑219/11, EU:C:2012:742, punktid 16 ja 17). Tarkvara, mis sellele tingimusele ei vasta, saab kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse ainult siis, kui see kujutab endast meditsiiniseadme abiseadet direktiivi artikli 1 lõike 2 punkti b tähenduses. Sellist tarkvara tuleb direktiivi artikli 1 lõike 1 kohaselt sellisel juhul kõnealuse direktiivi kohaldamisel lugeda omaette meditsiiniseadmeks.
6

Selles III jaotises sisalduv artikkel 57 on sõnastatud järgmiselt: „1. Kui rikkujaks on välismaalane ja toime on pandud rikkumine, mis on kvalifitseeritav väga raskeks või raskeks rikkumiseks käesoleva konstitutsioonilise seaduse artikli 53 lõike 1 punktide a, b, c, d ja f tähenduses, võib proportsionaalsuse põhimõtet järgides asendada rahatrahvi isiku väljasaatmisega Hispaania territooriumilt vastava haldusmenetluse tulemusel tehtud põhjendatud otsusega, milles hinnatakse rikkumise koosseisutunnuseid. 2. Samuti võib vastava menetluse tulemusel väljasaatmise alus olla see, kui välismaalane on Hispaanias või väljaspool Hispaaniat süüdi mõistetud tahtliku teo eest, mida Hispaanias käsitatakse süüteona, mille eest karistatakse vabadusekaotusliku karistusega, mis on pikem kui üks aasta, välja arvatud juhul, kui andmed varasemate karistuste kohta on karistusregistrist kustutatud. 3. Mingil juhul ei tohi kohaldada koos riigist väljasaatmist ja rahatrahvi. 4. Väljasaatmisega kaasneb igal juhul igasuguse Hispaanias seaduslikult viibimise loa kehtetus, nagu ka väljasaadetava välismaalase igasuguse Hispaanias elamise või töötamise loa taotluse menetluse lõpetamine. Väljasaatmisotsuse võib täidesaatva võimu aktides kindlaks määratavatel juhtudel siiski tagasi võtta. […] 5. Välja arvatud juhul, kui on toime pandud artikli 54 lõike 1 punktis a nimetatud rikkumine või kui tegemist on väljasaatmisega karistatava samalaadse rikkumise uuesti toimepanemisega ühe aasta jooksul, ei saa väljasaatmiskaristust määrata välismaalastele järgmistel juhtudel: […] b) pikaajalised elanikud. Enne pikaajalise elaniku väljasaatmisotsuse tegemist tuleb arvesse võtta tema Hispaanias elamise aega ja loodud sidemeid, vanust, tagajärgi asjaomasele isikule ja tema pereliikmetele ning sidemeid riigiga, kuhu ta välja saadetakse. […]“.
58

Eeltoodud kaalutlustel tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus põhikohtuasjas käsitletav lepingutingimus, mis keelab luksuskaupade niisuguse valikulise turustussüsteemi, mille peamine eesmärk on nende kaupade luksusliku imago säilitamine, volitatud turustajatel kasutada lepingu esemeks olevate kaupade interneti teel müümiseks nähtaval viisil kolmandate isikute platvorme, kui selle tingimuse eesmärk on nende kaupade luksusliku imago säilitamine, see määratakse kindlaks ühetaoliselt, seda kohaldatakse mittediskrimineerivalt ning see on proportsionaalne võrreldes taotletava eesmärgiga, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
15

