ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 22/21

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Varhoven kasatsionen sad (Bulgaaria) 23. oktoobril 2017 – PM versus AH

(Kohtuasi C-604/17)

(2018/C 022/32)

Kohtumenetluse keel: bulgaaria

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Varhoven kasatsionen sad

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: PM

Vastustaja kassatsioonimenetluses: AH

Eelotsuse küsimus

Kas juhul kui määruse (ЕÜ) Nr. 2201/2003 (1) artiklites 8 ja 12 sätestatud tingimused ei täidetud, on lubatud see määruse alusel läbi vaadata vanemlikku vastutust käsitlevaid kohtuasju sellisel liikmesriigi kohtul, mis on selle määruse artikli 3 alusel pädev läbi vaatama abielulahutuse asju, juhul kui see kohus on asjaomase liikmesriigi õiguse kohaselt kohustatud lahutustaotluse üle otsustamisel tegema omal algatusel ka otsuse vanemlike õiguste kohta, suhtlusõiguse meetmete, elatise ja pere elusaseme kasutamise kohta?

(1) Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243).
7.

Kas nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, eriti selle artikli 1 lõikeid 1 ja 3, ning nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/13/EMÜ veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi käsitlevate ühenduse eeskirjade kohaldamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, eriti selle artikleid 1 ja 2 tuleb, pidades silmas Euroopa Liidu Kohtu otsust C-2/06, Willy Kempter, mille kohaselt ei pea eraõiguslik isik tuginema konkreetselt Euroopa Kohtu praktikale, tõlgendada nii, et nimetatud direktiividega reguleeritud riigihangete vaidlustamise menetlusi saab algatada ainult kaebusega, mis sisaldab väidetava riigihankealase rikkumise sõnaselget kirjeldust ja milles on lisaks täpselt märgitud rikutud riigihankealane õigusnorm — konkreetne artikkel ja lõik —, see tähendab, et riigihanke vaidlustamise menetluses saab analüüsida ainult rikkumisi, mida isik on ette heitnud viitega rikutud riigihankealasele õigusnormile — konkreetsele artiklile ja lõikele —, samas kui kõigis muudes haldus- ja tsiviilmenetlustes piisab sellest, et eraõiguslik isik esitab faktilised asjaolud ja neid toetavad tõendid, ja pädev asutus või kohus lahendab kaebuse vastavalt selle sisule?
2.

Kas ettevaatuspõhimõtte järgimine ja müügiloa erapooletus on tagatud juhul, kui toimiku menetlemiseks vajalikud testid, analüüsid ja hindamised teostavad üksnes taotlejad, kes võivad andmeid esitada erapoolikult, ilma et teostataks ühtegi sõltumatut kontrollanalüüsi ja ilma et avaldataks loataotluste aruandeid, viidates tootmissaladuse kaitsmisele?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas raamotsuse klausliga 5 on vastuolus õigusnorm, mille kohaselt on tähtajalise töölepinguga töötajatel töölepingu lõppemisel õigus saada hüvitist, mille suurus on 12 päeva töötasu iga töötatud aasta eest, kuid on välistatud tähtajalise töölepinguga töötajate õigus saada seda siis, kui leping on sõlmitud töökoha säilimise õigusega töötaja ajutiseks asendamiseks?
2.

Kas jaatava vastuse korral võib direktiivi artikli 22 punkti a ja artiklit 21 tõlgendada nii, et selle liikmesriigi ametiasutusel, kellelt tunnustamist taotletakse, on siiski lubatud kontrollida selle tingimuse täitmist, et koolituse kogukestus, tase ja kvaliteet ei ole pideva täisajaga koolituse omast madalamad?
2.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2010. aasta direktiivi 2010/13/EL audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta põhjendust 8 ning artikli 3 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad vastuvõtjaliikmesriikidel pärast seda, kui nad on tuvastanud, et Euroopa Liidu liikmesriigist taasedastatud ja/või interneti teel levitatud teleprogrammis avaldati, edastati levitamiseks ja levitati kõnealuse direktiivi artiklis 6 osutatud materjali, ilma et direktiivi artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimused oleksid täidetud, teha sellist otsust, nagu on ette nähtud Leedu üldsusele teabe andmise seaduse artikli 33 lõikes 11 ja lõike 12 punktis 1, nimelt panna vastuvõtjaliikmesriigi territooriumil tegutsevale ringhäälinguorganisatsioonile ja teistele isikutele, kes osutavad teleprogrammide interneti teel levitamise teenuseid, kohustus taasedastada ja/või interneti teel levitada kõnealust teleprogrammi ajutiselt üksnes lisatasu eest näidatavates teleprogrammipakettides?
2.

Kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 1998. aasta direktiivi 98/26/EÜ arvelduse lõplikkuse kohta makse- ja väärtpaberiarveldussüsteemides, mida on muudetud direktiiviga 2009/44/EÜ, artikli 3 lõiget 1, milles on sätestatud, et „[m]aksejuhised ja tasaarveldused on õiguslikult täitmisele pööratavad ja kolmandatele isikutele õiguslikult siduvad isegi siis, kui osaleja vastu on agatatud maksejõuetusmenetlus, tingimusel et maksejuhised sisestati süsteemi enne maksejõuetusmenetluse algatamist artikli 6 lõike 1 tähenduses. Seda kohaldatakse ka maksejõuetusmenetluse korral osaleja vastu (asjaomases süsteemis või koostalitlevas süsteemis) või koostalitleva süsteemi korraldaja vastu, kes ei ole osaleja“, tuleb tõlgendada nii, et sellist maksejuhist, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib pidada „süsteemi sisestatuks“ ja see tuleb täita?
2.

Kui „menetlusse astujat“ ei tule pidada „pooleks“ määruse nr 861/2007 artikli 3 lõike 1 tähenduses, siis: kas määruse nr 861/2007 kohaldamisalasse selle määruse artikli 2 lõike 1 ja artikli 3 lõike 1 koostoimes kuulub menetlus, mida on alustatud määruse nr 861/2007 [I] lisas esitatud nõudevormi A alusel avaldaja (hageja) ja vastaspoole (kostja) vahel, kelle elu- või asukoht on samas liikmesriigis, kus asub asja menetlev kohus, ning ainult „menetlusse astuja“ elu- või asukoht on mõnes teises liikmesriigis?
ET Euroopa Liidu Teataja C 42/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugal) 16. novembril 2017 – Luís Manuel dos Santos versus Fazenda Pública

(Kohtuasi C-640/17)

(2018/C 042/08)

Kohtumenetluse keel: portugali

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Luís Manuel dos Santos

Vastustaja: Fazenda Pública

Eelotsuse küsimus

Kas liikmesriikidevahelise kaupade vaba liikumise põhimõttega, mis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artiklis 110, on vastuolus liimesriigi õigusnorm (CIUC artikli 2 lõike 1 punkt b), (1) mida tõlgendatakse nii, et ühtse liiklusmaksuga maksustamisel ei tule arvesse võtta esimese registreerimise kuupäeva, kui registreerimine toimus muus liikmesriigis, vaid aluseks tuleb võtta ainult Portugalis registreerimise kuupäeva, kui selline tõlgendus tingib muust liikmesriigist imporditud mootorsõidukite kõrgema maksustamise?

(1) Ühtne liiklusmaksu seadus (Código do Imposto Único de Circulação).
4.

Kas tõhusa õiguskaitsevahendi kontseptsioon kehtib määruse nr 604/2013 artikli 17 alusel tehtud esimese astme otsuse suhtes, nii et sellise otsuse suhtes tuleb võimaldada edasikaebeõigus või samaväärne õiguskaitsevahend ja/või nii et siseriiklikku õigusakti, milles on ette nähtud esimese astme otsuse edasikaebamise kord, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab artikli 17 alusel tehtud otsuse edasikaebamist?
2.

