KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ELEANOR SHARPSTON

esitatud 30. novembril 2006 ( 1 )

Kohtuasi C-227/04 P

Maria-Luise Lindorfer

versus

Euroopa Liidu Nõukogu

„Apellatsioonkaebus — Ametnikud — Pensioniõiguste ülekandmine — Ühenduse teenistusse asumisele eelnev ametialane tegevus — Pensioniõigusliku staaži arvutamine — Personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2 — Üldised rakendussätted — Diskrimineerimiskeelu põhimõte — Võrdse kohtlemise põhimõte”

1. Käesolev ettepanek on teine käesolevas apellatsioonimenetluses esitatud ettepanek pärast suulise menetluse uuendamist ja kohtuistungi pidamist Euroopa Kohtu suurkojas mitmete Euroopa Kohtu tõstatatud küsimuste lahendamiseks.

2. Kohtujurist Jacobs esitas esimese ettepaneku 27. oktoobril 2005. aastal. Nagu ta sedastas, käsitles kohtuasi nõukogu ametniku M.-L. Lindorferi ühenduse pensioniskeemist tuleneva pensioniõigusliku staaži pikkuse arvutamist pärast tema poolt varem riiklikus skeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmist. Lisaks tõstatati selles põhimõttelised võrdset kohtlemist puudutavad küsimused.

3. M.-L. Lindorfer väitis eelkõige, et arvutuste aluseks olnud nõukogu personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 üldised rakendussätted (edaspidi „rakendussätted”) rikuvad võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna: — kasutatavad kindlustusmatemaatilised väärtused on diskrimineerivad a) soo alusel, sest need on naiste jaoks vähem soodsad, ja b) vanuse alusel, sest need on seda ebasoodsamad, mida vanemas eas ametnik tööle võetakse, ja — kaks kasutatavat valuuta ümberarvutusvalemit on diskrimineerivad ametnike suhtes, kes on teinud makseid tugeva valuutaga liikmesriigi pensioniskeemi.

4. 18. märtsi 2004. aasta otsusega ( 2 ) jättis Esimese Astme Kohus tema hagi rahuldamata.

5. Ülejäänud õigusliku ja menetlusliku tausta puhul viitan kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktidele 5–36.

6. Lisaks võib märkida, et 29. aprillil 2004 – pärast seda, kui Esimese Astme Kohus oli teinud otsuse, kuid enne apellatsioonkaebuse esitamist – tunnistas nõukogu vaidlusalused rakendussätted kehtetuks ja asendas need uutega. Teiste muudatuste seas võeti kasutusele uued kindlustusmatemaatilised väärtused, mis on meeste ja naiste jaoks samad. Need erinevad siiski endiselt sõltuvalt isikute vanusest. Esialgses apellatsioonimenetluses kumbki pool Euroopa Kohtu tähelepanu sellele asjaolule ei juhtinud.

7. Pärast põhjalikku kaalumist leidis kohtujurist Jacobs, et vaidlustatud kohtuotsus tuleks tühistada selles osas, milles leiti, et keelatud soolist diskrimineerimist ei toimunud. Seetõttu tegi ta Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada kehtetuks rakendussätete artikli 10 lõige 3 selles osas, milles on sätestatud soost sõltuvalt erinevate kindlustusmatemaatiliste väärtuste kohaldamine. Ta leidis, et muud apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud väited tuleks tagasi lükata.

8. Seega leidis ta, et rakendussätted põhjustasid õigusvastase diskrimineerimise soo alusel, kuid ei põhjustanud õigusvastast diskrimineerimist vanuse alusel.

9. Ta möönis, et arvutusmeetodiga koheldi ametnikke erinevalt sõltuvalt nende vanusest. Samuti leidis ta, et M.-L. Lindorfer oli juhtinud tähelepanu teatud puudustele Esimese Astme Kohtu sellise erineva kohtlemise õigustusi käsitlevas arutluskäigus. Kohtujurist Jacobsi arvates ei tõendanud M.-L. Lindorfer siiski piisavalt, et ametnike erinevat kohtlemist sõltuvalt nende tööleasumise vanusest ei saa õigustada asjaoluga, et ülekantud summad jäävad ühenduse eelarvesse eri pikkusega ajavahemikuks. Lisaks märkis kohtujurist Jacobs, et vanuse alusel diskrimineerimise keeld ei ole ühenduse õiguses nii rangelt sätestatud ja see sätestati hiljem kui soolise diskrimineerimise keeld. Nimelt võeti vanuse alusel diskrimineerimist keelavad konkreetsemad sätted, sh personalieeskirjades sätestatud eriti asjakohane ja sõnaselge keeld, vastu pärast M.-L. Lindorferi poolt vaidlustatud otsuse tegemist. ( 3 )

10. Seejärel tegi Euroopa Kohtu suurkoda 22. novembril 2005 otsuse kohtuasjas Mangold. ( 4 ) Selles on muu hulgas öeldud, et „[direktiivi 2000/78] ( 5 ) eesmärk” on „üksnes kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu, nende diskrimineerimise vormide keelamise põhimõte ise tuleneb […] mitmest rahvusvahelisest lepingust ja liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest. Niisiis tuleb vanuse alusel võrdse kohtlemise põhimõtet pidada üheks ühenduse õiguse üldpõhimõtteks.” ( 6 )

11. 1. detsembril 2005 otsustas apellatsioonkaebust arutanud Euroopa Kohtu esimene koda saata kohtuasja arutamiseks Euroopa Kohtu suurkojale.

12. 26. aprillil 2006 alustas suurkoda uuesti suulist menetlust, määras kohtuistungi kuupäeva ja palus M.-L. Lindorferil, nõukogul ja komisjonil esitada oma seisukohad järgmistes küsimustes: ( 7 ) a) võrdse kohtlemise üldpõhimõtte kohaldamine käesoleva kohtuasjaga sarnase juhtumi suhtes, seda eeskätt niivõrd, kuivõrd pärast riiklikus pensioniskeemis osalemist ühenduse institutsiooni teenistusse asunud ametniku olukord on võrreldav nooremana teenistusse asunud ametniku omaga; b) soolise diskrimineerimise keelu kohaldamine kindlustusmatemaatiliste väärtuste arvutamisel riiklikus pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmisel ühenduse pensioniskeemi; c) ealise diskrimineerimise keelu ulatus samas kontekstis, lähtudes Mangoldi kohtuotsusest ja d) see, mil määral võib nn kapitalisatsioonipõhimõte ( 8 ) õigustada erinevat kohtlemist sõltuvalt soost ja vanusest riiklikus pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmisel ühenduse pensioniskeemi, mida põhimõtteliselt iseloomustab solidaarsuse põhimõte.

13. Pooled esitasid nende küsimuste kohta kirjalikud märkused ja 28. juunil 2006 peetud kohtuistungil suulised märkused.

Hinnang

Sissejuhatavad märkused

14. Kohtujurist Jacobs uuris nii soolist ja vanuselist diskrimineerimist kui ka neid diskrimineerimise liike, mis M.-L. Lindorferi väitel tulenesid kahe erineva valuuta ümberarvutusvalemi kasutamisest. ( 9 )

15. Euroopa Kohus viimaste kohta täiendavaid märkusi ei nõudnud ja pooled neid ka ei esitanud. Seetõttu jätkan eeldusel, et nimetatud küsimused ei vaja täiendavat analüüsimist.