EIP‑l on „EIP rahastatavate projektide jaoks riigihangete korraldamise juhend“. Kõnealuse juhendi 2004. aasta redaktsioonis (edaspidi „EIP juhend“) eesmärk on teavitada selliste projektide korraldajaid, mille hankelepinguid EIP rahastab täies ulatuses või osaliselt, sellest, millist korda tuleb EIP rahastatava asjaomase projekti jaoks vajalike ehitustööde, teenuste ja asjade riigihangete korraldamisel järgida. See juhend koosneb kolmest peatükist, millest 2. peatükis on ära toodud liidu piires toimuvat tegevust käsitlevad eeskirjad ja 3. peatükis liidust väljaspool toimuvat tegevust käsitlevad eeskirjad. EIP juhendi 3. peatükis on täpsustatud, et „[kanditaatriigid] võtavad [liidu] direktiivid järkjärgult oma õigusesse üle. [Selles] juhendis jäävad need riigid 3. peatüki „liidust väljaspool toimuv tegevus […]“ sätete kohaldamisalasse kuni kuupäevani, millest alates nad on komisjoniga peetavate läbirääkimiste ajal võtnud endale kohustuse järgida hankemenetlusi reguleerivaid [Euroopa] direktiive, kui nad on selleks kuupäevaks need direktiivid oma siseriiklikku õigusesse tegelikult üle võtnud. Sellest kuupäevast alates on nende suhtes kohaldatavad 2. peatüki „Liidu piires toimuv tegevus“ sätted.“
55

Seega sellise konkreetse olukorra kohta, milles on töötaja, kes on mitme järjestikuse puhkuseaasta vältel töövõimetu, leidis Euroopa Kohus, et kui võtta arvesse mitte üksnes töötajate kaitset, mida direktiiviga 2003/88 taotletakse, vaid ka tööandja kaitset ohu eest, et töötajal kogunenud töölt puudumise aeg on liiga pikk, ning tööandja kaitset raskuste eest, mis see võib töökorralduse jaoks kaasa tuua, tuleb nimetatud direktiivi artiklit 7 tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid või praktika, millega piiratakse sellise töötaja võimalust, kes on olnud mitme järjestikuse puhkuseaasta vältel töövõimetu, koguda kokku õigusi tasulisele põhipuhkusele 15 kuu pikkuse üleviimise tähtajaga, mille möödumisel õigus sellisele puhkusele aegub (vt selle kohta kohtuotsus, 22.11.2011, KHS, C‑214/10, EU:C:2011:761, punktid 38, 39 ja 44).
12

Autoriõiguse seaduse artiklis 71septies on ette nähtud: „1. Fonogrammide autoritel ja tootjatel ning audiovisuaalteoste algsetel tootjatel, videosalvestiste esitajatel ja tootjatel ning nende õigusjärglastel on fonogrammide ja videosalvestiste isiklikuks tarbeks kopeerimise korral õigus artiklis 71sexies ette nähtud hüvitisele. Seadmete puhul, mis on mõeldud üksnes fonogrammide või videosalvestiste analoog- või digitaalsalvestamiseks, on see hüvitis teatav osa hinnast, mille lõppkasutaja maksab jaemüüjale, ning polüfunktsionaalsete seadmete puhul arvutatakse see hüvitis välja seadmes asuva salvestamiseks mõeldud osaga samaväärsete omadustega seadme hinna põhjal või kui see ei ole võimalik, siis seadmele määratud kindla summana. Audio- ja videosalvestuste tegemiseks sobivate andmekandjate, näiteks analoog-, digitaalandmekandjate või fonogrammide või videosalvestiste tegemiseks mõeldud sise- või välismälude puhul on hüvitise summa proportsionaalne nende andmekandjate salvestusmahuga. Video kaugsalvestussüsteemide puhul peab käesolevas lõikes käsitletava hüvitise tasuma teenuseosutaja ning hüvitis on proportsioonis teenuse osutamise eest saadava tasuga. 2. Lõikes 1 nimetatud hüvitise suurus määratakse kindlaks ühenduse õigusnormide kohaselt, võttes ühtlasi arvesse reprodutseerimisõigusi, kultuuriministri dekreediga, mis tuleb anda hiljemalt 31. detsembril 2009, olles ära kuulanud artiklis 190 nimetatud komitee ning lõikes 1 nimetatud seadmete ja andmekandjate tootjate kõige representatiivsemad kutseliidud. Hüvitise kindlaksmääramisel võetakse arvesse seda, kas artiklis 102quater silmas peetud tehnilised meetmed esinevad või mitte, ning digitaalkoopia erinevat mõju võrreldes analoogkoopiaga. Dekreeti ajakohastatakse iga kolme aasta järel […]“.
46

