ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tuvastada, et 16. aprilli 2018. aasta võlateatega nr 3241804913 esitatud kostja nõue, et hageja tagastaks osa abist, mille ta sai tegevuse eest ENHSA (European Network of Heads of Schools of Architecture) raames, on 77 169,78 euro osas põhjendamatu ja et see summa koosneb rahastamiskõlblikest kuludest;
1.

Esimene väide, et kostja rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et määruse nr 1049/2001/EÜ artikli 4 lõike 2 „kohtumenetlust“ puudutav taane ei olnud käesolevas asjas kohaldatav, kuna dokumendid ei olnud „kohtumenetluse tarbeks ette valmistatud“. Õiguslikult oleks kostja pidanud järeldama, et kohaldatav on erand.
1.

Esimese väite kohaselt viidatakse vaidlustatud otsusele lisatud VKEde arvutusaruandes tema seotusele ERCROSega aastatel 2013 ja 2014, samas kui aruande autor jätab tähelepanuta niivõrd olulise asjaolu, nagu seda on EQO asutamine 2015. aasta veebruaris; EQO asutati 3 000 euro suuruse osakapitaliga, mis on Hispaania äriõiguse kohaselt nõutav minimaalne kapital. Hageja väidab sellega seoses, et uue äriühingu viidatud kapitali suurus oli otsustava tähtsusega, kui see deklareeriti „väikese ettevõtjana“, kuivõrd EQO vastas tõepoolest kohaldatavates õigusnormides selleks kehtestatud tingimustele; ERCROSe osalus ei saa mingil juhul muuta EQOt „suurettevõtjaks“.
29. juunil 2018 esitatud hagi – ITSA versus komisjon

(Kohtuasi T-396/18)

(2018/C 352/43)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) (Sunbury-on-Thames, Ühendkuningriik) (esindaja: advokaat F. Scanvic)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada komisjoni 15. detsembri 2017. aasta delegeeritud määrus (EL) 2018/573, milles käsitletakse tubakatoodete jälgitavussüsteemi osana sõlmitavate andmetalletuslepingute põhielemente, komisjoni 15. detsembri 2017. aasta rakendusmäärus (EL) 2018/574 tubakatoodete jälgitavussüsteemi loomiseks ja käitamiseks vajalike tehniliste standardite kohta ja komisjoni 15. detsembri 2017. aasta rakendusotsus (EL) 2018/576 tubakatoodetele paigaldatavate turvaelementide tehniliste standardite kohta.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja ühe ainsa väite, et rikutud on Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) 12. novembril 2012 Soulis vastu võetud tubakatoodetega ebaseadusliku kauplemise tõkestamise protokolli artiklit 8, milles on keelatud anda tubakatoodete märgistamine tubakatööstusele. Protokoll ei ole küll veel jõustunud, kuid Euroopa Liit on selles kokku leppinud ja selle allkirjastanud ning seetõttu on tal keelatud vastu võtta sellega vastuolus olevaid õigusakte.

Ka leiab ta, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ (ELT 2014, L 127, lk 1), mille alusel on vastu võetud käesolevas asjas vaidlustatud määrus, saab ja tuleb tõlgendada nii, et see on kooskõlas eespool nimetatud protokolliga, ehkki direktiivis ei ole sõnaselgelt keelatud anda märgistamise õigust tubakatööstusele.

Kui selline tõlgendamine ei ole võimalik, on direktiiv ise vastuolus protokolli ja seega ka Euroopa Liidu aluslepingutega.
1.

