ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

UrhG §-s 16b „Tasu edasimüümise eest“ on sätestatud: „(1) Paragrahvi 16 lõiget 3 kohaldatakse algupärase maalikunsti- või graafikateose või skulptuurteose edasimüümise suhtes pärast selle esmakordset võõrandamist autori poolt, kui autoril on õigus saada võõrandajalt edasimüügihinnaga (makse arvestamata) proportsionaalset tasu (tasu edasimüümise eest) järgmises ulatuses: 4% müügihinna osalt, mis on kuni 50000 [eurot]; 3% järgnevalt 150000 [eurolt]; 1% järgnevalt 150000 [eurolt]; 0,5% järgnevalt 150000 [eurolt]; 0,25% kogu järgnevalt summalt; tasu kogusumma ei tohi siiski ületada 12500 [eurot]. (2) Tasu edasimüümise eest on õigus saada vaid juhul, kui müügihind on vähemalt 2500 [eurot] ja võõrandamisel osaleb müüja, ostja või vahendajana elukutseliselt kunstiturul tegutsev isik, näiteks oksjonikorraldaja, kunstigalerii või kunstiteoste vahendaja; need isikud vastutavad käendaja ja maksjana, kui nad ei ole kohustatud ise tasu maksma. Tasu saamise õigusest ei ole võimalik eelnevalt loobuda. Tasu saamise õigust võib maksma panna ka kollektiivse esindamise organisatsioon; seda nõuet ei ole võimalik võõrandada. Paragrahvi 23 lõiget 1 kohaldatakse vastavalt. (3) „Algupärane teos“ lõike 1 tähenduses on teos: 1. mille on loonud teose autor ise, 2. mille on valmistanud piiratud arvul eksemplarides kunstnik ise või mis on valmistatud tema juhendamisel ning mis on reeglina nummerdatud ja autori poolt signeeritud või muul viisil autoriseeritud; 3. mida käsitatakse algupärase teosena. (4) Tasu edasimüümise eest ei ole õigus saada juhul, kui müüja omandas teose autorilt vähem kui kolme aasta eest ja müügihind ei ületa 10000 [eurot].“
10

Põhikohtuasja avaldajad, kelle hulgas on üks Parliament of the United Kingdom of Great Britain and Northern Irelandi (Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi parlament, edaspidi „Ühendkuningriigi parlament“) liige, kaks Scottish Parliamenti (Šoti parlament, Ühendkuningriik) liiget ja kolm Euroopa Parlamendi liiget, esitasid 19. detsembril 2017 Court of Sessionile (Scotland) (kõrge tsiviilkohus (Šotimaa), Ühendkuningriik) kohtuliku kontrolli avalduse (judicial review) tuvastusotsuse (declarator) tegemise nõudes, et kohus täpsustaks, kas, millal ja kuidas on võimalik kõnealust teadet ühepoolselt tagasi võtta. Avaldajad, kelle toetuseks astusid menetlusse veel kaks Ühendkuningriigi parlamendi liiget, soovivad teada saada, kas ELL artiklis 50 sätestatud teate võib enne selles artiklis ette nähtud kaheaastase perioodi möödumist ühepoolselt tagasi võtta, nii et juhul, kui Ühendkuningriigi esitatud teade tagasi võetaks, jääks see liikmesriik liitu. Nad palusid Court of Sessionil (Scotland) (kõrge tsiviilkohus (Šotimaa)) esitada selle kohta eelotsuse küsimus Euroopa Kohtule. Euroopa Liidust väljaastumise eest vastutav riigisekretär väitis vastu, et küsimus on hüpoteetiline ja akadeemiline, arvestades Ühendkuningriigi valitsuse seisukohta, et teadet ei võeta tagasi.
58

