Kohtuasi T‑461/08

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE

versus

Euroopa Investeerimispank (EIP)

Teenuste hanked – Hankemenetlus – Infosüsteemi hoolduses, tehnilises toes ja arendamises seisnevate teenuste osutamine – Pakkuja pakkumuse tagasilükkamine – Hankelepingu sõlmimine teise pakkujaga – Tühistamishagi – Vastuvõetavus – Kohtualluvus – Põhjendamiskohustus – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Läbipaistvus – Proportsionaalsus – Võrdne kohtlemine ja diskrimineerimiskeeld – Kvalifitseerimis- ja hankelepingu sõlmimise tingimused – Kahju hüvitamise nõue – Vastuvõetavus – Saamata jäänud tulu

Kohtuotsuse kokkuvõte

1. Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Euroopa Investeerimispanga aktid

(EÜ artikli 225 lõige 1; EÜ artikkel 230 ja EÜ artikli 237 punktid b ja c)

2. Kahju hüvitamise nõue – Autonoomsus tühistamishagi suhtes – Piirid – Euroopa Investeerimispanga kui hankija tekitatud kahju hüvitamise nõue

(EÜ artikli 225 lõige 1; EÜ artikkel 235 ja EÜ artikli 288 teine lõik)

3. Tühistamishagi – Vastuvõetavuse tingimused – Põhjendatud huvi – Uurimine kohtu algatusel – Analoogia alusel kohaldamine tühistamisnõuetele, mis on esitatud selliste hagide raames, mis sisaldavad täiendavalt ka kahju hüvitamise nõuet

(EÜ artikkel 230; Üldkohtu kodukord, artikkel 113)

4. Tühistamishagi – Põhjendatud huvi – Täidetud otsuse vastu suunatud hagi

(EÜ artiklid 230 ja 233)

5. Euroopa ühenduste hanked – Hankemenetlus – Hankedokumentide õiguspärasuse vaidlustamine

(EÜ artikli 230 neljas lõik)

6. Euroopa Investeerimispank – Hankemenetlused, mida rahastatakse panga enda vahenditest – Kohaldatavad sätted

(EÜ artiklid 28, 43 ja 49; Euroopa Liidu põhiõiguste harta; nõukogu määrus nr 1605/2002, artikli 88 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18)

7. Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus

(EÜ artikli 230 viies lõik ja EÜ artikkel 253)

8. Euroopa ühenduste hanked – Hankemenetlus – Pakkujate õigus tõhusale õiguskaitsele – Ulatus

(EÜ artikli 225 lõige 1; EÜ artiklid 242, 243 ja 253)

9. Euroopa ühenduste hanked – Hankemenetlus – Pakkujate õigus tõhusale õiguskaitsele – Õigus vaidlustada otsus sõlmida hankeleping teise pakkujaga

10. Euroopa Investeerimispank – Hankemenetlused, mida rahastatakse panga enda vahenditest – Hankelepingute sõlmimine – Hankelepingu sõlmimine majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga – Kriteeriumid – Hankija valik – Piirid

11. Tühistamishagi – Väited – Võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtete rikkumine – Hankemenetlus

12. Lepinguväline vastutus – Tingimused – Põhjuslik seos – Pakkuja kahju mis tulenes sellest, et hankemenetluses ei sõlmitud temaga hankelepingut – Selle kahju ja asjaomase õigusvastase hankelepingu sõlmimise otsuse vahel seose puudumine

(ELTL artikkel 266 ja ELTL artikli 340 teine lõik)

1. Ühenduse õigusaktide õiguspärasuse täieliku kontrolli nõudest tuleneb vajadus tõlgendada EÜ artikli 225 lõiget 1 ja EÜ artiklit 230 nii, et nendega ei välistata Üldkohtu pädevust sellise tühistamishagi läbivaatamisel, mis on esitatud halduskomitee poolt Euroopa Investeerimispanga jooksva äritegevuse käigus tehtud toimingu peale, mis tekitab lõplikke õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele.

Kuigi pank ei ole ühenduse institutsioon, on ta siiski ühenduse organ ja asutamislepinguga loodud juriidiline isik ning seetõttu allub ta Euroopa Kohtu kontrollile, eelkõige EÜ artikli 237 punktis b kindlaks määratud ulatuses. Ametlikud õigusaktid, mille andja on panga mõni muu üksus kui EÜ artikli 237 punktides b ja c loetletud organid, st muud organid kui juhatajate nõukogu või direktorite nõukogu, peavad seega alluma kohtulikule kontrollile, juhul kui nad on lõplikud ja tekitavad kolmandatele isikutele õiguslikke tagajärgi.

(vt punktid 46, 50, 52)

2. Kuigi asutamislepinguga loodud õiguskaitsevahendite süsteemis kujutab kahju hüvitamise hagi võrreldes tühistamishagiga endast sõltumatut õiguskaitsevahendit, tuleb siiski silmas pidada „otsest seost” või „täiendavust”, mis esineb tühistamishagi ja kahju hüvitamise hagi vahel, juhul kui see seos või täiendavus on olemas ning nende hagide vastuvõetavuse hindamisel tuleb silmas pidada teise täiendavat olemust võrreldes esimesega, et vältida seda, et kahju hüvitamise hagi tulemus ei oleks kunstlikult eraldatud tühistamishagi tulemusest, mille suhtes ta on igal juhul mõeldud lisana või täiendavalt.

Kui kahju, mille tekitas Euroopa Investeerimispank mõnele hagejale, on alguse saanud panga sellise tegevuse elluviimise käigus, mis aitab kaasa ühenduse haldusülesannete täitmisele ja kujutab endast haldusvõimu sekkumist hankijana, ja kõnealune kahju ei tulene seega panga tegevuse elluviimisest või selle tehingutest rahandusvaldkonnas, kuulub Üldkohtu alluvusse panga vastu EÜ artikli 225 lõike 1, artikli 235 ja artikli 288 teise lõigu alusel esitatud kahju hüvitamise nõue, kuna see nõue kaasneb vastuvõetava nõudega tühistada panga õigusakt, mis tekitab lõplikke õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele.

(vt punktid 55–58)

3. Hagi vastuvõetavuse tingimuste, eriti menetluse algatamise huvi puudumise osas, mis kuulub asja läbivaatamist takistavate asjaolude hulka, tuleb Üldkohtul uurida omal algatusel, kas hagejal on huvi vaidlustatud otsuse tühistamiseks. Seda lahendit saab analoogia alusel kohaldada tühistamisnõuetele, mis on esitatud selliste hagide raames, mis sisaldavad täiendavalt ka kahju hüvitamise nõuet.

(vt punkt 62)

4. Isegi juhul, kui hankemenetluses on hankelepingu sõlmimise otsus täielikult ellu viidud mõne teise konkurendi kasuks, säilib pakkujatel huvi selle otsuse tühistamise vastu, mis seisneb kas hankijalt algse olukorra taastamise või hankijalt tulevikus hankemenetlustesse asjakohaste muudatuste tegemise nõudmises, siis kui asjaomane hankemenetlus tunnistatakse teatud seaduslikele nõuetele mittevastavaks. Asjaolu, et hanke elluviimise leping on allkirjastatud või juba täidetud enne hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja poolt asjaomases hankemenetluses lepingu sõlmimise otsuse peale esitatud hagi osas otsuse tegemist ja asjaolu, et hankija on eduka pakkujaga sõlmitud lepinguga seotud, ei takista juhul, kui hagi põhiküsimuses rahuldatakse, tegelikult hankijal EÜ artikli 233 alusel vajalike meetmete võtmist, et tagada hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja huvide vajalik kaitse.

Kui vaidlustatud otsus hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja esitatud hagi tulemusel tühistatakse, kuid hankijal ei ole enam võimalik kõnealust hankemenetlust uuesti alustada, saab pakkuja huvisid kaitsta näiteks rahalise hüvitisega, mille suurus vastab hankelepingu sõlmimise võimaluse kaotamisele või kui on võimalik kindlalt välja selgitada, et pakkujaga oleks asjaomane hankeleping sõlmitud, siis saamata jäänud tulu hüvitamisega. Nimelt on võimalik kindlaks määrata hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja poolt õigusvastase otsuse tõttu kantud sellise kahju majanduslik väärtus, mis tuleneb sellest, et on kaotatud võimalus, et temaga sõlmitakse hankeleping.

(vt punktid 64–66)

5. Sellist hankemenetluse dokumenti nagu hankedokumendid ei saa pidada õigusaktiks, mis puudutab kõiki pakkujaid isiklikult. Nimelt kohaldatakse sarnaselt kõigi teiste hankija koostatud hankemenetluse dokumentidega, mille hulka nad kuuluvad, hankedokumente objektiivselt määratletud olukordades ja need toovad endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale. Seega on need üldist laadi ja hankija poolt nende individuaalne teatavakstegemine pakkujatele ei võimalda igaüht nendest pakkujatest kõigist teistest isikutest EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses eristada. Niisiis ei ole hankedokumendid õigusakt, mille peale on võimalik selle sätte alusel otse hagi esitada. Seega on mõne pakkuja pakkumuse tagasilükkamise otsus esimene toiming, mida saab vaidlustada ja seega esimene toiming, mis annab sellele pakkujale õiguse hageda muu hulgas hankija koostatud hankedokumentides esitatud pakkumuste võrdlevaks hindamiseks kasutatud valemi õiguspärasust.

(vt punktid 73 ja 74)

6. Euroopa Investeerimispanga hankemenetlusi, mida rahastatakse panga enda vahenditest, ei rahastata määruse nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust, teise osa IV jaotise sätete kohaselt ega seda enam komisjoni määruse nr 2342/2002, millega kehtestatakse määruse nr 1605/2002 üksikasjalikud rakenduseeskirjad, teise osa III jaotise sätete alusel. Nimetatud sätted on kohaldatavad üksnes Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes ja nagu nähtub finantsmääruse artikli 88 lõikest 1, on riigihankelepingud lepingud, mida rahastatakse täielikult või osaliselt nimetatud üldeelarvest.

Ent sellegipoolest tuleb panga hankemenetlused läbi viia kooskõlas asutamislepingu alusnormidega ja õiguse üldpõhimõtetega ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta eesmärkidega, mis puudutavad eelkõige kaupade vaba liikumist (EÜ artikkel 28), asutamisvabadust (EÜ artikkel 43), teenuste osutamise vabadust (EÜ artikkel 49), mittediskrimineerimist, võrdset kohtlemist, läbipaistvust ja proportsionaalsust.

Olgugi et ehitustööde, asjade ja teenuste hankedirektiivid reguleerivad ainult selliseid hankeid, mille korraldajad on liikmesriikide üksused või hankijad ja neid ei saa vahetult kohaldada ühenduse haldusasutuste hangetele, võib nende direktiivide raames kehtestatud eeskirjadele või neis väljendatud põhimõtetele siiski tugineda asjaomase haldusasutuse tegevuse vastustamiseks, kuna need direktiivid ise on vaid ühenduse haldusasutuste suhtes vahetult kohaldatavate EÜ asutamislepingu aluspõhimõtete ja õiguse üldpõhimõtete täpsem väljendus. Nimelt on ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine üks ühenduse õiguskorra alustest, mis on kohaldatav ühetaoliselt kõigi õigussubjektide suhtes, ja kõik õigussubjektid peavad järgima seaduslikkuse põhimõtet. Pealegi saab nende direktiivide raames kehtestatud eeskirjadele või neis väljendatud põhimõtetele viidata ühenduse haldusasutuse vastu nõude esitamiseks, kui see võtab oma funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust kasutades ja talle asutamislepinguga antud volituste piires vastu õigusakti, milles viidatakse otseselt nende hankemenetlustele, mida ta korraldab oma huvides, vastavalt teatud eeskirjadele või teatud põhimõtetele, mis on esitatud kõnealustes direktiivides ja mille tulemusel kohaldatakse neid eeskirju ja põhimõtteid patere legem quam ipse fecisti (enda poolt kehtestatud seaduste täitmine) printsiibi kohaselt.

Lisaks ilmneb Euroopa Investeerimispanga hankemenetluse juhendist panga huvides teenuste, asjade ja ehitustööde hankemenetluste läbiviimise kohta, et kuigi direktiivi 2004/18 ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta iseenesest panga suhtes ei kohaldata, on see asjakohane vahend panga kehtestatud korra mõistmiseks. Hankejuhend määrab üldreeglid, millest tulenevad õiguslikud tagajärjed kolmandatele isikutele, eelkõige neile, kes otsustavad esitada pakkumuse hankemenetluses, mida rahastatakse täielikult või osaliselt panga omavahenditest, ning teeb need reeglid panga suhtes õiguslikult siduvaks, juhul kui ta otsustab korraldada hankemenetluse oma huvides. Niisiis, kui pank kasutab kapitalituru vahendeid ja omavahendeid, eelkõige juhul, kui ta viib läbi hankemenetluse oma huvides, siis peab ta järgima nii asutamislepingu alusnorme, õiguse üldpõhimõtteid ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta eesmärke kui ka hankejuhendi eeskirju ja tõlgendama neid eeskirju lähtudes põhimõtetest, mida nende eeskirjadega soovitakse rakendada, lähtudes vajaduse korral direktiivist 2004/18, millele need eeskirjad viitavad.

(vt punktid 87–90, 92 ja 93)

7. Kuigi ühenduse asutusel on ulatuslik kaalutlusõigus, on väga oluline pidada kinni ühenduse õiguskorraga haldusmenetlustes ette nähtud tagatistest. Mainitud tagatiste hulka kuulub eelkõige asjaomase asutuse kohustus põhjendada piisavalt oma otsuseid.

Samas tuleneb Euroopa Investeerimispanga hankemenetluse juhendist panga huvides teenuste, asjade ja ehitustööde hankemenetluste läbiviimise kohta, et osapoole nõudel edastab pank 15 päeva jooksul alates kirjaliku taotluse saamisest: kõigile pakkujatele, kelle pakkumus on vastu võetud, edukat pakkumust iseloomustavad andmed ja selle eelised tema pakkumusega võrreldes ning eduka pakkuja nime või raamlepingu osapoolte nimed.

