Kohtuasi C‑331/17

Martina Sciotto

versus

Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Teatro dell’Opera di Roma)

Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 1999/70/EÜ – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 5 – Meetmed, mille eesmärk on vältida tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise kuritarvitamist – Riigisisesed õigusnormid, mis välistavad nende meetmete kohaldamise süvamuusikasihtasutuste tegevusvaldkonnas

Kokkuvõte – Euroopa Kohtu (kümnes koda) 25. oktoobri 2018. aasta otsus

Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Meetmed, mille eesmärk on ennetada järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist – Riigisisesed õigusnormid, mis välistavad nende meetmete kohaldamise süvamuusikasihtasutuste tegevusvaldkonnas – Lubamatus – Tõhusate meetmete puudumine, et karistada sellise kuritarvituse eest

(Nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausel 5)

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisatud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus põhikohtuasjas arutusel olev riigisisene õigusnorm, mille kohaselt süvamuusikasihtasutuste tegevusvaldkonnale ei ole kohaldatavad töösuhteid reguleerivad üldnormid, mille eesmärk on karistada tähtajaliste töölepingute kasutamise kuritarvitamise eest nii, et tähtajaline leping kvalifitseeritakse automaatselt ümber tähtajatuks lepinguks, kui töösuhe on kestnud konkreetsest kuupäevast kauem, juhul kui riigisiseses õiguskorras ei ole ühtegi teist tõhusat meedet, et karistada selles sektoris tuvastatud kuritarvituste eest.

Raamkokkuleppe klausli 5 punkti 2 kohaselt võivad liikmesriigid põhimõtteliselt vabalt otsustada, millistel tingimustel loetakse tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid tähtajatult sõlmituks. Eelnevast nähtub, et raamkokkulepe ei näe ette tingimusi, mille esinemisel võib kasutada tähtajalisi lepinguid (26. novembri 2014. aasta kohtuotsus Mascolo jt, C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, punkt 80, ja 11. detsembri 2014. aasta kohtumäärus León Medialdea, C‑86/14, ei avaldata, EU:C:2014:2447, punkt 47).

Selleks et põhikohtuasjas arutusel olevat riigisisest õigusnormi, millega on süvamuusikasihtasutuste sektoris keelatud muuta järjestikku sõlmitud tähtajalisi töölepinguid tähtajatuks töölepinguks, võiks pidada raamkokkuleppega kooskõlas olevaks, peab asjasse puutuva liikmesriigi riigisisene õiguskord siiski sisaldama kõnesoleva sektori osas mõnda muud tõhusat meedet, et vältida ning vajaduse korral karistada järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamise eest (vt analoogia alusel 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus Martínez Andrés ja Castrejana López, C‑184/15 ja C‑197/15, EU:C:2016:680, punkt 41, ja 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, punkt 34).

Sellega seoses peavad liikmesriigi ametiasutused juhul, kui liidu õigusega ei ole ette nähtud konkreetseid karistusi juhuks, kui kuritarvitamine on siiski tuvastatud, võtma vastu meetmed, mis ei pea olema mitte ainult proportsionaalsed, vaid ka piisavalt tõhusad ja hoiatava mõjuga, et tagada raamkokkuleppe rakendamiseks vastu võetud õigusnormide täielik toime (26. novembri 2014. aasta kohtuotsus Mascolo jt, C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, punkt 29).

Sellest tuleneb, et kui järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise kuritarvitamine on siiski toimunud, peab selle kuritarvituse eest nõuetekohaseks karistamiseks ja liidu õiguse rikkumise tagajärgede heastamiseks saama kohaldada meedet, milles on ette nähtud töötajate kaitse tõhusad ja võrdväärsed tagatised (vt selle kohta 26. novembri 2014. aasta kohtuotsus Mascolo jt, C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, punkt 31).

(vt punktid 59, 60, 64, 65 ja 72 ning resolutsioon)