ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
150

Teiseks, mis puutub hagejale väidetavalt antud kinnitustesse, et uued andmed, mida ta esitas diklorofossi hindamise käigus, vaadati läbi ja et need on hõlmatud vastastikuse eksperdihinnanguga, tuleb esiteks märkida, et hageja ei ole täpsustanud, millised on need andmed, mida ta esitas ja mis jäid hindamata. Kooskõlas Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimese lõiguga, mida sama kodukorra artikli 53 esimese lõigu alusel kohaldatakse Esimese Astme Kohtu menetluses, ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktiga c peab hagi eelkõige sisaldama ülevaadet fakti- ja õigusväidetest. Seega tuleb hagiavalduses selgitada, milles seisneb väide, millel hagi põhineb, ning ainuüksi selle abstraktne äramärkimine ei vasta Euroopa Kohtu põhikirja ja Esimese Astme Kohtu kodukorra nõuetele (eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt vs. komisjon, punkt 120). Seega, arvestades seda, et hageja väide esitatud, kuid hindamata jäetud andmete kohta on ebatäpne, tuleb see väide vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
10

Vaidlustatud otsuse punktides 14–25 „Üldised märkused” on kirjas: „14 Saksamaa Liitvabariigi poolt vastuseks [26. juuli 2006. aasta] teabenõudele esitatud teave ei ole täielik ning ei võimalda komisjonil hinnata eespool nimetatud abikavade kooskõla [VKE erandimäärusega]. 15 Saksamaa Liitvabariik keeldub edastamast teavet käsitletavate abikavade alusel antud üksiktoetuste kohta põhjendusega, et [alg]määruse artikli 3 lõike 3 kohaselt peab komisjonil liikmesriigile teabenõue esitamiseks olema konkreetne alus kahelda [VKE] erandimääruse kohaldamise nõuetekohasuses. 16 Saksamaa ametiasutused väidavad, et [VKE] erandimääruse artiklis 9 olevad läbipaistvuse ja järelevalve sätted, mis annavad komisjonile õiguse nõuda kogu teavet, mida komisjon peab vajalikuks, et hinnata, kas vabastustingimused on täidetud, ei anna komisjonile üldist järelevalveõigust, vaid piiravad selle õiguse juhtudega, mille korral esineb kahtlus. 17 Saksamaa ametiasutused on seisukohal, et [VKE] erandimääruse artikkel 9 ei anna komisjonile muid õigusi kui need, mis tulenevad [alg]määruse artikli 3 lõikest 3. Seetõttu tuleks Saksamaa väitel kahtlust käsitleda komisjoni järelevalvepädevust piirava tegurina. 18 Komisjon vastas sellele väitele, et järelevalvet ei saa lugeda lõppenuks enne, kui on kontrollitud paljusid käsitletava abikava alusel antud üksiktoetusi. 19 Komisjon lisab, et [alg]määruse artikli 3 lõige 3 määratleb üksnes läbipaistvust ja kontrolli puudutavad minimaalsed üldnõuded, ega piira komisjoni järelevalvepädevust üksnes kahtlaste juhtudega. 20 Komisjoni kohustust võtta [alg]määruse artikli 3 lõike 1 alusel vastu üksikasjalikud eeskirjad järelevalve tagamiseks tuleb vaadelda sama määruse põhjendust 10 arvestades, mille kohaselt „peab komisjon koostöös liikmesriikidega pidevalt kontrollima kõiki olemasolevaid abisüsteeme”, nagu nõuab EÜ artikli 88 lõige 1. 21 Seetõttu ei saa [VKE] erandimääruse artiklit 9 pidada [alg]määrusega vastuolus olevaks. 22 Sellest järeldub, et kuna Saksamaa Liitvabariik keeldus edastamast nõutud teavet, siis on ta rikkunud kohustust, mille näeb ette [alg]määruse artiklil 3 ja EÜ artikli 88 lõikel 1 rajanev [VKE] erandimääruse artikkel 9. 23 Tuleb märkida, et Euroopa Kohus on otsustanud, et komisjonil on õigus võtta kaitsvaid meetmeid senise olukorra säilitamiseks, kuna teatavate liikmesriikide teguviis viib [EÜ] artiklites [87] ja [88] ette nähtud süsteemi moonutamiseni või sellest kõrvale hoidmiseni. 24 Läbipaistvust ja järelevalvet puudutavate [VKE] erandimääruse sätete järgimine on abi EÜ artikli 88 lõikest 3 tulenevast teavitamiskohustusest vabastamise vältimatu tingimus. See on põhjus, miks komisjon ei ole neil tingimustel alati võimeline otsustama, kas igasugune abi, mida võidaks taolise abikava alusel anda, vastab kõigile [VKE] erandimääruse tingimustele, nagu nõuab selle määruse artikli 3 lõike 2 punkt a. 25 Seetõttu on komisjon otsustanud anda Saksamaa Liitvabariigile korralduse selle teabe esitamiseks, mida ta on juba taotlenud [VKE] erandimääruse artikli 9 alusel. Nõutav teave tuleb komisjonile edastada 20-päevase tähtaja jooksul.” [mitteametlik tõlge]
9

