ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
82

Mis puudutab 12. vaidlustatud otsust, mis on kõne all kohtuasjas T‑96/19, siis asjaolu, et selles otsuses võrreldi tähiseid muu varasema kaubamärgi alusel kui kaks varasemat kaubamärki, mille suhtes on algatatud kehtetuks tunnistamise menetlus, ei tähenda siiski, et apellatsioonikoja eksimusel, milleks on asjaomaste menetluste peatamata jätmine, puudub konkreetne mõju. Nimelt on eespool punktis 78 tõdetud, et apellatsioonikoja enda kaalutlustest selles otsuses tuleneb, et teine paralleelne menetlus, mis puudutab puhtalt kujutismärgi €$ registreerimist, võib mõjutada apellatsioonikoja hinnangut. Lisaks tuleb märkida, et nagu nähtub eespool punktist 31, leidis apellatsioonikoda selles vaidlustatud otsuses, et kuigi ta võttis tähiste võrdlemisel arvesse muud varasemat kaubamärki kui need, mis on vaidluse all paralleelsetes kehtetuks tunnistamise menetlustes, märkis ta siiski, et peatab vastulausemenetluse seniks, kui tehakse õiguslikult siduv lõplik otsus kehtetuks tunnistamise menetluses vaidlustatud varasemate kaubamärkide kehtivuse kohta.
9

Otsuse 2015/1836 põhjenduses 6 on märgitud, et „[n]õukogu on teinud kindlaks, et kuna majandus on Süüria režiimi põhjaliku kontrolli all, säilitab osa Süürias tegutsevatest juhtivatest ettevõtjatest oma staatuse üksnes seetõttu, et nad on režiimiga tihedalt seotud ning neil on selles mõjuvõimu ja režiimi poolne toetus“, et „[n]õukogu leiab, et tuleks kehtestada piiravad meetmed, et kehtestada riiki lubamise piirangud ning külmutada kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad nõukogu poolt kindlaks tehtud ja nendele I lisas loetletud Süürias tegutsevatele juhtivatele ettevõtjatele või on nende omandis, valduses või kontrolli all, eesmärgiga takistada neil režiimi materiaalselt või rahaliselt toetamast, ning avaldada nende mõjuvõimu kaudu režiimile survet oma repressioonipoliitika muutmiseks“.
72

Seevastu tuleb asuda seisukohale, et kaebuse esitamise lõivu ette nähtud tähtaja jooksul tasumata jätmist kui puudust ei saa delegeeritud määruse 2018/625 artikli 23 lõike 1 punkti c tähenduses kõrvaldada. Sama määruse artikli 23 lõige 3 näeb ette, et kui kaebuse esitamise lõiv tasutakse pärast määratud tähtaja möödumist, siis loetakse, et kaebust ei ole esitatud, ilma et oleks muud puuduste kõrvaldamise võimalust peale tähtaja ennistamise, mille suhtes kehtib määruse 2017/1001 artiklis 104 sätestatud erikord.
55

