44

Neil asjaoludel otsustas Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas liikmesriigi seadus on kooskõlas liikmesriigi kohustusega näha ette tolliametnike kuritegude tõhus kriminaaluurimine, kui see seadus sätestab, et kriminaalmenetlus, mis on alustatud tolliametnike suhtes seoses sellega, et nad on osalenud kuritegelikus ühenduses eesmärgiga panna oma ametisoleku ajal toime korruptsioonikuritegusid (altkäemaksu võtmine tollikontrolli tegemata jätmise eest), ning seoses konkreetsete altkäemaksu võtmise episoodidega ja altkäemaksu varjamisega, lõpetatakse järgmistel tingimustel, ilma et kohus oleks esitatud süüdistusi sisuliselt hinnanud: a) möödunud on kaheaastane tähtaeg süüdistuse esitamisest; b) süüdistatav on esitanud taotluse, et kohtueelne menetlus viidaks lõpule; c) kohus on määranud prokurörile kolme kuu pikkuse tähtaja kohtueelse menetluse lõpuleviimiseks; d) prokurör on selle tähtaja jooksul toime pannud „oluliste menetlusnormide rikkumisi“ (nimelt täpsustatud süüdistuse mittenõuetekohane edastamine, uurimismaterjalidega tutvumise võimaluse andmata jätmine ja süüdistusaktis esinevad vastuolud); e) kohus on määranud prokurörile „oluliste menetlusnormide rikkumiste“ kõrvaldamiseks uue ühe kuu pikkuse tähtaja; f) prokurör on jätnud „oluliste menetlusnormide rikkumised“ viidatud tähtaja jooksul kõrvaldamata – kusjuures nende rikkumiste toimepanek esimese kolmekuulise tähtaja jooksul ja rikkumiste kõrvaldamata jätmine viimase ühekuulise tähtaja jooksul on seotud nii prokuröri (süüdistusaktis olevate vastuolude kõrvaldamata jätmine; asjaolu, et nendest tähtaegadest suurema osa vältel ei teinud ta ühtegi tegelikku toimingut) kui ka kaitsjaga (asjaolu, et hoolimata sellest, et see oli nõutav, ei tehtud koostööd süüdistuse kohta teabe saamiseks ja uurimismaterjalidega tutvumiseks, kuna süüdistatavad viibisid haiglas ja kaitsjatel oli muid tööalaseid kohustusi); g) süüdistataval tekkis subjektiivne õigus kriminaalmenetluse lõpetamisele, kuna „oluliste menetlusnormide rikkumisi“ määratud tähtajaks ei kõrvaldatud? 2. Kui vastus [esimesele] küsimusele on eitav, siis millise osa eespool nimetatud õigusnormidest peaks liikmesriigi kohus jätma kohaldamata, et tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine: a) kriminaalmenetluse lõpetamine ühe kuu pikkuse tähtaja möödumisel või b) eespool nimetatud rikkumiste kvalifitseerimine „oluliste menetlusnormide rikkumisteks“ või c) vastavalt [esimese küsimuse] punktile g tekkinud subjektiivse õiguse kaitse – kui on olemas võimalus see rikkumine kohtumenetluses tegelikult kõrvaldada? a) Kas otsuse suhtes jätta kohaldamata liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette kriminaalmenetluse lõpetamise, peab kehtima eeltingimus, et i) prokurörile määratakse „oluliste menetlusnormide rikkumiste“ kõrvaldamiseks täiendav tähtaeg, mis on sama pikk nagu tähtaeg, mille jooksul puudus tal kaitsja tehtud takistuste tõttu objektiivne võimalus nimetatud rikkumisi kõrvaldada; ii) punktis i nimetatud juhul tuvastab kohus, et viidatud takistused on tekkinud „õiguse kuritarvitamise“ tagajärjel; iii) teise küsimuse punkti a alapunktile i eitava vastuse andmise korral tuvastab kohus, et liikmesriigi õigus pakub piisavaid tagatisi kohtueelse menetluse lõpuleviimiseks mõistliku aja jooksul? b) Kas otsus jätta eespool nimetatud rikkumised „oluliste menetlusnormide rikkumisteks“ kvalifitseerimata, kuigi seda näeb ette liikmesriigi õigus, on kooskõlas liidu õigusega, nimelt: i) kas direktiivi [2012/13] artikli 