Kuna Iirimaa ja Ühendkuningriik ei osale kõigis Schengeni acquis’ sätetes, on nimetatud kahe liikmesriigi olukord teistest erinev ja protokollis (nr 19) Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’ kohta on seda kahel moel arvesse võetud. Esiteks, Schengeni protokolli artikliga 4 on nendele kahele liikmesriigile antud võimalus igal ajal taotleda osalemist kõigis või mõningates Schengeni acquis’ sätetes osalemistaotluse esitamise kuupäeval kehtivas redaktsioonis. Teiseks, protokolli artikkel 5, mis reguleerib Schengeni acquis’l põhinevate ettepanekute ja algatuste vastuvõtmist, lubab nimetatud liikmesriikidel valida, kas nad osalevad seda liiki meetme vastuvõtmisel või mitte, kusjuures neil on see valikuvõimalus vaid juhul, kui nad on protokolli artikli 4 kohaselt end sidunud selle Schengeni acquis’ valdkonnaga, millesse see meede kuulub või mida sellega edasi arendatakse.

Kuigi Iirimaa ja Ühendkuningriik osalevad Schengeni protokolli artikli 4 ning otsuste 2000/365 (Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis’ sätetes) ja 2002/192 (Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis’ sätetes) kohaselt teatavates Schengeni acquis’ valdkondades, ei hõlma osalemine välispiiride ületamist käsitlevaid Schengeni acquis’ sätteid. Järelikult saavad Iirimaa ja Ühendkuningriik seda valdkonda käsitlevates kehtivates Schengeni acquis’ sätetes või sellel acquis’l põhinevate ja kõnesolevat valdkonda käsitlevate ettepanekute ja algatuste vastuvõtmisel osaleda alles pärast seda, kui nad on esitanud vastava taotluse, mille nõukogu on Schengeni protokolli artiklis 4 sätestatud korras heaks kiitnud. Sellest järeldub, et liidu seadusandja ei saa õiguspäraselt kehtestada protokolli artiklis 4 sätestatust erinevat menetlust – kas menetluse rangemaks muutmise või lihtsustamise suunas –, et lubada Iirimaal või Ühendkuningriigil sellistes sätetes või selliste ettepanekute ja algatuste vastuvõtmisel osaleda. Samamoodi ei saa liidu seadusandja näha liikmesriikidele ette võimalust sõlmida omavahel niisuguse toimega lepinguid.

Määruse nr 1052/2013, millega luuakse Euroopa piiride valvamise süsteem (EUROSUR), artikkel 19 näeb küll ette võimaluse seada sisse koostöö välispiiride ületamist puudutava teabe vahetamiseks kahe‑ või mitmepoolsete lepingute alusel, mis on sõlmitud Iirimaa või Ühendkuningriigi ning ühe või mitme naaberliikmesriigi vahel, kuid seda artiklit ei saa mõista nii, nagu antaks sellega liikmesriikidele võimalus sõlmida lepinguid, mis võimaldavad Iirimaal või Ühendkuningriigil osaleda välispiiride ületamist puudutavas valdkonnas kehtivates Schengeni acquis’ sätetes. Nimelt võimaldavad selles artiklis mainitud lepingud sisse seada piiratud koostöö Iirimaa või Ühendkuningriigi ning ühe või mitme naaberriigi vahel, kuid selle tagajärjel ei saa Iirimaa või Ühendkuningriigi olukord muutuda samasuguseks kui teiste liikmesriikide oma, kuna nende lepingutega ei saa õiguspäraselt anda Iirimaale ja Ühendkuningriigile õigusi ega panna kohustusi, mis oleksid samasugused kui teiste liikmesriikide õigused ja kohustused EUROSURi või selle olulise osa raames.

Pealegi nähtub Schengeni protokolli üldisest ülesehitusest, deklaratsioonist (nr 45) Schengeni acquis’ Euroopa Liitu integreerimise protokolli artikli 4 kohta ja lojaalse koostöö põhimõttest, et Schengeni protokolli artiklitega 4 ja 5 loodud süsteemi ei saa käsitada nii, nagu oleks selle eesmärgiks kohustada Iirimaad ja Ühendkuningriiki osalema kogu Schengeni acquis’s, välistades igasuguse piiratud koostöö nende liikmesriikidega. Kõnesoleva artikli 4 tõlgendamine nii, et see ei ole kohaldatav piiratud koostööle, ei kahanda ka selle artikli kasulikku mõju, kuna selline tõlgendus ei võimalda Iirimaal ja Ühendkuningriigil saada Schengeni acquis’ kehtivate sätete osas samasuguseid õigusi, kui on teistel liikmesriikidel, ega osaleda Schengeni acquis’l põhinevate ettepanekute ja algatuste vastuvõtmisel, ilma et nõukogu oleks neile andnud eelnevalt selle artikli alusel ühehäälse otsusega loa asjaomastes sätetes osaleda.

Samuti asjaolu, et Schengeni acquis’s osalevad liikmesriigid, kui nad arendavad ja süvendavad tihedamat koostööd, mille nad on Schengeni protokolli artikli 1 alusel volitatud omavahel sisse seadma, ei ole kohustatud ette nägema erimeetmeid teistele liikmesriikidele kohandamiseks, ei tähenda seda, et liidu seadusandjal oleks keelatud selliseid meetmeid vastu võtta ning lubada ka piiratud koostööd viimati nimetatud liikmesriikidega, kui seadusandja seda otstarbekaks peab. Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et piiratud koostöö sisseseadmine võib viia selles valdkonnas kohaldatavate reeglite killustumiseni – kui pidada seda tõendatuks –, arvestades et tõhustatud koostöö rakendamine toob paratamatult kaasa selles valdkonnas liikmesriikides kohaldatavate reeglite teatud killustumise. Kõigist eeltoodud kaalutlustest järeldub, et piiratud koostöö ei ole Schengeni protokolli artikli 4 mõttes osalemine.

(vt punktid 27–33, 42, 51–53, 55, 58 ja 59)