ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

20. veebruari 1939. aasta seadus arhitekti kutsenimetuse ja kutseala kaitse kohta (loi du 20 février 1939 sur la protection du titre et de la profession d’architecte, Moniteur belge25.3.1939, lk 1942), muudetud 21. novembri 2008. aasta seadusega, millega võetakse üle direktiivid 2005/36/EÜ ja 2006/100/EÜ ning muudetakse 26. juuni 1963. aasta seadust, millega asutatakse Ordre des architectes (loi du 26 juin 1963 créant un Ordre des Architectes, Moniteur belge11.2.2009, lk 11596; edaspidi „20. veebruari 1939. aasta seadus”), sätestab artiklis 1: „§ 1. Keegi ei või kasutada arhitekti kutsenimetust, […] kui tal ei ole diplomit, mis kinnitab, et ta on edukalt sooritanud selle diplomi saamiseks nõutavad katsed. § 2. Ilma et see piiraks lõigete 1 ja 4 ning käesoleva seaduse artiklite 7 ja 12 kohaldamist, saavad Belgia ja teiste Euroopa Ühenduse liikmesriikide kodanikud või [2. mail 1992 alla kirjutatud] Euroopa Majanduspiirkonna lepingu [(EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3; edaspidi „EMP leping”)] muu osalisriigi kodanikud kasutada Belgias arhitekti kutsenimetust, kui neil on diplom, tunnistus või muu käesoleva seaduse – koos vastavalt Euroopa Liidu Teatajas [direktiivi 2005/36] artikli 21 lõike 7 teise lõigu alusel avaldatud muudatustest tulenevate täiendustega – 1. lisa punktis b loetletud dokument. Need täiendused avaldatakse ametliku teate vormis tervikuna Moniteur belge’is. § 2/1. Belgia riik tunnustab 2. lisa punktis a loetletud arhitekti kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mis on välja antud teistes liikmesriikides ja mis tõendavad hiljemalt eelnimetatud lisas märgitud akadeemilisel võrdlusaastal alanud koolituse läbimist, isegi kui need ei vasta 1. lisa punktis a kehtestatud miinimumnõuetele. Belgia riik võrdsustab arhitektina tegutsema hakkamiseks ja tegutsemiseks oma territooriumil need dokumendid omaenda väljaantud arhitekti kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega. […] § 2/2. Ilma et see piiraks lõike 2/1 kohaldamist, tunnustatakse liikmesriikide kodanikele nende liikmesriikide poolt välja antud tunnistusi, kus on alates allpool nimetatud kuupäevast kehtestatud arhitekti kutsealal tegutsema hakkamist ja tegutsemist reguleerivad eeskirjad: […] Esimeses lõigus nimetatud tunnistus tõendab, et selle omanikul on hiljemalt vastaval kuupäeval väljaantud luba kasutada arhitekti kutsenimetust ja et ta on nende eeskirjade kontekstis kõnealusel tegevusalal tegelikult tegutsenud vähemalt kolmel järjestikusel aastal tunnistuse väljaandmisele eelnenud viie aasta jooksul. […]”
26