16. Lisaks on kohtujurist Jacobs juba käsitlenud nende küsimuste asjaolusid, mille kohta Euroopa Kohus palus märkusi esitada. Osas, milles ma nõustun tema arvamusega nimetatud asjaolude kohta, piisab minu arvates lihtsalt tema põhjendustele viitamisest, välja arvatud juhul, kui mul on konkreetne põhjus neid korrata.

17. Seejärel arutati kohtuistungil teatud laiemaid pensioniõiguste ülekandmist käsitlevaid poliitikaküsimusi. Näiteks ei tohi ülekandmise tingimused takistada ühenduse institutsioonides nõutava asjatundlike ja suurte kogemusega ametnike töölevõtmist. ( 10 ) Möönan, et nimetatud küsimused on olulised, kuid minu arvates kuuluvad need pigem seadusandja kui Euroopa Kohtu pädevusse. Need ei ole õiguslikult olulised selle küsimuse seisukohast, kas vaidlustatud kohtuotsus sisaldab õigusnormi rikkumisi, mille tõttu tuleb see tühistada.

18. Lõpetuseks tuletan meelde, et M.-L. Lindorfer ei ole üheski kohtuastmes vaidlustanud personalieeskirjade pensionit käsitlevaid põhisätteid (artikkel 77 jj) ega väida apellatsioonkaebuses, et Esimese Astme Kohus eksis, kui ta lükkas tagasi tema väite, et nimetatud eeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2 on õigusvastane. Apellatsioonkaebuses piirdub ta süüdistusega, et lükates tagasi tema väite, et rakendussätete artikli 10 lõige 3 sisaldas endas õigusvastast diskrimineerimist, rikkus Esimese Astme Kohus teatud õigusnorme. Põhimõtteliselt piirdub Euroopa Kohtu uurimine apellatsioonimenetluses seega nende väidetega, välja arvatud juhul, kui tegemist on avalikku korda puudutava küsimusega, mida Euroopa Kohus peab uurima omal algatusel.

19. Eeltoodud märkusi arvesse võttes asun nüüd käsitlema neid nelja küsimust, mille kohta Euroopa Kohus palus esitada lisamärkusi.

Võrdse kohtlemise üldpõhimõtte kohaldatavus

20. Komisjon on Euroopa Kohtu poolt selle pealkirja all tõstatatud küsimustele vastates ilmutanud teatavat ebakindlust ja tema märkused näivad kajastavat erinevaid tõlgendusi. Minu arusaama kohaselt puudutab küsimus võrdse kohtlemise üldpõhimõtte kohaldamist ühenduse teenistuses oleva kahe ametniku suhtes: üks on teinud makseid ühenduse pensioniskeemi ainult ühenduse institutsioonist saadud palgast, samas kui teine on teinud sissemakseid ka riiklikus pensioniskeemis omandatud pensioniõigusi üle kandes. Kuidas sellisel juhul kohaldatakse võrdse kohtlemise põhimõtet?

21. Võrdse kohtlemise üldpõhimõtet ehk diskrimineerimise keeldu on järjepidevalt määratletud kui nõuet, et sarnaseid olukordi ei tohi kohelda erinevalt ega erinevaid olukordi ühetaoliselt, kui see ei ole objektiivselt põhjendatud. ( 11 )

22. See määratlus tähendab kaheetapilist analüüsi. Esiteks tuleb kindlaks teha, kas olukorrad on sarnased ja neid tuleb seetõttu kohelda ühetaoliselt või on need erinevad ja neid tuleb kohelda erinevalt? Teiseks, kui kahte olukorda ei kohelda nii, nagu on ette nähtud esimese küsimuse vastuses, siis kas kõrvalekaldumine on objektiivselt põhjendatud?

23. Tegelikult võib piir olukordi eristavate omaduste hindamise ja sarnaste olukordade erineva kohtlemise (või erinevate olukordade ühetaolise kohtlemise) objektiivse õigustatuse hindamise vahel olla mõnevõrra hägune.

24. On selge, et ükski olukord ei ole kunagi teisega täiesti sarnane ja võrreldavuse, erinevuste või õigustatuse hindamisel tuleb arvesse võtta omadusi, mis on olukorra kohtlemise laadi või tingimuste kindlaksmääramisel olulised. Õigusvastase diskrimineerimisega on tegemist juhul, kui oluliste kriteeriumide kõrvalelükkamiseks tuginetakse ebaolulistele. Seetõttu tuleb alati esmalt kindlaks teha, millised kriteeriumid on kohtlemisviisi valikul olulised ja millised mitte.

25. Kujutlegem ( 12 ) kahte ühenduse ametnikku A ja B, kes on ühest ja samast soost, mõlemad (näiteks) 40-aastased ning ühel ja samal palga- ja ametiastmel. A on alles asunud ühenduse teenistusse, olles töötanud 15 aastat ühes liikmesriigis ja teinud makseid selle riigi pensioniskeemi. B on sama kaua töötanud ühenduse institutsioonides. A kogutud pensioniõigused kantakse üle ühenduse pensioniskeemi. B kui ühenduse ametniku palgast on 15 aasta jooksul kinni peetud pensioniskeemi maksed ja tema kogutud pensioniõigused on juba ühenduse pensioniskeemis. Oletagem, et mõlemad lähevad ühenduse institutsioonidest pensionile 60-aastaselt samalt palga- ja ametiastmelt, nende karjäär on olnud sarnane ja nende palgast on vahepealse 20 aasta jooksul kinni peetud sama summa.

26. Mil määral on need kaks olukorda sarnased? Mil määral ja kuidas võib A ja B poolt esimese 15 aasta jooksul tehtud maksete erinevused õigustada nende erinevat kohtlemist?

27. Neile küsimustele vastamiseks tuleb vaadelda asjaomaste maksete laadi ja nende seost ühenduse pensioniga, mida A ja B hakkavad saama.

28. Personalieeskirjadega kehtestatud pensioniskeem hõlmab sisuliselt ühenduse ja lõppkokkuvõttes liikmesriikide kohustust ( 13 ) maksta pensionile jäänud ametnikele osa nende lõplikust palgast hüvitisena teenistuse eest ühenduses. Nimetatud osa sõltub ainult teenistusaja pikkusest. Pensionit võib tervikuna käsitada hüvitise ja tasuna ühelt poolt ametniku saavutuste eest ühenduse teenistuses töötades (mis kajastub lõplikus palgas) ja teiselt poolt tema pühendumise eest ühendusele (mis kajastub teenistusaja pikkuses). Samas teeb ametnik siiski rahalisi makseid, mis peetakse kinni tema palgast. Kinnipeetud summadest kaetakse osa pensioniskeemi kuludest. ( 14 ) Kummagi ametniku lõplikust palgast pensionina väljamakstava osa suurus sõltub siiski pigem selle ajavahemiku pikkusest, mille jooksul makseid tehakse, mitte maksete suurusest.