Selline toimimisviis on kooskõlas EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustusega. Hankemenetluses ei jäta asjaolu, et huvitatud pakkujad saavad põhjendatud otsuse ainult siis, kui nad seda otseselt taotlevad, mingit võimalust tõhusalt kaitsta oma õigusi Üldkohtus. Tegelikult hakkab EÜ artikli 230 viiendas lõigus kehtestatud tähtaeg kulgema alles siis, kui põhjendatud otsus on teatavaks tehtud, tingimusel et pakkuja oli esitanud põhjendatud otsuse saamise taotluse mõistliku aja jooksul oma pakkumuse tagasilükkamise otsusest teadasaamisest.

Samas, võttes arvesse hankija ulatuslikku kaalutlusõigust hankemenetluses, on talle pandud kohustus edastada piisavad põhjendused hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujatele, kes seda taotlevad, mis eeldab, et hankija kaalub hoolikalt, millised põhjendused ta esitab ja millised on tegurid, mille alusel ta oma otsuse teeb.

Neil asjaoludel ei saa pidada kirja, mille pank saatis hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujale, milles ta teatas edukaks tunnistatud pakkumuse esitanud pakkuja nime, hankelepingu sõlmimise kriteeriumide hindamispunktide osakaalud ja hindamispunktide jaotuse, olgugi et see võib endast kujutada selgituse algatust, siiski pidada piisavaks, pidades silmas nõudeid, mille kohaselt põhjendus peab selgelt ja ühemõtteliselt näitama õigusakti andja arutluskäiku. Selline pakkuja hankemenetlusest kõrvaldamise otsus ei ole neil tingimustel piisavalt põhjendatud ja seega on see vastuolus nimetatud hankejuhendiga ja üldisemalt EÜ artikliga 253.

(vt punktid 100, 106–108, 112, 114, 116)

8. Hankemenetlustes tuleb kaitsta pakkujaid hankija omavoli eest, tagades, et hankijate õigusvastaseid otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ja võimalikult kiiresti.

Kõigepealt toob pakkujate täielik õiguskaitse hankija omavoli eest seega endaga kaasa kõigile pakkujatele hankelepingu sõlmimise otsusest teatamise kohustuse, et neil oleks juhul, kui selleks nõutavad tingimused on täidetud, tegelik võimalus esitada hagi otsuse tühistamiseks. Lisaks nõuab kõnealune täielik õiguskaitse veel, et hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujale on ette nähtud võimalus hinnata mõistliku aja jooksul küsimust, kas hankelepingu sõlmimise otsus on kehtiv, mis eeldab, et jäetakse mõistlik aeg hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujatele hankelepingu sõlmimise otsusest teatamise ja hankelepingu allkirjastamise vahele, et võimaldada viimati nimetatutel esitada ajutiste meetmete kohaldamise taotlus EÜ artikli 242 alusel, koostoimes EÜ artikliga 243 ja EÜ artikli 225 lõikega 1, mis sätestavad, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik peatab hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja pakkumuse tagasilükkamise otsuse täitmise, kuni asja sisuliselt arutav kohus teeb põhikohtuasjas otsuse vaidlustatud otsuse tühistamise kohta. Õigus täielikule ja tõhusale kohtulikule kaitsele tähendab nimelt seda, et esialgne õiguskaitse peaks olema isikutele kättesaadav juhul, kui see on vajalik hagi põhiküsimuses tehtava otsuse täieulatusliku toime tagamiseks, vältimaks lünka pädevate kohtute antavas õiguskaitses. Lõpuks peab selleks, et tõhusa õiguskaitse nõue saaks täidetud hankija järgima talle pandud põhjendamiskohustust seeläbi, et ta esitab kõigile hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujatele, kes seda taotlevad, põhjenduse, millest piisab, et nad saaksid seda õigust kasutada võimalikult headel tingimustel ning saaksid võimaluse kõiki asjaolusid arvestades otsustada, kas neile on kasulik pädevale kohtule hagi esitada.

(vt punktid 119–122)

9. Hankemenetluse raames tuleb kõrvaldatud pakkuja õigust kasutada hankelepingu mõne teise pakkujaga sõlmimise otsuse vastu tõhusat õiguskaitsevahendit ning ka sellele õigusele vastavat hankija kohustust teha sellele pakkujale tema taotlusel teatavaks oma otsuse põhjendused, lugeda olulisteks menetlusnormideks, kuna see õigus ja kohustus määravad hankelepingu sõlmimise otsuse ettevalmistamisel kindlaks tagatised, mis võimaldavad tõhusalt kontrollida, et otsuseni jõuti hankemenetluses erapooletult. Kui hankija ei järginud olulisi menetlusnorme, tuleb asjaomane otsus tühistada.

(vt punktid 130 ja 131)

10. Euroopa Investeerimispanga ulatuslik kaalutlusõigus asjaolude osas, mida tuleb arvesse võtta hankemenetluses edukaks pakkujaks tunnistamise otsuse tegemisel, annab talle ka ulatusliku kaalutlusõiguse määrata kindlaks nii nende reeglite sisu kui ka rakendamine, mida kohaldatakse edukaks pakkujaks tunnistamise otsuse tegemisel hankemenetluses, mille ta viib läbi oma huvides.

Sellegipoolest tuleb pidada silmas hankemenetluse käigu suhtes Euroopa Investeerimispanga hankemenetluse juhendis panga huvides teenuste, asjade ja ehitustööde hankemenetluste läbiviimise kohta kehtestatud eeskirju, mille eesmärk on tagada, et pank teostab talle hankelepingu sõlmimise tingimuste määramisel antud kaalutlusõigust järgides hankelepingu sõlmimiseks pakkumusi hinnates võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtteid. Nende eeskirjade eesmärk on seega esiteks võimaldada kõigil mõistlikult informeeritud ja tavapäraselt hoolikatel pakkujatel tõlgendada lepingu sõlmimise kriteeriume ühel ja samal viisil ning järelikult asetada nad samaväärsesse olukorda pakkumuse koostamisel ja teiseks tagada proportsionaalsuse põhimõtte järgimine.

Kuigi on tõsi, et nimetatud hankejuhendis ei ole ammendavalt loetletud tingimused, mida hankija võib seada, kui hankeleping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, ja nimetatud hankejuhend annab hankijale õiguse valida hankelepingu sõlmimise tingimused omal äranägemisel, peab nende valimine siiski toimuma üksnes eesmärgiga selgitada välja majanduslikult soodsaim pakkumus. Niisiis on hankelepingu sõlmimise tingimusena välistatud tingimused, mille eesmärk ei ole selgitada välja mitte majanduslikult soodsaim pakkumus, vaid mis on sisuliselt seotud pakkujate võimekusega asjaomast hankelepingut täita, mis kuulub pakkujate kvalifitseerimise etappi ning mida ei saa võtta arvesse pakkumuste võrdleval hindamisel.

Kui sellise pakkuja pakkumus, keda ei ole kõrvaldatud hankemenetlusest ja kes vastab hanketeates esitatud kvalifitseerimistingimustele, ei tundu hankija arvates olevat hanketeates esitatud hankelepingu sõlmimise tingimustest lähtudes majanduslikult soodsaim, siis peab hankija ta hankemenetlusest kõrvaldama, kuna hankijal ei ole kõigest hoolimata lubatud kõrvale kalduda hankemenetluse ülesehitusest, muutes mõnd hankelepingu sõlmimise olulist tingimust. Kui hankijal oleks nimelt õigus muuta oma soovi kohaselt hankemenetluse käigus isegi selliseid hankelepingu sõlmimise tingimusi nagu hankelepingu sõlmimise kriteeriumide hindamispunktide osakaalud, ilma et see oleks asjaomasel juhul kohaldatavate eeskirjadega otseselt lubatud, siis moonutaks see esialgu kindlaks määratud hankelepingu sõlmimist reguleerivaid tingimusi. Lisaks toob selline tegevus paratamatult kaasa läbipaistvuse ja pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumise, sest tagatud ei ole hankelepingu sõlmimise tingimuste ühetaoline kohaldamine ja menetluse erapooletus.

(vt punktid 137 ja 138, 141 ja 142, 160)

11. Kui Euroopa Investeerimispanga hankelepingu sõlmimise otsuse tühistamismenetluse raames ei ole Üldkohtule esitatud ühtki tõendit, mis võimaldaks tal kindlalt järeldada või välistada, et muudatused eduka pakkuja pakkumuses ja tehnilistele tingimustele ja majanduslikule tingimusele antavate hindamispunktide osakaalus, mis tehti enne kui võeti vastu vaidlustatud otsus, olid sellised, mis moonutasid pakkumuste võrdleval hindamisel antud hinnanguid hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujate kahjuks viisil, mis võis mõjutada hankemenetluse tulemust, siis tuleb seda kahtlust tõlgendada Euroopa Investeerimispanga kui hankija kahjuks.

(vt punkt 181)

12. Kui kahju hüvitamise hagi raames ei ole võimalik tuvastada põhjusliku seose esinemist hankija poolt pakkuja hankemenetlusest kõrvaldamise otsuse, mis on tunnistatud õigusvastaseks, ja hageja viidatud kahju vahel, mis tulenes hanke enda kaotamisest, siis ei ole hageja suutnud põhjendada oma nõuet hüvitada kahju, mis tulenes sellest, et hankija ei sõlminud temaga hankelepingut ning seetõttu ei saanud ta hankelepingut täita.

See ei mõjuta hüvitist, mida hageja võib ELTL artikli 266 alusel saada vaidlustatud otsuse tühistamise tõttu oma algse olukorra taastamiseks.

(vt punktid 212, 214)

ÜLDKOHTU OTSUS (neljas koda)

20. september 2011( )

Teenuste hanked – Hankemenetlus – Infosüsteemi hoolduses, tehnilises toes ja arendamises seisnevate teenuste osutamine – Pakkuja pakkumuse tagasilükkamine – Hankelepingu sõlmimine teise pakkujaga – Tühistamishagi – Vastuvõetavus – Kohtualluvus – Põhjendamiskohustus – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Läbipaistvus – Proportsionaalsus – Võrdne kohtlemine ja diskrimineerimiskeeld – Kvalifitseerimis- ja hankelepingu sõlmimise tingimused – Kahju hüvitamise nõue – Vastuvõetavus – Saamata jäänud tulu

Kohtuasjas T‑461/08,

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, asukoht Ateena (Kreeka), esindajad: advokaadid N. Korogiannakis ja P. Katsimani,

hageja,

versus

Euroopa Investeerimispank (EIP), esindajad: C. Gómez de la Cruz ja T. Pietilä, keda abistas advokaat J. Stuyck,

kostja,

mille ese on esiteks EÜ artiklite 225 ja 230 alusel esitatud nõue tühistada EIP 31. jaanuari 2008. aasta otsus, millega lükati tagasi hageja pakkumus hankemenetluses, mis puudutab infosüsteemi hoolduses, tehnilises toes ja arendamises seisnevate teenuste osutamist, ja otsustati sõlmida hankeleping ühe teise pakkujaga, ning teiseks EÜ artiklite 225, 235 ja 288 alusel esitatud kahju hüvitamise nõue,

ÜLDKOHUS (neljas koda),

koosseisus: koja esimees I. Pelikánová (ettekandja), kohtunikud K. Jürimäe ja M. van der Woude,

kohtusekretär: ametnik N. Rosner,

arvestades kirjalikus menetluses ja 17. novembril 2010 toimunud kohtuistungil esitatut,

on teinud järgmise

otsuse

Vaidluse taust

1 Hageja Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE on Kreeka õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegutseb info- ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkonnas.

2 Euroopa Investeerimispank (EIP) kuulutas 13. septembril 2007 Euroopa Liidu Teataja S‑seerias (ELT S 176) viite 2007/S 176‑215155 all avaldatud hanketeatega välja teenuste hankemenetluse, mille ese on „[a]bi Euroopa Investeerimispanga laene puudutava klienditeeninduse süsteemi (SERAPIS) hooldamiseks, toetamiseks ja arendamiseks”. Hanketeates ja hankedokumentides esitatud kirjelduse kohaselt on „Système Efficace et Rapide d’Accès aux Prêts et aux Informations de Support” (Serapis – tõhus ja kiire süsteem laenude ja teabe kättesaamiseks) veebipõhine EPI laenualane klienditeeninduse (Front Office) lahendus. See on projekteeritud laene puudutava teabe tervikuna haldamise portaalina EIP pädevate teenistuste jaoks, sh Euroopa Liidu ja kandidaatriikide rahastamistehingute osakonna, Euroopa Liidu ja kandidaatriikide väliste rahastamistehingute osakonna, riskijuhtimise ja projektide juhtimise osakonna ning õigusosakonna jaoks. Süsteem toetab asutusesisest laenutehingute protsessi alates tehingu tegemisest selle hindamise kaudu „Note conjointe” (allkiri) esitamiseni, millega algab sellele etapile järgnev tugiteenuste protsess EPI tarkvaralahenduses „Force prêts” (tugiteenuste laenutehingute rakendused), mis võimaldab selle süsteemi eest vastutajatel tehingut asutusesiseselt juhtida ja hallata (Back Office).

3 Hanketeade nägi ette, et edukaks tunnistatud pakkujaga sõlmitakse nelja‑aastane raamleping ja tema teostada antakse selle raamlepingu alusel hankelepingud, mis vastavad konkreetsete projektide töökäskudele. Hanketeates ja hankedokumentides täpsustati, et hankeleping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, kes leitakse hankedokumentides määratud tingimuste alusel. Seal oli märgitud hindamispunktide osakaalu kohta, et tehnilised tingimused annavad 75% hindamispunktidest, mille hulgast kvaliteedijuhtimine annab 15%, väljapakutud töötajate pädevus ja kvalifikatsioon 45%, võimalus panna välja meeskond omavahendite arvel annab 15% ning maksumus 25% hindamispunktidest.

4 EIP saatis 31. oktoobri 2007. aasta kirjaga kõigile hankemenetluse kohta selgituste taotlejatele kõnealuse hanke kohta „Küsimuste ja vastuste” nimekirja.