Nendel tingimustel otsustas Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas direktiivi [93/13] ja [liidu] õiguse põhimõtteid tarbijakaitse ja lepingulise tasakaalu kohta tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus hüpoteeke reguleerivad Hispaania õigusnormid, mis näevad küll ette, et hüpoteegipidaja võib nõuda lisatagatist, kui hüpoteegiga koormatud kinnisasja väärtus väheneb 20% võrra, ent ei sätesta hüpoteegi realiseerimise menetluse raames tarbijale/laenusuhte ja täitemenetluse võlgnikule võimalust nõuda eelneva vastupidise hindamise alusel, et hindamisel kindlaks määratud väärtus vaadataks uuesti läbi, vähemasti LEC artikli 671 mõttes, kui see väärtus on hüpoteegi seadmise ja hüpoteegi realiseerimise vahelises ajavahemikus kasvanud samaväärses või suuremas proportsioonis? 2. Kas direktiivi [93/13] ja [liidu] õiguse põhimõtteid tarbijakaitse ja lepingulise tasakaalu kohta tuleb tõlgendada nii, et hüpoteegi realiseerimist reguleerivad Hispaania menetlusnormid, mis näevad ette, et võlausaldaja võib hüpoteegiga koormatud kinnisasja sundmüügil omandada hinna eest, mis vastab 50% selle hindamisel kindlaks määratud väärtusest (praegu 60%), mis tähendab, et tarbijat/laenusuhte ja täitemenetluse võlgnikku karistatakse õigustamatult 50% ulatuses (praegu 40% ulatuses) kinnisasja hindamisel kindlaks määratud väärtusest? 3. Kas direktiivi [93/13] ja [liidu] õiguse põhimõtteid tarbijakaitse ja lepingulise tasakaalu kohta tuleb tõlgendada nii, et õiguse kuritarvitamise ja alusetu rikastumisega on tegemist juhul, kui võlausaldaja nõuab pärast hüpoteegiga koormatud vara sundmüügil omandamist hinna eest, mis vastab 50% hindamisel kindlaks määratud väärtusest (praegu 60%), et puuduoleva summa osas määrataks täitmine võla täielikuks sissenõudmiseks, ehkki sundmüüdud vara hindamisel kindlaks määratud või tegelik väärtus ületab kogu võlasummat ja vaatamata sellele, et liikmesriigi menetlusnormid võimaldavad selliselt toimida? 4. Kas direktiivi [93/13] ja [liidu] õiguse põhimõtteid tarbijakaitse ja lepingulise tasakaalu kohta tuleb tõlgendada nii, et hüpoteegiga koormatud kinnisasja sundmüük hindamisel kindlaks määratud ja/või tegeliku väärtuse eest, mis ületab hüpoteegiga tagatud laenu kogusummat, tingib LEC artikli 570 kohaldamise, mis asendab LEC artiklid 579 ja 671 ning et sellest tulenevalt tuleb täitmist nõudva võlausaldaja nõue lugeda täies ulatuses täidetuks?”
31

Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et KN‑i rubriiki 3004 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „ravim” selle rubriigi tähenduses hõlmab selliseid toitepreparaate, mis on mõeldud üksnes arstliku järelevalve all enteraalselt (maosondiga) manustamiseks ravi saavatele isikutele, kui neil isikutel oleva haiguse või terviserikke vastu võitlemise käigus manustatakse neile kõnealust toodet vaegtoitumuse tekke vältimiseks või selle tõrjumiseks.
45

Kuna määruse nr 574/72 artikli 107 lõige 6 on sõnastatud nii, et hüvitiste ümberarvutamine on tingimusteta seotud „makse” tegemise päeva ametliku valuutakursiga, siis peab seda mõistma nii, et see viitab töökohariigi makstavate hüvitiste ümberarvutamisele – kuivõrd nimetatud makse tehakse igal juhul –, samas kui elukohariigis ette nähtud hüvitiste maksmine toimub ainult konkreetsetel tingimustel ja on seega tingimuslik ja ebakindel.
Kõigepealt, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis mainitud vastuvõetamatuse väidet, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 120 punkti c ja seda käsitleva kohtupraktika kohaselt tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ning lühiülevaade väidetest. Nimetatud andmed peavad olema piisavalt selged ja täpsed, et võimaldada kostjal kaitset ette valmistada ning Euroopa Kohtul kontrolli teostada. Sellest tuleneb, et põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagiavaldus toetub, peavad ilmnema ühtselt ja arusaadavalt hagiavalduse tekstist endast ning nõuded peavad olema esitatud üheselt mõistetavalt, et vältida seda, et Euroopa Kohus otsustab ultra petita või jätab mõne väite kohta seisukoha võtmata (kohtuotsused komisjon vs. Hispaania, C‑360/11, EU:C:2013:17, punkt 26, ja komisjon vs. Tšehhi Vabariik, C‑545/10, EU:C:2013:509, punkt 108).
108