29. Varem mujal omandatud pensioniõiguste ühenduse süsteemi ülekandmise võimalus jääb nimetatud raamistikust välja. See on vabatahtlik, mitte kohustuslik. ( 15 ) Kui isik valib sellise võimaluse, antakse ühe või mitme riikliku pensioniameti (tulevane võimalik) kohustus üle tema uuele tööandjale – Euroopa ühendustele – ja viimane võtab kohustuse enda kanda. Kohustuse üleandmisel kantakse ühenduse eelarvesse kapitalisumma, millega kaetakse osa pensioniskeemi kuludest. Kõnealuse summa arvutab välja riiklik pensioniskeem. Seda ei reguleeri ei personalieeskirjad ega nende rakendussätted ja samuti ei kontrolli seda ühenduse institutsioonid. Vastavalt personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikele 2 tuleb nimetatud summa siiski ümber arvutada täiendavaks pensioniõiguslikuks staažiks, võttes arvesse ametniku palgaastet tema töölevõtmisel.

30. Seega arvutatakse kahe näiteks toodud ametnike (A ja B) lõplik pension mõlemal juhul lõpliku palga alusel. Mõlemad saavad 20 aasta pikkuse teenistuse eest ühenduse institutsioonides (40. eluaastast kuni 60. eluaastani) 40% lõplikust palgast. Selles osas on nende olukord ühesugune ja neid koheldakse ühetaoliselt ning diskrimineerimist ei toimu.

31. Alates 25. eluaastast kuni 40. eluaastani omandatud pensioniõiguste osas koheldakse neid siiski erinevalt. Ametnik B saab ühenduse teenistuses oldud esimese 15 aasta eest täiendavalt 30% lõplikust palgast, sõltumata selle aja jooksul tema palgast kinni peetud summa suurusest. Ametnik A aga saab oma lõplikust palgast (ilmselt) teistsuguse protsendi kohase lisasumma, mis põhineb ühenduse pensioniskeemi üle kantud kapitalisummal, mis vastab sama aja jooksul mujal omandatud pensioniõigustele ja sel eesmärgil tehtud maksete summale.

32. Millised kahe olukorra omadused on kõnealuse protsendi arvutamisel olulised? Kas nimetatud omadused on võrreldavad?

33. A puhul on ainsad asjakohased kriteeriumid vastavalt personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikele 2 ülekantud summa ja ametniku palgaaste töölevõtmisel. B puhul on ainus asjakohane kriteerium nimetatud eeskirjade artikli 77 kohaselt teenistusaja pikkus ühenduse institutsioonides. Põhimõtteliselt ei ole rahasumma ja ajavahemiku pikkus võrreldavad väärtused ja neid ei pea ning isegi ei saa võrdselt kohelda. Lisaks tähendab kõnealuse võrdse kohtlemise aluseks oleva muu, võrreldavama kriteeriumi otsimine, et jäetakse kõrvale kriteeriumid, mis on sätestatud vähemalt ühes nimetatud kahes personalieeskirjade sättes, millest kumbagi ei ole käesolevas apellatsioonimenetluses vaidlustatud.

34. Igal juhul ei ole ainsad kaks asjaolu, mida võib-olla saaks võrrelda ja millele M.-L. Lindorfer on viidanud – nimelt ühenduse eelarvesse maksete tegemise ajavahemiku pikkus ja makstud summa – minu arvates omavahel võrreldavad.

35. Neid 15 aastat, mille jooksul A tegi makseid riiklikku pensionskeemi, ei saa ühenduse pensioni aspektist võrrelda esimese 15 aastaga, mille jooksul B tegi makseid ühenduse pensioniskeemi. B puhul on nimetatud aja jooksul omandatud pensioniõigused hüvitis osaliselt ametniku palgast kinnipeetud maksete (kuigi tegelikku summat ei nimetata), kuid peamiselt tema poolt ühendusele osutatud teenuste eest. A sel ajal ühendusele teenuseid ei osutanud ja teenuseid, mida ta kahtlemata osutas ühele või mitmele riiklikule tööandjale, ei kanta ega saa kanda üle ühendusele.

36. Samuti ei saa samadel põhjustel võrrelda vastavaid makseid. Vastutasuks A täiendavate pensioniõiguste eest saab ühendus ainult ülekantud summa, mis vastab riiklikele pensioniõigustele. B esimese 15 teenistusaasta jooksul kogunenud pensioniõiguste eest ei saa ühendus vastutasuks mitte ainult B palgast kinni peetud summad (mis eelarves tähendavad säästu), vaid eelkõige ka 15 aastat B teenuseid. Seetõttu ei ole need kaks rahasummat omavahel võrreldavad väärtused.

37. Seega olen seoses võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamisega seisukohal, et ametniku olukord, kes kannab ühenduse teenistusse asumisel ühenduse pensioniskeemi üle kapitalisumma, mis vastab tema poolt riiklikus pensioniskeemis omandatud pensioniõigustele, ei ole võrreldav sellise ametniku olukorraga, kes asus ühenduse teenistusse nooremana ja panustas ühenduse pensioniskeemi nii ühenduse teenistuses olemisega kui ka palgast kinnipeetud summadega.

Sooline diskrimineerimine

38. Kohtujurist Jacobs käsitles soolist diskrimineerimist oma ettepaneku punktides 41–70. Tema arutluskäik oli minu arusaamise kohaselt sisuliselt järgmine: — meeste ja naiste võrdse kohtlemise aluspõhimõte, mille konkreetseks väljenduseks oli kohtuasja asjaolude toimumise ajal personalieeskirjade artikli 1a lõige 1, keelab igasuguse soolise diskrimineerimise ühenduse ametnike kohtlemisel; — nimetatud aluspõhimõttest on lubatud ainult õigusaktides sõnaselgelt ette nähtud erandid; ( 16 ) kõiki selliseid erandeid tuleb tõlgendada kitsalt; ükski erand ei ole siiski kohaldatav pensioniõiguste ühenduse pensioniskeemi ülekandmise suhtes; — sooline diskrimineerimine on põhimõtteliselt objektiivselt põhjendatud ainult kaudse diskrimineerimise puhul; käesolevas kohtuasjas kõne all olev diskrimineerimine põhineb aga otseselt üksnes sool; — isegi kui diskrimineerimine oleks põhjendatud, ei õigusta Esimese Astme Kohtu poolt aktsepteeritud väide, et ühenduse pensioniskeemi usaldusväärse finantsjuhtimise tagamiseks tuleb arvesse võtta meeste ja naiste keskmise eeldatava eluea erinevust, asjaolu, et erinevalt koheldakse üksnes pensioniõiguste ülekandmist; usaldusväärse finantsjuhtimise saab tagada, kui mõlema soo suhtes kohaldatakse üldist keskmist, nagu tehakse ühenduse pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste puhul.

39. Olen nimetatud analüüsiga põhimõtteliselt nõus ja leian, et selle edasiarendamiseks või täpsustamiseks pole põhjust. Seetõttu piirdun väheste märkustega, mis on ajendatud uuendatud menetluse käigus esitatud märkustest ja väidetest.