Ühtlustamisameti teine apellatsioonikoda tühistas vastulausete osakonna otsuse 13. septembri 2007. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”). Apellatsioonikoda leidis, et segiajamine määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) tähenduses ei ole tõenäoline, kuna sarnasus ühelt poolt klassi 32 ja klassi 33 kuuluvate kaupade vahel ja teiselt poolt vastandatud kaubamärkide vahel on vähene. Apellatsioonikoda ühines määruse nr 40/94 artikli 8 lõiget 5 puudutavas osas vastulausete osakonna järeldusega, et kaubamärk SPA on mineraalveega seoses Beneluxi riikides mainekas. Samas nentis apellatsioonikoda, et vastandatud kaubamärgid on vaid vähesel määral sarnased, et sarnasus ei ole vastandatud kaubamärkide vahel asjaomase avalikkuse poolt seose loomiseks piisav ning et taotletava kaubamärgi kasutamine ei kahjusta varasema kaubamärgi mainet.
75

Kuna komisjon lükkas Eesti Vabariigi esitatud riikliku jaotuskava tagasi niisugusele argumentatsioonile tuginedes, mis seisnes sisuliselt vaid viites kahtlusele Eesti Vabariigi poolt kasutatud andmete usaldusväärsuses, siis on komisjon rikkunud õigusnormi. Nagu sai märgitud eespool punktides 53–55, on komisjoni ülesanne kontrollida riikliku jaotuskava õiguspärasust, arvestades liikmesriigile nimetatud kava väljatöötamisel direktiivi rakendamiseks antud tegutsemisruumi. Kuna komisjon lükkas Eesti jaotuskava tagasi põhjusel, et selleks kasutatud andmed ei olnud tema arvates parimad kättesaadavad andmed ja et seega oli oht, et Eesti Vabariik hindab heitkoguseid üle ning et miski ei andnud tunnistust sellest, et andmeid, millele komisjon tugines, ei saanud pidada tüüpiliseks, siis on komisjon nimetatud tegutsemisruumi eiranud. Nimelt tähendab niisuguse tegutsemisruumi olemasolu tingimata seda, et liikmesriik võib õigustatult valida oma prognooside lähtepunktiks teistsugused andmed. Komisjoni lähenemisviis, mille kohaselt võib riikliku jaotuskava väljatöötamisel kasutada üksnes tema valitud andmeid, jätab liikmesriigid selles osas ilma igasugusest tegutsemisruumist. Niisugust lähenemisviisi kasutades eiras komisjon asjaolu, et tema ülesanne on kontrollida liikmesriikide poolt riikliku jaotuskava väljatöötamiseks tehtud valikuid, selle asemel et teha kasutatavate andmete osas enda valik, ja võtta seisukoht üksnes liikmesriikide valiku võimaliku vaidlustamise kohta.
Kehtetuks tunnistamise taotleja õiguste aluseks olev kaubamärk:

