Kohtuasi T-35/01

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

Dumping – Lõplike dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamine – Hiinast pärinevad elektroonilised kaalud – Turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja – Kahju tuvastamine – Põhjuslik seos – Kaitseõigus

Esimese Astme Kohtu otsus (neljas koda laiendatud koosseisus), 28. oktoober 2004

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Mitteturumajandusriikide eksportivate tootjate individuaalne kohtlemine — Tingimused — Institutsioonide kaalutlusõigus — Kohtulik kontroll — Piirid

(Nõukogu määrus nr 384/96)

2. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Dumping — Normaalväärtuse määramine — Määruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktis b toodud mitteturumajanduslikest riikidest pärinev import — Turumajandusriike puudutavate eeskirjade kohaldamine — Kohaldamine ainult neile tootjatele, kes vastavad määruse nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktis c toodud tingimustele — Tootjate tõendamiskohustus

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 2 lõige 7 ja määrus nr 905/98)

3. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Kahju — Kahju tegurite hindamine asjaomase toote turu segmendipõhise analüüsi kaudu — Tingimused

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikkel 3)

4. Ühenduse õigus — Tõlgendamine — Meetodid — Tõlgendamine ühenduse sõlmitud rahvusvahelisi lepinguid arvestades — Määruse nr 384/96 tõlgendamine GATT-i 1994. aasta dumpinguvastast koodeksit arvestades

(1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamist käsitlev leping, „1994. aasta dumpinguvastane koodeks”; nõukogu määrus nr 384/96)

5. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Kahju — Mõiste „dumpinguhinnaga import” — Riigist, mille puhul on kindlaks tehtud dumpingu kasutamine, pärineva impordi arvestamine tervikuna — Piirid

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikkel 3)

6. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Kahju — Esialgsete andmete ja dumpingust tuleneva kahju iseloomustamiseks kogutud lõplike andmete erinevus — Vastuvõetavus

(Nõukogu määrus nr 384/96)

7. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Kahju — Import — Kohustus võrrelda dumpinguhinnaga toodete dumpingumarginaali hinna allalöömismarginaaliga — Puudumine

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikkel 3)

8. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Mõiste „ühenduse tootmisharu” — Ulatus

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 4 lõige 1)

9. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Kahju — Vaatlusalune ajavahemik — Institutsioonide kaalutlusõigus

(Nõukogu määrus nr 384/96)

10. Ühenduse õigus — Põhimõtted — Kaitseõigus — Haldusmenetluses arvestamine — Dumpinguvastane — Institutsioonide kohustus informeerida asjaomaseid ettevõtjaid — Ulatus — Edastamise viis — Kümnepäevase tähtaja rikkumine — Mõju — Tingimused

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikkel 20)

11. Ühine kaubanduspoliitika — Kaitse dumpingu eest — Menetluse kulg — Üle üheaastane kestus — Vastuvõetavus — Tingimus — Kohustuslikust viieteistkuulisest tähtajast kinnipidamine

(Nõukogu määrus nr 384/96, artikli 6 lõige 9)

1. Kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas on ühenduse institutsioonidel majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad uurima peavad, lai kaalutlusõigus.

Sellest tuleneb, et ühenduse kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle peab olema piiratud menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud otsuse tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega. Sama kehtib asjaomase riigi õigusliku ja poliitilise olukorra osas, mida ühenduse institutsioonid peavad hindama otsustamaks, kas eksportija tegutseb turumajanduse tingimustes ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta ning kas selle tulemusena võib tunnustada tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit.

(vt punktid 48 ja 49)

2. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 2 lõikest 7 ja seda muutva määruse nr 905/98 preambulist tuleneb, et esiteks on ühenduse institutsioonid Hiinast pärineva impordi puhul kohustatud analüüsima üksikjuhtumeid, kuna seda riiki ei või veel pidada turumajanduslikuks riigiks. Hiinast pärineva toote normaalväärtust saab turumajanduslike riikide suhtes kehtivate eeskirjade kohaselt kindlaks määrata vaid juhul, kui on näidatud, et asjaomane tootja või tootjad tegutsevad turumajanduse tingimustes.

Teiseks tuleneb sellest sättest, et tõendamiskohustus lasub eksportival tootjal, kes taotleb oma turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist. Järelikult ei pea ühenduse institutsioonid tõendama, et eksportiv tootja ei vasta kõnealuse seisundi tunnustamisele seatud tingimustele. Küll aga peavad ühenduse institutsioonid hindama, kas eksportiva tootja esitatud asjaolud on piisavad tõendamaks, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c seatud tingimused on täidetud, ja ühenduse kohus kontrollima, kas sellisel hindamisel on tehtud ilmne hindamisviga.

Sellest tuleneb lõpetuseks, et artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud tingimused on kumuleeruvad ning selleks, et tunnustataks tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit, peab asjaomane tootja neid kõiki täitma.

(vt punktid 52–54)

3. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 3 kohase kahju kindlaksmääramise osas ei tulene nimetatud artikli lõikest 8, et asjaomase toote segmendipõhine analüüs on välistatud ning et nõutav oleks keskmise arvestusmeetodi kasutamine. Ühenduse institutsioonid võivad seega tingimusel, et asjaomast toodet vaadeldakse nõuetekohaselt tervikuna, tuvastada kahju asjaomase toote turu segmendipõhiselt, hindamaks erinevaid kahju näitajaid, eriti kui muul meetodil saadud tulemused on ühel või teisel põhjusel ebatäpsed.

Statistikutele hästi teada oleva nähtuse kohaselt muutub mitme tooterühmaga toote koguhinna muutuste arvutus (mis tugineb müügimahu ja -väärtuse muutustele) valeks, kui müügihindade ja mahu muutused erinevad tooterühma kaupa märkimisväärselt. Sellisel juhul arvutab komisjon hinnamuutust tooterühma kaupa.

(vt punktid 127, 196)

4. Ühenduse õigusaktide tekste tuleb niivõrd, kuivõrd see on võimalik, tõlgendada rahvusvahelise õiguse valguses, seda eriti siis, kui teksti eesmärgiks on jõustada ühenduse sõlmitud rahvusvaheline leping, nagu see on dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 puhul, mis võeti vastu 1994. aasta dumpinguvastasest koodeksist tulenevate rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks.

(vt punkt 138)

5. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artiklis 3 leiduv mõiste „dumpinguhinnaga import” hõlmab kõigi dumpinguhinnaga tehingute summat. Kuivõrd kõiki üksikuid tehinguid on võimatu läbi vaadata, tuleb kahju analüüsimisel arvesse võtta kogu importi, mis on pärit ükskõik milliselt eksportivalt tootjalt, kelle osas on tuvastatud dumpingu kasutamine. Vastupidiselt ei saa aga eksportiva tootja, kelle osas on dumpingumarginaaliks määratud null või miinimum, importi lugeda kahju tuvastamisel „dumpinguhinnaga impordiks”.

Sama artikli lõiget 4 peab tõlgendama selliselt, et antud riigist pärinevat importi tohib arvesse võtta vaid selles osas, milles see pärineb eksportivalt tootjalt, kelle puhul on teada dumpingu kasutamine. Sellest tulenevalt võib miinimumtasemest kõrgema dumpingumarginaaliga riigist pärineva impordi täies mahus arvesse võtta vaid siis, kui selles riigis ei ole ühtegi eksportivat tootjat, kelle dumpingumarginaal on null või miinimumtasemel.

Sellest tulenevalt võib algmääruse artikli 3 sisu ja eesmärki arvestades võtta seisukoha, et mõiste „dumpinguhinnaga import” ei hõlma eksportiva tootja importi, kes ei kasuta dumpingut, sõltumata sellest, et tema päritoluriigi dumpingumarginaal on miinimumtasemest kõrgem.

(vt punktid 158–162)

6. Esialgsete andmete ja dumpingust tuleneva kahju iseloomustamiseks kogutud lõplike andmete võimaliku erinevuse osas tuleb märkida, et dumpinguvastane uurimine on tegelikkuses jätkuv protsess, mille käigus muudetakse tihti erinevaid järeldusi. Seetõttu ei saa välistada, et ühenduse institutsioonide lõplikud järeldused erinevad teatud uurimise etapis tehtud järeldustest. Lisaks võidakse uurimise käigus esialgseid järeldusi määratlusest tulenevalt muuta. Sellest tulenevalt ei ole ettevõtja õigustatud väitma, et vastuolu esialgsete ja lõplike kahju kohta käivate andmete vahel näitaks ükskõik millisel viisil asjaomaste andmete objektiivsuse ja usaldusväärsuse puudumist. Lõpetuseks tuleb rõhutada, et kahju tuleb kindlaks teha seoses kaitsemeetmeid kehtestava akti vastuvõtmise hetkega.

(vt punkt 182)

7. Ühenduse tootmisharule tekitatud kahju kindlaksmääramise osas ei tulene dumpinguvastasest algmäärusest nr 384/96, et dumpinguhinnaga toodete dumpingumarginaale peab võrdlema hinna allalöömismarginaalidega võrreldes ühenduse samasuguste toodetega ning juhul kui dumpingumarginaal on madalam hinna allalöömismarginaalist, järeldub võrdlusest, et ühenduse tootmisharule tekkis kahju mitte dumpingust, vaid teistest teguritest, nagu näiteks vaatlusaluste eksportijate loomulikud kulueelised.

(vt punkt 219)

8. Mõiste „ühenduse tootmisharu” peab dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 4 lõike 1 tähenduses silmas samasuguste toodete tootjate kogumit ühenduses või nende hulgast neid, kelle kogutoodangute summa moodustab ühenduses vastavate toodete enamuse. See mõiste ei hõlma seega vaid uurimises osalenuid ühenduse tootjaid.

(vt punkt 257)

9. Ühenduse institutsioonidel on lai kaalutlusõigus määramaks dumpinguvastases menetluses kindlaks vaatlusalust ajavahemikku kahju tuvastamiseks.

(vt punkt 277)

10. Kaitseõigusega arvestamise põhimõte on üks ühenduse õiguse aluspõhimõtetest. Selle põhimõtte kohaselt, mille nõuded on sätestatud dumpinguvastase algmääruse artiklis 20, tuleb ettevõtjatele, keda puudutab dumpinguvastase määruse kehtestamisele eelnev uurimismenetlus, tagada haldusmenetluses võimalus tõhusalt väljendada oma seisukohta komisjoni poolt dumpingu esinemist ja sellest ühenduse tootmisharule tekkinud kahju käsitleva väite toetuseks esitatud faktide ja väidetavate asjaolude ning kasutatud tõendite tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta.

Mis puudutab algmääruse artikli 20 lõikes 4 sätestatud selliste oluliste faktide ja kaalutluste lõplikku avalikustamist, mille alusel komisjon kavatseb nõukogule soovitada lõplike meetmete kehtestamist, siis selle ebapiisavus toob kaasa lõplikud dumpinguvastased tollimaksud kehtestanud määruse õigusvastasuse vaid siis, kui selle tegematajätmise tõttu ei saanud haldusmenetluses osalenud ettevõtjad tõhusalt oma huve kaitsta.

Teatud asjaolude mainimata jätmine teabedokumendis ei kujuta samamoodi endast ettevõtjate kaitseõiguse rikkumist, kui on tõendatud, et nad said nendest teada muul ajal, kui neil oli veel võimalus väljendada tõhusalt selles asjas oma seisukohta enne komisjoni ettepaneku tegemist vaidlustatud määruse vastuvõtmise kohta.

Lõpetuseks, ehkki neil ettevõtjatel peab olema vähemalt kümme päeva aega, et esitada võimalikud märkused teabe kohta, mis puudus neile saadetud teabedokumendis, ning seda tähtaega ei järgitud, ei too see asjaolu iseenesest kaasa vaidlustatud määruse tühistamist. Tuleb tuvastada, kas asjaolu, et ühenduse institutsioonid ei määranud ettevõtjatele võimalike kommentaaride esitamiseks nende poolt taotletud lisateabe kohta algmääruse artikli 20 lõikes 5 sätestatud tähtaega, mõjutas konkreetselt nende kaitseõigust kõnesolevas menetluses.

(vt punktid 287–290, 292, 330 ja 331)

11. Dumpinguvastase algmääruse nr 384/96 artikli 6 lõige 9 sisaldab soovituslikku üheaastast tähtaega ning kohustuslikku 15-kuulist tähtaega. Neist kahest tähtajast järeldub, et kui ühenduse institutsioonid ei ole uurimist üheaastase soovitusliku tähtaja jooksul lõpule viinud, piisab algmääruse menetlusnormide järgimiseks sellest, kui uurimine lõpetatakse 15-kuulise kohustusliku tähtaja jooksul, ning vaja ei ole kontrollida, kas soovituslikku tähtaega ületav, kuid kohustusliku tähtaja raamidesse jääv aeg on konkreetse juhtumi tingimustes mõistlik.

(vt punkt 348)

ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (neljas koda laiendatud koosseisus)

28. oktoober 2004( )

Dumping – Lõplike dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamine – Hiinast pärinevad elektroonilised kaalud – Turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja – Kahju tuvastamine – Põhjuslik seos – Kaitseõigus

Kohtuasjas T-35/01,

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, asukoht Shanghai (Hiina), esindaja: advokaat P. Waer,

hageja,

versus

Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: S. Marquardt, keda abistasid advokaadid G. Berrisch ja P. Nehl, hiljem advokaat G. Berrisch,

kostja,

keda toetab

Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz, S. Meany ja T. Scharf, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,

menetlusse astuja,

mille esemeks on nõue tühistada nõukogu 27. novembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 2605/2000, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist, Korea Vabariigist ja Taiwanist pärinevate elektrooniliste kaalude impordi suhtes lõplikud dumpinguvastased tollimaksud (EÜT L 301, lk 42; ELT eriväljaanne 11/34, lk 282), artikkel 1,

EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (neljas koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: koja esimees V. Tiili ning kohtunikud J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij ja M. Vilaras,

kohtusekretär: ametnik J. Plingers,

arvestades kirjalikus menetluses ja 6. märtsi 2003. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Õiguslik raamistik

1 Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), artikli 1 lõige 4 sätestab:

„Käesolevas [alg]määruses tähendab mõiste „samasugune toode” toodet, mis on vaatlusaluse tootega identne, see tähendab täiesti sarnane, või sellise toote puudumisel muud toodet, mis ei ole vaatlusaluse tootega küll täiesti sarnane, kuid on omadustelt väga sarnane.”