Seoses argumendiga, et Üldkohus rikkus tõhusat kohtuliku kaitse põhimõtet, tuleb meenutada, et see põhimõte on liidu õiguse üldpõhimõte, mis on praegu sõnastatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47. Seega peab tõdema, et Acino ei viidanud ühelegi asjaolule, mille alusel saaks asuda seisukohale, et Üldkohus asjaomast põhimõtet rikkus, mistõttu tuleb see argument, mis on apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu õigusliku hinnangu andmiseks liiga üldine ja ebaselge, tagasi lükata (vt selle kohta 12. juuli 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑581/11 P: Mugraby vs. nõukogu ja komisjon, punktid 72 ja 81 ning seal viidatud kohtupraktika).
37

Eeltoodut arvestades peab esimesele küsimusele vastama, et direktiivi 75/442 artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas, milles on ette nähtud, et erandina normist, mille kohaselt ei või luba anda ühelegi jäätmekäitluskeskusele peale käesoleva artikliga nõutavas jäätmekavas ette nähtud jäätmekäitluskeskuste, võib enne selle jäätmekava jõustumist loa saanud jäätmekäitluskeskustele pärast jõustumist anda uue loa samade maatükkide osas, ei kujuta endast „jäätmekava” direktiivi 75/442 kõnealuse artikli tähenduses. Direktiivi 1999/31 artikliga 8 ei ole siiski vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, mille õiguslik alus võib olla selle direktiivi artikkel 14 ja mis kuulub kohaldamisele prügilatele, millele on antud luba või mis tegutsevad direktiivi ülevõtmise ajal, tingimusel et artiklis 14 nimetatud muud tingimused on täidetud, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
46

Eelnevat arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et TARIC koodi 7019 59 00 10 tuleb tõlgendada nii, et sinna kuuluvad eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud tooted, milleks on eelkõige võrguavadega klaaskiust kangad, mille koeruudu pikkus ja laius on 4 mm, mis kaaluvad rohkem kui 35 g/m2 ja on mõeldud kasutamiseks ehitusvaldkonnas
25

Lahendades selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebust, tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kuidas tõlgendada delegeeritud määruse artikli 4 punkti a, mis tema hinnangul on turul tegutsemist reguleeriv õigusnorm UWG § 4 tähenduses. Sellega seoses märgib ta, et delegeeritud määruse artikli 4 punktis a kasutatud sõnad „on kättesaadavaks teinud” võivad viidata sellele, et edasimüüja suhtes kehtib alates 30. novembrist 2011 märgistamiskohustus ainult siis, kui tarnija on vastavalt kohustusele, mis tal on alates samast kuupäevast, tarninud televiisorid koos märgisega. Delegeeritud määruse põhjenduses 3 nimetatud märgistamiskohustuse eesmärk võib siiski tema sõnul rääkida selle kasuks, et alates 30. novembrist 2011 kehtib kohustus märgistada kõik edasimüüjate väljapandud televiisorid, sealhulgas need, mis on tarnitud enne kõnealust kuupäeva. U. Rätzke leiab, et seotusest direktiivi 2010/30 artikli 5 punktiga d on võimalik järeldada, et tarnijad on igal juhul, seega ka enne 30. novembrit 2011 tarnitud seadmete puhul kohustatud märgised tasuta ja viivitamata kättesaadavaks tegema, et edasimüüjad saaksid alates samast kuupäevast oma märgistamiskohustust täita.
5