Kas juhul, kui tegu on geograafilist laadi kaitstud päritolunimetusega (määruse nr 510/2006 artikli 2 lõike 1 punkt a), ja samade toodete või sarnaste toodete puhul võib niisuguste tähiste kasutamist, mis tekitavad seoseid piirkonnaga, millega on kaitstud päritolunimetus seotud, käsitada määruse nr 510/2006 artikli 13 lõike 1 punkti b tähenduses seoste tekitamisena kaitstud päritolunimetusega, mis on lubamatu ka juhul, kui see, kes neid tähiseid kasutab, on tootja, kes asub piirkonnas, millega on kaitstud päritolunimetus seotud, aga kelle tooted ei ole selle päritolunimetusega kaitstud, sest need ei vasta muudele tootespetsifikaadis ette nähtud nõuetele peale geograafilise päritolu?
ET Euroopa Liidu Teataja C 42/8

Trasta Komercbanka AS-i, Ivan Fursini, Igors Buimistersi, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA 28. novembril 2017 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 12. septembri 2017. aasta määruse peale kohtuasjas T-247/16: Trasta Komercbanka AS jt versus Euroopa Keskpank

(Kohtuasi C-669/17 P)

(2018/C 042/11)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellandid: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (esindajad: Rechtsanwalt O.H. Behrends, Rechtsanwalt L. Feddern ja Rechtsanwalt M. Kirchner)

Teine menetlusosaline: Euroopa Keskpank

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:

— tühistada otsuse resolutsiooni punkt 1, s.t Üldkohtu otsus, milles leiti, et Trasta Komercbanka AS-i (edaspidi „TKB“) tühistamishagi kohta otsuse tegemise vajadus on ära langenud;

— tuvastada, et TKB tühistamishagi ei ole esemetu;

— tuvastada, et tühistamishagi on vastuvõetav;

— saata kohtuasi tühistamishagi üle otsuse tegemiseks Üldkohtule tagasi, ja

— mõista Euroopa Keskpangalt (EKP) välja apellantide kohtukulud ja apellatsioonimenetlusega seotud kulud.

Väited ja peamised argumendid

Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui ta eeldas, et TKB eest õiguskaitsevahendi esitamise õigus on likvideerijal. Apellandid väidavad, et see eeldus on vastuolus nii ELTL artikliga 263, tõhusa õiguskaitsevahendi tagamise põhimõtte kui ka mitme seotud põhimõttega.

Apellatsioonkaebuse teises väites väidavad apellandid, et Üldkohus eeldas ekslikult, et aktsionäride hagi asendab aktsionäride õigust kaitsta TKB litsentsi TKB enda poolt esitatud hagi abil.

Apellatsioonkaebuse kolmandas väites leiavad apellandid, et tehtud on arvukalt sisulisi vigu; muuhulgas on Euroopa Keskpanga sekkumise tõttu jäetud TKB õiguskaitsevahendi esitamisel kohaldamata nemo auditur-põhimõte.

Apellatsioonkaebuse neljandas väites väidavad apellandid, et Üldkohus jättis arvesse võtmata nõuded (k.a vorminõuded), vastavalt millele võetakse kehtivalt tagasi TKB poolt advokaadile algselt välja antud volitus.

Apellatsioonkaebuse viiendas väites leiavad apellandid, et Üldkohus kohaldas kodukorra artikli 131 asemel ekslikult kodukorra artikli 51 lõiget 1 ning tegi veel arvukalt muid menetluslikke eksimusi.
ET Euroopa Liidu Teataja C 42/4

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austria) 10. novembril 2017 – Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn

(Kohtuasi C-633/17)

(2018/C 042/07)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn

Vastustajad: Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Linz-Land

Teised menetlusosalised: Mag. Jungwirth u. Mag. Fabian OHG, Mag. Krenn KG, Michael Weber, Gunhild Mayr ja Mag. Übermaßer KG