Kõigepealt olgu märgitud, et kuigi Nizza klassifikatsioon võeti vastu üksnes haldusotstarbel, on selgitavad märkused selle klassifikatsiooni eri klasside kohta asjaomaste võrreldavate kaupade ja teenuste olemuse ja otstarbe kindlakstegemiseks asjakohased (vt selle kohta 23. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Sunrider vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Nannerl (SUN FRESH), T‑221/12, ei avaldata, EU:T:2014:25, punkt 31; 10. septembri 2014. aasta kohtuotsus DTM Ricambi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – STAR (STAR), T‑199/13, ei avaldata, EU:T:2014:761, punkt 36, ja 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus Bundesverband Deutsche Tafel vs. EUIPO – Tiertafel Deutschland (Tafel), T‑326/16, ei avaldata, EU:T:2017:380, punkt 45). Eelkõige juhul, kui registreeringuga hõlmatud kaupade või teenuste sõnastus on niivõrd üldine, et see võib hõlmata vägagi erinevaid kaupu või teenuseid, ei ole välistatud võtta kaupade või teenuste otstarbe tõlgendamise või täpsustusena arvesse klasse, mida kaubamärgitaotlejad selles klassifikatsioonis on välja valinud (vt selle kohta 25. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Brunner vs. EUIPO – CBM (H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE), T‑367/16, ei avaldata, EU:T:2018:28, punkt 50, ja 19. juuni 2018. aasta kohtuotsus Erwin Müller vs. EUIPO – Novus Tablet Technology Finland (NOVUS), T‑89/17, ei avaldata, EU:T:2018:353, punkt 33). Käesoleval juhul tuleb järeldada asjaolu põhjal, et nimetatud klassifikatsiooni klassi 25 selgitavas märkuses on täpsustatud, et sellesse klassi, mis puudutab peamiselt „rõivaid inimestele“, ei kuulu muu hulgas „ortopeedilised jalanõud“, mis kuuluvad muusse klassi, nimelt klassi 10, kuhu kuuluvad põhiliselt „kirurgia-, meditsiini-, hambaravi- ja veterinaariaseadmed, -riistad ja ‑tooted, mida kasutatakse peamiselt inimeste ja loomade haigusseisundite diagnoosimiseks ja raviks“, et ortopeedilisi jalatseid või meditsiinilisi jalatseid tuleb peamiselt pidada meditsiinivahendiks kui rõivaesemeks, mida need on samuti, aga üksnes täiendavalt. Kuigi ortopeedilised ja meditsiinilised jalatsid nagu kõik „jalatsid“ võimaldavad muu hulgas ka jalgu katta ja kaitsta, on nende peamine otstarve ortopeediliste füüsiliste puuete korrigeerimine.
81

Sellega seoses tuleb märkida, et nõukogu pädevuse osas on Euroopa Kohus kinnitanud, et EL lepingu artikkel 16 võib olla nõukogu teatavate volituste aluseks (28. juuli 2016. aasta kohtuotsus nõukogu vs. komisjon, C‑660/13, EU:C:2016:616, punkt 40). Seega, kui see oli nii EL lepingu artikli 16 puhul, ei ole põhjust, miks sellist tõlgendust ei saaks korrata EL lepingu artikli 17 puhul, mis on komisjoni jaoks samaväärne säte. Seega vastupidi sellele, mida väidab Hispaania Kuningriik, ei tähenda asjaolu, et EL lepingu artikkel 17 on üldsäte, et see ei saaks olla piisav õiguslik alus.
14

EUIPO viies apellatsioonikoda jättis 4. juuni 2019. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) kaebuse rahuldamata. Kõigepealt märkis ta, et määruse 2017/1001 artikli 104 sätteid tuleb tõlgendada kitsalt. Pärast seda, kui apellatsioonikoda oli tuvastanud, et asjaomase kaubamärgi registreeringu kehtivuse pikendamata jätmise eest vastutab kaubamärgi omanik, leidis ta, et hagejal ei olnud õigust taotleda kaubamärgi registreeringu kehtivuse pikendamist ilma kaubamärgiomaniku eelneva sõnaselge volituseta. Sellise loa puudumine ei takistanud siiski pikendamistähtaja kulgemist. Hageja oleks saanud asjaomase kaubamärgi omaniku poolt selle kaubamärgi kehtivuse pikendamise taotluse esitamata jätmise heastada, kui ta oleks ainult tõendanud, et see toiming jäi tegemata vaatamata sellele, et ta võttis piisava hoolsusega kõik vajalikud meetmed. Apellatsioonikoda lisas, et isegi kui eeldada, et litsentsiaadi õigus registreeringu kehtivuse pikendamisele kehtib kõnealuse kaubamärgi omanikust sõltumatult, peab litsentsiaat võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada asjaomase kaubamärgi registreeringu kehtivuse pikendamine õigel ajal. Lisaks leidis ta, et hageja ei ole tõendanud, et esinesid erandlikud asjaolud, mis võivad põhjendada asjaomase kaubamärgi registreeringu kehtivuse pikendamise taotluse esitamise õiguse ennistamist. Lõpuks lükkas apellatsioonikoda ainetuna tagasi hageja argumendi, et kõnealuse kaubamärgi registreeringu kehtivuse pikendamise taotluse esitamise tähtaja ennistamine ei tooks kaasa kolmanda isiku mis tahes õiguse või ootuse rikkumist.
76