40. Komisjon ja nõukogu vaidlustavad esmalt selle, et kohtujurist Jacobs tugines (nende arvates ebaõigesti) EÜ artiklile 141. Nende meelest ei ole kõnealune säte käesoleva apellatsioonimenetluse asjaolude suhtes kohaldatav. EÜ artikkel 141 puudutab eelkõige võrdväärse töö eest võrdse tasu maksmist. Euroopa Kohus on pensioni käsitanud edasilükatud tasuna, mida makstakse seetõttu, et pensioni saajal oli endise tööandjaga töösuhe. Pensionilisa, mida M.-L. Lindorferil on õigus saada pensioniõiguste ühenduse pensioniskeemi ülekandmise tulemusel, ei maksta siiski sel põhjusel. Seega ei ole tegemist edasilükatud tasuga. M.-L. Lindorfer seevastu rõhutab, et EÜ artikkel 141 on oluline ja pensioniõiguste ühenduse pensioniskeemi ülekandmise suhtes kohaldatav.

41. Seoses M.-L. Lindorferi töötamisega Austrias ja ühenduse pensionilisaga, mida tal on pensionile jäädes õigus saada, kaldun jagama institutsioonide seisukohta. Tema Austrias omandatud pensioniõigusi võib peamiselt käsitada edasilükatud tasuna kuni nende kapitalisummaks ümberarvutamise ja ühenduse eelarvesse ülekandmiseni. Pärast seda ei ole Austrias selle puhul enam tegemist edasilükatud tasuga ja ülekantud summa ei ole seotud ühegi hüvitisega, mida tal on õigus ühenduselt saada.

42. Mulle näib siiski, et sellisele järeldusele jõudmisel ei tuginenud kohtujurist Jacobs konkreetselt EÜ artiklile 141 ja pensioni edasilükatud tasu taolisele olemusele ning tal polnud vaja seda ka teha. M.-L. Lindorferi viidet nimetatud artiklile ja viitamise põhjusi mainis ta esimest korda oma ettepaneku punktides 41–44. Seejärel mainis ta võrdse kohtlemise üldpõhimõtet (mille üheks väljenduseks on EÜ artikkel 141) ja selle kohaldamist personali käsitlevate ühenduse õigusnormide suhtes üldiselt ja pensioniõiguste ülekandmise suhtes konkreetselt. Lõpetuseks mainis ta personalieeskirjade artikli 1a lõikes 1 sätestatud sõnaselget võrdse kohtlemise nõuet soost olenemata. Seejärel põhines tema analüüs täielikult nimetatud üldpõhimõtte kohaldamisel konkreetses olukorras, viidates vaid punktis 61 korraks pensionile kui edasilükatud tasule.

43. Omalt poolt leian, et üldpõhimõte ja personalieeskirjade artikli 1a lõige 1 on enam kui piisav põhjendus kohtujurist Jacobsi järeldusele. Täiendava pensioniõigusliku staaži arvutamist ühenduse pensioniskeemi üle kantud kapitalisumma alusel reguleerivad täielikult personalieeskirjad. Kohtuasja asjaolude asetleidmise ajal oli nimetatud eeskirjades sõnaselgelt sätestatud võrdse kohtlemise nõue soost olenemata. M.-L. Lindorferi konkreetne viide EÜ artiklile 141 ei ole minu arvates vajalik ega asjakohane.

44. Teiseks seab komisjon kahtluse alla selle, et kohtujurist Jacobs rajas oma analüüsi personalieeskirjadele ja ühenduse pensioniskeemile. Kui kindlustusmatemaatiliste väärtuste kasutamine sõltuvalt soost oleks nimetatud olukorras välistatud, oleks see komisjoni arvates välistatud ka muudes olukordades, nagu elukindlustuses.

45. Minu arvates ei ole sellised kahtlused käesolevas apellatsioonimenetluses tehtava otsuse seisukohalt asjakohased.

46. See ei tähenda, et ühenduse seadusandja ei võiks üldse sätestada põhjendatud erandeid võrdse kohtlemise põhimõttest, näiteks anda luba erinevate kindlustusmatemaatiliste tabelite kasutamiseks. Seda on tehtud näiteks määratud suurusega kutsealaste kogumispensioniskeemide puhul. ( 17 ) Eeldatavalt võib ta seda teha ka teistes asjakohastes valdkondades, näiteks elukindlustuse valdkonnas. ( 18 ) Käesolevas kohtuasjas sellist õiguslikku erandit ei vaidlustata. ( 19 ) Personalieeskirjad sellist erandit ei sisalda. Järelikult on nimetatud eeskirjade artikli 1a lõikes 1 sõnaselgelt väljendatud üldine nõue selgelt ja otseselt kohaldatav selliste rakendussätete suhtes nagu käesolevas kohtuasjas kõne all olevad rakendussätted.

47. Kolmandaks näib kohtujurist Jacobsi seisukohta kinnitavat mõlema soo suhtes kohaldatavate kindlustusmatemaatiliste tabelite kasutusele võtmine 2004. aastal, millega viidi pensioniõiguste ülekandmise kohtlemine – vähemalt soo kriteeriumi seisukohast – kooskõlla ühenduse pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste kohtlemisega.

48. Kui enne 2004. aastat võis meeste ja naiste eeldatava eluea erinevus olla objektiivne tegur, mis õigustas eeldatavast ühetaolisest kohtlemisest loobumist, näib ebatõenäoline, et see lakkas 2004. aastal kehtimast, välja arvatud juhul, kui meeste ja naiste keskmine eeldatav eluiga ühtlustati. Seda käesolevas kohtuasjas ei väideta.

49. Samuti ei veena mind nõukogu ja komisjoni väide, et kuigi mõlema soo suhtes ühetaoliselt kohaldatavad kindlustusmatemaatilised väärtused võeti kasutusele selleks, et muuta mees- ja naisametnike kohtlemine võrdsemaks, oli tegemist seadusandja valikuga, mis tulenes pigem moraalsest kui õiguslikust vajadusest, ja see ei tähenda, et varasemad tabelid, mis erinesid sõltuvalt soost, olid diskrimineerivad.

50. Kui ametnikel on õigus „võrd[sele] kohtlemi[sele], ilma et […] arvestataks […] sugu […]”, ( 20 ) ei ole miski, mis on vastuolus võrdse kohtlemisega, nõuetekohane. Asjaolu, et mõlema soo suhtes saab kohaldada ühtseid väärtusi ja kohelda neid täiesti võrdselt, tõendab minu arvates lõplikult, et varasemad eeskirjad olid tõepoolest kehtiva õigusega vastuolus.