ühenduse sõnamärk UGLI kaupadele klassides 29, 31 ja 32 ning siseriiklik kujutismärk UGLI Fruit – but the affliction is only skin deep kaubale klassis 31
Tühistada komisjoni 23. veebruari 2006. aasta otsus K(2006) 465, millega nõutakse tagasi eelnevalt makstud summad koos maksmata jätmisest tulenevate intressidega, mis on makstud programmi „Prince” raames sõlmitud rahalise abi lepingu alusel projektile „The EURO – Its genuine and essential impact on schoolchildren” (Eurogenesis), mis puudutas Euro kasutuselevõtu mõju koolilastele.
68

Lõpuks, mis puutub põhjendusse, et muud asjaomased teenused on „vajalikud selleks, et koguda ja käidelda teenuse parameetreid (nt kasutaja poolt kindlaks määratud koduala lokaliseerimine ja ulatuse määramine) ja ühenduse andmeid telefoniarvete esitamiseks”, siis peale selle, et see põhjendus ei võimalda teha iga asjaomase teenuseliigi suhtes kindlaks, mis osas on need teenused vajalikud selleks, et koguda ja käidelda mobiiltelefoniteenuse parameetreid ja andmeid telefoniarvete esitamiseks kasutaja koduala ulatuse kindlaksmääramise ja geograafilise lokaliseerimise kontekstis, ei näita nimetatud põhjendus ka seda, et tähis Homezone on neid teenuseid või nende teatavaid omadusi kirjeldav. Asjaomasest põhjendusest ei ilmne, et asjaomane avalikkus tajub kohe ja ilma järele mõtlemata, et tähis Homezone kirjeldab kõnealuste teenuste ühe omadust.
64

Käesoleval juhul on eespool punktis 49 juba nenditud, et asjaomased kaubad ja teenused on osaliselt identsed ja osaliselt sarnased. Lisaks võib eespool punktides 60–63 nimetatud järeldusi arvestades märkida, et vastandatud tähistest jääv tervikmulje võib olla piisavalt sarnane, et tarbija silmis tekib segiajamise tõenäosus. Isegi kui eeldada, et asjaomane avalikkus, sh avalikkus, kelle tähelepanelikkus on kõrgem, eristab vaidlusaluseid tähiseid, võib see avalikkus, nagu ühtlustamisamet märkis, siiski uskuda, et kaubamärgid pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt, mille tunneb ära mõistest „life”.
61

Hagejad ei ole tõendanud, et juhul, kui puuduks niisugune õigusvastasus nagu see, mille Euroopa Kohus on tuvastanud eespool viidatud kohtuotsuses Hispaania vs. nõukogu, ei oleks vaidlusalust määrust vastu võetud või see oleks kindlasti olnud sisult teistsugune. Selles osas on oluline meenutada, et vaidlusalune määrus ja eeskätt 10a peatükk, mis sellega määrusesse nr 1782/2003 lisati, on – nagu nähtub selgelt määruse põhjendustest – osa määrusega nr 1782/2003 alustatud ühise põllumajanduspoliitika reformist, mille eesmärk on suunduda hinna- ja tootmistoetuste poliitikalt põllumajandustootjate sissetulekuga seotud otsetoetuste poliitikale ning mille üks peamisi elemente on tootjate otsetoetuste toodangust lahtisidumine ja ühtse toetuskava sisseseadmine (vt põhjendus 1). Kuna üleminek tootmisest järk-järgult suuremas ulatuses lahti seotud abisüsteemile on ühise põllumajanduspoliitika reformi keskmes, ei ole hagejatel käesolevate kohtuasjade raames alust viidata tootmistoetuste korrale, mis eksisteeris enne vaidlusaluse määruse vastuvõtmist.
52