2 Nõukogu 27. aprilli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 905/98 (EÜT L 128, lk 18, parandus EÜT 2000, L 263, lk 34; ELT eriväljaanne 11/10, lk 111) muudetud algmääruse artikli 2 lõige 7 sätestab:

„a) Mitteturumajanduslikest riikidest […] pärineva impordi puhul määratakse normaalväärtus kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel või hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajandusriigist teistesse riikidesse, k.a ühendusse, või kui see ei ole võimalik, siis mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal.

Sobiv kolmas turumajandusriik valitakse põhjendatud viisil, võttes nõuetekohaselt arvesse valimise ajal kättesaadavaid usaldusväärseid andmeid. Arvesse võetakse ka tähtaegu; vajaduse korral kasutatakse sama uurimise aluseks olevat kolmandat turumajandusriiki.

Uurimise asjaosalistele antakse varsti pärast uurimise algatamist teada valitud kolmas turumajandusriik ning 10 päeva märkuste tegemiseks.

b) Venemaalt ja Hiina[st] […] pärinevat importi käsitlevates dumpinguvastastes uurimistes määratakse normaalväärtus kooskõlas lõigetega 1–6, kui ühe või mitme uuritava tootja põhjendatud nõuete alusel ning vastavalt punktis c sätestatud kriteeriumidele ja menetlustele on näidatud, et nimetatud tootja või tootjate puhul toimub samasuguse toote valmistamine ja müük turumajanduse tingimustes. Muudel juhtudel kohaldatakse punktis a sätestatud eeskirju.

c) Punkti b kohane nõue peab olema kirjalik ja sisaldama piisavat tõendusmaterjali selle kohta, et tootja tegutseb turumajanduse tingimustes, mis tähendab, et:

– äriühingud teevad otsused hindade [ja] sisendite [kulude], sh näiteks toorainete, tehnoloogia- ja tööjõukulude, toodangu, müügi ja investeeringute kohta vastusena turul pakkumise ja nõudmise osas toimuvale ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta ning et kulutused tähtsamatele sisenditele peegeldavad turuväärtusi, [täpsustatud tõlge]

– äriühingutel on üks selge peamiste raamatupidamisdokumentide kogum, mida auditeeritakse sõltumatult kooskõlas rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega ning kohaldatakse kõikidel eesmärkidel,

– äriühingute tootmiskulusid ja finantsseisundit ei moonuta oluliselt endine mitteturumajanduslik süsteem eelkõige varade amortisatsiooni, muude mahakandmiste, vahetuskaubanduse ja võlgade hüvitamiseks tehtavate maksete näol,

– asjaomaste äriühingute suhtes kohaldatakse pankroti- ja asjaõigusakte, mis tagavad äriühingute tegevuse õiguskindluse ja stabiilsuse,

ning

– kursside ümberarvestust teostatakse turukursside alusel.

Otsus selle kohta, kas tootja vastab eespool nimetatud kriteeriumidele, tehakse kolme kuu jooksul alates uurimise algatamisest pärast nõuandekomiteega konkreetset konsulteerimist ja pärast seda, kui ühenduse tootmisharule on antud võimalus esitada oma arvamus. Kõnealune otsus kehtib kogu uurimise ajal.”

3 Algmääruse artikkel 3 sätestab:

„Kahju tuvastamine

1. Kui ei ole kindlaks määratud teisiti, siis tähendab mõiste „kahju” [alg]määruse kohaselt ühenduse tootmisharule tekitatud olulist kahju, ühenduse tootmisharule olulise kahju tekitamise ohtu või ühenduse tootmisharu rajamise olulist pidurdamist ning seda tõlgendatakse käesolevas artiklis ettenähtud korras.

2. Kahju tuvastamine põhineb otsesel tõendusmaterjalil ja selle raames uuritakse objektiivselt nii a) dumpinguhinnaga impordi mahtu ja mõju samasuguste toodete hindadele ühenduse turul kui ka b) kõnealuse impordi edaspidist mõju ühenduse tootmisharule.

3. Dumpinguhinnaga impordi mahu asjus pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga import on absoluutnäitajate poolest või ühenduse tootmis- või tarbimisnäitajate suhtes oluliselt suurenenud. Dumpinguhinnaga impordi mõju suhtes hindadele pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga impordi mõjul on toimunud oluline hinna allalöömine võrreldes ühenduse tootmisharu samasuguse toote hinnaga või kas sellise impordi mõjul hinnad muidu oluliselt langevad või takistatakse olulisel määral hinnatõuse, mis muidu aset leiaksid. Otsustamisel ei tarvitse saada määravaks üks või mitu loetletud tegureist.

4. Kui dumpinguvastast uurimist kohaldatakse samaaegselt toote impordi suhtes, mis pärineb rohkem kui ühest riigist, hinnatakse sellise impordi mõju kumulatiivselt ainult sel juhul, kui on kindlaks tehtud, et a) igast riigist pärineva impordi puhul kindlaksmääratud dumpingumarginaal on suurem artikli 9 lõikes 3 määratletud miinimumtasemest ning et igast kõnesolevast riigist pärit impordi maht ei ole tähtsusetu, ning et b) impordi mõju kumulatiivne hindamine on importtoodete vahelise konkurentsi tingimusi ning importtoodete ja samasuguste ühenduse toodete vahelise konkurentsi tingimusi arvesse võttes asjakohane.

5. Uurides dumpinguhinnaga impordi mõju asjaomasele ühenduse tootmisharule, hinnatakse kõiki asjakohaseid tootmisharu seisundit mõjutavaid majandustegureid ja -näitajaid, sh asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu või subsideerimise mõjudest, tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku, müügi, kasumi, toodangu, turuosa, tootlikkuse, investeeringutasuvuse ja tootmisvõimsuse rakendusastme tegelikku ja võimalikku vähenemist, ühenduse hindu mõjutavaid tegureid ning tegelikku ja võimalikku negatiivset mõju rahakäibele, laovarudele, tööhõivele, töötasudele, kasvule, kapitali kaasamise võimele ja investeeringutele. See loend ei ole ammendav, samuti ei saa otsustamisel tingimata määravaks üks või mitu loetletud tegureist.

6. Lõike 2 alusel esitatud asjakohase tõendusmaterjaliga tuleb tõendada, et dumpinguhinnaga import põhjustab kahju [...] [alg]määruse tähenduses. Eelkõige tuleb tõendada, et lõike 3 alusel näidatud mahu- ja/või hinnatasemed on lõike 5 kohaselt mõjutanud ühenduse tootmisharu, ning et mõju ulatus võimaldab selle oluliseks liigitada.

7. Lisaks dumpinguhinnaga impordile uuritakse ka muid teadaolevaid tegureid, millega ühenduse tootmisharu samal ajal kahjustatakse, ning nende teguritega tekitatud kahju ei tohi lõike 6 alusel omistada dumpinguhinnaga impordile. Tegurid, mida võib selles suhtes arvesse võtta, hõlmavad dumpinguhinnata impordi mahtu ja hinda, nõudluse vähenemist või tarbimisharjumuste muutusi, kaubanduspiiranguid ning konkurentsi kolmandate riikide ja ühenduse tootjate vahel, tehnoloogia arengut ning ühenduse tootmisharu eksporditegevust ja tootlikkust.

8. Dumpinguhinnaga impordi mõju hinnatakse ühenduse tootmisharu samasuguse toote toodangu suhtes, kui kättesaadavate andmete abil on võimalik sellist toodangut eraldi kindlaks teha selliste kriteeriumide põhjal nagu tootmisprotsess, tootjatepoolne müük ja kasum. Kui seda toodangut ei ole võimalik selliselt eraldi kindlaks teha, hinnatakse dumpinguhinnaga impordi mõju, kontrollides samasugust toodet sisaldava kitsaima tooterühma või -valiku toodangut, mille kohta on saadaval vajalik teave.

9. Olulise kahju tekitamise ohu kindlaksmääramisel tuginetakse faktidele, mitte vihjetele, oletustele ega kaudsetele võimalustele. Muudatus asjaoludes, mis tekitaksid olukorra, mille puhul dumping põhjustaks kahju, peab olema selgelt prognoositav ja peatselt toimuv.

Tehes otsust olulise kahju ohu olemasolu kohta, tuleks arvesse võtta niisuguseid tegureid nagu:

a) ühenduse turule suunatud dumpinguhinnaga impordi märkimisväärne kasvutempo, mis viitab importimise olulise suurenemise tõenäosusele;

b) eksportija piisavad ja vabalt kasutatavad tootmisvõimsused või nende peatne ja oluline suurenemine, mis viitab tõenäosusele, et dumpinguhinnaga eksport ühendusse võib oluliselt kasvada, võttes arvesse teiste mis tahes lisaeksporti vastu võtta võivate eksporditurgude olemasolu;

c) kas import toimub hindadega, mis oluliselt langetavad hindu või takistavad olulisel määral hinnatõuse, mis muidu aset leiaksid ja mis tõenäoliselt suurendaksid edasise impordi nõudlust; ja

d) uuritava toote laovarud.

Ükski neist tegureist ei või iseenesest olla otsustamisel tingimata määrav, kuid kõigi vaadeldavate tegurite arvessevõtmine peab viima järeldusele, et peatselt on oodata edasist dumpinguhinnaga eksporti ja et kui ei rakendata kaitsemeetmeid, on tagajärjeks oluline kahju.”

4 Algmääruse artikli 6 lõike 9 kohaselt:

„Artikli 5 lõike 9 alusel algatatud menetluse puhul viiakse uurimine võimaluse korral lõpule ühe aasta jooksul. Igal juhul tuleb uurimine lõpetada 15 kuu jooksul pärast selle algatamist kas artikli 8 kohaselt tehtud järelduste põhjal, mis on saadud kohustuste võtmisel, või artikli 9 kohaselt tehtud järelduste põhjal, mis on saadud lõplike meetmete võtmisel.”

5 Lõpetuseks sätestab algmääruse artikkel 20:

„[...]

2. Lõikes 1 nimetatud isikud võivad taotleda selliste oluliste faktide ja kaalutluste lõplikku avalikustamist, mille alusel kavatsetakse soovitada lõplike meetmete kehtestamist või uurimise või menetluse lõpetamist ilma meetmeid kehtestamata, kusjuures erilist tähelepanu pööratakse selliste faktide ja kaalutluste avalikustamisele, mis erinevad ajutiste meetmete puhul kasutatutest.

3. Lõikes 2 sätestatud lõpliku avalikustamise taotlused adresseeritakse komisjonile kirjalikult ja ajutise tollimaksu kohaldamise puhul peavad need laekuma hiljemalt üks kuu pärast kõnealuse tollimaksu kehtestamise avaldamist. Kui ajutist tollimaksu ei ole kohaldatud, antakse isikutele võimalus taotleda lõplikku avalikustamist komisjoni sätestatud tähtaja jooksul.

4. Lõplik avalikustamine toimub kirjalikult. Avalikustamine toimub konfidentsiaalse teabe kaitsmise vajadust nõuetekohaselt arvesse võttes nii kiiresti kui võimalik ning tavaliselt hiljemalt üks kuu enne lõpliku otsuse tegemist või komisjoni poolt artikli 9 kohast lõplikku meedet käsitleva ettepaneku esitamist. Kui komisjonil ei ole võimalik teatavaid asjaolusid ega seisukohti kõnealusel ajal avalikustada, siis avalikustatakse need esimesel võimalusel. Avalikustamine ei piira komisjoni või nõukogu võimaliku hilisema otsuse kohaldamist, aga kui nimetatud otsus toetub teistsugustele faktidele ja kaalutlustele, siis avalikustatakse need nii kiiresti kui võimalik.

5. Märkusi, mis esitatakse pärast lõplikku avalikustamist, võib arvesse võtta ainult juhul, kui need esitatakse komisjoni poolt iga juhtumi kohta eraldi seatava aja jooksul, mille pikkus on vähemalt 10 päeva, kusjuures arvesse võetakse küsimuse kiireloomulisust.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

6 Enamiku ühenduse elektroonilistest kaaludest tootva ettevõtja 30. juulil 1999 esitatud kaebuse tulemusel algatas komisjon algmääruse artikli 5 alusel 16. septembril 1999 avaldatud teadaandega (EÜT C 262, lk 8) dumpinguvastase menetluse Hiinast, Lõuna-Koreast ja Taiwanist pärinevate teatavate elektrooniliste kaalude suhtes.

7 Komisjoni uurimises osalesid kaks elektrooniliste kaalude ühenduse tootjat Avery Berkel Ltd ja Bizerba GmbH, kes valmistasid tol hetkel kokku 39% ühenduse vastavast toodangust.

8 Komisjoni saadetud küsimustikele vastasid kaheksa asjaomaste riikide eksportivat tootjat, nende seas hageja, neli importijat, kelle tegevus oli seotud kõnealuse tootmisega, ning võrdlusriigi, st Indoneesia, võrdlustootja.

9 Dumpingu ja sellest põhjustatud kahju uurimine puudutas ajavahemikku 1. septembrist 1998 kuni 31. augustini 1999 (edaspidi „uurimisperiood”). Kahju kindlakstegemise seisukohalt asjakohaste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku 1. jaanuarist 1995 kuni uurimisperioodi lõpuni (edaspidi „analüüsiperiood”).

10 Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (edaspidi „hageja” või „Shanghai Teraoka”) on 1992. aastal Hiinas asutatud ja täies mahus välisinvestorite kapitalil põhinev äriühing, kes toodab ja ekspordib eelkõige ühendusse elektroonilisi kaale.

11 11. oktoobril 1999 palus hageja komisjonil tunnistada teda algmääruse artikli 2 lõike 7 alusel uurimise raames turumajanduse tingimustes tegutsevaks ettevõtjaks. 17. detsembri 1999. aasta faksiga teavitas komisjon hagejat, et viimane ei täida algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c turumajanduse tingimustes tegutsevale ettevõtjale esitatud tingimusi.

12 Taotluse rahuldamata jätmise peale esitas hageja komisjonile 27. detsembri 1999. aasta ja 11. jaanuari 2000. aasta kirjadega oma märkused.

13 4. jaanuaril ja 3. veebruaril 2000 kinnitas komisjon oma otsust, et hagejat ei saa pidada turumajanduse tingimustes tegutsevaks ettevõtjaks.