Diskrimineerimine vanuse alusel, võttes arvesse Mangoldi kohtuotsust

51. Kohtujurist Jacobsi analüüsis, mis käsitles vanuse alusel diskrimineerimist, on kolm põhiliini. ( 21 ) Sisuliselt asus ta seisukohale, et: — teatud tegurid, mida Esimese Astme Kohus aktsepteeris pensioniõiguste asjaomase ametniku vanusest sõltuvalt erineva kohtlemise põhjendustena, ei ole sellise kohtlemise seisukohast olulised; teistega ei saanud põhjendada seda, et erinevalt koheldi ainult ülekandmisi, kui need ei erinenud ühenduse pensioniskeemis omandatud pensioniõigustest; — samas ei tõendatud siiski piisavalt, et erinevat kohtlemist ei saa õigustada asjaoluga, et ühenduse pensioniskeemi üle kantud kapitalisummat võidakse käsitada summana, mis jääb eelarvesse kuni ametniku pensionile minekuni ja seega eri pikkusega ajavahemikeks sõltuvalt ametniku vanusest ülekandmise kuupäeval; — lisaks tuleks vanuse alusel diskrimineerimise keeldu nii selle olemuse kui ka ajaloo tõttu tõlgendada ja kohaldada leebemalt kui soolise diskrimineerimise keeldu.

52. Euroopa Kohus kutsus küsimust sõnastades üles arutlema peamiselt neist kolmest liinist viimase üle. Kohtuotsuses Mangold sedastas Euroopa Kohus, et „vanuse alusel võrdse kohtlemise põhimõtet [tuleb] pidada üheks ühenduse õiguse üldpõhimõtteks,” mis tuleneb ühesugustest riigiõiguslikest tavadest ja rahvusvahelistest lepingutest. See võib tähendada, et see nõue on vanem ja sügavamalt juurdunud kui kohtujurist Jacobs arvas. Kui see nii on, tuleks seda võib-olla tõlgendada ja kohaldada sama rangelt kui soolise diskrimineerimise keeldu.

53. Ma ei ole siiski veendunud, et Mangoldi kohtuotsus mõjutab oluliselt käesoleva kohtuasja analüüsi.

54. Kõnealuses kohtuasjas tehtud ettepanekus käsitles kohtujurist Tizzano siseriikliku kohtu tõstatatud küsimusi direktiivi 2000/78 tõlgendamise kohta, tuletades meelde, et „ka enne [kõnealuse direktiivi] ja selles sisalduvate spetsiifiliste sätete vastuvõtmist on Euroopa Kohus tunnistanud, et eksisteerib üldine võrdsuse põhimõte, mis on liikmesriikidele siduv, „kui nad rakendavad ühenduse õigusnorme” ning mida Euroopa Kohus saab seega kasutada „ühenduse õiguse kohaldamisalasse [kuuluvate]” siseriiklike õigusnormide hindamisel.”. ( 22 ) Ta rõhutas, et nimetatud üldpõhimõte ( 23 ) ja direktiivist tulenev spetsiifiline nõue on „põhiosas identsed” ning seetõttu oleks „eelistatum kasutada võrdsuse põhimõtet, millele viitas ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuigi kaudselt, mis – kuna tegemist on ühenduse õiguse üldpõhimõttega, mis näeb ette täpse ja tingimusteta kohustuse – mõjutab kõiki pooli ning millele – erinevalt direktiivist – W. Mangold saaks vaidluses R. Helmiga tugineda otse, ning seega saaks [siseriiklik kohus] seda põhikohtuasja vaidluses kohaldada.” ( 24 )

55. Oma otsuses rõhutas Euroopa Kohus, et direktiivi 2000/78 artiklis 1 loetletud diskrimineerimise vormide keelamise põhimõte ise tuleneb mitmesugustest rahvusvahelistest lepingutest ja liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest. ( 25 ) See viide tähendab kahtlemata viidet võrdõiguslikkuse üldpõhimõttele. Konkreetne vanuselise diskrimineerimise keeld on nii riiklikus kui ka rahvusvahelises kontekstis liiga uus ja liiga ebaühtlane, et sellisele kirjeldusele vastata. ( 26 ) Õigus võrdsusele seaduse ees, mida võib käsitada selle keelu alusena, on liikmesriikide õiguskordades sätestatud põhiõigus. ( 27 )

56. Seetõttu on otstarbekas tõlgendada kohtuotsuse punkti 74 ja direktiivi 2000/78 põhjendusi nii, et vanuse alusel diskrimineerimise keeld, nagu muud konkreetsetel alustel diskrimineerimise keelud, on „võrdsuse üldpõhimõtte täpsustav väljendus […], mis on üks ühenduse põhialustest.” ( 28 )

57. On tõsi, et kohtuotsuse punktides 74–78 viidatakse vaheldumisi võrdse kohtlemise üldpõhimõttele ja vanuse alusel diskrimineerimise keelule. Akadeemilistes ringkondades ( 29 ) on oldud mures, et punkti 75 võib tõlgendada nii, et selles tuvastatakse ühenduse õiguse seni tunnustamata aluspõhimõte (vanuse alusel diskrimineerimise keeld). Küsimust ja selle mõjusid võidakse siiski põhjalikumalt analüüsida seoses kohtuasjaga Palacios de la Villa, ( 30 ) milles liikmesriikidel on olnud võimalik esitada märkusi.

58. Praeguses olukorras leian, et kohtuotsust Mangold ei tuleks tõlgendada nii, et ühenduse õiguses oli varem olemas konkreetne vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte, vaid et võrdõiguslikkuse aluspõhimõte on alati sellisel alusel diskrimineerimise välistanud ja et direktiiviga 2000/78 sätestati konkreetne üksikasjalik raamistik sellise diskrimineerimisega (ja teatud muude konkreetsete diskrimineerimise liikidega) võitlemiseks. Selline tõlgendus näib tulenevat kohtuotsuse punktis 76 esitatud väitest, et „eelkõige vanuse alusel võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine [ei saa] iseenesest sõltuda tähtaja möödumisest, mis on liikmesriikidele määratud selle direktiivi ülevõtmiseks, millega kehtestatakse üldine raamistik, et võidelda vanuse alusel diskrimineerimise vastu.”

59. Igal juhul hõlmab üldpõhimõte, mille kohaselt ei tohi sarnaseid olukordi kohelda erinevalt ja erinevaid olukordi ühetaoliselt, teatavaid diskrimineerimise liike puudutavaid keelde, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud.

60. Kuidas muutub analüüs juhul, kui asja uurida konkreetse vanuse alusel diskrimineerimise keelu, mitte võrdõiguslikkuse üldpõhimõtte seisukohast?

61. Üheks erinevuseks on see, et üldpõhimõtte puhul tuleb esmalt kindlaks teha, millised omadused – ühised või spetsiifilised – on küsimuse lahendamisel olulised, samas kui konkreetne keeld juba näitab, et spetsiifiline omadus (siinkohal vanus) ei ole põhimõtteliselt oluline.

62. Teiseks erinevuseks on see, et kõiki konkreetseid keelde selgitatakse ja reguleeritakse ühenduse õiguses erineval määral asutamislepingu ja/või teiseste õigusaktidega, et saaks sõnastada eeskirjad, mis käsitlevad näiteks tegevusi (nagu positiivsed meetmed), mida keeld ei hõlma, kasutatavaid põhjendusi ja põhjenduste tõendamise kohustust juhtudel, kui toetutakse põhjendustele. Kui kohaldatakse ainult üldpõhimõtet, saab loomulikult kasutada objektiivseid põhjendusi, kuid puuduvad neid reguleerivad konkreetsed eeskirjad, välja arvatud Euroopa Kohtu praktikast tulenevad suunised.

