ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Menetlus – Hagi õiguslik alus – Valiku õiguse kuulumine hagejale, mitte ühenduse kohtule – Vastuvõetavuse hindamine hageja tehtud valiku alusel

2. Tühistamishagi – Toimingud, mille peale saab esitada hagi – Liikmesriigi esitatud hagi Eurojusti avaldatud ajutiste töötajate teenistusse võtmise konkursiteate vastu – Väljajätmine – Kohtuliku kontrolli nõue – Üksikasjalikud eeskirjad

(EÜ artikkel 230; EL artikkel 35, EL artikkel 41, EL artikli 46 punkt b, Euroopa Kohtu põhikiri, artiklid 40 ja 56; ametnike personalieeskirjad, artikkel 91; nõukogu otsus 2002/187, artikkel 30)

Summary

1. Kohtumenetluses ei pea mitte ühenduse kohus valima asjakohaseimat õiguslikku alust, vaid see on hageja, kes valib hagi õigusliku aluse. Sellest järeldub, et kui hageja tugineb hagi esitamisel teatud sättele, kuid jätab siiski Euroopa Kohtu hinnata, milline on kohtu arvates kõige asjakohasem alus esitatud hagi läbivaatamiseks, tuleb kõnealuse hagi vastuvõetavust uurida just selle sätte kohaselt.

(vt punkt 35)

2. Eurojusti avaldatud ajutiste töötajate teenistusse võtmise konkursiteate peale ei saa esitada tühistamishagi EÜ artikli 230 alusel. Selline teade ei kuulu õigusaktide hulka, mille seaduslikkuse kontrollimine on Euroopa Kohtu pädevuses ülalnimetatud artikli tingimuste alusel. Lisaks sellele ei ole EL artiklis 41 ette nähtud, et EÜ artiklit 230 saab kohaldada EL lepingu VI jaotises sisalduvatele sätetele politseikoostöö ja õigusalase koostöö kohta kriminaalasjades, vaid Euroopa Kohtu pädevus selles valdkonnas on sätestatud EL artiklis 35, millele omakorda viitab EL artikli 46 punkt b.

Sellist konkursiteadet ei saa aga kohtuliku kontrolli alt täielikult välja jätta, sest nagu tuleneb otsuse 2002/187, millega moodustatakse Eurojust, et tugevdada võitlust raskete kuritegude vastu, artiklist 30, kehtivad Eurojusti personali kohta määrused ja eeskirjad, mida kohaldatakse Euroopa ühenduste ametnike ja teiste teenistujate suhtes. Sellest tulenevalt on põhilistel asjast huvitatud isikutel, nimelt konkursiteates nimetatud eri ametikohtadele kandideerivatel isikutel, võimalus pöörduda ühenduse kohtusse ametnike personalieeskirjade artikli 91 alusel. Kui on tegemist sellise hagiga, siis võivad liikmesriigid Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 alusel kohtuasjas menetlusse astuda ja vajadusel nimetatud põhikirja artikli 56 teise ja kolmanda lõigu kohaselt Esimese Astme Kohtu otsuse edasi kaevata.

(vt punktid 36−38, 40−43)
Keywords

Summary



Keywords

Ühine tollitariifistik – Imporditollimaksudest vabastamine – Mõiste „isiklik asi” – Füüsilisele isikule tema tööandja poolt kasutamiseks antud sõiduauto, mida see isik kasutab nii tööalasteks kui erasõitudeks – Hõlmamine

(Nõukogu määrus nr 918/83, artikli 1 lõike 2 punkt c ning artiklid 2 ja 3)

Summary

Määruse nr 918/83, millega kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem, artikli 1 lõike 2 punkti c ja artikleid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et füüsilisele isikule tema tööandja poolt kasutamiseks antud sõiduautot, mida see isik kasutab nii tööalasteks kui erasõitudeks, tuleb käsitleda isikliku asjana, millele kohaldatakse selle määruse artiklite 2 ja 3 alusel tollimaksuvabastust.

Eeltoodud sätete koostoimest järelduvalt peab selleks, et nimetatud tollimaksuvabastust isiklikule asjale kohaldada, olema asi eelkõige asjaomase isiku valduses ning tema poolt isikliku asjana kasutatud vähemalt kuus kuud enne kuupäeva, millal tema alaline elukoht lakkab olemast kõnealuses päritoluriigis.

