ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Teiseks leiab Belgia valitsus, et esitatud küsimus on põhikohtuasja antud staadiumis puhthüpoteetiline. Selles staadiumis ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus veel andnud vastust põhikohtuasja lahendamise seisukohalt määravatele küsimustele, mis puudutavad eelkõige seda, kas võla ja kinnisasja vahel on selline seos, millest nähtuks, et kinnisasi on võlaga koormatud. Sellega seoses rõhutas Belgia valitsus kohtuistungil, et antud juhul ei ole tegemist Belgias asuvat kinnisvara koormava hüpoteegiga, vaid ainult hüpoteegi seadmise volitusega, mille andis R. H. Eckelkamp enne surma oma vennale. Belgia valitsus on seisukohal, et kuna hüpoteegi seadmise volitus on kõigest kolmandale isikule antud õigus, mis annab võimaluse seada kinnisasjale hüpoteek, mida ei ole aga tehtud, ei koorma seda kinnisasja mingid võlad Euroopa Kohtu praktika tähenduses. Seetõttu on esitatud küsimus hüpoteetiline.
11

Sama direktiivi artikli 6 lõigetes 1–3 ja lõikes 6 on sätestatud: „1. Põletusrajatiste käitamisel saavutatakse selline põlemistase, et räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku kogusisaldus on alla 3% või nende põletuskadu on alla 5% aine kuivmassist. Vajaduse korral kasutatakse sobivaid jäätmete eeltöötlusvõtteid. Põletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja neid käitatakse nii, et tekkiv gaas kuumeneb pärast viimast põlemisõhu etteannet juhitavalt ja ühtlaselt isegi ebasoodsaimates tingimustes kaheks sekundiks temperatuurini 850 °C mõõdetuna põlemiskambri siseseina juures või mõnes muus pädeva asutuse heakskiidetud esindavas punktis. Selliste ohtlike jäätmete põletamisel, mis sisaldavad kloorina väljendatud halogeenitud orgaanilisi aineid üle 1%, tuleb vähemalt kaheks sekundiks saavutada temperatuur 1100 °C. Põletusrajatise iga liin varustatakse vähemalt ühe abipõletiga. See põleti peab ise tööle hakkama, kui põlemisgaaside temperatuur langeb pärast viimast põlemisõhu etteannet alla 850 °C või 1100 °C, sõltuvalt olukorrast. Samuti kasutatakse seda rajatise käivitamisel ja seiskamisel tagamaks, et sõltuvalt olukorrast säiliks temperatuur 850 °C või 1100 °C kogu kõnealuste toimingute vältel ja seni, kuni põlemiskambris on veel põlemata jäätmeid. Käivitamisel ja seiskamisel või siis, kui põlemisgaasi temperatuur langeb sõltuvalt olukorrast allapoole 850 °C või 1100 °C, ei lasta abipõletisse kütust, mis võib põhjustada suuremaid heitmeid kui need, mis tekivad gaasiõli, nagu on määratletud nõukogu [24. novembri 1975. aasta] direktiivi 75/716/EMÜ [vedelkütuste väävlisisaldust käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 307, lk 22)] artikli 1 lõikes 1, veeldatud gaasi või maagaasi põlemisel. 2. Koospõletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja käitatakse nii, et jäätmete koospõletamisel tekkiv gaas kuumeneb juhitavalt ja ühtlaselt isegi ebasoodsaimates tingimustes kaheks sekundiks temperatuurini 850 °C. Selliste ohtlike jäätmete koospõletamisel, mis sisaldavad kloorina väljendatud halogeenitud orgaanilisi aineid üle 1%, tuleb saavutada temperatuur 1100 °C. 3. Põletus- ja koospõletusrajatised kasutavad isetoimivat süsteemi, mis välistab jäätmete etteandmise: a) käivitamishetkest kas temperatuuri 850 °C või sõltuvalt olukorrast 1100 °C või lõike 4 kohaselt piiritletud temperatuuri saavutamiseni; b) siis, kui ei hoita temperatuuri 850 °C või sõltuvalt olukorrast 1100 °C või lõike 4 kohaselt piiritletud temperatuuri; c) siis, kui käesoleva direktiiviga nõutavad pidevad mõõtmised osutavad, et mõnda heitmete piirväärtust on ületatud puhastusseadmete häirete või rikete tõttu. […] 6. Kogu põletamisel või koospõletamisel tekkiv soojus kasutatakse võimalikult suures ulatuses ära.”
17

