Kohtuasi T‑186/06

Solvay SA

versus

Euroopa Komisjon

Konkurents – Kartellikokkulepped – Vesinikperoksiid ja naatriumperboraat – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Rikkumise kestus – Mõisted „kokkulepe” ja „kooskõlastatud tegevus” – Juurdepääs toimikule – Trahvid – Koostööteatis – Võrdne kohtlemine – Õiguspärane ootus – Põhjendamiskohustus

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ettevõtjate vahelised kokkulepped – Mõiste – Ühine tahe käituda turul teatud viisil – Hõlmamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

2. Konkurents – Kartellikokkulepped – Kooskõlastatud tegevus – Mõiste – Teabe vahetamine kartellikokkuleppe raames või selle ettevalmistamise eesmärgil

(EÜ artikli 81 lõige 1)

3. Konkurents – Kartellikokkulepped – Mitut tegu hõlmav rikkumine, millel on nii kokkuleppe kui ka kooskõlastatud tegevuse tunnused – Üks kvalifikatsioon kui „kokkulepe ja/või kooskõlastatud tegevus” – Lubatavus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

4. Konkurents – Kartellikokkulepped – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Konkurentsivastane eesmärk – Piisav tuvastamine

(EÜ artikli 81 lõige 1)

5. Konkurents – Kartellikokkulepped – Ühe rikkumise koostisosadeks olevad kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus

(EÜ artikli 81 lõige 1)

6. Konkurents – Kartellikokkulepped – Keeld – Kartellikokkulepped, mille mõju kestab pärast nende formaalset lõppemist edasi

(EÜ artikkel 81)

7. Konkurents – Kartellikokkulepped – Tõend – Komisjoni esitatud kaudsed tõendid – Osalemine konkurentsivastase eesmärgiga kohtumistel

(EÜ artikli 81 lõige 1)

8. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Juurdepääs toimikule – Ulatus – Dokumendi edastamata jätmine – Tagajärjed

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 2)

9. Konkurents – Haldusmenetlus – Kaitseõiguste tagamine – Vastuväiteteatisele esitatud vastuste edastamine – Tingimused – Piirid

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 27 lõige 2)

10. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3)

11. Konkurents – Trahvid – Trahvide määramise otsus – Põhjendamiskohustus – Ulatus

(EÜ artikkel 253; nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 3)

12. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Rikkumise raskus – Kohustus võtta arvesse tegelikku mõju turule – Ulatus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikli 23 lõige 2; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

13. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Hoiatav mõju – Karistatud ettevõtja suuruse arvessevõtmine – Asjakohasus

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 1 A)

14. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Süüdistatud ettevõtja ja komisjoni vahelise koostöö arvessevõtmine väljaspool koostööteatisega sätestatud raamistikku – Tingimused – Piirid

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 98/C 9/03, punkt 3, ja komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkti 23 alapunkti b kolmas lõik)

15. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Trahvi määramata jätmine või vähendamine vastutasuna süüdistatud ettevõtja koostöö eest – Koostöötaotluse kuupäeva kindlaksmääramine – Kriteeriumid

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 2002/C 45/03, punkt 21 ja punkti 23 alapunkt b)

16. Konkurents – Trahvid – Summa – Kindlaksmääramine – Kriteeriumid – Haldusmenetluse ajal iga ettevõtja koostöö ulatuse hindamine – Võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine

(Nõukogu määrus nr 1/2003, artikkel 23; komisjoni teatis 2002/C 45/03)

17. Menetlus – Kohtukulud – Hüvitamisele kuuluvad kulud – Mõiste

(Üldkohtu kodukord, artikli 91 punkt b)

1. Selleks et oleks tegemist kokkuleppega EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, piisab, kui asjaomased ettevõtjad on väljendanud ühist tahet tegutseda turul teatud kindlal viisil.

Kokkuleppe EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses võib lugeda sõlmituks alates hetkest, mil on olemas ühine tahe põhimõtteliselt konkurentsi piiramiseks, isegi kui kavandatava piirangu konkreetsete asjaolude üle toimuvad alles läbirääkimised.

Kui on tõendatud, et arutelud olid selgelt ajendatud osalejate ühisest tahtest leppida kokku konkurentsi piiramise põhimõttes, ei saa seda järeldust ümber lükata asjaolu, et kavandatud piirangu konkreetsete asjaolude üle pidasid osalejad läbirääkimisi ning et kindel kokkulepe sõlmiti seejärel teistsugustel tingimustel kui need, mida varasematel koosolekutel arutati. Komisjon võib seega õigusega järeldada, et osalejate tegevus kartelli algfaasis kuulub samasse konkurentsivastasesse kavasse ning sellest tulenevalt EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse.

(vt punktid 85, 86, 139, 142 ja 143)

2. Kooskõlastatud tegevuse mõistega peetakse silmas ettevõtjatevahelist koostööd, milles ei ole küll jõutud kokkuleppe sõlmimiseni selle kitsas tähenduses, kuid milles teadlikult valitakse konkurentsiriskide asemel ettevõtjatevaheline koostöö.

Selles suhtes on EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või potentsiaalse konkurendi tegevust turul või anda sellisele konkurendile teada, kuidas ettevõtja ise on otsustanud või kavatseb hakata turul tegutsema, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on konkurentsi piiramine.

Andmete edastamisest konkurentidele eesmärgiga valmistada ette konkurentsivastast kokkulepet piisab selleks, et tõendada EÜ artikli 81 tähenduses kooskõlastatud tegevuse toimumist.

Selles suhtes isegi kui komisjonil ei õnnestu tõendada, et ettevõtjad on sõlminud kokkuleppe selle sõna kitsas tähenduses, piisab EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks sellest, et konkurendid on otse suhelnud selleks, et turgu stabiliseerida.

Igal juhul tuleb eeldada, et kooskõlastamises osalevad ettevõtjad, kes jätkavad turul tegutsemist, arvestavad konkurentidelt saadud teavet oma tegevuse kindlaksmääramisel sellel turul, välja arvatud vastupidiste tõendite korral, mille on kohustatud esitama huvitatud ettevõtjad.

(vt punktid 87–89, 147, 148 ja 160)

3. Kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse mõisted hõlmavad EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses salajase koostöö vorme, mis on oma olemuselt sarnased ja mis erinevad vaid intensiivsuse ja avaldumisvormi poolest.

Mitmeosalise rikkumise korral, milles paljud tootjad osalesid paljude aastate vältel eesmärgiga üheskoos turgu reguleerida, ei saa komisjonilt nõuda, et ta kvalifitseeriks rikkumise täpselt kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, kuna igal juhul hõlmab EÜ artikkel 81 nii ühte kui teist nendest rikkumise vormidest.

Rikkumise kvalifitseerimist kokkuleppeks „ja/või” kooskõlastatud tegevuseks tuleb mõista kui sellise mitmeosalise terviku tähistamist, mis hõlmab faktilisi asjaolusid, millest osa kvalifitseeriti kokkuleppeks ja osa kooskõlastatud tegevuseks EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, milles ei ole ette nähtud eraldi kvalifikatsiooni seda liiki mitmeosalise rikkumise jaoks.

(vt punktid 90–92 ja 130)

4. EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel on ülemäärane võtta arvesse kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse tegelikke tagajärgi, kui ilmneb, et rikkumise eesmärk oli takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul.

Täpsemalt ei takista see, kui kooskõlastatud tegevusel puudub otsene mõju hinnatasemele, tuvastada, et tegevus piiras asjaomaste ettevõtjate vahelist konkurentsi, eelkõige konkurentsisurve kõrvaldamise teel.

(vt punktid 158 ja 162)

5. Kuna komisjon kvalifitseeris kartelli üheks rikkumiseks, ei ole ta kohustatud kvalifitseerimisel esile tooma üht asjaomastest turgudest puudutanud tegude erinevat kestust. Kuna tegemist ei ole eraldi rikkumistega, ei ole ta ka kohustatud seda erinevust arvesse võtma rikkumise kogukestuse kindlakstegemisel.

Oleks nimelt kunstlik jagada vaid ühte eesmärki taotlevat ühte vältavat tegevust mitmeks erinevaks rikkumiseks põhjusel, et salajane koostöö oli sõltuvalt asjaomasest turust erineva intensiivsusega. Neid asjaolusid tuleb arvesse võtta üksnes rikkumise raskusastme hindamisel ja vajaduse korral trahvisumma kindlaksmääramisel.

(vt punktid 165 ja 166)

6. EÜ artikkel 81 on kohaldatav kokkulepete suhtes, mille mõju kestab pärast nende formaalset lõppemist edasi. Täpsemalt võib komisjon õiguspäraselt tuvastada, et kartelli mõju kestab pärast salajaste koosolekute formaalset lõppemist edasi, kui nendel koosolekutel ette nähtud hinnatõuse rakendatakse hilisemal perioodil.

(vt punktid 174 ja 175)

7. Kui esineb üksteist toetavate kaudsete tõendite kogum, mis tõendab kartelli olemasolu, siis on vaja tõeliselt vankumatut selgitust selleks, et tõendada, et teataval koosolekul toimunu oli varasematel koosolekutel toimunust täiesti erinev, kuigi kõigil koosolekutel oli sama osalejate ring, kõik need toimusid väliselt ühesugustel asjaoludel ning vaieldamatult samal eesmärgil.

(vt punkt 181)

8. Kaitseõiguste tagamise põhimõttega kaasnev õigus tutvuda toimikuga tähendab konkurentsieeskirjade kohaldamist puudutavas haldusmenetluses, et komisjon peab võimaldama asjaomasel ettevõtjal uurida kõiki uurimistoimikus olevaid dokumente, mis võivad olla tema kaitse seisukohast olulised.

Nende dokumentide hulka kuuluvad nii süüstavad kui õigustavad dokumendid, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muud konfidentsiaalsed andmed.

Süüstavate dokumentide kohta tuleb märkida, et dokumendi edastamata jätmine kujutab endast kaitseõiguste rikkumist üksnes siis, kui asjaomane ettevõtja tõendab esiteks, et komisjon tugines rikkumise toimumist puudutava vastuväite põhjendamiseks sellele dokumendile, ja teiseks, et seda vastuväidet saab tõendada üksnes viitega nimetatud dokumendile. Seega on asjaomane ettevõtja kohustatud tõendama, et tulemus, milleni komisjon oma otsuses jõudis, oleks olnud teistsugune, kui seda edastamata dokumenti ei oleks tõendina arvesse võetud.

Seevastu õigustava dokumendi edastamata jätmise korral peab asjaomane ettevõtja üksnes tõendama, et selle edastamata jätmine võis mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu tema kahjuks. Piisab sellest, kui ettevõtja tõendab, et ta oleks võinud nimetatud õigustavaid dokumente kasutada enda kaitsmisel, tõendades eelkõige, et ta oleks saanud tuua välja asjaolud, mis ei olnud kooskõlas vastuväiteteatise staadiumis komisjoni tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mingil viisil mõjutada otsuses antud hinnanguid.

(vt punktid 205–208)

9. Konkurentsialases haldusmenetluses ei kuulu vastused vastuväiteteatisele uurimistoimikusse kui sellisesse. Mis puudutab dokumente, mis ei kuulu vastuväiteteatise teatavakstegemise hetkeks moodustunud toimikusse, siis on komisjon kohustatud need vastused teistele asjaomastele pooltele avaldama üksnes juhul, kui ilmneb, et need sisaldavad uusi süüstavaid või õigustavaid asjaolusid.

Lisaks, kuigi õigus kindlaks määrata, millised dokumendid on asjaomase ettevõtja kaitse jaoks vajalikud, ei ole mitte üksnes komisjonil, ei saa seda kaalutlust, mis puudutab komisjoni toimikusse kuuluvaid dokumente, kasutada vastuste suhtes, mis teised asjaomased ettevõtjad on andnud komisjoni esitatud vastuväidetele.

Seetõttu ei saa menetlusliku võrdsuse põhimõtte ja kaitseõiguste järgimisel põhinevad kaalutlused üldjuhul kaasa tuua komisjoni kohustust avaldada vastuväiteteatisele antud vastused teistele pooltele, et nad saaksid kontrollida, et puuduvad võimalikud õigustavad asjaolud.

Kui hagejaks olev kõnealune ettevõtja viitab Üldkohtus väidetavate õigustavate asjaolude esinemisele avaldamata vastustes, on tema kohustus tõendada nende dokumentide tarvilikkust tema kaitse jaoks. Ta peab muu hulgas märkima kõnealused võimalikud õigustavad asjaolud või esitama andmed nende olemasolu kohta ning tõendama seega nende tarvilikkust kohtumenetluses. Pelgast asjaolust, et teised asjaomased ettevõtjad on esitanud kõnealuse ettevõtjaga sisuliselt samad argumendid, ei piisa selleks, et käsitada neid argumente õigustavate asjaoludena. Asjaolu, et teatud ettevõtjatel õnnestus vastuses vastuväiteteatisele tõendada, et nende osalemine väidetavates rikkumistes ei olnud piisavalt tõendatud, ei tähenda samuti kuidagi, et need vastused sisaldavad andmeid, mis võiksid asetada teistsugusesse valgusesse otsesed dokumentaalsed tõendid, millele komisjon teiste ettevõtjate suhtes tugineb.

(vt punktid 224, 225, 228–231, 233 ja 234)

10. Konkurentsieeskirjade rikkumise raskusaste määratakse kindlaks mitme asjaolu alusel, nagu juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, mille hindamisel on komisjonil teatud kaalutlusruum.

Kuigi trahvi lähtesumma määratakse ühe ja vältava rikkumise korral kindlaks kogu rikkumise raskuse alusel, võib trahvisumma kindlaksmääramise selles staadiumis osutuda sobivaks kajastada rikkumise vahelduvat intensiivsust.