Selle direktiivi artikli 2 lõiked 1, 3 ja 5 sisaldavad järgmisi sätteid: „1. Käesolevas direktiivis tähendab mõiste „energiatooted” tooteid, mis kuuluvad: a) [...] b) CN‑koodide [...] 2704‐2715 alla; c) CN‑koodide 2901 ja 2902 alla; [...] 3. Kui muud energiatooted peale nende, mille maksustamistase on sätestatud käesolevas direktiivis, on mõeldud kasutamiseks või neid müüakse või kasutatakse kütteaine või mootorikütusena, maksustatakse need vastavalt kasutusele samaväärse kütteainele või mootorikütusele kehtestatud määraga. Lisaks lõikes 1 loetletud maksustavatele toodetele maksustatakse kõik tooted, mis on mõeldud kasutamiseks või mida müüakse või kasutatakse mootorikütusena, kütuselisandina või täiteainena, samaväärsele mootorikütusele kehtestatud määraga. Lisaks lõikes 1 loetletud maksustatavatele toodetele maksustatakse kõik süsivesinikud (välja arvatud turvas), mis on mõeldud kasutamiseks või mida müüakse või kasutatakse kütmiseks, samaväärsele energiatootele kehtestatud määraga. [...] 5. Käesolevas direktiivis nimetatud kaupade koondnomenklatuuri koodid on komisjoni 6. augusti 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2031/2001 (millega muudetakse tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühist tollitariifistikku käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 [EÜT L 279, lk 1] I lisa) koodid. [...]”
23

Maksuhalduri põhiväide on, et „ravipaketi” makse on käsitatav mitte toetusena, vaid tarifitseerimissüsteemina ning asjaolu, et tarifitseerimine kehtestatakse ravivajaduse alusel, ei takista nende teenuste kvalifitseerimist „tasuliste teenustena”. Lisaks leiab maksuhaldur, et „ravipaketi” makse tasumise ja teenuse saajatele osutatud raviteenuste vahel esineb otsene ja vahetu seos. Samas ei ole teenus tingimata isikustatud, kuid võib olla hõlpsasti isikustatav. Samuti on Rayon d’Or seadusega kohustatud osutama raviteenuseid, mille tasu ei maksa raviteenuse saaja ning mille hind ei pea olema proportsionaalne teenuse väärtusega.
22

Nimelt sõltub selle vaidluse lahendus küsimusest, kas seda, et Itaalia sadamate vahel on lubatud kabotaažiteenust osutada „ühenduse laevaomanikel, kelle laevad on Euroopa Liidu liikmesriigi registrisse kantud ja kes sõidavad selle liikmesriigi lipu all”, nagu see on ette nähtud CIN artiklis 224, oli võimalik õiguspäraselt kasutada Alpina ja Nicko Toursi vastu, nende poolt Šveitsi lipu all sõitva laevaga korraldatud matke suhtes. Nagu seda kinnitab eelotsusetaotlus, nähtub viidatud artiklist 224, et selles toodud piirang puudutab üksnes sellist kabotaažiteenust, mida on nimetatud määruses nr 3577/92. Järelikult peab selleks, et kindlaks teha, kas matke, mis algab ja lõpeb samas sadamas, kujutab endast kabotaažiteenust CIN artikli 224 tähenduses, eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigepealt teadma, kas selline matke kujutab endast määruses nr 3577/92 toodud kabotaažiteenust.
20

Kaalutlusi, millest lähtuvalt Euroopa Kohus kohtuotsuses Bickel ja Franz (EU:C:1998:563) möönis, et liidu kodanikul, kes pärineb teisest liikmesriigist kui asjaomane liikmesriik, on samasugune õigus kui viimati nimetatud liikmesriigi kodanikel nõuda, et kriminaalmenetluses kohaldataks niisugust keeltekasutuse korda, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, ja et seetõttu võib ta pöörduda asja menetlevasse kohtusse ühes selle korraga ette nähtud keeltest, tuleb käsitada nii, et need laienevad kõikidele kõnealuses territoriaalses üksuses läbiviidavatele kohtumenetlustele, seal hulgas ka tsiviilmenetlusele.
45