Selles osas tuleb kõigepealt meenutada, et põhimõtteliselt on segiajamise tõenäosus seda suurem, mida eristusvõimelisem on varasem kaubamärk (Euroopa Kohtu 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-251/95: SABEL, EKL 1997, lk I-6191, punkt 24; Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas T-85/02: Díaz vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Granjas Castelló (CASTILLO), EKL 2003, lk II-4835, punkt 44). Sellest hoolimata ning menetlusse astuja väite põhjendatust kahtluse alla seadmata tuleb aga igal juhul märkida, et seda argumenti tuleb arvesse võtta segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamise staadiumis, ning see ei lükka ümber järeldust, et vaidlusalused kaubamärgid on teataval määral sarnased.
Nõue tühistada informatsiooni, kommunikatsiooni ja meedia valdkonna administraatorite (AD 5) reservnimekirja koostamiseks korraldatud konkursi EPSO/AD/94/07 teadaanne (ELT 2007, C 45 A, lk 3), kommunikatsiooni ja informatsiooni valdkonna abiteenistujate (AST 3) reservnimekirja koostamiseks korraldatud konkursi EPSO/AST/37/07 teadaanne (ELT 2007, C 45 A, lk 15) ja informatsiooni (raamatukogundus/dokumendihaldus) vallas administraatorite (AD 5) reservnimekirja koostamiseks korraldatud konkursi EPSO/AD/95/07 teadaanne (ELT 2007, C 103 A, lk 7).
1.

Tühistada nõukogu 23. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 452/2007, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist ja Ukrainast pärit triikimislaudade impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse selle suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, artiklid 1 ja 2 osas, milles need kehtestavad Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd poolt toodetud triikimislaudade suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu ja nõuavad lõplikult sisse selle suhtes kehtestatud ajutise tollimaksu.
158

Nimelt tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumised kuuluvad juba oma olemuselt EÜ artikli 81 kõige raskemate rikkumiste hulka, kuna nende ese oli „konkurentidevaheline salajane kokkulepe, et jagada turud või külmutada turuosad, jaotades omavahel uute liftide ja/või eskalaatorite müügi või paigaldamise projektid, ja et mitte konkureerida omavahel liftide ja eskalaatorite hooldamise ja moderniseerimise osas (välja arvatud Saksamaa, kus hooldus- ja moderniseerimistegevust kartelli liikmete vahelistes aruteludes ei käsitletud)” (vaidlustatud otsuse põhjendus 658). Sellega seoses on 1998. aasta suunistes märgitud, et „väga rasked” rikkumised on üldjuhul horisontaalsed piirangud, näiteks hinnakartellid ja turujagamiskvoodid või muud meetmed, mis kahjustavad siseturu nõuetekohast toimimist. Need rikkumised on ka kartellikokkulepete näidete hulgas, mis on EÜ artikli 81 lõike 1 punktis c sõnaselgelt ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud. Lisaks sellele, et need kartellid muudavad oluliselt konkurentsitingimusi, toovad need kaasa nende turgude eraldamise, sest need kohustavad pooli respekteerima eraldiseisvaid turge, mis on sageli riigipiiridega piiritletud, takistades seega EÜ asutamislepingu põhieesmärgi saavutamist, milleks on ühenduse turu integratsioon. Seega on seda liiki rikkumised, eelkõige kui tegu on horisontaalsete kartellikokkulepetega, kohtupraktikas määratletud kui „väga rasked” või „ilmsed rikkumised” (Üldkohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑148/89: Tréfilunion vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1063, punkt 109; 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ja T‑388/94: European Night Services jt vs. komisjon, EKL 1998, lk II‑3141, punkt 136, ja 18. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑241/01: Scandinavian Airlines System vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑2917, punkt 85).
67