(vt punktid 255 ja 260)

11. Mis puudutab komisjoni otsuse põhjendamist konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi lähtesumma kindlaksmääramise osas, siis on see oluline vorminõue täidetud, kui komisjon märgib oma otsuses hindamise alused, mis võimaldasid tal rikkumise raskusastet ja kestust mõõta. Komisjon täidab selle nõude, kui ta märgib oma otsuses rikkumise laadi ning asjaomaste turgude ulatuse ja suurusega seotud asjaolud ning selgitab nende kohaldamist konkreetse juhtumi suhtes.

Mis puudutab lisaks lähtesumma põhjendamist absoluutväärtusena, siis on trahvid komisjoni konkurentsipoliitika üks instrument ja komisjonil peab olema kaalutlusruum nende summade kindlaksmääramisel, et suunata ettevõtjate tegevust konkurentsieeskirjade järgimisele. Seega ei saa nõuda, et komisjon esitaks selles osas muid kui rikkumise raskusastet ja kestust puudutavaid põhjendusi.

(vt punktid 271–273)

12. Kuigi konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi summa kindlaksmääramisel on rikkumise tegelik mõju turule asjaolu, mida tuleb rikkumise raskuse hindamisel arvesse võtta, on see vaid üks kriteerium teiste kriteeriumide seas, milleks on rikkumise laad ja geograafilise turu suurus. Samuti nähtub suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 1 A esimesest lõigust, et seda mõju tuleb arvesse võtta vaid siis, kui see on mõõdetav.

Horisontaalsed hinnakartellid või turgude jagamise kokkulepped võib seega kvalifitseerida väga rasketeks rikkumisteks ainuüksi nende laadi tõttu, ilma et komisjon oleks kohustatud tõendama rikkumise tegelikku mõju turule. Rikkumise tegelik mõju on vaid üks mitmest tegurist, mille alusel – juhul, kui seda mõju saab mõõta – on komisjonil võimalik määrata minimaalsest võimalikust trahvisummast suurem trahvi lähtesumma.

Pealegi ei saa trahvisumma kindlaksmääramisel kasutatava fakultatiivse teguri osas komisjonile õiguspäraselt ette heita seda, kui ta ei täpsusta rikkumise tegeliku mõju mittemõõdetavuse kohta tehtud järelduse põhjendusi.

Määratud trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel võib komisjon, ilma et ta peaks oma valikut põhjendama, asjaomase teguri õigustatult kõrvale jätta ja tugineda muudele teguritele, nagu rikkumise laad, turu geograafiline ulatus ja suurus.

(vt punktid 277, 278, 288 ja 289)

13. Konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi summa kindlaksmääramisel peab komisjon tagama selle hoiatavuse. Selleks võib komisjon muu hulgas arvesse võtta asjaomase ettevõtja suurust ja majanduslikku võimsust.

Kui rikkumine, mille eest karistatakse, seisneb tegudes, mille õigusvastasust on komisjon korduvalt kinnitanud alates tema esimestest sekkumistest selles valdkonnas, võib komisjon määrata trahvisumma piisavalt hoiataval tasemel, ilma et ta oleks kohustatud hindama tõenäosust, et hageja paneb uuesti rikkumise toime.

(vt punktid 297, 298 ja 300)

14. Mis puudutab konkurentsieeskirjade rikkumisi, mis kuuluvad kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul käsitleva teatise kohaldamisalasse, siis ei saa ettevõtja üldjuhul komisjonile õiguspäraselt ette heita, et ta ei võtnud kergendava asjaoluna arvesse tema koostöö taset väljaspool koostööteatise õiguslikku raamistikku. Seega, kui komisjon võttis ettevõtja koostööd arvesse ning vähendas trahvisummat koostööteatise alusel, ei saa komisjonile õiguspäraselt ette heita, et ta ei vähendanud sellele ettevõtjale määratud trahvi summat täiendavalt väljaspool kõnealuse teatise kohaldamisala.

(vt punktid 314 ja 315)

15. Kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul käsitleva teatise punkti 23 alapunktis b ette nähtud vahemike kohaldamisel konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi vähendamiseks peab komisjon kindlaks tegema hetke, mil ettevõtja talle tegelikult esitas tõendid, millel on juba komisjoni valduses olevate tõenditega võrreldes oluline lisaväärtus. Komisjon on kohustatud kindlaks tegema täpse hetke, mil asjaomane ettevõtja täitis trahvisumma vähendamise tingimused, võrreldes esitatud tõendeid nendega, mis olid taotluse kuupäeval juba komisjoni valduses, ning peab seega tõepoolest kõnealuseid tõendeid valdama.

Koostööteatise alusel koostöötaotluse esitanud ettevõtjate olukordi tuleb käsitada sarnasena, olenemata tõendite esitamise viisist, mis sõltub taotluse esitaja valikust. Neid olukordi tuleb seetõttu käsitleda ühtemoodi.

Seega, kui ettevõtja võtab komisjoniga ühendust suulise avalduse tegemiseks, kuid esitab tõendid asjaomase rikkumise kohta alles järgmisel päeval, võib komisjon õigustatult leida, et ettevõtja täitis koostööteatise punktis 21 sätestatud tingimuse viimati nimetatud kuupäeval.

Just seetõttu, et teabe suuline esitamine osutub üldjuhul aeglasemaks koostööviisiks kui teabe edastamine kirjalikus vormis, peab ettevõtja juhul, kui ta otsustab edastada teavet suuliselt, võtma arvesse ohtu, et mõni teine ettevõtja edastab komisjonile kartelli olemasolu tõendamiseks määravad tõendid kirjalikult ja temast varem.

(vt punktid 365, 366, 370–372 ja 374)

16. Kuigi komisjon ei või kartelli liikmete tehtud koostöö hindamisel eirata võrdse kohtlemise põhimõtet, on tal lai kaalutlusõigus konkreetse ettevõtja tehtud koostöö kvaliteedi ja kasulikkuse hindamisel. Seega saab komisjoni kritiseerida üksnes juhul, kui ta on teinud ilmse hindamisvea. Selles suhtes ei või ettevõtja piirduda hagiavalduse lisas omaenda hinnangu väljapakkumisega teiste ettevõtjate esitatud tõendite kohta, vaid peab konkreetsete argumentidega tõendama, milles seisneb ilmne viga komisjoni hinnangus.

(vt punktid 394 ja 395)

17. Seoses sellise pangagarantii võtmise ja kehtivana hoidmisega, mis on mõeldud vaidlustatud otsuse sundtäitmise vältimiseks, tekkinud kulud ei ole menetlusega seotud kulud.

(vt punkt 444)

ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda laiendatud koosseisus)

16. juuni 2011( )

Konkurents – Kartellikokkulepped – Vesinikperoksiid ja naatriumperboraat – EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus – Rikkumise kestus – Mõisted „kokkulepe” ja „kooskõlastatud tegevus” – Juurdepääs toimikule – Trahvid – Koostööteatis – Võrdne kohtlemine – Õiguspärane ootus – Põhjendamiskohustus

Kohtuasjas T‑186/06,

Solvay SA, asukoht Brüssel (Belgia), esindajad: advokaadid O. W. Brouwer, D. Mes, solicitor M. O’Regan ja solicitor A. Villette, ning hiljem O. W. Brouwer, advokaat A. Stoffer, M. O’Regan ja A. Villette,

hageja,

versus

Euroopa Komisjon, esindajad: F. Arbault, ning hiljem V. Di Bucci ja V. Bottka, keda abistas barrister M. Gray,

kostja,

mille ese on esiteks nõue tühistada osaliselt komisjoni 3. mai 2006. aasta otsus K(2006) 1766 (lõplik) EÜ […] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.620 – vesinikperoksiid ja perboraat) ning teiseks nõue tühistada hagejale määratud trahv või vähendada selle suurust,

ÜLDKOHUS (kuues koda laiendatud koosseisus),

koosseisus: kohtunikud V. Vadapalas (ettekandja) koja esimehe ülesannetes, A. Dittrich ja L. Truchot,

kohtusekretär: vanemametnik J. Palacio González,

arvestades kirjalikus menetluses ja 3. märtsi 2010. aasta kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse aluseks olevad asjaolud

1 Hageja Solvay SA on Belgia õiguse alusel asutatud äriühing, kes asjaolude asetleidmise ajal tootis muu hulgas vesinikperoksiidi (edaspidi „VP”) ja naatriumperboraati (edaspidi „NPB”).

2 Hageja omandas äriühingu Ausimont SpA (nüüd Solvay Solexis SpA) üle, keda asjaolude asetleidmise ajal kontrollis 100‑protsendiliselt Montedison SpA (nüüd Edison SpA), 100‑protsendilise kontrolli 7. mail 2002.

3 Degussa AG teavitas novembris 2002 Euroopa Ühenduste Komisjoni kartelli olemasolust VP ja NPB turgudel ning palus kohaldada komisjoni teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3, edaspidi „koostööteatis”).

4 Degussa esitas komisjonile sisulisi tõendeid, mis võimaldasid viimasel viia 25. ja 26. märtsil 2003 läbi kontrollid kolme ettevõtja, sealhulgas hageja ruumides.

5 Kontrollide tagajärjel taotlesid mitu ettevõtjat, sealhulgas EKA Chemicals AB, Arkema SA (varem Atofina SA) ja hageja, koostööteatise kohaldamist ning edastasid komisjonile tõendeid asjassepuutuva kartelli kohta.

6 Komisjon saatis 26. jaanuaril 2005 hagejale ja teistele asjaomastele ettevõtjatele vastuväiteteatise.

7 Hageja taotles 29. aprilli ja 27. juuni 2005. aasta kirjadega võimalust tutvuda esiteks teiste ettevõtjate poolt vastuväiteteatisele antud vastuste mittekonfidentsiaalsete versioonidega ning teiseks toimikus sisalduvate Degussa esitatud mõningate konfidentsiaalsete dokumentidega.

8 4. mai ja 20. juuli 2005. aasta kirjadega komisjon esiteks keeldus võimaldamast juurdepääsu vastuväiteteatisele antud vastustele ja teiseks osaliselt avaldas Degussa esitatud dokumendid.

9 Pärast asjaomaste ettevõtjate ärakuulamist, mis toimus 28. ja 29. juunil 2005, võttis komisjon vastu 3. mai 2006. aasta otsuse K(2006) 1766 (lõplik) EÜ […] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicalsi, Degussa, Edisoni, FMC Corp‑i, FMC Foret SA., Kemira Oyj, Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro Srl‑i, hageja, Solvay Solexise, Total SA, Elf Aquitaine SA ja Arkema vastu (juhtum COMP/F/38.620 – vesinikperoksiid ja perboraat) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille kokkuvõte avaldati 13. detsembril 2006 Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 353, lk 54). Otsus tehti hagejale teatavaks 8. mai 2006. aasta kirjaga.

Vaidlustatud otsus

10 Komisjon märkis vaidlustatud otsuses, et selle adressaadid osalesid EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) artikli 53 ühes ja vältavas rikkumises, mis puudutas VP‑d ja tootmisahelas järgnevat toodet NPB‑d (vaidlustatud otsuse põhjendus 2).

11 Tuvastatud rikkumine seisnes peamiselt konkurentide vahel kaubanduslikult tähtsa ja konfidentsiaalse teabe vahetamises turu ja ettevõtjate kohta, tootmise ning potentsiaalsete ja tegelike tootmismahtude piiramises ning kontrollimises, turuosade ja klientide jagamises ning sihthindade kindlaksmääramises ja jälgimises.

12 Trahvisumma arvutamiseks kohaldas komisjon metodoloogiat, mis on esitatud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”).

13 Komisjon määras rikkumise raskuse ja kestuse alusel kindlaks trahvide põhisummad (vaidlustatud otsuse põhjendus 452), kusjuures rikkumine kvalifitseeriti väga raskeks (vaidlustatud otsuse põhjendus 457).

14 Erineva kohtlemise tulemusel liigitati hageja kui EMP asjaomaste turgude suurim ettevõtja esimesse kategooriasse, millele vastas lähtesumma 50 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 460).

15 Piisavalt hoiatava mõju tagamiseks kohaldati lähtesummale kordajat 1,5, võttes arvesse hageja suurt käivet (vaidlustatud otsuse põhjendus 463).

16 Kuna hageja osales rikkumises komisjoni sõnul 31. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 2000, see tähendab kuue aasta ja üheteist kuu pikkuse ajavahemiku vältel, suurendati tema trahvi lähtesummat 65% (vaidlustatud otsuse põhjendus 467).

17 Raskendavate asjaolude arvessevõtmise tulemusel suurendati trahvi põhisummat 50% korduvuse tõttu (vaidlustatud otsuse põhjendus 469).

18 Komisjon leidis, et hageja oli kolmas ettevõtja, kes täitis koostööteatise punktis 21 nimetatud tingimuse, ning vähendas tema trahvisummat seetõttu 10% (vaidlustatud otsuse põhjendused 501–524).

19 Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis m on leitud, et hageja rikkus EÜ artikli 81 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53, kuna ta osales rikkumises 31. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 2000.

20 Hagejale vaidlustatud otsuse artikli 2 punkti h kohaselt määratud trahvi lõppsumma on 167,062 miljonit eurot.

Menetlus ja poolte nõuded

21 Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 17. juulil 2006.

22 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti, määrati ettekandja-kohtunik kuuendasse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi pärast poolte ärakuulamist lahendamiseks kuuendale kojale laiendatud koosseisus.

23 22. juulil 2009 ja 6. jaanuaril 2010 võetud menetlust korraldavate meetmete raames esitas Üldkohus pooltele kirjalikke küsimusi, millele viimased vastasid 15. septembril 2009 ja 29. jaanuaril 2010.

24 Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus alustada suulist menetlust. Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 3. märtsi 2010. aasta kohtuistungil.

25 Kuna koja kahel liikmel esines takistus käesoleva asja läbivaatamisel osalemiseks, jätkas Üldkohus vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 32 asja arutamist kolmeliikmelisena, see tähendab jätkasid kolm kohtunikku, kes on käesolevale kohtuotsusele alla kirjutanud.

