ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 6. aprillil 2021 – Italy Emergenza Cooperativa Sociale versus Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza

(Kohtuasi C-214/21)

(2021/C 289/34)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Italy Emergenza Cooperativa Sociale

Vastustaja: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza

Menetluses osales: ANPAS – Associazione Nazionale Pubbliche Assistenze Odv

Eelotsuse küsimused

Kas direktiivi 2014/24/EL (1) artikli 10 punktiga h – koosmõjus selle direktiivi põhjendusega 28 – on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et erakorralise kiirabi ja kiirabiveoteenuste osutamise lepingud võib sõlmida eelistatult üksnes vabatahtlike organisatsioonidega, mis on vähemalt kuus kuud olnud kantud riiklikku kolmanda sektori ühtsesse registrisse, ning kuuluvad ühenduste võrgustikku ja on akrediteeritud vastavalt selle valdkonna maakondlikele eeskirjadele (kui need on olemas), tingimusel et selline lepingu sõlmimise viis tagab üldhuviteenuse osutamise sellise süsteemi raames, mis täidab sotsiaalset ülesannet ning aitab saavutada solidaarsuseesmärke, sealjuures majanduslikult tõhusalt ja asjakohaselt ning järgides läbipaistvuspõhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet – kaalumata võimalike lepingupartneritena teisi mittetulunduslikke organisatsioone ja konkreetsemalt sotsiaalühistuid, kes on ilma tulundusliku eesmärgita tegutsevad sotsiaalettevõtted, sh sotsiaalühistud, kes pakuvad oma liikmetele allahindlusi seoses üldist huvi pakkuva tegevusega 2017. aasta seadusandliku dekreedi nr 112 artikli 3 lõike 2 bis tähenduses?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv 2014/24/EL, riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).
a)

võib liikmesriigi ametiasutuse määratud kontrolliasutust, kes andis välja tõendi tulirelva laskekõlbmatuks muutmise kohta, käsitleda asutusena relvadirektiivi ja laskekõlbmatuks muutmise määruse artiklite 3 ja 7 tähenduses, isegi kui teda ei ole kantud vastavalt artikli 3 lõikele 3 komisjoni avaldatavasse nimekirja, kui nimetatud liikmesriigi eri ametiasutused on relvade edasitoimetajale teatanud, et tõendi välja andnud GmbH vormis tegutsev kontrolliasutus on määruse kohaselt selleks volitatud ja
1.

Kas direktiivi 2005/29/EÜ (1) artikli 3 lõiget 1 koostoimes artikli 2 punktiga d tuleb tõlgendada nii, et see keskendub ebaausa kaubandustava mõiste määratlemisel ainult asjaoludele, mis on seotud lepingu sõlmimise ja tarbijale kaupade esitlemisega, või tuleb direktiivi ulatuse ja seega ka ebaausa kaubandustava mõistega hõlmata ka see, kuidas sellise toote väljatöötanud ettevõtja on sõnastanud eksitava tüüplepingu, mis on teise ettevõtja poolt pakutava müügipakkumuse aluseks, kuigi see ettevõtja ei ole otseselt seotud toote turule viimisega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) 10. mail 2021 – Allianz Benelux SA versus État belge, SPF Finances

(Kohtuasi C-295/21)

(2021/C 289/41)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour d’appel de Bruxelles

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Allianz Benelux SA

Vastustaja: État belge, SPF Finances

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 23. juuli 1990. aasta direktiivi 90/435/EMÜ eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta (1) artikli 4 lõiget 1 – koostoimes või mitte äriühinguõigust reguleerivate direktiivi 78/855/EMÜ (kolmas direktiiv) (2) ja direktiivi 82/891/EMÜ (kuues direktiiv) (3) sätetega, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusakt, mis näeb ette, et direktiivis osutatud jaotatud kasum arvatakse dividende saava äriühingu maksustatava summa sisse enne kui need sellest maksustatavast summast 95 % ulatuses maha arvatakse ja kantakse vajaduse korral edasi järgnevatesse majandusaastatesse, kuid mille tagajärjeks on – kuna puuduvad konkreetsed sätted, mis näeksid äriühingute ümberkorraldamise korral ette, et üle andva äriühingu selliselt edasi kantud mahaarvamised läheksid tervikuna üle saavale äriühingule –, et osutatud kasumit maksustatakse selle tehingu puhul kaudselt niisuguse õigusnormi kohaldamise tõttu, mis piirab nende mahaarvamiste üleminekut proportsionaalselt selle osaga, mille moodustab üle andva äriühingu ühendatavate osade tehingueelne maksustatav netovara ühendava äriühingu maksustatava netovara ja ühendatud elementide tehingueelse maksustatava netoväärtuse kogusummas?