Mis puudutab hageja etteheidet selle kohta, et 15. jaanuari 1977. aasta dokumendil puudub tõenduslik väärtus, siis tuleb tõdeda, et selle dokumendi usaldusväärsust ei vähenda tingimata asjaolu, et see ei ole allkirjastatud. Esiteks asjaolu, et see dokument on allkirjastamata, ei ole üllatav, sest tegemist on sellise kohtumise märkmetega, mille konkurentsivastane eesmärk oli selle koostanud isiku jaoks põhjenduseks, et jääks võimalikult vähe jälgi (vt selle kohta Üldkohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T-11/89: Shell vs. komisjon, EKL 1992, lk II-757, punkt 86). Teiseks võimaldab dokumendile lisatud kuupäev („15.1.1977”) tõdeda, et see koostati asjaolude asetleidmise ajal (vt selle kohta eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Bolloré jt vs. komisjon, punkt 173). Kolmandaks, kuna see dokument sisaldab spetsiifilist teavet, mis vastab muudes dokumentides sisalduvale, tuleb järeldada, et need asjaolud võivad üksteist vastastikku kinnitada (vt selle kohta eespool punktis 39 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 275). Neljandaks, nagu Üldkohus on seda juba 20. aprilli 1999. aasta otsuses liidetud kohtuasjades T-305/94-T-307/94, T-313/94-T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EKL 1999, lk II-931, punkt 715) meenutanud, piisab EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud kokkuleppe olemasoluks sellest, kui asjaomased ettevõtjad on väljendanud ühist tahet käituda turul teatud kindlal viisil.
460

Kolmandaks, kuigi hagejad on seisukohal, et kergendava asjaolu esinemise tõttu trahvi vähendamine 10%, mida kohaldati asjassepuutuvale ettevõtjale otsuses Deutsche Telekom, ei ole käesolevas asjas piisav esiteks seetõttu, et Telefónicale määrati suurem põhisumma ja teiseks seetõttu, et Hispaanias toimib tegevusvaldkonna eriregulatsioon erinevalt, ei saa selle argumendiga nõustuda. Kõigepealt, nagu on märgitud eespool punktis 386, ei ole komisjoni otsustuspraktika konkurentsi valdkonnas trahvide määramise õiguslik raamistik. Edasi, liidu kohus on juba toonitanud, et ainuüksi asjaolu, et oma varasemas otsustuspraktikas on komisjon teatava käitumise korral võimaldanud teatavat trahvi vähendamist, ei tähenda veel, et tal on kohustus vähendada trahvi proportsionaalselt sama palju sarnase käitumise hindamisel hilisemas haldusmenetluses (eespool punktis 59 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 192). Seega tuleb käesolevas asjas asuda seisukohale, et ainult asjaolu, et komisjon otsustas otsuses Deutsche Telekom kohaldada teatava asjaolu tõttu teatud trahvi vähendamise määra, ei tähenda, et ta on kohustatud kohaldama sama vähendamise määra või ka proportsionaalselt suuremat määra kergendavate asjaolude hindamisel käesolevas asjas. Seetõttu on asjassepuutumatud hagejate argumendid, mis põhinevad otsuses Deutsche Telekom kohaldatud trahvi vähendamise määral, selleks et tõendada, et Telefónica suhtes oleks tulnud kohaldada suuremat vähendamise määra kergendavate asjaolude esinemise tõttu. Lõpuks, igal juhul tuleb meenutada, et vastavalt 1998. aasta suunistele määratakse trahvi põhisumma rikkumise raskuse ja kestuse alusel. Komisjon ei saanud seega olla kohustatud seda arvesse võtma kergendava asjaoluna ettevõtja trahvi vähendamise määra kindlaksmääramisel.
55