Esimene väide, et komisjon rikkus süütuse presumptsiooni põhimõtet, kui lükkas tagasi hagejate taotluse lükata 7. detsembri 2016. aasta otsuse („rikkumisotsus“) (1) mittekonfidentsiaalse versiooni avaldamine edasi, kuni Üldkohus teeb otsuse hagejate nõude kohta rikkumisotsus tühistada. Rikkumisotsus ise on tehtud süütuse presumptsiooni rikkudes, nagu nähtub 10. novembri 2017. aasta kohtuotsusest Icap jt vs. komisjon (T-180/15, EU:T:2017:795, punktid 253–269). Seega on hagejad samas olukorras nagu mitteadressaat: nad ei saa kasutada kõiki tavapäraseid tagatisi, mis neile on antud kaitseõiguste rakendamiseks tavapärases menetluses seoses juhtumis tehtava sisulise otsusega. Hagejad väidavad, et see takistab rikkumisotsuse avaldamist seni, kuni Üldkohus on komisjoni tuvastused täielikult läbi vaadanud.
3.

Kolmas väide, mille kohaselt puudub EUIPO-l pädevus avaldada tõlketeenuste pakkumiskutse. Ilma et see mõjutaks EUIPO avaldatud pakkumiskutse tulemuste hindamist, väidab hageja, et EUIPO on pakkumismenetluse algatamise otsusega seoses olukorras, kus ta ei saa järgida EUIPO asutamismääruse artiklit 148 ja tõlkekeskuse asutamismääruse artiklit 2. Lõpuks märgib hageja, et käesoleval juhul on lepingute sõlmimine ja teenuste sisseostmine eelnimetatud artikli 148 selge rikkumine ja seetõttu ei ole EUIPO-l õigust asjaomast menetlust kuni selle tavapärase lõpuni – lepingute sõlmimiseni – läbi viia.
1.

Esimene väide, et rikutud on ühinemismääruse artikli 4 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 ning seaduslikkuse ja süütuse presumptsiooni põhimõtteid osas, milles vaidlustatud otsuses kasutatakse mõistet koondumise „läbiviimine“ laiemalt, kui on selle ulatus ja tähendus. Hageja väidab, et koondumise „läbiviimiseks“ ühinemismääruse artikli 4 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 tähenduses on vaja enamat, kui „võimalust ettevõtjat otsustavalt mõjutada“ ning et ükski asjaolu, millele vaidlustatud otsuses tuginetakse, ei kujuta endast läbiviimist. Lisaks väidab hageja, et „läbiviimise“ mõiste alusetu laiendamisega on otsuses rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõikes 1 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7 sätestatud seaduslikkuse põhimõtet ning samuti süütuse presumptsiooni põhimõtet, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 48 lõikega 1 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikega 2.
5.

Viies väide, et piisavad põhjendused määruse 2018/671 põhijärelduste põhjendamiseks puudusid, et õigustada impordi registreerimist ja konkreetsemalt, et anda asjakohaseid põhjendusi küsimuses, miks Hiina Rahvavabariigist pärit impordi jätkuv suurenemine väidetavalt madalamate hindadega tekitaks väidetavat lisakahju, ilma hagejate vastupidiseid väiteid piisavalt arvesse võtmata.
2.

Teise väite kohaselt on rikutud hea halduse põhimõtet ja hoolitsemiskohustust, kuna hageja hinnangul oleks komisjon pidanud võtma arvesse käesoleva juhtumi erakorralisi asjaolusid ja tõlgendama personalieeskirjade VIII lisa artiklit 17 nii, et hagejal kui üleelanud abikaasal on täielik õigus saada pensioni.
—