14 6. aprillil 2000 komisjoni ja kõnealuse ühenduse tootmisharu esindajate vahel peetud koosoleku tulemusena esitasid kaks ühenduse tootjat 10. ja 14. aprillil 2000 komisjonile oma märkused komisjoni esialgsete järelduste kohta ühenduse vastavale tööstusharule tekkinud kahju kohta.

15 1. augustil 2000 esitas hageja komisjonile märkused kahju ja põhjusliku seose kohta.

16 21. septembri 2000. aasta faksiga teavitas komisjon hagejat olulistest faktidest ja kaalutlustest, mille alusel kavatses ta soovitada institutsioonil kohaldada hageja toodetud teatavate elektrooniliste kaalude impordile 13,1%-list lõplikku dumpinguvastast tollimaksu.

17 29. septembri 2000. aasta faksis soovis hageja dumpingu olemasolu ja eeldatavalt sellest põhjustatud kahju tuvastamise kohta täiendavat teavet.

18 Komisjon vastas sellele taotlusele kahe kirjaga 2000. aasta 29. septembril ja 4. oktoobril.

19 4. oktoobri 2000. aasta faksis palus hageja märkuste esitamiseks tähtaja pikendust. 5. oktoobri 2000. aasta faksiga keeldus komisjon asja kiireloomulisuse tõttu tähtaega pikendamast.

20 10. oktoobril 2000 esitas hageja märkused talle saadetud informatsiooni kohta.

21 11. oktoobri 2000. aasta faksiga vastas komisjon hageja märkustele ja kahandas dumpingumarginaali 13,1%-lt 12,8%-le.

22 23. oktoobri 2000. aasta faksiga täiendas komisjon oma vastust hageja märkustele.

23 Nõukogu 27. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2605/2000, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist, Korea Vabariigist ja Taiwanist pärinevate elektrooniliste kaalude impordi suhtes lõplikud dumpinguvastased tollimaksud (EÜT L 301, lk 42; ELT eriväljaanne 11/34, lk 282; edaspidi „vaidlustatud määrus”), kohaldas nõukogu hageja poolt eksporditud ja alljärgnevalt kirjeldatud toodetele 12,8%-list dumpinguvastast tollimaksu. Vastavalt vaidlustatud määruse artiklile 1:

„1. Kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina[st], [Lõuna-] Koreast ja Taiwanist pärinevate ning praegu CN-koodi ex 8423 8150 (TARICi kood 8423 8150 10) alla kuuluvate selliste jaemüügis kasutatavate elektrooniliste kaalude impordi suhtes, mille ülemine mõõtepiir on 30 kg ning millel on kaalu, ühikuhinna ja makstava hinna digitaalne näidik (koos nimetatud andmete trükkimiseks vajaliku vahendiga või ilma selleta).

2. Tollimaks, mis arvutatakse toote ühenduse piiril kehtiva vaba netohinna alusel, millest ei ole tollimaksu maha arvatud, on [hagejale] järgmine: [...] 12,8% [...].”

Menetlus ja poolte nõuded

24 Hageja esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 16. veebruaril 2001 saabunud hagiavaldusega käesoleva hagi.

25 Komisjon esitas 12. juunil 2001 Esimese Astme Kohtu kantseleisse avalduse kõnealusesse menetlusse astumiseks kostja nõuete toetuseks. 11. septembri 2001. aasta määrusega rahuldas Esimese Astme Kohtu neljanda koja laiendatud koosseisus esimees menetlusse astumise taotluse.

26 Kuna komisjon menetlusse astuja seisukohti ei esitanud, lõpetati kirjalik menetlus 28. novembril 2001.

27 Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus avada suulise menetluse.

28 Menetlust korraldavate meetmete kohaldamise raames palus Esimese Astme Kohus pooltel vastata kirjalikele küsimustele ja esitada teatud dokumente. Pooled täitsid need nõuded osaliselt.

29 Põhikohtuasja poolte ja menetlusse astuja kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 6. märtsi 2003. aasta kohtuistungil.

30 Hageja palub Esimese Astme Kohtul:

– tühistada vaidlustatud määruse artikkel 1 osas, milles see kehtestab tema eksporditavatele elektroonilistele kaaludele lõpliku dumpinguvastase tollimaksu.

– mõista kohtukulud välja nõukogult.

31 Nõukogu, keda toetab komisjon, palub Esimese Astme Kohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Põhiküsimus

32 Sisuliselt tugineb hageja oma hagis neljale väitele. Esimene väide tuleneb algmääruse artikli 2 lõike 7 kohaldamisel tehtud ilmsest hindamisveast. Teine väide tuleneb algmääruse artikli 3 lõigete 2, 3, 5 ja 8 rikkumisest ning kahju tuvastamisel tehtud ilmsest hindamisveast. Kolmas väide tuleneb algmääruse artikli 3 lõike 6 rikkumisest. Lõpetuseks, neljas väide tuleneb algmäärusega kehtestatud menetlusreeglite rikkumisest.

A – Esimene väide, mis tuleneb algmääruse artikli 2 lõike 7 kohaldamisel tehtud ilmsest hindamisveast

1. Sissejuhatus

33 Hageja sõnul on ühenduse institutsioonid leidnud ekslikult, et ta ei vasta algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c turumajanduse tingimustes tegutsevale ettevõtjale esitatud tingimustele. Hageja väidab, et ta tõendas piisavalt, et teda pidanuks selliseks ettevõtjaks pidama.

34 Nõukogu seletas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamisest keeldumist vaidlustatud määruse 46. põhjenduses järgmiselt:

„Komisjon leidis, et mitme aasta jooksul püsisid mõlema äriühingu [sh hageja] müügihinnad Hiina[s] ühtlasel, kahjumit tekitaval tasemel. Peale selle ei saanud äriühingud päris vabalt otsustada, kas ja mil määral müüa oma toodangut siseturul. Tavaliselt on komisjon turumajandus[e] [tingimustes tegutseva ettevõtja] seisundi tunnustamise taotlused tagasi lükanud juhul, kui omamaine müük on piiratud ja klientide vahel puuduvad hinnaerinevused, sest selline hinnakujundus võib olla tsentraliseeritud hinnakontrolli tagajärg. Peale selle kinnitasid tõendid, et hinnad püsisid mitu aastat kahjumit tekitaval tasemel, mis näitab, et tootjad ei tegutsenud turumajanduse tingimustes.”

35 Sellest tulenevalt leidis nõukogu vaidlustatud määruse 47. põhjenduses, et hageja „ei täitnud […] algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud tingimusi”.

36 Komisjon aga, nagu märkis Esimese Astme Kohus eespool punktides 11 ja 13, jättis 17. detsembri 1999. aasta faksiga hageja taotluse tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamiseks rahuldamata ning kinnitas oma otsust 2000. aasta 4. jaanuari ja 3. veebruari faksiga. Olles uurimise tulemused avalikustanud, toetus komisjon oma analüüsis kolmele järgmisele kaalutlusele. Esiteks järgis hageja Hiina 29. detsembri 1997. aasta seadust hinna määramise kohta (edaspidi „hinnaseadus”), mille alusel tuli tal Hiina siseturul tooteid enam-vähem samasuguse hinna eest kahjumiga müüa. Teiseks ei saanud hageja päris vabalt otsustada, kas ja mil määral müüa oma tooteid Hiina sise- või välisturgudel. Lõpetuseks oli hageja esitanud komisjonile valeandmeid või jätnud saatmata asjakohaseid dokumente, takistades seeläbi uurimist.

37 Käesoleva väite raames vaidlustab hageja esiteks komisjoni ja seejärel nõukogu poolt algmääruse artikli 2 lõikele 7 antud tõlgenduse.

38 Teiseks vaidlustab ta komisjoni ja nõukogu järeldused, mille alusel need institutsioonid leidsid, et algmääruse artikli 2 lõikega 7 kehtestatud tingimused ei olnud täidetud. Eelkõige vaidlustab hageja komisjoni 17. detsembri 1999. aasta faksi punktis „Uurimise tulemused” leiduvad järeldused, et hagejal puudub kohustus märkida bilansi passivasse kahtlased laenud, tema välisvaluutaarvetele seatud piirid võrduvad ettevõtja kapitali kogumahuga, Hiina siseturul müüakse järjepidevalt kahjumiga, hagejale on hinnaseadusega keelatud määrata sarnastele klientidele Hiinas erinevaid hindu, Hiina siseturul müümise vabadusele on kehtestatud piirangud ning et uurimise käigus esitas hageja komisjonile valeandmeid.

39 Hageja esitatud argumendid, mis puudutavad eelmises punktis viidatud kahte esimest asjaolu, tuleb jätta kohe tähelepanuta. Kuivõrd ei nõukogu ega komisjon ei rajanud oma seisukohti nimetatud asjaoludele, on neisse puutuvad argumendid asjakohatud.

40 Kolmandaks väidab hageja, et ühenduse institutsioonid ei andnud talle dokumente, mille alusel keelduti tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit tunnustamast. Ka see etteheide tuleb tagasi lükata, kuna ühenduse institutsioonid viisid sellekohase hindamise läbi dokumentide põhjal, mille hageja ise oli komisjonile esitanud oma vastuses uurimise küsimustiku D-osale, ja millega komisjon oli tutvunud kontrollkäigu ajal.

41 Lisaks tuleb märkida, et hageja ei ole täpsustanud, millistest „uutest andmetest” käib jutt ning on piirdunud oma dokumentides sisalduvale informatsioonile viitamisega. Samuti tunnistas ta oma repliigis, et „kõik Hiina siseturu üksiktehingute arved, nagu ka kõik teised raamatupidamist ja tootmiskulusid kajastavad dokumendid tehti uurijatele kättesaadavaks kontrollkäigu ajal.” Seetõttu ei olnud ühenduse institutsioonid Shanghai Teraoka’le kohustatud saatma kõnealuseid dokumente pärast nende põhjal teatud järelduste tegemist, kuivõrd need pärinesid hageja käest ja olid talle teada.

42 Selle taustal tuleb lisada, et täiesti asjakohatu on hageja repliigiga esitatud uus argument, mis tuleneb algmääruse artikli 20 lõike 4 rikkumisest, ning mille kohaselt esitas nõukogu Esimese Astme Kohtu menetluses andmeid, millest teda ei oldud haldusmenetluses teavitatud. Tegelikkuses annab see argument tunnistust turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamise ja lõplike dumpinguvastaste meetmete menetluse segiajamisest. Niivõrd kuivõrd algmääruse artikli 20 lõige 4 viimati nimetatud menetluse kohta ei puuduta turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist, ei saa hageja tugineda tulemuslikult ülalnimetatud sätte rikkumisele dokumentide osas, mille sisuks oli just nimetatud seisundi tunnustamise võimaldamine.

2. Algmääruse artikli 2 lõike 7 ülesehitus

a) Poolte argumendid

43 Hageja vaidlustab ühenduse institutsioonide poolt algmääruse artikli 2 lõikele 7 antud tõlgenduse, eriti mis puudutab tõendamiskohustust. Ta väidab, et nõukogu ei võtnud arvesse algmääruse artikli 2 lõike 7 muutmise põhjust, st soovi arvestada Hiina majandussüsteemi põhjaliku muutusega.

44 Lisaks toetub hageja Esimese Astme Kohtu 26. septembri 2000. aasta otsusele kohtuasjas T-80/97: Starway v. nõukogu (EKL 2000, lk II-3099, punkt 112), millest ilmneb, et eksportijalt tõendite nõudmine, mis on talle kättesaamatud, on õiguskindluse põhimõtte ja kaitseõiguste rikkumine.

45 Lõpuks leiab hageja, et kuna ühenduse institutsioonid viitavad teatud asjaolude esinemisele, tuleb neil ka tõendada, et need tõesti aset leidsid ja et nende tuvastamine toimus õiguspäraselt. Selles osas tugineb hageja Euroopa Kohtu 26. juuni 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-381/99: Brunnhofer (EKL 2001, lk I-4961, punkt 52).

46 Nõukogu väidab, et hageja mõttekäik toetub algmääruse artikli 2 lõike 7 ekslikule tõlgendusele. Määruse nr 905/98 preambuli kohaselt eeldab eelnimetatud säte Hiina ja Venemaa puhul, et puuduvad turumajandust iseloomustavad tingimused ning seetõttu peab asjaomane eksportiv tootja, antud juhul hageja, tõendama vastupidist. Nõukogu arvamuse kohaselt tugineb hageja mõttekäik ümberpööratud tõendamiskohustusel. Lisaks on ühenduse institutsioonidel antud küsimuses lai kaalutlusõigus, nagu selgub ka kohtupraktikast (Esimese Astme Kohtu 17. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas T-118/96: Thai Bicycle v. nõukogu, EKL 1998, lk II-2991, punkt 32) ja algmääruse artikli 2 lõike 7 punktides b ja c sisalduvatest „põhjendatud nõuete” ja „piisavat tõendusmaterjali” mõistetest.

47 Nõukogu märgib, et teoorias on viis eespool viidatud sättes sisalduvat tingimust kumuleeruvad. Samas rõhutab ta, et mitte kõik need tingimused ei ole sama olulised. Selles osas on väga oluline esimene tingimus, mille kohaselt peavad äriühingud tegema otsused hindade ja sisendite kulude kohta vastavalt turu pakkumisele ja nõudmisele ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta. Seega piisab turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamisest keeldumiseks sellest, kui tuvastada hageja võimetus täita nimetatud tingimust.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

48 Kõigepealt tasub meenutada, et kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas on ühenduse institutsioonidel majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad uurima peavad, lai kaalutlusõigus (Esimese Astme Kohtu 5. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑162/94: NMB France jt v. komisjon, EKL 1996, lk II‑427, punkt 72; 29. jaanuari 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑97/95: Sinochem v. nõukogu, EKL 1998, lk II‑85, punkt 51; eespool punktis 46 viidatud kohtuotsus Thai Bicycle v. nõukogu, punkt 32, ja 4. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑340/99: Arne Mathisen v. nõukogu, EKL 2002, lk II‑2905, punkt 53).

49 Sellest tuleneb, et ühenduse kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle peab olema piiratud menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud otsuse tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega (Euroopa Kohtu 7. mai 1987. aasta otsus kohtuasjas C-240/84 : Toyo v. nõukogu, EKL 1987, lk 1809, punkt 19; eespool punktis 46 viidatud kohtuotsus Thai Bicycle v. nõukogu, punkt 33, ja eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus Arne Mathisen v. nõukogu, punkt 54). Sama kehtib asjaomase riigi õigusliku ja poliitilise olukorra osas, mida ühenduse institutsioonid peavad hindama otsustamaks, kas eksportija tegutseb turumajanduse tingimustes ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta ning kas selle tulemusena võib tunnustada tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 18. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T-155/94: Climax Paper v. nõukogu, EKL 1996, lk II-873, punkt 98).

