ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Lisaks on vaidlustatud Üldkohtu otsuses moonutatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid ning see põhineb Üldkohtu võimu kuritarvitamisel, kuna Üldkohus ei hinnanud olemasolevaid asjaolusid nõuetekohaselt ega kohaldanud määruse nr 207/2009 (1) artikli 8 rikkumist puudutava hagiavalduse teise väite hindamisel õigesti õigusnorme. Kui Üldkohus oleks järginud õiguse aluspõhimõtteid, mille hulka kuulub õigus õiglasele kohtumenetlusele ja otsuse põhjendamise kohustus, siis oleks ta pidanud talle esitatud hagi rahuldama. Üldkohus pealegi kinnitas apellatsioonikoja otsused olles ise täiesti teadlik asjaolust, et otsuste põhjendust – nimelt Beneluxi ja Prantsuse kaubamärkide olemasolu – ei olnud kostja suutnud Üldkohtu otsuse tegemise ajal tõendada. Seega rikkus Üldkohus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 1 ja artikli 53 lõiget 1 sellega, et ta kohaldas valesid õiguslikke kriteeriume otsustades, et hageja Beneluxi ja Prantsuse kaubamärkide registreering tuleb tühistada.
4.

Täpsemalt väidab apellant, et selleks et järgida põhimõtet, mille kohaselt eeldatakse, et registreeritud ühenduse kaubamärk on kehtiv, ja tõendamiskoormise jaotust kehtetuks tunnistamise menetlustes, oleks Üldkohus pidanud vaidlustatud otsuse tühistama põhjendusel, et Nanu-Nana ei olnud oma tõendamiskohustust täitnud, kuivõrd ta ei suutnud tõendada, millised olid asjassepuutuva sektori normid ja tavad vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotlemise ajal, ning et seega ei erinenud vaidlustatud kaubamärk neist oluliselt.
3.

Kas seaduse 1/2000 artiklid 34 ja 35 on vastuolus direktiivi 93/13/EMÜ artikli 6 lõikega 1, artikli 7 lõikega 2 ning direktiivi lisa punkti 1 alapunktiga q, kuna need ei võimalda maksmata tasu nõuete haldusmenetluses tõendeid esitada, et küsimust lahendada?
2)

Üldkohus rikkus ELTL artiklit 108 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (1) artiklit 1 seoses uue abi ja olemasoleva abi mõistetega. Konkreetselt leidis ta vääralt, et abi võib pidada olemasolevaks vaatamata sellele, et oli rikutud ühte selle otsuse tingimust, millega abi tunnistati siseturuga kokkusobivaks. Sellega eiras Üldkohus väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt pelgalt selliste tingimuste rikkumine on piisav, et tuvastada uue abi olemasolu, ning uute asjaolude puudumisel, mis võimaldaksid jõuda teistsugusele seisukohale, põhjendada uut otsust kokkusobimatuse kohta. Lisaks, olles õigesti tagasi lükanud argumendid väidetavalt piisava põhjenduse puudumise kohta, lükkas Üldkohus selle hinnangu ümber, heites komisjonile ette, et viimane ei olnud tõendanud, et tingimuse rikkumine mõjutada sisuliselt nõukogu poolt heaks kiidetud korda, ning sellest lähtudes leidis kohus vääralt, et ta võis otsuse õigusnormi rikkumise tõttu osaliselt tühistada. Üldkohus ei võtnud nõuetekohaselt arvesse ELTL artiklis 108 määratletud nõukogu ja komisjoni vahelist institutsioonilist tasakaalu. Kui nõukogu ühehäälselt otsustades kasutab oma pädevust tunnistada abi erandkorras siseturuga kokkusobivaks, kuid seab selle seisukoha sõltuvusse kindlaksmääratud tingimuste täitmisest, ei pea komisjon kindlaks tegema, kas neil tingimustel on oluline tähtsus või kas, vastupidi, võib nende rikkumine jääda karistamata.
(ii)

Üldkohus rikkus õigusnormi trahvi maksmise solidaarvastutuse alaste normide kohaldamisel ja 10 % piirmäära arvutamisel sellega, et ta määras SLM-i poolt tasumisele kuuluvaks trahvi lõppsummaks 1,956 miljonit eurot, mis jääb alla õigusnormides ette nähtud piirmäära 10 % SLM-i kogukäibest asjakohasel aastal, millele viidatakse määruse (EÜ) nr 1/2003 (1) artikli 23 lõikes 2. Käesolevas asjas oleks kohtuotsuses tulnud tuvastada, et SLM ei olnud kohustatud mitte ainult tasuma summa 1,956 miljonit eurot isiklikult, vaid et ta oli kohustatud tasuma lisaks ka 13,3 miljonit eurot solidaarselt Ori Martiniga. Piirmäärad oleks tulnud nimelt välja arvutada eraldi, SLM-i puhul isiklikult rikkumise selle aja suhtes, mil Ori Martin teda ei kontrollinud (piirmäär seoses SLM-i ülemaailmse kogukäibega) ja SLM-ile solidaarselt Ori Martiniga rikkumise selle aja suhtes, mil emaettevõtja seda tütarettevõtjat kontrollis (piirmäär seoses Ori Martini ülemaailmse käibega, mida käesolevas asjas ei saavutatud).
1.