Euroopa Kohtu praktika nõuab, et oleks tuvastatud isikutele õigusi andvate õigusnormide piisavalt raske rikkumine. Raske rikkumise nõue loetakse täidetuks, kui on täidetud tingimus, et asjaomane liidu organ on raskelt ja ilmselgelt rikkunud kaalutlusõiguse piire. Tekitatud kahju ulatust ja astet ning kahju kannatanute arvu võib võtta arvesse hindamaks, kas asjaomane organ on ilmselgelt ja raskelt rikkunud oma kaalutlusõiguse piire. Lisaks tuleb märkida, et liidu õiguse raske rikkumisega on tegemist siis, kui organ ei oleks teinud vigu, kui ta oleks toiminud tavalise ettevaatlikkuse ja hoolsusega. Euroopa Keskpank on rikkunud oma aluslepingust ja põhikirjast tulenevat kohustust määrata Kreeka keskpangale tõhusad sanktsioonid selle eest, et ta teostas Achaiki Syneteristiki Trapeza üle ebapiisavat järelevalvet. Euroopa Keskpank vastutab omakorda selle kontrollimise eest, et liikmesriigi pangad tegutsevad kooskõlas aluslepingus ja selle põhikirjas ettenähtuga. Kui sellist kontrolli ei teostata, võib rääkida haldusnormide rikkumisest – hea halduse põhimõtte rikkumine –, mille oleks võinud ära hoida, kui Euroopa Keskpank oleks võtnud sobivad meetmed, et „meenutada“ Kreeka keskpangale, millised ülesanded tal aluslepingu alusel lasuvad, ja seda, et tal ei ole lubatud jätta krediidiasutused kontrollita, sest nii satub ohtu Euroopa Liidu finantstasakaal, mis on Euroopa Keskpanga olemasolu peamine eesmärk. Euroopa Keskpank oleks pidanud kontrollima, kas Kreeka keskpank täidab tal kui Euroopa Keskpankate Süsteemi liikmel lasuvaid kohustusi, ning juhul, kui oleks tuvastatud, et neid kohustusi ei täideta, oleks tulnud võtta vajalikud meetmed, mitte jääda tegevusetuks.
2. augustil 2018 esitatud hagi – WV versus Euroopa välisteenistus

(Kohtuasi T-471/18)

(2018/C 364/19)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: WV (esindaja: advokaat É. Boigelot)

Kostja: Euroopa välisteenistus

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada 27. novembri 2017. aasta otsus viitega „eeas.ba.hr.3(2017)6459331“, mis on tehtud [konfidentsiaalne] (1), mis puudutab hageja arvel tehtavaid kinnipidamisi töötasust 72 tööpäevale vastava töötasu ulatuses;

— vajadusel tühistada 2. mai 2018. aasta otsus („eeas.ba.hr.3/ED/ld(2018)2309062“), millega sõnaselgelt lükatakse tagasi hageja 3. jaanuari 2018. aasta kaebus;

— määrata, et summadele, mis tühistamisotsuse järel tuleb hagejale tagastada, lisandub viivitusintress määraga 5 % aastas või Üldkohtu poolt määratud muu määraga, arvutatuna tegeliku tagasimaksmise päeva seisuga ja alates erinevate teostatud kinnipidamiste kuupäevadest;

— mõista kostjalt välja kõik kohtukulud vastavalt Euroopa Liidu Üldkohtu kodukorra artiklile 134.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab hagi põhjendamiseks üheainsa väite, mille kohaselt on rikutud personalieeskirjade artikli 1e lõiget 2 ning artikleid 12, 12a, 21, 25, 26, 55 ja 60, hoolitsemiskohustust, hea halduse põhimõtet, personalieeskirjade IX lisa artikleid 1 ja 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrust (EÜ) nr 45/2001 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta (ELT 2001, L 8, lk 1). Ta väidab ka, et rikutud on põhiõiguste harta artikleid 41, 47 ja 52, Euroopa inimõiguste konventsiooni, kaitseõigusi, ELTL artiklit 296, kuritarvitatud õigusi ja menetlust ning lisaks rikutud ka õiguspärase ootuse ja poolte võrdsuse põhimõtteid. Viimaseks väidab hageja, et rikutud on administratsioonil lasuvat kohustust teha otsus ainult õiguslikult lubatavate põhjendustega, st asjakohaste ja ilma ilmsete hindamis-, fakti- või õiguslike vigadeta põhjendustega, ja samuti et rikutud on proportsionaalsuse, võistlevuse ja õiguskindluse põhimõtteid ja ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusest (EÜ) nr 1049/2001, 30. mai 2001, üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (ELT 2001, L 145, lk 43) tulenevaid põhimõtteid.