5 Hageja esitas pakkumuste esitamise tähtajaks 9. novembriks 2007 (vt hanketeate punkt IV.3.4) oma pakkumuse.

6 EIP-le esitati kokku seitse pakkumust ning neid kontrollis hindamiskomisjon. Hankemenetluse kahes esimeses etapis, st hankemenetlusest kõrvaldamise etapis (hankedokumentide punkt 6.1) ja pakkujate väljavalimise etapis (hankedokumentide punkt 6.2) kvalifitseeriti kõik pakkujad. Viimases etapis, st pakkumuste võrdleva hindamise ja ühe pakkumuse esitaja edukaks tunnistamise etapis (hankedokumentide punkt 7), mille puhul oli ette nähtud hinnata vastavaks tunnistatud pakkumusi esimesel korral ainult tehnilistest kriteeriumidest lähtudes ja lükata tagasi pakkumused, mis ei saavutanud hankedokumentides esitatud minimaalseid hindamispunkte, ja seejärel hinnata teist korda pakkumusi, mida ei olnud tagasi lükatud tehnilise hindamise käigus, lähtudes majanduslikust tingimusest, hinnati viimati nimetatud tingimuse alusel ainult viit pakkumust, sh ka hageja pakkumust, sest ülejäänud kaks ei saanud hankedokumentides määratletud tehniliste tingimuste eest minimaalseid hindamispunkte. Pakkumuste võrdleva hindamise lõpus andis hindamiskomisjon kõrgeimad hindamispunktid Sybase BVBA (edaspidi „edukas pakkuja”) pakkumusele ning hageja pakkumus jäi teisele kohale. Pärast seda, kui EIP oli eduka pakkujaga 29. jaanuari 2008. aasta kohtumisel arutanud tema pakkumuse teatud aspekte, tegi ta hindamiskomisjoni antud hinnangu alusel 31. jaanuaril 2008 otsuse lükata hageja pakkumus tagasi ja sõlmida hankeleping eduka pakkujaga (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

7 EIP saatis 18. veebruaril 2008 kõigile pakkujatele, välja arvatud hagejale, kirjad teavitamaks neid hankelepingu sõlmimisest eduka pakkujaga.

8 EIP ja edukas pakkuja allkirjastasid raamlepingu vastavalt 12. ja 17. juunil 2008 ja see jõustus 16. juunil 2008.

9 Pärast seda, kui hageja sai teada hankelepingu sõlmimisest Euroopa Liidu Teataja lisas (ELT S 144) viitenumbri 2008/S 144‑192307 all avaldatud teatest, esitas ta 31. juuli 2008. aasta kirjaga EIP‑le vaide, milles heitis ette hankedokumentides esitatud tingimuste ja hankemenetlust reguleerivate õigusaktide rikkumist, kuna teda ei teavitatud vaidlustatud otsusest õigeaegselt. Ta palus EIP‑l edukaks tunnistamise menetlus ja raamlepingu allkirjastamine peatada või vajaduse korral tühistada. Lisaks taotles ta hankemenetluse kohta teavet ja eelkõige edukaks tunnistatud pakkuja ja tema poolt hanketeate tingimuste täitmiseks moodustatud konsortsiumisse kuuluvate partnerite ja allhankijate nimesid, tema pakkumusele ja edukaks tunnistatud pakkumusele omistatud hindamispunkte kõigi hindamiskriteeriumide kaupa ja edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse eeliseid tema pakkumusega võrreldes eelkõige majandusliku kriteeriumi osas ning koopiaid hindamiskomisjoni protokollidest, mis puudutavad tema pakkumust ja edukaks tunnistatud pakkumust.

10 EIP saatis 1. augustil 2008 hagejale kirja hankelepingu sõlmimise tingimuste hindamist puudutava teabega. Samuti teatas ta, et edukaks tunnistatud pakkujaga otsustati sõlmida hankeleping ning EIP edastas hindamispunktide jaotuse hageja ja edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuste kohta kõigi hindamiskriteeriumide osas. EIP täpsustas, et hageja pakkumus sai 22,03 hindamispunkti (35‑st), samas kui edukaks tunnistatud pakkuja pakkumus sai 29,36 punkti (35‑st).

11 Hageja leidis, et talle edastati vaid väike osa taotletud teabest ja ta saatis samal päeval EIP‑le uue kirja, paludes vastust kõigile 31. juuli kirjas esitatud küsimustele ja vaidlustatud otsuse põhjenduste esitamist ning et teda teavitataks sellest, kas edukaks tunnistatud pakkujaga on hankeleping juba allkirjastatud. Vastasel juhul palus hageja EIP‑l lepingu allkirjastamise peatada kuni tema vaiet üksikasjalikult kontrollitakse.

12 EIP teatas 6. augustil 2008 hageja kirja kättesaamisest. EIP teatas 14. augusti 2008. aasta kirjaga, et ta on teinud „haldusvea”, sest ta ei teavitanud hagejat ametliku kirjaga pakkumuste võrdleva hindamise tulemustest ning ta vabandas. EIP lisas, et hankemenetlus on tervikuna kehtiv ja et tema tehtud haldusviga ei kujuta endast olulist rikkumist, mis õigustaks eduka pakkujaga sõlmitud raamlepingu täitmise peatamist või selle kehtetuks tunnistamist.

13 Hageja saatis 1. septembril 2008 EIP‑le uue kirja, milles ta juhtis tähelepanu hankemenetluses tehtud vigadele. Hageja arvates ajas EIP segi pakkujate kvalifitseerimistingimused ja hankelepingu sõlmimise tingimused. Lisaks olid hageja arvates EIP kohaldatud hankelepingu sõlmimise tingimused diskrimineerivad või ebaselged ning EIP jättis täitmata oma kohustuse teavitada pakkujaid õigeaegselt hankelepingu sõlmimise otsusest ega täitnud kohustust jätta pakkujatele ooteaeg tagamaks nende vaidlustamisõigus, EIP menetlus ei olnud piisavalt läbipaistev ja sellega rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet, EIP jättis vaidlustatud otsuse põhjendamata ja kasutas pakkumuste võrdleval hindamisel valemit, mille tulemusel muutus „majanduslikult soodsaima pakkumuse” põhimõtte mõju olematuks ning andis eelise pakkumustele, mis olid kõige kõrgema hinnaga.

14 EIP teatas 10. septembril 2008 hageja 1. septembri 2008. aasta kirja kättesaamisest ja teatas talle, et see oli edastatud EIP kaebuste lahendamise osakonnale ning et hageja kirjale vastatakse hiljemalt 27. oktoobriks 2008.

15 EIP saatis 27. oktoobril 2008 hagejale kirja, milles ta teatas, et EIP‑l ei ole võimalik enam ta vaiet lahendada, sest hageja oli 6. oktoobril 2008 esitanud hagiavalduse Üldkohtule.

Menetlus ja poolte nõuded

16 Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 6. oktoobril 2008.

17 EIP esitas kostja vastuse 30. jaanuaril 2009.

18 Repliik ja vastusrepliik esitati vastavalt 15. aprillil ja 15. juunil 2009.

19 Ettekandja-kohtuniku ettepanekul palus Üldkohus (teine koda) oma kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames EIP‑l vastata küsimusele, milline EIP üksus võttis vastu vaidlustatud otsuse, ja palus EIP‑l endale saata vaidlustatud otsus või kõik muud dokumendid selle asemel.

20 EIP täitis selle nõude antud tähtajaks. Ta märkis oma 15. detsembri 2009. aasta kirjas, et vastavalt tema sisekorraeeskirjadele ja kohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kohaldatud praktikale tegi vaidlustatud otsuse infotehnoloogiaosakonna direktor – see osakond liideti hiljem strateegia peadirektoraadiga –, seejärel, enne kui raamleping eduka pakkujaga allkirjastati, kinnitas vaidlustatud otsuse EIP president. Lisaks esitas EIP 31. jaanuari 2008. aasta „toimikusse lisatud märkuse”, mis kannab viitenumbrit SCC/IT/FLA/2008-015/kr (edaspidi „31. jaanuari 2008. aasta märkus”) ja mis sisaldab infotehnoloogiaosakonna direktori otsust sõlmida hankeleping edukaks tunnistatud pakkujaga, ning selle märkuse lisas oli hindamiskomisjoni hindamisleht.

21 Hageja esitas 8. jaanuari 2010. aasta kirjas oma märkused 31. jaanuari 2008. aasta märkuse kohta. Selles märkuses sisalduvast teabest lähtudes esitas ta ühe uue väite.

22 EIP esitas 26. jaanuari 2010. aasta kirjaga oma märkused hageja 8. jaanuari 2010. aasta kirjas esitatud uue väite kohta.

23 Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti ja ettekandja‑kohtunik nimetati neljandasse kotta, määrati käesolev kohtuasi lahendamiseks neljandale kojale.

24 Ettekandja‑kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (neljas koda) avada suulise menetluse.

25 Poolte suulised avaldused ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 17. novembri 2010. aasta kohtuistungil.

26 Hageja palub Üldkohtul:

– tühistada vaidlustatud otsus;

– otsustada, et EIP peab hüvitama hagejale vaidlustatud otsuse õigusvastasuse tõttu hankemenetluses tekkinud kahju, mille suurust hageja hindab 1 940 000 eurole;

– mõista kohtukulud välja EIP‑lt, sh juhul, kui hagi jäetakse rahuldamata.

27 EIP palub Üldkohtul:

– tunnistada tühistamishagi põhjendamatuks;

– tunnistada kahju hüvitamise nõue vastuvõetamatuks või vähemalt põhjendamatuks;

– mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

1. Hagi vastuvõetavus

28 Kõigepealt tuleb märkida, et hagi vastuvõetavuse tingimusi määratlevate eeskirjade ajalise kohaldatavuse kohta ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast täpsemalt esiteks, et vastavalt mõtteterale tempus regit actum tuleb hagi vastuvõetavuse küsimust käsitleda nende normide alusel, mis olid jõus hagi esitamise kuupäeval (Euroopa Kohtu 8. mai 1973. aasta otsus kohtuasjas 60/72: Campogrande vs. komisjon, EKL 1973, lk 489, punkt 4; vt selle kohta ka analoogia alusel Euroopa Kohtu presidendi 22. veebruari 2008. aasta määrus kohtuasjas C‑66/08: Kozlowski, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 7) ning teiseks on hagi vastuvõetavuse hindamisel määrav hagi esitamise aeg, st aeg, mil esitati hagiavaldus (Euroopa Kohtu 18. aprilli 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑61/96, C‑132/97, C‑45/98, C‑27/99, C‑81/00 ja C‑22/01: Hispaania vs. nõukogu, EKL 2002, lk I‑3439, punkt 23; Üldkohtu 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑131/99: Shaw ja Falla vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑2023, punkt 29, ja 9. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑301/01: Alitalia vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑1753, punkt 37).

29 Kuna käsitletav hagi esitati 6. oktoobril 2008, siis tuleb selle vastuvõetavuse küsimust kaaluda nende õigusnormide alusel, mis olid jõus hagi esitamise kuupäeval, st EÜ asutamislepingu sätete alusel, mitte ELTL‑i uute vastavate sätete alusel, mis jõustusid 1. detsembril 2009.

Üldkohtu pädevus

Poolte argumendid

30 Hageja väidab, et EÜ artikli 230 alusel esitatud nõue tühistada vaidlustatud otsus on vastuvõetav. EÜ asutamislepingu lisaks olev EIP põhikirja käsitlev protokoll (edaspidi „EIP põhikiri”) ei näe ette EIP antud õigusaktide õiguspärasuse kontrolli kõikehõlmavat mehhanismi. Samas ei tähenda see, et selline kontrollimine oleks võimatu. Euroopa Kohus sedastas 23. aprilli 1986. aasta otsuses kohtuasjas 294/83: Les Verts vs. parlament (EKL 1986, lk 1139, punktid 23–25), et kuna Euroopa Ühendus on õigusel põhinev ühendus, siis peavad kõik ühenduse institutsioonide aktid, mis tekitavad õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, olema allutatud kohtulikule kontrollile. EÜ asutamislepingu ja oma põhikirja kohaselt on EIP asutus või täpsemalt ühenduse institutsioon ja selle aktide – mis tekitavad õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele – õiguspärasus peab alluma Euroopa Kohtu kontrollile. Asjaolu, et EÜ artiklis 230 EIP akte otseselt ei mainita, ei ole selles osas takistuseks. Euroopa Kohus on määratlenud kaks kriteeriumi ühenduse ametiasutuste ja agentuuride aktidele EÜ artikli 230 kohaldamiseks, mis lähtuvad küsimusest, kas asjaomane ametiasutus on EÜ artiklis 230 ära märgitud või mitte ja kas selle aktid on täielikult allutatud kohtulikule kontrollile või ei ole.

31 EIP arvab samuti, et hageja tühistamisnõue on vastuvõetav. Ta palub Euroopa Kohtul sõnaselgelt kinnitada oma pädevust vaadata läbi EIP selle otsuse tühistamise nõue, mis puudutab ühe isiku pakkumuse tagasilükkamist ja teise isikuga hankelepingu sõlmimist, ning otsustada selle otsuse tõttu väidetavalt tekkinud kahju hüvitamise nõude üle, kuna Luksemburgis leidis Tribunal administratif (esimese astme halduskohus) oma 26. septembri 2007. aasta otsuses (kohturegistri number 22447) ekslikult, et tal on sellise asja läbivaatamise pädevus, mida apellatsiooniastmes kinnitati Cour administrative’i (teise astme halduskohus) 21. veebruari 2008. aasta otsusega (kohturegistri number 23620C). Tegelikult kinnitas Euroopa Kohus 2. detsembri 1992. aasta otsuses kohtuasjas C‑370/89: SGEEM ja Etroy vs. EIP (EKL 1992, lk I‑6211) oma pädevust sellise kahju hüvitamise nõue läbivaatamisel, mille on esitanud äriühingud, väites, et EIP otsus nendega ehitustööde hankelepingut mitte sõlmida on õigusvastane. Lisaks otsustas Üldkohus 8. oktoobri 2008. aasta otsuses kohtuasjas T‑411/06: Sogelma vs. AER (EKL 2008, lk II‑2771, punktid 42 ja 43), kohaldades kohtuotsust Les Verts vs. parlament (vt eespool punkt 30), et juhul kui ühenduse institutsiooni otsused, mis on tehtud hankemenetluse käigus, kõnealusel juhul Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga (EBRD) otsused, toovad kaasa õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, saab neid vaidlustada Üldkohtus. EIP arvates tuleb seda arvestades kohelda teda kui ühenduse haldusorganit samamoodi nende tema poolt hankemenetluses või tema dokumentidele juurdepääsu osas tehtud otsusega seoses, mis toovad kaasa õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele. EIP rõhutab, et Üldkohtul ei ole seevastu pädevust tema laenutegevuse teostamise osas, st juhul, kui ta tegutseb finantsturgudel nii nagu kõik muud pangandusasutused (Üldkohtu 26. novembri 1993. aasta määrus kohtuasjas T‑460/93: Tête jt vs. EIP, EKL 1995, lk II‑1257, punkt 20).