Esiteks, selles osas täpse sätte puudumisel ei saaks asja käsitlemisel isikliku asjana pidada isiklikku ainukasutamist vajalikuks kõikidel juhtudel, nii et põhikohtuasjas kõne all olevat erasõidukit, mida kasutatakse nii isiklikel kui tööalastel eesmärkidel, peab samuti olema võimalik käsitleda isikliku asjana

Teiseks, määruse nr 918/83 artiklis 3 toodud mõiste „valdus” tähendab seda, et vabastus ei tohi piirduda asjadega, mis moodustavad osa asjaomase isiku varast vähemalt kuue kuu jooksul enne elukoha muutmist, vaid see puudutab ka teisi asju, mille üle asjaomane isik teostas nimetatud perioodi jooksul tõhusat ja tegelikku kontrolli.

(vt punktid 14, 21–22, 27, 29, 32 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine – Tarbijate kaitse sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral – Direktiiv 97/7 – Kohaldamisala – Artikli 3 lõikes 2 sätestatud erandid – Transporditeenuste osutamise lepingud – Mõiste – Autorenditeenuste osutamise lepingud – Hõlmamine

(Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7, artikli 3 lõige 2)

Summary

Direktiivi 97/7 tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „lepingud, mille alusel osutatakse transporditeenuseid” võib olla seotud kõigi transpordialaseid teenuseid käsitlevate lepingutega, kaasa arvatud lepingud, mis käsitlevad tegevust, mis iseenesest ei ole kliendi või tema asjade vedu, kuid mille eesmärk on võimaldada kliendil sellist vedu korraldada. Järelikult hõlmab see mõiste ka lepinguid, mille alusel osutatakse autorenditeenuseid, mis just seisnevadki transpordivahendi andmises tarbija käsutusse.

(vt punktid 23, 27, 31 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tolliliit – Tollijärelevalve – Ulatus – Kõikide seaduslikult või ebaseaduslikult ühenduse territooriumile toodud kaupade kuulumine tollijärelevalve alla

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 4 punkt 13 ja artikkel 37)

2. Tolliliit – Tollivõla tekkimine kauba ebaseadusliku tolliterritooriumile toomise tõttu – Ebaseadusliku toomise mõiste – Ebaõige nimetuse all tollile esitatud kaubad – Hõlmamine

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikkel 202)

3. Tolliliit – Tollivõla tekkimine kauba ebaseadusliku tolliterritooriumile toomise tõttu – Võlgniku mõiste – Ebaõige nimetuse all tollile esitatud kaubad – Siseriikliku kohtu hinnang – Kriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 202 lõige 3)

Summary

1. Määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 4 punkti 13 ja artikli 37 koosmõjust tulenevalt kuuluvad ühenduse tolliterritooriumile saabuvad kaubad tollijärelevalve alla alates nende tolliterritooriumile toomisest, olenemata sellest, kas sissevedu toimus seaduslikult või rikkudes tolliseadustiku artikleid 38–41 ja artikli 177 esimese lõigu teist taanet, asjaolu, mis tuleb tollijärelevalveasutustel kontrolli käigus välja selgitada. Sellest järeldub, et kaupade kuulumine tollijärelevalve alla ei ole seotud nende toomise seaduslikkusega nimetatud tolliterritooriumile.

(vt punkt 22)

2. Tollile esitatud kaubad, mille kohta esitati ülddeklaratsioon ning kehtiv ühenduse välistransiidi dokument, ei ole ühenduse tolliterritooriumile toodud seaduslikult, kui tollile esitatud dokumentides olid kaubad esitatud ebaõige nimetuse all. Sellisel juhul põhineb tollivõlg määruse nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artiklil 202, mis näeb ette tollivõla tekkimise korra kaupade ebaseaduslikul sissetoomisel.

(vt punktid 32, 36, resolutiivosa punkt 1 ja 2)

3. Selleks, et kindlaks määrata tollivõlgnik juhul, kui ülddeklaratsioonis või tollideklaratsioonis deklareeritud kaubad on esitatud ebaõige nimetuse all, peab siseriiklik kohus kontrollima, kas isik, kes esitas ülddeklaratsiooni või tollideklaratsiooni, on ise kauba ebaseaduslik sissetooja põhjusel, et ta kasutas ebaõiget nimetust. Kui see nii ei ole, peab eelnimetatud kohus uurima, kas isik osales seeläbi kaupade sissetoomises, kuigi ta teadis või oleks pidanud teadma, et see on ebaseaduslik.