Mis puudutab määruse nr 6/2002 artikli 85 lõikes 2 sätestatud teist tingimust, siis piisab märkimisest, et selle sätte sõnastus, milles on piirdutud nõudega, et ühenduse registreerimata disainilahenduse omanik selgitaks, millest tuleneb disainilahenduse eristatavus, on täiesti üheselt mõistetav ja seda ei saa tõlgendada nii, et see tähendab kohustust tõendada, et asjaomane disainilahendus on eristatav.
61

Neid kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et kui liikmesriik ei ole kasutanud direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 3 teises lauses ette nähtud vabadust, tuleb direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 3 esimest lauset tõlgendada nii, et sellise kaubamärgi tühiseks tunnistamise menetluses, millel puudub olemuslik eristusvõime, tuleb selle hindamiseks, kas kaubamärk on eristusvõime omandanud kasutamise käigus, kontrollida, kas kõnealune võime on omandatud enne selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäeva. Selles osas ei ole asjakohane, et vaidlustatud kaubamärgi omanik väidab, et asjaomane kaubamärk on kasutamise käigus igal juhul omandanud eristusvõime pärast registreerimistaotluse esitamist, kuid enne kaubamärgi registreerimist.
5

Kõnealuse direktiivi artikkel 4 nägi ette: „1. Liikmesriigid tagavad, et taimekaitsevahendi jaoks antakse luba üksnes juhul, kui: a) selle toimeained on loetletud I lisas ja kõnealuses lisas sätestatud tingimused on täidetud, ja järgmiste punktide b, c, d ja e puhul vastavalt VI lisas sätestatud ühtsetele põhimõtetele; b) olemasolevaid teaduslikke ja tehnilisi teadmisi silmas pidades ja III lisas sätestatud toimiku hindamise tulemusel veendutakse, et taimekaitsevahendi kasutamisel vastavalt artikli 3 lõikele 3 ja kõiki asjaomase taimekaitsevahendi kasutamise tavapäraseid tingimusi ja tagajärgi arvesse võttes: i) see on piisavalt tõhus; ii) sellel ei ole lubamatut mõju taimedele või taimsetele saadustele; iii) ei põhjusta see tõrjutavatele selgroogsetele tarbetuid kannatusi ega piinu; iv) ei mõju see otseselt ega kaudselt kahjulikult inimeste ega loomade tervisele (nt joogivee, inim- või loomatoidu kaudu) ega põhjaveele; v) ei mõju see ebasoodsalt keskkonnale, eelkõige järgmistest kaalutlustest lähtuvalt: — selle käitumine ja levik keskkonnas, eriti vee, sealhulgas joogivee ja põhjavee saastumine, — selle mõju muudele liikidele peale sihtliikide; c) selle toimeainete laadi ja kogust ning vajaduse korral toksikoloogiliselt või ökotoksikoloogiliselt olulisi lisandeid ja kaassaadusi on võimalik määrata asjakohaste meetoditega, mis on ühtlustatud artiklis 21 sätestatud korras või mille on heaks kiitnud loa andmise eest vastutavad asutused; d) selle lubatud kasutusest tulenevaid jääke, mis on toksikoloogiliselt või ökotoksikoloogiliselt olulised, on võimalik määrata üldiselt kohaldatavate asjakohaste meetoditega; e) selle füüsikalised ja keemilised omadused on kindlaks määratud ja tunnistatud vastuvõetavateks taimekaitsevahendi nõuetekohase kasutamise ja ladustamise eesmärgil; f) vajaduse korral loetakse jääkide piirnormid põllumajandustoodetele, mida on mõjutanud loas osutatud kasutus, kehtestatuks või muudetuks vastavalt [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. veebruari 2005. aasta määrusele (EÜ) nr 396/2005 taimses ja loomses toidus ja söödas või nende pinnal esinevate pestitsiidide jääkide piirnormide ja direktiivi 91/414 muutmise kohta (ELT L 70, lk 1)]. 2. Loa andmise tingimuseks peab olema taimekaitsevahendi turuleviimise ja kasutamisega seotud nõuete täitmine või vähemalt lõike 1 punkti b järgimist tagavate nõuete täitmine. 3. Liikmesriigid tagavad, et lõike 1 punktides b–f sätestatud nõuete täitmist kontrollitakse ametlike või ametlikult tunnustatud katsete või analüüsidega, mis tehakse asjaomase taimekaitsevahendi kasutamise jaoks asjakohastes põllumajandus-, taimetervise- ja keskkonnatingimustes, mis on tüüpilised asjaomase liikmesriigi territooriumil kohas, kus asjaomane toode on kasutamiseks ette nähtud. 4. Ilma et see piiraks lõigete 5 ja 6 kohaldamist, antakse luba üksnes liikmesriikide poolt kindlaksmääratavaks ajaks, mis võib olla kuni kümme aastat; luba võib pikendada, kui on kontrollitud, et lõikes 1 kehtestatud tingimused on jätkuvalt täidetud. Kui on esitatud loa pikendamise taotlus, võib luba pikendada ajavahemikuks, mida liikmeriikide pädevad asutused vajavad kõnealuseks kontrolliks. […]”
56