Üldkohtu hinnang

32 Käsitletava kohtuasja pooled nõustuvad sellega, et käesoleval juhul on Üldkohus pädev esitatud tühistamisnõuet läbi vaatama. Kuna aga Üldkohtu pädevus on avalikul huvil põhinev küsimus, võib ta seda omal algatusel uurida (vt Üldkohtu 15. märtsi 2005. aasta otsus T‑29/02: GEF vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑835, punktid 72–74 ja seal viidatud kohtupraktika; vt selles osas ka Euroopa Kohtu 6. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 92/78: Simmenthal vs. komisjon, EKL 1979, lk 777, punktid 21 ja 22). Üldkohus ei ole seega seotud poolte seisukohtadega küsimuses, kas tal on käesoleva kohtuasja arutamise pädevus, ja ta võib ise pärast poolte ärakuulamist hinnata, kas ta peab omal algatusel viitama asjaolule, mis takistab tal kas osaliselt või tervikuna asja läbi vaadata. See on eriti vajalik just käesoleval juhul, kui siseriiklik kohus on kinnitanud, et ta on ise pädev arutama EIP sellise otsuse õiguspärasust, mis puudutab EIP poolt oma huvides läbi viidud hankemenetluses ühe isiku pakkumuse tagasilükkamist ja teise isikuga hankelepingu sõlmimist.

33 EÜ artiklite 5, 10 ja 297 ning artikli 307 esimese lõike ning EL lepingu, eelkõige selle artikli 5 kohaselt kasutab Euroopa Kohus oma volitusi kooskõlas nende tingimuste ja eesmärkidega, mis on ette nähtud EÜ asutamislepingu ning EL lepingu sätetega. Üldkohtu volitused on loetletud EÜ artiklis 225 ja EA artiklis 140 A, mida on täpsustatud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 51.

34 Küsimusele, kas Üldkohus on pädev arutama hagi, mis sisaldab nii nõuet tühistada EIP antud õigusakt, mis kahjustab kolmandat isikut, kui ka sellise kahju hüvitamise nõuet, mis on tekkinud kolmandale isikule EIP õigusvastase tegevuse tõttu, tuleb vastata tema põhikirja alusel, lähtudes selle versioonist, mis kehtis kohtuasja asjaolude toimumise ajal, täpsemalt tuleb vaadelda selle põhikirja artikli 29 esimest lõiku, samuti EÜ artikli 225 lõiget 1, EÜ artikleid 235, 237 ja artikli 288 teist lõiku ning vajaduse korral EÜ artikli 230.

35 EIP põhikirja artikli 29 esimene lõige näeb ette, et „[v]aidlusi ühelt poolt [EIP] ja teiselt poolt tema võlausaldajate, võlgnike või teiste isikute vahel lahendavad riikide pädevad kohtud, välja arvatud juhul, kui need vaidlused on antud Euroopa Kohtu pädevusse”. Lisaks sellele on Euroopa Kohus sedastanud, et ei EÜ asutamisleping ega ka kõnealune artikkel ei takista Euroopa Kohtul EIP‑d puudutavate vaidluste läbivaatamist, lisades, et viimati nimetatud säte annab otsesõnu talle need volitused, mis tal on EÜ asutamislepingu kohaselt (vt selle kohta eespool punktis 31 viidatud kohtuotsus SGEEM ja Etroy vs. EIP, punktid 17 ja 18).

36 Käesolevas kohtuasjas on EIP vastakuti ühe Kreeka õiguse alusel asutatud äriühinguga, kelle otsuste üle ta kontrolli ei teosta ja keda tuleb seega pidada kolmandaks isikuks EIP põhikirja artikli 29 esimese lõigu tähenduses. Nimetatud sätte sõnastuse kohaselt tuleb küsimuse puhul, kas selline vaidlus nagu käesolev kuulub Euroopa Kohtu või siseriiklike kohtute pädevusse, otsida vastust EÜ asutamislepingu sätetest.

37 Esiteks, mis puudutab vaidlustatud otsuse tühistamise nõuet, siis tuleb selle kindlakstegemiseks, kas Üldkohtus on pädev seda arutama, kõigepealt ja seetõttu, et tegemist on erisättega, tõlgendada EÜ artiklit 237 koostoimes EÜ artikli 225 lõikega 1.

38 EÜ artikkel 237 sätestab:

„Euroopa Kohtu pädevusse kuuluvad alljärgnevalt esitatud piirides vaidlused, mis käsitlevad:

a) [EIP põhikirjast] tulenevate liikmesriikide kohustuste täitmist. Sellega seoses on [EIP] direktorite nõukogul samad volitused, mis [EÜ] artikli 226 [mis puudutab liikmesriigile EÜ asutamislepingust tulenevate kohutuste rikkumist] põhjal on komisjonil;

b) [EIP] juhatajate nõukogu võetud meetmeid. Sellega seoses võib iga liikmesriik, komisjon või [EIP] direktorite nõukogu algatada menetluse [EÜ] artiklis 230 ettenähtud tingimuste kohaselt;

c) [EIP] direktorite nõukogu võetud meetmeid. Nimetatud meetmete vastu võivad kohtuasja algatada ainult liikmesriigid või komisjon kooskõlas [EÜ] artikli 230 tingimustega ning ainult sel põhjusel, et [EIP] põhikirja artikli 21 lõigetega 2, 5, 6 ja 7 ettenähtud menetlust ei ole järgitud;

[…]”

39 EÜ artikli 225 lõikest 1 tuleneb veel, et EÜ artiklis 237 osutatud hagisid on pädev arutama vaid Euroopa Kohus.

40 Et kontrollida, kas vaidlustatud otsus kuulub EÜ artikli 237 kohaldamisalasse, tuleb vaadata EIP erinevate organite volitusi.

41 EIP põhikirja artikli 8 kohaselt juhivad ja haldavad [EIP‑d] juhatajate nõukogu, direktorite nõukogu ja halduskomitee.

42 EIP põhikirja artikli 9 kohaselt kinnitab juhatajate nõukogu EIP krediidipoliitika üldjuhised ja otsustab eelkõige, kas suurendada märgitud kapitali, kinnitab direktorite nõukogu aastaaruande, aastabilansi ja kasumiaruande ning EIP kodukorra, mistõttu on tal ainupädevus korraldada hea halduse huvides EIP teenistuste sisemist töökorraldust (Euroopa Kohtu 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑15/00: komisjon vs. EIP, EKL 2003, lk I‑7281, punkt 67 jj). EIP põhikirja artikli 11 kohaselt on direktorite nõukogul ainupädevus teha otsuseid laenude ja tagatiste andmise ning laenude võtmise kohta; ta määrab antud laenude intressimäära ja tagatiste eest makstava komisjonitasu; ta kannab hoolt, et EIP haldamine toimuks asjakohaselt; ta tagab, et EIP‑d juhitakse vastavalt asjaomase lepingu ja kõnealuse põhikirja sätetele ning juhatajate nõukogu antud üldjuhistele. EIP põhikirja artikli 11 lõike 2 seitsmenda taande kohaselt juhatab EIP halduskomitee president või tema puudumisel asepresident direktorite nõukogu koosolekut, kuid ei osale hääletamisel. EIP põhikirja artikli 13 kohaselt on halduskomitee EIP alaline täidesaatev kollegiaalne organ. Halduskomitee vastutab presidendi alluvuses ja direktorite nõukogu kontrolli all EIP jooksva äritegevuse eest ja valmistab ette direktorite nõukogu otsused ja tagab nende otsuste rakendamise. President juhatab halduskomitee istungeid. Halduskomitee liikmed vastutavad üksnes EIP ees. Juhatajate nõukogu nimetab nad direktorite nõukogu ettepanekul ametisse kuueks aastaks ja neid võib ametisse tagasi nimetada.

43 EIP vastustest Üldkohtu küsimusele ja 31. jaanuari 2008. aasta märkusest ilmneb, et vaidlustatud otsuse tegi infotehnoloogiaosakonna direktor, osakond liideti hiljem EIP strateegia peadirektoraadiga. Nimetatud märkuse kohaselt kinnitas nimetatud otsuse seejärel EIP president, enne kui raamleping 12. ja 17. juunil 2008 eduka pakkujaga allkirjastati (vt eespool punkt 20). Kuigi vaidlustatud otsuse kinnitamise kohta EIP presidendi poolt ei ole toimikus ühtegi tõendit, tuleb seda käesolevas menetluses pidada tõendatud asjaoluks, kuna hageja ei ole seda vaidlustanud. Kui vaidlustatud otsuse tegemise eest vastutab seega EIP president, siis võib sellest tuletada, et tegemist on EIP „jooksva äritegevusega” tema põhikirja artikli 13 lõike 3 tähenduses ning seega halduskomitee pädevusvaldkonnaga (vt selle kohta eespool punktis 42 viidatud kohtuotsus komisjon vs. EIP, punkt 66), kelle ülesanne on täpsemalt tagada EIP jooksva äritegevuse haldamine EIP presidendi järelevalve all. Tegelikult ei ole esitatud mingeid tõendeid, mis seaksid kahtluse alla selle, et oma huvides sõlmitud hankeleping kuulub EIP „jooksva äritegevuse” hulka.

44 Seega võib sellest järeldada, et vaidlustatud otsus ei kuulu juhatajate nõukogu ega ka direktorite nõukogu kompetentsi, mistõttu selle eest ei vastuta ei see ega teine EIP organ ning sellele ei kohaldata EÜ artiklist 237 tulenevaid erisätteid.

45 Niisiis tuleb hinnata küsimust, kas Üldkohus võib läbi vaadata tühistamishagi, mis on esitatud EIP lõpliku õigusakti peale, mis tekitab EÜ artiklite 225 ja 230 alusel õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele.

46 Kõigepealt tuleb meenutada, et Euroopa Ühendus on õigusel rajanev ühendus, mis tähendab seda, et liikmesriigid ega institutsioonid ei pääse kohtulikust kontrollist nende õigusaktide vastavuse üle konstitutsioonilisele põhilepingule, milleks on EÜ asutamisleping, ning et viimasega on loodud täielik õiguskaitsevahendite süsteem ja menetlused, millega antakse Euroopa Kohtule õigus kontrollida institutsioonide õigusaktide seaduslikkust (vt selle kohta eespool punktis 42 viidatud kohtuotsus komisjon vs. EIP, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti on see kooskõlas 7. detsembril 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „põhiõiguste harta”) artiklis 47 ette nähtud eesmärgiga ning kuigi enne Lissaboni lepingu jõustumist 1. detsembril 2009 puudus hartal siduv õigusjõud, näitab see siiski põhiõiguste hartas käsitletud õiguste olulisust ühenduse õiguskorras (Esimese Astme Kohtu 15. jaanuari 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 ja T‑272/01: Philip Morris International vs. komisjon, EKL 2003, lk II‑1, punkt 122). Viimati nimetatud artikli kohaselt on igaühel, kelle ühenduse õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, õigus õiglasele kohtumõistmisele. Kuigi EIP ei ole ühenduse institutsioon, on ta siiski ühenduse organ ja EÜ asutamislepinguga loodud juriidiline isik ning seetõttu allub ta Euroopa Kohtu kontrollile, eelkõige EÜ artikli 237 punktis b kindlaks määratud ulatuses (vt eespool punktis 42 viidatud kohtuotsus komisjon vs. EIP, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).

47 Teiseks tuleb arvestada, et EÜ artikkel 237 sisaldab erisätet, mis puudutab üksnes EIP‑ga seotud teatud vaidlusi ja mis seega on üksnes piiratud ulatusega ja see täiendab muid EÜ asutamislepingu artikleid, nagu EÜ artiklit 236 (Euroopa Kohtu 15. juuni 1976. aasta kohtuasi 110/75: Mills vs. EIP, EKL 1976, lk 955, punktid 16 ja 17, ning eespool punktis 31 viidatud kohtuotsus SGEEM ja Etroy vs. EIP, punkt 17). Lisaks tuleb märkida, et EÜ artiklit 237 ja EIP põhikirja artikli 29 esimest lõiku tuleb vaadelda koostoimes EÜ artikliga 267, mis näeb ette, et EIP „ülesanne on kapitalituru vahenditega ja omavahendeid kasutades kaasa aidata ühisturu tasakaalustatud ja kindlale arengule ühenduse huvides”, ja et ta „annab […] kasumit taotlemata laene ja garantiisid, mis hõlbustavad […] projektide rahastamist kõigis majandussektorites”, ning silmas pidades eespool punktis 37 viidatud EIP põhikirja sätteid, millest ilmneb, et halduskomitee põhiülesanne on ette valmistada ja ellu viia laenu ja tagatistega seotud otsuseid või direktorite nõukogu otsuseid laenude võtmise kohta, mis on langetatud vastavalt juhatajate nõukogu antud üldsuunistele (vt selle kohta ja analoogia alusel kohtujurist Jacobsi ettepanek eespool punktis 42 viidatud kohtuasjas komisjon vs. EIP, EKL 2003, lk I‑7290, ettepaneku punktid 75–78). Kuigi EIP põhikiri ei välista täielikult, et halduskomitee teeb EIP jooksva äritegevuse käigus otsuseid, mis tekitavad õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, ilmneb põhikirjast selgelt, et selliseid otsuseid teevad või vähemalt peavad tavaliselt tegema kas juhatajate nõukogu või direktorite nõukogu.