Rikutud on Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 45 (hagi ei aegu, kui on tõendatud, et esinevad ettenägematud asjaolud või vääramatu jõud) kahest aspektist: a. määrus tehti ilma, et apellandile oleks antud aega tõendada, et esinevad ettenägematud asjaolud või vääramatu jõud, mis põhjustasid hagi paberversiooni hilinenult esitamise. Seetõttu ei olnud apellandil võimalik ennast kaitsta; ja b. kõnealuses kohtuasjas esinesid ettenägematud asjaolud.
3.

Kas raudteeinfrastruktuuri kasutustasude õigluse kontrollimine tsiviilkohtus siseriikliku tsiviilõiguse normi alusel, mis näeb ette, et tsiviilkohus võib juhul, kui sooritus määratakse kindlaks ühe lepinguosalise poolt, kontrollida, kas see on tehtud õiglaselt, ja vajaduse korral määrata see ise õiglase äranägemise kohaselt, on kooskõlas liidu õigusnormidega, mis kohustavad raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjat järgima tasude kindlaksmääramise üldisi eeskirju nagu näiteks kulude ja tulude tasakaalustatuse kohustust (direktiivi 2001/14/EÜ artikli 6 lõige 1) või võtma arvesse konkurentsivõime kriteeriumeid (direktiivi 2001/14/EÜ artikli 8 lõige 1)?
—

tühistada Üldkohtu 15. juuli 2015. aasta otsus kohtuasjas T-47/10 osas, milles leitakse, et algselt Akzo Nobel Chemicals GmbH-le ja Akzo Nobel Chemicals B.V-le rikkumistes osalemise eest määratud trahvid on veel võimalik jätta Akzo Nobel N.V kanda pärast seda, kui Üldkohus need trahvid tühistas; ja
ET Euroopa Liidu Teataja C 406/20

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia) 21. septembril 2015 – Agenzia delle Entrate versus Marco Identi

(Kohtuasi C-493/15)

(2015/C 406/20)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Corte suprema di cassazione

Põhikohtuasja pooled

Kassaator: Agenzia delle Entrate

Vastustaja: Marco Identi

Eelotsuse küsimus

Kas ELL artikli 4 lõiget 3 ja nõukogu kuuenda direktiivi 77/388 (1) kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikleid 2 ja 22 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad kohaldada käibemaksu suhtes liikmesriigi õigusnormi, mis näeb ette käibemaksuvõlgade kustutamise selliste isikute puhul, kellele suhtes on lubatud kohaldada kuninga dekreedi nr 267/1942 artiklites 142 ja 143 ette nähtud kohustustest vabastamise menetlust?

(1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, 13.6.1977, lk 1, ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (1) artiklit 13 saab tõlgendada nii, et autori varaliste õiguste valdajal, kelle õigusi on rikutud, on võimalik nõuda talle tekitatud kahju hüvitamist valdkonna üldpõhimõtete alusel või nõuda niisuguse summa maksmist, mille suurus on kahekordne või autoriõiguse süülise rikkumise korral kolmekordne nõuetekohane tasu, ilma et tuleks tõendada kahju ning autoriõiguse rikkumise aluseks oleva asjaolu ja tekkinud kahju vahelist põhjuslikku seost, samas kui direktiivi 2004/48 artikkel 13 näeb ette, et kohus teeb otsuse kahjutasu kohta lähtudes artikli 13 lõike 1 punktis a nimetatud aspektidest, ja et kohus saab asjakohastel juhtudel üksnes alternatiivina määrata üldsummalise kahjutasu direktiivi artikli 13 lõike 1 punktis b nimetatud tegurite alusel?
2.

Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas direktiivi asjakohane säte on kooskõlas ELTL artikliga 34 vaatamata sellele, et selle kohaldamisel on kõnealusele kaubandusele piirav toime?
ET Euroopa Liidu Teataja C 7/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa) 14. oktoobril 2015 – Freie und Hansestadt Hamburg versus Jost Pinckernelle

(Kohtuasi C-535/15)

(2016/C 007/14)

Kohtumenetluse keel: saksa

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Bundesverwaltungsgericht

Põhikohtuasja pooled

Kassatsioonkaebuse esitaja: Freie und Hansestadt Hamburg

Vastustaja kassatsioonimenetluses: Jost Pinckernelle

Menetluses osales: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi huvide esindaja Bundesverwaltungsgericht’is)

Eelotsuse küsimus

Kas REACH-määruse (1) artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et vastavalt selle määruse artiklitele 6, 7, 21 ja 23 ei või aineid liidu territooriumilt välja vedada, kui nad ei ole registreeritud vastavalt selle määruse II jaotise asjakohastele sätetele, kui see on nõutav?

