ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et see keelab liikmesriigi konkurentsiasutusel võtta juhul, kui ta ELTL artikli 102 kohaldamisel uurib, kas selle artikli kohaldamise tingimused on täidetud, ning kui ta seejärel leiab, et kuritarvitust ei ole toimunud, vastu otsus, milles ta järeldab, et nimetatud artiklit ei ole rikutud.
ET Euroopa Liidu Teataja C 186/4

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 5. mai 2011 aasta otsus (Tribunal de grande instance de Paris eelotsusetaotlus — Prantsusmaa) — Prunus SARL, Polonium SA versus Directeur des services fiscaux

(Kohtuasi C-384/09) (1)

(Otsene maksustamine - Kapitali vaba liikumine - ELTL artikkel 64 - Juriidilised isikud, kelle asukoht on kolmandas riigis - Liikmesriigis asuva kinnisasja omamine - Sellise kinnisasja turuväärtuselt võetav maks - Maksuvabastusest keeldumine - Ülemeremaade ja -territooriumide hindamine - Maksupettuste vastane võitlus - Solidaarvastutus)

2011/C 186/07

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunal de grande instance de Paris

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Prunus SARL, Polonium SA

Kostja: Directeur des services fiscaux

Ese

Eelotsusetaotlus — Tribunal de grande instance (Pariis) — EÜ asutamislepingu artikli 56 jj tõlgendamine — Prantsusmaal asuvate kinnisasjade turuväärtuselt makstav maks — Niisuguste siseriiklike õigusnormide kooskõla asutamislepinguga, mis näevad ette õiguse saada vabastust vaidlusalusest maksust, ent kehtestavad selle õiguse saamiseks juriidiliste isikute osas, kelle juhtimise tegelik keskus asub kolmandas riigis, tingimuse, et Prantsusmaa ja selle riigi vahel oleks maksude tasumisest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimisega võitlemiseks sõlmitud haldusabi leping või riikkondsuse alusel mittediskrimineerimise klauslit sisaldav leping — Maksuvabastuse andmisest keeldumine kahele Briti Neitsisaartel asuvale ettevõtjale — Prantsusmaal asuvatest juriidilistest isikutest solidaarvõlgnike kohustus maksu tasuda

Resolutsioon

ELTL artikli 64 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ELT artikkel 63 ei mõjuta 31. detsembril 1993 kehtinud selliste siseriiklike õigusnormide kohaldamist, mille kohaselt on Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumil asuvalt kinnisasja turuväärtuselt tasumisele kuuluvast maksust vabastatud ettevõtjad, kelle registrijärgne asukoht on selle liikmesriigi territooriumil, ja mis kehtestavad ülemeramaal või -territooriumil asuvale ettevõtjale maksuvabastuse saamiseks tingimuse, et kõnealuse liikmesriigi ja ülemereterritooriumi vahel on maksupettuste ja maksudest kõrvalehoidumise vastu võitlemiseks sõlmitud haldusabi kokkulepe või et riikkondsuse alusel mittediskrimineerimise klauslit sisaldavast rahvusvahelisest lepingust tulenevalt ei või neid juriidilisi isikuid maksustada suuremal määral kui liikmesriigis asuvaid ettevõtjaid.

(1) ELT C 312, 19.12.2009.
ET Euroopa Liidu Teataja C 179/4

Euroopa Kohtu (kolmas koda) 14. aprilli 2011. aasta otsus (Bayericher Verwlatungsgerichtshof (Saksamaa) esitatud eelotsusetaotlus) — Mensch und Natur AG versus Freistaat Bayern

(Kohtuasi C-327/09) (1)

(EÜ artikli 249 neljas lõik - Institutsioonide aktid - Konkreetsele isikule adresseeritud komisjoni otsus - Määrus (EÜ) nr 258/97 - Uuendtoit või toidu uuendkoostisosa - Otsus 2000/196/EÜ - „Stevia rebaudiana Bertoni: taimed ja kuivatatud lehed” - Turule viimise loa andmisest keeldumine - Tagajärjed muu isiku suhtes kui adressaat)

2011/C 179/04

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bayericher Verwlatungsgerichtshof

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Mensch und Natur AG

Kostja: Freistaat Bayern

Ese

Eelotsusetaotlus — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — EÜ artikli 249 neljanda lõigu ja komisjoni 22. veebruari 2000. aasta otsuse, millega keeldutakse andmast luba Stevia rebaudiana Bertoni taimede ja kuivatatud lehtede kui uuendtoidu või toidu uuendkoostisosa turuleviimiseks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 258/97 (EÜT L 61, lk 14), tõlgendamine — Konkreetsele isikule adresseeritud komisjoni otsus — Mõju isikule, kes ei ole otsuse adressaat.