Tuleb nimelt märkida, et ühest küljest on raamotsuse 2002/584 artikli 27 „Kohtu alla andmise võimalused muude süütegude eest“ lõikes 2 sätestatud, et üleantud isikut ei tohi kohtu alla anda, määrata talle karistust või muul viisil võtta talt vabadust süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti. Teisest küljest on selle artikli lõike 3 punktis g ette nähtud võimalus küsida selleks pärast üleandmist vahistamismäärust täitva õigusasutuse nõusolekut. Nagu aga Madalmaade valitsus oma kirjalikes seisukohtades ise möönis, saab täiendav nõusolek puudutada ainult muud süütegu kui see, mille eest isik üle anti, mitte sama süüteo eest määratud karistust.
57

Sellest tuleneb, et asjaolu, et liikmesriigi kohtu menetluses olev kohtuasi ei kuulu määruse nr 2201/2003 artikli 8 lõike 1 kohaldamisalasse, ei ole tingimata takistuseks sellele, et asi allub nimetatud kohtule mõnel teisel alusel. Isegi kui konkreetselt eeldada, et käesoleva kohtuotsuse punktides 52 ja 53 toodud tõlgendus, mille kohaselt lapse füüsiline kohalviibimine liikmesriigis on eeltingimus selleks, et selle liikmesriigi saaks määrata tema harilikuks viibimiskohaks, toob kaasa selle, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras ei ole selle määruse sätete alusel võimalik leida, et asi allub liikmesriigi kohtule, on igal liikmesriigil siiski õigus, nagu märgib komisjon, määruse artikli 14 kohaselt näha ette asja allumine oma kohtutele riigisiseste õigusnormide alusel, kaldudes kõrvale läheduskriteeriumist, millele selle määruse sätted tuginevad.
11

Määruse nr 2201/2003 artikkel 11 „Lapse tagasitoomine“ sätestab: „1. Kui isik, institutsioon või muu organ, kellel on [isikuhooldusõigus], taotleb liikmesriigi pädevatelt asutustelt kohtuotsuse tegemist [1980. aasta Haagi konventsiooni] alusel, et saavutada lapse tagasitoomist, kes on ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud liikmesriigis, mis ei ole see liikmesriik, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas, kohaldatakse lõikeid 2–8. […] 3. Kohus, kellele on esitatud lõikes 1 nimetatud lapse tagasitoomise taotlus, tegutseb taotluse menetlemisel kiiresti, kasutades kõige kiiremat siseriiklikus õiguses sätestatud korda. Ilma et see piiraks esimese lõigu kohaldamist, teeb kohus otsuse hiljemalt kuus nädalat pärast taotluse esitamist, kui see ei ole erandlike asjaolude tõttu võimatu. […] 6. Kui kohus on teinud tagasitoomisest keeldumise otsuse 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 kohaselt, peab kohus viivitamatult otse või oma keskasutuse kaudu edastama tagasitoomisest keeldumise otsuse ja kõigi asjakohaste dokumentide koopiad, eeskätt kohtuistungi protokolli ärakirja, siseriikliku õigusega määratud pädevale kohtule või keskasutusele liikmesriigis, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas. Kohus peab kõik nimetatud dokumendid saama ühe kuu jooksul pärast tagasitoomisest keeldumise otsuse kuupäeva. 7. Kui üks osapooltest ei ole juba pöördunud kohtusse liikmesriigis, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas, peab lõikes 6 nimetatud teabe saanud kohus või keskasutus sellest osapooltele teatama ja kutsuma neid vastavalt siseriiklikule õigusele esitama kohtule oma seisukoht kolme kuu jooksul alates teatamise kuupäevast, et kohus saaks lapse [isikuhooldusõiguse] küsimuse läbi vaadata. Ilma et see piiraks käesolevas määruses sisalduvate kohtualluvust käsitlevate eeskirjade kohaldamist, lõpetab kohus menetluse, kui talle pole tähtajaks seisukohti esitatud. 8. 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 kohasest tagasitoomisest keeldumise otsusest olenemata on iga hilisem lapse tagasitoomist nõudev otsus, mille teeb vastavalt käesolevale määrusele pädev kohus, täitmisele pööratav […] lapse tagasitoomise tagamiseks.“
61