26 Hageja palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus täielikult või osaliselt, eelkõige osas, milles komisjon tuvastas tema osalemise rikkumises ajavahemikus 31. jaanuarist 1994 kuni augustini 1997 ning 18. maist kuni 31. detsembrini 2000;

– tühistada talle ja Solvay Solexisele määratud trahv või vähendada oluliselt selle suurust;

– mõista kohtukulud, sealhulgas seoses trahvi maksmisega võetud pangagarantii kulud, välja komisjonilt.

27 Komisjon palub Üldkohtul:

– jätta hagi rahuldamata;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

28 Hageja loobus 15. septembri 2009. aasta dokumendiga osaliselt teisest nõudest osas, milles taotleti Solvay Solexisele määratud trahvi tühistamist või vähendamist. Kohtuistungil kinnitati loobumist ning see kanti kohtuistungi protokolli.

Õiguslik käsitlus

29 Hagi põhjendamiseks esitab hageja viis väidet, mis puudutavad õigusnormide rikkumist ja faktide hindamisel tehtud vigu, mis puudutavad esiteks tuvastamist, et ta osales rikkumises ajavahemikus 31. jaanuarist 1994 kuni 1997. aasta augustini, teiseks tuvastamist, et ta osales rikkumises ajavahemikus 18. maist kuni 31. detsembrini 2000, kolmandaks koostööteatise kohaldamist, neljandaks trahvisumma kindlaksmääramist ja viiendaks keeldumist võimaldamast tutvuda toimiku teatud materjalidega.

30 Hageja argumentidest ilmneb, et väited, mis puudutavad tema rikkumises osalemise kestust (esimene ja teine väide) ja toimikuga tutvumist (viies väide), on esitatud vaidlustatud otsuse tühistamise nõude põhjendamiseks, samas kui väited, mis puudutavad trahvisumma kindlaksmääramist (neljas väide) ja selle vähendamist koostööteatise alusel (kolmas väide), on esitatud trahvi tühistamise või selle suuruse vähendamise nõude põhjendamiseks.

31 Väited tuleb seega läbi vaadata nimetatud järjekorras.

Hageja rikkumises osalemise kestus

Poolte argumendid

32 Esimese ja teise väitega vaidlustab hageja tema rikkumises osalemise tuvastamise kartelli algus- ja lõpuperioodi osas, mis kestsid 31. jaanuarist 1994 kuni augustini 1997 ja 18. maist kuni 31. detsembrini 2000.

– Ajavahemik 31. jaanuarist 1994 kuni augustini 1997

33 Hageja seab kahtluse alla komisjoni järelduse tema rikkumises osalemise kohta 31. jaanuarist 1994 kuni augustini 1997. Ta eristab 1995. aasta maikuule eelnevat ajavahemikku ja ajavahemikku maikuust 1995 kuni augustini 1997.

34 Mis puudutab ajavahemikku 31. jaanuarist 1994 kuni 1995. aasta maikuuni, siis väidab ta, et komisjon ei ole tõendanud, et ta osales konkurentidega mingiski arutelus või teabevahetuses.

35 Mis puudutab esiteks EKA Chemicalsi ja Kemira vahel 31. jaanuaril 1994 peetud Stockholmi koosolekut, mida käsitati rikkumise alguskuupäevana, siis ei ole selgelt tõendatud, et see tegelikult toimus, kuna Kemira ei ole seda kinnitanud.

36 Lisaks ei tõenda märkmed, mis EKA Chemicals tegi sellel koosolekul ja milles on viidatud Kemira aruteludele teiste ettevõtjatega, sealhulgas hagejaga, et need arutelud olid õigusvastast laadi. Seda asjaolu ei kinnita ükski tõend, mis võimaldaks tuvastada seose EKA Chemicalsi ja Kemira vahelise Skandinaavia turul kehtinud kahepoolse kartellikokkuleppe ning Euroopa tasandil rakendatud väidetava kartelli vahel.

37 EKA Chemicalsi märkmed, milles on mainitud, et Air Liquide’iga toimunud arutelude tulemused „ei olnud väga head” ja et hagejaga toimunud arutelud „edenesid omakorda rahuldavamal viisil”, tõendavad, et Kemira ei jõudnud kokkuleppele Air Liquide’iga ega hagejaga. Kuna komisjon tuvastas, et Air Liquide ei osalenud sel kuupäeval rikkumises, oleks ta pidanud sama järelduse tegema hageja kohta.

38 Teiseks ei olnud 2. novembril 1994 Göteborgis toimunud koosolekul konkurentsivastast eesmärki. Komisjoni seisukohta sellel koosolekul kaubandusteabe vahetamise kohta ei kinnita EKA Chemicalsi esitatud tõendid ning sellele räägib vastu hageja esitatud teave.

39 Mis puudutab kolmandaks kontakte, mis toimusid paralleelselt European Chemical Industry Councili (CEFIC) koosolekutega 29. aprillil 1994 Roomas ja 25. novembril 1994 Zaventemis, siis ainult Degussa avaldused „konkurentsi puudutava tundliku teabe” vahetamise kohta ei ole koosolekute õigusvastasuse tõendamiseks piisavad.

40 Ajavahemiku maist 1995 kuni augustini 1997 osas möönab hageja, et ta vahetas konkurentidega teavet, kuid väidab, et seda teabevahetust ei saa kvalifitseerida kokkuleppeks ega kooskõlastatud tegevuseks.

41 Pelk soov konkurentsi piirata ei kujuta endast EÜ artikli 81 rikkumist. Komisjon oleks pidanud tõendama, et oli olemas kokkulepe, mis tulenes ühisest tahtest tegutseda turul teatud kindlal viisil. Kõik vaidlustatud otsuses nimetatud koosolekud, mis toimusid kuni augustini 1997, lõppesid aga ilma, et ettevõtjad oleksid kokku leppinud vähimaski rikkumises, mida nad kavatsesid toime panna.

42 Nii ei tõendanud komisjon vastupidi nõuetele, mis tulenevad vaidlustatud otsuse põhjenduses 305 viidatud kohtupraktikast, et asjaomased ettevõtjad olid kokku leppinud mingis konkreetses teguviisis, mis võis konkurentsi piirata.

43 Komisjon ei ole ka tõendanud, et kõnealuses ajavahemikus toimunud teabevahetuse näol oli tegemist kooskõlastatud tegevusega.

44 Hageja on seisukohal, et kooskõlastatud tegevus nõuab, et konkurendid lepivad kokku teatud tegevuse toimumises, et ettevõtjatevahelised kontaktid võimaldavad neil kõrvaldada igasuguse ebakindluse nende vastastikuse tegevuse suhtes ning et see mõjutab tegevust turul.

45 Hageja on arvamusel, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 298 viidatud kohtupraktika, mille kohaselt kartelli ettevalmistamiseks toimuvat teabevahetust võib pidada kooskõlastatud tegevuseks, on kohaldatav üksnes juhul, kui kokkulepe on juba sõlmitud ja teabevahetus toimub selle rakendamise võimaldamiseks. Käesolevas asjas aga kõnealusele teabevahetusele kokkulepet ega kooskõlastatud tegevust ei eelnenud.

46 Kõnealustel koosolekul osalenute vahelised lahkarvamused olid nimelt nii tõsised, et nende vahel ei saanud toimuda praktilist koostööd ega seega ka kooskõlastatud tegevust.

47 Lisaks ei olnud vahetatud teave selline, mis oleks võinud mõjutada konkurentide tegevust või oluliselt vähendada ebakindlust teiste ettevõtjate tegevuse suhtes turul.

48 Asjaomases ajavahemikus keskendusid arutelud erinevate tarnijate võimsusele ja mahtudele ning viisile, kuidas lahendada uute võimsuste probleemi ja jagada täiendavat nõudlust. Teabevahetus puudutas mitte turu jagamist, vaid tootmismahte ja oli mõeldud nende mahtude jaotamiseks mudelite väljatöötamiseks, et tagada võimsuste kasutamise mõistlik tase. See teave ei olnud selline, mis oleks ettevõtjatel võimaldanud oma kaubandustegevust kohandada.

49 Kuna komisjon jättis kontrollimata, kas vahetatud teavet sai kasutada konkurentsivastasel eesmärgil, ei saanud ta tõendada põhjuslikku seost väidetava kooskõlastatud tegevuse ja turul toimuva tegevuse vahel.

50 Asjaolu, et Degussa mainis „konkurentsi puudutava tundliku teabe” vahetamist, ei ole selle õigusvastasuse tõendamiseks piisav.

51 Degussa mainis oma koostöötaotluses ja 5. septembri 2003. aasta vastuses komisjoni saadetud teabenõudele väidetavalt paljude aastate vältel konkurentidega toimunud kontakte, täpsustamata vähimalgi määral vahetatud teabe sisu. Neid koostöötaotluse raames tehtud avaldusi tuleb käsitleda ettevaatlikult. Degussa avaldused on umbmäärased ja kaheldava tõendusliku väärtusega, kuna need ei pärine asjaolude toimumise ajast ega võimalda konkreetseid tunnistajaid kindlaks teha. Kuna toimiku muud materjalid neid ei kinnita, ei piisa neist rikkumise tuvastamiseks.

52 Degussa ise ei tunnistanud, et ta pani rikkumise toime enne „1997. aasta keskpaika”. Degussa täpsustas, et „väljend „turu kohta tundliku teabe vahetamine” iseloomustab konkureerivate ettevõtjate müügimeeskondade vahelise arutelu tüüpilist sisu” ning et see „ei tähenda ettevõtjate vahel nende teguviiside aktiivset kooskõlastamist”. Degussa lisas, et niisugune teabevahetus „oli mõeldud üksnes ettevõtjate tulevaste otsuste tegemiseks vajaliku teabe ulatuse suurendamiseks”. Sellel ei olnud niisiis muud eesmärki kui luua tulevikus otsuste tegemist võimaldav „kliima”.

53 Teised ettevõtjad Degussa avaldusi ei kinnitanud. EKA Chemicalsi esitatud dokumendid kinnitavad üksnes tema ja Kemira vahelist teabevahetust. Arkema tõi esile vaid arutelud, mis puudutasid „tootmisvõimsuste” jaotamiseks kasutatavat mudelit ning mis lõppesid ebaõnnestumisega. Sellest tulenevalt ei olnud tootjad isegi 1997. aasta alguseks kokku leppinud ega kooskõlastanud „turu korraldamist Euroopa tasandil” ning seda vaatamata vastavasuunalistele katsetele.

54 Kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse puudumist kinnitab esiteks Degussa toonane tegevus, eelkõige tema kava „WAR”, mille eesmärk oli suurendada tema müüki hindadest sõltumata, ning teiseks mais 1997 Sevilla koosolekul toimunud nende arutelude ebaõnnestumine, mida Degussa ja Arkema kirjeldasid „ummikus” olevatena, kuna tootjate vahel puudus usaldus. Komisjon ise tunnistas vaidlustatud otsuse põhjenduses 164, et kokkulepet ei sõlmitud veel sellel koosolekul, kust hageja esindaja „lahkus ust paugutades”.

55 Kooskõlastamist tõendamata ei saanud komisjon eeldada, et ettevõtjad võtsid arvesse teavet, mida teised ettevõtjad olid neile andnud. Vastupidi juhtumile, milles tehti Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑199/92 P: Hüls vs. komisjon (EKL 1999, lk I‑4287, punktid 161 ja 162), ei olnud asjaomased ettevõtjad käesoleval juhul võimelised jõudma kokkuleppeni oma kaubanduspoliitika mis tahes aspekti osas ning igal juhul ei olnud vahetatud teave selline, mida oleks saanud arvesse võtta kooskõlastatud tegevuse elluviimiseks.

56 Kooskõlastatud tegevuse puudumist kinnitab ka asjaolu, et VP turul toimus kuni augustini 1997 väga tihe konkurents. Täpsemalt langesid VP hinnad tugevalt 1996. aasta lõpus ja 1997. aasta alguses, langedes lõpuks allapoole muutuvkulude taset.

57 Mitme ettevõtja poolt haldusmenetluses esitatud tõenditest nähtub, et asjaomases ajavahemikus toimus turul väga tihe konkurents. Neid tõendeid arvesse võttes oleks komisjon pidanud tuvastama, et teabevahetus avaldas tõepoolest mõju ettevõtjate tegevusele turul.

58 Lõpuks ei ilmne seoses NPB‑ga ühegi tõendi põhjal, et hageja oleks rikkumises osalenud enne 14. mail 1998 Evian-les-Bains’is toimunud koosolekut. Enne seda kuupäeva ei sõlmitud ühtegi kokkulepet ega toimunud mingit tundliku kaubandusteabe vahetamist tootjate vahel.

59 Komisjon väidab, et ta tõendas õiguslikult piisavalt, et hageja tegevus kuulus alates 31. jaanuarist 1994 EÜ artikli 81 lõikes 1 ette nähtud keelu kohaldamisalasse.

60 Ta tuvastas, et ajavahemikus 31. jaanuarist 1994 kuni augustini 1997 vahetasid asjaomased ettevõtjad tundlikku teavet konkreetse eesmärgiga näha ette ühtede ja teiste ettevõtjate tegevust turul tootmismahtude, nende võimaliku vähendamise ja uute võimususte turuletuleku takistamise võimaluse osas (vaidlustatud otsuse põhjendused 104–170 ja 304).

61 Degussa avaldused tõendavad, et 1990‑ndatel aastatel vahetasid ettevõtjad „konkurentsi puudutavat tundlikku teavet”. Degussa esitatud kirjeldusest ilmneb, et avaldatud teave puudutas turul kavandatavat tegevust, see tähendab „mahtude ja hindade muutumist” ja „konkurentide turuletulekut või turult lahkumist” (vaidlustatud otsuse põhjendus 104).