6 lõikes 3 ette nähtud õigus, mis puudutab kaitsjale süüdistuse kohta üksikasjaliku teabe andmist, on piisavalt tagatud, – kui asjaomane teave antakse pärast süüdistusakti tegelikku saatmist kohtusse, kuid enne seda, kui kohus süüdistusakti hindab, ning kui kaitsjale on antud täielik teave süüdistuse põhiliste asjaolude kohta enne süüdistusakti saatmist kohtusse (puudutab süüdistatavat M. Hristovit); – kui vastus teise küsimuse punkti b alapunkti i esimesele taandele on jaatav – kui asjaomane teave antakse pärast süüdistusakti tegelikku saatmist kohtusse, kuid enne seda, kui kohus seda hindab, ja kaitsjale on osaline teave süüdistuse põhiliste asjaolude kohta antud enne süüdistusakti saatmist kohtusse, kusjuures teave jäi lünklikuks kaitsja tehtud takistuste tõttu (puudutab süüdistatavaid N. Kolevit ja S. Kostadinovit); – kui asjaomane teave on korruptsiooni konkreetse kirjelduse osas vastuoluline (kord on märgitud, et altkäemaksu nõudis sõnaselgelt teine süüdistatav ja süüdistatav M. Hristov väljendas näogrimassiga oma rahulolematust selle üle, et tollikontrolli subjekt pakkus liiga väikest rahasummat, siis aga on märgitud, et süüdistatav M. Hristov nõudis sõnaselgelt ja konkreetselt altkäemaksu)? ii) Kas direktiivi [2012/13] artikli 7 lõikes 3 sätestatud kaitsja õigus tutvuda kohtuasja materjalidega „hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule“ on põhikohtuasjas piisavalt tagatud, kui kaitsjale oli eelnevalt kättesaadavaks tehtud valdav osa kriminaaltoimiku materjalidest ja antud võimalus materjalidega tutvuda, kuid kaitsja jättis selle võimaluse kasutamata takistuste tõttu (haigestumine, tööalased kohustused) ja viidates liikmesriigi õigusele, mille kohaselt tuleb kutse tulla toimikumaterjalidega tutvuma saata vähemalt kolm päeva varem? Kas pärast takistuste äralangemist tuleb anda kaitsjale teine võimalus sellest vähemalt kolm päeva ette teatades? Kas tuleb uurida, kas nimetatud takistused olid objektiivselt olemas või kujutavad need endast õiguse kuritarvitamist? iii) Kas direktiivi [2012/13] artikli 6 lõikes 3 ja artikli 7 lõikes 3 ette nähtud seaduslikul nõudel „hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule“ on sama tähendus mõlemas sättes? Milline tähendus on sellel nõudel – enne süüdistusakti tegelikku saatmist kohtusse või hiljemalt süüdistusakti kohtusse saatmisega samal ajal või pärast süüdistusakti saatmist kohtusse, kuid enne, kui kohus võtab meetmeid süüdistusakti hindamiseks? iv) Kas seaduslikul nõudel anda süüdistuse kohta teavet ja võimaldada kriminaaltoimiku materjalidega tutvuda, nii et on tagatud võimalus „tõhusalt kasutada kaitseõigust“ ja „õiglane menetlus“ vastavalt direktiivi [2012/13] artikli 6 lõikele 1 ning artikli 7 lõigetele 2 ja 3, on sama tähendus mõlemas sättes? Kas see nõue on täidetud, – kui üksikasjalik teave süüdistuse kohta antakse kaitsjale küll pärast süüdistusakti saatmist kohtusse, kuid enne seda, kui kohus võtab meetmeid süüdistuse sisuliseks hindamiseks, ja kaitsjale antakse kaitse ettevalmistamiseks piisav tähtaeg, kusjuures eelnevalt on süüdistuse kohta antud mittetäielikku ja osalist teavet; – kui kaitsjal võimaldatakse tutvuda kohtuasja kõikide materjalidega küll pärast süüdistusakti saatmist kohtusse, kuid enne seda, kui kohus võtab meetmeid süüdistuse sisuliseks hindamiseks, ja kaitsjale antakse kaitse ettevalmistamiseks piisav tähtaeg, kusjuures eelnevalt on kaitsjale kättesaadavaks tehtud valdav osa kriminaalasja materjalidest; – kui kohus võtab meetmeid, mis