(vt punkt 41, resolutiivosa punkt 3)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Aktsiisimaks – Direktiiv 92/12 – Alkohol ja alkohoolsed joogid – Kohapeal kohe tarbimiseks mõeldud alkohoolsete jookide tarnimisele kehtestatud maks – Mitte aktsiisiga maksustatavalt kaubalt, vaid selle kaubaga seotud teenustelt võetava maksu liigitamine – Nõue, et see maks oleks kehtestatud eriotstarbeks – Puudumine

(Nõukogu direktiiv 92/12, artikli 3 lõiked 2 ja 3)

Summary

Maksu, millega maksustatakse toitlustustegevuse raames kohapeal kohe tarbimiseks mõeldud alkohoolsete jookide tasu eest tarnimine, tuleb käsitleda aktsiisiga maksustatavate kaupadega seotud teenuste osutamiselt tasutava maksuna, mis ei ole direktiivi 92/12 aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta artikli 3 lõike 3 teise lõigu mõistes kumuleeruv käibemaks.

Selleks et kindlaks määrata, kas direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 mõttes kohaldatakse maksu aktsiisiga maksustatavatele kaupadele või pigem nende kaupadega seotud teenustele artikli 3 lõike 3 teise lõigu tähenduses, tuleb arvesse võtta maksustatava toimingu valdavat tunnust. Alkohoolsete jookide tarnimist toitlustustegevuse raames iseloomustab hulk tunnuseid ja toiminguid, mille hulgas kaupade tarnimine on iseenesest vaid üks osa ning milles valdavad on teenused.

Lisaks viitab „sama tingimus”, millele maksud peavad kõnealuse artikli 3 lõike 3 teise lõigu kohaldamisel vastama, üksnes nimetatud lõike esimesele lõigule, st sellele, et „nimetatud maksud ei too liikmesriikide vahelises kaubanduses kaasa formaalsusi piiriületamisel.” Direktiiv ei nõua seega, et sama sätte kohaldamisalasse kuuluvad maksud vastaksid sama artikli teises lõigus toodud tingimusele, st oleks kehtestatud eriotstarbeks.

(vt punktid 21, 27, 30, 33–34 ja resolutiivosa punktid 1–2)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Majandustegevus kuuenda direktiivi artikli 4 tähenduses – Maksukohustuslased – Mõiste – Isik, kes on lõpetanud majandustegevuse, kuid jätkab selleks otstarbeks kasutatud ruumide üüri ja kõrvalkulude tasumist üürilepingu ülesütlemise võimatuse tõttu – Hõlmamine – Mahaarvamisõiguse kasutamine – Tingimused

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 4 lõiked 1–3)

Summary

Direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 4 lõikeid 1–3 tuleb tõlgendada selliselt, et isik, kes on lõpetanud majandustegevuse, kuid jätkab selleks otstarbeks kasutatud ruumide üüri ja kõrvalkulude tasumist seetõttu, et üürilepingus puudub ülesütlemisklausel, on maksukohustuslane selle artikli tähenduses ja võib tasutud summadelt käibemaksu maha arvata juhul, kui maksete ja majandustegevuse vahel esineb otsene ja vahetu seos ning on leidnud tõendamist, et puudub pettuse või kuritarvituse kavatsus.

Selliseid toiminguid nagu maksete tasumine, mida isik jätkab oma tegevuse likvideerimise perioodil, tuleb käsitleda majandustegevuse ühe osana kuuenda direktiivi artikli 4 tähenduses. Lisaks sellele esineb kohustuse jätkata üüri ja kõrvalkulude tasumist pärast majandustegevuse lõppemist ning selle tegevuse teostamise vahel otsene ja vahetu seos, kuna üürileping sõlmiti sooviga kasutada ruume selleks tegevuseks ning neid ruume sellel otstarbel ka tegelikult kasutati. Selles osas ei avalda üüri ja nimetatud ruumiga seotud kõrvalkulude tasumise kohustuse kestus mingit mõju, tingimusel et see periood on vältimatult vajalik likvideerimistoimingute lõpuleviimiseks.