(1) Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.
3.

Kolmas väide, et komisjon on rikkunud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimest, teist ja kolmandat taanet, kuna ta keeldus kohaldamast erandeid, millele hageja aga tugines. See väide jaguneb kolme ossa: — esimene osa, et komisjon on rikkunud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet, kuna ta keeldus teadlikult kohaldamast üldist konfidentsiaalsuse eeldust, mis dokumentide puhul kehtib; — teine osa, et komisjon on rikkunud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teist taanet, kuna ta keeldus arvesse võtmast kohtumenetlusse sekkumist, mis dokumentide esitamisega toimus; — kolmas osa, et komisjon on rikkunud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimest taanet, Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklit 8, põhiõiguste harta artiklit 7 ja ELTL artiklit 339, kuna ta ei võtnud arvesse hageja äri-, finants- ja strateegilisi huve.
13. juulil 2018 esitatud hagi – Tilly-Sabco versus komisjon

(Kohtuasi T-437/18)

(2018/C 364/16)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Prantsusmaa) (esindajad: advokaadid R. Milchior ja S. Charbonnel)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tunnistada vastuvõetavaks hageja hagiavaldus 18. juuli 2013. aasta rakendusmääruse (EL) 689/2013 millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT L 196/13, 19.7.2013) alusel esitatud toetuse väljamaksmise nõudes;

— tuvastada, et komisjon võlgneb hagejale põhisumma 3 238 000 eurot:

— 2 848 000 eurot veel väljamaksmata toetusena müügi eest perioodil 19. juuli kuni 31. detsember 2013;

— 390 000 eurot toetusi saamata jäänud tulu tõttu, kuna sel perioodil jäi PMOdele müümata täiendav 3 550 tonni toodangut;

— mõista komisjonilt välja põhisumma 3 238 000 eurot ja lisaks:

— määrata intress alates 20. septembrist 2017 kuni käesolevas asjas kohtuotsuse kuulutamiseni Eurostati (Euroopa Liidu Statistikaamet) poolt liikmesriigis, kus see äriühing asub, asjasse puutuva perioodi suhtes avaldatud aasta inflatsioonimäära alusel;

— määrata viivis alates käesolevas asjas kohtuotsuse tegemisest kuni võla täieliku tasumiseni Euroopa Keskpanga (EKP) põhirefinantseerimisoperatsioonidele kohaldatava intressimäära alusel, lisades sellele kaks protsendipunkti;

— lubada hagejal kohandada oma menetlusdokumente ja nõudeid juhul, kui komisjon võtab käesoleva asja menetluse kestel enne menetluse kirjaliku osa lõppu vastu uue rakendusmääruse, mis asendab määrust 689/2013;

— mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hagi põhjenduseks esitab hageja kolm väidet, mis vastavad kahju hüvitamise nõude kolmele sisulisele tingimusele, mis on kõik käesolevas asjas täidetud: nimelt esineb kaitstud hüve, mida on õigusvastase tegevusega kahjustatud, on tekitatud kahju ja esineb põhjuslik seos kaitstud hüve ja kahju vahel.

Esiteks on hageja seisukohal, et komisjoni poolt 18. juuli 2013. aasta rakendusmääruse (EL) 689/2013 millega kehtestatakse kodulinnuliha eksporditoetused (ELT 2013, L 196, lk 13), mille Euroopa Kohus tühistas 20. septembri 2017. aasta otsusega kohtuotsusega Tilly-Sabco vs. komisjon (C-183/16 P, EU:C:2017:704), vastuvõtmine on liidu õiguse rikkumine, millest piisab, et tuvastada piisavalt selge rikkumine.