Eelotsuse küsimused

Kas selline menetlus- ja kohtusüsteemi kombinatsioon, nagu näevad Austrias ette B-VG artikli 133 lõige 4 ja artikli 144 lõige 1 koostoimes ühelt poolt VwGG paragrahvidega 41, 42 ja 63 ning teiselt poolt VfGG paragrahviga 87,

täpsemalt olukord, kus

toimub üksnes kassatsioonimenetlus kõrgeima astme kohtus, mille tulemusel ei lahendata asja sisuliselt, vaid kohtuasi saadetakse üksnes formaalselt tagasi madalama astme kohtule, see tähendab, et:

1) vaidlustatud otsus tühistatakse

2) madalama astme kohtule tehakse kohustuseks asi uuesti sisuliselt läbi vaadata, nähes ette, et

3) kõrgeimate astmete kohtute õiguskäsitus on madalama astme kohtule siduv,

kusjuures viidatud siduvus nähakse seaduses ette üldiselt, see tähendab eelkõige ka neiks juhtudeks, kus seadusega ei ole tagatud, et kõrgema astme kohtud on viinud nii autonoomse kui ka tegelikel faktilistel asjaoludel põhineva ühtsuse ja proportsionaalsuse kontrolli läbi EIÕK artikli 6 lõike 1 ja põhiõiguste harta (1) artikli 47 kõigile tingimustele vastavas menetluses (vaid on seda teinud pigem menetluses, millele on iseloomulik:

1) uute nõuete, väidete ja tõendite esitamise keeld,

2) seotus madalama astme kohtu tuvastatud asjaoludega,

3) madalama astme kohtu otsuse tegemise aja faktilisest ja õiguslikust olukorrast lähtumine ning

4) otsuse tegemisel lahendatavate küsimuste piiratus ühelt poolt põhimõtteliste õigusküsimustega (VwGH) ja teiselt poolt põhiõiguste rikkumisega (VfGH)),

on kooskõlas ELTL artikliga 49 tagatud asutamisvabaduse ja artikliga 56 tagatud teenuste osutamise vabadusega?

(1) Euroopa Liidu põhiõiguste harta.
1.

Kas taotleja huvi II menetluste direktiivi (1) artikli 46 [lõike 2] teise lõigus tähenduses tuleb tõlgendada nii, et täiendava kaitse seisund ei anna samu õigusi ja hüvesid nagu pagulasseisund, kui välismaalasi käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaselt on rahvusvahelise kaitse saanud välismaalastel küll samad õigused ja hüved, kuid erinev on see, kuidas reguleeritakse rahvusvahelise kaitse kestust või lõppemist, sest pagulasseisund antakse määramata ajaks, aga see lõpeb, kui kaovad asjaolud, mille tõttu see anti, samas kui täiendava kaitse seisund antakse kindlaks ajaks ja seda pikendatakse, kui esinevad endiselt selle andmise alused?
1.

Kas tuvastamaks, kas ettevõtja või ettevõtte ülemineku või ettevõtja või ettevõtte osa üleminekuga on tegemist või mitte, tuleb direktiivi 98/50/EÜ (1) artikli 1 kohaselt „majandusüksuse“ all mõista iseseisvat tootmisüksust, mis suudaks oma eesmärgi saavutamise nimel tegutseda ilma, et peaks kolmandatelt isikutelt muretsema (ostes, laenates, üürides või muul moel) mingeid tootmistegureid (toorainet, tööjõudu, masinaid, lõpptoote komponente, tugiteenuseid, majandusressursse ja muud)? Või piisab „majandusüksuse“ mõiste jaoks hoopis eraldi tegevusobjekti olemasolust, võimalusest, et see objekt kujutab endast tegelikult tema majandustegevuse eesmärki, ning tootmistegurite (tooraine, masinate ja muu sisseseade, tööjõu ning tugiteenuste) tõhusast korraldamisest selle eesmärgi saavutamiseks, ilma et tähtsust omaks asjaolu, et uus käitaja hangib tootmistegureid ka väljastpoolt või et ta ei ole konkreetsel juhul oma eesmärki saavutanud?
2.

