Keywords

Summary



Keywords

1. Piirikontrolli‑, varjupaiga‑ ja sisserändepoliitika – Varjupaigapoliitika – Pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetlus liikmesriikides – Direktiiv 2005/85 – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile

(Nõukogu direktiiv 2005/85, artikli 39 lõige 1)

2. Piirikontrolli‑, varjupaiga‑ ja sisserändepoliitika – Varjupaigapoliitika – Pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetlus liikmesriikides – Direktiiv 2005/85 – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile

(Nõukogu direktiiv 2005/85, artiklid 23 ja 39)

3. Piirikontrolli‑, varjupaiga‑ ja sisserändepoliitika – Varjupaigapoliitika – Pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetlus liikmesriikides – Direktiiv 2005/85 – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele

(Nõukogu direktiiv 2005/85, artikkel 39)

4. Piirikontrolli‑, varjupaiga‑ ja sisserändepoliitika – Varjupaigapoliitika – Pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetlus liikmesriikides – Direktiiv 2005/85 – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele

(Nõukogu direktiiv 2005/85, artikkel 39)

Summary

1. Direktiivi 2005/85 liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta artikli 39 lõike 1 punkti a sõnastusest ja eelkõige selles punktis mitteammendavalt loetletud otsustest nähtub, et mõistega „varjupaigataotluse kohta tehtav otsus” peetakse silmas otsuseid, mis seetõttu, et need toovad kaasa varjupaigataotluse rahuldamata jätmise, või seetõttu, et need võetakse vastu piiril, võrduvad lõpliku ja keelduva sisulise otsusega. Samamoodi on ka teiste otsuste puhul, mille suhtes näevad direktiivi 2005/85 artikli 39 lõike 1 punktid b–e sõnaselgelt ette õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile kohtumenetluses. Seega on otsused, mille suhtes peab varjupaigataotlejal olema õiguskaitsevahend direktiivi 2005/85 artikli 39 lõike 1 alusel, niisugused otsused, mis toovad kaasa varjupaigataotluse rahuldamata jätmise põhjendamatuse tõttu või ka vormilistel või menetluslikel põhjustel, mis välistavad sisulise otsuse. Järelikult ei peeta selles sättes silmas sisulist otsust ettevalmistavaid otsuseid või menetlust korraldavaid otsuseid.

Pealegi ei vastaks see varjupaigataotluste kiire menetlemise huvile, kui tõlgendada direktiivi 2005/85 artikli 39 sõnastust nii, et „varjupaigataotluse kohta tehtav otsus” on igasugune varjupaigataotlusega seonduvalt tehtud otsus, sealhulgas ka varjupaigataotluse kohta tehtavat lõplikku otsust ettevalmistav otsus või menetlust korraldav otsus. Huvi selle vastu, et vastavalt direktiivi 2005/85 artikli 23 lõikele 2 lõpetataks taotluse menetlemine võimalikult kiiresti, ilma et see piiraks taotluse piisavat ja põhjalikku läbivaatamist, on nii liikmesriikidel kui ka varjupaigataotlejatel, nagu on märgitud direktiivi põhjenduses 11.

(vt punktid 41–44)

2. Direktiivi 2005/85 liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta artiklit 39 ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugune siseriiklik regulatsioon, mille kohaselt ei või esitada iseseisvat kaebust pädeva siseriikliku asutuse otsuse peale vaadata varjupaigataotlus läbi kiirendatud menetluses, juhul kui põhjusi, millele tuginedes otsustas see asutus kontrollida varjupaigataotluse põhjendatust kiirendatud menetluses, saab tegelikult allutada kohtulikule kontrollile seoses kaebusega, mis võidakse esitada lõpliku otsuse peale; see hinnang tuleb anda siseriiklikul kohtul.

Varjupaigataotluse läbivaatamisele kohaldavat menetlust käsitlev otsus, mis on iseseisev ega sõltu lõplikust otsusest, millega see taotlus rahuldatakse või rahuldamata jäetakse, on taotlust lahendava lõpliku otsuse suhtes ettevalmistav otsus. Neil asjaoludel ei riku selles staadiumis kaebevõimaluse puudumine õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, tingimusel et kiirendatud menetluses tehtud lõplikku otsust ja eelkõige põhjusi, miks pädev asutus jättis varjupaigataotluse põhjendamatuse tõttu rahuldamata, on võimalik siseriiklikus kohtus põhjalikult kontrollida selle taotluse rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud kaebuse raames.