Järelikult, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 märkis, siis sellisel juhul nagu on arutusel põhikohtuasjas, on selleks, et otsustada, kas Euroopa vahistamismäärust on alust täita, vaja, et otsuse tegemise ajal oleks vahistamismäärust täitval õigusasutusel võimalik eeldada, et vahistamismääruse teinud liikmesriik kohaldab üleantava isiku suhtes raamotsusest tulenevate nende õiguste sisu, mis on kohaldatavad pärast üleandmist, kui see liikmesriik on Euroopa Liidust juba välja astunud. Niisugune eeldus on lubatud, kui vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigus hõlmab sisuliselt nende õiguste sisu, eelkõige põhjusel, et nimetatud liikmesriik jääks rahvusvaheliste lepingute nagu 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioon ja EIÕK osaliseks ka pärast selle riigi Euroopa Liidust väljaastumist. Alles siis, kui on konkreetsed tõendid, mis kinnitavad vastupidist, võivad vahistamismäärust täitvad õigusasutused Euroopa vahistamismääruse täitmisest keelduda.
Kas direktiivi 2016/343 artikli 4 lõike 1 teise lausega, artikliga 10, põhjenduse 16 neljanda ja viienda lausega ja põhjendusega 48 ning harta artikliga 47 on kooskõlas liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt peab kohus eelnevalt kohaldatud tõkendi „vahistamine“ muutmiseks esitatud taotluse kohta tehtavat otsust põhjendama ilma süüstavaid ja õigustavaid tõendeid võrdlemata, isegi kui kahtlustatava või süüdistatava kaitsja on sellekohaseid argumente esitanud, kusjuures selle piirangu ainus põhjus on see, et kohtunik jääks erapooletuks, juhul kui see kohtuasi peaks määratama talle sisuliseks läbivaatamiseks?

Või kui see nii ei ole, siis kas ülalnimetatud sätetega on kooskõlas kohtupraktika, mille kohaselt uurib kohus tõendeid üksikasjalikumalt ja täpsemalt ning vastab selgelt kahtlustatava või süüdistatava kaitsja argumentidele, isegi kui ta nõnda riskib sellega, et ta ei saa, juhul kui see kohtuasi määratakse talle sisuliseks läbivaatamiseks, seda sisuliselt läbi vaadata ega süü küsimuses otsust teha, mis tähendaks seda, et sisuliselt vaataks selle kohtuasja läbi teine kohtukoosseis?“
24

Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on aga tekkinud küsimus, kas juhul, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus on tuvastanud, et vahistamismääruse teinud liikmesriik on rikkunud ELL artiklis 2 osutatud ühist õigusriigi väärtust ja et õigusriigi selline süsteemne rikkumine on oma olemuselt kohtusüsteemi oluline puudus, on endiselt kohaldatav nõue vastavalt 5. aprilli 2016. aasta kohtuotsusele Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198) konkreetselt ja täpselt hinnata, kas on piisavalt alust arvata, et puudutatud isiku puhul esineb oht, et rikutakse tema õigust õiglasele kohtumenetlusele, mis on sätestatud EIÕK artiklis 6, või kas sellises olukorras võib raskusteta asuda seisukohale, et vahistamismääruse teinud asutus ei saagi üldse anda sellele isikule konkreetset õiglase kohtuliku arutamise tagatist, kuna õigusriigi põhimõtte rikkumine on olemuselt süsteemne, mistõttu ei ole vahistamismäärust täitev õigusasutus kohustatud sellise ohu olemasolu kindlaks tegema.
48

Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikes 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on sätestatud, et kohtuvaidluse kaotanud pool on kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna The Green Effort on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt EUIPO ja FIA nõuetele välja mõista temalt.
47

