ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 53/20

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 17. novembril 2020 – Interporto di Trieste SpA versus Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

(Kohtuasi C-608/20)

(2021/C 53/26)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Interporto di Trieste SpA

Vastustajad: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õigus keelab kohaldada selliseid liikmesriigi õigusnorme nagu dekreetseaduse nr 91/2014 (seadusega 116/2014 seadusena kinnitatud redaktsiooni) artikli 26 lõiked 2 ja 3, mis kas vähendavad toetusi, mis on seadusega juba ette nähtud ning vastavates fotogalvaaniliselt saadud elektrienergia tootjate ning selleks asutatud riigi osalusega äriühingu Gestore dei servizi energetici s.p.a. vahel sõlmitud lepingutes kindlaks määratud, või siis viivitavad märkimisväärselt nende väljamaksmist;

täpsemalt, kas need liikmesriigi õigusnormid on kooskõlas selliste Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, õiguskindluse põhimõte, lojaalse koostöö põhimõte ja kasuliku mõju põhimõte; Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 16 ja 17; direktiiviga 2009/28/EÜ (1) ja sellega, kuidas see direktiiv reguleerib toetuskavasid; ning ELTL artikli 216 lõikega 2, eriti seoses Euroopa energiaharta lepinguga?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 140, lk 16).
C 53/22

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 17. novembril 2020 – Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo versus Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

(Kohtuasi C-611/20)

(2021/C 53/29)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo

Vastustajad: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õigus keelab kohaldada selliseid liikmesriigi õigusnorme nagu dekreetseaduse nr 91/2014 (seadusega 116/2014 seadusena kinnitatud redaktsiooni) artikli 26 lõiked 2 ja 3, mis kas vähendavad toetusi, mis on seadusega juba ette nähtud ning vastavates fotogalvaaniliselt saadud elektrienergia tootjate ning selleks asutatud riigi osalusega äriühingu Gestore dei servizi energetici s.p.a. vahel sõlmitud lepingutes kindlaks määratud, või siis viivitavad märkimisväärselt nende väljamaksmist;

täpsemalt, kas need liikmesriigi õigusnormid on kooskõlas selliste Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, õiguskindluse põhimõte, lojaalse koostöö põhimõte ja kasuliku mõju põhimõte; Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 16 ja 17; direktiiviga 2009/28/EÜ (1) ja sellega, kuidas see direktiiv reguleerib toetuskavasid; ning ELTL artikli 216 lõikega 2, eriti seoses Euroopa energiaharta lepinguga?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 140, lk 16).
I.

Kas ELTL artikliga 63 (endine EÜ asutamislepingu artikkel 56) on vastuolus niisugused riigisisesed maksuõigusnormid nagu käesolevas asjas, mis näevad ette, et mitteresidendist äriühing, kes saab osalusest tulenevalt dividende ja kelle osalus ei ulatu direktiivi 90/435/EMÜ (1) artikli 3 lõike 1 punktis a (direktiiviga 2003/123/EÜ (2) muudetud redaktsioon) märgitud künniseni, peab kapitalitulumaksu tagasisaamiseks esitama välisriigi maksuhalduri tõendi selle kohta, et kapitalitulumaksu ei saa äriühingu ega äriühingus otsest või kaudset osalust omava isiku puhul maha arvata ega tegevus- või reklaamikuludena kirjendada ja et mahaarvamist, kirjendamist või edasikandmist ei ole ka tegelikult toimunud, samal ajal kui sama suurt osalust omav residendist äriühing ei pea sellist tõendit kapitalitulumaksu tagasisaamiseks esitama?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado Contencioso Administrativo n.o 1 de Pontevedra (Hispaania) 2. septembril 2020 – UN versus Subdelegación del Gobierno en Pontevedra

(Kohtuasi C-409/20)

(2021/C 53/20)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Juzgado Contencioso Administrativo n.o 1 de Pontevedra