Euroopa Kohus on samas ka täpsustanud, et maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimise eeldamine asjaolu tõttu, et teenuste osutaja asub teises liikmesriigis, ei ole piisav põhjus, et õigustada meetmeid, mis kahjustavad asutamislepingu eesmärke (vt selle kohta kohtuotsused Centro di Musicologia Walter Stauffer, C‑386/04, EU:C:2006:568, punkt 61, komisjon vs. Belgia, EU:C:2006:702, punkt 35, ja komisjon vs. Prantsusmaa, C‑153/08, EU:C:2009:618, punkt 39).
17

Pealegi on Euroopa Kohus juba rõhutanud, et juhul kui töösuhe on lõppenud ja tasustatava põhipuhkuse tegelik kasutamine ei ole seetõttu enam võimalik, on direktiivi 2003/88 artikli 7 lõikes 2 sätestatud, et tasustatava põhipuhkuse võib asendada hüvitisega, et vältida olukorda, kus töötaja ei saa kõnealust õigust kasutada ka rahalisel kujul (vt selle kohta kohtuotsused Schultz-Hoff jt, EU:C:2009:18, punkt 56, ja Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, punkt 29).
2.

Määruse nr 2913/92 (muudetud määrusega nr 648/2005) artikli 203 lõike 3 neljandat taanet tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel, millega on tegemist põhikohtuasjas, on kauba tollijärelevalve alt väljaviimise korral selle sätte alusel võlgnik isik, kes volitatud kaubasaatjana suunab selle kauba ühenduse välistransiidiprotseduurile.
Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta, mida on muudetud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiviga 85/303/EMÜ, artikli 4 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriik taaskehtestab kapitalimaksu esimesena nimetatud sätte kohaldamisalasse kuuluvatele kapitali suurendamise tehingutele, mis olid 1. juulil 1984 selle maksuga maksustatavad, kuid hiljem maksust vabastati.
1.

Nõukogu 18. mai 2006. aasta määruse (EÜ) nr 765/2006, milles käsitletakse piiravaid meetmeid Valgevene suhtes, muudetud nõukogu 20. juuni 2011. aasta määrusega (EL) nr 588/2011, artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et juhul kui liikmesriigi pädev asutus teeb otsuse erandi kohaldamise taotluse kohta, mis on esitatud selle sätte alusel eesmärgiga esitada hagi, mille ese on vaidlustada Euroopa Liidu kehtestatud piiravad meetmed, siis ei ole tal absoluutne kaalutlusõigus, vaid ta peab oma pädevust kasutades austada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu teises lauses ette nähtud õigusi ning seda, et sellise hagi esitamisel Euroopa Liidu Üldkohtule on esindamine advokaadi poolt kohustuslik. Liikmesriigi pädeval asutusel on õigus kontrollida, et rahalised vahendid, mille vabastamist taotletakse, on ette nähtud üksnes õigusabiteenuste osutamisega seotud mõistlike tasude maksmiseks ja nendest teenustest tulenevate kulude hüvitamiseks. Ta võib kehtestada ka tingimusi, mida ta peab vajalikuks, et tagada eelkõige, et ei eirata ettenähtud sanktsiooni eesmärki ega kuritarvitata lubatud erandit.
41