50 Järgnevalt tuleks märkida, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis b sätestatud toote normaalväärtuse määramise viis on erand artikli 2 lõike 7 punktis c samal eesmärgil kehtestatud erimeetodist, mida põhimõtteliselt kohaldatakse mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi korral. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb aga igat kõrvalekallet või erandit üldreeglist tõlgendada kitsalt (Euroopa Kohtu 12. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-399/93: Oude Luttikhuis jt, EKL 1995, lk I-4515, punkt 23; 18. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-83/99: komisjon v. Hispaania, EKL 2001, lk I-445, punkt 19, ja 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-5/01: Belgia v. komisjon, EKL 2002, lk I-11991, punkt 56).

51 Algmääruse artikli 2 lõike 7 algset redaktsiooni muudeti määrusega nr 905/98, kuna nõukogu leidis, et Venemaal ja Hiinas asetleidnud reformid on nende riikide majandust põhjalikult muutnud ja viinud turumajanduse tingimustes tegutsevate äriühingute tekkimiseni. Määruse nr 905/98 preambuli viies põhjendus rõhutab vajadust vaadata läbi nende riikide suhtes kohaldatud dumpinguvastane tegevus, täpsustades, et toote normaalväärtuse võib määrata kooskõlas turumajanduslikes riikides kohaldatavate eeskirjadega juhul, kui on võimalik näidata, et ühe või mitme uuritava tootja osas toimub vaatlusaluse toote valmistamine ja müük turumajanduse tingimustes. Sama määruse kuuenda põhjenduse kohaselt „[viiakse] turumajanduse tingimuste valitsemist käsitlev kontroll [...] läbi ühe või mitme uuritava tootja põhjendatud nõuete alusel, kes soovivad kasutada võimalust määrata [vaatlusaluse toote] normaalväärtus kindlaks turumajanduslike riikide suhtes kohaldatavate eeskirjade põhjal.”

52 Seega tuleneb algmääruse artikli 2 lõikest 7 ja määruses nr 905/98 viidatud põhjendustest, et esiteks on ühenduse institutsioonid kohustatud sellisel juhul nagu käesolevas asjas analüüsima üksikjuhtumeid, kuna Hiinat ei või veel pidada turumajanduslikuks riigiks. Hiinast pärineva toote normaalväärtust saab turumajanduslike riikide suhtes kehtivate eeskirjade kohaselt kindlaks määrata vaid juhul, „kui on näidatud, et nimetatud tootja või tootja[d] [tegutsevad] turumajanduse tingimustes.”

53 Teiseks tuleneb ülalnimetatud sätetest, et tõendamiskohustus lasub eksportival tootjal, kes taotleb oma turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist. Algmääruse artikli 2 lõike 7 punkt c näeb tegelikult ette, et nõue „peab [...] sisaldama piisavat tõendusmaterjali”. Järelikult ei pea ühenduse institutsioonid tõendama, et eksportiv tootja ei vasta kõnealuse seisundi tunnustamisele seatud tingimustele. Küll aga peavad ühenduse institutsioonid hindama, kas eksportiva tootja esitatud asjaolud on piisavad tõendamaks, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c seatud tingimused on täidetud, ja ühenduse kohus kontrollima, kas sellisel hindamisel on tehtud ilmne hindamisviga.

54 Hindamaks asjaomase tootja esitatud tõendite piisavust, tuleb kohaldada algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes kehtestatud tingimusi. Selles osas tuleneb nii selle sätte neljanda ja viienda taande vahel kasutatud sõnast „ja” kui ka tingimuste enda olemusest, et need on kumuleeruvad. Järelikult peab asjaomane tootja täitma kõik algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud tingimused, et tunnustataks tema turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit, ning kui üks nendest tingimustest on täitmata, tuleb vastav taotlus jätta rahuldamata.

55 Seetõttu tuleb analüüsida, kas hageja on tõendanud, et ta täidab algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga c seatud tingimuse, mille kohaselt peavad äriühingud tegema otsused hindade ja sisendite kulude kohta vastusena turul pakkumise ja nõudmise osas toimuvale ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta.

3. Algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga c seatud esimene tingimus

a) Ühetaoliste hindade kohaldamine

Poolte argumendid

56 Hageja märgib, et väide, mille kohaselt müüs ta oma tooteid Hiinas ühtsete hindadega, on täiesti vale. Ta väidab, et hinnaseadust ei kohaldata elektrooniliste kaalude turule. Igal juhul ei ole hinnaseaduse sisu selline, nagu komisjon on kirjeldanud. Hageja rõhutab ka, et hinnakiri, millele tugines nõukogu, ei peegelda lõplikke, arvetel märgitud hindu, mis kujunevad edasimüüjatega peetud läbirääkimiste käigus. Hageja lisab, et võrdsetele äripartneritele kohaldatavad samasugused hinnad annavad tunnistust sellest, et järgitakse ausa konkurentsi põhimõtet, mida kohaldatakse Euroopa Ühenduses turgu valitseva positsiooni kuritarvitamise eest karistamisega.

57 Hageja tuletab meelde oma seletust selle kohta, et need hinnad määrati kindlaks pakkumise ja nõudluse alusel ning et konkurents Hiina turul on väga tugev. Pealegi oli ühenduse institutsioonide lähenemisviis puudulik ja ebatäpne, kuivõrd arvesse võeti vaid 13 Hiina siseturul asetleidnud müügitehingu arvet, ehkki uurimisperioodi vältel ulatus tehingute arv 25 701-ni. Samas anti kontrollkäigu ajal komisjoni käsutusse kõik Hiina siseturu üksiktehingute arved, mis tõendavad hageja ja tema klientide vahel peetud hinnaläbirääkimisi. Selles osas ei ole ühenduse institutsioonid võtnud arvesse asjaolu, et nende läbirääkimiste käigus ei viidatud kordagi valitsuse kontrollile hinna üle. Lisaks leiab hageja, et ta on näidanud oma vastuses turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamist puudutavale küsimustikule, et Hiina siseturu kuu keskmine müügihind kõigub tunduvalt, mis toetab tema väidet, et tema tehtud üksiktehingute hinnad erinesid samuti märkimisväärselt.

58 Nõukogu leiab, et hageja ei ole tõendanud, et hinnaläbirääkimised tegelikult aset leidsid.

Esimese Astme Kohtu hinnang

59 Tuleb analüüsida, kas hageja on uurimise käigus esitanud piisavalt materjale tõendamaks, et ta oli Hiina siseturul hindade määramisel sõltumatu „vastusena turul pakkumise ja nõudmise osas toimuvale ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta”, nagu nõuab algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimene taane.

60 Seega kohustus hageja uurimise käigus komisjonile esitama tõendeid, näiteks arvete näol, tema poolt tehtud üksiktehingute hinna erinevuse kohta. Seetõttu ei saa hageja heita ühenduse institutsioonidele ette kõigi uurimisperioodi käigus aset leidnud üksikute müügitehingute arvete (enam kui 25 000) arvesse võtmata jätmist. Hoopis hageja ülesanne oli valida nende arvete hulgast välja need, millest nähtunuks sama mudeli eest erineva hinna küsimine erinevatelt klientidelt. Tuleb lisada, et kui hageja sai teada komisjoni järeldustest, mille kohaselt müüs hageja ühetaolise hinnaga, oleks ta võinud ka veel haldusmenetluse käigus esitada komisjonile arveid, mida pidas asjasse puutuvaks.

61 Järgnevalt tuleb analüüsida, kas hageja täitis tõendamiskohustuse, andes kontrollkäigu ajal komisjoni uurijate käsutusse läbirääkimisdokumendid (negotiation sheets) ja lepingud (national contracts) näitamaks, et SA Carrefour’i (edaspidi „Carrefour”) kohalike Hiina filiaalidega olid toimunud hinnaläbirääkimised. Samas peab märkima, et need hageja Esimese Astme Kohtule esitatud dokumendid, mis kaugeltki ei tõenda sellele kliendile tehtud allahindlust, näitavad arvetel ja Hiina siseturu jaoks kehtestatud hinnakirja hindade täpset vastavust. Seega olid Carrefour’ile enim müüdud baasmudeli ja hageja kehtestatud Hiina siseturu hinnakirja hinnad identsed. Esitatud dokumentide ja asjaomase toote Hiina siseturu hinnakirja võrdlus lubab järeldada, et kõnesoleva mudeli (kõrgetasemelisse tootesegmenti kuuluv elektrooniline kaal SM‑80SXB) hind ei erine milleski nimetatud hinnakirja hinnast – 6 837,61 Hiina jüaani renminbi, eeldades, et Carrefour’i koostatud ja hageja poolt uurimise ajal esitatud arved sisaldavad hinda summas 8000 jüaani, milles sisaldub käibemaks 17%, mida kohaldati hinnakirja hinnale. Carrefour’i läbirääkimisdokumendid sisaldavad aga hinda summas 12 000 jüaani, st hinnakirja hind pluss käibemaks 17%, millele on lisatud teenustasu summas 4000 jüaani. Samasugune hindade ühetaolisus ilmneb mudeli SM‑80SXP puhul. Lõpuks esitas nõukogu Esimese Astme Kohtule kirjaliku küsimuse vastusena Carrefour’i väljastatud arve, millelt nähtub, et lõplik hind võrdub hinnakirja hinnaga, millele on lisatud käibemaks 17% ja teenustasu summas 4000 jüaani, mis vastab läbirääkimisdokumentide analüüsi tulemusel ilmnevale skeemile. Lisaks kinnitas hageja kohtuistungil, et eksisteeris tava maksta kindlasummaline teenustasu summas 4000 jüaani.

62 Seetõttu tuleb märkida, et arvetes, lepingutes ja Carrefour’i läbirääkimisdokumentides sisalduvad hinnad ei erine hinnakirja hindadest. Läbirääkimisdokumentide analüüsimisel ilmnes, et sama põhimõte kehtis hageja poolt ühele tema teisele kliendile, äriühingule Nanjing Supermarket Ltd kohaldatavate tariifide osas.

63 Järelikult ei näita läbirääkimisdokumendid, lepingud ega esitatud arved, et hageja oleks sama toote eest erinevatelt klientidelt erinevat hinda küsinud.

64 Seda sedastust ei mõjuta hageja viidatud asjaolu, et tema olulisim klient Hiina siseturul – äriühing Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd – sai läbirääkimistel leppida kokku soodsamas hinnas kui tema teiste klientide poolt läbirääkimistel saavutatud hind. Nagu komisjon õigustatult oma 17. detsembri 1999. aasta faksis märkis, on põhjust kahelda selle ettevõtja sõltumatuses hagejast. Pealegi hageja isegi ei proovinud vaidlustada kõnealuseid sidemeid oma kirjavahetuses komisjoniga, hagis või repliigis. Oma 27. detsembri 1999. aasta kirjas, milles ta vaidlustas komisjoni 17. detsembri 1999. aasta faksiga saadetud tulemused ja järeldused, ei kommenteerinud ta üldse väidet, mille kohaselt oli äriühing Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd temaga seotud. Sama kehtib 11. jaanuari 2000. aasta kirja puhul, milles hageja vaidlustas komisjoni 4. jaanuari 2000. aasta kirjas hageja märkustele antud vastused, mis kinnitasid veel kord ühenduse institutsiooni kahtlust hageja seotuse kohta nimetatud äriühinguga. Kuna hageja ei eitanud oma sidemeid äriühinguga Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, oli komisjonil õigus jätta analüüsist välja hageja poolt sellele ettevõtjale esitatud arved.

65 Tuleb aga veel kord uurida, kas hoolimata asjaolust, et hageja asjaomaseid arveid ei esitanud, esitas ta oma vastuses komisjoni uurimise küsimustiku D-osas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamise kohta olulisi tõendeid. Oma vastuses esitas hageja komisjonile müügitegevuse kohta järgmised andmed: vaatlusaluse toote igakuised müügimahud Hiina siseturul ja vaatlusaluse toote Hiina siseturu müügihindade kuu keskmine uurimisperioodil, hageja põhitoodete müügi koguarv mahus ja toote kaupa Hiina siseturul uurimisperioodil, vaatlusaluse toote müügi hinnakiri Hiina siseturul, vaatlusaluse toote ekspordiks müügi kuumahud ja eksportmüügi hindade kuu keskmine uurimisperioodil, vaatlusaluse toote ekspordi hinnakiri ja ühendusse eksportmüügi nimekiri uurimisperioodi kolme põhikuu kaupa, st september 1998, jaanuar 1999 ja märts 1999.

66 Hagiavaldusele lisatud tabeli andmete põhjal, milles on näidatud vaatlusaluse toote Hiina siseturu müügihindade kuu keskmine uurimisperioodil, koostas hageja uue tabeli, mille ta esitas repliigiga, näidates protsentuaalset erinevust kõige kõrgema ja madalama keskmise hinna vahel elektroonilise kaalu mudeli kaupa tõendamaks, et hind ei olnud kogu aeg identne. Siinkohal sobib ära tuua hageja vastuses komisjoni uurimise küsimustiku D-osale sisalduvate andmete põhjal koostatud tabel, mida ühenduse institutsioonid ei ole vaidlustanud, ja millest nähtub iga mudeli müügi arv ja protsent Hiina siseturul ja müügihinna protsentuaalne kõikumine uurimisperioodil. Tuleb rõhutada, et vaidlustatud määruse kohaselt eristab elektrooniliste kaalude turg kolme eraldi tootesegmenti: madalatasemeline, keskmise tasemega ja kõrgetasemeline tootesegment.

Mudel Hiina siseturu müügimaht Hiina siseturu müügimaht protsentides Müügihinna kõikumised Hiina siseturul protsentides DS-685B 13 693 53,28 2,21 DS-685FB 2127 8,27 9,72 DS-685FP 26 0,10 15,86 DS-688B 3455 13,44 11,88 DS-688P 6 0,02 ei ole teada DS-688FB 3471 13,50 9,54 DS-688FP 88 0,34 13,47 DS-650 361 1,40 8,70 DS-681 189 0,74 68,75 SM-80/81B 151 0,59 71,89 SM-80/81P 1982 7,71 34,55 SM-90H 18 0,07 21,87 RM-30 134 0,52 47,64

67 Tabelis on kaheksa mudelit (DS-685FP, DS-688P, DS-688FP, DS-650, DS-681, SM-80/81B, SM-90H ja RM-30), mis kokku moodustavad 3,78% hageja müügist Hiina turul. Just nende mudelite osas kõigub hind kõige enam. Kuivõrd nende mudelite müügimaht on väike, ei saa nende hinna kõikumisi pidada piisavaks, et iseloomustada hageja käitumist tervikuna, mis puudutab hinna määramist suhetes erinevate klientidega.