62 Neid asjaolusid kinnitavad dokumentaalsed tõendid, mille esitas EKA Chemicals, kes mainis, et „tarnijad leppisid kokku, et nad ei sisene üksteise turule”. EKA Chemicals koostas nimekirja koosolekutest, mida tema sõnul iseloomustas salajane koostöö. Märkmetes, mis EKA Chemicals tegi Kemiraga Stockholmis 31. jaanuaril 1994 peetud kahepoolsel koosolekul, oli muu hulgas mainitud ka arutelusid hagejaga. Selle teabe sisust ilmneb selgelt, et tootjad kontrollisid vastastikku oma konkurentide tegevust ning et selles kontekstis oli Air Liquide’i distsipliin puudulik, samas kui hageja vastas teiste ootustele. EKA Chemicals viitas ka enda ja hageja vahel 2. novembril 1994 Göteborgis peetud kahepoolsele koosolekule (vaidlustatud otsuse põhjendused 106–108 ja 111).

63 Vastupidi hageja väidetele ei eitanud Kemira, et ta osales 31. jaanuaril 1994 koos EKA Chemicalsiga koosolekul, vaid tunnistas vastupidi, et ta osales rikkumises alates sellest kuupäevast. Kuna sellel kahepoolsel koosolekul oli õigusvastane eesmärk, oli ilmne, et EKA Chemicalsi märkmetes kirjeldatud läbirääkimised teiste konkurentidega, sealhulgas hagejaga, olid samuti õigusvastased.

64 Hageja väidab valesti, et ei ole ühtegi tõendit selle kohta, et tema koosolek EKA Chemicalsiga 2. novembril 1994 Göteborgis oli õigusvastane. EKA Chemicalsi esitatud teabest nähtub nimelt, et sellel koosolekul vahetati kaubandusandmeid (vaidlustatud otsuse põhjendus 113).

65 Degussa märkis, et „konkurentsi puudutava tundliku teabe” vahetamine toimus ka paralleelselt CEFIC‑ga 29. aprillil 1994 Roomas ja 25. novembril 1994 Zaventemis (vaidlustatud otsuse põhjendus 114).

66 Neid fakte kinnitavad Arkema avaldused, mille kohaselt hageja osales aprillis või juunis 1995 aruteludes „turu tendentside ja uute turuletulijate” kohta, milles „Degussa ja [hageja] soovisid, et turg ja nende olemasolevad positsioonid jääksid võimalikult stabiilseks”, ning mille kohaselt „tootjatevahelise jaotuse mudel [oli] arutusel kahtlemata alates 1994.–1995. aastast” (vaidlustatud otsuse põhjendused 115 ja 116).

67 Lisaks möönis hageja vastuses vastuväiteteatisele, et ta oli konkurentidega kontaktis ja jagas teavet turu kohta alates maist 1995.

68 Need kontaktid, mis leidsid aset kartelli algusperioodil, mille eesmärk oli konkurentsi piiramine ning mille tulemusel sõlmiti kokkulepe hindade kohta ja turgude jagamise kohta, kuuluvad EÜ artikli 81 lõikes 1 ette nähtud keelu kohaldamisalasse (vaidlustatud otsuse põhjendus 305). Neid võib pidada sama salajase plaani osaks.

69 Komisjon möönab, et mingit „kindlat” kokkulepet ei sõlmitud turu jagamise mudeli kohta, mida arutati 31. oktoobril 1995 Milanos ja 1997. aasta mais Sevillas, kuid ta väidab, et asjaolust, et niisugune mudel pakuti välja ja seda arutati, piisab õigustamaks järeldust EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise toimepanemise kohta.

70 Pelk asjaolu, et asjaomases ajavahemikus toimusid mahte, hindu ja klientide jagamise mudeleid käsitlevad arutelud, annab tunnistust ühisest tahtest piirata konkurentsi. Vastupidi hageja väidetele ei olnud tegemist üksnes „pelga kavatsusega”, vaid ühise kavaga, mille eesmärk oli saavutada nende tegevust turul mõjutav kokkulepe.

71 Teise võimalusena väidab komisjon, et konkurentide tegevus asjaomases ajavahemikus kujutab endast kooskõlastatud tegevust EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses. Seega võib seda tegevust pidada kuuluvaks EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse isegi juhul, kui see ei jõudnud staadiumisse, kus „võib kokkuleppe [kui sellise] kohta öelda, et see on sõlmitud” (vaidlustatud otsuse põhjendus 309).

72 Selles ajavahemikus vahetasid konkurendid nimelt müügimahtude, hindade ja klientide kohta sellist teavet, mis võimaldas neil oma tegevust turul kohandada (vaidlustatud otsuse põhjendus 308 ning põhjendused 120, 127 ja 144).

73 Vahetatud teave oli piisav selleks, et vähendada ebakindlust konkurentide tegevuse suhtes turul. Hageja ise möönis, et ta jagas oma konkurentidega alates maist 1995 konfidentsiaalset teavet, ning avaldas, et „[o]salejad kaalusid potentsiaalseid võimalusi turuolukorra parandamiseks ja turul võimsuste suurendamise ettenägemiseks”, kusjuures küsimus seisnes selles, „kas on võimalik kokkuleppele jõuda” (vastuväiteteatisele hageja esitatud vastuse punktid 130 ja 133 ning vaidlustatud otsuse põhjendused 317–319). See avaldus kinnitab, et kõnealuse teabevahetuse tulemusel olid konkurendid võimelised oma tegevust turul kohandama. Lisaks oli teabevahetus kasulik selleks, et „valmistada ette pinnast” hindade tõstmiseks ja turu jagamiseks.

74 Seetõttu vastas vaidlustatud otsuses esitatud tõendite kogum igakülgselt hinnatuna täpsuse ja ühilduvuse nõuetele, andes aluse kindlale veendumusele, et hageja pani rikkumise toime alates 31. jaanuarist 1994.

– Ajavahemik 18. maist kuni 31. detsembrini 2000

75 Hageja väidab, et komisjon rikkus õigusnorme ja tegi faktide hindamisel vigu, kui ta järeldas, et kartell vältas pärast 18. maid 2000 edasi.

76 Esiteks ei tõendanud komisjon, et 18. mail 2000 Turus toimunud koosolekul otsustasid osalejad jätkata kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse elluviimist.

77 Komisjon lähtus üksnes Arkema esitatud tõendist, mis ei ole määrava tähtsusega ning mida muud tõendid ei kinnita. Arkema antud teave on vastuoluline, kuna viimane kinnitas ka, et kõnealusel koosolekul oli „teatud tootjatel võimalus näidata, et ajad olid muutunud” ja „teatada koostöö katkestamisest”. Arkema väidetele kõnealusel koosolekul saavutatud „konsensuse” kohta vaidlevad teised ettevõtjad vastu.

78 Enne 18. mai 2000. aasta koosolekut Krefeldis toimunud kahepoolsel koosolekul teavitas hageja Degussat, et ta ei ole enam kartellist huvitatud. Komisjon märkis valesti, et Krefeldi koosolek toimus Turu omast hiljem.

79 Mis puudutab hageja ja FMC Foret’ vahelist kahepoolset kontakti 2000. aasta lõpus, siis ei saa see NPB‑d puudutav eraldi kontakt anda tunnistust VP‑d puudutava kartelli jätkamise kohta. Kartell oli NPB osas juba lõppenud ja FMC Foret lõpetas osalemise kartellis VP osas 1999. aasta lõpus.

80 Teiseks lähtus komisjon valesti eeldusest, et kartelli tagajärjed jätkusid pärast 2000. aasta maikuud. Selleks et tõendada, et kehtivuse kaotanud kokkuleppe tagajärjed jätkusid, oleks komisjon pidanud tõendama kokkuleppe mõju hindadele.

81 Komisjon jättis aga tõendid tähelepanuta, märkides, et pärast maid 2000 toimus turul konkurents. Hindade muutumise osas tugines komisjon ainult ühele Arkema dokumendile, millest nähtus, et tema keskmised hinnad jäid kogu 2000. aasta vältel suhteliselt stabiilseks. Muudes Arkema dokumentides on aga märgitud, et tema hinnad langesid 2000. aastal Euroopa Liidus ning et keskmist hinda ei arvutatud ainult EMP‑s toimunud müügi põhjal. Lisaks, isegi kui eeldada, et hinnad jäid stabiilseks, võib see olla seletatav nõudluse suure kasvu ja kulude suurenemisega.

82 Kuivõrd komisjon märkis, et hageja ei avaldanud selgelt, et ta ei loe ennast pärast 18. maid 2000 kartelliga seotuks, jättis ta tähelepanuta asjaolu, et kartell oli selleks kuupäevaks „lagunenud”, ning pööras seega tõendamiskohustuse ümber, rikkudes nii süütuse presumptsiooni põhimõtet.

83 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu, viidates eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 355–360 esitatud põhjendustele.

Üldkohtu hinnang

84 Vastavalt EÜ artikli 81 lõikele 1 on ühisturuga kokkusobimatud ja keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires.

85 Selleks et oleks tegemist kokkuleppega EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, piisab, kui asjaomased ettevõtjad on väljendanud ühist tahet tegutseda turul teatud kindlal viisil (Üldkohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T‑7/89: Hercules Chemicals vs. komisjon, EKL 1991, lk II‑1711, punkt 256, ja 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T–9/99: HFB Holding jt vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punkt 199).

86 Kokkuleppe EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses võib lugeda sõlmituks alates hetkest, mil on olemas ühine tahe põhimõtteliselt konkurentsi piiramiseks, isegi kui kavandatava piirangu konkreetsete asjaolude üle toimuvad alles läbirääkimised (vt selle kohta eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus HFB Holding jt vs. komisjon, punktid 151–157 ja 206).

87 Kooskõlastatud tegevuse mõistega peetakse silmas ettevõtjatevahelist koostööd, milles ei ole küll jõutud kokkuleppe sõlmimiseni selle kitsas tähenduses, kuid milles teadlikult valitakse konkurentsiriskide asemel ettevõtjatevaheline koostöö (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 115, ja eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Hüls vs. komisjon, punkt 158).

88 Selles suhtes on EÜ artikli 81 lõikega 1 vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või potentsiaalse konkurendi tegevust turul või anda sellisele konkurendile teada, kuidas ettevõtja ise on otsustanud või kavatseb hakata turul tegutsema, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on konkurentsi piiramine (vt selle kohta eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 116 ja 117).

89 Andmete edastamisest konkurentidele eesmärgiga valmistada ette konkurentsivastast kokkulepet piisab selleks, et tõendada EÜ artikli 81 tähenduses kooskõlastatud tegevuse toimumist (Üldkohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑148/89: Tréfilunion vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1063, punkt 82, ja 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑53/03: BPB vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑1333, punkt 178).

90 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale hõlmavad kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse mõisted EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses salajase koostöö vorme, mis on oma olemuselt sarnased ja mis erinevad vaid intensiivsuse ja avaldumisvormi poolest (eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 131 ja 132, ning eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus HFB Holding jt vs. komisjon, punkt 190).

91 Mitmeosalise rikkumise korral, milles paljud tootjad osalesid paljude aastate vältel eesmärgiga üheskoos turgu reguleerida, ei saa komisjonilt nõuda, et ta kvalifitseeriks rikkumise täpselt kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, kuna igal juhul hõlmab EÜ artikkel 81 nii ühte kui teist nendest rikkumise vormidest (vt selle kohta eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 111–114, ning Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑931, punkt 696).

92 Rikkumise kvalifitseerimist kokkuleppeks „ja/või” kooskõlastatud tegevuseks tuleb mõista kui sellise mitmeosalise terviku tähistamist, mis hõlmab faktilisi asjaolusid, millest osa kvalifitseeriti kokkuleppeks ja osa kooskõlastatud tegevuseks EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, milles ei ole ette nähtud eraldi kvalifikatsiooni seda liiki mitmeosalise rikkumise jaoks (eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus Hercules Chemicals vs. komisjon, punkt 264, ning eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus HFB Holdings jt vs. komisjon, punkt 187).

93 Rikkumise tõendamise osas tuleb meenutada, et komisjon on kohustatud esitama tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise koosseisu tunnuste esinemise (Euroopa Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 58).

94 Komisjon peab selleks esitama täpsed ja üksteist toetavad tõendid (vt Üldkohtu 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).

95 Kõik komisjoni esitatud tõendid ei pea siiski tingimata vastama neile tingimustele rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab igakülgselt hinnatuna neile nõuetele (vt Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 180 ja seal viidatud kohtupraktika).

96 Ettevõtja poolt toime pandud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tõendamiseks otsuses tuleb komisjoni esitatud kaudseid tõendeid hinnata mitte eraldi, vaid kogumis (vt eespool punktis 89 viidatud kohtuotsus BPB vs. komisjon, punkt 185 ja seal viidatud kohtupraktika).

97 Samuti tuleb arvesse võtta, et konkurentsivastane tegevus toimub varjatult ning seega tuleb enamikul juhtudest konkurentsivastane tegevus või kokkulepe tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja kaudsetest tõenditest, mis kogumis analüüsituna ning muu loogilise selgituse puudumise korral võivad osutuda tõendiks konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punktid 55–57).

98 Kohtuliku kontrolli ulatuse kohta tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise otsuse peale esitatud tühistamishagi saamisel peab Üldkohus teostama täielikku üldkontrolli selle üle, kas EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise tingimused on täidetud või mitte (vt Üldkohtu 26. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑41/96: Bayer vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑3383, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).

99 Kohtu kahtlust tuleb tõlgendada rikkumise tuvastamise otsuse adressaadiks oleva ettevõtja kasuks vastavalt süütuse presumptsiooni põhimõttele, mis liidu õiguse üldpõhimõttena kehtib muu hulgas ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, mille tulemusel võidakse määrata trahve või karistusmakseid (eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Hüls vs. komisjon, punktid 149 ja 150, ning Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ja T‑61/02 OP: Dresdner Bank jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3567, punktid 60 ja 61).

100 Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb analüüsida, kas käesolevas asjas on komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud, et vaidlusalustes ajavahemikes kujutas hageja tegevus endast EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumist.