48 EÜ artiklis 237 halduskomiteed puudutava viite puudumine peegeldab EIP-sisest ülesannete jaotust. Kuna halduskomitee peab EIP põhikirja artikli 29 esimese lõigu kohaselt kolmandatele isikutele õiguslikke tagajärgi tekitavad otsuseid üldiselt ette valmistama, kuid mitte neid heaks kiitma, ei pidanud EÜ asutamislepingu koostajad vajalikuks halduskomitee toimingute kohtulikku kontrollimist. Selles osas võib paralleeli tõmmata EÜ artikliga 230, mille kohaselt saab vaidlustada EKP lõplikke õigusakte, mis tekitavad õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, samas kui selliseid õigusakte ettevalmistavaid meetmeid vaidlustada ei saa. Selles osas sedastas Üldkohus eespool punktis 31 viidatud kohtumääruse Tête jt vs. EIP punktis 18, et „EIP on säilitanud oma algse ülesande, milleks on laenude ja tagatiste andmine (vt [EMÜ] artiklid 123 ja 130 ning [EÜ] artiklid 198d ja 198e”, ja et „kolmandate isikute suhtes, kes ei võta laenu ega kasuta EIP tagatisi, ei tee ta õigusklikke tagajärgi tekitavaid otsuseid”. Selline põhjendus ei kehti siiski sellisel juhul nagu käesolev, kui on kindlaks tehtud, et halduskomitee tegi lõpliku otsuse, mis tekitab õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele. Sellises õigusele tuginevas ühenduses nagu Euroopa Ühendus peab huvitatud isik saama taolise otsuse vaidlustada.

49 Selles osas tuleb arvestada, et EÜ artiklis 230 esitatud üldsätet täiendab EÜ artiklis 237 sisalduv erisäte, millel on küll ainult piiratud ulatus ning mis ei hõlma selliseid kolmandatele isikutele lõplikke õiguslikke tagajärgi tekitavaid otsuseid, mida halduskomitee peab vajalikuks teha EIP jooksva äritegevuse käigus oma põhikirja artikli 13 lõike 3 tähenduses, näiteks vaidlustatud otsus või otsus keelduda EIP haldusdokumentidele juurdepääsu andmisest.

50 Kolmandaks, ei ole lubatav, et EIP saaks enda sisemist otsustusprotsessi osavalt korraldades hoida kõrvale kohtulikust järelevalvest, mida nõuab EÜ asutamisleping kõigi selliste ühenduse institutsioonide või ühenduse organisatsioonide toimingute osas, mis samuti nagu EIP on asutatud EÜ asutamislepingu alusel juriidilise isikuna (vt selle kohta ja analoogia alusel eespool punktis 47 viidatud kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. EIP, ettepaneku punkt 71). Ametlikud õigusaktid, mille andja on EIP mõni muu üksus kui EÜ artikli 237 punktides b ja c loetletud organid, st muud organid kui juhatajate nõukogu või direktorite nõukogu, peavad seega alluma kohtulikule kontrollile, kui nad on lõplikud ja tekitavad kolmandatele isikutele õiguslikke tagajärgi. Niisiis, EÜ artiklite 225, 230 ja 237 alusel on Euroopa Kohtule, käesoleval juhul Üldkohtule antud volitus kontrollida kõigi EIP haldusotsuste õiguspärasust, st kõiki EIP ühepoolseid toiminguid, mis tekitavad kolmandatele isikutele lõplikke õiguslikke tagajärgi.

51 Neljandaks tuleb tagada, et sellega ei riivataks EIP funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust ega tema sõltumatu organi mainet finantsturgudel, nagu näeb ette EÜ asutamisleping (Euroopa Kohtu 3. märtsi 1988. aasta otsus kohtuasjas 85/86: komisjon vs. EIP, EKL 1988, lk 1281, punktid 27–30, ja eespool punktis 42 viidatud Euroopa Kohtu 10. juuli 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. EIP, punktid 101 jj). Niisiis on vaidlustatud otsuse tegemine seotud EIP tegevusega, millega ta osaleb ühenduse haldustegevuses ja mis täpsemalt kujutab endast haldusvõimu sekkumist hankijana, mitte EIP poolt oma tegevuse või tehingute teostamist rahandusvaldkonnas või finantsturgudel. Seega ei saa õiguslikku kontrolli, mida Üldkohus EÜ artikli 225 lõike 1 ja EÜ artikli 230 alusel teha võib, olgugi et see on a priori ulatuslikum järelevalvest, mida Euroopa Kohus võib teostada EIP juhatajate nõukogu toimingute üle EÜ artikli 237 punkti c alusel, siiski pidada selliseks, mis mõjutab oma olemuselt EIP funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust laenude ja tagatiste andmise ning eelkõige nende kapitalituru vahenditega rahastamise seisukohast, või selliseks, mis mõjutab EIP mainet või tema usaldusväärsust finantsturgudel tegutseva sõltumatu organina. Lisaks peab meenutama, et EIP ise leidis, et Üldkohus on pädev käsitletavat tühistamisnõuet arutama EÜ artikli 225 lõike 1 ja EÜ artikli 230 alusel. EIP ei pea seega Üldkohtu poolt sellisel juhul teostatavat õiguslikku järelevalvet EÜ asutamislepingust ja oma põhikirjast tulenevat funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust riivavaks.

52 Seega tuleneb ühenduse õigusaktide õiguspärasuse täieliku kontrolli nõudest vajadus tõlgendada EÜ artikli 225 lõiget 1 ja EÜ artiklit 230 nii, et nendega ei välistata Üldkohtu pädevust sellise tühistamishagi läbivaatamisel, mis on esitatud halduskomitee poolt EIP jooksva äritegevuse käigus tehtud toimingu peale, mis tekitab lõplikke õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele.

53 Mis teisalt puudutab kahju hüvitamise nõuet, siis selles osas tuleb märkida, et nimetatud dokumentides ei ole täpselt lahendatud põhimõttelist küsimust, kas liidu kohtute ja käesoleval juhul Üldkohtu alluvusse kuuluvad EIP vastu esitatud lepinguvälist vastutust puudutavad hagid. Erisätete puudumise korral tuleb seega tõlgendada EÜ artikli 225 lõiget 1 ja artiklit 235 ning artikli 288 teist lõiku, millest sõltub, kas Euroopa Kohtu ja käesoleval juhul Üldkohtu pädevusse kuulub EIP vastu esitatud kõnealuse kahju hüvitamise nõude arutamine.

54 Esiteks tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba lugenud ennast pädevaks arutama kahju hüvitamise hagi, mis on esitatud EIP vastu EMÜ artikli 178 ja artikli 215 teise lõigu (nüüd EÜ artikkel 235 ja artikli 288 teine lõik) alusel. Euroopa Kohus põhjendas oma pädevust asjaoluga, et väidetavalt õigusvastane akt võeti vastu sellise rahastamislepingu täitmiseks, mille EIP sõlmis ühenduse esindajana ja tema nimel selliste ülesannete täitmise raames, mis tulenevad teatud sätetest ühenduse eelarvest rahastatavate riskikapitalide andmise ja haldamise valdkonnas, ning asjaoluga, et EIP ise on EÜ asutamislepingu alusel ühenduse struktuuri kuuluv organ ja EIP toimingute ja tegevusetuse eest sellise rahastamislepingu täitmisel vastutab ühendus (vt selle kohta eespool punktis 31 viidatud kohtuotsus SGEEM ja Etroy vs. EIP, punktid 4 ja 12–15, ning 25. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑370/89: SGEEM ja Etroy vs. EIP, EKL 1993, lk I‑2583, punkt 24). Selles osas märkis Euroopa Kohus, et „[EMÜ] artikli 215 teises lõikes kasutatud mõistet „institutsioon” tuleb mõista nii, et sellega peetakse silmas ainult ühenduse institutsioone, mis on loetletud [EMÜ] asutamislepingu artikli 4 lõikes 1, kuid see mõiste hõlmab ka [EMÜ] asutamislepinguga loodud lepinguvälise vastutuse süsteemi silmas pidades selliseid ühenduse organeid nagu [EIP]” (eespool punktis 31 viidatud 2. detsembri 1992. aasta kohtuotsus SGEEM ja Etroy vs. EIP, punkt 16).

55 Teiseks on oluline meenutada, et kuigi EÜ asutamislepinguga loodud õiguskaitsevahendite süteemis kujutab kahju hüvitamise hagi võrreldes tühistamishagiga endast sõltumatut õiguskaitsevahendit, jääb samas käesolevas asjas kahju hüvitamise ja vaidlustatud otsuse tühistamise nõude vahel kehtima otsene seos, kuna hagis on täpsustatud, et „EÜ artikleid 235 ja 288 kohaldades esitatud kahju hüvitamise nõue on põhjendatud vaidlustatud otsuse õigusvastuse tõttu”, kuna kahju hüvitamise nõue tundub tühistamisnõude kõrval olevat täiendav nõue. Pealegi ilmneb hagiavaldusest, et kahju hüvitamise nõudes taotletakse sellise summa maksmist, mille ulatus vastab otseselt „eeldatavale summale, mis hageja oleks saanud, […] kui hankeleping oleks sõlmitud temaga”, st kahjuhüvitis vastab nende õiguste ulatusele, mis hagejal vaidlustatud otsuse tõttu saamata jäid. Kahju hüvitamise nõudega soovitakse seega korvata vaidlustatud otsuse tõttu hagejale tekkinud õiguslikud tagajärjed ja kui see nõue rahuldatakse, siis see kõrvaldab nimetatud õiguslikud tagajärjed.

56 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt (Euroopa Kohtu 26. veebruari 1986. aasta otsus kohtuasjas 175/84: Krohn Import-Export vs. komisjon, EKL 1986, lk 753, punktid 32 ja 33; Üldkohtu 15. märtsi 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑514/93: Cobrecaf jt vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑621, punkt 59, ja Üldkohtu 17. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑180/00: Astipesca vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑3985, punkt 139) tuleb silmas pidada olemasolevat „otsest seost” või „täiendavust”, mis käesoleval juhul esineb tühistamishagi ja kahju hüvitamise hagi vahel ning nende hagide vastuvõetavuse hindamisel tuleb silmas pidada teise täiendavat olemust võrreldes esimesega, et vältida seda, et kahju hüvitamise hagi tulemus ei oleks kunstlikult eraldatud tühistamishagi tulemusest, mille suhtes ta on igal juhul mõeldud lisana või täiendavalt.

57 Kolmandaks on oluline rõhutada, et kuna kahju, mille EIP hagejale tekitas, on alguse saanud EIP sellise tegevuse elluviimise käigus, mis aitab kaasa ühenduse haldusülesannete täitmisele ja mis täpsemalt kujutab endast haldusvõimu sekkumist hankijana, ja kõnealune kahju ei tulene seega EIP tegevuse elluviimisest või selle tehingutest rahandusvaldkonnas või finantsturgudel, ei saa kontrolli, mida Üldkohus EÜ artikli 225 lõike 1, artikli 235 ja artikli 288 teise lõigu alusel võib teha, pidada selliseks, et see ohustab oma olemuselt EIP funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust ja kahjustab EIP mainet finantsturgudel tegutseva sõltumatu organina. Samas nõustub EIP ise sellega, et Üldkohtu pädevusse kuulub käsitletav kahju hüvitamise nõue, mis on tema vastu esitatud EÜ artikli 225 lõike 1, artikli 235 ja artikli 288 alusel ning ta ei ole sugugi väitnud, et selline kontroll võiks kahjustada tema funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust.

58 Seega kuulub Üldkohtu alluvusse ka EIP vastu EÜ artikli 225 lõike 1, artikli 235 ja artikli 288 teise lõigu alusel esitatud kahju hüvitamise nõue, kuna see nõue kaasneb vastuvõetava nõudega tühistada EIP õigusakt, mis tekitab lõplikke õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele.

59 Niisiis on Üldkohus pädev arutama ja lahendama käsitletavat hagi kogu ulatuses.

Hageja huvi vaidlustatud otsuse tühistamise vastu

Poolte argumendid

60 Kohtuistungil küsitleti EIP‑d asjaomasel teemal ning ta kinnitas, et vaidlustatud otsus on ellu viidud, sest eduka pakkujaga sõlmiti raamleping, mis on osaliselt täidetud. Seetõttu leidis EIP, et tal ei ole vaidlustatud otsuse võimaliku tühistamise korral võimalik võtta sellist meedet nagu hankemenetluse uuesti alustamine. Samas täpsustas EIP, et ta ei kavatse siiski vaidlustada käsitletava hagi vastuvõetavust hageja huvi puudumise tõttu vaidlustatud otsuse tühistamise vastu. EIP märkis veel, et kuigi teoreetiliselt oleks võimalik hagi esitanud hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja endise olukorra taastamine hüvitise maksmise teel, ei ole käesoleval juhul sellise hüvitise maksmise tingimused täidetud, sest hageja ei ole vaidlustatud otsuse tõttu tegelikult kandnud mingit kahju.

61 Kohtuistungil märkis hageja, et ta on nõudnud mitmel korral erinevate otsuste osalist või täielikku tühistamist, ilma et institutsioonid, kes need otsused on teinud, oleksid neile tühistamisnõuetele piisavalt reageerinud. Lisaks väitis hageja, et tal on kahekordne huvi nõuda vaidlustatud otsuse tühistamist. Esiteks seetõttu, et kuna ta osaleb hankemenetlustes, siis on tema huvides, et vaidlustatud otsusega seotud rikkumised tuvastatakse takistamaks samasuguste rikkumiste kordumist. Teiseks väidab ta, et tal on huvi nende rikkumiste tuvastamiste suhtes, et saada kahjutasu.

Üldkohtu hinnang

62 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi vastuvõetav üksnes siis, kui tal on huvi vaidlustatud meetme tühistamise suhtes, mis eeldab seda, et vaidlustatud meetme tühistamisel endal võivad olla õiguslikud tagajärjed ja et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu (Üldkohtu 10. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑195/08: Antwerpse Bouwwerken vs. komisjon, EKL 2009, lk II‑4439, punkt 33). Hagi vastuvõetavuse tingimuste, eriti menetluse algatamise huvi puudumise osas, mis kuulub asja läbivaatamist takistavate asjaolude hulka, tuleb Üldkohtul uurida omal algatusel, kas hagejal on huvi vaidlustatud otsuse tühistamiseks (vt Üldkohtu 10. märtsi 2005. aasta määrus liidetud kohtuasjades T‑228/00: Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia jt vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑787, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika). Seda kohtupraktikat saab analoogia alusel kohaldada tühistamisnõuetele, mis on esitatud selliste hagide raames, mis sisaldavad täiendavalt ka kahju hüvitamise nõuet.

63 Käesoleval juhul tuleb Üldkohtul omal algatusel kontrollida, kas vaidlustatud otsuse tühistamine võib olla hagejale kasulik ka juhul, kui hankemenetlust ei saa uuesti alustada ja kui esitatud asjaolude puhul ei ole poolte vahel vaidlust küsimuses, et hankelepingu sõlmimise ja selle osalise täitmise tõttu ei ole jäänud mingit võimalust, et EIP sõlmiks hagejaga hankelepingu.

