ET Euroopa Liidu Teataja C 267/36

ArchiMEDESe 10. augustil 2009 esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu (viies koda) 10. juuni 2009. aasta otsuse peale liidetud kohtuasjades T-396/05 ja T-397/05: ArchiMEDES versus komisjon

(Kohtuasi C-317/09)

2009/C 267/67

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Pooled

Apellant: Architecture, Microclimat, Énergies Douces Europe et Sud, sarl (ArchiMEDES) (esindajad: advokaat P.-P. Van Gehuchten)

Teine menetluspool: Euroopa Ühenduste Komisjon

Apellandi nõuded

ArchiMEDES palub Euroopa Ühenduste Kohtul tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 10. juuni 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-396/05 ja T-397/05, ning rahuldada apellandi nõuded esitatud hagiavaldustes, milles ta palus:

— tühistada komisjoni otsus, mis sisaldus 5. oktoobri 2005. aasta kirjas, millest hagejale teatati 10. oktoobril 2005, ja milles keelduti talle nende vastastikuste võlanõuete kompenseerimisest, ja

— tühistada tagastamisotsus, mis sisaldus 30. augusti 2005. aasta kirjades ja 23. augusti 2005. aasta võlateates nr 3240705638, millest apellandile teatati 2. septembril 2005,

— tühistada komisjoni otsus lõpetada leping 30. augustil 2005,

— mõista komisjonilt välja 125 906 eurot, millele lisanduvad seadusjärgsed viivised alates 12. veebruarist 2002,

— teise võimalusena mõista komisjonilt välja 103 551,90 eurot, millele lisanduvad seadusjärgsed viivised alates 12. veebruarist 2002,

ja mõista komisjonilt välja mõlema astme kohtukulud.

Väited ja peamised argumendid

ArchiMEDES esitab oma hagi toetuseks neli väidet:

Esimeses väites, mis puudutab nõuet tühistada nõuete hüvitamise otsus, mis sisaldus komisjoni 5. oktoobri 2005. aasta kirjas, viitab apellant sellele, et Esimese Astme Kohus rikkus EÜ artiklit 230, Prantsuse tsiviilkoodeksi artiklit 1291, ning viitab vaidlustatud kohtuotsuse veale või põhjenduse puudumisele. Apellandi sõnul oli kompensatsiooniotsus vaidlustatav akt EÜ artikli 230 tähenduses ja käesoleval juhul komisjoni võetud otsus võeti vastu, eirates tingimusi, mis on ette nähtud Prantsuse tsiviilkoodeksi artiklis 1291, mis reguleerib ArchiMEDES’i ja komisjoni vahel sõlmitud lepingut ja mille kohaselt nõude vaidlustamisel on võlakohustus kindlalt tuvastatav alles sellest hetkest, kui tehakse kohtuotsus, millega mõistetakse võlgnikult nimetatud võlg võlausaldaja kasuks välja. Esimese Astme Kohus eiras seega eespool viidatud sätteid, langetades otsuse, et hagejal ei ole enam huvi nõuda 5. oktoobri 2005. aasta otsuse tühistamist, sest viimane kujutab endast ühepoolset ebaseaduslikku akti.

Teises väites viitab apellant sellele, et rikuti Euroopa Inimõiguste Konventsiooni artiklit 6, Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklit 64, litis denuntiatio üldpõhimõtet, kaitseõigusi ja õigust õiglasele kohtupidamisele, kuivõrd Esimese Astme Kohus oli ilma põhjendusi esitamata keeldunud heaks kiitmast tema taotlust, et kutsutaks kohale ka teised lepingupooled ning et kohtuotsus oleks kõigile lepingupooltele ühine. Sellest keeldumine lõi de facto olukorra, kus rikuti komisjoni ja mitmeid partnereid ühendava lepingu poolte menetlusliku võrdsuse põhimõtet, kuna komisjon võis käesoleval juhul suunata oma hagi kõigi lepinguosaliste vastu, samas kui see võimalus puudus juhul, kui hagi algatajaks on üks lepinguosaline.

Kolmandas väites, mis koosneb kahest jaost, viitab apellant sellele, et Esimese Astme Kohus rikkus tsiviilkoodeksi artikleid 1134 ja 1165, õigusakti usalduskaitse põhimõtet, lepingu BU/209/95 artikleid 1.1 ja 10, sama lepingu lisa II artikleid 2.1, 2.2, 21.1 ja 21.4, ning sellele, et vaidlustatud kohtuotsust ei põhjendatud või see oli puudulik. Apellant väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus eespool viidatud õigusnorme, eraldades ühelt poolt erinevate lepinguosaliste õigused ja kohustused, samas kui nad olid ühiselt ja solidaarselt vastutavad lepingu BU/209/95 täitmise eest, ja leides teiselt poolt, et hageja on lepingu suhtes kolmas isik, kuna ta oli volitatud isik, samas kui ta oli suisa lepingu osapool.

Neljandas väites viitab apellant sellele, et Esimese Astme Kohus rikkus tsiviilkoodeksi artikleid 1134 ja 1184, õigusaktide usalduskaitse põhimõtet, lepingu BU/209/95 lisa II artiklit 5, puudus põhjendus ning vaidlustatud kohtuotsuse vastuolulisusele selles osas, et nimetatud kohus oli andnud komisjonile õiguse nimetatud leping ühepoolselt lõpetada alates 30. augustist 2005, olles samas märkinud, et komisjon oli lõpparuande vaikimisi heaks kiitnud rohkem kui kolm aastat varem.