Sellega seoses tuleb rõhutada, et liidu seadusandja peab eriti oluliseks pediaatrias kasutatavate ravimite kättesaadavust liidus. Selleks võttis ta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1901/2006 pediaatrias kasutatavate ravimite ning määruse (EMÜ) nr 1768/92, direktiivi 2001/20/EÜ, direktiivi 2001/83/EÜ ja määruse (EÜ) nr 726/2004 muutmise kohta (ELT 2006, L 378, lk 1), mille eesmärk – nagu nähtub selle põhjendusest 4 – on esiteks hõlbustada lastel kasutatavate ravimite väljatöötamist ja nende kättesaadavust, teiseks tagada et lastel kasutatavad ravimid on läbinud kõrge kvaliteediga eetilised teadusuuringud ja nad on saanud nõuetekohase loa kasutamiseks lastel, ning kolmandaks parandada kättesaadavat teavet ravimite kasutamise kohta eri lasterühmades. Nende eesmärkide saavutamiseks näeb määrus nr 1901/2006 ette mehhanismi, mille eesmärk on kohustada ravimitootjaid nägema süstemaatiliselt ette võimaluse kasutada nende poolt välja töötatud ravimeid ka pediaatrias (14. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Nycomed Danmark vs. EMA, T‑52/09, EU:T:2011:738, punkt 43). Sellest järeldub, et eriti oluline on teave, mis puudutab võrreldud ravimite ravimiomaduste kokkuvõttes osutatud pediaatrilist populatsiooni, sealhulgas määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses „rahuldava meetodi“ olemasolu analüüsi raames.
24

Hageja esitas 2. novembril 2018 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel vaidlustatud otsuse peale kaebuse, milles ta väitis esiteks, et komisjon tegi ilmse hindamisvea selle aja mõistlikkuse hindamisel, mis tal kulus haiguse kutsehaiguseks tunnistamise taotluse esitamiseks, võttes arvesse asjaolu, et ta oli 2013. ja 2014. aastal väga nõrk, eelkõige tema vanemate surma tõttu; et oli „mõistlik“, et ta esitab kõigepealt abitaotluse, selleks et oleks võimalik võtta arvesse viisi, kuidas tema haigust ravitakse, ja et ta kutsuti arstlikele läbivaatustele, mis annab tunnistust sellest, et vastuvõetavuse etapp oli läbitud ja et tema taotlust tuli järelikult menetleda. Teiseks heitis ta komisjonile ette võimu kuritarvitamist, kuna komisjon viitas läbivaatustele, mis väidetavalt viidi läbi 24. veebruaril 2018 ja 15. juulil 2018, eesmärgiga tõendada haiguse kutsehaiguseks tunnistamise taotluse vastuvõetamatust, samas kui hageja vaidleb sellele vastu, et ta neil kuupäevadel läbi vaadati. Kolmandaks väitis hageja, et tema kaitseõigusi on rikutud, kuna enne seda, kui B võttis oma aruande 15. juulil 2018 vastu, oleks ta tulnud ära kuulata. Võttes temalt aga ära tema õiguse olla ära kuulatud institutsiooni arsti poolt, ei olnud tal võimalik talle ja lõpuks teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusele selgitada põhjusi, miks ta ei saanud esitada varem oma taotlust haiguse kutsehaiguseks tunnistamise kohta. Hageja sõnul tõendavad A‑le saadetud meditsiinilised dokumendid, et talle ei ole selle kohta esitatud ühtegi küsimust. Lisaks väitis ta, et B meditsiinilist aruannet ei ole põhjendatud.
110