64 Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et isegi juhul, kui hankelepingu sõlmimise otsus on täielikult ellu viidud mõne teise konkurendi kasuks, säilib pakkujatel huvi selle otsuse tühistamise vastu, mis seisneb kas hankijalt algse olukorra taastamise või hankijalt tulevikus hankemenetlustesse asjakohaste muudatuste tegemise nõudmises, siis kui asjaomane hankemenetlus tunnistatakse teatud seaduslikele nõuetele mittevastavaks (vt eespool punktis 32 viidatud kohtuotsus Simmenthal vs. komisjon, punkt 32, ja Üldkohtu 14. oktoobri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑191/96 ja T‑106/97: CAS Succhi di Frutta vs. komisjon, EKL 1999, lk II‑3181, punkt 63).

65 Asjaolu, et hanke elluviimise leping on allkirjastatud või juba täidetud enne hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja poolt asjaomases hankemenetluses lepingu sõlmimise otsuse peale esitatud hagi põhiküsimuses otsuse tegemist ja asjaolu, et hankija on eduka pakkujaga sõlmitud lepinguga seotud, ei takista juhul, kui hagi põhiküsimuses rahuldatakse, tegelikult hankijal EÜ artikli 233 alusel vajalike meetmete võtmist, et tagada hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja huvide vajalik kaitse (vt selle kohta Üldkohtu presidendi 10. novembri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑303/04 R: Dynamics vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑3889, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika).

66 Kui vaidlustatud otsus hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja esitatud hagi tulemusel tühistatakse, kuid hankijal ei ole enam võimalik kõnealust hankemenetlust uuesti alustada, saab pakkuja huvisid kaitsta näiteks rahalise hüvitisega, mille suurus vastab hankelepingu sõlmimise võimaluse kaotamisele või kui on võimalik kindlalt välja selgitada, et pakkujaga oleks asjaomane hankeleping sõlmitud, siis saamata jäänud tulu hüvitamisega (vt selle kohta Üldkohtu presidendi 2. mai 1994. aasta määrus kohtuasjas T‑108/94 R: Candiotte vs. nõukogu, EKL 1994, lk II‑249, punkt 27; Üldkohtu presidendi 20. juuli 2000. aasta määrus kohtuasjas T‑169/00 R: Esedra vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑2951, punkt 51, ja eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus European Dynamics vs. komisjon, punkt 83). Viimase aja kohtupraktikast tuleneb, et tegelikult on võimalik kindlaks määrata hankemenetlusest kõrvaldatud pakkuja poolt õigusvastase otsuse tõttu kantud sellise kahju majanduslik väärtus, mis tuleneb sellest, et on kaotatud võimalus, et temaga sõlmitakse hankeleping (vt selle kohta Üldkohtu presidendi 25. aprilli 2008. aasta määrus kohtuasjas T‑41/08 R: Vakakis vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 66 ja 67, ja Üldkohtu presidendi 20. jaanuari 2010. aasta määrus kohtuasjas T‑443/09 R: Agriconsulting Europe vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 32–34 ja seal viidatud kohtupraktika).

67 Käesoleval juhul on hagejal põhjendatud huvi vaidlustatud otsuse tühistamise vastu selleks, et EIP taastaks EÜ artikli 233 esimesest lõigust tuleneva kohustuse alusel tema algse olukorra, mis võib käesoleval juhul toimuda sellise rahalise hüvitise vormis, mis vastab sellele, et kaotatakse võimalus, et temaga sõlmitakse hankeleping. Kuigi hageja esitas kahju hüvitamise nõude, mille tulemusel võidakse maksta hüvitisena rahasumma, tuleb siiski märkida, et selles nõudes ei viidata hankelepingu sõlmimata jäämisest tulenevale kahjule, vaid saamata jäänud tulule, mis vastab kasule, mis hageja oleks võinud saada, kui ta oleks hankelepingut täitnud (vt allpool punkt 210). Seega ei võta selle nõude rahuldamata jätmine käesoleval juhul hagejalt võimalust nõuda ELTL artikli 266 teise lõigu alusel oma algse olukorra taastamiseks rahalist hüvitist võimaluse kaotamise eest, et temaga sõlmitakse hankeleping.

68 Eeltoodust tulenevalt võib tühistamisnõude tulemus olla hagejale kasulik, mistõttu tal on vaidlustatud otsuse tühistamise suhtes põhjendatud huvi.

Vastuväidete puudumine hankemenetluses pakkumuste võrdleval hindamisel kasutatud valemi suhtes

Poolte argumendid

69 EIP väidab, et hageja väide hankemenetluses pakkumuste võrdleval hindamisel kasutatud valemi suhtes on vastuvõetamatu, kuna seda ei esitatud õigeaegselt enne pakkumuste esitamise tähtaega.

70 Hageja vaidleb EIP esitatud asja läbivaatamist takistavale asjaolule vastu.

Üldkohtu hinnang

71 Kõnealune asja läbivaatamist takistav asjaolu seondub tegelikult tühistamisnõude kolmanda ja neljanda väitega, millega hageja vaidlustab hankelepingu sõlmimise tingimuse „võimalus panna välja meeskond omavahendite arvel” ning tühistamisnõude viienda väitega, millega hageja vaidlustab hankelepingu sõlmimise tingimuste hindamispunktide osakaalu õiguspärasuse, st asjaolu, et tehnilised kriteeriumid annavad 75% ja maksumus 25% hindamispunktidest.

72 On tõsi, et hankemenetluses pakkumuste võrdleval hindamisel kasutatud valemi vaidlustamisega vaidlustab hageja muu hulgas ka hankedokumentide õiguspärasuse. Seega kerkib käesoleval juhul küsimus, kas sellise hankemenetluse dokumendi nagu hankedokumentide peale on võimalik EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel otse hagi esitada ning kas hageja oleks niisugusel juhul pidanud nimetatud artikli alusel ja selle viiendas lõigus sätestatud tähtaja jooksul hankedokumente hagema.

73 Hankedokumente ei saa pidada õigusaktiks, mis puudutab kõiki pakkujaid isiklikult. Tegelikult kohaldatakse sarnaselt kõigi teiste hankija koostatud hankemenetluse dokumentidega, mille hulka nad kuuluvad, hankedokumente objektiivselt määratletud olukordades ja need toovad endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale. Seega on need üldist laadi ja hankija poolt nende individuaalne teatavakstegemine pakkujatele ei võimalda igaüht nendest pakkujatest kõigist teistest isikutest EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses eristada (Üldkohtu 21. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑495/04: Belfass vs. nõukogu, EKL 2008, lk II‑781, punktid 36–42).

74 Käesoleval juhul oli seega vaidlustatud otsus esimene toiming, mida hageja sai vaidlustada ja seega esimene toiming, mis andis talle õiguse hageda muu hulgas EIP koostatud hankedokumentides esitatud pakkumuste võrdlevaks hindamiseks kasutatud valemi õiguspärasust.

75 Seega ei ole EIP‑l õigus, kui ta väidab, et käesoleva hagi raames on hilja vaidlustada muu hulgas EIP koostatud hankedokumentides esitatud pakkumuste võrdlevaks hindamiseks kasutatud valemi õiguspärasust.

76 Niisiis tuleb tühistamisnõude kolmas, neljas ja viies väide tunnistada vastuvõetavaks ja lükata EIP esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi.

Kahju hüvitamise nõude ebaselgus

Poolte argumendid

77 EIP väidab, et vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõik 1 punktile c on kahju hüvitamise nõue vastuvõetamatu, kui selles ei viidata kolmele EÜ artikli 288 teise lõigu kohasele ühenduse lepinguvälise vastutuse tingimusele, ning käesoleval juhul ei ole hageja väitnud ega hagiavalduses märkinud, et need tingimused oleks täidetud. EIP leiab, et hagiavalduses ei ole täpsustatud, millisel moel hankemenetluses õigusnorme rikuti ja sellest ei ilmne, et need rikkumised ja hageja väidetav kahju oleksid põhjuslikus seoses, hagiavaldusest ei selgu ka taotletud hüvitise laad ega täpne suurus. Niisiis tuleb kohaldatavat kohtupraktikat silmas pidades (Euroopa Kohtu 2. detsembri 1971. aasta otsus kohtuasjas 5/71: Zuckerfabrik Schöppenstedt vs. nõukogu, EKL 1971, lk 975, ja Üldkohtu 23. septembri 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑461/93: An Taisce ja WWF UK vs. komisjon, EKL 1994, II‑733, punktid 42 ja 43) selline nõue vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.

78 Hageja leiab, et sisuliselt ei ole kodukorra artikli 44 lõik 1 punkti c rikutud ja et hagiavalduses on EÜ artikli 288 teise lõigu kohase ühenduse lepinguvälise vastutuse kolme tingimuse tuvastamiseks esitatud vajalikud elemendid.

Üldkohtu hinnang

79 Tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 21 ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest. Need peavad olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitsmiseks ja Üldkohus saaks vajaduse korral teha asjas otsuse täiendavate andmeteta. Õiguskindluse ja hea õigusemõistmise tagamiseks peavad selleks, et hagi oleks vastuvõetav, selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud kas või kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist (Üldkohtu 3. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑19/01: Chiquita Brands jt vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑315, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).

80 Nende nõuete täitmiseks peab ühenduse institutsioonide või kõigi muude ühenduse organite või organisatsioonide tekitatud kahju hüvitamise nõuet sisaldavas hagiavalduses olema esitatud andmed, mis võimaldaksid määratleda hageja poolt institutsioonile, organile või organisatsioonile etteheidetava käitumise (Üldkohtu 18. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑387/94: Asia Motor France jt vs. komisjon, EKL 1996, lk II‑961, punkt 107; Üldkohtu 10. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑38/96: Guérin automobiles vs. komisjon, EKL 1997, lk II‑1223, punkt 42, ja eespool punktis 79 viidatud kohtuotsus Chiquita Brands jt vs. komisjon, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).

81 Hagiavaldusest selgub, et „[…] kahjutasunõue, mis on esitatud EÜ artikleid 235 ja 288 kohaldades, tugineb vaidlustatud otsuse õigusvastasusele, […] mis on käesoleva hagiavalduse ese”. Seega põhineb asjaomane nõue sõnaselgelt tühistamisnõude raames viidatud rikkumistel. Hagiavaldusest ilmneb veel, et „hageja nõuab, et EIP maksaks 3,88 miljoni euro suurusest summast 50% ulatuses kahjutasu, st 1,94 miljonit eurot, mis on summa, mida hageja hindab brutokasumiks, mida ta oleks saanud hankemenetlusest, kui temaga oleks sõlmitud hankeleping”. Seega sisaldab hagiavaldus elemente, mis võimaldavad tuvastada väidetava kahju iseloomu ja ulatuse. Pealegi selgitab hageja hagiavalduses, millisel viisil see summa välja arvutati. Kuigi hageja ei pühenda hagiavalduses eraldi osa rikkumiste õigusvastasusele ja väidetava kahju põhjusliku seosele, sisaldab hagiavaldus siiski elemente, mis võimaldavad tuvastada, millistel põhjustel hageja leiab, et on seos kõnealuse käitumise ja kahju vahel, mida ta väidetavalt kannatas, st et käesoleval juhul tekib hageja arvates põhjuslik seos asjaolust, et vaidlustatud otsus takistas tema edukaks pakkujaks tunnistamist ja EIP‑ga hankemenetluse eseme elluviimiseks raamlepingu sõlmimist.

82 Nimetatud asjaolude tõttu tuleb otsustada, et kahju hüvitamise nõue on vastuvõetav ja EIP asjaomane vastuvõetamatuse vastuväide tuleb tagasi lükata.

2. Põhiküsimus

Kohaldatav õigus

Poolte argumendid

83 Hageja leiab, et EIP pidi hankijana toimima vastavalt nõuetele, mis on esitatud dokumendis „Hankemenetluse juhend. Juhend [EIP] huvides teenuste, asjade ja ehitustööde hankemenetluste läbiviimise kohta” (edaspidi „hankejuhend”), lähtudes selle käsitletavate asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonist ning samuti võtma arvesse hankemenetluste suhtes kehtivaid üldpõhimõtteid ja õigusakte. Kuigi EIP hankemenetluste suhtes iseenesest ei kohaldata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132), selgub hankejuhendi sissejuhatusest, et nimetatud direktiiv on asjakohane vahend juhendis esitatud nõuete mõistmiseks ning seda on kasutatud juhendi väljatöötamisel. Pealegi on Üldkohus juba nõustunud, et komisjoni hankealase otsuse õiguspärasuse kontrollimiseks võib kohaldada nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/52/EÜ, millega muudetakse direktiive 92/50/EMÜ, 93/36/EMÜ ja 93/37/EMÜ, mis käsitlevad vastavalt riiklike teenuslepingute, riiklike tarnelepingute ja riiklike ehitustöölepingute sõlmimise korra kooskõlastamist (EÜT L 328, lk 1; ELT eriväljaanne 06/03, lk 3) (Üldkohtu 12. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑345/03: Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, EKL 2008, lk II‑341, punkt 206).

84 EIP vaidleb vastu, et direktiiv 2004/18 ei ole tema suhtes kohaldatav ja lisab, et hankemenetluste suhtes kohaldatav kohtupraktika puudutab teda ainult osas, milles selles tõlgendatakse sätteid, mis on tema enda suhtes kohaldatavad. Kohtupraktikast ilmneb (eespool punktis 31 viidatud Üldkohtu otsus Sogelma vs. AER, punkt 115, ja Üldkohtu 10. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑59/05: Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 46 ja 47), et nii direktiivi 2004/18 kui ka direktiivi 92/50, mille esimesena nimetatud direktiiv muudab ja asendab, ei kohaldata hankemenetluste suhtes, mis on läbi viidud ühenduse institutsiooni või organi või organisatsioonide huvides, välja arvatud juhul, kui sätetes, milles neile on otseselt viidatud, ei sätestata teisiti.

Üldkohtu hinnang

85 Poolte argumentidest tekib küsimus, milliste hanke-eeskirjade järgi peab EIP enda jaoks, tasu eest ja omavahendite arvel ehitustöid, asju või teenuseid hankima.