tagavad kaitsjale, et kõik selgitused, mis ta esitab pärast süüdistusakti ja kriminaaltoimiku kõikide materjalidega tutvumist, on sama toimega nagu juhul, kui need oleksid prokurörile esitatud enne süüdistusakti saatmist kohtusse? v) Kas direktiivi [2012/13] artikli 6 lõigetes 1 ja 4 ette nähtud „õiglane menetlus“ ning artikli 6 lõikes 1 ette nähtud võimalus „tõhusalt kasutada kaitseõigust“ oleksid tagatud, kui kohus otsustaks alustada kohtumenetlust lõpliku süüdistuse alusel, mis on korruptsiooni suulise väljendamise osas vastuoluline, kuid annaks seejärel prokurörile võimaluse vastuolud kõrvaldada ning menetlusosalistele võimaluse kasutada täies ulatuses oma õigusi, mis oleksid neil olnud juhul, kui esitatud süüdistusakt selliseid vastuolusid ei oleks sisaldanud? vi) Kas direktiivi [2013/48] artikli 3 lõikes 1 sätestatud õigus kaitsjale on piisavalt tagatud, kui kohtueelse menetluse ajal on antud kaitsjale võimalus kohale ilmuda, et talle tehtaks teatavaks esialgsed süüdistuse asjaolud ja võimaldataks tal kriminaaltoimiku kõikide materjalidega täielikult tutvuda, kuid tööalaste kohustuste tõttu ja viidates liikmesriigi õigusele, mille kohaselt tuleb asjaomane kutse saata vähemalt kolm päeva varem, jättis ta kohale ilmumata? Kas pärast viidatud kohustuste äralangemist tuleb talle anda uus vähemalt kolmepäevane tähtaeg? Kas tuleb kontrollida, kas ilmumata jätmiseks oli põhjendatud alus või kas on tegemist õiguse kuritarvitamisega? vii) Kas juhul, kui rikutaks direktiivi [2013/48] artikli 3 lõikes 1 sätestatud õigust kasutada kohtueelses menetluses kaitsjat, mõjutaks see rikkumine „kaitseõiguste otstarbekat ja tõhusat kasutamist“, kui kohus teeks pärast süüdistusakti saatmist kohtusse kaitsjale täielikult kättesaadavaks lõpliku ja üksikasjaliku süüdistusakti ning kohtuasja kõik materjalid ning võtaks seejärel meetmed, mis tagaksid kaitsjale, et kõik selgitused, mis ta on esitanud pärast üksikasjaliku süüdistusakti ja kriminaaltoimiku kõikide materjalidega tutvumist, on sama toimega nagu juhul, kui need oleksid prokurörile esitatud enne süüdistusakti saatmist kohtusse? c) Kas süüdistataval tekkinud subjektiivne õigus kriminaalmenetluse lõpetamisele (eespool kirjeldatud tingimustel) on kooskõlas liidu õigusega, sõltumata sellest, et „oluliste menetlusnormide rikkumise“ prokuröri poolt kõrvaldamata jätmise kahjuliku mõju saab täielikult kõrvaldada kohtu poolt kohtumenetluses võetavate meetmetega, mille tulemusena oleks süüdistatava õiguslik olukord lõppkokkuvõttes identne olukorraga, milles oleks isik olnud viidatud rikkumise õigeaegse kõrvaldamise korral? 3. Kas kohaldada tuleb soodsamaid liikmesriigi õigusnorme, mis reguleerivad õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul, õigust teabele ja õigust kaitsjale, kui koostoimes muude asjaoludega (esimeses küsimuses kirjeldatud menetlusega) tooksid need kaasa kriminaalmenetluse lõpetamise? 4. Kas direktiivi [2013/48] artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see annab liikmesriigi kohtule õiguse taandada kohtumenetlusest kaitsja, kes esindab kahte süüdistatavat, kellest üks andis ütlusi, mis kahjustavad teise süüdistatava huve, kes omakorda ütlusi ei andnud? Kas juhul, kui vastus sellele küsimusele on jaatav, tagaks kohus direktiivi [2013/48] artikli 3 lõikes 1 sätestatud õiguse kaitsjale, kui see kohus – olles andnud üheaegselt kahte vastukäivate huvidega süüdistatavat esindavale kaitsjale loa osaleda kohtumenetluses – määraks kummalegi süüdistatavale eraldi uue asenduskaitsja?“