Euroopa Kohtule edastatud toimikust ei selgu, et sellel dekreetseadusel oleks tagasiulatuv mõju või et selle artikli 4 lõige 4 oleks muul põhjusel põhikohtuasjas kohaldatav. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole selgitanud, mis põhjustel ta leiab, et selles kontekstis on tal vaja vastust kolmandale eelotsuse küsimusele, et lahendada tema menetluses olev vaidlus.
20

Viimati nimetatud kohtu hinnangul esineb kahtlusi liikmesriigi kohtute pädevuse ulatuse osas seoses määruse nr 1/2003 artiklitega 9 ja 16. Siinkohal märgib see kohus, et komisjon on ilmselt vähendanud kohustusi käsitleva otsuse mõju, kui ta 8. juuli 2009. aasta arvamuses, mida määruse nr 1/2003 artikli 15 alusel Juzgado de lo Mercantil no 2 de Barcelona (Barcelona kaubanduskohus) taotles kohtuasjas, milles tehti 27. märtsi 2014. aasta kohtumäärus Bright Service (C‑142/13, ei avaldata, EU:C:2014:204), leidis, et see otsus ei mõjuta analüüsi, mida komisjon võib teha hilisemate uurimiste ja täiendavate asjaolude alusel. Kõnealune otsus ei mõjuta ka analüüsi, mida peab tegema liikmesriigi kohus. Komisjon on seisukohal, et määruse nr 1/2003 artiklil 9 põhineva otsuse ainus eesmärk on muuta asjaomaste ettevõtjate jaoks siduvaks kohustused, mille pakkusid pooled välja tuvastatud konkurentsiprobleemide lahendamiseks, kuid sellises otsuses ei võeta seisukohta küsimuses, kas rikutud on ELTL artiklit 101 või 102 või rikutakse seda praegu.
58

Eespool toodut arvesse võttes tuleb esimesele kuni kolmandale küsimusele vastata, et ELTL artikli 101 lõiget 1 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mille kohaselt esiteks ei ole advokaadil ja tema kliendil lubatud kokku leppida tasus, mis on väiksem kui miinimumsumma, mis on kehtestatud sellise advokaatide kutseorganisatsiooni vastu võetud määrusega nagu advokatuuri kõrgeim nõukogu, kusjuures selle reegli eiramise korral algatatakse advokaadi suhtes distsiplinaarmenetlus, ning teiseks ei ole kohtul lubatud välja mõista advokaaditasu, mis on sellest miinimumsummast väiksem, võivad piirata konkurentsi siseturul ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas sellised õigusnormid vastavad nende konkreetseid kohaldamistingimusi arvesse võttes tegelikult õiguspärastele eesmärkidele ning kas sel viisil kehtestatud piirangud piirduvad sellega, mis on vajalik nende õiguspäraste eesmärkide täitmise tagamiseks.
39