(vt punktid 24, 26, 28, 29, 35 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Euroopa Liit – Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades – Protokoll Schengeni acquis’ integreerimise kohta – Schengeni lepingu rakendamise konventsioon – Ne bis in idem põhimõte – Kohaldamisala – Liikmesriigi õiguskaitseorganite otsus lõpetada kriminaalmenetlus põhjusel, et teises liikmesriigis on analoogne kriminaalmenetlus algatatud, ja seda kõike ilma sisulist hinnangut andmata – Välistamine

(EL artikli 2 esimese lõigu neljas taane; Schengeni lepingu rakendamise konventsioon, artikkel 54)

Summary

Schengeni rakenduskonventsiooni artiklis 54 sätestatud non bis in idem põhimõtet, mille eesmärk on vältida seda, et isikut saaks tema liikumisvabaduse kasutamise eest erinevate liikmesriikide territooriumitel samade asjaolude eest kohtu alla anda, ei kohaldata ühe liikmesriigi õiguskaitseorganite otsusele, millega kriminaalasi loetakse lõppenuks pärast riikliku süüdistaja otsust kriminaalmenetlust mitte algatada ainuüksi põhjusel, et teises liikmesriigis on kriminaalmenetlus sama kahtlustatava suhtes juba samade asjaolude kohta algatatud, ja seda kõike ilma sisulist hinnangut andmata. Selline otsus ei saa endast kujutada otsust, millega isiku kohta tehakse lõplik kohtuotsus nimetatud artikli 54 tähenduses.

Nimetatud põhimõtte kohaldamine sellisele kriminaalmenetluse lõpetamise otsusele, nagu põhikohtuasjas käsitlusel, teeks veelgi raskemaks või lausa takistaks üheski asjaomases liikmesriigis kahtlustatavale ette heidetud ebaseadusliku käitumise karistamist. Selline tagajärg oleks ilmselgelt vastuolus Euroopa Liidu lepingu VI jaotise sätete eesmärgiga, mida väljendati EL artikli 2 esimese lõigu neljandas taandes.

(vt punktid 30, 33–35 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Riigiabi tagasinõudmise kohustuse täitmata jätmine — Vastuväited — Täitmise täielik võimatus — Hindamiskriteeriumid — Täitmisel esinevad raskused — Komisjoni ja liikmesriigi kohustus teha asutamislepingule vastava lahenduse leidmiseks koostööd

(EÜ artikkel 10 ja EÜ artikli 88 lõige 2)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Komisjoni otsuse riigiabi kohta täitmata jätmine — Vastuväited — Otsuse seaduslikkuses kahtlemine — Vastuvõetamatus

3. Riigiabi — Komisjoni otsus, millega tunnistatakse riigiabi ühisturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse see tagastama — Komisjoni võimalus jätta tagastatava summa täpse suuruse väljaarvutamine siseriiklikele ametivõimudele

Summary

1. Ainus vastuväide, millele liikmesriik võib komisjoni poolt EÜ artikli 88 lõike 2 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi kaitseks tugineda, on tagastamisotsuse korrektse täitmise täielik võimatus.

Komisjoni otsuse riigiabi kohta täitmine ei ole täielikult võimatu, kui kostjaks olev valitsus ainult teavitab komisjoni otsuse rakendamisel esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest ilma asjaomastelt äriühingutelt abi reaalselt tagasi nõudmata ning pakkumata komisjonile otsuse täitmiseks teisi meetmeid, mis võimaldaksid neid raskusi ületada. Kui niisuguse otsuse täitmist takistavad üksnes siseriiklikud meetmed, peavad komisjon ja liikmesriik vastavalt EÜ artikli 10 aluseks olevale põhimõttele, mis paneb liikmesriikidele ja ühenduse institutsioonidele vastastikused kohustused teha lojaalset koostööd, tegema raskuste ületamiseks koostööd heas usus, järgides samas rangelt asutamislepingu sätteid ja eelkõige riigiabi käsitlevaid sätteid.

(vt punktid 35, 42 ja 43)

2. Hagi raames, mille esemeks on riigiabi puudutavast otsusest tulenevate kohustuste rikkumine ja mida liikmesriik, kellele otsus oli suunatud, ei ole kohtusse kaevanud, ei ole viimasel õigust sellise otsuse seaduslikkust vaidlustada.