Niisuguse õiguskaitsevahendi tõhusus ei ole tagatud, kui pädeva asutuse otsuse – lahendada varjupaigataotlus kiirendatud menetluses – peale kaebuse esitamise võimatuse tõttu ei saa kohtulikult kontrollida põhjusi, miks see asutus otsustas hinnata taotluse põhjendatust kiirendatud menetluses, kui need põhjused on samasugused kui põhjused, mis viisid taotluse rahuldamata jätmiseni. Niisugune olukord muudab võimatuks selle otsuse õiguspärasuse kontrolli nii faktilisest kui õiguslikust vaatepunktist. Järelikult peab kiirendatud menetluse kohaldamise põhjusi olema hiljem võimalik siseriiklikus kohtus vaidlustada ning siseriiklikul kohtul neid kontrollida kaebuse raames, mis võidakse esitada varjupaigataotluse menetlust lõpetava otsuse peale. Liidu õigusega ei ole kokkusobiv, kui sellist siseriiklikku regulatsiooni saaks tõlgendada nii, et mingit kohtulikku kontrolli ei saa teostada põhjuste osas, millest lähtudes otsustas pädev haldusasutus lahendada varjupaigataotluse kiirendatud menetluses.

Kui siseriiklik kohus tõlgendab siseriiklikku õigust, nõuab kooskõlalise tõlgendamise põhimõte, et siseriiklik kohus teeks kõik, mis on tema pädevuses, et tagada direktiivi 2005/85 täieulatuslik rakendamine ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus. Direktiivi 2005/85 eesmärk seisneb selles, et luua Genfi konventsiooni ja põhiõiguste järgimist kindlustada võimaldavate tagatiste ühtne raamistik. Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile on liidu õiguse aluspõhimõte. Selle õiguse tõhusaks kasutamiseks on vaja, et siseriiklik kohus saaks kontrollida põhjusi, miks pädev haldusasutus leidis, et rahvusvahelise kaitse taotlus on põhjendamatu või põhineb kuritarvitusel, ilma et nende põhjuste suhtes kehtiks kummutamatu õiguspärasuse eeldus. Mainitud õiguskaitsevahendi raames peab asja lahendav siseriiklik kohus ka kontrollima, kas otsus lahendada varjupaigataotlus kiirendatud menetluses tehti vastavalt direktiivi 2005/85 II peatükis sätestatud menetlustele ja tagatistele, nagu näeb ette direktiivi artikli 23 lõige 4.

(vt punktid 55–58, 60, 61, 70 ja resolutsioon)

3. Kui pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetlust käsitleva siseriikliku regulatsiooni järgi on kiirendatud menetluses varjupaigataotluse kohta tehtud lõpliku otsuse puhul kaebetähtaeg 15 päeva ning tavalise menetluse kohaselt vastu võetud otsuse puhul on see üks kuu, siis on vaja, et see tähtaeg oleks tõhusa õiguskaitsevahendi ettevalmistamiseks ja kasutamiseks tegelikult piisav. Lühendatud menetluste puhul ei tundu 15‑päevane tähtaeg tõhusa õiguskaitsevahendi ettevalmistamiseks ja kasutamiseks ebapiisav ning see tundub asjassepuutuvaid õigusi ja huve arvestades mõistlik ning proportsionaalne. Kui aga konkreetses olukorras osutub see tähtaeg asjaolusid arvestades ebapiisavaks, siis on siseriikliku kohtu ülesanne kindlaks teha, kas ainuüksi see element võib õigustada seda, et rahuldatakse kaebus, mis on kaudselt esitatud pädeva siseriikliku asutuse otsuse peale lahendada varjupaigataotlus kiirendatud menetluses, nii et seda kaebust lahendades määrab kohus taotluse läbivaatamise tavalises menetluses.

(vt punktid 66–68)

4. Direktiiv 2005/85 liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta ei nõua kaheastmelise kohtumenetluse olemasolu. Vaja on vaid kohtusse pöördumist võimaldava õiguskaitsevahendi olemasolu, mis on tagatud direktiivi 2005/85 artiklis 39. Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte annab isikule õiguse kohtusse pöörduda, mitte aga õiguse mitmeastmelisele kohtumenetlusele.

(vt punkt 69)