(1) EÜT 1990, L 225, lk 6; ELT eriväljaanne 09/01, lk 147.

(2) Nõukogu 9. oktoobri 1978. aasta kolmas direktiiv 78/855/EMÜ, mis käsitleb aktsiaseltside ühinemist lähtuvalt asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktist g (EÜT 1978, L 295, lk 36; ELT eriväljaanne 17/01, lk 42).

(3) Nõukogu 17. detsembri 1982. aasta kuues direktiiv 82/891/EMÜ, mis käsitleb aktsiaseltside jagunemist lähtuvalt asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktist g (EÜT1982, L 378, lk 47; ELT eriväljaanne 17/01, lk 50).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 6. aprillil 2021 – Italy Emergenza Cooperativa Sociale versus Azienda Sanitaria Locale Barletta-Andria-Trani

(Kohtuasi C-213/21)

(2021/C 289/33)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Italy Emergenza Cooperativa Sociale

Vastustaja: Azienda Sanitaria Locale Barletta-Andria-Trani

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 2014/24/EL (1) artikli 10 punktiga h – koosmõjus selle direktiivi põhjendusega 28 – on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et erakorralise kiirabi ja kiirabiveoteenuste osutamise lepingud võib sõlmida eelistatult üksnes vabatahtlike organisatsioonidega, mis on vähemalt kuus kuud olnud kantud riiklikku kolmanda sektori ühtsesse registrisse, ning kuuluvad ühenduste võrgustikku ja on akrediteeritud vastavalt selle valdkonna maakondlikele eeskirjadele (kui need on olemas), tingimusel et selline lepingu sõlmimise viis tagab üldhuviteenuse osutamise sellise süsteemi raames, mis täidab sotsiaalset ülesannet ning aitab saavutada solidaarsuseesmärke, sealjuures majanduslikult tõhusalt ja asjakohaselt ning järgides läbipaistvuspõhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet – kaalumata võimalike lepingupartneritena teisi mittetulunduslikke organisatsioone ja konkreetsemalt sotsiaalühistuid, kes on ilma tulundusliku eesmärgita tegutsevad sotsiaalettevõtted?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv 2014/24/EL, riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/19/EÜ (elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv)) (1) artikli 8 lõiget 3 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/61/EL (kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtukulude vähendamise meetmete kohta) (2) artikli 3 lõikega 5 ja artikli 1 lõigetega 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui riigi reguleeriv asutus võib kehtestada võrguoperaatorile, kellel on füüsiline taristu ja kes on ühtlasi üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste või elektroonilise side võrgu pakkuja ning keda ei ole tunnistatud märkimisväärse turujõuga võrguoperaatoriks, kohustuse kohaldada selle asutuse eelnevalt kehtestatud tingimusi, millega on reguleeritud võrguoperaatori füüsilisele taristule juurdepääsu eeskirjad, sealhulgas lepingute sõlmimise reeglid ja kord ning kohaldatavad juurdepääsutasud, olenemata vaidluse olemasolust võrguoperaatori füüsilisele taristule juurdepääsu üle ja tõhusa konkurentsi olemasolust turul? Teise võimalusena (II variant)
2.

Kas see, kui vaidlusalune säte on tagasi võetud, kujutab endast tõhusat õiguskaitsevahendit liidu õigusega tagatud õiguste ja vabaduste (siin direktiivi 2012/27/EL (1) artiklid 9 ja 10) kaitseks, st kas sellise õiguskaitsevahendiga on tegemist, kui riigisiseses õiguses ette nähtud võimalus kontrollida, kas asjaomane riigisisene säte oli enne muutmist liidu õigusega kooskõlas, on olemas ainult juhul, kui pädev kohus arutab selle sätte alusel esitatud konkreetset kahju hüvitamise nõuet ja seda üksnes isiku osas, kes on nõude esitanud?
C 289/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Hamburg (Saksamaa) 22. aprillil 2021 – TUIfly GmbH versus FI, RE

(Kohtuasi C-253/21)

(2021/C 289/37)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Hamburg

Põhikohtuasja pooled

Hageja: TUIfly GmbH

Kostjad: FI, RE

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on lennu tühistamisega, kui lend maandub broneeringus ette nähtud sihtlennujaama asemel teises lennujaamas, mis ei asu broneeringus ette nähtud sihtlennujaamaga samas linnas, samas kohas ega samas piirkonnas, ning reisijad viiakse sellest lennujaamast reisibussiga algses broneeringus ette nähtud lennujaama ja nad saabuvad sinna vähem kui kolmetunnise hilinemisega?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas karistuste proportsionaalsuse põhimõtet, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 49, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi rakendussäte, mille kohaselt juhul, kui valitavas riigiametis tegutseva isiku puhul tuvastatakse huvide konflikt, siis kohaldatakse automaatselt, seaduse alusel (ope legis), kõrvalkaristust ehk valitavas riigiametis tegutsemise kolmeaastast keeldu, ilma et oleks võimalik määrata karistus, mis on toime pandud rikkumisega proportsionaalne?
C 289/26

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 21. aprillil 2021 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej versus O. Fundusz Inwestycyjny Zamknięty reprezentowany przez O. S.A.

