Samuti ei saa selle poole nõusolek, kellelt menetlusdokument pärineb, olla eeltingimuseks sellise menetlusdokumendi vastuvõetavusele, mis on Üldkohtus esitatud teises kohtuasjas. Kui selle poole nõusolek, kellelt menetlusdokument pärineb, võib olla asjakohane dokumendi nõuetekohase kasutamise hindamisel, siis annaks eeldus, et see nõusolek tuleks saada enne dokumendi Üldkohtule esitamist ning et vastasel juhul oleks see vastuvõetamatu, poolele, kellelt dokument pärineb, õiguse see dokument välistada, võttes Üldkohtult võimaluse hinnata dokumendi kasutuse nõuetekohasust ja täita oma kohustust anda kummalegi poolele mõistlik võimalus oma seisukohtade ja tõendite esitamiseks tingimustes, mis ei asetaks ühte neist oma vastasega võrreldes oluliselt ebasoodsamasse olukorda, mis on poolte võrdsuse põhimõtte aluseks. Seega tuleb Üldkohtul igas asjas asetada kaalule ühelt poolt tõendite vaba esitamise põhimõte ja teiselt poolt kaitse kohtumenetluste poolte menetlusdokumentide väärkasutuse vastu.

Tõendite vaba esitamise põhimõttest tuleneb, et Üldkohtu menetluse poolel on õigus esitada tõendusmaterjalina dokumente, mida esitati teises kohtuasjas, milles ta ise oli pooleks. Kui poolel oli kõnealustele dokumentidele õiguspärane juurdepääs ja need dokumendid ei ole konfidentsiaalsed, siis ei ole nõuetekohase õigusemõistmise põhimõttega põhimõtteliselt vastuolus nende dokumentide Üldkohtus esitamine. Nii ei või liidu kohtu menetluses oleva kohtuasja pool taotleda menetlusdokumendi väljajätmist, kui nimetud pool on selle menetlusdokumendi juba esitanud samade poolte vahel aset leidnud teises kohtumenetluses.

Määruse nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju, artikli 113 lõige 2 ja määruse nr 1268/2012, mis käsitleb finantsmääruse kohaldamise eeskirju, artikli 161 lõige 2 näevad edutute pakkujate suhtes ette põhjendamise kahes etapis. Kõigepealt teatab hankija kõigile edututele pakkujatele, et nende pakkumus on tagasi lükatud ja selle tagasilükkamise põhjused. Need põhjused võib esitada kokkuvõtlikult, arvestades edututele pakkujatele nendes sätetes ette nähtud võimalust taotleda täpsemat põhjendust. Edasi näevad need sätted ette, et kui mõni edutu pakkuja, kes täidab valikukriteeriumid ja keda ei ole hankemenetlusest kõrvaldamise kriteeriumide alusel menetlusest kõrvaldatud ning kes esitab kirjaliku taotluse, edastab hankija võimalikult kiiresti, kuid hiljemalt 15 päeva jooksul alates taotluse saamisest teabe eduka pakkumuse omaduste ja suhteliste eeliste kohta ning selle pakkuja nime, kellega leping sõlmitakse.

Eeltoodust tuleneb, et hankija hinnang pakkumuse põhjendamatult madala maksumuse kohta antakse kahes etapis. Esimeses etapis peab hankija hindama, kas esitatud pakkumused „tunduvad“ olevat põhjendamatult madala maksumusega. Verbi „tunduma“ kasutamine määruse nr 1268/2012, mis käsitleb finantsmääruse kohaldamise eeskirju, artikli 151 lõikes 1 eeldab, et hankija annab pakkumuse põhjendamatult madala maksumuse suhtes prima facie hinnangu. Seega ei kohusta nimetatud määrus hankijat tegema omal algatusel iga pakkumuse koostisosade suhtes üksikasjalikku analüüsi, et kindlaks teha, et see pole põhjendamatult madala maksumusega. Niisiis esimeses etapis peab hankija vaid kindlaks tegema, kas esitatud pakkumused sisaldavad mõnda näitajat, mis tekitab kahtlusi, et need võivad olla põhjendamatult madala maksumusega. See on nii eelkõige juhul, kui pakutud hind on märkimisväärselt madalam kui teistes esitatud pakkumustes või tavapärane turuhind. Kui esitatud pakkumused ei sisalda mõnda sellist näitajat ning ei tundu seega olevat põhjendamatult madala maksumusega, võib hankija jätkata pakkumuste hindamist ja eduka pakkuja väljaselgitamise menetlust.

Seevastu juhul, kui on näitajaid, mis tekitavad kahtluse, et mõni pakkumus võib olla põhjendamatult madala maksumusega, peab hankija teises etapis kontrollima selle pakkumuse koostisosi, et veenduda, et pakkumus ei ole põhjendamatult madala maksumusega. Kontrolli käigus on hankijal kohustus anda kõnealuse pakkumuse esitanud pakkujale võimalus selgitada, miks ta leiab, et tema pakkumus ei ole põhjendamatult madala maksumusega. Seejärel peab hankija hindama esitatud selgitusi ja kindlaks tegema, kas kõnealune pakkumus on põhjendamatult madala maksumusega ja kui see on nii, on tal kohustus see tagasi lükata.

(vt punktid 87–89)