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 1997. aasta määruse (EÜ) nr 258/97 uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade kohta artikli 7 alusel vastu võetud komisjoni otsus, millega keeldutakse andmast luba viia liidu turule toitu või toidu koostisosa, on siduv vaid nendele isikutele, kes on selles otsuses adressaatidena määratletud. Seevastu peavad liikmesriigi pädevad asutused kontrollima, kas nende territooriumil turustatav toode, mille omadused näivad vastavat tootele, mis on selle komisjoni otsuse esemeks, on uuendtoit või toidu uuendkoostisosa selle määruse artikli 1 lõike 2 tähenduses ja vajadusel kohustama asjaomast isikut nimetatud määruse sätteid järgima.

(1) ELT C 282, 21.11.2009.
2.

Määruse nr 40/94 (muudetud määrusega nr 3288/94) artikli 98 lõike 1 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et selline sunnimeede nagu karistusmakse, mille on ühenduse kaubamärkide kohus määranud oma siseriikliku õiguse alusel tagamaks, et peetakse kinni tema seatud keelust jätkata kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumist või rikkumisega ähvardamist, laieneb asja menetleva kohtu liikmesriigist erinevatele liikmesriikidele, kuhu ulatub sellise keelu territoriaalne kohaldamisala, tingimustel, mis on ette nähtud nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades III peatükis kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta. Juhul kui mõne liikmesriigi siseriiklik õigus ei sisalda mingit sunnimeedet, mis oleks analoogne kõnealuse kohtu määratud meetmega, peab selle liikmesriigi pädev kohus püüdma saavutada meetmega taotletava eesmärgi, tuginedes siseriikliku õiguse asjakohastele sätetele, mis tagavad keelust kinnipidamise samaväärsel viisil.
1.

Kuna Poola Vabariik ei võtnud selleks ettenähtud tähtaja jooksul kõiki vajalike meetmeid, täitmaks komisjoni 23. oktoobri 2007. aasta otsust 2008/344/EÜ riigiabi C 23/06 (ex NN 35/06) kohta, mida Poola rakendas terasetootja Technologie Buczek Group suhtes, siis on see liikmesriik rikkunud EÜ artikli 249 neljandast lõigust ning nimetatud otsuse artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi.
Maksu ümberarvutuse summa arvutamisel, millele on õigus liikmesriigi üldise tulumaksukohustusega aktsionäril seoses dividendidega, mida on maksnud teises liikmesriigis asuv kapitaliühing, on EÜ artiklitega 56 ja 58 vastuolus see, et juhul kui ei ole esitatud tõendeid, mis on esimese liikmesriigi seaduse alusel nõutavad, kohaldatakse sellist sätet nagu 7. septembri 1990. aasta tulumaksuseaduse (Einkommensteuergesetz), mida on muudetud 13. septembri 1993. aasta seadusega, § 36 lõike 2 teise lause punkt 3, mille alusel välismaistelt dividendidelt makstud ettevõtte tulumaks arvatakse aktsionäri tulumaksust maha selle ettevõtte tulumaksu osa ulatuses, mida makstakse esimese liikmesriigi äriühingute jaotatud brutodividendidelt.

Maksu ümberarvutuse summa arvutamine peab toimuma maksumäära järgi, millega maksustatakse väljamakse teinud äriühingu jaotatud kasum ettevõtte tulumaksuga tema asukohaliikmesriigi õiguse alusel, ilma et mahaarvatav summa võiks siiski ületada tulumaksusummat, mis kuulub tasumisele dividendidelt, mis aktsionär on saanud liikmesriigist, kus tal on üldine maksukohustus.
3.