(Kohtuasi C-250/21)

(2021/C 289/36)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

Vastustaja: O. Fundusz Inwestycyjny Zamknięty reprezentowany przez O. S.A.

Eelotsuse küsimused

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1) artikli 135 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et maksuvabastus, mis on selles sättes ette nähtud krediidi andmise, krediidi vahendamise ja krediidi haldamisega seotud tehingutele, on kohaldatav põhikohtuasjas kirjeldatud kaudse osaluse lepingu puhul?

(1) ELT 2006, L 347, lk 1.
2.

Teise võimalusena, kas määruse EL 604/2013 artikli 3 lõiget 2 tuleks kooskõlas [harta] artiklitega 19 ja 47 ning määruse (EL) 604/2013 artikliga 27 tõlgendada nii, et kohtul on lubatud pädevaks liikmesriigiks pidada liikmesriiki, kes on kohustatud läbi viima sama määruse artikli 18 lõike 1 punkti d kohase üleandmise, juhul kui on tuvastatud: a) et vastutavas liikmesriigis esineb tagasi- ja väljasaatmiskeelu põhimõtte rikkumise oht, mis seisneb taotleja tagasisaatmises tema päritoluriiki, kus taotleja elu oleks ohus või teda ohustaks ebainimlik ja alandav kohtlemine; b) et on võimatu läbi viia üleandmist teisele liikmesriigile, kes määrati määruse (EL) 604/2013 III peatükis sätestatud kriteeriumide alusel?
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määruse nr 549/2013 Euroopa Liidus (1) kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta A lisa punkti 20.309 alapunkti h tuleb tõlgendada nii, et õigusnorme, millega haridusvaldkonnas pädev ametiasutus: — kiidab heaks õppekavad; — reguleerib nii õpingute struktuuri kui ka prioriteetseid ja spetsiifilisi ülesandeid, korraldab õpilaste nimekirja kandmise ja väljaheitmise tingimuste, klassinõukogude otsuste, rahalise osaluse otsuste kontrollimist, korraldab haridusasutuste rühmitamist struktureeritud võrgustikku ning nõuab haridus-, õppe- ja asutuseprojektide väljatöötamist ning tegevusaruannete esitamist, — korraldab kontrolli ja inspekteerimist, mis puudutab konkreetselt õppeharusid, haridustaset ja keeleseaduste kohaldamist, välja arvatud pedagoogilised meetodid, ning — kehtestab minimaalse õpilaste arvu klasside, jagude, astmete või muude alajaotuste kaupa, välja arvatud ministri tehtud erandi korral, tuleb pidada selle sätte tähenduses „liigseks“ sel määral, et see tegelikult dikteerib või määrab asjaomase tegevusvaldkonna üksuste üldise poliitika või programmi?
2.

Kas esimesele küsimusele vastamisel on oluline, et lämmastiku lubatud heitkoguse kindlaksmääramisel riiklikus veemajanduskavas 2015–2021 võetakse arvesse kalakasvanduste olemasolu selles piirkonnas, et tagada, et piirkonna olemasolevad kalakasvandused saaksid kasutada oma praeguseid heitelubasid ja kalakasvanduste tegelik heide jääks kehtestatud piiridesse?
11. mail 2021 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Itaalia Vabariik

(Kohtuasi C-303/21)

(2021/C 278/51)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: W. Roels, A. Spina)

Kostja: Itaalia Vabariik

Hageja nõuded

— Tunnistada, et kuna Itaalia Vabariik ei kohaldanud Euroopa Liidu kodanikele, kes ei ole Itaalia kodanikud ja kes ei kavatse Itaaliasse elama asuda, vähendatud maksumäära, et osta Itaalia territooriumil oma esimest eluaset (mis ei ole luksus-eluase), siis on see liikmesriik rikkunud kohustusi, mis talle tulenevad Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitest 18 j 63.

— Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Itaalias eluaseme ostmisel (nn esmane eluase) kohaldatakse registreerimismaksu vähendatud määra teatud tingimustel, mille hulgas on see, et kinnisvara peab asuma selle omavalitsusüksuse territooriumil, kus maksukohustuslane elab või kus ta kavatseb elama asuda 18 kuu jooksul alates hoone ostmisest. Maksuvabastuse kohaldamiseks kohaldatakse seda tingimust ühetaoliselt nii Itaalia kodanikele kui ka teiste liikmesriikide kodanikele. Siiski ei kohaldata siinses kohtuasjas vaidluse all olevate sätete kohaselt sellist nõuet üksnes Itaalia kodanike suhtes, kes tööalastel põhjustel elavad väljaspool Itaaliat.

Komisjon leiab, et sätestades maksuvabastuse huvides, et maksukohustuslaste Itaalia kodakondsus on määrav tegur, mis on aluseks Itaalia kodanike ja teiste liikmesriikide kodanike eristamisele, tekitab vaidlusalune liikmesriigi õigusnorm otsese diskrimineerimise kodakondsuse alusel, mis on ELTL artikliga 18 keelatud.

Komisjon väidab ühtlasi, et kuna liikmesriigi territooriumil kinnisvara ostmine mitteresidendi poolt kuulub liikmesriikide vahelise kapitali vaba liikumise alla, siis kujutab liikmesriigi õigusnormis sätestatud eeliskohtlemine ühe liikmesriigi kodanike suhtes endast kapitali vaba liikumise piirangut, mis on keelatud ELTL artikli 63 esimese lõiguga, mida ei saa objektiivselt põhjendada ELTL artikli 65 esimese ja kolmanda lõigu alusel.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Kleve (Saksamaa) 14. mail 2021 – AB jt versus Ryanair DAC

(Kohtuasi C-307/21)

(2021/C 310/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Kleve

Põhikohtuasja pooled

Apellandid: AB jt

Vastustaja: Ryanair DAC

Eelotsuse küsimus

Kas määruse (EÜ) nr 261/2004 (1) artikli 5 lõike 1 punkti c ja artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et tegutsev lennuettevõtja peab maksma hüvitist lennu tühistamise eest, millest reisijat ei teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega, ka juhul, kui lennuettevõtja saatis asjaomase teate õigeaegselt enne kahenädalase tähtaja möödumist ainsal e-posti aadressil, mis talle asjaomase broneeringu tegemisel teatati, ilma et ta oleks aga teadnud, et broneering on tehtud vahendaja või tema veebiportaali kaudu, ja seda, et e-posti aadressil, mille talle teatas broneeringu tegemiseks kasutatud veebiportaal, oli äärmisel juhul võimalik pöörduda vahendaja ja mitte vahetult reisija poole?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte d’appello di Venezia (Itaalia) 21. mail 2021 – Agecontrol SpA versus ZR, Lidl Italia Srl

(Kohtuasi C-319/21)

(2021/C 310/15)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte d’appello di Venezia

Põhikohtuasja pooled

Apellant: Agecontrol SpA

Vastustajad: ZR, Lidl Italia Srl

Eelotsuse küsimused

Kas komisjoni määruse (EL) nr 543/2011 (1) artikli 5 lõiget 4 koostoimes sama määruse artikli 5 lõikega 1 ja artikliga 8 ning nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määruse (EL) nr 1234/2007 (2) artiklitega 113 ja 113a tuleb tõlgendada nii, et see kohustab koostama kauba nimetust ja päritoluriiki sisaldavat saatedokumenti värske puu- ja köögivilja kohta, mis on tarnitud eelnevalt pakendatult või tootja valmistatud originaalpakendis, veol turustusettevõtte turustusplatvormilt sama ettevõtte müügipunkti, olenemata sellest, kas pakendi ühel küljel, trükituna otse pakendile või pakendi lahutamatu osa moodustavale märgisele või kinnitatuna pakendi külge, on määruse (EL) nr 543/2011 I peatükis sätestatud välised märgised (sealhulgas kauba nimetuse ja päritoluriigiga seotud andmed) ning et selline teave esitatakse ka selle tarnija väljastatud arvetes, kellelt kaupa turustanud ettevõte selle ostis ja viimase raamatupidamisbüroos hoiustas, ning saatelehel, mis on asetatud nähtavasse kohta transpordivahendis, millega kaupa veetakse?

(1) Komisjoni 7. juuni 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 543/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu- ja köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga (ELT 2011, L 157, lk 1).

(2) Nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (ELT 2007, L 299, lk 1).
3.