Hageja leiab, et selleks, et see tingimus oleks kooskõlas diskrimineerimiskeelu põhimõttega, oleks seda tulnud tõlgendada, võttes arvesse asjaolu, et personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõige 1 põhineb eeldusel, et ametnikul, kellel on ühe liikmesriigi kodakondsus, on selle riigiga hulk tihedaid sidemeid. Ta väidab, et seevastu ei saa ametnikult, kellel ei olnud kümneaastase viiteperioodi jooksul teenistuskohariigi kodakondsust, eeldada, et tal olid sellel hetkel nimetatud riigiga taolised sidemed. Seetõttu leiab hageja, et ametniku puhul, kes saab teenistuskohariigi kodakondsuse teenistuskäigu jooksul, ei tule personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis b sisalduvat alalise elukoha mõistet tõlgendada kitsalt, nagu seda tehakse ametniku puhul, kellel see kodakondsus oli juba enne teenistusse asumist. Seda mõistet tuleks pigem tõlgendada nii, nagu seda tehakse sama lisa artikli 4 lõike 1 punkti a raames ametniku suhtes, kellel niisugust kodakondsust ei olnud. Seega ametnikule, kes on saanud teenistuskohariigi kodakondsuse pärast teenistusse asumist, peaks lõpetama kodumaalt lahkumise toetuse maksmise üksnes siis, kui ta elas seal personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud kümneaastase viiteperioodi jooksul alaliselt viis aastat või rohkem. Hageja väidab, et kui seda tõlgendust oleks järgitud, oleks komisjon pidanud tuvastama, et hageja elas sellel ajavahemikul alaliselt väljaspool teenistuskohta ja oleks pidanud säilitama oma õiguse kodumaalt lahkumise toetusele.
63

Sellega seoses nähtub vaidlustatud otsusest, et ühiskomitee eesmärk on kaitsta toodete geograafilisi tähiseid. Seega võis komisjon kõnealuse erandi analüüsimisel asuda õiguspäraselt seisukohale, et juhul, kui taotletud dokumendid, mille Mehhiko ametiasutused tegid komiteele teatavaks ja mis on otseselt seotud komitee töö ja koostööga geograafiliste tähiste kaitse valdkonnas, avalikustatakse, vaatamata nende ametiasutuste kahel korral väljendatud vastuseisule, võivad nad pidada seda toimingut usalduse kuritarvitamiseks. Komisjon võis samuti põhjendatult asuda seisukohale, et see võib ohustada koostööd geograafiliste tähiste kaitse valdkonnas selle kolmanda riigiga, mis võib kaasa tuua Mehhiko ametiasutuste keeldumise edastada tulevikus teatavat teavet, eelkõige ühiskomiteele. Nimelt, nagu on märgitud eespool punktis 27, on taotletud dokumentides loetletud arvatavad pettused, mainitud üksusi, kes kasutavad või müüvad pseudo-Tequilat liidus, ning need sisaldavad teavet, et mõne võimaliku pettuse teel kasutamise suhtes on juba algatatud kohtumenetlus, mille raames liit ja Mehhiko ametiasutused teevad tihedat koostööd. Seega ei teinud komisjon ilmset hindamisviga, kui ta leidis, et taotletud dokumentide avalikustamine võib avaldada negatiivset mõju ühiskomitee toimimisele, mille eesmärk on kaitsta toodete geograafilisi tähiseid, ning kogu tulevasele koostööle seoses geograafiliste tähiste ja nende kaitsega liidus.
65