Kuigi Euroopa Kohus on juba korduvalt ning direktiivi 93/13 artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 nõudeid arvesse võttes selgitanud viisi, kuidas liikmesriigi kohus peab tagama sellest direktiivist tarbijatele tulenevate õiguste kaitse, siis sellegipoolest ei ole väidetavalt ebaõiglaste lepingutingimuste hindamisele kohaldatavad menetlusnormid liidu õiguses põhimõtteliselt ühtlustatud ning järelikult kuuluvad need liikmesriikide riigisisese õiguskorra reguleerimisalasse, kuid siiski nii, et need ei oleks vähem soodsad kui riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad eeskirjad (võrdväärsuse põhimõte) ning et nendega oleks ette nähtud õigus tõhusale õiguskaitsele, nagu see on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 (13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
9

Eesti Vabariigi Riigikogu võttis 28. jaanuaril 2004 vastu jäätmeseaduse. Alates 18. juulist 2014 kuni 31. detsembrini 2015 kehtisid jäätmeseaduse § 2 ja § 21 järgmises sõnastuses: „§ 2 Jäätmed (1) Jäätmed on mis tahes vallasasi või kinnistatud laev, mille valdaja on ära visanud, kavatseb seda teha või on kohustatud seda tegema. (2) Äraviskamine tähendab vallasasja kasutuselt kõrvaldamist, loobumist selle kasutusele võtmisest või kasutuseta hoidmist, kui selle kasutusele võtmine ei ole tehniliselt võimalik, majanduslikest või keskkonnakaitselistest asjaoludest tulenevalt mõistlik. […] (4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tingimustele vastavate jäätmete, sealhulgas ohtlike jäätmete nimistu […] kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega. § 21. Jäätmete lakkamise staatus (1) Jäätmed lakkavad olemast jäätmed, kui need on läbinud taaskasutamistoimingu, kaasa arvatud ringlussevõtt, ning vastavad […] direktiivi 2008/98[…] artikli 6 lõikes 2 sätestatu alusel kehtestatud kriteeriumidele, mis töötatakse välja kooskõlas järgmiste tingimustega: 1) asja kasutatakse tavapäraselt teatud kindlal eesmärgil; 2) asjal on turg või asja järele on nõudlus; 3) asi vastab konkreetseks otstarbeks ettenähtud tehnilistele nõuetele, õigusnormidele ja tootestandarditele; 4) asja kasutamine ei avalda negatiivset mõju keskkonnale ega inimese tervisele. (2) Kui direktiivi 2008/98/EÜ artikli 6 lõike 2 kohaselt ei ole käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kriteeriume kehtestatud, võib valdkonna eest vastutav minister, võttes arvesse käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1–4 nimetatud tingimusi, määrusega kehtestada kriteeriumid, mille alusel mõned jäätmeliigid lakkavad olemast jäätmed. (3) Kriteeriumid peavad sisaldama saasteainete sisalduse piirväärtusi, kui see on vajalik, ja võtma arvesse asja võimalikku negatiivset mõju keskkonnale ja inimese tervisele. (4) Taaskasutamistoiming, mille järel jäätmed on lakanud olemast jäätmed, peab olema määratud taaskasutamistoimingut läbi viinud ettevõtja jäätmeloas või tööstusheite seaduse alusel antud keskkonnakompleksloas […].“
9