1. Kas jaemüüjat või tarnijat, kes müüb tarbija poolt tagastatud või tema kaubavalikus ebavajalikuks muutunud eseme edasi (tootmisest maha võetud kauba) kokkuostjale, tuleb pidada valdajaks, kes eseme direktiivi 2008/98 artikli 3 punkti 1 tähenduses ära viskab? 2. Kas küsimusele 2.1 vastates on oluline, kui suur on ostuhind, mille maksab kokkuostja jaemüüjale või tarnijale? 3. Kas küsimusele 2.1 vastates on oluline, kas tegemist on esemega, millel on kergesti kõrvaldatav puudus või defekt? 4. Kas küsimusele 2.1 vastates on oluline, kas tegemist on esemega, millel on sedavõrd tõsine puudus või sellise ulatusega defekt, et ese ei sobi enam kasutamiseks oma algsel eesmärgil või ei ole enam sellel eesmärgil kasutatav?
2.

Kas direktiivi artikli 10 lõiget 2, 3, 4 või kohaldatavaid Euroopa Liidu õiguse sätteid või üldpõhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selliste liikmesriigi õigusnormide kohaldamine, nagu Portugali tsiviilseadustiku artikkel 498, kui see, kohaldatuna enne direktiivi avaldamist, jõustumist ja direktiivi ülevõtmise tähtaega toimunud sündmustele, nagu ka kohtumenetluses enne seda viimast kuupäeva: a) kehtestab lepinguvälise tsiviilvastutuse alusel hüvitise saamise õiguse kolmeaastase aegumistähtaja; b) kehtestab, et selle kolmeaastase tähtaja arvutamine algab kuupäevast, mil kannatanu sai teada oma õigusest, isegi kui ta ei teadnud, kes on vastutav isik ega kahju täpset ulatust, ning c) ei sisalda eeskirju, mis kehtestaksid või lubaksid selle tähtaja peatamist või katkestamist pelgalt selle asjaolu tõttu, et konkurentsiamet on võtnud meetmeid konkurentsiõiguse rikkumise eeluurimises või menetluses, millega hüvitusmeetmed on seotud?
ET Euroopa Liidu Teataja C 63/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) 9. novembril 2017 – SF versus Inspecteur van de Belastingdienst

(Kohtuasi C-631/17)

(2018/C 063/07)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Hoge Raad der Nederlanden

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: SF

Vastustaja: Inspecteur van de Belastingdienst

Eelotsuse küsimus

Millise liikmesriigi õigusaktidele viidatakse määruses nr 883/2004 (1), kui tegemist on maksu tasumise eest vastutava isikuga, kes (a) elab Lätis, (b) on Läti kodanik, (c) töötab Madalmaade residendist tööandja juures, (d) töötab meremehena, (e) teeb oma tööd Bahama lipu all sõitva laeva pardal ja (f) töötab väljaspool Euroopa Liidu territooriumi?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
ET Euroopa Liidu Teataja C 63/8

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Ploieşti (Rumeenia) 1. detsembril 2017 – Oana Mădălina Călin versus Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu

(Kohtuasi C-676/17)

(2018/C 063/11)

Kohtumenetluse keel: rumeenia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Curtea de Apel Ploieşti

Põhikohtuasja pooled

Teistmisavalduse esitaja: Oana Mădălina Călin

Vastustajad: Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõiget 3, mis viitab lojaalse koostöö põhimõttele, põhiõiguste harta artikleid 17, 20, 21 ja 47, Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 110, õiguskindluse, võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, mis tulenevad menetlusautonoomia põhimõttest, võib tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, eelkõige seaduse nr 554/2004 halduskohtumenetluse kohta artikli 21 lõige 2, nagu seda on tõlgendanud Înalta Curte de Casație și Justiție (ICCJ) – Completul pentru dezlegarea unor chestiuni de drept (Rumeenia kassatsioonikohus – õigusküsimusi lahendav koda) otsuses nr 45/2016, mille kohaselt on tähtaeg, mille jooksul võib seaduse nr 554/2004 artikli 21 lõike 2 alusel esitada teistmisavalduse, üks kuu alates kuupäevast, mil tehti teatavaks teistetav lõplik kohtuotsus?
—