Määruse nr 796/2004 artikli 23 lõikes 2 osutatud mõiste „esindaja” on liidu õiguse autonoomne mõiste, mida tuleb kõikides liikmesriikides tõlgendada ühetaoliselt nii, et see hõlmab kohapealse kontrolli puhul iga teovõimelist täisealist isikut, kes elab põllumajandusettevõttes ja kellele on usaldatud vähemalt üks osa ettevõtte haldamisest, niivõrd, kui põllumajandustootja on selgelt väljendanud tahet volitada teda end esindama ning kohustub seega võtma vastutuse kõigi selle isiku tegude ja tema tegevusetuse eest.
1.

Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 (sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes), mida on muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 629/2006, III lisa A osa punkti 6 sätetega koostoimes selle määruse artikli 7 lõike 2 punktiga c ei ole vastuolus selline siseriiklik eeskiri, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis sätestab täiendava vanadushüvitise maksmise, kui 29. oktoobril 1992 Tšehhi Vabariigi ja Slovaki Vabariigi poolt alla kirjutatud kahepoolse lepingu (pärast Tšehhi ja Slovaki Liitvabariigi jagunemist — 31. detsembril 1992 — tekkinud olukorra reguleerimiseks võetavate meetmete kohta) artikli 20 alusel makstav summa on madalam kui see summa, mis oleks saadud, kui vanaduspension oleks arvutatud üksnes Tšehhi Vabariigi õigusnormide alusel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 232/5

Euroopa Kohtu (suurkoda) 14. juuni 2011. aasta otsus (Amtsgericht Bonn — Saksamaa — eelotsusetaotlus) — Pfleiderer AG versus Bundeskartellamt

(Kohtuasi C-360/09) (1)

(Konkurents - Haldusmenetlus - Siseriikliku leebema kohtlemise programmi raames esitatud dokumendid ja teave - Kolmandatele isikutele selliste dokumentidega tutvumise õiguse andmise võimalik kahjulik mõju Euroopa konkurentsivõrgu moodustavate ametite vahelise koostöö tõhususele ja nõuetekohasele toimimisele)

2011/C 232/08

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Amtsgericht Bonn

Põhikohtuasja pooled

Hageja: Pfleiderer AG

Kostja: Bundeskartellamt

Ese

Eelotsusetaotlus — Amtsgericht Bonn — Ühenduse õiguse konkurentsieeskirjade, eelkõige nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artiklite 11 ja 12 ning EÜ artikli 10 teise lõigu koostoimes EÜ artikli 3 lõike 1 punktiga g tõlgendamine — Teave ja dokumendid, mille leebema kohtlemise taotleja on esitanud liikmesriigi konkurentsiasutusele siseriikliku leebema kohtlemise programmi alusel — Euroopa konkurentsivõrgustiku asutuste koostöö tõhusust ja toimivust negatiivselt mõjutada võiv kolmandate isikute juurdepääs sellistele dokumentidele

Resolutsioon

Liidu konkurentsinorme, eeskätt nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1/2003 ELTL artiklites 101 ja 102 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta tuleb tõlgendada nii, et nende normidega ei ole vastuolus see, kui isikule, kellele on liidu konkurentsiõiguse rikkumise tõttu kahju tekkinud ja kes nõuab kahju hüvitamist, antakse õigus tutvuda dokumentidega, mis puudutavad selle rikkumise toimepanija leebema kohtlemise menetlust. Siiski peab liikmesriigi kohus siseriikliku õiguse alusel kindlaks määrama sellise õiguse andmise või sellisest õigusest keeldumise tingimused, võttes arvesse liidu õigusega kaitstud huve.

(1) ELT C 297, 5.12.2009.
2.

Direktiivi 2001/29 ja eelkõige selle artikli 5 lõike 2 punkti b ning sama artikli lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik, kes on kehtestanud süsteemi, mille kohaselt isikliku kasutamise eesmärgil reprodutseerimise tasu peab maksma kaitstud teoste reprodutseerimiseks kasutatava andmekandja tootja või importija, ja kelle territooriumil on tekkinud autoritele kahju seal elavate ostjate poolt nende autorite teoste isiklikul eesmärgil kasutamise tõttu, peab tagama, et need autorid saaksid tõepoolest õiglast hüvitist, millega hüvitatakse see kahju. Niisugusel juhul ei ole selle tulemuse saavutmise kohustuse osas tähtsust lihtsalt asjaolul, et kutseline müüja, kes müüb reprodutseerimiseks kasutatavaid seadmeid, aparaate ja andmekandjaid, asub mõnes muus liikmesriigis, kui see, kus elavad ostjad. Siseriiklik kohus peab juhul, kui ei ole võimalik tagada ostjatelt õiglase hüvitise sissenõudmist, tõlgendama siseriiklikku õigust nii, et selle hüvitise saab sisse nõuda isikult, kes tegutseb kutsetegevuse raames.
2)