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, lk 1; parandus ELT 2007 L 136, lk 3), mida on viimati muudetud komisjoni 28. mai 2015. aasta määrusega (EL) 2015/830, mis käsitleb määruse (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) muutmist (ELT L 132, lk 8).
ET Euroopa Liidu Teataja C 429/9

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank van koophandel Brussel (Belgia) 5. oktoobril 2015 – Uber Belgium BVBA versus Taxi Radio Bruxellois NV, teised menetlusosalised: Uber NV jt

(Kohtuasi C-526/15)

(2015/C 429/13)

Kohtumenetluse keel: hollandi

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Rechtbank van koophandel Brussel

Põhikohtuasja pooled

Kaja esitaja: Uber Belgium BVBA

Vastustaja kaja menetluses: Taxi Radio Bruxellois NV

Teised menetlusosalised: Uber NV jt, Brusselse Hoofdstedelijk Gewest, Belgische Federatie van Taxis, Nationale Groepering van Ondernemingen met Taxi- und Locatievoertuigen met Chauffeur VZW

Eelotsuse küsimus

Kas ELL artiklis 5 ja põhiõiguste harta artikli 52 lõikes 1 koostoimes põhiõiguste harta (1) artiklitega 15, 16 ja 17 ning ELTL artiklitega 28 ja 56 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus pealinna Brüsseli piirkonna 27. aprilli 1995. aasta määrus taksoteenuste ja koos juhiga sõidukite rentimise teenuste kohta (ordonnantie van het Brusselse Hoofdstedelijk Gewest van 27 april 1995 betreffende de taxidiensten en de diensten voor het verhuren van voertuigen met vervoerder), kui seda tõlgendatakse nii, et mõistet „taksoteenused” kohaldatakse ka eraisikute suhtes, kes ei saa sõidukijuhina tegutsemise eest tasu ja kes tegelevad ridesharing’uga (autode ühiskasutus), võttes vastu veoteenuse tellimusi, mida neile pakutakse teises liikmesriigis asuva ettevõtja Uber BV jt tarkvararakenduse vahendusel?

(1) EÜT 2000, C 364, lk 1.
1.

Kas selline riigi kehtestatud õigusnorm, millega nähakse ette, et riik teostab kontrolli procurador’i tasu kehtestamise üle seeläbi, et ta määratleb määruse abil tasu täpse ja kohustusliku summa ning paneb kohtutele (eelkõige menetluskulude väljamõistmise korral) ülesande tasu suurust hiljem kontrollida igal konkreetsel juhul vastava tasu kindlaksmääramiseks – ehkki see piirdub sellega, et kontrollitakse tasumäärade täpset järgimist, ilma et erandjuhtudel ning põhistatud lahendi abil oleks võimalik kõrvale kalduda tasumäärades ette nähtud piiridest –, on kooskõlas [ELL] artikli 4 lõikega 3 ja ELTL artikliga 101?
1.

Kas Euroopa Liidu esmase ja/või teisese õiguse sätetega (eelkõige ELTL artikliga 45 ja määruse (EL) nr 492/2011 (1) artikliga 7) on kooskõlas, et Saksamaa Liitvabariigis töötanud töötaja puhul, kes elab mõnes muus liikmesriigis ega pea tasuma tulumaksu Saksamaa Liitvabariigis ning kellele makstav pankrotihüvitis on tema suhtes kehtivate õigusnormide alusel maksuvaba, arvatakse tema tööandja pankroti korral töötajale makstava pankrotihüvitise arvutamisel aluseks võetavalt töötasult eelnevalt maha arvestuslik maks summas, mis arvataks Saksamaal töötasult maha tulumaksukohustuse korral, juhul kui asjaomane töötaja ei saa enam esitada tööandja vastu nõuet tasuda saamata jäänud töötasu brutosumma?
3.

Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas asjaolu, et töökohta, kus naistöötaja töötab, on nimetatud riskivabade töökohtade loetelus, mille tööandja on koostanud pärast töötajate esindajatega konsulteerimist, ning asjaolu, et kõnealuse haigla ennetava meditsiini ja tööalaste riskide ennetamise teenistus on väljastanud töövõimelisuse tunnistuse, ilma et kumbki sisaldaks ulatuslikumaid selgitusi selle kohta, kuidas dokumentides esitatud järeldustele jõuti, on piisavad, et tõendada igal juhtumil ja ilma vaidlustamise võimaluseta, et eespool nimetatud artikli 19 tähenduses ei esine võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist?
2.