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: UN

Vastustaja: Subdelegación del Gobierno en Pontevedra

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Parlamendi 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ (1) ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (artikli 4 lõiget 3, artikli 6 lõiget 1, artikli 6 lõiget 5 ja artikli 7 lõiget 1) tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid (11. jaanuari 2000. aasta konstitutsioonilise seaduse 4/2000, mis käsitleb välismaalaste õigusi ja vabadusi Hispaanias ning nende lõimumist ühiskonda (Ley Orgánica 4/2000 sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social), artikli 53 lõike 1 punkt a, artikli 55 lõike 1 punkt b, artikkel 57 ja artikli 28 lõike 3 punkt c), millega on välismaalastele ebaseadusliku riigis viibimise eest, kui ei esine raskendavaid asjaolusid, karistuseks ette nähtud kõigepealt rahatrahv koos ettekirjutusega vabatahtlikult päritoluriiki tagasi pöörduda, millele järgneb väljasaatmine, kui välismaalane ei seadusta oma olukorda ega pöördu vabatahtlikult tagasi oma riiki?

(1) ELT 2008, L 348, lk 98.
C 53/21

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia) 17. novembril 2020 – Soelia SpA versus Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

(Kohtuasi C-609/20)

(2021/C 53/27)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Põhikohtuasja pooled

Kaebaja: Soelia SpA

Vastustajad: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

Eelotsuse küsimus

Kas Euroopa Liidu õigus keelab kohaldada selliseid liikmesriigi õigusnorme nagu dekreetseaduse nr 91/2014 (seadusega 116/2014 seadusena kinnitatud redaktsiooni) artikli 26 lõiked 2 ja 3, mis kas vähendavad toetusi, mis on seadusega juba ette nähtud ning vastavates fotogalvaaniliselt saadud elektrienergia tootjate ning selleks asutatud riigi osalusega äriühingu Gestore dei servizi energetici s.p.a. vahel sõlmitud lepingutes kindlaks määratud, või siis viivitavad märkimisväärselt nende väljamaksmist;

täpsemalt, kas need liikmesriigi õigusnormid on kooskõlas selliste Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtetega nagu õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, õiguskindluse põhimõte, lojaalse koostöö põhimõte ja kasuliku mõju põhimõte; Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 16 ja 17; direktiiviga 2009/28/EÜ (1) ja sellega, kuidas see direktiiv reguleerib toetuskavasid; ning ELTL artikli 216 lõikega 2, eriti seoses Euroopa energiaharta lepinguga?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 140, lk 16).
3.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on eitav, teisele aga jaatav: a) Kas selleks, et pärandist loobumise avaldus muutuks kehtivaks, ja eriti, et järgida pärimisasja lahendamiseks pädeva kohtu asukohas avalduse esitamiseks ette nähtud tähtaegu, on nõutav, et nimetatud kohtu poole pöördutakse tema töökeeles? b) Kas selleks, et pärandist loobumise avaldus muutuks kehtivaks, ja eriti, et järgida pärimisasja lahendamiseks pädeva kohtu asukohas avalduse esitamiseks ette nähtud tähtaegu, on nõutav, et nimetatud kohtule esitatakse need dokumendid, mille pärandist loobumise avalduse põhjal koostas selle avalduse esitaja hariliku viibimiskoha kohus, originaalina ja koos tõlkega?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Poznaniu (Poola) 26. novembril 2020 – W. J. versus L. J. ja J. J., keda esindab seaduslik esindaja A. P.

(Kohtuasi C-644/20)

(2021/C 53/34)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Sąd Okręgowy w Poznaniu

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: W. J.

Vastustaja: L. J. ja J. J., keda esindab seaduslik esindaja A. P.

Eelotsuse küsimus

Kas ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitleva 23. novembri 2007. aasta Haagi protokolli, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 30. novembri 2009. aasta (1) otsusega 2009/941/EÜ (ELT 2009, L 331, lk 17), artikli 3 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et ülalpidamiskohustuste suhtes õigustatud alaealine võib saada uue peamise elukoha riigis, kus teda on õigusvastaselt kinni peetud, kui kohus on määranud, et õigustatud isik peab naasma riiki, kus oli tema peamine elukoht vahetult enne õigusvastast kinnipidamist?

