ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ET Euroopa Liidu Teataja C 337/3

Easy Sanitary Solutions BV 11. juulil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kaheksas koda) 13. mai 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-15/13: Group Nivelles versus Siseturu Ühtlustamise Amet – Easy Sanitairy Solutions (duši äravoolurenn)

(Kohtuasi C-361/15)

(2015/C 337/04)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellant: Easy Sanitairy Solutions BV (esindaja: advokaat F. Eijsvogels)

Teine menetlusosaline: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja Group Nivelles BVBA

Apellandi nõuded

— tühistada osaliselt Üldkohtu 13. mai 2015. aasta otsus kohtuasjas T-15/13 järgmiste [...] väidete ja selgituste alusel ning mõista kohtukulud välja kohtuvaidluse kaotanud poolelt.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide

Osa a:

Üldkohus on rikkunud määruse nr 6/2002 (1) artikli 25 lõike 1 punkti b koostoimes artikli 7 lõikega 1, kui ta otsustas, et varasema disainilahenduse puhul, mis on mõeldud kasutamiseks teistsuguses tootes või teistsuguse toote puhul kui hilisem disainilahendus, tuleb põhimõtteliselt hinnata selle uudsust määruse nr 6/2002 artikli 5 tähenduses ja viimatinimetatud sätte sõnastus välistab disainilahenduse uudsuse, kui varem on avalikkusele kättesaadavaks tehtud identne disainilahendus, sõltumata sellest, millist seadist varasemast disainilahendusest on disainilahenduses või selle puhul kasutatud. Üldkohus on rikkunud õigusnormi asudes seisukohale, et „asjaomane sektor” määruse nr 6/2002 artikli 7 lõike 1 tähenduses ei ole piiratud selle tootega, mille jaoks vaidlustatud disainilahendus on mõeldud või milles või mille puhul seda kasutatakse.

Osa b:

Üldkohus on rikkunud määruse nr 6/2002 artikli 25 lõike 1 punkti b koostoimes artikliga 5, kui ta otsustas, et disainilahendust ei saa pidada uudseks määruse nr 6/2002 artikli 5 tähenduses, kui avalikkusele on nimetatud sättes esitatud kuupäevast varem kättesaadavaks tehtud identne disainilahendus, isegi kui varasem disainilahendus on mõeldud kasutamiseks teistsuguses tootes või toote puhul, kui see on märgitud registreerimistaotluses määruse nr 6/2002 artikli 32 lõike alusel.

Osa c:

Üldkohus on rikkunud määruse nr 6/2002 artikleid 10, 19 ja artikli 36 lõiget 6, kui ta otsustas, nende artiklite kohaselt võib registreeritud disainilahenduse omanik kolmandatel isikutel keelata talle kuuluva disainilahenduse kasutamist ilma tema nõusolekuta kõigi toodete puhul, mille disainilahendus talle kuulub ning kõigi disainilahenduste puhul, mis ei jäta asjatundjast kasutajale erinevat üldmuljet.

Teine väide

Üldkohus on ületanud oma otsuse punktis 137 õiguspärasuse kontrolli piire ja rikkunud sellega määruse nr 6/2002 artiklit 61.

(1) Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT 2002, L 3, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142).
ET Euroopa Liidu Teataja C 337/9

Stichting Woonpunt jt 29. juulil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (seitsmes koda) 12. mai 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-203/10 RENV, Stichting Woonpunt jt versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-415/15 P)

(2015/C 337/11)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Pooled

Apellandid: Stichting Woonpunt, Stichting Havensteder, endise nimega Stichting Com.wonen, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (esindajad: advocaat P. Glazener ja professor L. Hancher)

Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon, Belgia Kuningriik, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)

Apellantide nõuded

Apellandid paluvad

— vastavalt esitatud väidetele tühistada täielikult või osaliselt Üldkohtu (seitsmes koda) 12. mai 2015. aasta otsus kohtuasjas T-202/10 RENV;

— saata asi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks kooskõlas Euroopa Kohtu õigusliku käsitlusega;

— mõista komisjonilt välja käesoleva kohtumenetluse ning Üldkohtu menetluses tekkinud kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

Esimese väitega heidetakse ette, et Üldkohus on rikkunud Euroopa Liidu õigust, hinnanud olulisi asjaolusid valesti ning ei ole otsust piisavalt põhjendanud, kui ta leidis, et artikli 17 kohaselt on hagi tegelikult suunatud kirja vastu ja kohtulik kontroll ei saa sellele laieneda. Oma otsuses jätab Üldkohus tähelepanuta selle, et ELTL artikli 108 lõike 1 kohaselt peab otsuse õiguslike tagajärgede põhjendatus tulenema asjaolust, et varasem olukord oli aluslepinguga vastuolus. Üldkohus tõlgendab TF1 otsust vääralt, sest ta järeldab sellest, et vaidlustatud otsuse temapoolne kontrollimine peab piirduma küsimusega, kas komisjon on õigesti hinnanud kehtivat abikava, mida on muudetud vastavalt Madalmaade võetud kohustustele.