Seoses põhjendusega, mis rajaneb vajadusel tagada maksu sissenõudmise tõhusus ja millele tuginesid Saksamaa ja Rootsi valitsus, tuleb märkida, et kuigi Euroopa Kohus on juba leidnud, et see võib olla ülekaalukas üldine huvi, mis võib põhjendada EL toimimise lepinguga tagatud liikumisvabaduste teostamise piirangut (vt selle kohta kohtuotsus, 19.6.2014, Strojírny Prostějov ja ACO Industries Tábor, C‑53/13 ja C‑80/13, EU:C:2014:2011, punkt 46 ja sel viidatud kohtupraktika), ei ole põhikohtuasjas vaatluse all olevad õigusnormid selle saavutamise tagamiseks sobivad, mistõttu ei saa sellisel juhul nagu põhikohtuasjas asutamisvabaduse võimalikku piirangut selle eesmärgiga põhjendada. Nagu märkis komisjon, ei mõjuta nimelt see, et liikmesriik lubab üleandval äriühingul valida maksu tasumise edasilükkamise, liikmesriigi võimalust nõuda sellelt äriühingult tasumisele kuuluva maksu sissenõudmiseks vajalikku teavet ega selle tegelikku sissenõudmist (vt analoogia alusel kohtuotsus, 19.6.2014, Strojírny Prostějov ja ACO Industries Tábor, C‑53/13 ja C‑80/13, EU:C:2014:2011, punktid 49–53).
29

Sellest järeldub, et eelotsuse küsimustele tuleb vastata, et kuuenda direktiivi artikli 11 C osa lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik ei või käibemaksuga maksustatava väärtuse vähendamisele seada tingimust, et maksejõuetusmenetlus ei andnud tulemusi, kui see menetlus võib kesta üle kümne aasta.
Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 207/2009 artikleid 16 ja 18 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, kui ELi kaubamärgi suhtes kohaldatakse niisugust siseriiklikku sätet, mis on põhikohtuasjas kõne all ja mille kohaselt isikul, kellele on tekitatud kahju kaubamärgi registreerimisega, mille taotlemisel kahjustati tema õigusi või rikuti seadusest või lepingust tulenevat kohustust, on õigus nõuda selle kaubamärgi omandiõigust, tingimusel et asjaomane olukord ei kuulu määruse artikliga 18 hõlmatud juhtumite hulka.
69

Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et kehtestades maksuvabastuse saamisele niisuguse nõude, ilma et maksuametil oleks kohustus esitada esialgseid tõendeid majanduslike põhjenduste puudumise või pettuse ja kuritarvituste kohta, kehtestavad need õigusnormid, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 62, üldise eelduse, et tegu on pettuse või kuritarvitusega ning rikub seeläbi ema- ja tütarettevõtjate direktiiviga ja eelkõige selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 taotletavat eesmärki, milleks on residendist tütarettevõtja poolt oma asukoha liikmesriigis mitteresidendist emaettevõtjale makstud dividendide topeltmaksustamise vältimine, et hõlbustada äriühingute koostööd ja grupeerimist liidu tasandil.
47

Mis teiseks puutub küsimusse, kas need õigusnormid on vajalikud, siis nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 87 ja 88 märkis, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus arvesse võtma, et eriarstil, kelle koolitust on rahastatud, on kohustus töötada kümne aasta jooksul eriala omandamisest Bolzano autonoomses provintsis ainult viis aastat ning vastavalt põhikohtuasjas kõne all olevatele liikmesriigi õigusnormidele rakendub see kohustus ainult siis, kui selles provintsis on asjaomase arsti jaoks vaba eriarsti ametikoht ja kui talle pakutakse seda ametikohta kohasel ajal.
23

Rahvusvahelise eraõiguse föderaalseadus põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis näeb 2. jaotisesse „Kohtualluvus“ kuuluvas artiklis 9 „Samal ajal pooleli olevad kohtuasjad (lis pendens)“ ette: „1. Kui sama esemega hagi on välisriigis samade poolte vahel juba menetluses, peatab Šveitsi kohus menetluse, kui on ette näha, et välisriigi kohus teeb mõistliku aja jooksul otsuse, mida Šveits saab tunnustada. 2. Määramaks kindlaks, millal on hagi Šveitsi kohtusse esitatud, on otsustav hagi algatamiseks vajaliku esimese toimingu kuupäev. Lepitusmenetluse alustamine on selleks piisav. 3. Šveitsi kohus loobub pädevusest hetkel, kui talle esitatakse Šveitsis tunnustatav välisriigi kohtuotsus.“
32