Ilma et oleks vaja otsustada selle üle, kas Supreme Court of the United States’i (Ameerika Ühendriikide Ülemkohtu) 13. jaanuari 2004. aasta otsus (kohtuasi Verizon Communications Inc. vs. Law Offices of Curtis V. Trinko, LLP, 540 U.S. 398 (2004)), millele viitab Hispaania Kuningriik, on praegusel juhul asjakohane nende tingimuste hindamiseks, mille alusel komisjon võis EÜ artikli 82 alusel sekkuda asjaomasele reguleeritud turule, tuleb asuda seisukohale, et komisjon tõepoolest analüüsis vaidlustatud otsuse põhjendustes 287–309 regulatiivset konteksti, milles Telefónica pakkus hulgiühendust piirkondlikul ja üleriigilisel tasandil, ning võttis seda konteksti arvesse just nimelt eespool punktis 51 meenutatud vajadusest hinnata kõiki asjaolusid, mille hulgas on ka Telefónicale Hispaania regulatiivse raamistikuga pandud kohustus pakkuda piirkondliku tasandi hulgiühendust alates 1999. aasta märtsist ja üleriigilise tasandi hulgiühendust alates 2002. aasta aprillist (vaidlustatud otsuse põhjendus 287). Muu hulgas viitas komisjon vaidlustatud otsuses sellega seoses mitu korda CMT tegevusele Hispaania turul. Isegi kui oletada, et sektoripõhine regulatsioon, millele Hispaania Kuningriik viitab, tuleneb liidu teisese õiguse aktidest, tuleb rõhutada, et õigusnormide hierarhiat valitsevaid põhimõtteid silmas pidades ei tohi niisugused aktid igal juhul kalduda kõrvale asutamislepingu sätetest, antud juhul EÜ artiklist 82, välja arvatud juhul, kui asjaomane akt on asutamislepingu mõne sättega lubatud (vt selle kohta Üldkohtu 10. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas T-51/89: Tetra Pak vs. komisjon, EKL 1990, lk II-309, punkt 25).
62

Komisjoni poolt selle kohta esitatud teine argument on, et muude põllumajandustoodete kui suhkru üleliigsete varude siseturult kas hävitamise või ilma toetuseta ekspordi teel kõrvaldamise süsteemi korraldamine oleks ülemäära koormav ja raskelt teostatav, kuna esiteks on tegu täpse toiminguga, milleks on vaja rakendada olemasolevate varude keerulisi loendus-, järelevalve- ja kontrollimehhanisme, ja teiseks on tootjate arv liiga suur, et praktikas neid ülemääraseid varusid tuvastada. Need omadused on erinevad suhkruturu omadest. Väga koondunud ja reglementeeritud suhkruturul on piiratud arv tootjaid ning esinevad püsivad kontrollimehhanismid igal turustusaastal toodetud suhkrukoguse kohta ning mehhanismid, et kõrvaldada füüsiliselt see kogus, mida on toodetud seda turgu reguleerivate aktide alusel antud kvoote ületades.
Üldkohtu (teine koda) 18. jaanuari 2012. aasta otsus – Djebel – SGPS vs. komisjon

(kohtuasi T‑422/07)

Riigiabi – Abikord, mille eesmärk on edendada kaasaegsete ja konkurentsivõimeliste ettevõtjate strateegiaid – Äriühingule kavandatud abi, mis antakse soodustingimustel laenu vormis seoses selle äriühingu investeeringuga Brasiiliasse – Otsus, millega abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks – Põhjendamiskohustus – Konkurentsi kahjustamine – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Võrdne kohtlemine

1. Tühistamishagi – Liidu kohtu pädevus – Nõue teha institutsioonile ettekirjutus – Nõue teha deklaratiivne kohtuotsus – Vastuvõetamatus (EÜ artikkel 230) (vt punkt 50)

2. Riigiabi – Komisjoni otsus, millega tuvastatakse abi kokkusobimatus ühisturuga – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Otsus, mis on tehtud kooskõlas varasemate otsustega – Kokkuvõtlik põhjendus – Otsus, mis läheb märgatavalt kaugemale kui varasemad otsused – Sõnaselge põhjendus (EÜ artikli 87 lõige 1 ja EÜ artikkel 253) (vt punktid 52–54, 57 ja 58, 70)

3. Riigiabi – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Asjaolu, et abi ei ole suur ja et tegemist ei ole suure ettevõtjaga, ei välista a priori seda, et abi ei kahjusta liikmesriikidevahelist kaubandust (EÜ artikli 87 lõige 1) (vt punktid 81–85, 88–90, 97, 100)