Kas on võimalik, et direktiivi 92/43/EMÜ artikli 16 lõikes 1 ette nähtud tingimused eriloa väljastamiseks on täidetud vaatamata sellele, et liigi populatsiooni kaitsestaatust ei saa asjakohase hindamise põhjal lugeda direktiivi tähenduses soodsaks?
4

Kas viisaeeskirja artikli 8 lõike 4 ning artikli 32 lõike 3 tõlgendus, mille kohaselt võivad viisataotlejad taotluste rahuldamata jätmise otsused vaidlustada üksnes esindava liikmesriigi asutuses või kohtus ja mitte esindatavas liikmesriigis, kuhu sisenemiseks viisat taotletakse, on kooskõlas õigusega tõhusale õiguskaitsele harta artikli 47 tähenduses? Kas sellele küsimusele vastamisel on oluline, et nõutav õiguskaitsevahend tagab, et taotlejal on õigus olla ära kuulatud, et tal on õigus menetluse läbiviimisele ühes liikmesriikide keeltest, et vaide- ja kaebemenetluse lõivud ja kohtukulud ei ole taotleja jaoks ebaproportsionaalselt suured ja et on olemas võimalus saada tasuta õigusabi? Kas arvestades seda, et riigil on viisaküsimustes kaalutlusruum, on sellele küsimusele vastamisel oluline, kas Šveitsi kohtul on tõhusa õiguskaitse võimaldamiseks piisav ülevaade Madalmaades valitsevast olukorrast?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (1), artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et „kõik vajalikud meetmed“, mille tegutsev lennuettevõtja peab olema võtnud, et erakorraliste asjaolude esinemise korral vabaneda määruse artikli 7 kohase hüvitise maksmise kohustusest, peavad olema suunatud üksnes „erakorraliste asjaolude“ vältimisele (konkreetsel juhul uue [hilisema] Air-Traffic-Control-Slot-aja määramine Euroopa Lennuliikluse Ohutuse Organisatsiooni EUROCONTROL poolt); või on peale selle nõutav, et tegutsev lennuettevõtja võtab vajalikud meetmed ka tühistamise või pikaajalise hilinemise enda vältimiseks?
3.

Kas toode ei ole kaitstud kehtiva aluspatendiga vastavalt määruse (EÜ) nr 469/2009 artikli 3 punktile a juba seetõttu, et see kuulub küll patendinõudlustes sisalduva funktsionaalse määratluse alla, kuid see töötati välja siiski alles pärast aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva iseseisva leiutustegevuse teel?
2.

Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt: Kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et kõnealuse määruse kohaldamisalast on välja arvatud jäätmesaadetised, mille suhtes on määrusega (EÜ) nr 1069/2009 – ka koosmõjus rakendusmäärusega (EL) nr 142/2011 (3) – kehtestatud kogumist, transporti, identifitseerimist ja jälgitavust reguleeriv kord?
ET Euroopa Liidu Teataja C 52/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itaalia) 24. novembril 2017 – Francesca Cadeddu versus Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari jt

(Kohtuasi C-667/17)

(2018/C 052/31)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Francesca Cadeddu

Vastustajad: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006 (1) artiklit 80 ning sama määruse artikli 2 punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õigusnorm nagu Vabariigi Presidendi 22. detsembri 1986. aasta dekreedi nr 917 artikli 50 lõike 1 punkt c, mis võrdsustab palgatuluga „c) summad, mida mis tahes isik maksab stipendiumi, tulemusstipendiumi, õppetoetuse või õppehüvitisena või kutsekoolituse toetusena, kui toetuse saaja ei ole toetuse andjaga töösuhtes“, mille suhtes kohaldatakse seega füüsilise isiku tulu üldist maksustamist ka siis, kui stipendiumi makstakse Euroopa struktuurifondidest?

(1) Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT L 210, lk 25).