(vt punkt 38)

3. Ükski ühenduse õiguse säte ei nõua komisjonilt ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi tagastamist määrates tagastatava abi täpse suuruse fikseerimist. Tegelikult piisab sellest, kui komisjoni otsuses sisalduvad andmed, mis võimaldavad otsuse adressaadil iseseisvalt ja liigsete raskusteta see summa määratleda. Komisjon võib seega õiguspäraselt piirduda kõnealuse abi tagasinõudmise kohustuse kinnitamisega ning jätta tagastatava summa täpse suuruse väljaarvutamise siseriiklikele ametiasutustele. Peale selle, kuna riigiabi käsitleva otsuse resolutiivosa on lahutamatult seotud selle põhjendava osaga, nii et kui on vaja tõlgendada, tuleb arvesse võtta neid põhjendusi, mis viisid sellise otsuse vastuvõtmiseni, siis võib komisjoni otsuse alusel tagasimakstava summa välja arvutada, lähtudes otsusest koostoimes selle otsuse põhjendustega.

(vt punktid 39–41)
Keywords

Summary



Keywords

Õigusaktide ühtlustamine — Ravimid — Müügiluba — Registreerimise lihtsustatud erikord — Tingimused — Mitmest homöopaatilisest ainest koosnev ravim — Ravimi tõhususe tõendamise nõue — Puudumine

(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/83, artiklid 14 ja 15)

Summary

Direktiivi 2001/83 inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta artikleid 14 ja 15 peab tõlgendama nii, et direktiiviga on vastuolus siseriikliku õiguse säte, mis keelab lihtsustatud erikorras registreerimast mitmest tuntud homöopaatilisest ainest koosnevat ravimit, kui selle kasutus homöopaatilise ravimina ei ole üldtuntud.

Nagu tuleneb direktiivi 2001/83 artikli 14 lõikest 1 koostoimes artikli 1 punktiga 5, võib registreerimise lihtsustatud erikorda kohaldada homöopaatilisele ravimile vaid juhul, kui seda manustatakse suu kaudu või välispidiselt, ravimi markeeringust ega ühestki sellega seotud teabest ei ilmne erinäidustusi, ning lõpuks, et piisav lahjendusaste tagab ravimi ohutuse. Nimetatud direktiivi artiklist 15 tuleneb, et vaid homöopaatilise ravimi ühendisse kuuluv homöopaatiline algaine või homöopaatilised algained peavad olema üldtuntud. Samas ei nõuta kirjanduse esitamist, kust nähtuks homöopaatilise ravimi enda mõju. Mis puudutab ravimi tõhusust, siis nimetatud direktiivi artikli 14 lõige 3 märgib sõnaselgelt, et selle artikli lõike 1 kohaselt registreeritud homöopaatiliste ravimite tõhusust ei ole vaja tõendada.

(vt punktid 16, 20, 22, 26 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta — Kohtualluvus kindlustusasjade puhul — Kokkulepe kohtualluvuse kohta — Kokkulepe kohtualluvuse kohta kindlustusvõtja ja kindlustusandja vahel, kelle mõlema alaline asukoht on samas osalisriigis — Kasutamatus soodustatud isiku vastu, kes ei ole kokkuleppele alla kirjutanud ning kelle alaline asukoht on teises osalisriigis

(27. septembri 1968. aasta konventsioon, artikli 12 punkt 3)

Summary

27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta, 26. mai 1989. aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta ning 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta, artikli 12 punkti 3, mis lubab kindlustusvõtjal ja kindlustusandjal, kelle mõlema alaline või tavapärane asukoht on lepingu sõlmimise hetkel samas osalisriigis, sõlmida kokkulepe, millega on selle riigi kohtute pädevusse määratud isegi juhud, kui kahjustav sündmus leiab aset välismaal, kohaselt sõlmitud kohtualluvuse kokkulepe ei ole kasutatav selle lepingu soodustatud isiku vastu, kes ei ole nimetatud kokkuleppele ise alla kirjutanud ning kelle alaline asukoht on kindlustusvõtja ja kindlustusandja omast erinevas osalisriigis.

Esiteks takistaks sellise kokkuleppe kasutamine kindlustatu vastu viimasel pöörduda kahjustava sündmuse toimumisjärgsesse kohtusse, samuti oma asukohajärgsesse kohtusse, kohustades teda kindlustusandja vastu oma õigusi kaitsma viimase asukohajärgses kohtus ja teisalt lubaks kokkulepe nimetatud kindlustusandjal pöörduda soodustatud isiku vastu esitatud hagi puhul oma asukohajärgsesse kohtusse. Kuid säärane tõlgendus viiks kindlustusandja kasuks sõlmitud kohtualluvuse kokkuleppe lubamiseni ning ei võtaks arvesse majanduslikult nõrgema poole, käesoleval juhul soodustatud isiku, kellel peab olema võimalus hageda ning end kaitsta asukohajärgses kohtus, kaitse eesmärki.