– Ajavahemik 31. jaanuarist 1994 kuni maini 1995

101 Hageja väidab sisuliselt, et komisjon tegi faktide hindamisel vea, kui ta pidas rikkumise alguseks 31. jaanuari 1994. Ta väidab, et ei ole tõendatud, et ta osales enne 1995. aasta maikuud mingiski konkurentidega suhtlemises, mis võiks EÜ artikli 81 lõiget 1 rikkuda.

102 Vaidlustatud otsuse põhjendustest 104–114 ja 351 nähtub, et komisjon pidas 31. jaanuari 1994 hageja rikkumises osalemise alguseks avalduste alusel, mis Degussa tegi trahvide eest kaitse saamise taotluses ja mida kinnitasid EKA Chemicalsi esitatud dokumentaalne tõend ja Arkema avaldused.

103 Kõigepealt märkis komisjon, et Degussa avalduste kohaselt vahetasid konkurendid 1990‑ndatel aastatel üha sagedamini „konkurentsi puudutavat tundlikku teavet” või ka „teavet turu kohta”. Nendest avaldustest ilmneb, et „[väljend] „turu kohta teabe vahetamine” iseloomusta[s] konkureerivate ettevõtjate müügimeeskondade vahelise arutelu tüüpilist sisu”. Komisjon lisas, et samadest avaldustest ilmnes, et „[s]uuliselt edastatud teave puudutas mahtude ja hindade muutumist, konkurentide ja klientide tegevust turul, konkurentide turuletulekut või turult lahkumist, tootmisvõimsuste muutumist, toodete uuendamist nii pakkumise kui nõudluse seisukohast ning muid samalaadseid küsimusi” (vaidlustatud otsuse põhjendus 104). Degussa sõnul pidasid konkurendid niisuguseid arutelusid eelkõige selleks, et määrata kindlaks ja kontrollida konkurentide turuosasid ning anda teavet klientide käitumise kohta (vaidlustatud otsuse põhjendus 105).

104 Seejärel märkis komisjon rikkumise alguse täpse kuupäeva kohta, et esimene tõend, mis kinnitas Degussa avaldusi ja mis muu hulgas puudutas hagejat, oli seotud 31. jaanuaril 1994 Stockholmis peetud EKA Chemicalsi ja Kemira koosolekuga ning samal päeval Degussa ja EKA Chemicalsi vahel toimunud koosolekuga. Komisjoni sõnul ilmneb sellest tõendist, et „EKA [Chemicals], Kemira, Degussa ja [hageja osalesid] salajases koostöös vähemalt alates 1994. aasta algusest” (vaidlustatud otsuse põhjendused 106–108 ja 351).

105 Lõpuks märkis komisjon, et 1994. ja 1995. aastal leidsid aset muudki kontaktid, millest andsid teada EKA Chemicals (vaidlustatud otsuse põhjendused 110 ja 111), Degussa (põhjendus 114) ja Arkema (vaidlustatud otsuse põhjendus 115).

106 Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et ainult Degussa avaldused, mille sisule hageja vastu vaidleb, ei saa iseenesest olla piisav tõend hageja rikkumises osalemise kohta.

107 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa kartellis osalemises süüdistatava ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud teised süüdistatavad ettevõtjad, pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate toime pandud rikkumise kohta, kui seda ei toeta muud tõendid (eespool punktis 95 viidatud Üldkohtu otsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punkt 219, ja 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 285).

108 See kaalutlus kehtib seda enam käesoleval juhul, võttes arvesse Degussa kasutatud üldist sõnastust, mis viitab kõigile kartelli algusperioodil 1994–1996 toimunud koosolekutele. Need avaldused ei saa seega iseenesest olla piisavad selleks, et käsitada hageja rikkumises osalemise algusena 1994. aasta algust.

109 Mis puudutab komisjoni viidet Degussa avaldustele, mille kohaselt vahetati „konkurentsi puudutavat tundlikku teavet” paralleelselt CEFIC 29. aprilli ja 25. novembri 1994. aasta üldkoguga toimunud mitmepoolsete kontaktide raames (vaidlustatud otsuse põhjendus 114), siis tuleb märkida, et see teave, milles ei ole hagejat sõnaselgelt mainitud, kuulub Degussa eespool viidatud avalduste hulka ning seda ei saa seega pidada tõendiks, mis võib neid avaldusi kinnitada.

110 Mis puudutab edasi tõendeid, mis komisjon esitas kinnitamaks Degussa avaldusi asjaomase ajavahemiku kohta, siis on selge, et hageja ei osalenud vaidlustatud otsuse põhjenduses 351 nimetatud koosolekutel, see tähendab 31. jaanuaril 1994 Stockholmis peetud EKA Chemicalsi ja Kemira koosolekul ega samal päeval Degussa ja EKA Chemicalsi vahel toimunud koosolekul.

111 Nende koosolekute kontekstis viitas komisjon vaid ühele EKA Chemicalsi dokumendile, mis pärines asjaolude asetleidmise ajast ning mille kohaselt vahetasid EKA Chemicals ja Kemira 31. jaanuari 1994. aasta koosolekul teavet Skandinaavia turu kohta ning viimane „teatas, et [ta oli pidanud] läbirääkimisi [Air Liquide’iga], kuid et nende arutelude tulemused ei olnud väga head”. Komisjoni arvamuse kohaselt nähtub samast dokumendist, et „[Degussa] ja [hagejaga] toimunud arutelud edene[sid] omakorda rahuldavamal viisil” (vaidlustatud otsuse põhjendus 106).

112 Kuigi selles dokumendis on räägitud esiteks teabevahetusest Skandinaavia tootjate Kemira ja EKA Chemicalsi vahel ning teiseks aruteludest viimati nimetatute ja teatud tootjate vahel, kes tegutsevad „Mandri-Euroopa turul”, ei ole selles kontekstis tehtud viide hagejale piisav tõend tema osalemise kohta õigusvastases suhtlemises, mis asjaomase koosolekuga kaasnes.

113 Tegemist on nimelt kaudse tõendiga, mis pärineb ettevõtjalt, kes ei osalenud väidetavates hagejaga peetud aruteludes, ning mida Kemira ei kinnitanud. Lisaks ei võimalda asjaomases dokumendis sisalduv teave tuvastada kõnealuste arutelude eset.

114 Selles suhtes leidis komisjon valesti, et tal ei ole „mingit põhjust kahelda, et selles dokumendis sisalduv teave kajastab tõetruult tollal toimunud arutelusid”, mis moodustavad kartelli, milles hageja osales (vaidlustatud otsuse põhjendus 317).

115 Mis puudutab muud kahepoolset suhtlemist 1994. aastal, millest EKA Chemicals teada andis, siis viitab komisjon EKA Chemicalsi ja hageja vahel 2. novembril 1994 Göteborgis peetud koosolekule, millel osalejad EKA Chemicalsi sõnul „arutasid Euroopa VP turu teemat” (vaidlustatud otsuse põhjendus 111).

116 Tuleb aga märkida, et ainuüksi sellest üldsõnalisest teabest ei piisa selleks, et tõendada kõnealuse koosoleku õigusvastasust, millele hageja vastu vaidleb. Koosoleku õigusvastast eesmärki ei saa tõendada ka komisjoni viitega EKA Chemicalsi muudele avaldustele, kuna need ei puuduta otseselt seda koosolekut ja nendest ilmneb üksnes asjaolu, et „alates 1990‑ndatest aastatest käsitleti EKA [Chemicalsi] ja [hageja] vahelistel koosolekutel peamiselt turgu puudutavaid üldisi küsimusi, nagu teave hindade kohta, turuprognoosid jms” (vaidlustatud otsuse põhjendus 113 ja 84. joonealune märkus).

117 Lõpuks, kuigi komisjon leidis, et Degussa avaldusi kinnitasid Arkema avaldused, mis puudutasid 1995. aastal toimunud koosolekuid ja mille kohaselt „tootjatevahelise jaotuse mudel [oli] arutusel kahtlemata alates 1994.–1995. aastast” (vaidlustatud otsuse põhjendused 104 ja 115), tuleb siiski märkida, et need avaldused on seotud „1995. aasta aprilli või mai” mitmepoolse koosolekuga (vaidlustatud otsuse põhjendus 115) ning sellele järgnenud kontaktidega ning neid ei saa seega pidada tõenditeks, mis kinnitavad Degussa avaldusi hageja rikkumises osalemise kohta varasemates ajavahemikes.

118 Kõigest eespool esitatust järeldub, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 104–115 ja 351 esitatud asjaolud tervikuna kaalutuna ei moodusta kaudsete tõendite kogumit, mis annaks piisava aluse komisjoni järeldusele hageja rikkumises osalemise kohta ajavahemikus 31. jaanuarist 1994 kuni 1995. aasta maikuuni.

119 Nimelt, esiteks ei piisa vaidlustatud otsuse põhjendustes 104 ja 105 viidatud Degussa avaldustest üksi selle tõendamiseks, et hageja osales salajases koostöös alates 1994. aastast, ning teiseks ei moodusta vaidlustatud otsuse põhjendustes 106–115 ja 351 esitatud muud asjaolud piisavat tõendit nende avalduste kinnitamiseks osas, mis puudutab hageja osalemist õigusvastases suhtlemises enne 1995. aasta maikuud.

120 Järelikult tuleb nõustuda hageja etteheitega, mille kohaselt on faktide hindamisel tehtud viga seoses tema rikkumises osalemisega 31. jaanuarist 1994 kuni 1995. aasta maikuuni.

– Ajavahemik maist 1995 kuni augustini 1997

121 Komisjon tuvastas vaidlustatud otsuses, et adressaatideks olevad ettevõtjad, sealhulgas hageja, osalesid mitmeosalises kartellis, mis seisnes kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses konkurentsi piirata. Kartelli peamised aspektid hõlmasid turgude kohta teabe vahetamist, tootmise ja tootmisvõimsuse piiramist, turgude jagamist ning hindade kindlaksmääramist (vaidlustatud otsuse põhjendus 337).

122 Mis puudutab täpsemalt kartelli algusperioodi, siis märkis komisjon eelkõige, et kartelliosalised kohtusid vähemalt alates 31. jaanuarist 1994 korrapäraselt, selleks et vahetada tundlikku teavet turu kohta ja arutada tootmismahtude, nende võimaliku vähendamise või uute võimususte turuletuleku takistamise võimaluse küsimust (vaidlustatud otsuse põhjendus 304), ning et neid salajasi kontakte, mille tulemusel sõlmiti kindlad kokkulepped hindade kohta ja turgude jagamise kohta, võis pidada sama salajase plaani osaks (vaidlustatud otsuse põhjendus 305).

123 Lisaks leidis komisjon, et müügimahtude, hindade ja klientide kohta teabe vahetamine kartelli algusperioodil võimaldas kõnealustel ettevõtjatel seda teavet arvesse võttes omaenda tegevuse turul kindlaks määrata ning et järelikult võib eeldada, et need ettevõtjad võtsid konkurentidega vahetatud teavet arvesse, selleks et määrata kindlaks omaenda tegevus turul (vaidlustatud otsuse põhjendus 308).

124 Nii tõdes komisjon, et „isegi kui [kõnealune tegevus] ei jõudnud alates rikkumise algusest staadiumisse, kus võib kokkuleppe [kui sellise] kohta öelda, et see on sõlmitud, võib seda tegevust vähemalt […] pidada kuuluvaks EÜ […] artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse, kuna kogu salajasel koostööl selle erinevates vormides [olid] kõik kokkuleppe ja/või kooskõlastatud tegevuse tunnused” (vaidlustatud otsuse põhjendus 309).

125 Nende ajavahemikku maist 1995 kuni augustini 1997 puudutavate järelduste põhjendamiseks nimetas komisjon eelkõige järgmisi asjaolusid:

– aprillis või mais 1995 Pariisis toimunud mitmepoolne koosolek korraldati eesmärgiga luua konkurentide vahel alalised kontaktid, kuna Degussa ja hageja väljendasid soovi jätta turul olemasolevad positsioonid võimalikult stabiilseks (vaidlustatud otsuse põhjendused 115–117);

– paralleelselt 11. või 12. mail 1995 Dresdenis toimunud CEFIC üldkoguga aset leidnud mitmepoolsed kontaktid puudutasid oodatava hinnalanguse küsimust seoses uute tootmisüksuste valmimisega (vaidlustatud otsuse põhjendused 118 ja 119);

– juunis 1995 toimunud kahepoolsed koosolekud Atofina ja Air Liquide’i vahel (vaidlustatud otsuse põhjendus 120), Atofina ja Degussa vahel (vaidlustatud otsuse põhjendus 121) ning Degussa ja EKA Chemicalsi vahel (vaidlustatud otsuse põhjendus 122) olid pühendatud VP turul esinevat ülevõimsust ning tootjatevahelise koostöö võimalusi käsitlevatele aruteludele tabeli alusel, milles olid märgitud üksikasjalikud andmed klientide ja tootjate lõikes ning milles sisaldusid ka hageja andmed;

– üldiselt „ringles” 1995. aasta paiku enam kui aasta vältel mitu ettepanekut müügikvootide ja ülevõimsuse kontrollimise kohta ning Atofina, Degussa ja hageja arutasid neid (vaidlustatud otsuse põhjendused 123 ja 124);

– 23. oktoobril 1995 Pariisis Atofina, Degussa ja Chemoxali vahel toimunud koosolekul käsitleti eelkõige arvudega varustatud ettepanekut piirata uusi võimsusi, mille hulka kuulus hageja uue tehase võimsus, ning hinnakokkuleppe sõlmimise ettepanekut (vaidlustatud otsuse põhjendused 126 ja 127);