Verwaltungsgerichtshof (teise astme halduskohus) võttis talle esitatud apellatsioonkaebuse peale teistsuguse seisukoha, leides et puudutatud elanikel on õigus nõuda pädevatelt ametiasutustelt tegevuskava koostamist, kuid nad ei saa nõuda, et see sisaldaks meetmeid, mis kiiresti tagaksid peenosakeste PM10 emissiooni piirtasemetest kinnipidamise. Nimetatud kohtu väitel on riiklikud ametiasutused kohustatud üksnes tagama, et oleks koostatud kava, mis oleks suunatud selle eesmärgi saavutamisele niivõrd, kui see on võimalik ja selle eesmärgiga proportsionaalne. Seetõttu kohustas ta Freistaat Bayernit koostama tegevuskava neid juhiseid järgides.
47

Tuvastades kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 150–152, et esiteks kuulub selle tuvastamine, kas Türgi ametiasutuste väljastatud dokumentide näol on tegemist originaaldokumendi või võltsitud dokumendiga, nende asutuste ainupädevusse ning et teiseks jõudsid need asutused järeldusele, et vaidlustatud sertifikaadid on võltsitud, lükkas Esimese Astme Kohus tagasi apellandi väite, et vaidlusalustel sertifikaatidel olevad templijäljendid ja allkirjad tõendavad, et need sertifikaadid on tõenäoliselt väljastatud Türgi ametiasutuste poolt, kes on nende autentsust tõestanud.
29

On oluline märkida, et muudetud direktiivi I lisa punkti 7 alapunktides b ja c on projektide hulgas, mille puhul tuleb läbi viia keskkonnamõju hindamine, mainitud „kiirteid” ja „kiirliiklusega teid” ning „vähemalt neljarajaliste uute teede ehitamist või kõige rohkem kaherajaliste olemasolevate teede ümberkavandamist ja/või laiendamist vähemalt neljarajaliseks, kui uus tee või ümberkavandatud ja/või laiendatud teelõik on vähemalt 10 km pikk”. II lisa punkti 10 alapunktis e ja punkti 13 esimeses taandes on projektide hulgas, mille puhul liikmesriigid võivad direktiivi artikli 4 lõike 2 alusel kehtestada keskkonnamõju hindamise kohustuse, nimetatud „teede ehitamist” ja „juba loa saanud või valminud või käimasolevate I või II lisas loetletud tööde muutmist või laiendamist, kui see võib keskkonda oluliselt kahjustada”. Siinkohal tuleb esiteks täpsustada, nagu Euroopa Ühenduste Komisjon õigesti väidab, et kõnealustes lisades sisalduvad mõisted on ühenduse õiguse mõisted, mida tuleb tõlgendada autonoomselt, ning teiseks märkida, et ei ole välistatud, et lisades nimetatud teede liigid võivad asuda nii asulas kui ka väljaspool seda.
45

Käesolev eelotsusetaotlus puudutab sisuliselt sellise aktsiisi kooskõla EÜ artikli 90 esimese lõikega, millega maksustatakse mootorsõidukite müük enne nende esmaregistreerimist riigi territooriumil. Selles osas nähtub eespool viidatud kohtuotsuse Brzeziński punktist 41, et EÜ artikli 90 esimest lõiget tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus aktsiis juhul, kui aktsiisisumma, millega maksustatakse rohkem kui kaks aastat vanad kasutatud sõidukid, mis on ostetud muust liikmesriigist kui sellise maksu kehtestanud liikmesriik, on suurem sama maksu järelejäänud summast, mis sisaldub selle maksu kehtestanud riigis varem registreeritud samasuguste sõidukite turuväärtuses. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on uurida, kas põhikohtuasjas kõnealuste õigusnormidega, eriti 2004. aasta määruse artikli 7 kohaldamisega, kaasneb selline tagajärg.
8