(1) ELT 2009, L 331, lk 17.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Högsta förvaltningsdomstolen (Rootsi) 25. novembril 2020 – Skatteverket versus DSAB Destination Stockholm AB

(Kohtuasi C-637/20)

(2021/C 53/32)

Kohtumenetluse keel: rootsi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Högsta förvaltningsdomstolen

Põhikohtuasja pooled

Apellant ja vastustaja: Skatteverket

Vastustaja ja apellant: DSAB Destination Stockholm AB

Eelotsuse küsimused

Kas käibemaksudirektiivi (1) artikli 30 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selline kaart, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis annab kaardi omanikule õiguse saada teatavas kohas piiratud aja jooksul ja teatava väärtuse piires erinevaid teenuseid, kujutab endast vautšerit ja kas sellisel juhul on tegemist mitmeotstarbelise vautšeriga?

(1) Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), mida on muudetud nõukogu 27. juuni 2016. aasta direktiiviga (EL) 2016/1065, millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ vautšerite käsitamise osas (ELT 2016, L 177, lk 9).
C 72/17

ET

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) 11. detsembril 2020 – Industriegewerkschaft Metall (IG Metall) ja ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

(Kohtuasi C-677/20)

(2021/C 72/24)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesarbeitsgericht

Põhikohtuasja pooled

Avaldajad, määruskaebuse esitaja apellatsioonikohtus ja kassatsioonikohtus: Industriegewerkschaft Metall (IG Metall), ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

Teised menetlusosalised: SSAP SE, SE-Betriebsrat der SAP SE, Konzernbetriebsrat der SAP SE, Deutscher Bankangestellten-Verband e. V., Christliche Gewerkschaft Metall (CGM), Verband angestellter Akademiker und leitender Angestellter der chemischen Industrie e. V.

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 8. oktoobri 2001. aasta direktiivi 2001/86/EÜ, millega täiendatakse Euroopa äriühingu põhikirja töötajate kaasamise suhtes, artikli 4 lõikega 4 on kooskõlas töötajate kaasamist Euroopa äriühingus reguleeriva seaduse (Gesetz über die Beteiligung der Arbeitnehmer in einer Europäischen Gesellschaft) § 21 lõige 6, mis näeb ette, et Saksamaal ümberkujundamise teel Euroopa äriühingu loomise korral tuleb tagada töötajaid (1) esindavatest nõukogu liikmetest teatava osa, nimelt ametiühingu esitatud kandidaatide valimine eraldi valimismenetluses?

(1) EÜT 2001, L 294, lk 22; ELT eriväljaanne 06/04, lk 272.
—

tuvastada, et Portugali Vabariik on jätnud täitmata kohustused, mis lasuvad tal vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra hindamise ja kontrollimisega (1) artikli 7 lõike 2 esimesele lõigule, kuna ta ei ole koostanud strateegilisi mürakaarte viie põhimaantee kohta;
2.

Kas esimesele küsimusele jaatava vastuse korral on liidu õigusega – võttes arvesse kohtuasjas C-298/14, Brouillard (kohtuotsuse punkt 55) selgitusi diplomite võrdväärsuse eranditute hindamiskriteeriumide kohta – on vastuolus, et vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus tugineb sellises olukorras nagu on kõne all käesolevas menetluses koolituse võrdväärsuse hindamisel ka mujalt kui koolitajalt või teise liikmesriigi ametiasutustelt saadud teabele koolituse täpsema sisu ja läbiviimise viisi kohta?
Intermarché Casino Achats’ 21. detsembril 2020 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (üheksas koda laiendatud koosseisus) 5. oktoobri 2020. aasta otsuse peale kohtuasjas T-254/17: Intermarché Casino Achats versus komisjon

(Kohtuasi C-693/20 P)

(2021/C 62/24)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Intermarché Casino Achats (esindajad: advokaadid Y. Utzschneider, J. Jourdan, C. Mussi ja S. Eder)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu

Apellandi nõuded

— Tühistada Üldkohtu 5. oktoobri 2020. aasta otsus kohtuasjas T-254/17 osas, milles Üldkohus jättis osaliselt rahuldamata Intermarché Casino Achats’ hagi, milles paluti tühistada määruse nr 1/2003 artikli 20 lõigete 1 ja 4 alusel tehtud Euroopa Komisjoni 9. veebruari 2017. aasta otsus (juhtum AT.40466 – Tute 1), ning osas, milles kohtukulud mõisteti välja apellandilt;

— tühistada komisjoni 9. veebruari 2017. aasta otsuse (eespool viidatud juhtum AT.40466) artikli 1 punkt a;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimeses väites kinnitab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas tagasi määruse nr 1/2003 artikli 20 lõigete 1 ja 4 õigusvastasuse vastuväite, mille aluseks on asjaolu, et kontrollide läbiviimise suhtes ei ole ette nähtud asjakohaseid õiguskaitsevahendeid; see ei ole kooskõlas põhiõiguste harta artiklis 47 ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas kehtestatud tõhusa õiguskaitsevahendi nõuetega.

Teises väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui asus seisukohale, et dokumendid, mille komisjon esitas selle tõendamiseks, et kontrolli kuupäeval olid olemas veenvad kaudsed tõendid, võis arvesse võtta ilma, et oleks järgitud määruses nr 1/2003 ja määruses nr 773/2004 kehtestatud vorminõudeid. See õigusnormi rikkumine muutis vigaseks Üldkohtu järelduse, mille kohaselt oli komisjonil kontrolliotsuse artikli 1 punktis a nimetatud rikkumise kohta veenvaid kaudseid tõendeid. Keeldudes tühistamast kontrolliotsuse artikli 1 punkti a, rikkus Üldkohus seega põhiõiguste harta artiklis 7 tagatud õigust ruumide puutumatusele.

Kolmandas väites leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui asus seisukohale, et põhiõiguste harta artiklis 7 tagatud õigus ruumide puutumatusele ei kohusta kontrolliotsuses ette nägema kontrolli ajalist piiri, ja kui ta keeldus sel põhjusel otsust tühistamast.
1.

Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 7 ja nõuet, et oleks olemas kaitse avaliku võimu omavolilise sekkumise vastu isiku tegevusse erasfääris, nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklit 19 ja Euroopa Komisjoni määruse (EÜ) nr 773/2004 artiklit 3, kuna Üldkohus otsustas, et (i) need sätted ei kohustanud komisjoni protokollima tarnijate suulisi avaldusi ja (ii) küsitluste „kokkuvõtted“, mille komisjoni teenistused on koostanud ühepoolselt, on kehtiv tõend selle kohta, et komisjonil oli kaudseid tõendeid, mis põhjendavad Euroopa Komisjoni otsust C(2017) 1054;
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Ühendkuningriik) 29. juulil 2020 – NB, AB versus Secretary of State for the Home Department; Menetlusse astuja: ÜRO pagulaste ülemvolinik

(Kohtuasi C-349/20)

(2021/C 62/12)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: NB, AB

Vastustaja: Secretary of State for the Home Department

Menetlusse astuja: ÜRO pagulaste ülemvolinik (UNHCR)

Eelotsuse küsimused

Kui seoses puudega isikutele antava abiga hinnatakse, kas UNRWAs registreeritud kodakondsuseta palestiinlasele UNRWA (1) antav kaitse või abi on pagulaseks kvalifitseerumise direktiivi (2) artikli 12 lõike 1 punkti a teise lause tähenduses lakanud, siis:

1. kas selline hindamine on pelgalt tagasiulatuv (ex tunc), milles võetakse arvesse vaid asjaolusid, mis väidetavalt sundisid taotleja omal ajal UNRWA tegevuspiirkonnast lahkuma, või hõlmab see ka selle edasiulatuvat (ex nunc) hindamist, kas taotleja võiks praegu saada sellist kaitset või abi?