63. Mida saab neist tähelepanekutest järeldada, kui uurida, kuidas Esimese Astme Kohus uuris M.-L. Lindorferi väiteid vanuse alusel diskrimineerimise kohta?

64. Kuna nimetatud kohus uuris mitmeid kindlustusmatemaatiliste väärtuste kasutamisest tuleneva erineva kohtlemise põhjendusi, tuleb esiteks endastmõistetavalt möönda, et põhjendused olid vajalikud ja seega ei olnud vanuse kriteerium iseenesest M.-L. Lindorferi täiendava pensionistaaži arvutamisel oluline. Selline lähenemisviis on õige sõltumata sellest, kas tegemist on konkreetse vanuse alusel diskrimineerimise keeluga või üldise diskrimineerimise keeluga. Seega ei ole siinkohal oluline, kas Mangoldi kohtuotsust tõlgendatakse võrdse kohtlemise üldpõhimõtte kohaldamisena või konkreetse vanuse alusel diskrimineerimise keelu kehtestamisena.

65. Teiseks on üsna selge, et M.-L. Lindorferi kohtuasjas vaidlusaluse otsuse tegemise ajal ( 31 ) ei kehtinud ühtegi ühenduse sätet, ei personalieeskirjades ega mujal, mis oleks reguleerinud konkreetset vanuse alusel diskrimineerimise keeldu. EÜ artikkel 13 ei ole vahetu õigusmõjuga, vaid annab lihtsalt nõukogule õiguse võtta meetmeid sellise diskrimineerimisega võitlemiseks ja sellised meetmed võeti direktiiviga 2000/78 vastu alles kolm nädalat pärast vaidlusaluse otsuse tegemist. Personalieeskirjadesse lisati konkreetne keeld alles 2004. aastal.

66. Järelikult ei olnud Esimese Astme Kohus kohustatud uurima M.-L. Lindorferi kohtuasjas vanusest sõltuvalt erinevate kindlustusmatemaatiliste väärtuste kohaldamisest tuleneva erineva kohtlemise õigustatuse hindamisega seoses teatavaid konkreetseid kriteeriume, näiteks direktiivi 2000/78 artiklis 6 või kehtivate personalieeskirjade artikli 1d lõikes 6 loetletud kriteeriume. ( 32 ) Isegi kui ta oleks pidanud seda tegema, ei ole põhjendused, mida ta aktsepteeris, minu arvates vastuolus neis üsna laialt ja avatult sõnastatud sätetes loetletud kriteeriumidega.

67. Hoolimata sellest ja vaatamata sellele, kuidas vanuse alusel diskrimineerimist ühenduse õiguses tulevikus käsitletakse, olen üldiselt nõus kohtujurist Jacobsi üldise seisukohaga, mis on esitatud tema ettepaneku punktis 83 ja sellele järgnevates punktides. Sisuliselt esitab ta arvamuse, et käesolevas kohtuasjas ei ole õige – või tegelikult ei ole võimalik – kohaldada vanuse alusel diskrimineerimise keeldu sama rangelt kui soolise diskrimineerimise keeldu. Sellest hoolimata vaidlustas ta siiski kolm neljast põhjendusest, mida Esimese Astme Kohus aktsepteeris. Sellega seoses tahaksin teha paar lühikest märkust.

68. Kohtujurist Jacobs kirjeldas Esimese Astme Kohtu aktsepteeritud põhjendusi järgmiselt: ( 33 ) i) ülekantud kapitali ühenduse eelarvesse kuulumise tõenäoline kestus, ii) ametniku eeldatav tõus karjääriredelil, iii) kõnealuste hüvitiste väljamaksmise tõenäosus ja iv) nimetatud maksete tegemise tõenäoline kestus.

69. Esimese põhjendusega (i) ei olnud ta täielikult nõus, ( 34 ) kuid leidis, et selle õigusvastasuse tõendamine on M.-L. Lindorferi kohustus. Oma ettepaneku punktis 82 sedastas ta: „Kuigi Esimese Astme Kohtu sellise arutluskäigu võib vaidlustada üksikasjalikuma finantsanalüüsiga, ei ole M.-L. Lindorfer minu arvates seda teinud.” Nõustun tema seisukohaga ja leian, et M.-L. Lindorfer ei esitanud täpsemaid argumente või tõendeid ka uuendatud menetluses.

70. Mis puutub teise põhjendusse (ii), siis nõustun täielikult kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktis 79 esitatud analüüsiga. Lisaksin veel, et tegelikult lõppes igas enne 2004. aastat kehtinud personalieeskirjade kategoorias enamiku ametnike karjäär umbes samal palgaastmel ja erinevused sõltusid peamiselt teguritest, mis ei olnud seotud töölevõtmise vanusega.

71. Mis puutub kolmandasse põhjendusse (iii), siis nõustun jällegi ettepaneku punktis 78 esitatud analüüsiga. Isegi kui nooremate inimeste keskmine eeldatav eluiga on vanemate inimeste omast lühem (sest mõned surevad enne vanemasse vanuserühma jõudmist), kehtib see nii ühenduse teenistuses olevate ametnike suhtes kui ka nende suhtes, kes alles teenistusse asuvad. Teenistuses olevaid ametnikke ei kohelda erinevalt (tööstaaži pikkus ei vasta vanuse kasvades järjest vähenevale lõpliku palga osale). Vaidlustatud kohtuotsuses ei selgitata, miks on sellisel juhul vaja pensioniõiguste ühenduse pensioniskeemi ülekandmisi eristada ametniku vanuse alusel.

72. Lõpetuseks arvan, et Esimese Astme Kohus soovis seostada iv põhjenduse ainult sool põhineva erineva kohtlemisega. Igal juhul ei paista see olevat mingil moel seotud ametniku vanusega tema töölevõtmisel. Hoolimata eelmises punktis nimetatud noorema ja vanema vanuserühma erinevast keskmisest eeldatavast elueast, on pensioni väljamaksmise kestus seotud ainult eeldatava elueaga pärast vastavat pensioniiga, mis ajaks on töölevõtmise eas valitsenud eeldatava eluea erinevused juba kindlasti kadunud.

Võimalik põhjendamine kapitalisatsioonipõhimõttega

73. Nagu eespool märkisin, esitati küsimused pooltele prantsuse keeles ja nende üle arutleti samuti prantsuse keeles, mis on kohtuasja menetluskeel.

74. Sõna „kapitalisatsioon” tähendab üldiselt prantsuse keeles i) intressi või tulu konverteerimist kapitaliks, ii) kapitaliüksuse väärtuse kindlaksmääramist selle tootnud tulu alusel või iii) kapitali akumulatsiooni. ( 35 )

75. Sel sõnal on ka spetsiifiline tähendus pensionide valdkonnas, kus les régimes par capitalisation (eesti keeles: kogumisskeemid) vastandatakse les régimes par répartition-le (eesti keeles: põlvkondadevahelised ümberjaotusskeemid).