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artiklit 56 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus föderaalse ülesehitusega liikmesriigi enamikus föderaalüksustes kehtivad ühisnormid, millega on põhimõtteliselt keelatud hasartmängude korraldamine ja vahendamine Internetis, samas kui üks föderaalüksus säilitas piiratud ajavahemiku jooksul leebemad õigusnormid, mis kehtisid samaaegselt teiste föderaalüksuste rangemate normidega, kui sellised õigusnormid vastavad Euroopa Kohtu praktikas seatud proportsionaalsuse tingimustele, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
40

Esimese kahe teguri osas olgu meenutatud, et toimingut saab käsitada kasutatud tehnilises protsessis „kestmatuna” vaid juhul, kui selle kestus on piiratud sellega, mis on asjaomase protsessi heaks toimimiseks vajalik, sealjuures see peab olema automatiseeritud, mis tähendab, et ta kustutab toimingu automaatselt, ilma inimese sekkumiseta kohe, kui tema funktsioon võimaldada tehnilise protsessi realiseerimine on täidetud (vt selle kohta kohtuotsus Infopaq International, EU:C:2009:465, punkt 64).
16

Komisjoni 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1122/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega (ELT L 316, lk 65, ja parandus ELT 2013, L 246, lk 3), artiklis 81 on ette nähtud: „1. Ilma et see piiraks määruse (EÜ) nr 73/2009 artikli 137 kohaldamist, kui pärast toetusõiguste jaotamist põllumajandustootjatele kooskõlas määrusega (EÜ) nr 795/2004 või määrusega (EÜ) nr 1120/2009 tehakse kindlaks, et teatavad toetusõigused on jaotatud põhjendamatult, loobub asjaomane põllumajandustootja alusetult jaotatud õigustest määruse (EÜ) nr 73/2009 artiklis 41 osutatud riikliku reservi kasuks. [...] 2. Ilma et see piiraks määruse (EÜ) nr 73/2009 artikli 137 kohaldamist, kui pärast toetusõiguste jaotamist põllumajandustootjatele kooskõlas määrusega (EÜ) nr 795/2004 või määrusega (EÜ) nr 1120/2009 tehakse kindlaks, et toetusõiguste väärtus on liiga kõrge, kohandatakse väärtust sellele vastavalt. Selline kohandamine toimub ka toetusõiguste suhtes, mis on vahepeal teistele põllumajandustootjatele üle antud. Vähendamise väärtus määratakse määruse (EÜ) nr 73/2009 artiklis 41 osutatud riiklikku reservi. Toetusõigused loetakse ab initio jaotatuks väärtuses, mis on saadud kohandamise teel. 3. Kui lõigete 1 ja 2 tähenduses tehakse kindlaks, et põllumajandustootjale määruse (EÜ) nr 795/2004 või määruse (EÜ) nr 1120/2009 kohaselt jaotatud toetusõiguste arv on väär ning kui alusetu jaotamine ei mõjuta põllumajandustootjale määratud toetusõiguste koguväärtust, siis arvutab asjaomane liikmesriik toetusõigused uuesti ning vajaduse korral parandab põllumajandustootjale jaotatud toetusõiguste liigi. Esimest lõiku siiski ei kohaldata, kui põllumajandustootjad oleksid saanud vead hõlpsalt avastada.”