2. kui esimesele küsimusele vastatakse, et hindamine edasiulatuv, siis kas on õiguspärane tugineda analoogia alusel artiklis 11 sätestatud lakkamisklauslile, nii et kui taotleja suudab tõendada pädeva põhjuse, miks ta UNRWA piirkonnast lahkus, siis läheb tõendamiskoormis üle liikmesriigile, kes peab tõendama, et selline põhjus on ära langenud?

3. kas selleks, et sellise isiku lahkumisel oleksid olemas UNRW[A] poolt kaitse või abi andmisega seotud õiguspärased objektiivsed põhjused, on vaja tuvastada UNRWA või riigi, kus viimatinimetatu tegutseb, poolt tahtlik kahju tekitamine või abist ilmajätmine (tegevuse või tegevusetusega)?

4. kas on asjakohane võtta arvesse kodanikuühiskonna osalejate, näiteks valitsusväliste organisatsioonide poolt sellistele isikutele antavat abi?

(1) ÜRO Abi- ja Tööorganisatsioon.

(2) Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta (ELT 2004, L 304, lk 12; ELT eriväljaanne 19/07, lk 96).
3.

Kas selle käigus, kui kontrollitakse, kas on täidetud määruse (EÜ) nr 865/2006 artikli 54 punktis 2 sätestatud tingimus, et paljunduskari peab olema koostatud õiguspäraselt, viisil, mis ei kahjustanud asjaomase liigi püsimist looduses, võib võtta arvesse juhtumi muid asjaolusid (eelkõige toimimist heas usus isendite võõrandamisel ja õiguspärast ootust selles osas, et nende järglastega kauplemine on võimalik, ning juhul kui see on asjakohane, ka Tsehhi Vabariigis enne Euroopa Liiduga ühinemist kehtinud vähem rangeid õigusnorme)?
2.

Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav: Kas riigisisene seadusesäte, mis lubab seada lisatasu saamise tingimuseks ühetaoliselt sama arvu töötundide ületamise osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate puhul, on kooskõlas direktiivile 97/81/EÜ lisatud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 punktiga 1 ja klausli 4 punktis 2 sätestatud pro rata temporis põhimõttega, kui lisatasu eesmärk on kompenseerida lisatöökoormus?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Düsseldorf (Saksamaa) 17. novembril 2020 – EZ versus Iberia Lineas Aereas de Espana, Sociedad Unipersonal

(Kohtuasi C-606/20)

(2021/C 62/15)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Landgericht Düsseldorf

Põhikohtuasja pooled

Hageja: EZ

Kostja: Iberia Lineas Aereas de Espana, Sociedad Unipersonal

Eelotsuse küsimus

Kas 28. mail 1999 Montrealis vastu võetud rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni, millele Euroopa Ühendus kirjutas alla 9. detsembril 1999 ning mis kiideti ühenduse nimel heaks nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsusega 2001/539/EÜ (1) ning jõustus 28. juunil 2004, artikli 20 esimest lauset tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja on Montreali konventsiooni artikli 17 lõike 2 kohasest vastutusest pagasi kaotsimineku eest täielikult või osaliselt vabastatud, kui reisija transpordib uusi või vähekasutatud elektroonikaseadmeid nagu kompaktkaamera, tahvelarvuti (iPad) ja juhtmevabad kõrvaklapid käsipagasi asemel registreeritud pagasis, ilma et ta oleks lennuettevõtjat sellest teavitanud, kuigi reisijal oli võimalik ja mõistlik need elektroonikaseadmed käsipagasis kaasa võtta?

(1) Nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsus 2001/539/EÜ rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni (Montreali konventsioon) sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse poolt (EÜT 2001, L 194, lk 38; ELT eriväljaanne 07/05, lk 491).
4.