86 EIP on finantsküsimustes iseseisev, kui ta tegutseb EÜ artikli 267 alusel „kapitalituru vahenditega ja omavahendeid kasutades” (vt selle kohta eespool punktis 42 viidatud 10. juuli 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. EIP, punktid 101 ja 128) ega kasuta ühenduse eelarvet, olgugi et tal on ülesanne hallata sellest eelarvest pärit vahendeid ühenduselt saadud volituste alusel ja ühenduse huvides ning seega on osa tema tegevusest rahastatud ühenduse eelarvevahenditest. Käesoleval juhul puudutab hagi aga hankemenetlust, mida rahastatakse EIP enda vahenditest.

87 Sellist menetlust ei rahastata nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74, muudetud kujul; edaspidi „finantsmäärus”), teise osa IV jaotise sätete kohaselt ega seda enam komisjoni 23. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2342/2002, millega kehtestatakse määruse nr 1605/2002 üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 357, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 145; muudetud kujul; edaspidi „rakendusmäärus”) teise osa III jaotise sätete alusel. Tegelikult on nimetatud sätted kohaldatavad üksnes „Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes” ja nagu nähtub finantsmääruse artikli 88 lõikest 1, on riigihankelepingud lepingud, mida rahastatakse täielikult või osaliselt nimetatud üldeelarvest (Üldkohtu 8. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑271/04: Citymo vs. komisjon, EKL 2007, lk II‑1375, punkt 121).

88 Ent sellegipoolest tuleb EIP hankemenetlused läbi viia kooskõlas EÜ asutamislepingu alusnormidega ja õiguse üldpõhimõtetega, mis puudutavad eelkõige kaupade vaba liikumist (EÜ artikkel 28), asutamisvabadust (EÜ artikkel 43), teenuste osutamise vabadust (EÜ artikkel 49), mittediskrimineerimist, võrdset kohtlemist, läbipaistvust ja proportsionaalsust. Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb tegelikult ühenduse hankemenetluste kohta, et hankija peab järgima EÜ asutamislepingu alusnorme ja õiguse üldpõhimõtteid ning põhiõiguste harta eesmärke.

89 Olgugi et ehitustööde, asjade ja teenuste hankedirektiivid reguleerivad ainult selliseid hankeid, mille korraldajad on liikmesriikide üksused või hankijad ja neid ei saa vahetult kohaldada ühenduse haldusasutuste hangetele, võib nende direktiivide raames kehtestatud eeskirjadele või neis väljendatud põhimõtetele siiski tugineda asjaomase haldusasutuse tegevuse vastustamiseks, kuna need direktiivid ise on vaid ühenduse haldusasutuste suhtes vahetult kohaldatavate EÜ asutamislepingu aluspõhimõtete ja õiguse üldpõhimõtete täpsem väljendus (vt selle kohta Euroopa Kohtu 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑25/02: Rinke, EKL 2003, lk I‑8349, punktid 25–28). Tegelikult on ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine üks ühenduse õiguskorra alustest, mis on kohaldatav ühetaoliselt kõigi õigussubjektide suhtes (Euroopa Kohtu 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ja C‑194/04: ABNA jt, EKL 2005, lk I‑10423, punkt 104), ja kõik õigussubjektid peavad järgima seaduslikkuse põhimõtet. Seega peavad ühenduse institutsioonid järgima EÜ asutamislepingu sätteid ja õiguse üldpõhimõtteid, mida kohaldatakse nende suhtes samaoodi nagu kõigi teiste õigussubjektide suhtes (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punktid 18–21 ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Antwerpse Bouwwerken vs. komisjon, punkt 55). Pealegi saab nende direktiivide raames kehtestatud eeskirjadele või neis väljendatud põhimõtetele viidata ühenduse haldusasutuse vastu nõude esitamiseks, kui see võtab oma funktsionaalset ja institutsioonilist iseseisvust kasutades ja talle EÜ asutamislepinguga antud volituste piires vastu õigusakti, milles viidatakse otseselt nende hankemenetluste osas, mida ta korraldab oma huvides, vastavalt teatud eeskirjadele või teatud põhimõtetele, mis on esitatud kõnealustes direktiivides ja mille tulemusel kohaldatakse neid eeskirju ja põhimõtteid patere legem quam ipse fecisti (enda poolt kehtestatud seaduste täitmine) printsiibi kohaselt (vt selle kohta Euroopa Kohtu 11. juuli 1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ja 10/84: Salerno jt vs. komisjon ja nõukogu, EKL 1985, lk I‑2523, punktid 52, 56 ja 57 ning Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑496/99 P: komisjon vs. CAS Succhi di Frutta, EKL 2004, lk I‑3801, punktid 113–115). Kui asjaomane õigusakt vajab tõlgendamist, siis tuleb seda teha, niivõrd kui see on võimalik, ühenduse õiguskorda ühetaoliselt kohaldades ja kooskõlas EÜ asutamislepingu sätete ja õiguse üldpõhimõtetega (vt Euroopa Kohtu 21. märtsi 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑314/89: Rauh, EKL 1991, lk I‑1647, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑135/93: Hispaania vs. komisjon, EKL 1995, lk I‑1651, punkt 37).

90 Hankejuhendis on kirjas, et EIP on otsustanud „EÜ hangetealaste aluspõhimõtete järgmiseks ja eelkõige võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõtte järgmiseks” kehtestada hankemenetluse korra, mis võimaldab „tagada kvalifitseeritud pakkujate konkurentsi ja eduka pakkuja valimise nii maksumuse kui kvaliteedi alusel”. Selle eesmärgi täitmiseks on EIP hankejuhendis märkinud, et „[k]uigi direktiivi [2004/18] iseenesest EIP suhtes ei kohaldata, on see asjakohane vahend [EIP] kehtestatud korra mõistmiseks”. Hankejuhendi punktis 2.1 on märgitud, et „[EIP] kasutab direktiivis [2004/18] kirjeldatud menetlusi hankelepingute sõlmimisel, mis ei ole direktiivis [2004/18] sätestatud erandite kohaselt direktiivi reguleerimisalast välja jäetud ning mille eeldatav maksumus käibemaksuta on võrdne järgmiste piirmääradega või nendest suurem: a) 206 000 eurot teenuste riigihankelepingute puhul […]”. Kõnealuses hankejuhendis on lisaks palju viiteid direktiivi 2004/18 sätetele.

91 Hankejuhendi punktides 2.4 ja 2.5 kirjeldatakse täpselt nimetatud juhendi punkti 2.2.1 kohase hankemenetluse eri etappe.

92 Hankejuhend määrab selles osas üldreeglid, millest tulenevad õiguslikud tagajärjed kolmandatele isikutele, eelkõige neile, kes otsustavad esitada pakkumuse hankemenetluses, mida rahastatakse täielikult või osaliselt EIP omavahenditest, ning teeb need reeglid EIP suhtes õiguslikult siduvaks, juhul kui ta otsustab korraldada hankemenetluse oma huvides (vt selle kohta eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus Citymo vs. komisjon, punkt 122).

93 Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et kui EIP kasutab kapitalituru vahendeid ja omavahendeid, eelkõige juhul, kui ta viib läbi hankemenetluse oma huvides, siis peab ta järgima nii eespool punktis 88 nimetatud põhimõtteid kui ka hankejuhendi eeskirju, eelkõige eeskirju, mis on loetletud eespool punktis 91, ja tõlgendama neid eeskirju lähtudes põhimõtetest, mida nende eeskirjadega soovitakse rakendada, lähtudes vajaduse korral direktiivist 2004/18, millele need eeskirjad viitavad.

Tühistamisnõue

94 Hageja esitab hagiavalduses oma tühistamisnõude põhjenduseks viis väidet. Esimese väite kohaselt on sisuliselt rikutud hankejuhendi punkti 2.5.2, läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Teise väite kohaselt on sisuliselt rikutud läbipaistvuse ja hea halduse põhimõtteid, kohustust põhjendada isiku kahjuks tehtud otsust ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Kolmanda väite kohaselt on sisuliselt rikutud proportsionaalsuse põhimõtet ja kohustust valida hankelepingu sõlmimise tingimused, mis võimaldavad pakkumuste objektiivset hindamist. Neljanda väite kohaselt on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet ja kohustust kasutada pakkumuste võrdleval hindamisel hankelepingu sõlmimise tingimusi, mis ei ole vastuolus pakkujate kvalifitseerimistingimustega. Viies väide puudutab hangetealaste õigusnormide rikkumist, mis seisnes selles, et hankelepingu sõlmimise tingimuste hindamispunktide osakaalu jaotuse tagajärjel kaotas vaidlustatud otsuses pakkumuse maksumus tähtsuse või selle osakaal muutus minimaalseks.

95 Hageja esitas oma 8. jaanuari 2010. aasta kirjas (vt eespool punkt 21) kuus väidet vaidlustatud otsuse tühistamise põhjendamiseks, mis puudutasid finantsmääruse artiklit 99 ning rakendusmääruse artikli 148 lõikeid 1 ja 2, mis keelavad igasuguse hankija ja taotleja või pakkuja vahelise sidepidamise, mille tagajärjel tehakse hanke‑ või pakkumuse tingimustesse muudatusi, samuti puudutasid hankija väited võrdse kohtlemise, läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtteid, nagu need on määratletud finantsmääruse artiklis 89, koostoimes selle põhjendusega 18.

96 Kõigepealt tuleb hinnata hagi esimest ja teist väidet koos, kuna need osaliselt kattuvad. Seejärel tuleb vaadelda koos kolmandat ja neljandat väidet, mis tunduvad olevat täiendavad väited. Lõpuks tuleb enne viienda väite käsitlemist otstarbekuse kaalutlustel jätkata kuuenda väite hindamisega.

Esimene ja teine väide

– Poolte argumendid

97 Esimeses ja teises väites märgib hageja, et EIP rikkus hankejuhendi punkti 2.5.2, läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, tema õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ning kohustust põhjendada isiku kahjuks tehtud otsust. Kõigepealt väidab hageja, et EIP oleks pidanud teda viivitamata ja kirjalikult teavitama vaidlustatud otsusest ja edastama omal algatusel sama teabe eranditult kõigile pakkujatele, jättes neile oma seaduslike õiguste teostamiseks piisavalt aega. Seejärel oleks EIP pidanud talle 15 päeva jooksul tema taotluse saamisest teatama edukaks tunnistatud pakkuja nime ning tema pakkumuse tagasilükkamise põhjused ning põhjendama vaidlustatud otsust, lähtudes tema pakkumusest, edastades talle hindamisprotokollis sisalduvad edukat pakkumust iseloomustavad andmed ja selle eelised tema pakkumusega võrreldes. Lõpuks väidab hageja, et EIP oleks pidanud talle vähemalt enne käsitletava hagiavalduse esitamist edastama vaidlustatud otsuse põhjendused, et tagada tema õigus tõhusale õiguskaitsevahendile.

98 EIP nõuab esimese väite tagasilükkamist. Ta leiab, et Euroopa Liidu Teatajas avaldatud hankelepingu sõlmimise teade on ühenduse õiguskorras ametlikult lubatud vahend hageja vaidlustatud otsusest teavitamiseks. Asjaolu, et hankija ei teatanud vaidlustatud otsusest hagejale eraldi, on tema teenistuste halduskorralduslik eksimus. Nimetatud teenistused vastasid siiski viivitamata 1. augustil 2008 hageja 31. juuli 2008. aasta selgituste nõudele. Vastavalt kohtupraktikale ei saa teavitamiskohustuse täitmata jätmist puudutav etteheide mingil juhul olla edukas, sest hageja teadis käsitletava hagi esitamise kuupäeval, st 6. oktoobril 2008 vaidlustatud otsuse põhjendusi. Samuti ei ole võimalik tuvastada mingit võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, kuna väidetav õigusvastane käitumine ei saanud mõjutada vaidlustatud otsust, arvestades asjaolu, et pakkumuste hindamise komisjon oli selgelt väljendanud seisukohta, et lähtudes hankelepingu sõlmimise tingimustest oli edukaks tunnistatud pakkuja pakkumus palju parem kui hageja pakkumus.

99 Lisaks nõuab EIP hageja teise väite tagasilükkamist. EIP väidab, et vaidlustatud otsus oli õiguslikult piisavalt põhjendatud ja et ta viis menetluse läbi vastavalt hankejuhendi eeskirjadele ja hankemenetlust pudutavale kohtupraktikale. Kohtuparktika ja hankejuhendi punkti 2.5.2 kohaselt sai hankija 1. augusti 2008. aasta kirjaga põhjendatud selgituse edukat pakkumust iseloomustavate andmetega ja selle eeliste kohta tema pakkumusega võrreldes ning selles oli ära toodud edukaks tunnistatud pakkumuse esitanud pakkuja nimi, mistõttu vaidlustatud otsus oli piisavalt põhjendatud, et võimaldada hagejal kasutada õiguskaitsevahendit ja Üldkohtul teostada oma järelevalvet, lähtudes käsitletava juhtumi konkreetsetest asjaoludest. Nimetatud kirjast ilmneb selgesti, et iga hankelepingu sõlmimise tingimuse kohta, välja arvatud majanduslik tingimus, oli edukaks tunnistatud pakkuja pakkumus saanud kaks korda kõrgemad hindamispunktid kui hageja pakkumus. Kuigi hageja oli saanud edukast pakkujast ühe kõrgema hindamispunkti majandusliku tingimuse osas, ei onud see määrav, kuna viimati nimetatud kriteeriumi suhteline osakaal oli hindamispunktide kogusummast 25%.

– Üldkohtu hinnang

100 Kuigi ühenduse asutusel on ulatuslik kaalutlusõigus, on väga oluline pidada kinni ühenduse õiguskorraga haldusmenetlustes ette nähtud tagatistest. Mainitud tagatiste hulka kuuluvad eelkõige asjaomase asutuse kohustus uurida hoolikalt ja erapooletult kõiki antud juhtumi puhul tähtsust omavaid asjaolusid. Üksnes niiviisi saab ühenduste kohus kontrollida, kas faktilised ja õiguslikud asjaolud, millest kaalutlusõiguse teostamine sõltub, on täidetud (Euroopa Kohtu 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑269/90: Technische Universität München, EKL 1991, lk I‑5469, punkt 14, ja Üldkohtu 5. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑241/00: Le Canne vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1251, punkt 53). Väljakujunenud kohtupraktikast selgub aga, et asjaomasel asutusel on ulatuslik kaalutusõigus asjaolude osas, mida tuleb võtta arvesse hankemenetluses hankelepingu sõlmimise otsuse tegemisel (Üldkohtu 27. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑211/02: Tideland Signal vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑3781, punkt 33, ja Üldkohtu 6. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑148/04: TQ3 Travel Solutions Belgium vs. komisjon, EKL 2005, lk II‑2627, punkt 47; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 23. novembri 1978. aasta otsus kohtuasjas 56/77: Agence européenne d’intérims vs. komisjon, EKL 1978, lk 2215, punkt 20).