Teise väitega heidetakse ette, et Üldkohus on rikkunud Euroopa Liidu õigust, hinnanud olulisi asjaolusid valesti ning ei ole otsust piisavalt põhjendanud, kui ta leidis, et ta ei saa kontrollida komisjoni poolt ette pandud asjakohaseid meetmeid, sest need on pelgalt ettepanekud ning omandavad siduva jõu alles nende vastuvõtmisega Madalmaade ametiasutuste poolt.
ET Euroopa Liidu Teataja C 337/5

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Naczelny Sąd Administracyjny (Poola) 21. juulil 2015 – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie versus ESET spol. s r. o. sp. z o. o., oddział w Polsce

(Kohtuasi C-393/15)

(2015/C 337/07)

Kohtumenetluse keel: poola

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Naczelny Sąd Administracyjny

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

Vastustaja kassatsioonimenetluses: ESET spol. s r. o. sp. z o. o., oddział w Polsce

Eelotsuse küsimus

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), artikkel 168 ja artikli 169 punkt a lubavad maksukohustuslasel juhul, kui tegemist on liikmesriigis käibemaksukohustuslasena registreeritud filiaaliga, mis teeb peamiselt sisetehinguid teises liikmesriigis asuva emaettevõtjaga ja vähesel määral ka maksustatavaid tehinguid filiaali registreerimise liikmesriigis, arvata sisendkäibemaks maha liikmesriigis, kus filiaal on registreeritud, kuigi mahaarvatav maks on seotud emaettevõtja poolt teises liikmesriigis tehtavate tehingutega?

(1) ELT L 347, lk 1.
ET Euroopa Liidu Teataja C 337/10

Diputación Foral de Bizkaia 3. augustil 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (teine koda) 19. mai 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-397/12: Diputación Foral de Bizkaia versus komisjon

(Kohtuasi C-426/15 P)

(2015/C 337/12)

Kohtumenetluse keel: hispaania

Pooled

Apellant: Diputación Foral de Bizkaia (esindaja: advokaat I. Sáenz-Cortabarría Fernández)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon

Apellandi nõuded

— Tühistada vaidlustatud kohtuotsus.

— Rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud hagi.

— Mõista esimese kohtuastme ja käesoleva menetlusega seotud kohtukulud välja komisjonilt.

Väited ja peamised argumendid

Esimene väide: Õigusnormi rikkumine ELTL artikli 108 lõike 3 esimese lause (eelneva teatamise kohustus) ja eelkõige selles sättes sisalduva termini „määramine”, koostoimes ELTL artikli 107 lõikes 1 sisalduva terminiga „antav”, vääral tõlgendamisel ja kohaldamisel, kuna Üldkohus kinnitab komisjoni väidet (vaidlustatud otsuse artikkel 2) (1), mille kohaselt on lepingutes ette nähtud teatatud abi ebaseaduslik, kuna see anti 15. detsembril 2006, rikkudes sellega eelneva teatamise kohustust. Samuti on rikutud õigusnormi, kuna ei ole kohaldatud liidu õiguspõhimõtet riigiabi valdkonnas, mille kohaselt tuleb selle kindlaks tegemisel, millal loetakse riigiabi „antuks”, lähtuda antud juhtumi suhtes kohaldamisele kuuluvast siseriiklikust õigusest. Rikutud on õigusnormi, kohaldades ekslikult mõistet „ebaseaduslik abi”, mis on sätestatud määruse nr 659/1999 (2) artikli 1 punktis f. Rikutud on seaduslikkuse põhimõtet.

Teine väide: Õigusnormi rikkumine Üldkohtu poolt, kes kinnitas „ebaseadusliku abi” olemasolu maalepingus, tuginedes 12kuulisele tähtajale. Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kuna ei kohaldanud liidu õiguspõhimõtet riigiabi valdkonnas, mille kohaselt tuleb selle kindlaks tegemisel, millal loetakse riigiabi „antuks”, lähtuda antud juhtumi suhtes kohaldamisele kuuluvast siseriiklikust õigusest.

