Euroopa Kohtu (kümnes koda) 28. oktoobri 2021. aasta otsus (Tribunale di Milano eelotsusetaotlus – Itaalia) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti versus Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

(Kohtuasi C-462/20) (1)

(Eelotsusetaotlus - Direktiiv 2003/109/EÜ - Pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatus - Artikkel 11 - Direktiiv 2011/98/EL - Kolmandatest riikidest pärit ühtse loaga töötajate õigused - Artikkel 12 - Direktiiv 2009/50/EÜ - ELi sinise kaardiga kolmandate riikide kodanike õigused - Artikkel 14 - Direktiiv 2011/95/EL - Rahvusvahelise kaitse saanud kolmandate riikide kodanike õigused - Artikkel 29 - Võrdne kohtlemine - Sotsiaalkindlustus - Määrus (EÜ) nr 883/2004 - Sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimine - Artikkel 3 - Perehüvitised - Sotsiaalabi - Sotsiaalhoolekanne - Kaupade ja teenuste kättesaadavus - Liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on kolmandate riikide kodanikel välistatud perekaardi saamine)

(2022/C 2/14)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Milano

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti

Kostjad: Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/98/EL kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse ning liikmesriigis seaduslikult elavate kolmandatest riikidest pärit töötajate ühiste õiguste kohta artikli 12 lõike 1 punkti e ning nõukogu 25. mai 2009. aasta direktiivi 2009/50/EÜ kolmandate riikide kodanike kõrget kvalifikatsiooni nõudva töö eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta artikli 14 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt on välistatud neis direktiivides nimetatud kolmandate riikide kodanikele niisuguse kaardi andmine, mis võimaldab saada selle liikmesriigi valitsusega lepingu sõlminud avalik-õiguslike ja eraõiguslike isikute pakutavate kaupade ja teenuste ostmisel soodustust või allahindlust.

Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta artikli 11 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et sellegagi ei ole vastuolus niisugused õigusnormid, kuivõrd selline kaart ei kuulu kõnealuse liikmesriigi õigusnormide kohaselt mõiste „sotsiaalkindlustus“, „sotsiaalabi“ või „sotsiaalkaitse“ alla.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, artiklit 29 tuleb tõlgendada selliselt, et niisugused õigusnormid on sellega vastuolus juhul, kui kaart on hõlmatud abiskeemiga, mille avalik võim on kehtestanud ja mille kohaldamist võib taotleda isik, kellel ei ole piisavalt vahendeid, et rahuldada iseenda ja oma perekonna põhivajadusi.

Direktiivi 2003/109 artikli 11 lõike 1 punkti f, direktiivi 2011/98 artikli 12 lõike 1 punkti g ja direktiivi 2009/50 artikli 14 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus sellised õigusnormid.

(1) ELT C 433, 14.10.2020.