Nii apellatsioonikoda kui ka kontrollija on tõendanud, et joogisektorile on iseloomulik pudelietiketi kuju ja paigutusviisi suur mitmekesisus. Nimelt on olemas nii kortsutatud etikette kui ka siledaid – nagu käesolevas asjas – ning etikette, mis ümbritsevad kogu pudelit või on ainult selle osa ümber, nagu käesoleval juhul. Teatavad etiketid on tervikuna liimitud pudeli külge, samas kui teised on osaliselt pudelist eraldi, nagu käesoleval juhul. Samuti on olemas ristkülikukujulisi, ümaraid või muu geomeetrilise kujuga – nagu käesoleval juhul – etikette. Kuigi ei ole välistatud, et registreerimistaotluses esitatud etiketti või sellele väga sarnast etiketti ei ole veel asjaomaste kaupade turul, tuleb siiski märkida, et kaubamärgi eristusvõime hindamise seisukohalt ei ole uudsus ja omapära asjakohased kriteeriumid. Kõne all oleva etiketi välimus ja paigutus pudelil kuuluvad nende kujude jadasse, mida tarbija on harjunud müügil nägema. Nagu sisuliselt nähtub eeskätt vaidlustatud otsuse punktidest 17–25, on see etikett seega vaid üks variant juba olemasolevatest kujudest ega erine üldse oluliselt sektori normist või tavast.
36

Mis puutub hageja etteheitesse, et apellatsioonikoda ei uurinud vaidlusaluse disainilahenduse autori ütlusi sisuliselt, siis tuleb märkida, et need ütlused on esitatud vaidlustatud otsuse punktis 14. Vaidlustatud otsuse punktis 35 vastab apellatsioonikoda hageja argumentidele, mis käsitlevad neid ütlusi. Täpsemalt vastab apellatsioonikoda eespool viidatud punktis 35 argumendile, mille kohaselt vaidlusalune disainilahendus sisaldub tootes, mis on mõeldud tarbijatele müümiseks, argumendile, et sama tehnilise tulemuse saavutamiseks kui see, mis on kujutatud vaidlusalusel disainilahendusel, on mitu muud võimalust ja võimalikud on selle disainilahenduse mitmed eri variatsioonid, ning argumendile, mille kohaselt on vaidlusalusel disainilahendusel „lihtne, kompaktne ja elegantne välimus“. Apellatsioonikoda lükkab need argumendid tagasi, kinnitades, et need ei muuda asjaolu, et seadme visuaalne külg tuleneb tõepoolest selle tehnilisest otstarbest, ning et vastavalt 8. märtsi 2018. aasta kohtuotsusele DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172) ei tähenda pelgalt see, et olemas on alternatiivne disainilahendus, et toote välimus on tingitud muudest kaalutlustest kui tehnilised kaalutlused. Apellatsioonikoda arendab seda analüüsi edasi vaidlustatud otsuse punktis 36.
40

Menetlusse astuja nimelt täpsustas, et vaidlusalust kaubamärki kasutati, nii nagu ka enne selle registreerimist, veebisaitide jaoks, et suunata huvitatud tarbijad ümber tema peamisele veebisaidile www.targetpartners.de, millel ta oma teenuseid pakub. Ta täpsustas ka, et see oli kaubamärgi kasutamise peamine põhjus. Menetlusse astuja leiab, et kasutades domeeninimedes targetventures.com ja targetventures.de eristavat elementi „target“ koos riskikapitaliteenuseid kirjeldava elemendiga „ventures“ ning suunates ümber menetlusse astuja peamisele veebisaidile, kus ta pakub oma teenuseid kaubamärgi TARGET PARTNERS all, soovis ta huvitatud avalikkusele näidata, et neid teenuseid pakub ka Target Partners. Seega oli vaidlusaluse kaubamärgi registreerimise põhjus kaitsta nende kahe veebisaidi nimes kasutatud tähist TARGET. Menetlusse astuja avaldas samuti, et ta soovis laiendada oma kaubamärgiportfelli.
216