Kolmas väide: Õigusnormi rikkumine, kuna Üldkohus ei leidnud, et komisjon rikkus vaidlustatud otsuse tegemisel hea halduse põhimõtet. Õigusnormi rikkumine, kuna Üldkohus ei tuvastanud menetluslike õiguste ja tagatiste, mis Diputaciónile kui menetluses huvitatud isikule on antud vastavalt ELTL artikli 108 lõikele 2, rikkumist. Õigusnormi rikkumine, kuna Üldkohus leidis kaudselt, et komisjoni 15. aprilli 2010. aasta kiri vastab piisavalt kohustustele, mis tulenevad eespool viidatud üldpõhimõttest. Oluliste tõendite moonutamine. Põhiõiguse õiglasele kohtulikule arutamisele rikkumine. Võimatus end kaitsta.

(1) Komisjoni 27. juuni 2012. aasta otsus C (2012) 4194 final, mis käsitleb riigiabi SA.28356 (C 37/2009) (ex N 226/2009).

(2) Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01; lk 339).
4.

Komisjon väidab, et kuivõrd nelja linnastu (Prosotsani, Doxato, Eleftheroypoli ja Vagia) asulareovesi ei läbi enne ärajuhtimist bioloogilist puhastust ega muud sellega võrdväärset puhastust, siis on rikutud direktiivi artiklit 4. Pealegi möönavad ka Kreeka ametiasutused ise, et need linnastud viiakse direktiivi sätetega täielikult kooskõlla alles siis, kui lõpetatakse kaasrahastatud ehitustööd. Komisjon väidab, et ehkki vajalikud ehitustööd on juba arvatud rakenduskava „Keskkond ja säästev areng” prioriteetse suuna „02. Veevarude kaitse ja haldus” alla, ei ole nende õigeaegne lõpetamine plaanis Eleftheroypoli ja Prosotsani linnastute puhul ning Kreeka ametiasutused ei ole esitanud lõpetamise täpset kuupäeva Vagia ja Doxato linnastute kohta. Kreeka ametiasutuste vastustest nähtub, et Galatista asjaomaste rajatiste töös esineb probleeme ning et rajatisi kavatsetakse parendada, et need töötaks direktiivi nõuetele vastavalt.
5.

Kui põllumajandustootjate suhtes kindla maksumääraga korra kohaldamine on kolme asjaomase isikuteühenduse puhul põhimõtteliselt välistatud, siis kas selline välistamine on kehtiv a) tagasiulatuvalt b) ainult tulevikus või c) ei ole üldse kehtiv?
1.

Kas nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (1) artikli 1 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kahtlustatava väljaandmine on lubamatu, kui on objektiivselt alust arvata, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi kinnipidamistingimused rikuvad asjaomase isiku põhiõigusi ja Euroopa Liidu lepingu artiklis 6 tunnustatud õiguse üldpõhimõtteid, või tuleb viidatud sätet tõlgendada nii, et sellistel juhtudel võib vahistamismäärust täitva riigi otsus väljasaatmise lubatavuse kohta oleneda või peab olenema sellest, kas kinnipidamistingimuste täitmine on tagatud? Kas vahistamismäärust täitev riik võib või peab sellega seoses sõnastama tagamist vajavatele kinnipidamistingimustele esitatavad konkreetsed miinimumnõuded?
ET Euroopa Liidu Teataja C 320/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriik) 5. augustil 2015 – Secretary of State for Work and Pensions versus Tolley (surnud, keda esindab isiklik esindaja)

(Kohtuasi C-430/15)

(2015/C 320/32)

Kohtumenetluse keel: inglise

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Supreme Court of the United Kingdom

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonikaebuse esitaja: Secretary of State for Work and Pensions

Vastustaja: Tolley (surnud, keda esindab isiklik esindaja)

Eelotsuse küsimused

1. Kas Ühendkuningriigi puudega isikute ülalpidamistoetuse hooldusega seonduv osa on määruse nr 1408/71 (1) tähenduses õigesti liigitatud invaliidsushüvitiseks, mitte rahaliseks haigushüvitiseks?