Teiseks on ta seisukohal, et kuna komisjon võttis õigusvastaselt vastu akti, millega ta lõpetas eksporditoetused külmutatud kanade müügilt teatud liidust väljaspool asuvatesse piirkondadesse, pani ta toime kaitstud hüve piisavalt selge rikkumise, tekitades talle tegeliku kindla kahju. See kahju seisneb hageja hinnangul asjaolus, et ta ei saanud kuni 31. detsembrini 2013 neid toetusi kasutada.

Kolmandaks märgib hagejast äriühing, et ta saab põhjendatult nõuda kahju hüvitamist, mis tal tekkis seoses toetuste maksmise õigusvastase lõpetamisega perioodil 19. juulist 2013 kuni 31. detsembrini 2013. Komisjoni õigusvastane tegevus oli otsustav põhjus, mille tõttu hagejale väidetav kahju tekkis ja seega esineb vahetu ja otsene põhjuslik seos tema rikkumise ja nimetatud kahju vahel.
2.

Teine väide, et komisjon ei põhjendanud oma järeldust, et asjaomase turu määratlus ei muuda regulatiivset tulemust. — Hageja väidab sellega seoses, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et ta ei saanud alustada uurimise II etappi põhjusel, et asjaomase turu määratlus, mida komisjon pidas sobivamaks, oleks viinud samale regulatiivsele tulemusele kui eelnõus kavandatud meede. Sobiv asjaomase turu määratlus oleks tingimata muutnud hageja õiguslikku olukorda.
—

mõista kostjalt välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mille suurus on ex aequo et bono hinnatuna 1 000 eurot;
1.

Esimese väite kohaselt on rikutud kollektiivselt tegutsemise õigust ning õigust olla informeeritud ja ära kuulatud, mis on sätestatud põhiõiguste harta artiklites 28 ja 27 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2002. aasta direktiivis 2002/14/EÜ, millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik – Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni ühisdeklaratsioon töötajate esindamise kohta (EÜT 2002, L 80, lk 29; ELT eriväljaanne 05/04, lk 219), ning täpsustatud ja rakendatud Euroopa Parlamendi ja institutsiooni töötajate ametiühingute ja kutseorganisatsioonide vahel 12. juulil 1990 sõlmitud raamlepingus, ning on rikutud hea halduse põhimõtet, mis on sätestatud harta artiklis 41.
—

sellest tulenevalt ja olles kohustanud kostjat esmalt „Menetlust korraldavad meetmed“ ette nägeva Üldkohtu kodukorra artikli 89 lõike 3 punkti d alusel, et kostja esitaks kõik käesoleva kohtuasjaga seotud tõendid ja dokumendid, sh eelkõige: ametisse nimetava asutuse läbiviidud sisejulgeolekujuurdluse volitus ja järeldused; kõik Euroopa välisteenistuse sisedokumendid ja –otsused, mis on koostatud seoses süüdistusega, et hageja on väidetavalt edastanud dokumente ja võimalik, et ka teavet mis tahes kolmandale riigile (Iisrael/Türgi), konkreetsed kuupäevad, väidetavalt jagatud teave ja konkreetsed tõendid ning edastatud info ja samuti julgeolekuteenistuse vastus; sisedokumendid ja –otsused, mis väidetavalt koostati või võeti vastu seoses 27. juuli 2016. aasta intsidendiga, ja eelkõige Euroopa välisteenistuse peasekretäri memo hageja väljaarvamise kohta Türgiga tegelevast osakonnast; proua [X]i e-kiri, mis saadeti 2015. aasta septembris härra [Y]-le ja milles on väidetavalt mainitud „tõsiseid põhiosas Y käitumisega seotud probleeme“; teave tema erinevate üleviimiste kohta, et selgitada, kas üleviimised olid seotud tööga ja/või tehtud muudel põhjustel; Euroopa välisteenistuse Türgi osakonna teenistusse lähetatud riiklike ekspertide tegevuse tingimused, mis peegeldavad kokkulepet mille eri liikmesriigid 2015. aastal selle osakonna loomiseks sõlmisid; 18. mai 2017. aasta koosoleku protokoll – koosolek, kus osalesid hageja, personalikomitee esindaja ja ametisse nimetav asutus; e-kirjavahetus, mis toimus 10. juulil 2017 härra [Z]i ja ELi Türgi delegatsiooni juhi vahel;
1.