25. juuli 1996. aasta Telekommunikationsgesetz’i (telekommunikatsiooniseadus, BGBl. 1996 I, lk 1120, edaspidi „TKG 1996”) § 43 lõige 6, muudetud 21. oktoobri 2002. aasta seadusega Erste Gesetz zur Änderung des Telekommunikationsgesetzes (telekommunikatsiooniseaduse esimene parandusseadus, BGB1. 2002 I, lk 4186), sätestab: „Üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude operaatorid, kellel on valitsev seisund Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen’i [konkurentsipiirangute vastane seadus] § 19 tähenduses, peavad kolmanda lause kohaselt tagama oma võrkudes igale kasutajale võimaluse valida kõigi otseselt vastastikku seotud üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude operaatorite telekommunikatsiooniteenuste vahel, ja seda nii sel viisil, et nad valivad operaatori igal üksikjuhul, valides lühikese tunnusnumbri, kui ka operaatori eelvaliku teel, kusjuures selle teise võimaluse korral peab olema võimalus muuta oma eelvalikut, valides teise operaatori lühikese tunnusnumbri. Kasutaja peab saama teostada ka erinevaid eelvalikuid kohalike ja kaugekõnede jaoks. Selle kohustuse täitmiseks vajaliku võrkude vastastikuse sidumise elluviimise raames tuleb käesoleva seaduse kolmanda, neljanda ja kuuenda osa rakendamiseks võetavate otsuste korral järgida, et ei kaotataks stiimulit tõhusateks investeeringuteks infrastruktuuriseadmetesse, mis tagavad tugevama pikaajalise konkurentsi, ja järgida samuti, et olemasolevat võrku kasutatakse tõhusalt, mis tagab juurdepääsu võrgu igale osale. Nii toimides tuleb eeskätt järgida, et kasutaja valitud võrguoperaator kannab kohase osa kasutajale võimaldatud ühenduse kuludest. Reguleeriv asutus võib täielikult või osaliselt peatada esimeses lauses märgitud kohustuse, nii kaua ja sel määral, kui see on tehniliselt õigustatud. Mobiilsidevõrkude haldajate suhtes on kohustus võimaldada operaatori valikut või eelvalikut peatatud. See vaadatakse üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul [(universaalteenuse direktiiv)] (EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367) artikli 19 lõike 2 nõuete ülevõtmise raames.”
36

Neid asjaolusid arvestades väitsid komisjon ja põhikohtuasja kostja samal kohtuistungil seda, et direktiiviga 2003/96 ei oleks kooskõlas, kui põhikohtuasja hageja poolt elektrienergia tootmiseks kasutatavad energiatooted saaksid maksuvabastuse, kuna toodetud elektrienergia ise oli juba maksust vabastatud. Direktiivi 2003/96 artikli 21 lõike 5 kolmanda lõigu alusel võivad liikmesriigid olenemata selle direktiivi artikli 14 lõike 1 punktist a väikeste elektrienergia tootjate poolt toodetud elektrienergia maksust vabastada ainult sellisel selgel tingimusel, et nende tootmises kasutatud energiatooted on maksustatud. Põhikohtuasja hageja väidab, et õigusnormidega, millega see direktiiv 2006. aasta jooksul siseriiklikku õigusesse üle võeti, kehtestati täpselt konkreetne maksumäär, mis on oluliselt väiksem üldiselt kohaldatavast maksumäärast, mis kehtis põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal.
42