2. i) Kas isiku suhtes, kellel ei ole Ühendkuningriigi siseriikliku õiguse alusel enam õigust Ühendkuningriigi puudega isikute ülalpidamistoetusele, sest ta on asunud elama teise liimesriiki ja on enne kolimist lõpetanud igasuguse ametialase tegevuse, kuid kes on Ühendkuningriigi sotsiaalkindlustussüsteemi alusel jätkuvalt kindlustatud vanadusriski vastu, ei ole Ühendkuningriigi õigusaktid enam määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti f mõttes kohaldatavad? ii) Kas arvestades määruse VI lisa Ühendkuningriiki puudutava osa punkti 19 alapunkti c, on Ühendkuningriigi õigusaktid sellise isiku suhtes igal juhul jätkuvalt kohaldatavad? iii) Kas juhul, kui Ühendkuningriigi õigusaktid ei ole tema suhtes artikli 13 lõike 2 punkti f tähenduses enam kohaldatavad, on Ühendkuningriigil tulenevalt VI lisa punktist 20 võimalik kohaldada tema suhtes määruse III osa I peatüki sätteid või on ta selleks kohustatud?

3. i) Kas [kohtuotsuses C-543/03: Dodl ja Oberhollenzer] esitatud töötaja avar määratlus on kohaldatav seoses määruse artiklitega 19–22, olukorras, kus isik on enne teise liikmesriiki kolimist lõpetanud igasuguse ametialase tegevuse, hoolimata III jaotise I peatüki vaheteost ühelt poolt töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate ning teiselt poolt töötute vahel? ii) Kas juhul, kui see on kohaldatav, on sellisel isikul õigus seda hüvitist tulenevalt artiklist 19 või artiklist 22 eksportida? Kas artikli 22 lõike 1 punkti b eesmärk on hoida ära olukord, milles siseriikliku õigusega ette nähtud elukohanõue kahjustab teise liikmesriiki elama asunud kaebuse esitaja õigust saada puudega isiku ülalpidamistoetuse hooldusega seonduvat osa?

(1) Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/001 lk 35-82).
1.

Kas nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (1), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/66/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas (2) (edaspidi „direktiiv 89/665”), artikli 1 lõiget 3 tuleb Euroopa Kohtu 4. juuli 2013. aasta otsuses Fastweb SpA, C-100/12 (3), esitatud põhimõtteid arvestades tõlgendada nii, et pakkuja, kelle pakkumuse lükkas hankija põhjendatult tagasi ja kes seetõttu ei ole asjaomane pakkuja direktiivi 89/665 artikli 2a tähenduses, võidakse jätta ilma õigusest lepingu sõlmimise otsust (otsus raamlepingu sõlmimise kohta) ja lepingu sõlmimist vaidlustada (sealhulgas esitada direktiivi artikli 2 lõike 7 alusel kahjuhüvitise nõuet), olgugi et pakkumuse esitasid vaid kaks pakkujat ja pakkuja, kes ei olnud asjaomane pakkuja, väitis, et pakkumus, mille esitas edukaks tunnistatud pakkuja, kellega sõlmiti hankeleping, oleks samuti tulnud tagasi lükata? Kui vastus esimesele küsimusele on eitav:
1.

Kas selleks, et toote saaks liigitada meditsiiniliseks eriotstarbeks mõeldud dieettoiduks (edaspidi „ravitoit”) komisjoni direktiivi 1999/21/EÜ meditsiiniliseks eriotstarbeks mõeldud dieettoitude kohta (1) artikli 1 lõike 2 punkti b tähenduses: a. peavad olema täidetud järgmised objektiivsed tingimused: i) kõikidel patsientidel, kes põevad konkreetset haigust, kannatavad konkreetse tervisehäire või muu haigusseisundi all, mille dieetraviks toodet turustatakse (edaspidi „näidustatud seisund”), või ii) selliste patsientide allrühmal on piiratud, halvenenud või häiritud tavaliste toiduainete või nendes sisalduvate toitainete või ainevahetusproduktide saadavus, seedimine, imendumine, metabolism või eritumine või muud meditsiiniliselt näidustatud toitumisvajadused, mis tulenevad näidustatud seisundist? Või b. Teise võimalusena, kas piisab sellest, kui tootja näeb ette, et toote kasutamine peab olema „meditsiiniliselt näidustatud” artikli 1 lõike 2 punkti b tähenduses, st: i) tootja näeb ette, et toodet võib kasutada ainult patsiendi näidustatud seisundit raviva arsti meditsiinilise järelevalve all ja ii) vastutav raviarst on suutnud nõuetekohaselt iga patsiendi puhul eraldi kindlaks teha, et sellise toote kasutamine sobib mõne näidustatud seisundis patsiendi dieetraviks, sest arstil on alust arvata, et patsiendil on näidustatud seisundi tõttu erilised toitumisvajadused? c. Kui esimese küsimuse punkti a alapunktile ii vastatakse jaatavalt, siis i) kui suur peab olema nende näidustatud seisundis patsientide arv, kellel on asjaomased funktsioonid piiratud, halvenenud või häiritud või kellel on muud meditsiiniliselt näidustatud toitumisvajadused, või kas selliste patsientide miinimumarvu on üldse kehtestatud ja ii) kas selline patsientide allrühm peab olema toote turustamise ajal eelnevalt tuvastatav? d. Kui esimese küsimuse punktile b vastatakse jaatavalt, siis millised on need „erilised toitumisvajadused”, mida toote ohutu, kasulik ja tõhus kasutamine artikli 3 tähenduses peab rahuldama?
3.