Kas artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et „varjupaigataotluse läbivaatamise menetluse süsteemsete vigade“ hulka kuuluvad ka võimalikud tagajärjed, mis on rahvusvahelise kaitse taotlust tagasilükkavatel lõplikel otsustel, mille teeb selle liikmesriigi kohus, kes taotleja tagasi võtab, juhul kui määruse (EL) 604/2013 artiklis 27 sätestatud kaebust menetlev kohus leiab, et kaebuse esitajal on konkreetne oht saada liikmesriigi poolt päritoluriiki tagasisaatmise korral ebainimlikult ja alandavalt koheldud, arvestades ka 13. detsembri 2011. aasta direktiivi nr 95 (2) artikli 15 punkti c kohase üldise relvastatud konflikti eeldatavat olemasolu?
C 297/20

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour constitutionnelle (Belgia) 12. aprillil 2021 – Défense Active des Amateurs d’Armes ASBL, NG, WL versus Conseil des ministres

(Kohtuasi C-234/21)

(2021/C 297/21)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Cour constitutionnelle

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Défense Active des Amateurs d’Armes ASBL, NG, WL

Vastustaja: Conseil des ministres

Eelotsuse küsimus

Kas direktiivi 91/477/EMÜ (1) artikli 7 lõige 4a koostoimes sama direktiivi I lisa II osa A-klassi punktidega 6–9 rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 lõiget 1, artikleid 20 ja 21 ning õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kuna sellega ei ole liikmesriikidel lubatud näha ette üleminekukorda A-klassi punktis 9 nimetatud tulirelvade suhtes, mis on seaduslikult omandatud ja registreeritud enne 13. juunit 2017, samas kui neil on lubatud näha ette üleminekukord A-klassi punktides 6–8 nimetatud tulirelvade suhtes, mis on seaduslikult omandatud ja registreeritud enne 13. juunit 2017?

(1) Nõukogu 18. juuni 1991. aasta direktiiv 91/477/EMÜ relvade omandamise ja valduse kontrolli kohta (EÜT 1991, L 256, lk 51; ELT eriväljaanne 13/11, lk 3).
2.

Kas on põhjendatud kohaldada majandustegevuse ja mittemajandustegevuse rahastamise (tulud ja kulud) omavahelise osakaalu nõuet, et määrata kindlaks, kas üksus vastab komisjoni 17. juuni 2014. aasta määruse (EÜ) nr 651/2014 ELi aluslepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, artikli 2 punktis 83 sätestatud nõudele, et üksuse tegevuse peamine eesmärk on sõltumatult teostada alusuuringuid, rakendusuuringuid või tootearendust või laialdaselt levitada sellise tegevuse tulemusi õpetamise, avaldamise või teadmussiirde abil?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 12. mail 2021 – VT versus Ministero dell’Interno, Ministero dell’Interno – Dipartimento della Pubblica Sicurezza – Direzione centrale per le risorse umane

(Kohtuasi C-304/21)

(2021/C 297/27)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Consiglio di Stato

Põhikohtuasja pooled

Apellant: VT

Vastustajad: Ministero dell’Interno, Ministero dell’Interno – Dipartimento della Pubblica Sicurezza – Direzione centrale per le risorse umane

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (1), ELL artiklit 3, ELTL artiklit 10 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et Itaalia õigusnormid, mis on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 334/2000 hilisemaid muudatusi ja täiendusi sisaldavas redaktsioonis ning siseministeeriumi kehtestatud teisestes õigusallikates ning milles on riikliku politsei teenistusastmestiku komissarikohtade täitmise valikumenetluses osalemiseks ette nähtud 30-aastane piirvanus, on nende ELi õigusnormidega vastuolus?

(1) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16, ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht München (Saksamaa) 13. aprillil 2021 – S. M.

(Kohtuasi C-237/21)

(2021/C 297/22)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht München

Põhikohtuasja pooled

Tagaotsitav: S. M.

Teine menetluspool: Generalstaatsanwaltschaft München

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Kohtu 13. novembri 2018. aasta otsuses Raugevicius (C-247/17, EU:C:2018:898) ELTL artiklite 18 ja 21 kohaldamise kohta välja töötatud põhimõtted kohustavad liidu kodaniku väljaandmise taotluse, mille on kolmas riik 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsiooni alusel esitanud isikule mõistetud karistuse täideviimiseks, rahuldamata jätma ka siis, kui konventsioonist tulenevalt on taotluse saanud liikmesriik rahvusvahelise lepingu alusel kohustatud liidu kodaniku välja andma, kuna konventsiooni artikli 6 lõike 1 punktile b tuginedes on ta määratlenud mõiste „kodanik“ nii, et sellega on hõlmatud vaid tema enda kodanikud, aga mitte ka teised liidu kodanikud?