Komisjon väidab, et apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu. Esimese väite osas väidab ta, et Madalmaade Kuningriik on kaotanud oma õiguse tugineda sellele, et väidetavalt jäeti 2004. aasta hindamisaruanne arvesse võtmata, kuna see aruanne esitati pärast direktiivis 96/62 määratud tähtaja möödumist ja kolm kuud pärast eranditaotluse esitamist. Komisjon leiab lisaks, et Esimese Astme Kohus on sedastanud, et komisjon on tegelikult nimetatud aruannet arvesse võtnud ja et niisugune faktilise asjaolu tuvastamine ei saa olla apellatsioonikaebuse ese. Seoses teise väitega väidab komisjon, et Esimese Astme Kohtu järeldused põhinevad suurel hulgal asjaoludel, millest enamikku ei ole vaidlustatud, ja need järeldused oleks ikkagi põhjendatud, isegi kui Euroopa Kohus peaks Madalmaade Kuningriigi argumente arvesse võtma.
64

Ka rakendusmääruse erinevate keeleversioonide võrdlus ei näita seda, et ühenduse õiguslooja oleks soovinud täpsustada, kas on tegemist kauba omandi või valduse üleminekuga. Näiteks on see mõiste hispaania keeles väljendatud sõnaga cesión, saksa keeles sõnaga Übertragung, inglise keeles sõnaga transfer, prantsuse keeles sõnaga cession, itaalia keeles sõnaga cessione ja hollandi keeles sõnaga overdracht.
13

Keskkonnaseadustiku artiklid R. 214-32–R. 214-40 sisaldavad deklareerimise nõudele allutatud tegevuse suhtes kohaldatavaid sätteid. Viidatud artiklitest esimese kohaselt tuleb deklaratsioon saata asjaomase departemangu prefektile või asjaomaste departemangude perfektidele; deklaratsiooni saamisele järgneva 15 päeva jooksul saadab prefekt sama seadustiku artikli R. 214-33 kohaselt juhul, kui deklaratsioon on puudulik, deklaratsiooni esitajale kättesaamise kinnituse, milles ta viitab puuduvatele dokumentidele või teabele, või juhul, kui deklaratsioon on nõuetekohane, kättesaamise kinnituse, milles on märgitud kas kuupäev, millal keelamata jätmise korral võib kavatsetava tegevusega alustada, või see, et tegevust võib alustada kohe, sest seda ei keelata. Samas sättes on ette nähtud, et sellele kättesaamise kinnitusele on vajaduse korral lisatud koopia kohaldatavatest üldistest ettekirjutustest. Prefektile deklareerimise nõudele alluva tegevuse keelamiseks ette nähtud ajavahemik on sätestatud selle seadustiku artiklis R. 214-35 ning selleks on kaks kuud nõuetekohase deklaratsiooni saamisest.
35

Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb Regeringsrätteni küsimusele vastata, et kuuenda direktiivi artikli 9 lõike 2 punkti e ja direktiivi 2006/112 artikli 56 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et isikut, kellele osutab konsultatsiooniteenuseid teises liikmesriigis asuv maksukohustuslane, kes teostab korraga nii majandustegevust kui tegevusi, mis jäävad väljapoole nende direktiivide kohaldamisala, tuleb käsitada maksukohustuslasena ka siis, kui kõnealust teenust kasutatakse üksnes viimati nimetatud tegevuste jaoks.
—

kui siseriiklikule kohtule on teatatud, et saadik on esitanud parlamendile immuniteedi kaitsmise taotluse kodukorra artikli 6 lõike 3 mõttes, peab kohus menetluse peatama ja paluma parlamendil esitada oma arvamus võimalikult kiiresti;
70

Samuti tuleb siinkohal märkida, et kuigi nõukogu ja komisjon väidavad, et vaidlustatud otsuse peamine eesmärk ja peamised reguleeritavad valdkonnad on seotud ainult EÜ artikliga 181a, ning et kõrvalise tähtsusega eesmärk ja kõrvalise tähtsusega valdkonnad on seotud EÜ artikliga 179, ei ole nad tõendanud, miks on ühenduse ja kolmandate riikide, kes on arenguriigid, vaheline majandus-, finants- ja tehniline koostöö nii erinev arengukoostööst asutamislepingu XX jaotise tähenduses, et vaidlustatud otsusel – ka osas, mis puudutab koostööd arenguriikidega – on peamine või ülekaalukas eesmärk ja peamiselt või ülekaalukalt reguleeritavad valdkonnad, mis ei ole käsitatavad arengukoostööna asutamislepingu XX jaotise mõttes.
9