101 Esiteks tuleb hinnata hageja väiteid, mille kohaselt EIP rikkus hankejuhendi punkti 2.5.2 sellega, et ei teavitanud hagejat vaidlustatud otsuse vastuvõtmisest tähtaegselt.

102 Hankejuhendi punktist 2.5.2 „[EIP] sidepidamine taotlejate ja pakkujatega” selgub, et „[EIP] teavitab viivitamata asjaomaseid menetlusosalisi hankemenetlustes tehtud otsustest”.

103 EIP möönis Üldkohtus ning ka hagejale 14. augustil 2008 saadetud kirjas, et „hageja ei saanud õigeaegselt ametlikku kirja, millega teavitati hankemenetluse tulemustest” ja selgitas, et „hageja vaide tõttu läbi viidud uurimise tulemusel selgus, et see oli halduskorralduslik eksimus”. Lisaks möönis EIP, et kõiki pakkujaid, „välja arvatud kahjuks hageja”, teavitati vaidlustatud otsuse vastuvõtmisest 18. veebruari 2008. aasta kirjaga. EIP ei vaielnud vastu, et hageja sai vaidlustatud otsusest teada alles 26. juuli 2008. aasta Euroopa Liidu Teataja lisast, see tähendab üle ühe kuu pärast raamlepingu allkirjastamist 12. ja 17. juunil 2008, ja selle jõustumisest 16. juunil 2008.

104 Käesoleval juhul on EIP rikkunud hankejuhendi punkti 2.5.2, kuna ta ei teavitanud hagejat vaidlustatud otsuse vastuvõtmisest tähtaegselt.

105 Teiseks tuleb hinnata hageja väiteid, et EIP rikkus hankejuhendi punkti 2.5.2 ja kohustust põhjendada isiku kahjuks tehtud otsust, kuna EIP ei edastanud talle edukat pakkumust iseloomustavaid andmeid ja selle eelised ning eduka pakkuja nime 15 päeva jooksul tema kirjaliku taotluse kättesaamisest või kõige hiljem enne, kui ta esitas oma hagi.

106 Hankejuhendi punktis 2.5.2 on nimelt märgitud, et „[o]sapoole nõudel edastab [EIP] 15 päeva jooksul alates kirjaliku taotluse saamisest: […] kõigile pakkujatele, kelle pakkumus on vastu võetud, edukat pakkumust iseloomustavad andmed ja selle eelised tema pakkumusega võrreldes ning eduka pakkuja nime või raamlepingu osapoolte nimed […]”.

107 Selline toimimisviis on kooskõlas EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustusega, mille kohaselt isiku kahjuks tehtud otsuse põhjendus peab võimaldama kohtul teostada õiguspärasuse kontrolli ning huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid, et kaitsta oma õigusi ja kontrollida, kas asjaomane otsus on põhjendatud või mitte (vt analoogia alusel Üldkohtu 24. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑44/90: La Cinq vs. komisjon, EKL 1992, lk II‑1, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika; Üldkohtu 8. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑19/95: Adia interim vs. komisjon, EKL 1996, lk II‑321, punkt 32, ja Üldkohtu 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑250/05: Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 68 ja 69). Hankemenetluses ei jäta asjaolu, et huvitatud pakkujad saavad põhjendatud otsuse ainult siis, kui nad seda otseselt taotlevad, mingit võimalust tõhusalt kaitsta oma õigusi Üldkohtus. Tegelikult hakkab EÜ artikli 230 viiendas lõigus kehtestatud tähtaeg kulgema alles siis, kui põhjendatud otsus on teatavaks tehtud, tingimusel et pakkuja oli esitanud põhjendatud otsuse saamise taotluse mõistliku aja jooksul oma pakkumuse tagasilükkamise otsusest teadasaamisest (vt eespool viidatud kohtuotsus Adia Interim vs. komisjon, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).

108 Võttes arvesse, et hankijal on hankemenetluses ulatuslik kaalutlusõigus, on talle pandud kohustus edastada piisavad põhjendused hankemenetlusest kõrvaldatud pakkujatele, kes seda taotlevad, mis eeldab, et hankija kaalub hoolikalt, millised põhjendused ta esitab ja millised on tegurid, mille alusel ta oma otsuse teeb (vt eespool punktis 84 viidatud kohtuotsus Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, punkt 134).

109 Põhjendamiskohustuse täitmise hindamisel tuleb lähtuda teabest, mis oli hageja käsutuses hetkel, kui ta esitas oma hagi (Üldkohtu 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑183/00: Strabag Benelux vs. nõukogu, EKL 2003, lk II‑135, punkt 58, ja Üldkohtu 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑4/01: Renco vs. nõukogu, EKL 2003, lk II‑171, punkt 96). Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et põhjendusi ei saa esitada seevastu esimest korda alles hiljem ühenduste kohtule, välja arvatud erandlikel asjaoludel (vt Üldkohtu 20. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑89/07: VIP Car Solutions vs. parlament, EKL 2009, lk II‑1403, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).

110 Poolte vahel ei ole vaidlust küsimuses, et hageja esitas 31. juuli 2008. aasta kirjas taotluse saada teavet edukat pakkumust iseloomustavate andmete ja selle eeliste kohta tema pakkumusega võrreldes ning edukaks tunnistatud pakkumuse esitanud pakkuja nime kohta. EIP märgib, et ta vastas sellele taotlusele 1. augusti 2008. aasta kirjaga. Kui hageja pärast viimati nimetatud kirja kättesaamist nõudis 1. augusti 2008. aasta kirjas uuesti selgitusi, siis EIP vastas talle 14. augusti 2008. aasta kirjaga, milles ta saatis hagejale juba võimalikult täieliku vastuse ja palus tal tutvuda Euroopa Liidu Teatajas avaldatud hankelepingu sõlmimise otsusega. Kohtule esitatud toimikust ega ka poolte argumentidest ei selgu, et EIP oleks võinud edastada vaidlustatud otsuse põhjendused enne käsitletava hagi esitamist muul kui eespool märgitud viisil.

111 Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse põhjendused, mille EIP esitas hagejale tema 31. juuli 2008. aasta taotluse alusel, enne kui hageja esitas oma hagi, tuleb leida EIP 1. augusti 2008. aasta kirja sõnastusest, selle kontekstist ja asjaomast valdkonda reguleerivatest õigusnormidest, kuna see otsus saadeti 15 päeva jooksul hageja taotluse saamisest.

112 Nagu 1. augusti 2008. aasta kirjast ilmneb, edastas EIP hagejale edukaks tunnistatud pakkumuse esitanud pakkuja nime, hankelepingu sõlmimise kriteeriumide hindamispunktide osakaalud ja pakkumuste võrdleva hindamise käigus vastavalt hageja pakkumusele ja edukaks tunnistatud pakkuja pakkumusele antud hindamispunktide jaotuse. Selles kirjas märkis EIP, et hageja pakkumus sai 22,03 hindamispunkti (maksimaalsest 35 punktist), mis jagunesid järgmiselt: pakkumuse maksumuse eest 8,75 punkti (maksimaalsest 8,75 punktist), tehnilise tingimuse „kvaliteedijuhtimine” eest 2,85 punkti (maksimaalsest 5,25 punktist), tehnilise tingimuse „väljapakutud töötajate pädevuse ja kvalifikatsiooni tase” eest 7,43 punkti (maksimaalsest 15,75 punktist) ja tehnilise tingimuse „võimalus panna välja meeskond omavahendite arvel” eest 3 punkti (maksimaalsest 5,25 punktist), samas kui eduka pakkuja pakkumus sai 29,36 hindamispunkti (maksimaalsest 35 punktist), mis jagunesid järgmiselt: pakkumuse maksumuse eest 5,29 punkti (maksimaalsest 8,75 punktist), tehnilise tingimuse „kvaliteedijuhtimine” eest 4,12 punkti (maksimaalsest 5,25 punktist), tehnilise tingimuse „väljapakutud töötajate pädevuse ja kvalifikatsiooni tase” eest 15,3 punkti (maksimaalsest 15,75 punktist) ja tehnilise tingimuse „võimalus panna välja meeskond omavahendite arvel” eest 4,12 punkti (maksimaalsest 5,25 punktist).

113 EIP edastatud teave, mis esitati hagejale arvandmetena, võimaldas hagejal võrrelda otseselt iga hankelepingu sõlmimise kriteeriumi osas tema ja eduka pakkuja pakkumusele antud hindamispunkte, seega ei piirdunud EIP hagejale ainult mõlema asjaomase pakkumuse hindamise kogupunktide edastamisega. Eelkõige võimaldas nimetatud teave hagejal kohe täpselt mõista neid põhjuseid, miks tema pakkumust välja ei valitud, see tähendab seda, et pakkumuste võrdleva hindamise käigus tema pakkumusele antud hindamispunktide kogusumma oli madalam kui eduka pakkuja pakkumusele antu, olgugi et ta sai parimad hindamispunktid pakkumuse maksumuse kriteeriumi eest, ei piisanud sellest – arvestades seda, millise osakaalu oli EIP määranud hankelepingu sõlmimise tingimustele hindamispunktidele –, et tasakaalustada tema pakkumusele kõigi kolme tehnilise tingimuse eest antud hindamispunkte, mis olid madalamad kui eduka pakkuja pakkumusel.

114 Samas tuleb hankemenetluse suhtes – mille raames hageja oli teinud vähempakkumuse selles mõttes, et ta esitas võrreldes kõigi teiste pakkumustega madalaima hinnaga pakkumuse ja tema pakkumus lükati tagasi ainult põhjusel, et selle tehniline külg oli hinnatud suhteliselt nõrgemaks kui eduka pakkuja oma – sedastada, et seda põhjendust, olgugi et sellele järgnes selgitus, ei saa siiski pidada piisavaks, pidades silmas nõudeid, mille kohaselt põhjendus peab selgelt ja ühemõtteliselt näitama õigusakti andja arutluskäiku (vt selle kohta eespool punktis 109 viidatud kohtuotsus VIP Car Solutions vs. parlament, punktid 75 ja 76). Tegelikult ei sisalda 1. augusti 2008. aasta kiri teavet põhjuste kohta, mis EIP arvates õigustasid tehniliste kriteeriumide eest vastavalt hageja ja eduka pakkuja pakkumustele antud hindamispunkte. Lisaks ei olnud selles kirjas sisaldunud hindamispunktidele lisatud üldisi selgitusi, mis täpsustaksid põhjusi, mis ajendasid EIP‑d andma rohkem punkte eduka pakkuja pakkumusele kui hageja pakkumusele iga tehnilise tingimuse eest, millisel juhul oleks see võimaldanud pidada vaidlustatud otsuse põhjendusi piisavaks (vt selle kohta eespool punktis 84 viidatud Üldkohtu 10. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑59/05: Evropaïki Dynamiki vs. komisjon, punkt 129, ja Üldkohtu 9. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑437/05: Brink’s Security Luxembourg vs. komisjon, EKL 2009, lk II‑3233, punkt 169).

115 Niisiis on EIP menetluse käigus avaldanud, mis põhjustel ta võttis vastu vaidlustatud otsuse, ja eelkõige asjaolu, et tehniliste tingimuste „väljapakutud töötajate pädevus ja kvalifikatsioon” ja „võimalus panna välja meeskond omavahendite arvel” puhul oli „põhiprobleem […] hageja konsultantide kogemus (või pigem kogemuse puudumine) pangandus‑ /rahandussektoris” ja tehnilise tingimuse „kvaliteedijuhtimine” puhul oli edukaks tunnistatud pakkumus „täpsem” kui hageja pakkumus, mis „tundus katvat kõiki nõutud aspekte, kuid oli kirja pandud üsna üldises ja keerulises sõnastuses”. See ei korva siiski asjaolu, et algselt oli vaidlustatud otsus ebapiisavalt põhjendatud. Tegelikult ei toonud EIP välja ühtki erandlikku asjaolu, mis oleks õigustanud seda, et ta ei esitanud hagejale piisavat põhjendust 15 päeva jooksul tema taotluse kättesaamisest ja igal juhul enne, kui ta esitas hagi.

116 Eeltoodust ilmneb, et vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud ja seega on see vastuolus hankejuhendi punktiga 2.5.2 ja üldisemalt EÜ artikliga 253.

117 Kolmandaks tuleb hinnata hageja väiteid, et rikutud on õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ning läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise ning hea halduse põhimõtteid.

118 Kõigepealt tuleb õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile rikkumise osas meenutada, et võimalus pöörduda kohtusse on üks õigusel rajaneva ühenduse aluseid ning see on EÜ asutamislepingust lähtuvas õiguskorras tagatud, kuna asutamisleping kehtestab õiguskaitsevahendite ja menetluste tervikliku süsteemi, mis on mõeldud selleks, et usaldada Euroopa Kohtule ühenduse asutuste õigusaktide seaduslikkuse kontrollimine (eespool punktis 30 viidatud kohtuotsus Les Verts vs. parlament, punkt 23). Lisaks on Euroopa Kohus põhjendanud õigust tõhusale kaitsele pädevas kohtus liikmesriikide ühesuguste põhiseaduslike tavadega ning Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklitega 6 ja 13 (Euroopa Kohtu 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 222/84: Johnston, EKL 1986, lk 1651, punkt 18, ja 9. veebruari 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑23/04–C‑25/04: Sfakianakis, EKL 2006, lk I‑1265, punkt 28, ja eespool punktis 46 viidatud kohtuotsus Philip Morris International vs. komisjon, punkt 121). Lõpuks on seda, et igaühel, kelle ühenduse õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus, pealegi kinnitatud ka põhiõiguste harta artikliga 47.

119 Lisaks tuleb hankemenetlustes kaitsta pakkujaid hankija omavoli eest, tagades, et hankijate õigusvastaseid otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ja võimalikult kiiresti (Euroopa Kohtu 23. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑455/08: komisjon vs. Iirimaa, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 26).

120 Pakkujate