76. Esimesel juhul teevad tulevased pensionisaajad (ja või tehakse nende nimel) sissemakseid fondi, mille vahendid investeeritakse, et saada piisavalt vahendeid tulevaste pensionide rahastamiseks. Iga töötav põlvkond maksab tegelikult ise oma pensioni eest. Sellest tulenevalt saab igal ajahetkel üldiselt kindlaks teha, milline konkreetne kapitalisumma vastab konkreetse osaleja pensioniõigustele.

77. Teise skeemi puhul aga kasutatakse töötavate osalejate poolt ja/või nende nimel tehtud makseid praeguste pensionäride pensionide rahastamiseks. Iga põlvkond maksab tegelikult eelmise põlvkonna pensionide eest (seega põhineb süsteem solidaarsusel) ja praeguse maksja tulevastele pensioniõigustele vastav kapitalisumma puudub.

78. Ühenduse pensioniskeem on oma põhistruktuurilt selgelt sarnasem viimase eelnimetatud pensioniskeemiga, st pensioni makstakse ühenduse teenistuses olemise alusel. Töötavad ametnikud loobuvad osast oma palgast ja see osa on seotud endistele ametnikele pensionide maksmise kuludega. Süsteemi ülekantud pensioniõiguste osas ei sarnane see siiski kummagi pensioniskeemiga. Tegemist on lihtsalt ühekordse kapitalimaksega, mitte fondiga.

79. Pensioniõigused võidakse üle kanda kogumisskeemidest (régimes par capitalisation) või solidaarsusel põhinevatest põlvkondadevahelistest ümberjaotusskeemidest. ( 36 ) Esimesel juhul on ülekantav summa tõenäoliselt esialgses fondis tuvastatav; teisel juhul tuleb see kindlaks teha isiku poolt omandatud tulevaste pensioniõiguste „kapitaliseerimisega” (mis üldisemalt tähendab kapitaliks muutmist).

80. Euroopa Kohus tõstatas küsimuse, kas kapitalisatsioonipõhimõttega saab mingilgi määral põhjendada erinevat kohtlemist soo või vanuse alusel pensioniõiguste ülekandmisel riiklikust pensioniskeemist solidaarsusel põhinevasse ühenduse pensioniskeemi.

81. Mulle näib, et selline põhjendus ei ole võimalik hoolimata sellest, millisele võimalikule „kapitalisatsiooni” mõistele viidatakse.

82. Ühenduse pensioniskeemi seisukohast ei ole oluline, kas riiklik pensioniskeem, kust pensioniõigused üle kantakse, on kogumisskeem või põlvkondadevaheline ümberjaotusskeem – kas ülekantav summa juba „kuulub” ametnikule või peab riiklik pensioniskeem selle ametniku poolt varem tehtud maksete alusel või tema tulevaste pensioniõiguste alusel „kapitaliseerima”. Mõlemal juhul makstakse vastav summa ühenduse eelarvesse. Selle summa arvutamise viis ei sõltu ühenduse institutsioonidest ja nad ei kontrolli seda. Küsimus on selles, kuidas seda summat ühenduse pensioniskeemis koheldakse.

83. Sellega seoses tuleb järgida võrdse kohtlemise põhimõtet, koheldes sarnaseid olukordi ühtemoodi ja erinevaid olukordi vastavalt nendevahelistele erinevustele. Kui ülekantavad summad on ühesuurused, tuleks neid põhimõtteliselt kohelda ühtemoodi.

84. Asjaolu, et ülekandmine toimub kapitalisumma vormis (vastandina tulevasele kohustusele, kindlaksmääratud jätkuvale vastutusele, milleks see tuleb ühenduse süsteemis muuta), ei õigusta erinevat kohtlemist soo või vanuse alusel. Kapitalisumma ja kohustuste vaheline erinevus ei ole kuidagi seotud erinevusega soo või vanuse alusel.

85. Minu arvates ei saa olukorda mõjutada ülekantava summa varasemal kindlaksmääramisel riiklikus pensioniskeemis, st kapitaliseerimisel toimunud võimalik erinev kohtlemine soo või vanuse alusel. Aga isegi kui saaks, sõltub mis tahes erinev kohtlemine ühenduses sellest, mil määral on iga juhtumi puhul vaja riiklikke erinevusi korrigeerida. Mitte miski ei õigusta ühenduse pensioniskeemis süstemaatilist erinevat kohtlemist lihtsalt soo või vanuse alusel.

Kohtuotsuse ajaline mõju

86. Seetõttu leian samamoodi kui kohtujurist Jacobs, et vaidlusalune nõukogu rakendussätete norm on õigusvastane osas, milles see on sooliselt diskrimineeriv.

87. Kohtuistungil avaldas nõukogu esindaja kartust, et kui Euroopa Kohus nii otsustab, siis võivad kõik naisametnikud, kes on oma pensioniõigused ühenduse süsteemi üle kandnud, kuid kelle lõplik pension on veel kindlaksmääramata, nõuda oma olukorra ümberhindamist. Seetõttu palus ta Euroopa Kohtul sellise kohtuotsuse mõju ajaliselt piirata, nagu näiteks tehti kohtuotsuses Barber. ( 37 )

88. Sellise piirangu saab siiski kehtestada tingimusel, et ilma piiranguta oleks otsusel tõsised majanduslikud tagajärjed – käesoleval juhul ühenduse eelarvele. ( 38 )

89. Kuna nõukogu ei ole esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et nimetatud tingimus on täidetud, ei ole minu arvates vaja tema taotlust põhjalikumalt uurida.

90. Nagu komisjon on märkinud, on personalieeskirjade alusel menetluse algatamise kohta kehtestatud tähtajad ranged ja varasemaid otsuseid, mis põhinevad enne 2004. aastat kehtinud rakendussätetel, milles mehi ja naisi koheldi erinevalt, ei saa pärast nimetatud tähtaegade möödumist vaidlustada. ( 39 )

Ettepanek

91. Käesolevas kohtuasjas uuendatud menetluse käigus tõstatatud küsimuste uurimine ei ole andnud mulle põhjust mitte nõustuda kohtujurist Jacobsi ettepanekuga Euroopa Kohtule: — tühistada kohtuasjas T-204/01 tehtud otsus osas, milles jäeti taotlus rahuldamata sel põhjusel, et tegemist ei olnud keelatud soolise diskrimineerimisega; — tunnistada nõukogu poolt 13. juulil 1992. aastal vastu võetud personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 üldiste rakendussätete artikli 10 lõige 3 kehtetuks osas, milles nähakse ette eri kindlustusmatemaatiliste väärtuste kohaldamine olenevalt soost; — tühistada vaidlusalune nõukogu 3. novembri 2000. aasta otsus; — mõista esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses kantud kohtukulud välja nõukogult.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) 18. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-204/01: Lindorfer vs. nõukogu (EKL AT 2004, lk I-A-83 ja II-361).

( 3 ) Vt kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktid 71–93.

( 4 ) 22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-144/04: Mangold (EKL 2005, lk I-9981). Eelotsusetaotluse esitas töökohus, kuid nüüd on asi arutamisel Bundesverfassungsgerichtis (Saksamaa föderaalne konstitutsioonikohus) sellistel asjaoludel, millest võib tuletada, et nimetatud kohus võib Euroopa Kohtu eelotsuse läbi vaadata.