4. Riigiabi – Keeld – Erandid – Komisjoni kaalutlusõigus – Kohtulik kontroll (EÜ artikli 87 lõige 3) (vt punktid 107 ja 108)

5. Riigiabi – Keeld – Erandid – Abi, mille suhtes võib kohaldada EÜ artikli 87 lõike 3 punktis c ette nähtud erandit – Abi vajalikkuse või ergutava mõju puudumine – Erand (EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c) (vt punktid 118–124)

6. Riigiabi – Komisjoni poolt heakskiidetud üldine abikava – Heakskiit tingimusele, mille kohaselt tuleb teatavast abist teatada eraldi – Selliselt teatatud abi taotluse läbivaatamine üksnes asutamislepingu sätete alusel (vt punktid 144, 147–149)

7. Riigiabi – Mõiste – Hindamine erainvestori kriteeriumi kohaselt – Kapitali sissemakse (EÜ artikli 87 lõige 1) (vt punktid 157 ja 158)

8. Riigiabi – Komisjoni otsus – Seaduslikkuse hindamine otsuse tegemise ajal kättesaadava teabe alusel – Ennustatav mõju tulevasele konkurentsile arvesse võtmine (EÜ artikli 87 lõige 1) (vt punktid 168–170)

9. Riigiabi – Haldusmenetlus – Komisjoni kohustused – Mõistliku aja nõude järgimine – Hindamiskriteeriumid – Rikkumine – Tagajärjed – Otsuse tühistamine kaitseõiguste rikkumise korral (EÜ artikli 88 lõige 2) (vt punktid 174–176)

10. Liidu õigus – Põhimõtted – Õiguspärase ootuse kaitse – Komisjoni võimalus võtta varasema otsusega seoses arvese ühisturu arengut – Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine – Puudumine (vt punktid 199 ja 200, 202 ja 203)

Ese

Nõue tühistada komisjoni 10. mai 2007. aasta otsus 2007/582/EÜ riigiabi C 4/2006 (ex N 180/2005) kohta – Portugal – abi ettevõttele Djebel (ELT L 219, lk 30).

Resolutsioon

1. Jätta hagi rahuldamata.
23

Üldkohus esitas pooltele 2. mai 1991. aasta kodukorra artikli 64 alusel menetlust korraldavate meetmete raames küsimusi, millele pooled vastasid ette nähtud tähtajal. Üldkohus soovis eelkõige hea õigusemõistmise huvides ja eesmärgiga hallata kolme tema poolt lahendatavat kohtuasja, kus poolteks on hageja ja komisjon (st esiteks siinne kohtuasi, teiseks kohtuasi T‑388/11: Deutsche Post vs. komisjon, ja kolmandaks kohtuasi T‑152/12: Deutsche Post vs. komisjon) teada poolte seisukohta, millised küsimused võiksid või peaksid olema esmatähtsad seoses nende kohtuasjade käsitlemise järjekorraga, ja võimalust peatada menetlus ühes või enamas kohtuasjas, kuni ülejäänud kohtuasjades on otsus tehtud. Kohtuasjas T‑388/11: Deutsche Post vs. komisjon palus hageja tühistada komisjoni 10. mai 2011. aasta otsuse K(2011) 3081 lõplik, millega käimasolevat ametlikku uurimismenetlust seoses riigiabiga, mida Saksamaa on andnud hagejale hüvitisena tema universaalteenuse kohustuste täitmise eest, laiendati toetustele, mida Saksamaa ametiasutused tasusid hagejale, et hõlmata ametnike pensionide maksumust (riigiabi C 36/27 (ex NN 25/07)). Kohtuasjas T‑152/12: Deutsche Post vs. komisjon palus hageja tühistada komisjoni 25. jaanuari 2012. aasta otsuse 2012/636/EL meetme C 36/07 (ex NN 25/07) kohta, mida Saksamaa on rakendanud hageja kasuks (ELT L 289, lk 1).