Esimene väide, et rikutud on riikliku solidaarsuse põhimõtet, nagu selle on määratlenud Euroopa Kohus ja mis on õiguse üldpõhimõte. Selle kohta märgib hageja, et Euroopa Kohus on otsustanud, et rahvastiku või töötajate kindlale kategooriale adresseeritud kord ei ole üldkohaldatav kord vaid teatud kutsetegevust reguleeriv kord. Hageja väidab, et arvestades diskrimineerimist, mis esineb vabakutseliste – kes on kohustatud liituma vabakutseliste töötajate sotsiaalkindlustussüsteemiga (edaspidi „RSI“) isegi juhul, kui nende käive on null või negatiivne – ja muude, näiteks füüsilisest isikust ettevõtjate, töötajate ja ametnike vahel, ei ole käesolevas asjas tegemist üldkohaldatava korraga. Lisaks on hageja seisukohal, et solidaarsuspõhimõttele, millel RSI üldkohaldatava sotsiaalkindlustuse korrana Prantsuse riigi hinnangul põhineb, RSI käesoleval juhul ei vasta, kuna hagejalt nõutakse miinimum- ja kindlasummaliste maksete tegemist ka väikse sissetuleku korral. Lisaks võib hageja täielikult ilma jääda haigus- või pensionihüvitisest, kui ta maksed ei ole piisavad või hilinevad, mis ei ole aga nii muude Prantsusmaa töötajate puhul, kelle suhtes kohaldatakse muud sotsiaalkindlustuse korda.
27. juunil 2018 esitatud hagi – Riesco García versus parlament

(Kohtuasi T-391/18)

(2018/C 352/42)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Hageja: Juan Carlos Riesco García (Rota, Hispaania) (esindaja: advokaat M. Tey Ariza)

Kostja: Euroopa Parlament

Nõuded

Hageja esitab Üldkohtule:

— Euroopa Liidu Üldkohtu pädevust arvestades käesoleva hagi, et vaidlustada tegevusetus seoses vastusega, mille hageja sai Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjonilt 31. mail 2017 oma petitsioonile nro0741/2015, mille kohaselt väidetavalt esineb alaliste ja ajutiste ametnike vaheline diskrimineerimine Hispaania riigiteenistujate pensioniõiguse saamise tingimuste osas.

— Hageja palub, tuginedes nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, et käesolev hagi tunnistataks vastuvõetavaks; et Euroopa Liidu Üldkohus teeks vaidlusküsimuse kohta otsuse, ja et käesoleva hagi alusel kohustaks Üldkohus Hispaania riiki tunnistama, et kõigil riigiteenistujatel on samad või samalaadsed ennetähtaegselt pensioniõiguse saamise tingimused ja neid tingimusi kohe ka selliselt rakendama.

Väited ja peamised argumendid

Hageja väidab, et vastavalt Hispaania õigusnormidele, mida tema esitatud petitsioon puudutab, on riigi sotsiaalkindlustusskeemis kindlustatud alalistel ametnikel ennetähtaegselt vanaduspensionile jäämise korral võimalik sotsiaalkindlustusskeemi vahetada, sest nad on alalised ametnikud; samas ajutistel ametnikel ei ole see lubatud, sest neil ei ole alalist ametikohta.