68 Mis puudutab kõrgetasemelisse tootesegmenti kuuluvate elektrooniliste kaalude SM-80/81B ja SM-80/81P müügi puhul sedastatud 71,89%-list ja 34,55%-list hinnakõikumist, siis see tuleneb peamiselt asjaolust, mida ka nõukogu on hageja vastuvaidlemiseta välja toonud, et kõnealustel mudelitel on teatud hulk allmudeleid. Kuna igal allmudelil on erinev hind, tuleneb sellest, et ehkki ühte ja sama allmudelit müüakse ühetaolise hinnaga, erineb keskmine müügihind vastavalt iga allmudeli müügimahule teatud ajavahemikul.

69 Sellest tabelist ilmneb ka, et enimmüüdud mudeli puhul (mudel DS-685B, mis moodustab 53,28% Hiina siseturu müügist) kõiguvad kuu keskmised hinnad 2,21%. Igal juhul tuleb aga märkida, et see kõikumine, mis on kõigest hoolimata väga väike, ei kinnita iseenesest, et erinevatelt klientidelt küsiti erinevat hinda. Lõpetuks ei saa ülejäänud kolme mudeli (st mudelid DS-685FB, DS-688B ja DS-688FB) hinna umbes 10%-list kõikumist eraldivõetuna märkimisväärseks pidada.

70 Hageja esitatud andmed puudutavad tegelikult vaid müügihindade kuu keskmist, mis võib olla tingitud ka hinna kõikumistest erinevatel ajamomentidel, ning ei välista seega, et ühetaolist hinda võidi erinevatele klientidele kohaldada ühel ja samal ajavahemikul. Järgmiseks tuleb märkida, et toimikus ning eelkõige eespool punktis 66 esitatud tabelis sisalduvad andmed ei luba järeldada, et uurimisperioodil esitati ka tegelikult erinevatele klientidele arved erinevate hindadega.

71 Muu hulgas ei ole hageja viidanud ühelegi asjassepuutuvale asjaolule toetamaks oma väidet, mille kohaselt tegutses ta üldkehtivates konkurentsitingimustes ja määras ning muutis oma hindu vastavalt konkurentidele. Lisaks ei ole ta tõendanud, et käesolevas asjas esineksid tingimused, mille puhul võiks erinevate hindade määramise praktikat pidada konkurentsireeglite vastaseks.

72 Lõpetuseks, mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt ei mõjutanud hinnaseadus tema hinnapoliitikat, siis piisab, kui meenutada, et nõukogu ei tuginenudki selle seaduse võimalikule kohaldamisele, vaid asjaolule, et hageja ei esitanud piisavalt tõendusmaterjali selle kohta, et ta määras hinnad vastavalt turutingimustele.

73 Seetõttu võis komisjon ja seejärel nõukogu ilma ilmselget hindamisviga tegemata järeldada, et hageja ei ole uurimise käigus esitanud piisavalt tõendeid näitamaks, et sama toote eest küsis ta erinevatelt klientidelt erinevat hinda.

b) Kahjumiga müük

Poolte argumendid

74 Hageja leiab, et komisjoni järeldus, mille kohaselt müüs ta Hiina turul pidevalt kahjumiga, on ennatlik ja asjakohatu. Ühelt poolt ei oodanud komisjon ära kõigi selles küsimuses seisukoha võtmiseks vajalike andmete saabumist. Teisalt ilmneb nõukogu järeldustest, et sellist praktikat esineb mõne turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja puhul sagedasti. Hageja tugineb selles osas vaidlustatud määruse 30. ja 38. põhjendusele.

75 Mis puudutab kahjumi ja kasumi kogubilanssi, siis hageja vaidleb vastu ühenduse institutsioonide arvamusele, et ta kandis Hiina siseturul pidevalt suurt kahjumit ning sai eksporditurgudelt suurt kasumit. Hageja märgib, et peale elektrooniliste kaalude müüb ta Hiina siseturul ka paljusid teisi tooteid. Hageja arvates ei või seetõttu pidada kõigi toodete kohta koostatud kahjumi- ja kasumiaruandes sisalduvaid andmeid Hiina siseturu müügi kohta usaldusväärseks näitajaks elektrooniliste kaalude müügi tasuvuse kohta Hiina siseturul. Pealegi ei kajasta bilanss kahjumit ja kasumit eraldi eksportmüügi ja Hiina siseturul asetleidnud müügi kohta. Nendes tingimustes on hageja arvates ebatäpne järeldada kasumiaruandest, et suurt kasumit teeniti ekspordilt ja ulatuslikku kahjumit kanti müügilt Hiina siseturul.

76 Hageja sõnul ei avaldanud ühenduse institutsioonid arvutusi, millele see väide tugineb. Hageja oletuste põhjal selle kohta, kuidas ühenduse institutsioonid arvutuse tegid, näitavad sellise arvutuse tulemused Hiina siseturul 1997. aastal toimunud müügi kohta 1,96%-list kasumit ning 1998. aasta eest hageja arvates tähtsusetut 0,73%-list kahjumit. Sama arvestuse järgi ulatus ekspordi kasum 1997. aastal 8,68 ja 1998. aastal 10,50%-ni. Hageja arvamuse kohaselt on nõukogu teinud ilmse hindamisvea, leides, et need andmed näitavad selgelt mitme aasta vältel ulatuslikku kahjumit müügilt Hiina siseturul.

77 Lisaks eitab hageja vastupidiselt nõukogu väitele „hiigelkahjumi” kandmist seoses uurimisperioodil mudeli DS-685B müügiga Hiina siseturul ning väidab, et nõukogu ei ole avalikustanud neid asjaolusid, mis viisid ta sellele järeldusele. Hageja märgib, et tema kirjavahetus komisjoniga näitab vastupidi, et enamik tema kasumist pärines müügist Hiina siseturul, eelkõige aga mudelite SM‑80 ja SM‑90 müügist.

78 Lisaks kutsub hageja nõukogu üles esitama andmeid, mida viimane kasutas jõudmaks järeldusele, mille kohaselt müüs hageja Hiina siseturul peaaegu kõiki oma mudeleid kahjumi ja ühetaolise hinnaga. Juhul, kui nõukogu sellised uued andmed esitaks, soovib hageja esitada uue õigusväite, mille kohaselt ei avalikustatud neid andmeid algmääruse tähenduses, mis kujutab endast nimetatud määruse artikli 20 lõike 4 rikkumist.

79 Nõukogu sõnul tuleneb hageja vastusest komisjoni uurimise küsimustikule ja kontrollkäigul saadud dokumentidest, et hageja sai ekspordilt suuri kasumeid, ent kandis Hiina siseturul märkimisväärset kahjumit.

80 Lisaks on nõukogu arvamusel, et hageja tehtud arvestused ei ole õiged, sest arvesse ei ole võetud saadud toetusi ning 1998. aasta osas tulu teistelt tehingutelt. Nõukogu arvestuse järgi sai hageja 1997. aastal müügilt Hiina siseturul 0,24% kasumit, mida nõukogu peab tähtsusetuks, ning 1998. aastal 2,59% kahjumit, mida ta peab oluliseks, samas kui kasum ekspordilt ulatus 1997. aastal 6,96%-ni ja 1998. aastal 8,67%-ni. Nõukogu koostas seetõttu järgneva tabeli, milles tuuakse uuesti ära hageja esitatud kasum ja kahjum ning millesse on hallis kirjas lisatud hageja saadud toetused (Esimese Astme Kohus on täpsuse huvides tabelit parandanud).

1998 1997

Äriühingu kohta kokku

Eksport

Siseturg

Äriühingu kohta kokku

Eksport

Siseturg Müük 123 463 310,37 76 972 132,82 46 491 177,55 106 828 244,78 64 065 349,63 42 762 895,15 Müügikulud 97 605 947,54 57 656 631,16 39 949 316,38 84 044 953,44 48 673 547,18 35 371 406,26 Teised kulutused ja sissetulekud 18 113 541,34

+ 2 273 246,55

+ 150 000,00

20 536 787,89 11 230 395,63

+ 1 409 412,86



12 639 808,49 6 883 145,71

+ 863 833,68



7 746 979,39 16 381 137,64

+ 1 844 989,62



18 226 127,26 9 828 682,58

+ 1 106 993,77



10 935 676,35 6 552 455,06

+ 737 995,84



7 290 450,90 Kasum/kahjum 7 743 821,49

5 320 574,94 8 085 106,03

6 675 693,17 - 341 284,54

1 205 118,22 6 402 153,70

4 557 164,08 5 563 119,87

4 456 126,10 839 033,83

101 037,99 Kasumi/kahjumi % käibest (müük) 6,27

4,31 10,50

8,67 - 0,73

- 2,59 5,99

4,27 8,68

6,96 1,96

0,24





Esimese Astme Kohtu hinnang

81 Esiteks tuleb kontrollida, kas hageja menetlusõigusi rikuti faktiliste asjaolude osas, millele ühenduse institutsioonid tuginesid kahjumiga müügi kohta järelduste tegemisel; teiseks, kas ühenduse institutsioonid tegid ilmse hindamisvea, leides, et kahjumiga müügi tõttu ei saa hagejat pidada turumajanduse tingimustes tegutsevaks ettevõtjaks, ja kolmandaks, kas ühenduse institutsioonid on teinud ilmse hindamisvea, leides nendel asjaoludel, et müük on toimunud kahjumiga.

82 Hageja menetlusõiguste rikkumist puudutava etteheite osas piisab viitamisest punktile 40 eespool.

83 Teiseks tuleb märkida, et hageja argument, mille kohaselt müüvad ka turumajanduse tingimustes tegutsevad ettevõtjad vahel kahjumiga, ei mõjuta iseenesest asjaolu, et sellist praktikat võib pidada üheks näitajaks, mille alusel ja teiste näitajate olemasolul, nagu ühetaolised hinnad ja müügipiirangud, võib järeldada, et ettevõtja ei täida algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud esimest tingimust.

84 Kolmandaks on oluline meenutada, et nõukogu põhjendas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundi tunnustamata jätmist sellega, et „olemasolevad tõendid kinnitasid, et mitme aasta jooksul püsisid mõlema äriühingu müügihinnad Hiinas kahjumit tekitaval tasemel”. Samuti peab rõhutama, et hageja tõendada on see, et ta tegutses turumajanduse tingimustes. Pärast komisjonipoolset teavitamist 17. detsembri 1999. aasta kirjaga, et komisjoni arvates on hageja saanud Hiina siseturul pidevalt kahju, piirdus hageja, kes oli kaugel sellest, et viidata vastupidist tõendavatele asjaoludele, oma 27. detsembri 1999. aasta ja 11. jaanuari 2000. aasta kirjades sedastusega, et komisjon ei võinud sellisele järeldusele jõuda ilma andmeteta, mille esitamist nõuti üksnes vastamisel uurimise küsimustiku C-osale äriühingu tasuvusest. Kui hageja leidis, et komisjoni järeldused olid ebatäpsed, ei takistanud miski teda esitamast asjassepuutuvaid dokumente et tõendada vajadusel kasumi saamist Hiina siseturul asjaomastel aastatel. Sellest hoolimata hageja selliseid tõendeid ei esitanud.

85 Järgmiseks, mis puudutab tõendeid, millele tuginesid ühenduse institutsioonid oma hinnangut andes, siis kõigepealt tuleb märkida, et asjaolu, et hageja müüs peale elektrooniliste kaalude ka teisi tooteid, ei tähenda käesolevas asjas seda, et komisjon on hageja ühe konkreetse tootega seotud kasumi ja kahjumi väljaarvestamise eesmärgil hageja kasumiaruandes sisalduvatele andmetele toetudes teinud ilmse hindamisvea. Tegelikult oli võimalik teha hageja uurimise käigus esitatud dokumentide põhjal kindlaks elektrooniliste kaalude müügi tegelik rahaline väärtus. Selles osas tuleb täheldada, et kui müüki mõõta tegelikus rahalises väärtuses, mitte ühikutes, siis vastab elektrooniliste kaalude müük ligikaudu kolmele neljandikule hageja kogumüügist Hiina siseturul. 1998. aasta kasumiaruande kohaselt ulatus hageja käive Hiina siseturul peaaegu 46,5 miljoni jüaanini (st kogukäive, millest on maha arvestatud ekspordikäive), samas kui müügihinna kuu keskmist ja uurimisperioodil Hiina siseturul müüdud elektrooniliste kaalude igakuiseid koguseid peegeldava tabeli järgi, mille on esitanud hageja ja mida nõukogu ei ole vaidlustanud, ulatub elektrooniliste kaalude müügist saadud summa 34,1 miljoni jüaanini.

86 Järgmisena tuleb analüüsida, kas on õige hageja arvestus, mille kohaselt müük Hiina siseturul tõi talle 1997. aastal 1,96%-lise kasumi ja 1998. aastal 0,73%-lise kahjumi. Selles osas on põhjendatud nõukogu märkus, et hageja lisas ajavahemiku 1997–1998 müügituludele toetused summas rohkem kui 4 miljonit jüaani.

87 See asjaolu annab põhjust kahelda hageja arvestuse õigsuses. Ehkki ka turumajanduses antakse toetusi, on ikkagi tegu turuvälise elemendiga, mis näitab avaliku võimu sekkumist ja võib mõjutada ettevõtjaid käituma vastupidiselt turujõudude poolt antud suunale. Isegi kui toetuste summa on tähtsusetu võrreldes hageja kogukäibega neil kahel aastal, saab see kaalu juurde, kui võrrelda seda Hiina turul saadavate tagasihoidlike ja juhuslike kasumitega.