(vt punktid 32, 39–40, 43 ja resolutiivosa)
Keywords

Summary



Keywords

1. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Kohtueelne menetlus — Ülemäärane kestus — Asjaolu, mis mõjutab hagi vastuvõetavust üksnes kaitseõiguste rikkumise korral — Tõendamiskoormis

(EÜ artikkel 226)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi — Kohustuste rikkumise tõendamine — Komisjoni tõendamiskoormis — Oletused — Lubamatus — Hagi, mis käsitleb mitte siseriikliku sätte sisu, vaid selle rakendamist — Tõendeid käsitlevad erinõuded

(EÜ artikkel 226)

Summary

1. Kuigi liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames võib kohtueelse menetluse ülemäärase kestuse tõttu muutuda hagi vastuvõetamatuks, saab seda järeldada ainult sellistel juhtudel, kui komisjoni käitumine on raskendanud komisjoni argumentidele vastuvaidlemist ning seega rikkunud kaitseõigusi. Sellist raskenemist peab tõendama asjaomane liikmesriik.

(vt punkt 14)

2. Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames peab komisjon tõendama väidetavat liikmesriigi kohustuste rikkumist ning esitama Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul rikkumist tuvastada, ilma et komisjon toetuks seejuures lihtsalt oletustele.

Eriti seoses hagiga, mis käsitleb siseriikliku sätte rakendamist, on liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamiseks vajalik tõendite esitamine, mis võrreldes tavaliste, siseriikliku sätte sisu puudutava liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi põhjendavate tõenditega on erilised. Nendel asjaoludel on liikmesriigi kohustuste rikkumist võimalik tuvastada ainult juhul, kui on esitatud piisavalt dokumenteeritud ning üksikasjalikud tõendid siseriiklike haldus- ja/või kohtuasutuste väidetava käitumise kohta, mille eest peetakse vastutavaks asjaomast liikmesriiki.

Liikmesriigi käitumine, mis seisneb ühenduse õigusega vastuolus olevas halduspraktikas, võib küll olla liikmesriigi kohustuste rikkumine EÜ artikli 226 mõttes, kuid see halduspraktika peab olema teatud määral juurdunud ning üldine.

(vt punktid 27–29)
Keywords

Summary



Keywords

Maksusätted — Õigusaktide ühtlustamine — Käibemaks — Ühine käibemaksusüsteem — Teenuste osutamine — Kohaldatava maksuseaduse kindlaksmääramine — Meelelahutustegevus või muu selline tegevus — Mõiste — Avalikkusele tasu eest mängusaalidesse paigaldatud mänguautomaatide kasutamise võimaldamine — Hõlmamine

(Nõukogu direktiiv 77/388, artikkel 9, lõige 2, punkt c)

Summary

Teenuse osutamist, mis seisneb avalikkusele tasu eest liikmesriigi territooriumil asuvatesse mängusaalidesse paigaldatud mänguautomaatide kasutamise pakkumises, tuleb käsitleda meelelahutus- vms tegevusena kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 9 lõike 2 punkti c esimese taande tähenduses ja selle teenuse osutamise kohaks on nimetatud teenuste tegeliku osutamise koht.

1. Eespool nimetatud tegevuse peamine eesmärk on meelelahutuse pakkumine mänguautomaatide kasutajatele, mitte mängust rahalise hüve saamine, kuna rahalise hüve saamise ebakindlus on seda tüüpi meelelahutuse puhul just see oluline faktor, miks mänguautomaatide kasutajad nendega mängivad. Artikli 9 lõike 2 punkti c esimeses taandes sätestatud regulatsiooni kohaldamisest ei saa ka kõrvale hoiduda põhjendusel, et isikud, kellele vastavad teenused on suunatud, on lõpptarbijad, kuna selle sätte kohaldamise ala ei piirdu vaid maksukohustuslaste vaheliste teenuste osutamisega.

(vt punktid 31, 33–34 ja resolutiivosa)