ET Euroopa Liidu Teataja C 267/49

Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH 14. septembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (kaheksas koda) 8. juuli 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-225/08: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused); teine menetluspool: Schwarzbräu GmbH

(Kohtuasi C-365/09 P)

2009/C 267/82

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellatsioonkaebuse esitaja: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (esindaja: Rechtsanwalt P. Wadenbach)

Teised menetluspooled:

— Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

— Schwarzbräu GmbH

Hageja nõuded

1. Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas T-225/08;

2. Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 8. aprilli 2008. aasta otsus (asi R 877/2004-4);

3. Tunnistada täielikult kehtetuks ühenduse kaubamärk nr 505 552„ALASKA” absoluutsete keeldumispõhjuste esinemise tõttu;

4. Mõista kohtukulud välja kostjalt.

Väited ja peamised argumendid

Käesoleva apellatsioonkaebusega vaidlustatakse Esimese Astme Kohtu otsus, millega jäeti rahuldamata apellandi hagi ühtlustamisameti neljanda apellatsioonikoja 8. aprilli 2008. aasta otsuse peale. Nimetatud otsusega jättis apellatsioonikoda jõusse tühistamisosakonna otsuse jätta rahuldamata apellandi taotlus ühenduse kaubamärgi „ALASKA” kehtetuks tunnistamiseks. Apellandi taotlus puudutas kõiki kaupu, mida sooviti registreerida klassi 32 (mineraal- ja gaseervesi ning muud alkoholivabad joogid; puuviljajoogid ja puuviljamahlad; siirupid ja teised joogivalmistusained).

Pooled vaidlevad peamiselt küsimuse üle, kas tegemist on absoluutse keeldumispõhjusega seeläbi, et vabalt kasutatavaks jätmise vajadus tuleneb geograafilise päritolu nimetamisest.

Apellatsioonkaebuses heidab apellant ette, et Esimese Astme Kohus on vääralt tõlgendanud määruse (EÜ) nr 40/94 (edaspidi „ühenduse kaubamärgimäärus”) artikli 7 lõike 1 punkti c; seda eelkõige kohtupraktikas väljatöötatud põhimõtteid arvestades.

Nimetatud ühenduse kaubamärgimääruse sätte sõnastuse kohaselt ei registreerita kaubamärki, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis võivad tähistada kaubanduses registreeritavate kaupade geograafilist päritolu. Sellest järeldub, et vaidlusaluste kaubagruppide jaoks tuleb vabalt kasutatavaks jätta geograafilist päritolu näitavatena ka geograafilised tähistused, mida ettevõtjad kasutada võivad. Selline ühenduse kaubamärgimääruse nimetatud sätte kohaldamine ei eelda, et vajadus jätta vabalt kasutatavaks on tegelik, ajakohane ja oluline.

Kui Esimese Astme Kohus oleks käesolevas asjas kohaldanud õigesti ühenduse kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti c ja kohtupraktikas väljatöötatud põhimõtteid, oleks kindlaks teinud, et Alaska kujutab endast Ühendriikide suurimat joogiveekogu ja asjaomase avalikkuse jaoks seondub Alaska loodusliku puhta veel ülejäägiga selle erinevates vormides, mineraalvee tootmisega majanduslikult tähtsas ulatuses ning sellega, et seda vett juba turustatakse ühenduses ning tõsiselt tuleb arvestada turustamisega ka tulevikus. Seejärel on selge, et tähist „ALASKA” võivad konkurendid ka edaspidi päritolutähisena kasutada.

Selle asemel kohaldas Esimese Astme Kohus vääralt ühenduse kaubamärgimääruse artikli 7 lõike 1 punkti c sätteid ning kohtupraktika poolt väljatöötatud põhimõtteid, luues otstarbekusele tuginedes, see tähendab uurides, kas mineraalvee tarnimine Alaskalt ühendusse on majanduslikult mõttekas või mitte (konkurents, transpordikulud), uusi kriteeriume, mis ületavad kirjeldatud nõudeid. Need laiendatud nõuded on artikli 7 lõike 1 punkti c sõnastust ning eelkõige kohtupraktikas väljatöötatud põhimõtteid arvestades liiga kõrged ning tingivad liiga laia, ühenduse õigusnormide eesmärki mittearvestava tõlgendamise.