88 Samas, kui lahutada hageja kasumist toetused, nagu tegi seda nõukogu (vt eespool punkt 80), võib tõepoolest täheldada, et hageja kahjum Hiina siseturul 1997. aastal ulatus 2,59%-ni, samas kui 1997. aastal oli olukord 0,24%-lise kasumiga peaaegu tasakaalus, mis on ühtlasi usutavam tulemus. Selline arvestus näitab ka, et hageja kahjum neil kõnealusel kahel aastal ületas Hiina siseturul 1,1 miljonit jüaani, samas kui tema kasum ekspordilt ulatus 11,1 miljoni jüaanini.

89 Sellistes tingimustes tuleb tõepoolest tõdeda, et vaidlustatud määruse põhjenduste sõnastus on kaugemale ulatuv, kui see, mis tuleneb asjaoludest, millele tuginesid ühenduse institutsioonid. Sellegipoolest võisid ühenduse institutsioonid järeldada nende asjaolude põhjal, et hageja müük Hiinas ei olnud ajavahemikul, mille kohta olid andmed teada, üldjoontes kasumit toov, ilma et nad oleksid teinud sellega ilmse vea.

90 See asjaolu kombineerituna teiste asjaomaste faktidega võis õigustada järeldust, mille kohaselt ei olnud hageja tõendanud, et ta tegutses turumajanduse tingimustes.

91 Sellise asjaolu puhul peab hageja kas esitama haldusmenetluse käigus andmeid, mis ühenduse institutsioonide sellekohased järeldused ümber lükkaksid või viitama konkreetsetele asjaoludele, mis näitaksid, et üldise tasuvuse puudumisest hoolimata oli müük Hiinas kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja käitumisega.

92 Selles osas väidab hageja lihtsalt, et enamik kasumist Hiina siseturul saadi elektroonilise kaalu mudelite SM-80 ja SM-90 müügist. Fakt, et kõnealuste mudelite müügist saadi kasumit, samas kui just on tuvastatud, et kõigi teiste elektrooniliste kaalude puhul kandis hageja Hiina siseturul kahjumit, lubab loogiliselt järeldada suuremat kahjumit teiste mudelite, eriti enimmüüdud madalatasemelisse tootesegmenti kuuluva mudeli DS-685B puhul, mis lükkab ümber hageja arvutuse tulemused, ning seda eelkõige 1998. aasta osas. Neid madalatasemelise tootesegmendi mudeleid eksportis hageja Euroopa Ühendusse.

93 Nimetatud tingimustel tuleb leida, et hageja ei ole tõendanud, et ühenduse institutsioonid oleksid teinud ilmse hindamisvea järeldades, et hageja müüs oma tooteid Hiinas kahjumiga.

c) Hiina siseturul müügi ja ekspordi suhe

Poolte argumendid

94 Hageja vaidleb vastu vaidlustatud määruses sisalduvale väitele, et ta ei saanud päris vabalt otsustada Hiina siseturul müügi ja eksportmüügi omavahelise suhte üle.

95 Hageja vaidlustab väite, mille kohaselt kehtestati talle äriõiguse sätete ja täies mahus välisinvestorite kapitalil põhinevatele äriühingutele kohaldatava Hiina seaduse üksikasjalike rakendussätete (edaspidi „üksikasjalikud sätted”) artikli 15 alusel kohaliku investeerimisasutuse ja tema vahel sõlmitud lepinguga ekspordi proportsiooni kajastav suhtarv. Ta kinnitab, et tema poolt kohtule esitatud Jinshan’i (Hiina) välisasjade majanduskomisjoni 22. detsembri 1999. aasta tunnistus (edaspidi „Jinshan’i tunnistus”) ja asjaolu, et enamik müügist leidis aset Hiina siseturul, tõendab, et sellist suhtarvu ei ole olemas. Hageja täheldab, et Jinshan’i tunnistus kinnitab sõnaselgelt, et Hiina ametiasutused ei ole sellist suhtarvu ekspordimüügile määranud. Hageja sõnul on nimetatud dokument ainus asjassepuutuv tõend näitamaks, et Hiina valitsus ei ole mingisugust suhtarvu kohaldanud.

96 Hageja vaidlustab nõukogu väited, mis puudutavad Hiina valitsuse sellekohast poliitikat. Hageja sõnul ei saa Hiinas elektroonilisi kaale tootvate riigiettevõtete, kes alates 80ndatest aastatest hakkasid nimetatud kaale Hiina siseturul müüma, olemasolus tõsiselt kahelda.

97 Nõukogu väidab, et ühenduse institutsioonid tuvastasid 1996. aasta ja uurimisperioodi vahel muutumatu proportsiooni Shanghai Teraoka ekspordi ja Hiina siseturul toimunud müügi vahel, ning hageja ei ole seletanud, miks ta hoolimata Hiina siseturul kantud kahjumist sellise proportsiooni säilitas, kui tema eksportmüügile suhtarvu ei kohaldatud.

Esimese Astme Kohtu hinnang

98 Jinshan’i tunnistus on sõnastatud järgmiselt:

„Jinshan’i välisasjade majanduskomisjon annab loa Jaapani äriühingu Teraoka Seiko Co. Ltd omanduses oleva äriühingu Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd asutamiseks Hiinas. Võttes arvesse õnnestunud läbirääkimisi juhatuse esimehe Kazuharu Teraoka’ga, ei kohaldata sellele äriühingule ekspordimüügi suhtarvu. Lisaks ei nõuta lepingu allakirjutamist, kuna Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd on täies mahus väliskapitalil põhinev äriühing.”

99 Lõpetuseks, et selgitada, kas see dokument tõendab, et hageja sai vastavalt turutingimustele vabalt otsustada Hiina siseturul müüdavate ja ekspordiks määratud toodete mahu üle, tuleb kõigepealt meenutada Hiina õigusaktide sisu, mis kohalduvad selliste ettevõtjate nagu hageja asutamisele.

100 Üksikasjalike sätete artikkel 15 sätestab, et taotlus asutada äriühing, mis põhineb täies mahus väliskapital, peab sisaldama muu hulgas Hiina siseturu ja rahvusvahelisel turul müügimahu suhtarvu. Samade sätete artikli 45 kohaselt „peab äriühing, mille kapital on tervenisti välisinvestorite omandis, järgima heakskiidetud müügimahtu” ja „juhul, kui tervenisti välisinvestorite kapitalil põhinev äriühing kavatseb müüa oma tooteid Hiina [sise]turul rohkem kui heakskiidetud müügimaht ette näeb, on nõutav uurimist teostava ja lubasid väljastava ametiasutuse luba”.

101 Mis puudutab üksikasjalike sätete artikli 15 alusel sõlmitud „lepingut”, siis tuleb märkida, et õigupoolest on tegu „taotlusega äriühingu asutamiseks, mille kapital on tervenisti välisinvestorite omandis”, mis peab muu hulgas sisaldama näitu müügi mahu kohta Hiina siseturul ja ekspordiks. Hoolimata komisjoni nõudest see dokument esitada, tuleb sedastada, et sellist dokumenti hageja poolt uurimise käigus komisjonile edastatud materjali hulgas ei esine.

102 Küll aga esitas hageja Esimese Astme Kohtule vastusena kirjalikele küsimustele dokumente tema asutamismenetluse kohta. Neist kolmest dokumendist, st hageja 8. augustil 1992 esitatud analüüsist täppisandurite ja nende tarvikute tootmise ja toimimise võimalikkuse kohta ühekordse investeeringu baasil, Jinshan’i 3. septembri 1992. aasta ametlikust vastusest sellele projektile ja taotlusest lubada asutada äriühing, mille kapital on tervikuna välisinvestorite omandis ja mis on 4. septembril 1992 registreeritud Jinshan’i maakonna väliskaubanduse ja majanduskoostöö komisjonis, tuleneb, et 50% toodetest oli mõeldud müügiks välismaale. Teised dokumendid, nagu 31. augustil 1992 maakonna arendus- ja planeerimiskomisjonile esitatud alles loodud või laienenud ettevõtte taotlusdokumendid, projekti teostatavuse analüüsi ja välisinvestorite kapitalil põhinevale ettevõtjale kohalduvaid õigusakte kajastav raport, mille koostas 17. septembril 1992 Jinshan’i maakonna väliskaubanduse ja majanduskoostöö komisjon, ja samal kuupäeval Jinshan’i maakonna koostatud ametlik vastus teostatavuse analüüsile ja õigusaktidele, mida kohaldatakse välisinvestorite kapitalil põhinevale äriühingule, mainivaid üksnes, et „osa” toodangust läheb ekspordiks. Need dokumendid kinnitavad ühelt poolt, et hageja pidi ikkagi välisinvestorite kapitalil põhineva äriühingu asutamise taotluse esitamisel ekspordiks mõeldud müügimahtu täpsustama ning teisalt, et suhtarv kiideti heaks Jinshan’i maakonna ametiasutuste 3. septembri 1992. aasta ametliku vastusega hageja asutamise taotlusele. Neist dokumentidest ilmneb, et hageja asutamisel ei nähtud ette tema täielikku vabadust oma müügi jagunemise üle otsustamisel. Seega räägivad need vastu Jinshan’i tunnistuse sisule. Nendes tingimustes ei piisa sellest tunnistusest tõendamaks, et hageja sai sõltumatult Hiina ametiasutustest vabalt otsustada, milline osa tema toodetest müüakse Hiina siseturul ja milline osa läheb ekspordiks.

103 Seega tuleb kontrollida, kas hageja on haldusmenetluse käigus esitanud tõendusmaterjali, mis lubaks järeldada, et talle ei kohaldatud Hiina siseturul ja ekspordiks kavandatud müügi mahtude proportsioonide osas mingisugust suhtarvu, ning et tema majandustegevust puudutavad otsused tehti vastavalt turu pakkumist ja nõudmist peegeldavatele näitajatele.

104 Seetõttu on vajalik siinkohal ära tuua hageja koostatud tabel, mida nõukogu ei ole vaidlustanud, ning milles esitatakse kokkuvõtlikult hageja poolt turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja seisundit puudutava uurimise küsimustiku vastusena komisjonile esitatud andmed.

1995 1996 1997 1998 UP* Müük Hiinas 9 020 26 122 23 241 26 183 25 695 Müük EÜ-s 2070 9045 4407 7597 5552 Müügi kogumaht terves maailmas 12 452 43 859 40 882 44 740 42 687 Hiinas asetleidnud müügi osakaal müügi kogumahust 72,44 59,56 56,85 58,52 60,19

* Uurimisperiood

105 Ülaltoodud tabel näitab, et 1996. aasta ja uurimisperioodi lõpu vahelisel ajal moodustas müük Hiina siseturul kogumüügist endiselt umbes 57–60%, kajastades seeläbi väikest kõikumist. Sellist püsivat protsenti silmas pidades võib arvata, et hageja müügi proportsiooni suhtes kehtis Hiina siseturul ja eksportmüügi vahel suhtarv, mis oli peaaegu muutumatu. Mis puudutab asjaolu, et 1995. aastal moodustas müük Hiina siseturul umbes 72%, siis hageja on ise kontrollkäigu raames märkinud, et ta hakkas elektroonilisi kaale tootma alles 1995. aastal ning et täistootmisvõimsus saavutati alles 1996. aastal. Seetõttu ei saa pidada 1995. aasta suhtarvu, mis on erinev teiste aastate omast, representatiivseks kõnealuse aasta eritingimuste tõttu – müügi kogumaht ulatus 1995. aastal vaid umbes kolmandikuni teiste aastate müügi kogumahtudest. Seega ei takista miski võtmast arvesse üksnes järgnevaid aastaid ning järeldamast muutumatu suhtarvu olemasolu.

106 Asjaolu, et kõnealune suhtarv ei olnud 50%, nagu on sätestatud hageja asutamist puudutavates sätetes ja eeskirjades, vaid umbes 60%, ei näita iseenesest, nagu oleks müügi selline jagunemine hageja sõltumatute ja vastavalt turunäitajatele langetatud otsuste tulemus, ilma Hiina ametiasutuste sekkumiseta. Tasub rõhutada, et üksikasjalikud sätted nägid ette võimaluse suurendada ettevõtja siseturu müügi osa pädeva ametiasutuse loal.

107 Lisaks tuleb märkida, et käesolevas olukorras, mida iseloomustab kahjumiga müümine või igal juhul väikese kasumiga müük Hiina siseturul ning hagejale toetuste andmine, tundub kõige õigem olema järeldus, et see muutumatu suhtarv ei ole seotud turujõududega ning vastupidist peaks tõendama hageja.

108 Kohtuistungil selgitas hageja vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele, miks Shanghai Teraoka müüs pidevalt 60% oma toodetest Hiina siseturul, ehkki müüdi kahjumiga, et tal oli tütarettevõte Ühendkuningriigis, mis tootis suure osa Euroopa turule mõeldud toodangust, ning seetõttu ei olnud vajalik eksportida Euroopa turule Hiinast. Igal juhul ei ole see argument piisav selgitamaks, miks müüs ta Hiina siseturul kahjumiga. Nagu väidab nõukogu, püüaks hageja tegelikes turumajanduse tingimustes tõsta Hiina siseturul hindu või lõpetada sellel turul müümine, et keskenduda oma eksporttegevusele.

109 Neil asjaoludel peab järeldama, et hageja ei ole esitanud piisavalt tõendeid näitamaks, et ta sai vabalt otsustada, kas ta müüb Hiina siseturul ning millises mahus.

d) Kokkuvõte algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga c seatud esimese tingimuse kohta

110 Esiteks tuleb märkida, nagu ilmneb eespool punktidest 59–73, et hageja ei ole uurimise käigus esitanud piisavaid tõendeid näitamaks, et ta küsis erinevatelt klientidelt erinevat hinda ning et ta majandusalased otsused võeti vastu vastavalt turunäitajatele pakkumise ja nõudluse kohta.

111 Teiseks, nagu tuleneb eespool punktidest 81–93, ei õnnestunud hagejal tõendada, et ta ei müünud Hiinas oma tooteid kahjumiga või et tema käitumisel olid puhtalt ärilist laadi põhjused.

112 Kolmandaks, nagu tuleneb eespool punktidest 98–109, ei ole hageja suutnud tõendada, et ta säilitas vaadeldud suhte Hiina siseturu müügi ja ekspordi vahel puhtalt ärilistel kaalutlustel ning et see suhtarv polnud talle kehtestatud asjassepuutuvate Hiina seaduste sätetega. Täpsemalt ei ole ta esitanud ühtegi usutavat tõendit seletamaks, miks ta säilitas Hiina siseturul kantud kahjumist hoolimata sellise suhtarvu, samas kui tema eksportmüük teenis kasumit.