Pankrotiseaduse artiklis 186bis„Kompromiss ettevõtja tegevuse jätkamisega“ on nähtud ette: „1. Käesoleva artikli sätteid kohaldatakse, kui artikli 161 teise lõigu punktis e nimetatud kompromissikavas on ette nähtud, et võlgnik jätkab ise tegevust või et ettevõte võõrandatakse tegutseva ettevõttena või tegutsev ettevõte antakse üle sissemaksena ühte või mitmesse äriühingusse, mis võivad olla ka moodustatavad äriühingud. Kavas võib ette näha ka sellise vara realiseerimise, mis ei ole ettevõtja tegevuseks vajalik. […] 4. Pärast taotluse esitamist on hankemenetlustes osalemiseks vaja kohtu luba, tingimusel et juhul, kui kohus on määranud pankrotihalduri, on see haldur esitanud oma arvamuse; kui teda ei ole määratud, esitab arvamuse kohus. 5. Ennetava kompromissi menetluse algatamine ei takista osalemast hankemenetlustes, kui ettevõtja esitab hankemenetluses: a) artikli 67 lõike 3 punktis d nimetatud nõuetele vastava spetsialisti aruande, mis kinnitab, et see on kompromissikavaga kooskõlas ja et mõistlikult võib eeldada, et ettevõtja suudab lepingut täita; b) avalduse teiselt ettevõtjalt, kes vastab hankelepingu sõlmimiseks vajalikele üldnõuetele, kellel on selleks nõutav majanduslikkus ja finantsseisund, vajalik tehniline pädevus ja kes on nõuetekohaselt sertifitseeritud ning on võtnud pakkuja ja hankija ees kohustuse anda hankelepingu täitmiseks vajalikud vahendid lepingu kehtivuse ajaks abistatava ettevõtja käsutusse ning astuda selle ettevõtja asemele juhul, kui viimane peaks hankemenetluse ajal või pärast lepingu sõlmimist pankrotistuma või ei ole mis tahes põhjusel enam suuteline hankelepingut nõuetekohaselt täitma. Kohaldatakse 12. aprilli 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 163 artiklit 49. 6. Ilma et see piiraks eelmises lõikes sätestatu kohaldamist, võib ettevõtja, kelle suhtes on algatatud kompromissimenetlus, osaleda hankemenetluses ka ettevõtjate ajutise ühenduse raames, tingimusel et ta ei ole volitatud ettevõtja rollis ning et teiste ajutisse ühendusse kuuluvate ettevõtjate suhtes ei ole algatatud maksejõuetusmenetlust. Sellisel juhul võib lõike 4 punktis b nimetatud avalduse esitada ka mõni sellesse ühendusse kuuluv ettevõtja. […]“.
40

Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et käibemaksudirektiivi artikli 146 lõike 1 punkti a koostoimes selle direktiivi artikliga 131 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriigi seaduse säte näeb väljaspool liitu asuvasse sihtkohta eksporditava kauba käibemaksust vabastamisele ette tingimuse, et need kaubad peavad olema eelnevalt suunatud ekspordi tolliprotseduurile, olukorras, kus on tõendatud, et maksuvabastuse sisulised tingimused, mille hulgas eelkõige asjaomaste kaupade liidu territooriumilt väljaviimine, olid täidetud.
40

Käsitletavas asjas nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas arutusel olevad sale and lease back-tehingud (müük-tagasirent) on puhtalt finantseerimistehingud, mille eesmärk on tõsta Mydibeli likviidsust, ja et põhikohtuasjas kõne all olevad kinnisasjad jäid tema valdusse ning ta on neid katkematult ja kestvalt kasutanud oma maksustatavate tehingute tarbeks. Need asjaolud tunduvad viitavat – eeldusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib – sellele, et nimetatud tehingud moodustavad üheainsa tehingu, kuna põhikohtuasjas kõne all olevatele kinnisasjadele hoonestusõiguse seadmine on lahutamatult seotud liisingutehinguga, mille esemeks on need samad kinnisasjad.
66

Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast aga nähtub, et tegelikud suhted, mis on kafalah’ režiimi all kasuperekonda paigutatud lapsel oma eestkostjaga, võivad olla hõlmatud perekonnaelu mõistega, võttes arvesse koos elatud aega, suhete kvaliteeti ja täiskasvanu rolli lapse suhtes (vt selle kohta EIK 16. detsembri 2014. aasta otsus Chbihi Loudoudi jt vs. Belgia, CE:ECHR:2014:1216JUD005226510, punkt 78). Selle kohtupraktika kohaselt kaitseb Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 8 indiviidi avaliku võimu meelevaldse sekkumise eest ning kohustab viimast olukorras, kus perekondlik suhe on tuvastatud, lubama sel suhtel areneda ja tagama õiguskaitse, mis teeb lapsel tema perega lõimumise võimalikuks (vt selle kohta EIK 4. oktoobri 2012. aasta otsus Harroudj vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2012:1004JUD004363109, punktid 40 ja 41, ning EIK 16. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Chbihi Loudoudi jt vs. Belgia, CE:ECHR:2014:1216JUD005226510, punktid 88 ja 89).
3

Direktiivi 2007/64 põhjendustes 40, 43 ja 48 on märgitud: „(40) Et tagada maksete täielikult integreeritud otsetöötlemine ja õiguskindlus, et makseteenuse kasutajate vahelised aluskohustused täidetakse, on väga oluline krediteerida saaja kontole maksja üle kantud täielik summa. […] […] (43) Maksete tõhususe parandamiseks kogu [Euroopa Liidus] tuleks kehtestada maksimaalne ühepäevane täitmisaeg kõigi maksja algatatud maksekäsundite suhtes, mis on eurodes või euroalasse mittekuuluva liikmesriigi vääringus, sealhulgas kreedidikorralduste ja rahasiirete suhtes. […] Võttes arvesse asjaolu, et riigisiseste maksete infrastruktuurid on tihti väga tõhusad, ning teenuse senise taseme halvenemise vältimiseks võivad liikmesriigid alles jätta või kehtestada vajaduse korral eeskirjad, millega määratakse ühest arvelduspäevast lühem täitmisaeg. […] (48) Makseteenuse pakkujal peaks olema võimalik määrata üheselt kindlaks teave, mis on maksekäsundi nõuetekohaseks täitmiseks vajalik. Teisest küljest tuleks siiski selleks, et vältida killustumist ja [liidus] integreeritud maksesüsteemide loomise ohustamist, mitte lubada liikmesriikidel nõuda maksetehingute puhul konkreetse tunnuse kasutamist. See ei tohiks siiski takistada liikmesriikidel nõudmast maksja makseteenuse pakkujalt nõuetekohase hoolsusega tegutsemist ja, kui see on tehniliselt võimalik ning ei nõua käsitsi sekkumist, kontrollida kordumatu tunnuse vastavust ning, kui kordumatu tunnus on mittevastav, maksekäsundi täitmisest keeldumist ning sellest maksja teavitamist. Makseteenuse pakkuja vastutus peaks piirduma maksetehingu nõuetekohase täitmisega vastavalt makseteenuse kasutaja maksekäsundile.“
Selle määruse artikli 51 „Erisätted perioodide liitmise kohta“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:

„1. Kui liikmesriigi õigusaktidega on teatavate hüvitiste andmise tingimuseks seatud kindlustusperioodide täitumine üksnes erivaldkonnas töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisega või kutsealal, mida reguleeritakse töötavate või füüsilisest isikust ettevõtjatena tegutsevate isikute eriskeemiga, võtab selle liikmesriigi pädev asutus teise liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud perioode arvesse üksnes siis, kui need on täitunud vastava skeemi alusel või kui see nii pole, samal kutsealal või kui see on asjakohane, samas tegevusvaldkonnas töötades või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsedes.

Kui sel viisil täitunud perioode arvesse võttes ei vasta asjaomane isik eriskeemi alusel hüvitiste saamise tingimustele, võetakse nimetatud perioode hüvitiste andmisel arvesse üldskeemi alusel või kui see pole võimalik, siis vastavalt tööliste või teenistujate suhtes kohaldatava kindlustusskeemi alusel, tingimusel et asjaomane isik on olnud seotud ühega nendest skeemidest.