18. augusti 1969. aasta Saksa ettevõtjate välismaal asuvatele investeeringutele kohaldatavate maksumeetmete seaduse (Gesetz über steuerliche Maßnahmen bei Auslandsinvestitionen der deutschen Wirtschaft (Auslandsinvestitionsgesetz)) (BGBl 1969 I, lk 1211, edaspidi „AIG”) artikli 2 lõige 1, mis kehtis põhikohtuasja asjaolude ajal, on sõnastatud järgmiselt: „Kui topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaselt tuleb tulumaksust täielikult vabastada maksukohustuslane, kelle tulud on saadud välismaal asuva tööstus- või kaubandusettevõtte majandustulemuste põhjal, siis tuleb maksukohustuslase nõudmisel kogutulude summa arvutamisel siseriikliku maksuõiguse sätete alusel maha arvata kahjum, mis saadi nimetatud majandustulemustest, kuna juhul, kui tulusid maksust ei vabastata, võib maksukohustuslane selle kahjumi hüvitada või maha arvata, kui on ületatud tööstus- või kaubandustegevuse positiivne tulu, mis saadakse samas välisriigis asuvatest teistest ettevõtetest ja mis on nimetatud lepingu alusel maksust vabastatud. Kui see ei too kaasa kahjumi hüvitamist, on mahaarvamine lubatud [EStG] artiklis 10d sätestatud tingimustel. Esimese ja teise lause kohaselt maha arvatud summat tuleb asjaomase maksustamisperioodi puhul uuesti arvesse võtta kogutulude summa arvutamisel, kuna ühel järgnevatest maksustamisperioodidest on see saadud koos nimetatud välisriigis asuva tööstuse ja kaubandusega tegeleva ettevõtja positiivsetest majandustulemustest, kuna vastavalt asjaomasele lepingule on positiivne tulu maksust vabastatud. Kolmandat lauset kohaldatakse vaid siis, kui maksukohustuslane tõendab, et välisriigis kehtivate sätete kohaselt, mis on tema suhtes kohaldatavad, ei ole tal lubatud kanda majandustulemustest saadud mahaarvatavat kahjumit edasi muude aastate peale, kui see aasta, mil kahjumit saadi”.
35

Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti m tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab spordiga tegelevate isikute kontekstis ka teenuseid, mida osutatakse juriidilistele isikutele ja organiseeritud isikute ühendustele, tingimusel – mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne – et need teenused on otseselt seotud spordiga ja selleks tingimata vajalikud, et teenuseid osutavad mittetulundusorganisatsioonid ja et teenuste tegelikud saajad on spordiga tegelevad isikud.
40

Kõikidest eelnevatest kaalutlustest lähtuvalt tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et teenuseosutaja on kohustatud esitama teenuse saajatele enne viimatinimetatutega lepingu sõlmimist lisaks elektronposti aadressile muud teavet, mis võimaldab kiirelt ühendust võtta ning otse ja asjalikult suhelda. See teave ei pea ilmtingimata hõlmama telefoninumbrit. Selleks teabeks võib olla elektrooniline kontaktivorm, mille abil teenuse saajad saavad pöörduda Internetis teenuseosutaja poole ja millele viimatinimetatu vastab elektronposti teel, välja arvatud olukorras, kus teenuse saaja, kellel ei ole pärast teenuseosutajaga elektroonilisel teel ühenduse võtmist juurdepääsu elektroonilisele võrgule, küsib teenuseosutajalt võimalust kasutada mitte-elektroonilist suhtlusvahendit.
Nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivi 80/987/EMÜ töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiiviga 2002/74/EMÜ) artiklit 8a tuleb tõlgendada nii, et selleks, et ühes liikmesriigis asutatud ettevõtjat saaks pidada muus liikmesriigis tegutsevaks, ei ole vaja, et ettevõtjal oleks selles muus liikmesriigis filiaal või püsiv tegevuskoht. Siiski on vaja, et sel ettevõtjal oleks viimases riigis püsiv majandustegevus, mida iseloomustab niisuguse tööjõu olemasolu, mis võimaldab tal seal tegutseda. Ühes liikmesriigis asutatud transpordiettevõtja puhul ei saa pelk asjaolu, et tema poolt nimetatud riigis tööle võetud töötaja tarnib kaupa selle viimase riigi ja teise liikmesriigi vahel, võimaldada teha järeldust, et nimetatud ettevõtjal on muus liikmesriigis püsiv majandustegevus.
43