113 Eeltoodust tuleneb, et ühenduse institutsioonid ei teinud faktiliste asjaolude hindamisel ilmset hindamisviga, kui nad järeldasid hageja poolt uurimise käigus esitatud materjalide põhjal, et viimane ei ole tõendanud, et ta täitis algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud esimest tingimust ning tegutses seega turumajanduse tingimustes.

114 Järelikult tuleb esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

B – Teine väide, mis tuleneb algmääruse artikli 3 lõigete 2, 3, 5 ja 8 rikkumisest ja ilmsest hindamisveast kahju kindlaksmääramisel

1. Esialgsed märkused

115 Hageja väidab, et ühenduse institutsioonid rikkusid algmääruse artikli 3 lõikeid 2, 3, 5 ja 8, kui leidsid, et ühenduse tootmisharule on tekitatud olulist kahju. Selle väite võib jagada kuude ossa. Esimene tuleneb algmääruse artikli 3 lõike 5 rikkumisest, teine kahju kindlaksmääramisel impordi, mille suhtes dumpingut ei esinenud, arvessevõtmisest, kolmas seisukohast, mille kohaselt tekitati ühenduse tootmisharule olulist kahju, neljas ühenduse institutsioonide ilmsest veast, mis puudutab tegeliku dumpingumarginaali suurusjärgu hindamist, viies algmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 3 rikkumisest, kuna arvesse võeti Euroopa Ühenduste Statistikaametilt (Eurostat) pärinevaid andmeid ning kuues algmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 8 rikkumisest, mis puudutab dumpinguhinnaga impordi mõju hindamist ühe osa samasuguse toote ühenduse toodangu suhtes.

116 Enne kui analüüsida teise väite kuut erinevat osa, tuleb analüüsida hageja repliigis sisalduvat väidet, et rikutud on Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklit 48.

117 Hageja väidab, et nõukogu rikkus Esimese Astme Kohtu kodukorda, esitades oma kostja vastuses uusi faktilisi asjaolusid ja hinnanguid, mida hagejale ei olnud haldusmenetluses tutvumiseks saadetud. See puudutab eelkõige kostja vastuses sisalduvat avaldust, mille kohaselt „tulenes tootevaliku kujunemine eelkõige kõrgetasemelisse tootesegmenti kuuluvate elektrooniliste kaalude müügimahu kasvust viimasel ajal”. Viide kodukorra artiklile 48 ei ole asjakohane, sest käesolevas asjas heidab hageja sisuliselt nõukogule ette vaidlustatud määruse põhjenduse täiendamist kostja vastuse esitamise staadiumis. Siinkohal piisab märkusest, et hageja etteheide tugineb ekslikul eeldusel. Nagu selgub 21. septembri 2000. aasta teabedokumendist, edastas komisjon hagejale müügimahu muutused iga tootesegmendi kohta eraldi. Seetõttu tuleb see etteheide jätta tähelepanuta.

118 Teise väite sisu puhul tuleb kõigepealt meenutada, nagu Esimese Astme Kohus seda eespool punktis 48 on ka teinud, et keerukate majandusalaste probleemide hindamisel on institutsioonidel lai kaalutlusõigus.

119 Hageja kohustus on esitada tõendusmaterjali, mis võimaldaks Esimese Astme Kohtul tuvastada, et nõukogu tegi kahju hindamisel ilmse hindamisvea (Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑121/95: EFMA v. nõukogu, EKL 1997, lk II‑2391, punkt 106; 28. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑210/95: EFMA v. nõukogu, EKL 1999, lk II‑3291, punkt 58, ja 19. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑58/99: Mukand jt v. nõukogu, EKL 2001, lk II‑2521, punkt 41).

120 Kõigepealt tuleb analüüsida kuuendat osa.

2. Kuues osa, mis puudutab algmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 8 rikkumist seoses dumpinguhinnaga impordi mõju hindamisega ühe osa samasuguse toote ühenduse toodangu suhtes

a) Poolte argumendid

121 Hageja väidab, et nõukogu rikkus algmääruse artikli 3 lõiget 2 koostoimes artikli 3 lõikega 8, hinnates impordi mõju vaid samasuguse toote ühe osa suhtes. Hageja sõnul ei luba nimetatud lõike 8 ühetähenduslik sõnastus impordi hindamist samasuguse toote, antud asjas madalama kategooria elektroonilised kaalud, ühe osa tootmise suhtes. Lisaks märgib hageja, et nõukogu on jätnud rahuldamata kahju kindlaksmääramise taotlusi, mis on rajanenud vaid samasuguse toote ühele osale antud hinnangul. Selles osas viitab ta nõukogu 30. novembri 1992. aasta määrusele (EMÜ) nr 3482/92, millega kehtestatakse Jaapanist pärit suurte alumiiniumelektrolüütkondensaatorite ühendusse importimisele lõplik dumpinguvastane tollimaks ja ajutise dumpinguvastase tollimaksu lõplik sissenõudmine (EÜT L 353, lk 1), ning eelkõige selle 12. põhjendusele.

122 Nõukogu rääkis enesele vastu kinnitades esmalt, et asjaomase toote kolm segmenti on omavahel äravahetatavad, kuid jättes lõpuks oma kahju hindamise analüüsist välja keskmise tasemega ja kõrgetasemelise tootesegmendi majandusnäitajad.

123 Hageja sõnul ei olnud uurimisperioodil kõrgetasemeliste mudelite müügimahu suurendamine ühenduse institutsioonidele uus nähtus ning hiljuti lõpetatud uurimiste puhul ei hinnatud sarnase toote erinevaid segmente eraldi. Selles küsimuses toetub tema argument nõukogu 6. märtsi 2001. aasta määruse (EÜ) nr 468/2001, millega kehtestatakse teatavate Jaapanist pärinevate elektrooniliste kaalude impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks (EÜT L 67, lk 24; ELT eriväljaanne 11/36, lk 217 ), 37.–48. põhjendusele ja nõukogu 6. märtsi 2001. aasta määruse (EÜ) nr 469/2001, millega kehtestatakse teatavate Singapurist pärinevate elektrooniliste kaalude impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks (EÜT L 67, lk 37; ELT eriväljaanne 11/36, lk 230), 47.–58. põhjendusele.

124 Mis puudutab nn „keskmist arvestuse” meetodit, siis hageja leiab, et algmääruse artikli 3 lõige 8 kohustab ühenduse institutsioone hindama dumpinguhinnaga impordi mõju samasuguse toote, käesolevas asjas elektroonilised kaalud, ühenduse toodangu suhtes, ning rõhutab nimetatud sätte eesmärki. Hageja nõuab, et algmääruse artikli 3 lõikes 5 loetletud erinevate kahju tuvastamisel kasutatavate näitajate hindamine ja impordi mõju analüüs üksnes asjaomase toote ühe osa suhtes tunnistatakse algmääruse artikli 3 lõikega 8 vastuolus olevaks.

125 Nõukogu peab tootesegmendipõhist analüüsimeetodit algmääruse artikli 3 lõikega 8 kooskõlas olevaks. Ta märgib, et sellise meetodi kasuks tuli otsustada kõrgetasemelisse tootesegmenti kuuluvate elektrooniliste kaalude impordimahu olulise suurenemise tõttu. See asjaolu seletab ühenduse institutsioonide lähenemise erinevust vaidlustatud määruse vastuvõtmiseni viinud uurimisel võrreldes uurimisega, millele viitab hageja.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

126 Tuleb meenutada, et vaidlustatud määruse 10. põhjendusest tuleneb, et kogu elektrooniliste kaalude turul jagunevad tootesegmendid kolmeks: madalatasemeline, keskmise tasemega ja kõrgetasemeline tootesegment (vt ka eespool punkt 66).

127 Esiteks tuleb sedastada, et algmääruse artikli 3 lõikest 8 ei tulene, et segmendipõhine analüüs on välistatud ning et nõutav oleks keskmise arvestusmeetodi kasutamine. Nagu nõukogu õigustatult märkis, võivad ühenduse institutsioonid tingimusel, et asjaomast toodet vaadeldakse nõuetekohaselt tervikuna, tuvastada algmääruse artikli 3 järgi kahju segmendipõhiselt, hindamaks erinevaid kahju näitajaid, eriti kui muul meetodil saadud tulemused on ühel või teisel põhjusel ebatäpsed.

128 Vaidlustatud määruse 11. põhjenduse kohaselt on asjaomasel tootel kolm segmenti. Vaidlustatud määruse 12. põhjendus täpsustab, et ühenduses toodetavad elektroonilised kaalud on igati analoogsed Hiinas, Lõuna-Koreas ja Taiwanis toodetud ning nendest riikidest ühendusse eksporditavate elektrooniliste kaaludega ning seetõttu tuleks neid käsitleda samasuguste toodetena.

129 Kuivõrd asjaomase toote madalatasemeline segment moodustab uurimisperioodil 97% kõnealustest maadest pärinevast impordist (vt vaidlustatud määruse 63. põhjendus), on uurimise õige tulemuse jaoks loogiline, kui mitte vältimatu, et see analüüs hõlmaks eraldi hinnangut vaatlusaluse toote madalatasemelise segmendi kohta. Järelikult ei esine vaatlusaluse toote määratluse ja kahju hindamise vahel mingisugust vastukäivust.

130 Teiseks, mis puudutab hageja etteheidet, mille kohaselt toetus nõukogu asjaomaseid tegureid, nagu müügihind, turuosa jne, madalatasemelise tootesegmendi osas eraldi hinnates oma hinnangus üksnes samasuguse toote ühele osale, siis tuleb märkida, nagu tuleneb vaidlustatud määruse kahju puudutavatest põhjendustest, et nõukogu on alati võtnud arvesse kõiki elektroonilisi kaalusid, mitte ainult madalatasemelisse tootesegmenti kuuluvaid elektroonilisi kaale (vt vaidlustatud määruse 81. põhjendus). Kuna üldanalüüs tugineb kolmest tootesegmendist, mitte üksnes madalatasemelisest segmendist koosnevate elektrooniliste kaaludega samasugusele tootele, ei ole nõukogu algmääruse artikli 3 lõiget 8 rikkunud.

131 Järelikult tuleb teise väite kuues osa tagasi lükata.

3. Esimene osa, mis puudutab algmääruse artikli 3 lõike 5 rikkumist

a) Poolte argumendid

132 Hageja heidab nõukogule ette, et viimane ei analüüsinud kahju tuvastamisel kõiki asjaomaseid tegureid, eelkõige asjaolu, et tootmisharu polnud veel täiesti toibunud varasema dumpingu või subsideerimise mõjudest, ning tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku. Hageja sõnul peab nõukogu algmääruse artikli 3 lõike 5 alusel võtma kahju tuvastamisel arvesse iga selles artiklis artiklis loetletud asjaomast majandustegurit ja -näitajat. Selles küsimuses viitab hageja Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) vaidluste lahendamise organi otsustele ning eriti WTO erikomitee aruandele Indiast pärineva puuvillast voodipesu impordile kohaldatavate dumpinguvastaste tollimaksude kohta (edaspidi „voodipesu aruanne”).

133 Hageja täheldab, et ühelt poolt on algmääruse artikli 3 lõike 5 sõnastus ja taust ning teisalt 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (EÜT L 336, lk 103; edaspidi „1994. aasta dumpinguvastane koodeks”) VI artikli rakendamist käsitleva lepingu artikkel 3.4., mis sisaldub Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu lisas 1A (edaspidi „WTO leping”), ning mis kiideti heaks nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80), peaaegu identsed, ning et algmääruse artikli 3 lõige 5 kohustab ühenduse institutsioone hindama kõiki kuutteist majandustegurit. Ta kinnitab, et see seisukoht on kooskõlas nn voodipesu aruande järeldustega. Lisaks leiab hageja, et vajadusel tuleb selgitada teguri asjassepuutumatust, esitades sellise järelduseni viivaid põhjendusi, ning tuues need selgelt ära põhjenduse osas. Ta rõhutab, et kui nimetatud osas puudub teave selle kohta, et ühenduse institutsioonid on täitnud neile selgelt esitatud nõuded, ei saa ühenduse kohtud oma kontrollifunktsiooni täita.

134 Hageja toob esile, ,,et vaidlustatud määruse 77. põhjenduses ei märgita, nagu oleks nõukogu analüüsinud kõiki algmääruses ettenähtud tegureid. Lisaks leiab hageja, et ühenduse institutsioonid ei ole hinnanud ei „asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu või subsideerimise mõjudest” ega „tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku”. Esimese punkti osas rõhutab hageja, et nõukogu poolt vastuväitena kasutatud vaidlustatud määruse 59. põhjendus puudutab algmääruse artikli 4 lõiget 1 ega tõenda, et ühenduse institutsioonid täitsid algmääruse artikli 3 lõikest 5 tuleneva kohustuse. Lisaks rikkus impordi mõju hindamine, mida mainitakse vaidlustatud määruse 88. ja 94. põhjenduses, üksnes vaatlusaluse toote ühe osa suhtes algmääruse artikli 3 lõiget 8. Sellest hoolimata ei või need asjaolud olla hageja silmis tõenditeks. Teise punkti osas leiab hageja, et isegi kui algmääruse artikli 3 lõiget 8 ei rikutud, ei või kõnealuseid näitajaid pidada nendega seotud majandustegurite hinnangut sisaldavaks; pelk viide dumpinguvastastele meetmetele ei tähenda, et ühenduse institutsioonid oleksid viinud läbi kõnealuse analüüsi ning hinnanud asjaolu, et tootmisharu oli alles toibumas varasema dumpingu mõjudest. Tegeliku dumpingumarginaali suurusjärgu osas leiab hageja, et vaidlustatud määruse 90. põhjenduses sisalduvat avaldust ei saa pidada hinnanguks, kuna selles viidatakse asjassepuutuva impordi mahule ja hindadele, mis on ise eraldiseisvad näitajad, mida ühenduse institutsioonid peavad samuti uurima.