Hageja peab ebaõigeks ja arusaamatuks põhjendamata vastust, mille ta sai Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjonilt oma petitsioonile (0741/2015); nimetatud komisjon oli tunnistanud petitsiooni vastuvõetavaks ja leidnud 3. augustil 2016, et Hispaania õigusnormid tuleb viia direktiiviga 1999/70 vastavusse, nii nagu nõutud (võrdsus pensioniõiguse saamise tingimuste osas), ja oli kaalunud isegi liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse alustamise võimalust, ent seejärel taganes hiljem oma seisukohast, leides, et esineb „faktilisi asjaolusid“, mida tuleb veel uurida.

Veelgi arusaamatum on hageja arvates tõik, et nimetatud küsimuses tekkinud kahtlusi ei esitatud institutsioonile, kes on pädev otsustama, kas kõnesoleval juhtumil oli tarvis riigisiseseid õigusnorme direktiiviga 1999/70 vastavusse viimiseks kohandada, st Euroopa Kohtule, vaid tehti ettepanek pöörduda kõnesoleva küsimusega riigisiseste kohtute poole, kes ei ole ammugi pädevad otsustama selle üle, kas riigisiseseid õigusnorme on tarvis liidu õigusega vastavusse viimiseks kohandada.
1.

Esimene väide, et on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „Harta“) artikli 41 lõikes 2 sätestatud põhiõigust seoses kaitseõiguste tagamise põhimõttega (õigus heale haldusele, mis väljendub õiguses tutvuda dokumentidega, selleks et kasutada oma seaduslikke kaitseõigusi). — Hageja väidab seoses sellega, et vaidlustatud otsus, milles apellatsioonikomisjon ei lubanud tervikuna tutvuda Ühtse Kriisilahendusnõukogu valduses olevate dokumentidega, millega tutvumist taotleti selleks, et kasutada oma seaduslikke kaitseõigusi, kujutab endast põhiõiguse heale haldusele, mis on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 2 sätestatud dokumentidega tutvumise õiguse väljendus, ning ühenduse õiguses kehtestatud kaitseõiguste tagamise õigust käsitleva aluspõhimõtte olulist rikkumist.
C 392/32

ET

24. augustil 2018 esitatud hagi – Prantsusmaa versus komisjon

(Kohtuasi T-507/18)

(2018/C 392/40)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Hageja: Prantsuse Vabariik (esindajad: F. Alabrune, D. Colas, A.-L. Desjonquères, S. Horrenberger ja A. Alidière)

Kostja: Euroopa Komisjon

Nõuded

Hageja palub Üldkohtul:

— tühistada osaliselt komisjoni 13. juuni 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/873, mille kohaselt Euroopa Liit ei rahasta teatavaid kulusid, mida liikmesriigid on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames, osas, milles „Muu otsetoetus – POSEI“ suhtes kohaldatakse järgmisel põhjendusel: „Teatavate banaanisaadetiste ebatäpne arvestus“, eelarveaastate 2013, 2014, 2015 ja 2016 kohta 5 % kindlasummalist paranduskoefitsienti, mis vastab 1 945 435,39 eurole;

— mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Hageja esitab hagi põhjenduseks ühe väite, et komisjon olevat banaanitoetusi käsitleva vastavuse kontrolli menetluses rikkunud õigusnormi, kuna ta olevat tõlgendanud valesti Guadeloupe’i ja Martinique’i suhtes kohaldatavate kõrvalisele asukohale ja saarelisele asendile vastavate valikmeetmete programmide (POSEI) toetuste raames abikõlblike roheliste banaanide „turustamise“ mõistet.

Hageja leiab nimelt esiteks, et komisjon olevat seda mõistet valesti tõlgendanud, mis omakorda tähendab, et ta on eiranud komisjoni 19. detsembri 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1333/2011, millega sätestatakse banaanide turustamisstandardid, nende turustamisstandardite järgimise kontrolli eeskirjad ja teabeedastusnõuded banaanisektoris (ELT 2011, L 336, lk 23), reguleerimisala.

Teiseks väidab ta, et nimetatud mõiste, mida komisjon kasutas, tuleneb väidetavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671), artikli 76 ebaõigest kohaldamisest.