Nagu on öeldud käesoleva kohtuotsuse punktis 36, on direktiivi 2001/23 eesmärk töötajate kaitsmine tööandja vahetumise korral, eriti nende õiguste kaitse tagamine. Sellistel asjaoludel, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, võidakse nende töösuhteid ohustada. Kui üürileping ei lähe automaatselt üle, on olemas reaalne oht, et ettevõtja omandaja peab lahkuma ruumidest, lõpetama oma tegevuse ning seega lõpetama asjaomaste töötajate töölepingud.
54

Direktiividega 89/48 ja 92/51 kehtestatud diplomite ja tööalase koolituse vastastikuse tunnustamise süsteem ei sisalda nõuet, et muudes liikmesriikides väljastatud dokumendid tõendaksid sellise koolituse läbimist, mis on sarnane või võrdväärne vastuvõtvas liimesriigis ettenähtuga. Vastavalt nende direktiividega kehtestatud korrale ei tunnustata diplomit mitte selle aluseks oleva koolituse sisust tulenevalt, vaid seetõttu, et selles liikmesriigis, kus see on väljastatud või tunnustatud, annab nimetatud diplom juurdepääsu reguleeritud kutsealale. Erinevused päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi koolituse ülesehituses või sisus ei ole seega piisavad, et õigustada asjaomase kutsekvalifikatsiooni tunnustamisest keeldumist. Äärmisel juhul võivad need erinevused, kui nad on märkimisväärsed, õigustada vastuvõtva liikmesriigi ettekirjutust, et taotleja täidaks ühe või teise kompensatsioonimeetme, mis on sätestatud nimetatud direktiivide artiklites 4 (vt direktiivi 89/48 osas 19. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-330/03: Colegio, EKL 2006, lk I-801, punkt 19).
1.

Kuna Madalmaade Kuningriik ei ole avaldanud teavet helistaja asukoha kohta hädaolukordadega tegelevale asutusele kõigi Euroopa ühtsele hädaabinumbrile 112 saabunud kõnede puhul, kui see on tehniliselt teostatav, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) artikli 26 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
21

Eelotsusetaotluse esitanud kohtus esitatud kõnes väitis Gy. Katz, et kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus keeldus tunnistajana üle kuulamast ohvrit, kes on ka ase-erasüüdistaja, siis on ta eiranud õiglase kohtupidamise ja vahendite võrdsuse põhimõtteid, mis on ette nähtud 4. novembril 1950 Roomas allakirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis (edaspidi „EIÕK”). Lisaks väitis Gy. Katz, et ta on juba uurimise käigus kahju kannatanud tulenevalt sellest, et uurimisasutus ei pidanud kinni oma kohustusest asjaolusid välja selgitada, samas kui ase-erasüüdistaja õiguslik instituut võimaldab just nimelt sellise puuduse kõrvaldada ja tänu isiklikult kohtusse ilmuva ohvri tunnistusele saaks tõe välja selgitada ja ohvril oleks võimalik nõuda kahju hüvitamist. Vastasel juhul on Gy. Katzi arvates ohver võrreldes süüdistatavaga ebasoodsamas olukorras.
41

