Otsuse 2000/520 IV lisas on ette nähtud:

„Kahjutasu eraelu puutumatuse rikkumise eest, õiguslikud volitused ning ühinemised ja ülevõtmised Ameerika Ühendriikide seaduses

Käesolev selgitus on vastuseks Euroopa Komisjoni taotlusele anda selgitusi Ameerika Ühendriikide seaduses a) eraelu puutumatuse rikkumisega seotud kahjutasu nõuete kohta, b) Ameerika Ühendriikide seaduses esitatud „otseste volituste” kohta isikuandmete kasutamiseks viisil, mis ei ole kooskõlas programmi Safe Harbor põhimõtetega, ja c) ühinemiste ja ülevõtmiste mõju kohta programmi Safe Harbor põhimõtete alusel võetud kohustustele.

[…]

B. Otsesed õiguslikud volitused

Programmi Safe Harbor põhimõtted sisaldavad erandit, kui statuut, normid või pretsedendiõigus loovad või annavad „vastandlikke kohustusi või otseseid volitusi, tingimusel et mis tahes sellise volituse teostamisel suudab organisatsioon demonstreerida, et tema mittevastavus põhimõtetele on piiratud ainult sellega, mis on vajalik selliste volitustega talle pandud ülekaalukate õigustatud huvide täitmiseks.” Selge on, et kui Ameerika Ühendriikide seadustes sätestatakse vastandlik kohustus, peavad Ameerika Ühendriikide organisatsioonid, sõltumata sellest, kas nad osalevad programmis Safe Harbor või mitte, seadust täitma. Mis puutub otsestesse volitustesse, siis kui programmi Safe Harbor põhimõtete eesmärgiks on ületada erinevusi Ameerika Ühendriikide ja Euroopa eraelu puutumatuse kaitse viiside vahel, peame meie austama meie valitud seadusandjate seadusandlikke prerogatiive. Rangele programmi Safe Harbor põhimõtetele vastavusele piiratud erandi tegemise eesmärgiks on tasakaalu leidmine mõlema osapoole õigustatud huvide vahel.

Erand tehakse ainult otseste volituste korral. Minimaalseks eelduseks seega on, et asjakohane statuut, norm või kohtuotsus peab programmi Safe Harbor organisatsioonidele sellist tegevust kindlalt lubama. Teiste sõnadega ei kehti erand seal, kus seadus vaikib. Lisaks kehtiks erand ainult siis, kui see otsene luba satub vastuollu programmi Safe Harbor põhimõtete järgimisega. Isegi siis on erand „kehtiv ulatuses, mis on vajalik sellise loaga talle pandud ülekaalukate õigustatud huvide täitmiseks”. Näiteks kui seadus lihtsalt lubab äriühingul riigiasutustele andmeid esitada, siis kõnesolev erand ei kehti. Kui aga seadus vastupidi konkreetselt lubab äriühingul esitada isikuandmeid riigiasutustele ilma üksikisiku nõusolekuta, kujutaks see endast „otsest volitust” tegutseda viisil, mis on vastuolus programmi Safe Harbor põhimõtetega. Alternatiivselt jääksid konkreetsed erandid seoses kindla nõudega teade ja nõusoleku kohta erandi raamesse (kuna võrduksid eriloaga avalikustada teave ilma teate ja kooskõlastuseta). Näiteks statuut, mis annab arstidele loa esitada patsientide meditsiinilisi andmeid tervishoiuametnikele ilma patsientide eelneva nõusolekuta, võiks lubada erandit teate ja valikuvõimaluse põhimõtetest. Kõnesolev luba ei annaks arstile õigust esitada kõnesolevaid meditsiinilisi andmeid tervishoiuorganisatsioonidele ega kommertsalustel tegutsevatele farmaatsialaboritele, mis jääksid seadusega lubatud eesmärkidest ja seega erandi reguleerimisalast välja […]. Kõnesolevad õiguslikud load võivad endast kujutada ühekordset luba isikuandmete konkreetseks kasutamiseks, kuid nagu allpool toodud näidetest selgub, on tõenäoliselt tegemist mõne laiema isikuandmete kogumist, kasutamist või avalikustamist keelava seaduse erandiga.

[…]”.