Direktiivi 1999/44 artikli 3 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui siseriiklikud õigusnormid annavad müüjale õiguse keelduda lepingule mittevastava kauba asendamisest — mis on ainuke võimalik parandusmeede — sel alusel, et nende normidega kehtestatud kohustuse tõttu eemaldada see kaup kohast, kuhu see oli paigaldatud, ja paigaldada sinna asenduskaup, tekitab see asendamine talle ebaproportsionaalseid kulusid, võrreldes väärtusega, mis kaubal oleks juhul, kui lepingule mittevastavust ei esineks, ja võrreldes lepingule mittevastavuse olulisusega. Selle sättega ei ole aga vastuolus see, kui tarbija õigust saada hüvitist puudusega kauba eemaldamise ja asenduskauba paigaldamise kulude katteks piiratakse niisuguses olukorras selliselt, et müüja hüvitab kulud proportsionaalses summas.
3.

Direktiivi 2001/81 artikkel 4 ei ole tingimusteta ega piisavalt täpne selleks, et üksikisikud võiksid enne 31. detsembrit 2010 sellele siseriiklikes kohtutes tugineda. Direktiivi 2001/81 artikkel 6 annab otseselt puudutatud üksikisikutele õigused, millele nad võivad siseriiklikes kohtutes tugineda selleks, et üleminekuperioodil 27. novembrist 2002 kuni 31. detsembrini 2010 nõuda, et liikmesriigid võtaksid või näeksid siseriiklike programmide raames ette strateegiad ja meetmed, mis on üheskoos sobilikud ja järjepidevad nende saasteainete heitkoguste vähendamiseks sellisel viisil, et need vastaksid hiljemalt 2010. aastaks nimetatud direktiivi I lisas sätestatud siseriiklikele ülemmääradele, ning teeksid need programmid nende lõplikes versioonides üldsusele ja asjaomastele organisatsioonidele selge, mõistetava ja kergesti kättesaadava teabe kaudu kättesaadavaks.
1.

Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/35/EÜ) artikliga 10a on vastuolus õigusnormid, mis ei tunnusta selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 märgitud keskkonnakaitset edendavate valitsusväliste organisatsioonide võimalust tugineda kohtus liidu õigusest tuleneva sellise õigusnormi rikkumisele, mille eesmärk on keskkonnakaitse, direktiivi 85/337 (muudetud direktiiviga 2003/35) artikli 1 lõike 1 mõttes „tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga” teostusloa otsuse peale esitatud kaebuse raames põhjusel, et see norm kaitseb vaid üldsuse, mitte eraisikute huve.
ET Euroopa Liidu Teataja C 204/8

Euroopa Kohtu (esimene koda) 19. mai 2011. aasta otsus (Corte di Appello di Firenze (Itaalia) eelotsusetaotlus) — Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle versus Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Università degli studi di Pisa

(Kohtuasi C-452/09) (1)

(Direktiiv 82/76/EMÜ - Asutamisvabadus ja teenuste vaba liikumine - Arstid - Kvalifikatsiooni omandamine - Tasu väljaõppeperioodil - Regulaarse tasu saamise õiguse viieaastane aegumistähtaeg)

2011/C 204/15

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte di Appello di Firenze (Itaalia)

Põhikohtuasja pooled

Hageja(d): Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle

Kostja(d): Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Università degli studi di Pisa