Lisaks, mis puudutab väljendit „pärast seda, kui ta on töötanud“, mida muu hulgas kasutatakse direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 3 punkti b ingliskeelses (after having been employed) ja prantsuskeelses (après avoir été employé) versioonis ning mida – nagu eelkõige toonitasid põhikohtuasja vastustajad – ei kasutata komisjoni esitatud esialgses ja muudetud ettepanekus võtta vastu direktiiv (ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (EÜT 2001, C 270 E, lk 150), ning muudetud võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil COM(2003) 199 final), siis on tõsi, et seda väljendit võib tõlgendada nii, et see viitab töötaja varasemale töötegemisele.
43

Lisaks, mis puudutab põhikohtuasjas kõnealust hinnaalandust, siis tuleb tõdeda, et see on seadusega kindlaks määratud ning ravimitootja peab selle kohustuslikus korras tegema eratervisekindlustuse andjatele, kes on nendega ravikindlustuslepingu sõlminud isikutele ravimite ostmisel tehtud kulud hüvitanud. Nagu tõdeti käesoleva kohtuotsuse punktis 35, ei saanud ravimitootja vabalt võtta endale kogu hinda, mille ta oli oma toodete müümisel apteekidele või hulgimüüjatele saanud (vt selle kohta kohtuotsus, 19.7.2012, International Bingo Technology, C‑377/11, EU:C:2012:503, punkt 31).
52

Arvestades kõiki eeltoodud kaalutlusi, tuleb esitatud küsimustele vastata, et võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid tuleb ELL artikli 4 lõiget 3 arvestades tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis võimaldavad jätta enammakstud käibemaksu tagastamise taotluse rahuldamata, kui isik esitas selle taotluse pärast viieaastase aegumistähtaja möödumist, ehkki pärast selle tähtaja möödumist kuulutatud Euroopa Kohtu otsusest tuleneb, et selle taotluse esemeks olevat käibemaksu ei tulnud maksta.
58

Tuleb märkida, et juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 13 lõike 3 kolmanda lause saksakeelne („Die nationalen Regulierungsbehörden können von einem Betreiber die umfassende Rechtfertigung seiner Preise und gegebenenfalls deren Anpassung verlangen“), ingliskeelne („National regulatory authorities may require an operator to provide full justification for its prices, and may, where appropriate, require prices to be adjusted“), prantsuskeelne („Les autorités réglementaires nationales peuvent demander à une entreprise de justifier intégralement ses prix et, si nécessaire, en exiger l’adaptation“) ja itaaliakeelne versioon („Le autorità nazionali di regolamentazione possono esigere che un operatore giustifichi pienamente i propri prezzi e, ove necessario, li adegui“) näitavad, et nimetatud sätet tuleb tõlgendada nii, et kõnealune operaator ei pidanud hindu tingimata juba rakendama enne seda, kui riigi reguleeriv asutus kohustab tal olenevalt olukorrast neid hindu korrigeerida.
80

Audi leiab sellega seoses, et „parandamistingimuse“ kohaldamisega on vastuolus koostisosade koopiate otsemüük lõpptarbijatele, mistõttu koostisosade koopiate tootjad peavad piirduma sellega, et müüvad oma tooteid remonditöökodadele. Porsche väidab, et koostisosade koopiate tootjad peavad objektiivselt tagama, et nende tooteid saab omandada üksnes parandamise eesmärgil, mitte ka muudel eesmärkidel nagu mitmeosalise toote isikupärastamine. Itaalia valitsus ja komisjon leiavad sisuliselt, et koostisosade koopiate tootja on kohustatud võtma nende õiguspärase kasutamise tagamiseks üldisi kontrolliabinõusid. Acacia väidab omalt poolt, et kirjalik eelteave, mille ta klientidele annab selle kohta, et koostisosa on mõeldud mitmeosalise toote parandamiseks selle esialgse välimuse taastamiseks, on abinõu, mis on asjaomaste huvide õiglase tasakaalu nõudega kooskõlas.
48