Käesoleval juhul on selge, et Euroopa Parlament ei jätnud hagejaid ilma osast oma pensioniõigustest, vaid piirdus sellega, et kohaldas nende pensionide summa vähendamist, mis on ette nähtud selles valdkonnas kohaldatavates õigusnormides. Lisaks esitas Euroopa Parlament vastuseks Üldkohtu kirjalikule küsimusele tabeli, milles on täpsustatud iga hageja puhul selle vähendamise ulatus. Euroopa Parlamendi edastatud andmete kohaselt jäävad vähendamise protsendid iga hageja isiklikust olukorrast olenevalt vahemikku 9%–65%. Nelja hageja puhul vähendati pensioni 50% või rohkem ning nende asjaomase pensioni uued summad jäid vahemikku 1569,14–1985,42 eurot. Tuleb tõdeda, et nende nelja hageja pensionid on seotud asjaomase endise parlamendiliikme mandaadiga, mille kestus on vastavalt viis või kümme aastat, ning et vastavalt otsuse nr 14/2018 artikli 1 lõikele 2 kohaldatakse uut arvutusmeetodit individuaalsete sissemaksete alusel. Igal juhul ei esita hagejad üksikasjalikke ja individuaalseid argumente pensionisumma vähendamise ulatuse kohta, mis puudutab nende konkreetset juhtumit. Nad piirduvad sellega, et esitavad üldisemaid argumente, mille kohaselt omandiõigus välistab käesoleval juhul pensionide summa vähendamise, kuna sellel on väidetavalt tagasiulatuv jõud ja väidetavalt puudub ülekaalukas üldine huvi. Lisaks olgu märgitud, et liidu akti õiguspärasuse hindamisel põhiõiguste seisukohast ei saa mingil juhul tugineda väidetele, mis käsitlevad selle akti tagajärgi konkreetsel üksikjuhul (vt selle kohta 8. septembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja nõukogu vs. Carreras Sequeros jt, C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, punkt 153 ja seal viidatud kohtupraktika).
86

Neljandaks vaidleb komisjon vastu mitmele argumentidele, millele hageja on tema sõnul tuginenud. Ta märgib, et ta ei keeldu CPAP‑seadme rentimise kulude katmisest. Ta väidab, et hageja etteheide põhjenduse puudumise kohta on vastuvõetamatu. Ta juhib tähelepanu, et ühine ravikindlustusskeem on autonoomne süsteem ja et arveldusbüroo on kohustatud ühiseeskirju ja üldisi rakendussätteid kohaldama. Ta märgib, et hageja ei ole esitanud CPAP‑seadme rentimise kulude kohta mingeid arvandmeid. Ta eitab kindlustatud isikute diskrimineerimist nende elukoha alusel. Ta märgib, et arveldusbüroo, kes palus hagejal edastada arstitõendi, mis kinnitaks, et CPAP‑seadme ostmine ei ole võimalik, näitas valmisolekut saada hagejalt täiendavat teavet, mida hageja aga ei edastanud. Ta rõhutab lõpuks, et hageja ei ole esitanud oma hagiavalduses argumenti selle kohta, et CPAP‑seadme hüvitamise süsteem Prantsusmaal soosib rentimist, ja lisab, et selline väide ei ole igal juhul tõendatud.
143

Sellega seoses olgu märgitud, et kohtupraktika kohaselt võib õigusvastase akti tühistamine iseenesest olla adekvaatne ja põhimõtteliselt piisav hüvitis kogu mittevaralise kahju eest, mis võis olla aktiga tekitatud (9. juuli 1987. aasta kohtuotsus Hochbaum ja Rawes vs. komisjon, 44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85, EU:C:1987:348, punkt 22, ja 9. novembri 2004. aasta kohtuotsus Montalto vs. nõukogu, T‑116/03, EU:T:2004:325, punkt 127), vähemasti siis, kui hageja ei tõenda, et talle on tekitatud mittevaralist kahju, mida on võimalik lahutada õigusvastasusest, mis on tühistamise põhjuseks, ja mida ei saa tühistamisega täielikult heastada (31. mai 2018. aasta kohtuotsus Korwin-Mikke vs. parlament, T‑352/17, EU:T:2018:319, punkt 78).
153

Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb selleks, et teha kindlaks, kas toimingute või otsuste „eesmärgiks on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele“ ELTL artikli 263 tähenduses, lähtuda pigem nende toimingute või otsuste sisust kui vormist ning uurida, kas need tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad kolmandate isikute huve, tuues kaasa selge muutuse nende õiguslikus seisundis (vt selle kohta 21. juuni 2007. aasta kohtumäärus Soome vs. komisjon, C‑163/06 P, EU:C:2007:371, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2. septembri 2009. aasta kohtumäärus E.ON Ruhrgas ja E.ON Földgáz Trade vs. komisjon, T‑57/07, ei avaldata, EU:T:2009:297, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika). Nii ei ole see aga sisemeetmete puhul, millel ei ole mingit mõju väljaspool nende autoriks oleva liidu institutsiooni, organi või asutuse sisesfääri (vt selle kohta 17. juuli 1959. aasta kohtuotsus Phoenix-Rheinrohr vs. ülemamet, 20/58, EU:C:1959:14, punkt 181). Juhul kui tegemist on toimingute või otsustega, mis tehakse mitmeetapilise, eelkõige asutusesisese menetluse lõpus, ei ole see nii ka nende toimingute või otsuste puhul, mis on puhtalt ettevalmistusliku iseloomuga, kuna need ei määra asjaomase menetluse üheski etapis lõplikult kindlaks liidu institutsiooni, organi või asutuse seisukohta (vt selle kohta 7. märtsi 2002. aasta kohtuotsus Satellimages TV5 vs. komisjon, T‑95/99, EU:T:2002:62, punktid 32–41). Lõpuks ei ole see nii ka puhtalt täidesaatvate toimingute või otsuste puhul (vt selle kohta 25. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Les Verts vs. parlament, 190/84, EU:C:1988:94, punktid 7 ja 8; vt selle kohta ka kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Ismeri Europa vs. kontrollikoda, C‑315/99 P, EU:C:2001:243, punkt 47).
80

Neljandaks viitab Rumeenia 20. oktoobri 2016. aasta kohtuotsusele Tšehhi Vabariik vs. komisjon (T‑141/15, ei avaldata, EU:T:2016:621, punkt 97), milles Üldkohus märkis, et see, et komisjon ei reageerinud kindlaksmääratud tähtaja jooksul, ei võrdu komisjoni otsusega ega saa olla „täpne“ kinnitus kohtupraktika tähenduses. Rumeenia leiab, et selle kohtuotsuse ümberpööratud tõlgenduse kohaselt tuleb järeldada, et kui liidu institutsioon väljendab seisukohta aktis, mis tekitab õiguslikke tagajärgi, nagu 2018. aasta rakendusotsus, võivad liikmesriigid tugineda õiguspärase ootuse põhimõttele. Tuleb siiski märkida, et nagu on märgitud eespool punktis 77, ei ole 2018. aasta rakendusotsuses märgitud, et aruandeaastal 2017/2018 kohaldatakse kaasrahastamismäära 85%.
116

Kuigi see likviidsus võib tõepoolest soodustada hoiustajate poolt nende hoiuste väljavõtmist, nähtub ka hageja esitatud tõenditest, et see likviidsus on ka üks tegureist, mille tõttu on neil hoiustel kriisiolukordades „turvalise vara“ staatus. Nimelt annab see hoiustajatele ühtaegu nii likviidse instrumendi, mis võimaldab neil raha välja võtta ja teha makseid nagu arvelduskontoga ja millel on kõrge turvalisuse tase, nagu on märgitud reguleeritud hoiuste järelevalveasutuse iga-aastases aruandes, milles on nenditud, et „kuigi 2011. aastal täheldati ebakindluse ja volatiilsuse suurenemist finantsturgudel, on riigi garanteeritud täiesti likviidse investeeringuga, millelt saadav tulu on maksuvaba, pakutav tavapärane turvalisus aidanud kaasa selle populaarsusele“.