135 Nõukogu väidab esiteks, et hageja viidatud nn voodipesu aruanne ei ole ühenduse õiguskorras vahetult kohaldatav. Lisaks kinnitab ta, et hageja tõlgendab seda aruannet, mis on täiesti kooskõlas ühenduse institutsioonides kasutatava kahju tuvastamise meetodiga, valesti. Nõukogu sõnul käsitleb käesolev etteheide põhjenduse ebapiisavust EÜ artikli 253 tähenduses. Ta viitab Esimese Astme Kohtu 15. detsembri 1999. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T‑33/98 ja T‑34/98: Petrotub ja Republica v. nõukogu (EKL 1999, lk II‑3837, mis tühistati apellatsioonmenetluses Euroopa Kohtu 9. jaanuari 2003. aasta otsusega kohtuasjas C‑76/00 P: Petrotub ja Republica v. nõukogu, EKL 2003, lk I‑79) kinnitamaks, et ühenduse institutsioonide ainuke kohustus lõplikud dumpinguvastased meetmed kehtestavas määruses oli analüüsida tegureid, mida peetakse asjakohaseks.

136 Lisaks leiab nõukogu, et ühenduse institutsioonid tegutsesid kooskõlas algmääruse artikli 3 lõikega 5. Nõukogu märgib, et hageja väide, mille kohaselt ei leidu vaidlustatud määruses kõigi tegurite analüüsi, on ekslik ja seega asjakohatu.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

137 Kõigepealt tuleb märkida, et hageja väited piirduvad etteheidetega ühenduse institutsioonidele, et algmääruse artikli 3 lõiget 5 ei kohaldatud 1994. aasta dumpinguvastase koodeksi artiklit 3.4 silmas pidades ning et sellega mindi vastuollu kooskõlalise tõlgenduse põhimõttega, mis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast.

138 Selles küsimuses tasub meenutada, et ühenduse õigusaktide tekste tuleb niivõrd, kuivõrd see on võimalik, tõlgendada rahvusvahelise õiguse valguses, seda eriti siis, kui teksti eesmärgiks on jõustada ühenduse sõlmitud rahvusvaheline leping (vt eelkõige Euroopa Kohtu 14. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑341/95: Bettati, EKL 1998, lk I‑4355, punkt 20, ja 9. jaanuari 2003. aasta otsus eespool punktis 135 viidatud kohtuasjas Petrotub ja Republica v. nõukogu, punkt 57), nagu see on algmääruse puhul, mis võeti vastu 1994. aasta dumpinguvastasest koodeksist tulenevate rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks (9. jaanuari 2003. aasta otsus eespool punktis 135 viidatud kohtuasjas Petrotub ja Republica v. nõukogu, punkt 56).

139 Käesolevas asjas koosneb algmääruse artikli 3 lõige 5 sisuliselt samadest elementidest kui 1994. aasta dumpinguvastase koodeksi artikkel 3.4. See sätestab, et uurides dumpinguhinnaga impordi mõju asjaomasele ühenduse tootmisharule, hinnatakse kõiki asjakohaseid tootmisharu seisundit mõjutavaid majandustegureid ja -näitajaid. Selles sisaldub loend erinevatest teguritest, mida võib arvesse võtta, ning täpsustab, et see loend ei ole ammendav ning et otsustamisel ei saa tingimata määravaks üks või mitu neist tegureist. Selle sätte sisu on peaaegu identne 1994. aasta dumpinguvastase koodeksi artikliga 3.4, v.a tegur, mis puudutab „asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu või subsideerimise mõjudest”, mida 1994. aasta dumpinguvastases koodeksi artiklis artiklis 3.4 ei leidu.

140 Sellest tuleneb, et algmääruse artikli 3 lõige 5 on iseenesest 1994. aasta dumpinguvastase koodeksiga kooskõlas. Hageja sõnul on aga ühenduse institutsioonid igal juhul jätnud täitmata oma kohustuse hinnata kõiki asjakohaseid tegureid, mis tuleneb nn voodipesu aruandes 1994. aasta dumpinguvastase koodeksi artiklile 3.4 antavast tõlgendusest, kuna nad ei võtnud arvesse kahte algmääruse artikli 3 lõikes 5 mainitud tegurit – asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu mõjudest ja tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku.

141 Seetõttu tuleb uurida, kas ühenduse institutsioonid on hinnanud kahte kõnealust tegurit või mitte.

142 Vaidlustatud määruse 77. põhjenduses märgib nõukogu:

„Kooskõlas algmääruse artikli 3 lõikega 5 hõlmas dumpinguhinnaga impordi poolt ühenduse tootmisharule avaldatava mõju hindamine kõiki ühenduse tootmisharu olukorda mõjutavaid majandustegureid ja indekseid. Teatavaid tegureid allpool üksikasjalikult ei käsitleta, sest neid ei peetud käesoleva uurimise käigus ühenduse tootmisharu olukorra seisukohalt asjakohaseks. Lõpuks tuleks märkida, et otsustamisel ei saa tingimata määravaks ükski loetletud tegureist.”

143 Asjaolu osas, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu mõjudest, tuleb märkida, et käesolevas asjas viidati vaidlustatud määruse osas „D. Kahju” sõnaselgelt kehtivatele dumpinguvastastele meetmetele. Esiteks märgib nõukogu vaidlustatud määruse 59. põhjenduses:

„Ühenduse tootmisharu struktuur on analüüsiperioodi jooksul märkimisväärselt muutunud. 1993. aasta oktoobri[kuust] (st pärast dumpinguvastaste meetmete kehtestamist Singapurist ja [Lõuna-]Koreast pärinevate elektrooniliste kaalude impordi suhtes) algatat[i] ümberkorraldamis- ja konsolideerimisprogramm [...]”.

144 Edasi, vaidlustatud määruse 88. põhjenduses täheldas nõukogu, et „[madalatasemelise tootesegmendis] saadud kahju vähendas ühenduse tootmisharu üldist tasuvust ning ei võimaldanud tal saada täielikku kasu euro mõjudest ning Jaapanist ja Singapurist pärineva impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastastest meetmetest […].”

145 Lõpetuseks järeldas ta vaidlustatud määruse 94. põhjenduses, et „[...] madalatasemelise tootesegmendi raske majandusolukord [ei ole] võimaldanud ühenduse tootmisharul saavutada üldist tasuvuse taset, mis olnuks euro mõjusid ja kehtivaid dumpinguvastaseid meetmeid silmas pidades tõenäoline, pidades eriti silmas ühenduse tootmisharu võetud ümberkorraldamismeetmeid.”

146 Need lõigud näitavad selgelt, et ühenduse institutsioonid on võtnud dumpinguhinnaga impordi mõju analüüsil ühenduse asjaomasele tootmisharule arvesse asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu mõjudest.

147 Mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt 88. ja 94. põhjenduses toodud avaldused on kehtetud ning neid ei või pidada tõendiks selle kohta, et ühenduse institutsioonid hindasid seda tegurit, kuna algmääruse artikli 3 lõiget 8 rikkudes hinnati ainult vaatlusaluse toote ühte osa, siis piisab, kui märkida, et see argument on asjakohatu. Nagu märgiti eespool punktis 129, võis eeldusel, et madalatasemelisse tootesegmenti kuuluvate elektrooniliste kaalude import moodustas kaalude koguimpordist 97%, analüüsida madalatasemelist segmenti kahju tuvastamise eesmärgil eraldiseisvalt.

148 Mis puudutab aga „tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku”, siis seda käsitles nõukogu vaidlustatud määruse 90. põhjenduses. Ta märgib selles, et „[v]õttes arvesse asjaomastest riikidest pärineva impordi mahtu ning hindu, ei saa tegeliku dumpingumarginaali mõju [of the magnitude of the actual margin of dumping] ühenduse tootmisharule hinnata tühiseks”.

149 Seetõttu leitakse, et nõukogu ei jätnud tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku hindamata. Kuigi komisjon seda oma 21. septembri 2000. aasta teabedokumendis ei maininud, viitas ta sellele aga oma kirjades 4. ja 23. oktoobrist 2000 vastuseks hageja 29. septembri 2000. aasta märkustele.

150 Sellistel asjaoludel tuleb teise väite esimene osa tagasi lükata.

4. Teine osa, mis puudutab kahju tuvastamisel dumpinguta impordi arvessevõtmist

a) Poolte argumendid

151 Hageja väidab, et ühenduse institutsioonid on ilmselgelt rikkunud algmääruse artikli 3 lõikeid 2, 3 ja 5, võttes kahju analüüsimisel arvesse dumpinguta importi, täpsemalt CAS Corp.’i puhul, kes on üks uuritavatest Korea äriühingutest, kelle osas dumpingut ei tuvastatud.

152 Hageja tõlgendab algmääruse artiklis artiklis 3 kasutatud väljendit „dumpinguhinnaga import” selliselt, et välistatud on dumpingutegevuses mitteosalenud eksportivate tootjate impordi arvessevõtmine. Sellest tulenevalt ei saa algmääruse artikli 3 lõikes 4 sätestatud impordi kumulatiivne hindamine hõlmata eksportiva tootja importi, mille dumpingumarginaaliks on määratud null või miinimum. Seetõttu muutis CAS Corp.’i impordi arvessevõtmine ühenduse institutsioonide analüüsi õigusvastaseks ning kogu kahju kindlaksmääramise tühiseks. Selles küsimuses viitab hageja nõukogu 7. augusti 2001. aasta määrusele (EÜ) nr 1644/2001, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2398/97 Egiptusest, Indiast ja Pakistanist pärit puuvillase voodipesu impordi suhtes kehtestatud lõplike dumpinguvastaste tollimaksude kohta ning peatatakse selle kohaldamine Indiast pärit impordi suhtes (EÜT L 219, lk 1), mille nõukogu võttis vastu pärast nn voodipesu aruande valmimist.

153 Hageja sedastab, et nõukogu ei ole esitanud ühtegi põhjendust ega teist veenvat tõendit toetamaks oma avaldust, mille kohaselt oli asjaolu, et Korea tootja teatud import oli dumpinguvaba, Korea impordi poolt ühenduse tootmisharule avaldatud kogumõju suhtes tähtsusetu.

154 Nõukogu vaidleb vastu hageja poolt algmääruse artikli 3 lõigetele 2, 3 ja 5 antud tõlgendusele. Nõukogu leiab, et „dumpinguhinnaga impordi” all tuleb mõista importi riigist, mille dumpingumarginaal kogu riigi kohta on kõrgem kui miinimumtase. Nõukogu sõnul peegeldab selline lähenemine ühenduse pikaajalist praktikat ning see ei räägi vastu nimetatud artikli sõnastusele.

155 Nõukogu väidab, et ta otsustas ülalkirjeldatud lähenemise kasuks esiteks seetõttu, et dumpinguhinnaga importi saab dumpinguta impordist eristada vaid teatud asjaoludel ning teatud meetoditel, mida ei saa aga tihti kasutada. Teiseks viitab ta sellele, et dumpingut tuvastatakse üksnes uurimisperioodi kohta, samas kui kahju näitajaid hinnatakse pikema ajavahemiku osas. Ühenduse institutsioonidel on võimatu määrata kindlaks, kas uurimisperioodi ajal dumpinguhinnaga asetleidnud impordi puhul esines dumping ka ülejäänud analüüsiperioodil ning vastupidi. Lisaks rõhutab nõukogu, et tema kasutatav lähenemine võib olla eksportijatele kasulik, samas kui hageja toetatud meetod võib neile kahju tekitada. Lõpetuseks leiab nõukogu, et ta tegutses oma laia kaalutlusõiguse raames, mida on tunnistatud eespool punktis 46 viidatud kohtuotsuses Thai Bicycle v. nõukogu. Nõukogu märgib, et vastupidiselt hageja väidetele on Euroopa Kohtu 7. mai 1987. aasta otsuse kohtuasjas C-255/84: Nachi Fujikoshi v. nõukogu (EKL 1987, lk 1861) järeldus üldsõnaline ja Euroopa Kohus on selles kinnitanud, et eraldi ei ole vaja välja tuua ühenduse tootmisharule konkreetse eksportija impordiga tekitatud kahju.

156 Teise võimalusena leiab nõukogu, et isegi kui ühenduse institutsioonid tegid dumpinguhinnaga impordi tuvastamisel vea põhjusel, et sellele lisati CAS Corp.’i import, ei mõjutanud see eksimus reaalselt kahju tuvastamist kui sellist. Lõpetuseks märgib nõukogu, et CAS Corp.’i dumpingumarginaal pidi olema hagejale kindlalt teada põhjusel, et talle oli saadetud teabedokument, aga ta ei esitanud siis ühtegi vastuväidet. Pealegi leiab ta, et isegi kui ühenduse institutsioonid ei oleks Lõuna-Koreast ja Hiinast pärinevat importi kokku liitnud, oleksid nad Hiina impordi osas jõudnud samale järeldusele.

b) Esimese Astme Kohtu hinnang

157 Algmääruse artikli 3 lõige 2 kehtestab üldnormid kahju tuvastamiseks, selle artikli järgnevad sätted sisaldavad selleks täpsemaid juhiseid. Artikli 3 lõiked 5 ja 6 reguleerivad ka dumpinguhinnaga impordi uurimist.

158 Teise väite teise osa analüüs eeldab kõigepealt algmääruse artiklis artiklis 3 leiduva väljendi „dumpinguhinnaga import” tõlgendamist.

159 Kõigepealt peab märkima, et loomulikult hõlmab see mõiste kõigi dumpinguhinnaga tehingute summat. Kuivõrd kõiki üksikuid tehinguid on võimatu läbi vaadata, tuleb kahju analüüsimisel arvesse võtta kogu importi, mis on pärit ükskõik milliselt eksportivalt tootjalt, kelle osas on tuvastatud dumpingu kasutamine. Vastupidiselt ei saa aga eksportiva tootja, kelle osas on dumpingumarginaaliks määratud null või miinimum, importi lugeda kahju tuvastamisel „dumpinguhinnaga impordiks”.

160 Järgmiseks peab meenutama, et algmääruse artikli 3 lõike 4 alusel, kui dumpinguvastast uurimist kohaldatakse samaaegselt toote impordi suhtes, mis pärineb rohkem kui ühest riigist, hinnatakse sellise impordi mõju kumulatiivselt ainult sel juhul, kui on kindlaks tehtud, et igast riigist pärineva impordi puhul on kindlaksmääratud dumpingumarginaal suurem algmääruse artikli 9 lõikes 3 määratletud miinimumtasemest ning et igast kõnesolevast riigist pärit impordi maht ei ole tähtsusetu, ning et impordi mõju kumulatiivne hindamine on konkurentsi tingimusi arvesse võttes asjakohane.

161 Seda sätet peab tõlgendama selliselt, et antud riigist pärinevat importi tohib arvesse võtta vaid selles osas, milles see pärineb eksportivalt tootjalt, kelle puhul on teada dumpingu kasutamine. Sellest tulenevalt võib miinimumtasemest k