Kas võrgustiku teadaandes sisalduvad põhimõtted saab lugeda diskrimineerivateks olukorras, kus need on vastuolus liidu õigusaktidega, millest Správa železnic (raudteevalitsus) on kohustatud kinni pidama?
C 53/27

ET

17. detsembril 2020 esitatud hagi – Euroopa Komisjon versus Slovaki Vabariik

(Kohtuasi C-683/20)

(2021/C 53/37)

Kohtumenetluse keel: slovaki

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: R. Lindenthal ja M. Noll-Ehlers)

Kostja: Slovaki Vabariik

Hageja nõuded

— tuvastada, et, Slovaki Vabariik rikkus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra hindamise ja kontrollimisega (1) artikli 8 lõiget 2 ja artikli 10 lõiget 2, koostoimes sama direktiivi VI lisaga, sest Slovaki Vabariik ei koostanud 445 põhimaantee kohta tegevuskavasid ega edastanud komisjonile nende tegevuskavade kokkuvõtet;

— tuvastada, et, Slovaki Vabariik rikkus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra hindamise ja kontrollimisega artikli 8 lõiget 2 ja artikli 10 lõiget 2, koostoimes sama direktiivi VI lisaga, sest Slovaki Vabariik ei koostanud 16 põhiraudtee kohta tegevuskavasid ega edastanud komisjonile nende tegevuskavade kokkuvõtet;

— mõista kohtukulud välja Slovaki Vabariigilt.

Väited ja peamised argumendid

Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra hindamise ja kontrollimisega, artikli 8 lõikele 2 oli Slovaki Vabariik kohustatud tagama, et tema territooriumil asuvate põhimaanteede (rohkem kui 3 miljonit sõiduki läbisõitu aastas) ja põhiraudteede (raudteeliinid üle 30 000 rongi läbisõiduga aastas) kohta koostatakse tegevuskavad hiljemalt 18. juuliks 2013. Sama direktiivi artikli 10 lõike 2 järgi, koostoimes direktiivi VI lisaga, oli Slovaki Vabariik kohustatud tagama, et nende tegevuskavade kokkuvõtted edastatakse seejärel komisjonile hiljemalt 18. jaanuariks 2014.

Slovaki Vabariik rikkus seoses 445 põhimaantee ja 16 põhiraudteega, millest ta oli varem juba komisjoni teavitanud, kohustusi, mis lasuvad tal vastavalt direktiivi artikli 8 lõikele 2 ja artikli 10 lõikele 2, koostoimes direktiivi VI lisaga.

(1) ELT 2002, L 189, lk 12; ELT eriväljaanne 17/07, lk 101.
—

tuvastada, et kuna Ühendkuningriik on jätnud täitmata Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas C-503/17: komisjon vs. Ühendkuningriik, EU:C:2018:831, siis on ta jätnud täitmata ELTL artikli 260 lõikest 1, tõlgendatuna koosmõjus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu (1) artiklitega 127 ja 131, tulenevad kohustused;
2.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas selle liikmesriigi õigusnormid, kus menetlus on pooleli, reguleerivad kogu mõju sellele likvideerimisprotsessi hõlmavale menetlusele? Täpsemalt, kas tuleb kohaldada neid õigusnorme, kui: — nendega nähakse ette, et sellise menetluse algatamine toob kaasa poolelioleva menetluse katkemise; — nendega sätestatakse, et menetluse jätkamiseks peab võlausaldaja kandma kindlustusandja passivasse oma kindlustushüvitise nõude ning kaasama asutused, kelle ülesanne on likvideerimismenetlus teostada; — nende alusel on keelatud igasuguse hüvitise väljamõistmine, kuna nende alusel on võimalik üksnes tuvastada hüvitise olemasolu ja määrata kindlaks selle suurus?
1.

Kas kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ühe ja sama süüteo eest, mis seisneb mootorsõiduki juhtimises ajal, mil isiku suhtes on kohaldatav juhtimisõiguse peatamises seisnev haldussunnimeede, ette vastutusele võtmise nii kriminaalkorras kui ka halduskorras, ilma et leiduks kriteeriume, mille alusel saaks vastutusele võtmise kahte liiki objektiivselt piiritleda?