2. Liikmesriigi eriskeemi alusel täitunud perioode võetakse arvesse üldskeemi alusel hüvitiste andmisel või kui see pole võimalik, siis vastavalt tööliste või teenistujate suhtes kohaldatava kindlustusskeemi alusel, tingimusel et asjaomane isik on olnud seotud ühega nendest skeemidest, isegi kui neid perioode on juba arvesse võetud viimati nimetatud liikmesriigi eriskeemi alusel.“
25

Ta leiab, et kuna igal juhul ja mis tahes versioonis on kõnealune artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt iii kohaldatav – juhul kui nõustuda, et see säte on kohaldatav kahemõõtmelist toodet kujutavale kahemõõtmelisele kaubamärgile – tekib küsimus, milliste kriteeriumide alusel tuleb kindlaks teha, kas sellist tähist, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib käsitada tähisena „mis koosneb ainult kujust, mis annab kaubale märkimisväärse väärtuse“, kui selle tähise registreering kaubamärgina hõlmab mitut kaubaklassi ja kaubamärk on loodud nii, et see võib katta kogu toote või selle osad märkimisväärses ulatuses või ka nii, et seda saab kasutada logona.
36

Põhikohtuasjas kõne all olevate hüvitistega seoses ilmneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et igal vähemalt 60aastasel isikul, kelle puhul leitakse, et ta on eelnevalt kindlaks määratud kriteeriumide kohaselt kaotanud iseseisvuse, ning kes elab püsivalt ja regulaarselt Prantsusmaal, on õigus saada APAt. PCHd makstakse igale puudega isikule, kes on üldjuhul alla 60aastane, elab püsivalt ja regulaarselt Prantsusmaal ning kelle puue vastab teatavatele eelnevalt kindlaks määratud kriteeriumidele. On selge, et kummagi kõnealuse hüvitise saamine ei sõltu taotleja elatusvahenditest. Kuigi elatusvahendeid võetakse arvesse hüvitise saajale makstava hüvitise tegeliku suuruse kindlaksmääramiseks, tuleneb sotsiaalhoolekande‑ ja perekonnaseadustiku artiklitest L.232‑4 ja L.245‑6, et hüvitise suurus arvutatakse sisuliselt vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele, mida kohaldatakse vahet tegemata kõikidele hüvitise saajatele olenevalt sellest, kui palju on neil elatusvahendeid.
13

Ingliskeelses versioonis on sama selgitav märkus sõnastatud järgmiselt: „Beer is an alcoholic beverage obtained by fermenting a liquor (wort) prepared from malted cereals (most commonly barley or wheat), water and (usually) hops. Certain quantities of non–malted cereals (e.g., maize (corn) or rice) may also be used for the preparation of the liquor (wort). The addition of hops imparts a bitter and aromatic flavour and improves the keeping qualities. Cherries or other flavouring substances are sometimes added during fermentation. Sugar (particularly glucose), colouring matter, carbon dioxide and other substances may also be added. According to the fermenting process employed, the products may be bottom fermentation beer, obtained at a low temperature with bottom yeasts, or top fermentation beer, obtained at a higher temperature with top yeasts. Beer may be pale or dark, sweet or bitter, mild or strong. It may be put up in barrels, bottles or in airtight tins and may be marketed as ale, stout, etc. This heading also covers concentrated beer prepared by vacuum–condensing beer of low alcoholic strength (but with a high content of malt extract) to between one fifth and one sixth of its original volume. The heading does not cover: (a) Certain beverages which, although they are sometimes described as beers, do not contain alcohol (e.g., beverages prepared from water and caramelised sugar) (heading 22.02). (b) Beverages called non–alcoholic beer consisting of beer made from malt, the alcoholic strength of which by volume has been reduced to 0.5% vol or less (heading 22.02). (c) Medicaments of heading 30.03 or 30.04.“