( 5 ) Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000 L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).

( 6 ) Punktid 74 ja 75.

( 7 ) Kohtujuristi lihtsustatud tõlge prantsuse keelest, mis on kohtuasja kohtumenetluse keel.

( 8 ) Käsitlen nimetatud mõiste tähendust allpool – vt punkt 73 jj.

( 9 ) Vt eespool punkt 3 ja kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktid 94–108.

( 10 ) 20. oktoobri 1981. aasta otsus kohtuasjas 137/80: komisjon vs. Belgia (EKL 1981, lk 2393, punkt 11).

( 11 ) Vt viimase näitena 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-300/04: Eman ja Sevinger (EKL 2006, lk I-8055, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).

( 12 ) Kuna 2004. aasta mais tehti personalieeskirjadesse muudatusi, peaksin selgitama, et kõik käesolevas hüpoteetilises näites esitatud oletused põhinevad olukorral, mis valitses M.-L. Lindorferi kohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, st enne muudatusi.

( 13 ) Vt personalieeskirjade artikkel 83.

( 14 ) Kuigi tegelik eelarveolukord võib olla ähmasem: vt kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktid 15 ja 81 ning 6. joonealune märkus.

( 15 ) „Uustulnuk” võib loomulikult küsida (ja peaks seda tegema, kui ta on ettenägelik) asjaomaselt ühenduse institutsioonilt arvutuse tulevaste ühenduse pensioniõiguste väärtuse kohta, mis sõltub riiklikust pensioniskeemist selles skeemis omandatud pensioniõiguste alusel ülekantavast kapitalisummast. Siis saab ametnik otsustada, kas jätta kogunenud pensioniõigused riiklikku pensioniskeemi või taotleda nende ülekandmist ühenduse skeemi.

( 16 ) Võib loomulikult lisada, et iga selline erand peab olema põhjendatud muu õigusliku (kuigi osaliselt vastuolulise) eesmärgi saavutamisega ja see peab olema nimetatud eesmärgiga proportsionaalne.

( 17 ) Kohtujurist Jacobsi ettepaneku 3. joonealuses märkuses viidatud nõukogu direktiivi 86/378/EÜ artikli 6 lõike 1 punkt h; vt kõnealuse ettepaneku punktid 8–10. Kõnealune säte sisaldub nüüd Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ (meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuesti sõnastatud)) artikli 9 lõike 1 punktis h (ELT 2006 L 204, lk 23).

( 18 ) Ta on seda tõepoolest teinud nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/113/EÜ (meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumisega) artikli 5 lõikes 2 (ELT 2004 L 373, lk 37), kuigi nimetatud sätte ja artikli 5 lõike 1 kohaldamisala vaheline piir on veel määratlemata. Vt ka direktiivi põhjendused 18 ja 19.

( 19 ) Juhul ja siis, kui selline meede vaidlustatakse, peab Euroopa Kohus hindama, kas erand on õigustatud seetõttu, et selle eesmärk on seaduslik ja et see on selle eesmärgi saavutamiseks proportsionaalne.

( 20 ) Personalieeskirjade artikli 1a lõige 1.

( 21 ) Vt tema ettepaneku punktid 71–93.

( 22 ) Punkt 83, milles muu hulgas viidatakse 12. detsembri 2002. aasta otsusele kohtuasjas C-442/00: Rodriguez Caballero (EKL 2002, lk I-11915, punktid 30–32).

( 23 ) Lühidalt kokkuvõetuna nõuab see, et „sarnaseid olukordi ei koheldaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei koheldaks ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud” seadusliku eesmärgiga ja eeldusel, et see on „asjakohane ja vajalik” selle eesmärgi saavutamiseks: vt ibid. ja seal viidatud kohtupraktika ning võrdle punktidega 21–24 eespool.

( 24 ) Ettepaneku punkt 84.

( 25 ) Kohtuotsuse punkt 74.

( 26 ) Näiteks liikmesriikide diskrimineerimisvastaseid õigusnorme käsitleva komisjoni 1999. aasta aruande punktis 70 on öeldud: „Liikmesriikides on vähe vanuselist diskrimineerimist käsitlevaid õigusnorme. Paljud riigid on siiski hiljuti vastu võtnud meetmed vanemaealiste töötajate töölevõtmise soodustamiseks.” Vt ka „EC legislation prohibiting age discrimination: ’Towards a Europe for All Ages’?”, Clare McGlynn, Cambridge Yearbook of European Legal Studies (2000), lk 179.

( 27 ) Vt direktiivi 2000/78 põhjendused 1 ja 4, milles käsitletud mõisteid on korratud muude võrdse kohtlemise konkreetseid aspekte rakendavate direktiivide põhjendustes.

( 28 ) Vt 3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-17/05: Cadman (EKL 2006, lk I-9583, punkt 28). Seda fraasi on väikeste erinevustega Euroopa Kohtu praktikas läbivalt kasutatud ja see sai tõenäoliselt alguse 19. oktoobri 1977. aasta otsusest liidetud kohtuasjades 117/76 ja 16/77: Ruckdeschel ja Ströh (EKL 1977, lk 1753, punkt 7).

( 29 ) Vrd näiteks „Editorial Comments: Horizontal direct effect – A law of diminishing coherence?”Common Market Law Review, 2006, lk 1; ja Hermann Reichold, „Der Fall Mangold: Entdeckung eines europäischen Gleichbehandlungsprinzips?”, 5 Zeitschrift für Europäisches Arbeits- und Sozialrecht 55, 2006.

( 30 ) 16. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-411/05: Félix Palacios de la Villa (EKL 2007, lk I-8531).

( 31 ) 7. novembril 2000: vt kohtujurist Jacobsi ettepaneku punkt 26.

( 32 ) Vt kohtujurist Jacobsi ettepaneku 5. joonealune märkus.

( 33 ) Vt kohtujurist Jacobsi ettepaneku punkt 77.

( 34 ) Vt kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktid 80 ja 81, milles on esitatud nii poolt- kui ka vastuargumendid.

( 35 ) Vt märksõnad „capitalisation” ja „capitaliser” näiteks Robert’i sõnaraamatutest.

( 36 ) Näib, et riiklik pensioniskeem, kust M.-L. Lindorferi pensioniõigused üle kanti, ei olnud kogumisskeem.

( 37 ) 17. mai 1990. aasta otsus kohtuasjas C-262/88: Barber (EKL 1990, lk I-1889, punktid 40–45).

( 38 ) Vt näiteks 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-423/04: Richards (EKL 2006, lk I-3585, punkt 42).

( 39 ) Vrdl näiteks 21. veebruari 1974. aasta otsus liidetud kohtuasjades 15/73-33/73, 52/73, 53/73, 57/73–109/73, 116/73, 117/73, 123/73, 132/73 ja 135/73–137/73: Kortner jt vs. nõukogu jt (EKL 1974, lk 177) ning 14. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-310/97 P: Assidomän Kraft Products (EKL 1993, lk I-5363, punkt 53 jj).