– tootjad jagati kahte rühma „A” ja „B”, millest esimest koordineeris hageja ja teist Degussa, kusjuures rühm „B” pidi eeldatavasti jagama turuosad, mille oli kindlaks määranud rühm „A”, millesse kuulusid „turuliidrid”, see tähendab Degussa ja hageja ning Skandinaavia ettevõtjad EKA Chemicals ja Kemira (vaidlustatud otsuse põhjendused 130 ja 131);

– rühma „B” 31. oktoobri 1995. aasta koosolekul Milanos käsitleti „kasvu jagamist võimaldava mudeli aluseid” ning selle käigus tehtud märkmetes on viidatud muu hulgas hagejat puudutavale teabele (vaidlustatud otsuse põhjendused 132 ja 133);

– paralleelselt 21. ja 22. novembril 1995 Brüsselis peetud CEFIC üldkoguga toimunud kahepoolsete kontaktidega, mis hõlmasid ka hagejat, ning Itaalias toimunud koosolekuga kaasnes turu kohta teabe vahetamine ja VP hinna taseme kindlaksmääramine järgmiseks aastaks, kuigi seda taset siiski ei järgitud (vaidlustatud otsuse põhjendused 134–136);

– 1996. aasta alguses Pariisis Atofina ja hageja vahel toimunud kahepoolse koosoleku eesmärk oli võrrelda rühmade „A” ja „B” positsioone (vaidlustatud otsuse põhjendus 139);

– paralleelselt CEFIC üldkoguga 24. mail 1996 Göteborgis ja 27. novembril 1996 Brüsselis toimunud kohtumistel, kus hageja osales, käsitleti arvudega varustatud ettepanekuid turu jagamise ja hindade kohta, ilma et oleks saavutatud konkreetset kokkulepet (vaidlustatud otsuse põhjendused 141–145);

– arvukad kahepoolsed kontaktid 1996. ja 1997. aastal, sealhulgas aprillis või mais 1997 Kopenhaagenis EKA Chemicalsi ja hageja vahel toimunud koosolek, kus hageja küsis, kas EKA Chemicals on valmis ühinema teiste tootjate kooskõlastatud pingutusega vähendada võimsust, annavad tunnistust võimsuse vähendamise kavast (vaidlustatud otsuse põhjendused 154 ja 155);

– paralleelselt CEFIC Sevilla üldkoguga 28. või 29. mail 1997 toimunud koosolekutel osalesid nii rühm „A” kui rühm „B” ning nende raames käsitleti VP turu jagamise liigendatud mudelit, kuid lõpliku kokkuleppeni siiski ei jõutud ning arutelud lükati edasi augustini 1997 (vaidlustatud otsuse põhjendused 156–167);

– nimetatud koosolekutele järgnesid 1997. aasta suvel hageja, EKA Chemicalsi ja Degussa kahepoolsed kontaktid (vaidlustatud otsuse põhjendused 168–170).

126 Hageja ei vaidlusta nende kontaktide sisulist õigsust ega vaidlustatud otsuse eespool viidatud põhjendustes esile toodud arutelude sisu.

127 Ta väidab siiski, et need asjaolud ei võimalda järeldada, et kokkulepe või kooskõlastatud tegevus esines enne 1997. aasta augustis Brüsselis toimunud mitmepoolset koosolekut, mille tulemusel sõlmiti kindel kokkulepe VP hinnatõusu kohta (vaidlustatud otsuse põhjendused 171–174) ja mida ta tunnistab oma rikkumises osalemise algusena.

128 Esiteks väidab hageja viitega vaidlustatud otsuse põhjendustes 115–170 esitatud asjaoludele, et kuni 1997. aasta augusti koosolekuni ei suutnud kõnealustes aruteludes osalejad sõlmida kokkulepet turgude jagamise või hindade kohta ega tegelenud kooskõlastatud tegevusega.

129 Selles suhtes väidab ta, et komisjon tugines EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse mõistete väärale tõlgendusele ning tegi faktide hindamisel vea.

130 Mis puudutab väidetavat õigusnormi rikkumist, siis tuleb meenutada, et mitmeosalise rikkumise korral ei ole komisjon kohustatud kvalifitseerima iga tuvastatud teo kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, kui tegemist on samalaadsete salajase koostöö vormidega. Lisaks ei saa komisjonilt nõuda, et ta kvalifitseeriks rikkumise täpselt kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, kuna igal juhul hõlmab eespool viidatud säte nii ühte kui teist nendest rikkumise liikidest (vt eespool punktid 90 ja 91).

131 Käesolevas asjas ei saa seega komisjonile õiguslikust aspektist ette heita, et ta määratles kõik asjaomased teod tegudena, millel on kõik „kokkuleppe ja/või kooskõlastatud tegevuse koosseisu tunnused”, tingimusel et neid saab pidada EÜ artikli 81 lõikes 1 nimetatud salajase koostöö ühe või teise vormi hulka kuuluvaks.

132 Faktide hindamisel väidetavalt tehtud vea osas väidab hageja sisuliselt, et enne augustit 1997 ei jõudnud konkurendid esiteks kokkuleppele konkreetse tegevuse suhtes turul ning teiseks ei teinud nad koostööd vormis, mida saaks kvalifitseerida kooskõlastatud tegevuseks.

133 Ta viitab täpsemalt vaidlustatud otsuses esitatud teabele, mille kohaselt 1996. aastal arutelud „tammusid paigal” ning näisid olevat „ummikus”. Ta rõhutab, et veel 1997. aasta mais „oli usaldamatus üks põhjustest, miks ei olnud sõlmitud kokkulepet olemasolevate turuosade säilitamise kohta”, kuna „kõige väiksemad tootjad […] hääletasid turuosade kindlaksmääramise vastu” (vaidlustatud otsuse põhjendused 140, 142 ja 164).

134 Kuigi hageja esile toodud asjaoludest ilmneb, et maist 1995 kuni augustini 1997 koosolekutel osalenud tootjatel ei õnnestunud turu jagamise kohta sõlmida kokkulepet „kui sellist” – nagu ka komisjon ise vaidlustatud otsuse põhjenduses 309 tõdes –, on siiski tõsi, et nad arutlesid pika aja jooksul regulaarselt niisuguse kokkuleppe kava üle.

135 Asjaoludest, mida hageja ei ole eitanud, nähtub nimelt, et korduvate kutsete tulemusel, mis Degussa ja hageja esitasid oma konkurentidele VP turul, toimusid mai 1995 kohtumised eesmärgiga luua konkurentide vahel alalised kontaktid. Osalejad arutlesid turu tendentside ja uute Euroopa VP turule tulijate üle, kusjuures Degussa ja hageja soovisid, et olemasolevad turupositsioonid jääksid võimalikult stabiilseks (vaidlustatud otsuse põhjendused 115–117).

136 Maist 1995 kuni augustini 1997 toimusid korrapärased arutelud ettepanekute üle müügikvootide ja ülevõimsuse kontrollimise kohta (vaidlustatud otsuse põhjendused 123 ja 124), arvudega varustatud ettepaneku üle piirata uusi võimsusi, mille hulka kuulus hageja võimsus, ning hinnakokkuleppe sõlmimise ettepaneku üle (vaidlustatud otsuse põhjendused 126 ja 127), „kasvu jagamist võimaldava mudeli aluste” üle (vaidlustatud otsuse põhjendused 132 ja 133), arvudega varustatud ettepanekute üle turu jagamise kohta ning hinnakokkuleppe üle (vaidlustatud otsuse põhjendused 143–145), võimsuse vähendamiseks tehtava kooskõlastatud pingutuse üle (vaidlustatud otsuse põhjendused 154 ja 155) või ka VP turu jagamise liigendatud mudeli üle (vaidlustatud otsuse põhjendused 159–167).

137 Arutelude sisust, mida hageja kahtluse alla ei ole seadnud, ilmneb selgelt ühine tahe piirata konkurentsi.

138 Korrapäraselt üksteise järel toimunud koosolekud, kus ettevõtjad kohtusid uute võimsuste piiramise kavade, turuosade jagamise ja hinnakokkuleppe arutamiseks, ei oleks osutunud võimalikuks, kui tollal ei oleks koosolekul osalenutel olnud ühist tahet konkurentsi piiravate meetmetega turgu stabiliseerida (vt selle kohta Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑21/99: Dansk Rørindustri vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1681, punkt 46).

139 Kuna kõnealuseid arutelud olid selgelt ajendatud osalejate ühisest tahtest leppida kokku konkurentsi piiramise põhimõttes, ei saa seda järeldust ümber lükata asjaolu, et kavandatud piirangu konkreetsete asjaolude üle pidasid osalejad läbirääkimisi kuni augustini 1997 ning et 1997. aasta augusti kindel kokkulepe VP hinna kooskõlastatud tõusu kohta sõlmiti teistsugustel tingimustel kui need, mida varasematel koosolekutel arutati.

140 Hageja salajastesse kontaktidesse kaasatus nähtub pealegi selgelt tema aktiivsest osalemisest aruteludes. Ta osales asjaomases ajavahemikus enamikul koosolekutel, „analüüsides” ettepanekuid (vaidlustatud otsuse põhjendused 123 ja 124) ning korraldades „turuliidritest” koosnenud rühma tööd (vaidlustatud otsuse põhjendused 130 ja 131).

141 Hageja viide sellele, et mais 1997 toimunud koosolekul (vaidlustatud otsuse põhjendus 162) lahkus tema esindaja „ust paugutades, […] kuna teda ärritasid väiketootjate nõudmised”, ei ole asjaolu, mis võiks tõendada, et tema osalemine asjaomasel koosolekul või seda enam kõigis asjaomastes kontaktides ei olnud üldse konkurentsivastast laadi.

142 Neid kaalutlusi silmas pidades võis komisjon õigusega järeldada, et kõnealune kartelli algfaasis toimunud tegevus, milles hageja osales, kuulus samasse konkurentsivastasesse kavasse ning sellest tulenevalt EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse.

143 Esiteks tuleb nimelt meenutada, et kokkuleppe EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses võib lugeda sõlmituks alates hetkest, mil on olemas ühine tahe põhimõtteliselt konkurentsi piiramiseks, isegi kui kavandatava piirangu konkreetsete asjaolude üle toimuvad alles läbirääkimised (vt eespool punkt 86).

144 Käesolevas asjas ei saa hageja seega tulemuslikult väita, et kuni ettevõtjad ei ole kokku leppinud konkreetses teguviisis turul, on asjaomane tegevus käsitatav kõige enam pelga kavatsusena konkurentsi piirata ega kuulu EÜ artikli 81 lõikes 1 nimetatud salajase koostöö vormide hulka.

145 Kuna eespool käsitletud asjaolud tõendavad, et konkurentidel oli juba ühine kava eesmärgiga saavutada konkurentsivastane kokkulepe, tuleb neid arutelusid pidada selliseks, mis lähevad kaugemale pelgast kavatsusest või kokkuleppe sõlmimise katsest.

146 Teiseks tuleb märkida, et asjaomases ajavahemikus toimunud suhtlemise võib igal juhul kvalifitseerida EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluvaks kooskõlastatud tegevuseks.

147 Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et andmete edastamisest konkurentidele eesmärgiga valmistada ette kartellikokkulepet piisab selleks, et tõendada EÜ artikli 81 tähenduses kooskõlastatud tegevuse olemasolu (vt eespool punkt 89).

148 Selles suhtes tuleb märkida, et isegi kui komisjonil ei õnnestu tõendada, et ettevõtjad on sõlminud kokkuleppe selle sõna kitsas tähenduses, piisab EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks sellest, et konkurendid on otse suhelnud selleks, et „turgu stabiliseerida” (vt selle kohta eespool punktis 89 viidatud kohtuotsus BPB vs. komisjon, punkt 170).

149 Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb tagasi lükata hageja seisukoht, et konkurentidele teabe edastamist võib pidada kooskõlastatud tegevuseks üksnes juhul, kui konkurentsivastane kokkulepe on juba sõlmitud ja läbirääkimised toimuvad üksnes selle rakendamise võimaldamiseks.

150 Käesolevas asjas on komisjon tõendanud, et hageja osales teatud arvul koosolekutel oma konkurentidega ning et nende käigus vahetati teavet turutingimuste kohta, arutati hinnataset ja osalejad esitlesid kaubandusstrateegiat, mida nad kavatsesid turul rakendada. Lisaks on tuvastatud, et kõnealune teabevahetus toimus eesmärgiga valmistada ette kokkulepe turu jagamise või hindade kohta ning järelikult oli sellel ilmselgelt konkurentsivastane eesmärk.

151 Sellest tulenevalt võis komisjon õigustatult tuvastada, et hageja osales kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli konkurentsi piirata.

152 Seda kaalutlust ei sea kahtluse alla hageja argument, mille kohaselt konkurentide vahel vastastikuse usalduse puudumise tõttu oli mõeldamatu, et nad oleksid võinud tegeleda kooskõlastatud tegevusega.

153 Osalejate seisukohtade erinevus või isegi nende vahel usalduse puudumine ei ole iseenesest piisav selleks, et välistada kooskõlastamine, mille võib kvalifitseerida kooskõlastatud tegevuseks. Hageja argumendid ei lükka ümber komisjoni tuvastatud asjaolusid, millest ilmneb, et vaatamata konkurentide vahel usalduse puudumisele kohtusid nad asjaomases ajavahemikus korrapäraselt ja vahetasid teavet turutingimuste ja oma kaubandusstrateegia kohta eesmärgiga valmistada ette konkurentsivastast kokkulepet.

154 Vastupidi hageja väidetele ei saa komisjonile ette heita, et ta ei tõendanud, et vahetatud teavet võidi selle sisu arvestades kasutada konkurentsivastasel eesmärgil.

155 Kõnealuse tegevuse konkurentsivastane eesmärk nähtub nimelt selgelt selle teabe laadist, mida asjaomases ajavahemikus vahetati, kuivõrd see teave sisaldas varasemate aastate müügikäibe andmeid ja prognoose tulevikuks (vaidlustatud otsuse põhjendus 120), ning nende arutatud ettepanekute sisust, mis käsitlesid turul valitseva olukorra säilitamist, uute tootmisvõimsuste jagamist ning VP hinna taseme kindlaksmääramist (vt näiteks vaidlustatud otsuse põhjendused 115, 127, 133, 136 ja 144).