Ese

Eelotsusetaotlus — Corte di Appello di Firenze — Nõukogu 26. jaanuari 1982. aasta direktiivi 82/76/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 75/362/EMÜ, mis käsitleb arstide diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise hõlbustamiseks ning direktiivi 75/363/EMÜ, mis käsitleb arsti tegevust puudutavate õigus- ja haldusnormide ühtlustamist (EÜT L 43, lk 21) tõlgendamine — Eriarstide väljaõpe — Õigus tasule väljaõppeperioodil — Otsene õigusmõju direktiivi ülevõtmata jätmise korral — Liikmesriigi võimalus tugineda direktiivist tuleneva õiguse puhul viie või kümneaastasele aegumistähtajale esimesele direktiivi ülevõtvale seadusele eelneva ajavahemiku osas

Resolutsioon

Liidu õigust tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriik tugineb mõistliku aegumistähtaja möödumisele eraõigusliku isiku poolt tema vastu algatatud kohtumenetluses, milles nõutakse direktiivist tulenevate õiguste kaitsmist vaatamata sellele, et see direktiiv ei ole nõuetekohaselt üle võetud — seda eeldusel, et liikmesriik ei ole oma käitumisega tinginud nõude hilinenud esitamist. Liidu õiguse rikkumise tuvastamine Euroopa Kohtu poolt ei mõjuta kuidagi aegumistähtaja kulgema hakkamist, kui nimetatud rikkumise olemasolu on väljaspool kahtlust.

(1) ELT C 24, 30.1.2010.
ET Euroopa Liidu Teataja C 319/5

Euroopa Kohtu (kuues koda) 15. septembri 2011. aasta otsus — Saksamaa Liitvabariik versus Euroopa Komisjon

(Kohtuasi C-544/09 P) (1)

(Apellatsioonkaebus - Riigiabi - Maapealse digitaaltelevisiooni kasutuselevõtmine Berliin-Brandenburgis - EÜ artikli 87 lõike 3 punkt c - Turutõrge - Proportsionaalsus - Tehnoloogiline neutraalsus - Ergutav mõju)

2011/C 319/07

Kohtumenetluse keel: saksa

Pooled

Apellant: Saksamaa Liitvabariik (esindajad: M. Lumma, J. Möller ja B. Klein)

Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon (esindajad: H. van Vliet ja K. Gross)

Ese

Apellatsioonkaebus, mis on esitatud Esimese Astme Kohtu (seitsmes koda) 6. oktoobri 2009. aasta otsuse peale kohtuasjas T-21/06: Saksamaa vs. komisjon, millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata tühistamishagi komisjoni 9. novembri 2005. aasta otsuse 2006/513/EÜ riigiabi kohta, mida Saksamaa Liitvabariik on kasutanud maapealse digitaaltelevisiooni kasutuselevõtmiseks Berliin-Brandenburgis (ELT L 200, lk 14) peale — ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c rikkumine

Resolutsioon

1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2. Mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

(1) ELT C 51, 27.2.2010.
2.

Määruse nr 1829/2003 artikli 2 punkte 1, 10 ja 13 ning artikli 3 lõike 1 punkti c, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 178/2002 (millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused) artiklit 2 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/13/EÜ (toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 6 lõike 4 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kui niisugust ainet nagu geneetiliselt muundatud DNA-d ja geneetiliselt muundatud valku sisaldavat õietolmu ei saa käsitada GMO-na, siis niisugused tooted nagu seda ainet sisaldav(ad) mesi ja toidulisandid kujutavad endast „[…] GMO-dest toodetud koostisosi sisaldava[t] toi[t]u” määruse nr 1829/2003 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses. Sama kehtib sõltumata sellest, kas kõnealune aine on toidusse sattunud tahtlikult või juhuslikult.
1.

Nõukogu 18. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 1768/92 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kasutuselevõtu kohta (muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta) artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et selline toode nagu põhikohtuasjas vaadeldav, mis on inimtervishoius kasutatava ravimina Euroopa Ühenduses turule viidud enne nõukogu 26. jaanuari 1965. aasta direktiiviga 65/65/EMÜ ravimeid käsitlevate õigusnormide ühtlustamise kohta (muudetud nõukogu 3. mai 1989. aasta direktiiviga 89/341/EMÜ) kooskõlas oleva turuleviimisloa saamist ja eelkõige ilma, et see toode oleks läbinud ohutuse ja tõhususe hindamist, ei kuulu kõnealuse määruse kohaldamisalasse ja sellele ei saa anda täiendava kaitse tunnistust.
ET Euroopa Liidu Teataja C 298/5