Eeltoodut arvestades tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 994/2010 artikli 8 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, millega on maagaasitarnijatele kehtestatud kohustus täita oma gaasivarude hoidmise kohustus, mille eesmärk on tagada varustuskindlus kriisi korral, tingimata ja eranditult asjaomase liikmesriigi territooriumil asuva infrastruktuuri abil. Käesoleval juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas siseriiklike õigusnormidega pädevale asutusele antud võimalus võtta arvesse asjaomaste tarnijate „muid nõudluse juhtimise vahendeid“ tagab neile tegelikult võimaluse täita oma kohustusi piirkondlikul või liidu tasandil.
50

Selles osas tuleb lisaks märkida, et nagu ilmneb esimese küsimuse analüüsist, tuleb määruse nr 469/2009 artiklit 18 koosmõjus määruse nr 1610/96 põhjenduse 17 ja artikli 17 lõikega 2 tõlgendada sel moel, et kaebus tunnistuse väljaandmise otsuse parandamiseks, mille eesmärk on parandada selle kehtivusaega, peab olema võimalik esitada juhul, kui selle tunnistuse taotluses sisalduva liidus esmase müügiloa kuupäev on vale. Samuti nähtub sellest analüüsist, et põhikohtuasjas on see nii.
16

Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse: „Kas direktiivi 2004/18 artikli 45 lõike 2 esimese lõigu punktide c ja g ning lõike 3 punkti a õige kohaldamisega, samuti selliste Euroopa õiguse põhimõtete õige kohaldamisega nagu õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, õiguskindluse põhimõte, võrdse kohtlemise põhimõte, proportsionaalsuspõhimõte, läbipaistvuspõhimõte, menetluse koormamise keelu põhimõte ja põhimõte, et riigihangete turg peab olema konkurentsile maksimaalselt avatud, samuti karistatavate tegude ammendavuse ja määratletuse nõue, on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on sätestatud [seadusandliku dekreedi nr 163/2006] artikli 38 lõike 1 punktis c, osas, milles seal ette nähtud kohustust esitada avaldus selle kohta, et puuduvad seal nimetatud kuritegudes süüdimõistvad jõustunud kohtulahendid (sealhulgas kokkuleppemenetluses tehtud lahendid), laiendatakse nii, et see hõlmab ka isikuid, kes on hankemenetluses osalevas ettevõtjas olnud juhtival kohal ning kelle volitused on lõppenud hanketeate avaldamisele eelneval aastal, ning näeb ette, et kui ettevõtja ei tõenda, et ta on end täielikult ja tegelikult nende isikute kriminaalkorras karistatud tegevusest lahutanud, kujutab see endast ettevõtja hankemenetlusest kõrvaldamise alust, kusjuures tegevuse lahutatuse hindamine on hankija pädevuses, nii et tegelikult võib hankija selle õigusnormi alusel kehtestada hankemenetlusest kõrvaldamise ähvardusel: i) kohustuse teatada kriminaalasjadest, milles ei ole veel tehtud jõustunud kohtuotsust (ja mille tulemus on seega teadmata), ja esitada vastavasisuline avaldus; tegemist on kohustusega, mida seadus ei näe ette isegi mitte isikute puhul, kelle volitused kehtivad; ii) omaalgatusliku lahutamise kohustuse, mille puhul on kindlaks määramata nii toimingud, mis süüst vabastavad, aeg, mil kohustus tuleb täita (näiteks ka enne kohtuotsuse jõustumist kriminaalasjas), kui ka menetlusetapp, kus see kohustus tuleb täita; iii) lojaalse koostöö kohustuse, mis on ebatäpselt piiritletud, kui mitte arvestada viidet üldisele heausksuse tingimusele?“
38

Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus saab keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus (kohtuotsus, 20.7.2017, Piscarreta Ricardo, C‑416/16, EU:C:2017:574, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).