156 Sellest tulenevalt tõendas komisjon õiguslikult piisavalt, et kõnealune teabevahetus, mida kasutati sellest tulenenud hinnatõusudele ja turu jagamisele „pinnase ettevalmistamiseks”, kujutas endast EÜ artikli 81 lõikes 1 silmas peetud salajase koostöö vormi.

157 Nendest kaalutlustest järeldub, et komisjon tuvastas õigesti, et vaidlusalust tegevust võib pidada kuuluvaks EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse, kuna see tegevus oli osa tervikust, millel olid kõik kokkuleppe „ja/või” kooskõlastatud tegevuse koosseisu tunnused (vaidlustatud otsuse põhjendused 308 ja 309).

158 Mis puudutab hageja argumenti, et VP turul toimus konkurents kuni augustini või septembrini 1997, kuna VP hinnad langesid märkimisväärselt 1997. aasta alguses, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel ülemäärane võtta arvesse kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse tegelikke tagajärgi, kui ilmneb, et rikkumise eesmärk oli takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul (Euroopa Kohtu 19. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑510/06 P: Archer Daniels Midland vs. komisjon, EKL 2009, lk I‑1843, punkt 140, ja 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑8/08: T‑Mobile Netherlands jt, EKL 2009, lk I‑4529, punkt 29).

159 Kuna käesolevas asjas tuvastas komisjon, et hageja osales konkurentsivastases kokkuleppes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli piirata konkurentsi VP turul, ei olnud ta kohustatud võtma arvesse asjaomase tegevuse konkreetseid tagajärgi.

160 Igal juhul, mis puudutab täpsemalt kooskõlastatud tegevust, siis tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldada, et kooskõlastamises osalevad ettevõtjad, kes jätkavad turul tegutsemist, arvestavad konkurentidelt saadud teavet oma tegevuse kindlaksmääramisel sellel turul, välja arvatud vastupidiste tõendite korral, mille on kohustatud esitama huvitatud ettevõtjad (eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punktid 118 ja 121, ning eespool punktis 55 viidatud kohtuotsus Hüls vs. komisjon, punktid 161 ja 162).

161 Isegi kui oletada, et on tõendatud, et tegevusel puudus asjaomases ajavahemikus mõju hindadele, ei sea see kahtluse alla komisjoni antud hinnangute õiguspärasust.

162 Täpsemalt ei takista see, kui kooskõlastatud tegevusel puudub otsene mõju hinnatasemele, tuvastada, et tegevus piiras asjaomaste ettevõtjate vahelist konkurentsi, eelkõige konkurentsisurve kõrvaldamise teel (vt selle kohta eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri vs. komisjon, punktid 139–140).

163 Seetõttu ei saa olla tulemuslik hageja argument, et komisjon jättis tähelepanuta tõendid selle kohta, et turul toimus asjaomases ajavahemikus jätkuvalt konkurents.

164 Mis puudutab hageja argumenti, et vaidlustatud otsuses seoses asjaomase ajavahemikuga esile toodud asjaolud puudutavad valdavalt VP turgu, mitte aga NPB turgu, siis tuleb meenutada, et vaidlustatud otsus põhineb kahte asjaomast turgu puudutava ühe rikkumise tuvastamisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 328 jj), kusjuures hageja ei ole seda kvalifikatsiooni käesoleval juhul vaidlustanud.

165 Kuna aga komisjon kvalifitseeris kartelli üheks rikkumiseks, ei olnud ta kohustatud kvalifitseerimisel esile tooma ainult NPB turgu puudutanud tegude erinevat kestust. Kuna tegemist ei ole eraldi rikkumistega, ei olnud ta ka kohustatud seda erinevust arvesse võtma rikkumise kogukestuse kindlakstegemisel.

166 Oleks nimelt kunstlik jagada vaid ühte eesmärki taotlevat ühte vältavat tegevust mitmeks erinevaks rikkumiseks põhjusel, et salajane koostöö oli sõltuvalt asjaomasest turust erineva intensiivsusega. Neid asjaolusid tuleb arvesse võtta üksnes rikkumise raskusastme hindamisel ja vajaduse korral trahvisumma kindlaksmääramisel (vt analoogia alusel eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punkt 90).

167 Käesolevas asjas märkis komisjon kooskõlas nende kaalutlustega, et trahvisumma kindlaksmääramisel võttis ta arvesse asjaolu, et kartell algas NPB osas hiljem kui VP osas ning lõppes varem (vaidlustatud otsuse põhjendus 331).

168 Seega ei saa olla tulemuslik hageja argument, mis puudutab asjaomases ajavahemikus NPB turul toime pandud konkurentsivastaste tegude ebapiisavat tõendamist.

169 Lõpuks, kuna hageja ei ole tõendanud, et vaidlustatud otsuses rikuti EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel õigusnormi, tuleb tagasi lükata ka tema argument, mis sisuliselt rajaneb samal eeldusel, et komisjon tõlgendas seda sätet liiga laialt, rikkudes karistuste seaduslikkuse põhimõtet.

170 Kõike eelnevat silmas pidades ei saa nõustuda etteheitega rikkumise tuvastamise kohta ajavahemiku maist 1995 kuni augustini 1997 osas.

– Ajavahemik 18. maist kuni 31. detsembrini 2000

171 Rikkumise lõpuperioodi kohta märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 356, et EÜ artikli 81 lõige 1 on kohaldatav kartelli suhtes, mille mõju kestab pärast kartelli formaalset lõppemist edasi, ning et just niisuguse olukorraga on tegemist, kui ettevõtjad ei loobu kartelli koosolekutel kokku lepitud viitehindade rakendamisest.

172 Neid kaalutlusi käesolevale asjale kohaldades märkis komisjon, et muude tõenditega ühtivate Arkema avalduste kohaselt saavutati 18. mail 2000 Turus toimunud mitmepoolsel koosolekul üldine konsensus, et hinnatase säilitatakse kogu 2000. aastaks, ning et seega võis leida, et mõju hindadele kestis edasi vähemalt 2000. aasta teise poolaasta vältel (vaidlustatud otsuse põhjendus 357). Seega käsitati kuupäeva 31. detsember 2000 hageja rikkumise lõppemise kuupäevana (vaidlustatud otsuse põhjendus 360).

173 Hageja väidab sisuliselt, et komisjon rikkus õigusnormi ja tegi faktide hindamisel vea, kui ta tuvastas, et kartell vältas pärast 18. mai 2000. aasta koosolekut edasi.

174 Siinkohal tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohaldatakse EÜ artiklit 81 ka kokkulepete suhtes, mille mõju kestab pärast nende formaalset lõppemist edasi (Euroopa Kohtu 3. juuli 1985. aasta otsus kohtuasjas 243/83: Binon, EKL 1985, lk 2015, punkt 17, ja Üldkohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑14/89: Montedipe vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑1155, punkt 231).

175 Täpsemalt võib komisjon õiguspäraselt tuvastada, et kartelli mõju kestab pärast salajaste koosolekute formaalset lõppemist edasi, kui nendel koosolekutel ette nähtud hinnatõuse rakendatakse hilisemal perioodil (vt selle kohta Üldkohtu 26. aprilli 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ja T‑136/02: Bolloré jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑947, punkt 186).

176 Kuna käesolevas asjas tuvastas komisjon, et 18. mai 2000. aasta koosolekul saavutati üldine konsensus, et hinnatase säilitatakse 2000. aasta teiseks poolaastaks, võis ta õigustatult järeldada, et kartelli mõju kestis edasi kuni 31. detsembrini 2000.

177 Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja argumendid, mis puudutavad esiteks komisjoni esitatud tõendite ebapiisavust.

178 Tuleb märkida, et hageja ei eita kõnealuse mitteametliku koosoleku sisu ega seda, et ta sellel koosolekul osales. Selles suhtes väidab ta valesti, et Arkema avaldused, mis viitavad „konsensusele”, ei tähenda, et oli olemas osalejate ühine tahe, et kokkuleppe mõju kestaks edasi. Niisugusele argumendile räägib nimelt vastu nende avalduste sõnastus, mille kohaselt peeti „lõplikke arutelusid” kuni 1. jaanuarini 2001 kehtivate hindade üle ning valitses „üldine konsensus” hinnataseme säilitamise suhtes (vaidlustatud otsuse põhjendus 282).

179 Hageja viitab valesti ka väidetavale vastuolule Arkema esitatud teabe hindu puudutava konsensuse kohta ning tema muude avalduste vahel, mille kohaselt Turu koosolekul oli „teatud tootjatel võimalus näidata, et ajad olid muutunud” ning „teatada koostöö katkestamisest ja lõpetada seega turu kontrollitud reguleerimine”. Viimati nimetatud avaldused, mis näitavad kavatsust lõpetada konkurentsivastane tegevus ja annavad seega tunnistust kartelli formaalsest lõpetamisest, ei ole vastuolus asjaoluga, et valitses konsensus kartelli mõju säilitamise suhtes kuni aasta lõpuni.

180 Lisaks ühtivad Arkema avaldused vastupidi hageja väidetele muude toimiku materjalidega, eelkõige teabega, mida on kinnitanud mitu ettevõtjat ja millele ei vaidle vastu ka hageja ning mille kohaselt kaks korda aastas aset leidnud CEFIC üldkoguga paralleelselt toimunud koosolekutel kehtestati hinnad tavaliselt järgmiseks kuueks kuuks (vaidlustatud otsuse põhjendus 357).

181 Selles suhtes tuleb märkida, et kui esineb üksteist toetavate kaudsete tõendite kogum, mis tõendab kartelli olemasolu, siis on vaja tõeliselt vankumatut selgitust selleks, et tõendada, et teataval koosolekul toimunu oli varasematel koosolekutel toimunust täiesti erinev, kuigi kõigil koosolekutel oli sama osalejate ring, kõik need toimusid väliselt ühesugustel asjaoludel ning vaieldamatult samal eesmärgil (kohtunik B. Vesterdorfi (kohtujuristi ülesannetes) ettepanek kohtuasjas T‑1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon, milles Üldkohtu otsus tehti 24. oktoobril 1991, EKL 1991, lk II‑867, II‑954).

182 Väidet, et mitu konkurenti jätkasid vaatamata kartelli ametlikule lõppemisele salajast koostööd vähemalt kuni 2000. aasta lõpuni, kinnitas igal juhul asjaolu, et pärast 18. mai 2000. aasta koosolekut toimusid mõned kahepoolsed kontaktid (vaidlustatud otsuse põhjendus 357).

183 Hageja argument, millega ta soovib tõendada nendest kontaktidest ühe – see tähendab tema kohtumise FMC Foret’ga – õiguspärasust, ei saa kahtluse alla seada komisjoni järeldust, et kartelli mõju kestis edasi, kuna see järeldus ei põhine sellel üksikul faktil, mis on vaid teisejärguline element komisjoni esile toodud kaudsete tõendite kogumis.

184 Hageja ei saa ka tulemuslikult väita, et ta märkis Degussaga mais või juunis 2000 peetud kahepoolsel koosolekul (vaidlustatud otsuse põhjendused 283–285), et „tootjate vahel turu kohta peetud arutelude põhjal ei olnud enam võimalik võimsusi jagada ega ümber jagada”.

185 Siinkohal piisab tõdemisest, et see hageja seisukoht, mida ta väljendas kahepoolse kontakti raames ja mida võib pealegi tõlgendada kui kartelli alalhoidmisega seotud raskuse käsitlemist, ei tõenda, et ta avaldas, et ta ei loe ennast rikkumisega seotuks, lõpetades seeläbi kartellis osalemise.

186 Nendest kaalutlustest ilmneb, et komisjon tõendas õiguslikult piisavalt, et 18. mai 2000. aasta koosolekul saavutati üldine konsensus hinnataseme säilitamise suhtes ning et järelikult kestis kartelli mõju 2000. aasta teise poolaasta vältel.

187 Seda järeldust ei nõrgesta hageja argumendid, mis puudutavad teiseks asjaomasel perioodil tegelikult turul kohaldatud hindade analüüsimata jätmist ning turul toimunud konkurentsi kohta toimikus leiduvaid andmeid.

188 Niivõrd, kui komisjon tõendas, et hinnataset, mille suhtes saavutati kõnealusel koosolekul üldine konsensus, pidi kohaldatama 2000. aasta teisel poolaastal, võis ta tuvastada, et kartelli toime kestis selles ajavahemikus, ilma et komisjon oleks kohustatud tõendama, et kartellil oli tegelik mõju kohaldatud hindadele (vt selle kohta eespool punktis 175 viidatud kohtuotsus Bolloré jt vs. komisjon, punkt 186).

189 Vastupidi hageja väidetele tuleb tõdeda, et kuna see järeldus põhineb õiguslikult piisavalt tõendatud tõdemusel, et oli olemas poolte ühine tahe, et kartelli mõju kestaks vaatamata selle formaalsele lõpetamisele edasi, ei eelda see tõendamiskohustuse ümberpööramist ning ei ole seega süütuse presumptsiooni põhimõttega vastuolus.

190 Eespool esitatut silmas pidades tuleb tõdeda, et hageja argumendid ei lükanud ümber komisjoni järeldust, et rikkumine vältas kuni 31. detsembrini 2000.

191 Järelikult ei saa ka selle etteheitega nõustuda.

192 Esimese ja teise väite läbivaatamise tulemusel tuleb tõdeda, et komisjon ei tõendanud õiguslikult piisavalt, et hageja osales rikkumises ajavahemikus 31. jaanuarist 1994 kuni 1995. aasta maikuuni.

193 Ülejäänud osas tuleb esimene ja teine väide tagasi lükata.