Euroopa Kohtu (esimene koda) 28. juuli 2011. aasta otsus (Oberlandesgericht Stuttgarti (Saksamaa) eelotsusetaotlus) — Kriminaalasi Andreas Michael Seegeri süüdistuses

(Kohtuasi C-554/09) (1)

(Autovedu - Sõidumeeriku kasutamise kohustus - Erandid materjale vedavate sõidukite suhtes - Mõiste „materjal” - Tühjade joogipudelite vedu veini ja jookidega kaupleva ettevõtja sõidukis)

2011/C 298/07

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Oberlandesgericht Stuttgart

Põhikohtuasja menetluse pool

Andreas Michael Seeger

Ese

Eelotsusetaotlus — Oberlandesgericht Stuttgart — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85, (ELT L 102, lk 1) artikli 13 lõike 1 punkti d teise lõigu tõlgendamine — Erandkord, mille kohaselt on sõidumeerikuga varustamise kohustusest vabastatud muu hulgas sõidukid, mida kasutatakse selliste materjalide veoks, mida juht vajab seoses oma tööga — Selle erandi kohaldamine tühjade pudelite transpordile, mis toimub veini ja jookidega kaupleva ettevõtja sõidukiga — Mõiste „materjal”

Resolutsioon

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 561/2006 (mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85) artikli 13 lõike 1 punkti d teises taandes esinevat mõistet „materjal” tuleb tõlgendada nii, et selle hulka ei kuulu selline pakkematerjal nagu tühjad joogipudelid, mida transpordib veini ja jookidega kauplev ettevõtja, kes peab kauplust, varustab korra nädalas oma kliente ja kogub seejuures kokku tühja taara, et see oma hulgikaupmeestele viia.

(1) ELT C 80, 27.3.2010.
ET Euroopa Liidu Teataja C 298/2

Euroopa Kohtu (esimene koda) 28. juuli 2011. aasta otsus (Højestereti (Taani) eelotsusetaotlus) — Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. jaanuar 2002 A/S, likvideerimisel, Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S (C-400/09), Paranova Danmark A/S, Paranova Pack A/S (C-207/10) versus Merck Sharp & Dohme Corporation (varem Merck & Co.), Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme

(Liidetud kohtuasjad C-400/09 ja C-207/10) (1)

(Kaubamärgid - Direktiiv 89/104/EMÜ - Artikli 7 lõige 2 - Farmaatsiatooted - Paralleelne import - Kaubamärgiga tähistatud toote ümberpakendamine - Uus pakend, millel toote müügiloa hoidja, kelle juhiste järgi toode on ümber pakendatud, on märgitud kui ümberpakendaja - Tegelik ümberpakendamine eraldiseisva ettevõtja poolt)

2011/C 298/03

Kohtumenetluse keel: taani

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Højesteret

Põhikohtuasja pooled

Hagejad: Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, likvideerimisel, Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S (C-400/09), Paranova Danmark A/S, Paranova Pack A/S (C-207/10)

Kostjad: Merck Sharp & Dohme Corporation (varem Merck & Co.), Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme

Ese

Eelotsusetaotlused — Højesteret — Euroopa Kohtu otsuste C–232/94: MPA Pharma ja C–427/93: Bristol-Myers Squibb ning nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) tõlgendamine — Paralleelselt imporditava ravimi ümberpakendamine — Paralleelimportija, kes on imporditud ravimi müügiloa hoidja, nimetab uuel pakendil ümberpakendajaks iseennast, kuigi tegelikult on ravimi ostja ja ümberpakendaja iseseisev ettevõtja

Resolutsioon

Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle alusel ei ole paralleelselt imporditavale farmaatsiatootele kantud kaubamärgi omanikul võimalik vastu olla toote hilisemale turustamisele ümberpakendatuna üksnes seetõttu, et uuel pakendil ei ole ümberpakendajana märgitud mitte ettevõtjat, kes tellimuse alusel toote tegelikkuses ümber pakendas ja kellel on selleks luba, vaid toote müügiloa hoidja, kelle juhiste järgi ümberpakendamine toimus ja kes selle eest vastutab.

(1) ELT C 312, 19.12.2009.

ELT C 179, 3.7.2010.