Terminit „ühendamine” on kasutatud pigem tehnilises kontekstis ja see seondub füüsilise võrku ühendamisega. Nii näeb direktiivi artikkel 5 ette, et liikmesriigid tagavad, et koostatakse ja tehakse üldsusele kättesaadavaks tehnilised eeskirjad, milles nähakse ette tootmisrajatiste, jaotusvõrkude, otseühendust omavate tarbijate seadmete, ühendusahelate ja otseliinide süsteemiga ühendamise projekteerimise ja kasutamise tehnilised miinimumnõuded. Direktiivi artikli 23 lõike 1 punkt c täpsustab, et reguleerivad asutused vastutavad mittediskrimineerimise ja tõhusa konkurentsi toimimise eest, jälgides eelkõige aega, mida ühenduste rajamine edastus- ja jaotusettevõtjatelt nõuab. Direktiivi artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt peavad need asutused veel kehtestama või kinnitama võrkudesse ühendamise tingimuste arvutamise või kehtestamise aluseks oleva metoodika. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 õigesti märkis, kasutakse direktiivi artikli 23 lõike 2 punktis a sellega seoses ühes ja samas lauses termineid „juurdepääs” ja „ühendamine”. Sellest tuleneb, et nendel terminitel on erinev tähendus. Veel tuleb mainida direktiivi artikli 3 lõiget 3, mis täpsustab, et universaalteenuse osutamise tagamiseks võivad liikmesriigid kehtestada jaotusettevõtetele kohustuse ühendada tarbijad oma võrku.
Seega on väheoluline, et kõnealuse ülekandmise eesmärk on teise andmebaasi koostamine, olenemata sellest, kas see teine andmebaas on algse andmebaasi konkurent või mitte, ning sellest, kas teise andmebaasi maht on algse andmebaasi mahuga identne või erinev, või kas see toiming on osa muust tegevusest kui andmebaasi loomine, kui ka sellest, kas see tegevus on äriline või mitte (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus The British Horseracing Board jt, punktid 47 ja 48). Nagu tuleneb pealegi direktiivi 96/9 põhjendusest 44, on kaitstud andmebaasi kogu sisu või selle osa ülekandmine, mis on vajalik selle sisu lihtsaks ekraanile kuvamiseks, juba iseenesest väljavõtte tegemine, mille jaoks võib sui generis õiguse omanik nõuda loa küsimist.
65

Komisjon väidab, et vastupidi apellandi poolt väidetule on teenistuse huvid seotud ametnike ja ajutiste teenistujate karjääri edendamisega, mida on legitiimse eesmärgina varem tunnustanud ka ühenduse kohus (Euroopa Kohtu 16. oktoobri 1975. aasta otsus kohtuasjas 90/74: Deboeck vs. komisjon, EKL 1975, lk 1123, ja Esimese Astme Kohtu . aasta otsus liidetud kohtuasjades T-40/96 ja T-55/96: de Kerros ja Kohn Bergé vs. komisjon, EKL AT 1997, lk I-A-47 ja II-135, punkt 46). Peale selle väidab komisjon, et personalieeskirjade artikli 45 lõikes 2 on lisaks sätestatud, et sisekonkursi korraldamine ühest kategooriast teise liikumiseks on ette nähtud ainult ametnikele, mis välistab abiteenistujate osalemise sellel konkursil, kuna neile kohaldatavate teenistustingimuste spetsiifilisuse tõttu ei ole neil võimalik nimetatud konkursist osa võtta.
28

Igal juhul võib optroneid klassifitseerida KN-i rubriiki 8543 üksnes juhul, kui nad täidavad iseseisvaid tööoperatsioone. Tuleb märkida, et nad on vaadeldavad pigem seadmete osana kui „elektriseadmetena, mis täidavad iseseisvaid tööoperatsioone,” KN-i rubriigi 8543 mõttes. See tähendab – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on leidnud ning X on esile toonud –, et optronid ei saa iseseisvalt funktsioneerida ilma elektriseadmeteta, mille jaoks nad on mõeldud.