194 Sellest lähtudes tuleb tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 punkt m osas, milles komisjon tuvastas, et hageja osales rikkumises 1995. aasta maikuule eelnenud ajavahemikus, ning muuta hagejale vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis h määratud trahvi summat, selleks et võtta arvesse tema rikkumises osalemise kestust. Muutmise konkreetseid tagajärgi täpsustatakse allpool punktides 440 ja 441.

Kaitseõiguste väidetav rikkumine

Poolte argumendid

195 Viiendas väites märgib hageja, et komisjon keeldus võimaldamast tal tutvuda esiteks osade Degussa poolt toimikusse esitatud dokumentidega ning teiseks muude asjaomaste ettevõtjate vastustega vastuväiteteatisele. Niisugune keeldumine kujutab endast hageja kaitseõiguste rikkumist ning nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 27 lõike 2 rikkumist.

196 Esiteks märgib hageja, et tal oli piiratud juurdepääs Degussa esitatud dokumentidele, mis sisaldasid viimase igakuiseid sisearuandeid VP turu kohta 2000. aasta osas. Komisjon rikkus õigusnormi ja tegi hindamisvea, kui ta keeldus võimaldamast hagejal tutvuda kõigi nende dokumentidega.

197 Kõnealust teavet ei saanud objektiivselt pidada konfidentsiaalseks, kuna tegemist oli lühiajalisi strateegiaid kajastavate aruannetega, mis olid vähemalt viis aastat vanad. Hageja sarnase teabe osas leidis komisjon, et seda ei saa pärast kolme aasta möödumist enam konfidentsiaalseks pidada.

198 Pealegi ei ole dokumendi konfidentsiaalsus selle avalikustamise absoluutne takistus. Hageja kaitseõigused oleksid pidanud olema andmete konfidentsiaalsusest olulisemad. Teabe konfidentsiaalsuse tagamiseks oleks olnud võimalik võtta kohased meetmed.

199 Degussa dokument oli asjakohane selle kindlakstegemisel, kas pärast 18. mail 2000 Turus toimunud koosolekut pandi toime rikkumine, ning oli seega hageja kaitse seisukohast hädavajalik. 2000. aastat käsitlevate Degussa dokumentide väljavõtetest nähtub, et turul toimus konkurents, mistõttu oleks olnud võimalik rikkumise selles ajavahemikus toimepanemine ümber lükata.

200 Teiseks väidab hageja, et komisjon rikkus määruse nr 1/2003 artikli 27 lõiget 2 ja tema kaitseõigusi, kui ta keeldus võimaldamast tal tutvuda teiste asjaomaste ettevõtjate vastustega vastuväiteteatisele.

201 Komisjon märgib valesti, et ühenduse õiguse kohaselt ei ole niisugune juurdepääs nõutav. Ta on varasemates menetlustes vastused vastuväiteteatisele avalikustanud. Komisjoni teatise komisjoni toimikutele juurdepääsureeglite kohta EÜ […] artiklite 81 ja 82, EMP lepingu artiklite 53, 54 ja 57 ning nõukogu määruse (EÜ) nr 139/2004 kohaldamise juhtudel (ELT 2005, C 325, lk 7) punkt 27 on õigusvastane, kuna see välistab üldjuhul juurdepääsu kõnealustele vastustele.

202 Hageja väidab, et teiste asjaomaste ettevõtjate vastused vastuväiteteatisele oleksid võinud kinnitada tema seisukohta rikkumise kestuse osas, kuna teised ettevõtjad vaidlustasid samuti kartelli alguse ja lõpu kuupäevad ning eelkõige rikkumise vältamise 18. maist kuni 31. detsembrini 2000.

203 Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.

Üldkohtu hinnang

204 Vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikele 2:

„Menetluse käigus tagatakse täielikult asjaomaste osapoolte õigus kaitsele. Neil on õigus nõuda juurdepääsu komisjoni toimikule tingimusel, et võetakse arvesse ettevõtjate õigustatud huvi kaitsta oma ärisaladusi […]”.

205 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähendab kaitseõiguste tagamise põhimõttega kaasnev õigus tutvuda toimikuga, et komisjon peab võimaldama asjaomasel ettevõtjal uurida kõiki uurimistoimikus olevaid dokumente, mis võivad olla tema kaitse seisukohast olulised (vt selle kohta Euroopa Kohtu 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑199/99 P: Corus UK vs. komisjon, EKL 2003, lk I‑11177, punktid 125–128, ja Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑30/91: Solvay vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑1775, punkt 81).

206 Nende dokumentide hulka kuuluvad nii süüstavad kui õigustavad dokumendid, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muud konfidentsiaalsed andmed (eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 68).

207 Süüstavate dokumentide kohta tuleb märkida, et dokumendi edastamata jätmine kujutab endast kaitseõiguste rikkumist üksnes siis, kui asjaomane ettevõtja tõendab esiteks, et komisjon tugines rikkumise toimumist puudutava vastuväite põhjendamiseks sellele dokumendile, ja teiseks, et seda vastuväidet saab tõendada üksnes viitega nimetatud dokumendile. Seega on asjaomane ettevõtja kohustatud tõendama, et tulemus, milleni komisjon oma otsuses jõudis, oleks olnud teistsugune, kui seda edastamata dokumenti ei oleks tõendina arvesse võetud (eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punktid 71–73).

208 Seevastu õigustava dokumendi edastamata jätmise korral peab asjaomane ettevõtja üksnes tõendama, et selle edastamata jätmine võis mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu tema kahjuks. Piisab sellest, kui ettevõtja tõendab, et ta oleks võinud nimetatud õigustavaid dokumente kasutada enda kaitsmisel (Euroopa Kohtu 15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 2002, lk I‑8375, punkt 318, ja eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus Hercules Chemicals vs. komisjon, punkt 81), tõendades eelkõige, et ta oleks saanud tuua välja asjaolud, mis ei olnud kooskõlas vastuväiteteatise staadiumis komisjoni tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mingil viisil mõjutada otsuses antud hinnanguid (eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 75).

209 Käesolevas väites kinnitab hageja, et tal ei olnud võimalik tutvuda esiteks osade komisjoni toimikus sisalduvate Degussa esitatud dokumentidega ning teiseks muude asjaomaste ettevõtjate vastustega vastuväiteteatisele.

– Juurdepääs Degussa dokumentidele

210 Toimikust nähtub, et hageja taotles haldusmenetluses juurdepääsu Degussa müügiosakonna aruannetele rikkumisperioodi kohta.

211 Komisjon andis täieliku juurdepääsu aastaid 1996–1999 puudutavatele dokumentidele, kuid avaldas üksnes väljavõtted aastaid 2000 ja 2001 puudutavatest dokumentidest, mida Degussa taotlusel käsitleti konfidentsiaalsena.

212 Käesolevas väites kritiseerib hageja seda, et keelduti võimaldamast tutvuda 2000. aastat puudutavate dokumentide täieliku versiooniga, ning väidab, et tegemist on esiteks määruse nr 1/2003 artikli 27 lõike 2 ja teiseks kaitseõiguste rikkumisega.

213 Tuleb meenutada, et määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikes 2 ette nähtu õigus toimikuga tutvuda kuulub nende menetluslike tagatiste hulka, mille eesmärk on kaitsta kaitseõigusi ja tagada eelkõige võimalus teostada tõhusalt õigust olla ära kuulatud.

214 Seega ei ole õigus toimikuga tutvuda eesmärk iseeneses, vaid sellega soovitakse kaitsta kaitseõigusi (vt selle kohta Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punkt 156).

215 Sellest tulenevalt võib hageja väita, et kuna talle keelduti võimaldamast täielikku juurdepääsu kõnealustele dokumentidele, rikuti määruse nr 1/2003 artikli 27 lõiget 2 üksnes juhul, kui need dokumendid võivad olla tema kaitse seisukohast olulised.

216 Selles suhtes väidab hageja, et kõnealused dokumendid võisid sisaldada andmeid, mille kohaselt VP turul toimus 2000. aasta teisel poolaastal konkurents, ning mis võivad endast kujutada õigustavaid tõendeid selles ajavahemikus rikkumise vältamise kohta. Hageja märgib, et avaldatud väljavõtetest nähtub juba, et VP turul toimus 2000. aastal konkurents, kuna tootmiskulud suurenesid ja hinnad jäid muutumatuks.

217 Nagu tõdeti eespool punktis 188, võis komisjon niivõrd, kui ta tõendas õiguslikult piisavalt, et Turu koosolekul oli üldine konsensus, et hinnatase säilitatakse 2000. aasta teiseks poolaastaks, õigustatult järeldada, et kartelli mõju kestis kuni selle ajavahemiku lõpuni, ilma et ta oleks olnud kohustatud arvesse võtma võimalikke viiteid sellele, et konsensuse eesmärke ei suudetud saavutada.

218 Seega ei saanud viited 2000. aasta teisel poolaastal valitsenud turuolukorrale ja eelkõige asjaomaste ettevõtjate kohaldatud hinnatasemele mingil viisil mõjutada komisjoni hinnangut selle kohta, et rikkumine vältas kuni 2000. aasta lõpuni. Need viited ei saa seega endast kujutada õigustavaid tõendeid selles ajavahemikus rikkumise vältamise kohta.

219 Järelikult, kuna hageja ei tõendanud, et ta oleks võinud kõnealustes dokumentides sisalduvaid andmeid kasutada enda kaitsmisel, tuleb käesolev etteheide tagasi lükata, ilma et oleks vaja analüüsida tema argumente selle kohta, et komisjon tegi nende dokumentide konfidentsiaalsuse hindamisel väidetavalt vea.

– Juurdepääs vastustele, mis teised asjaomased ettevõtjad andsid vastuväiteteatisele

220 Toimikust nähtub, et komisjon jättis haldusmenetluses rahuldamata hageja taotluse võimaldada tal tutvuda teiste vastuväiteteatise adressaatideks olevate ettevõtjate poolt vastuväiteteatisele antud vastuste mittekonfidentsiaalsete versioonidega.

221 Hageja väidab, et tutvumise võimaldamisest keeldumine rikkus tema kaitseõigusi, kuna kõnealused vastused võisid sisaldada õigustavaid asjaolusid.

222 Tuleb meenutada, et vastuväiteteatis on akt, mis on mõeldud ettevõtja suhtes algatatud menetluse eseme piiramiseks ja kaitseõiguste tõhusa teostamise tagamiseks (vt Üldkohtu 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑69/04: Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑2567, punkt 80 ja seal viidatud kohtupraktika).

223 Selles kontekstis on vastuväiteteatise adressaatidel kaitseõiguste järgimise põhimõttest tulenevalt menetluslikud tagatised, mille hulka kuulub õigus tutvuda komisjoni toimikusse kuuluvate dokumentidega.

224 Vastused vastuväiteteatisele ei kuulu uurimistoimikusse kui sellisesse (eespool punktis 214 viidatud kohtuotsus Cimenteries CBR jt vs. komisjon, punkt 380).

225 Mis puudutab dokumente, mis ei kuulu vastuväiteteatise teatavakstegemise hetkeks moodustunud toimikusse, siis on komisjon kohustatud need vastused teistele asjaomastele pooltele avaldama üksnes juhul, kui ilmneb, et need sisaldavad uusi süüstavaid või õigustavaid asjaolusid.

226 Esiteks ilmneb uute süüstavate asjaolude kohta väljakujunenud kohtupraktikast, et kui komisjon kavatseb rikkumise tuvastamiseks tugineda vastuväiteteatisele antud vastuses sisalduvale asjaolule, tuleb teistele selle menetlusega seotud ettevõtjatele anda võimalus niisuguse uue tõendi kohta oma seisukoht esitada (eespool punktis 214 viidatud Üldkohtu otsus Cimenteries CBR jt vs. komisjon, punkt 386, ja 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑314/01: Avebe vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3085, punkt 50).

227 Mis puudutab teiseks uusi õigustavaid asjaolusid, siis sama kohtupraktika kohaselt ei ole komisjon kohustatud neid omal algatusel kättesaadavaks tegema. Juhul kui komisjon on haldusmenetluses jätnud rahuldamata hageja taotluse tutvuda dokumentidega, mis ei sisaldu uurimistoimikus, saab kaitseõiguste rikkumise tuvastada üksnes siis, kui on tõendatud, et haldusmenetluse tulemus oleks olnud teistsugune, kui hagejal oleks olnud võimalik kõnealuste dokumentidega selles menetluses tutvuda (eespool punktis 214 viidatud Üldkohtu otsus Cimenteries CBR jt vs. komisjon, punkt 383).

228 Lisaks ei saa hageja tugineda eespool punktis 97 viidatud kohtuotsusest Aalborg Portland jt vs. komisjon (punkt 126) tulenevalt kaalutlusele, mille kohaselt õigus kindlaks määrata, millised dokumendid on asjaomase ettevõtja kaitse jaoks vajalikud, ei ole mitte üksnes komisjonil. Seda kaalutlust, mis puudutab komisjoni toimikusse kuuluvaid dokumente, ei saa kasutada vastuste suhtes, mis teised asjaomased ettevõtjad on andnud komisjoni esitatud vastuväidetele.

229 Seetõttu, vastupidi hageja väidetele ei saa menetlusliku võrdsuse põhimõtte ja kaitseõiguste järgimisel põhinevad kaalutlused üldjuhul kaasa tuua komisjoni kohustust avaldada kõnealused vastused teistele pooltele, et nad saaksid kontrollida, et puuduvad võimalikud õigustavad asjaolud.

230 Kuna hageja viitab väidetavate õigustavate asjaolude esinemisele avaldamata vastustes, on tema kohustus tõendada nende dokumentide tarvilikkust tema kaitse jaoks.

231 Ta peab muu hulgas märkima kõnealused võimalikud õigustavad asjaolud või esitama andmed nende olemasolu kohta ning tõendama seega nende tarvilikkust kohtumenetluses (vt selle kohta Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑43/02: Jungbunzlauer vs. komisjon, EKL 2006, lk II‑3435, punktid 351–359).

232 Käesolevas asjas väidab hageja, et teiste ett