Üldkohus kohaldas Siseturu Ühtlustamise Ameti poolt asjaomaste kaubamärkide visuaalsele, foneetilisele ja kontseptuaalsele sarnasusele antud hinnangu kohta seisukohta võttes mitmel puhul valesti õigusnorme eelkõige sellega, et tugines ebaõigele õiguslikule oletusele, et keskmine tarbija loeb eraldiseisvat lühikest sõna vasakult paremale, ning andes põhjendamatu kaalu mõlema kaubamärgi alguses olevate tähtede S-K-Y kokkulangevusele, ning jättes arvesse võtmata asjaolu, et kaubamärkide kontseptuaalne erinevus neutraliseerib mis tahes visuaalse või kõlalise sarnasuse;
2.

Kui eelmisele küsimusele vastatakse, et Hispaania õigusnorm on nimetatud Euroopa harta artikliga vastuolus, siis kas sellest tulenevalt on Euroopa Liidu Kohtu doktriin ja konkreetselt tema esimese koja 17. juuli 2014. aasta kohtuotsuses (C-169/14) (2) sätestatud doktriin käesolevale kohtuasjale ülekantav?
ET Euroopa Liidu Teataja C 354/19

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Belgia) 17. juulil 2015 – Denis Malcorp jt versus Vlaams Gewest, kolmas isik: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

(Kohtuasi C-388/15)

(2015/C 354/21)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Raad van State

Põhikohtuasja pooled

Kaebajad: Denis Malcorp, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle

Vastustaja: Vlaams Gewest

Kolmas isik: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

Eelotsuse küsimus

Detailplaneering sisaldab planeerimiseeskirju, milles on imperatiivselt sätestatud, et selliste alade arendamine (konkreetselt meresadama ja vee-alaga seotud ettevõtete, logistikaparkide, veetranspordi taristu ning liiklus- ja transporditaristu tarvis), kus asuvad loodusväärtused (loodusliku elupaigatüübi ala või sellise liigi elupaik, mille kaitseks asjaomane erikaitseala on määratud), mis aitavad saavutada asjaomaste erikaitsealade kaitse-eesmärke, on võimalik alles pärast elupaigatüübi alalise paiknemisala rajamist looduslikel tuumikaladel (määratud Natura 2000 alal) ja pärast Flandria valitsuse otsust, mis võetakse vastu pärast seda, kui looduskaitse valdkonnas pädev Flandria asutus on esitanud eelneva arvamuse – mis peab olema osa taotlusest saada linnaplaneerimisluba mainitud sätete kohaldamiseks – et looduslike tuumikalade alaline rajamine on õnnestunud.

Kas planeerimiseeskirju koos neis sätestatud eeldustega loodusliku tuumikala positiivseks arenguks saab võimaliku olulise mõju kindlakstegemisel ja/või hinnangu andmisel kava või projekti tagajärgedele loodusdirektiivi (1) artikli 6 lõike 3 tähenduses arvestada, või saab neid planeerimiseeskirju käsitada ainult „asendusmeetmetena” loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4 tähenduses, juhul kui selle sätte tingimused on täidetud?

(1) Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7, ELT eriväljaanne 15/02, lk 202).
4.

Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ (ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes) artiklitega 6 ja 7 on kooskõlas, et tarbijalepingusse lisatud ebaõiglase lepingutingimuse tühistamiseks esitatud individuaalhagi puhul eeldatakse oluliste häirete ohtu mõjuga avalikule majanduslikule korrale või tuleb seda hinnata ja mõõta, lähtudes konkreetsetest majandusandmetest, millest tuletatakse, millised on ebaõiglase lepingutingimuse tühiseks tunnistamisele tagasiulatuva jõu andmise makromajanduslikud tagajärjed?
4.

Üldkohus kohaldas Siseturu Ühtlustamise Ameti poolt asjaomaste kaubamärkide visuaalsele, foneetilisele ja kontseptuaalsele sarnasusele antud hinnangu kohta seisukohta võttes mitmel puhul valesti õigusnorme eelkõige sellega, et tugines ebaõigele õiguslikule oletusele, et keskmine tarbija loeb eraldiseisvat lühikest sõna vasakult paremale, ning andes põhjendamatu kaalu mõlema kaubamärgi alguses olevate tähtede S-K-Y kokkulangevusele, ning jättes arvesse võtmata asjaolu, et kaubamärkide kontseptuaalne erinevus neutraliseerib mis tahes visuaalse või kõlalise sarnasuse;
ET Euroopa Liidu Teataja C 346/2

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Sloveenia) 18. juunil 2015 – Medisanus d. o. o. versus Splošna Bolnišnica Murska Sobota

(Kohtuasi C-296/15)

(2015/C 346/02)

Kohtumenetluse keel: sloveeni

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitaja: Medisanus d. o. o.

Vastustaja: Splošna Bolnišnica Murska Sobota

Eelotsuse küsimus

1) Kas direktiivi 2004/18/EÜ (1), eelkõige selle artikli 23 lõikeid 2 ja 8 ning artiklit 2 koostoimes: — direktiiviga 2001/83/EÜ (2), eelkõige selle artikliga 83, — direktiiviga 2002/98/EÜ (3), eelkõige selle artikli 4 lõikega 2, — ELTLiga, eelkõige selle artikliga 18,

tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus nõue, et tööstuslikult toodetud ravimid peavad olema „valmistatud Sloveenia plasmast” (nõue, mis põhineb Sloveenia Vabariigi õigusaktidel, st ravimiseaduse artikli 6 lõikel 71)?

(1) Euroopa parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/18/EÜ, 31. märts 2004, ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114, ELT eriväljaanne 6/7 lk 132).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/83/EÜ, 6. november 2001, inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67, ELT eriväljaanne 13/27, lk 69).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/98/EÜ, 27. jaanuar 2003, millega kehtestatakse inimvere ja verekomponentide kogumise, uurimise, töötlemise, säilitamise ja jaotamise kvaliteedi- ja ohutusnõuded ning muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ (EÜT L 33, lk 30, ELT eriväljaanne 15/7, lk 346).
—

tuvastada, et kuna Rumeenia ei ole vastu võtnud kõiki vajalikke õigustloovaid ja haldusakte, et järgida komisjoni 17. mai 2013. aasta direktiivi 2013/28/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/53/EÜ (kasutuselt kõrvaldatud sõidukite kohta) II lisa (1), või vähemalt ei ole neist komisjonile teatanud, siis on Rumeenia rikkunud selle direktiivi artikli 2 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
1.

Kas nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (1), mida on muudetud nõukogu 5. mai 2009. aasta direktiiviga 2009/47/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ vähendatud käibemaksumäärade osas (2), III lisa punkt 6 on kehtetu, kuna õigusloomemenetluses on eiratud olulist vorminõuet, nimelt ei ole konsulteeritud Euroopa Parlamendiga?
1.

Kas lojaalse koostöö ja direktiivi kasuliku mõju põhimõtteid silmas pidades tuleb direktiivi 89/665 (1) artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 lõike 1 punkte a ja b tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm, nagu 30. oktoobri 2007. aasta Ley 30/2007 de Contratos del Sector Público artikli 310 lõige 2 (nüüd kuninga seadusandliku dekreedi 3/2011 (millega kiidetakse heaks Ley de Contratos del Sector Público konsolideeritud tekst) artikli 40 lõige 2), kuivõrd sellega takistatakse võimalust kasutada riigihanke vaidlustust hankija ettevalmistavate aktide puhul, nagu võib olla pakkuja pakkumuse vastuvõtmise otsus, mille peale esitatakse kaebus, et otsusega rikutakse liikmesriigi ja liidu õigusnormides ette nähtud tehnilise pädevuse ja majandusliku maksejõulisuse tõendamise sätteid?