Olenemata vastustest küsimustele 1a ja 1b, Kas nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/114/EÜ kolmandate riikide kodanike riiki lubamise kohta õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil artikli 6 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu on käesolevas kohtuasjas, kus Iraanist pärit kolmanda riigi kodanik, kes lõpetas Iraanis tehnika, inseneriteaduste ja füüsika valdkonnale spetsialiseerunud Sharif University of Technology (Teheran), taotleb üliõpilasviisat doktoriõppesse astumiseks infotehnoloogia turvalisuse alal projekti raames „Usaldusväärsed manus- ja mobiilsed süsteemid”, eelkõige nutitelefonide tõhusate kaitsevahendite arenduse valdkonnas, on liikmesriigid pädevad keelduma taotlejat riiki lubamast väites, et ei ole välistatud olukord, kus teadustöö käigus omandatud teadmisi kasutatakse Iraanis kuritahtlikel eesmärkidel, näiteks konfidentsiaalse teabe hankimiseks lääneriikides, siserepressioonideks või üldisemalt inimõiguste rikkumiseks?
ET Euroopa Liidu Teataja C 414/23

23. oktoobril 2015 esitatud hagi –Euroopa Komisjon versus Iirimaa

(Kohtuasi C-552/15)

(2015/C 414/30)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: M. Wasmeier, J. Tomkin)

Kostja: Iirimaa

Nõuded

Hageja palub Euroopa Kohtul:

— tuvastada, et kuna Iirimaa nõuab Iiri residendi poolt teises liikmesriigis liisitud või renditud mootorsõiduki registreerimisel registreerimismaksu täies ulatuses, võtmata arvesse kasutuse kestust, kui sõidukit ei ole kavas kasutada peamiselt Iirimaal või kui seda ei ole tegelikult kasutatud sellisel viisil, ning kehtestades maksu tagastamisele tingimused, mis lähevad kaugemale selles, mis on tingimata vajalikud ja proportsionaalsed, on Iirimaa rikkunud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 56 tulenevaid kohustusi;

— mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Väited ja peamised argumendid

Asjaomased siseriiklikud õigusnormid

Iirimaa 1992. aasta riigieelarve seadus (Ireland's Finance Act, 1992) (muudetud redaktsioon) näeb ette riiki imporditud sõiduki registreerimisel registreerimismaksu tasumise. Selle seaduse kohaselt on sõidukite importijad kohustatud alalisel registreerimisel kohaldatavat maksu tasuma täies ulatuses. Antud nõuet kohaldatakse kõikidele imporditud sõiduautodele, olenemata nende kavandatava või tegeliku kasutamise kestusest riigis ning see hõlmab sõiduautosid, mis on renditud või liisitud välisriigist eelnevalt kindlaks määratud perioodiks. Olgugi et Iiri ametivõimud on kehtestanud võimaluse saada teatud juhtudel enammakstud maksusumma tagasi, tehakse tagasimakse alles pärast kõnealuse sõiduki läbivaatamist ja eksportimist. Ükski säte ei näe ette enammakstud maksusummalt intressi tasumist ning tagasimakse menetluses tuleb tasuda halduskuludeks 500 eurot.

Peamised argumendid

Komisjon leiab, et Iirimaa süsteem mootorsõidukite registreerimise maksustamisel toob kaasa ebaproportsionaalselt suure rahavoo liikumise ning finantskoormuse nendele Iiri residentidele, kes soovivad importida renditud või liisitud sõiduautosid eelnevalt kindlaks määratud perioodiks. Komisjoni hinnangul muudavad kõnealused sätted teisest liikmesriigist sõiduautode rentimise ja liisimise oluliselt raskemaks ja kulukamaks kui sõiduautode rentimise või liisimise Iirimaal asuvatelt ettevõtjatelt. Komisjon väidab, et Iirimaa sõidukite registreerimismaks võib takistada liisinguteenuste ja rendileandmise teenuste osutamist ja vastu võtmist, see on ebaproportsionaalne ning järelikult vastuolus ELTL artikliga 56.
2.

Kas turul pindasid üüriva isiku suhtes, kes annab kaubitsejatele kasutada kioskeid ja alasid, kuhu võib paigutada kioskeid, on võimalik rakendada meetmeid, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artiklis 11, samadel tingimustel nagu need, mis Euroopa Kohus on sõnastanud 12. juuli 2011. aasta otsuses kohtuasjas C-324/09: L’Oréal jt vs. eBay jt seoses meetmete kehtestamisega e-turu haldajate suhtes?
ET Euroopa Liidu Teataja C 414/23

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d'État (Prantsusmaa) 8. oktoobril 2015 – Melitta France SAS jt versus Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

(Kohtuasi C-530/15)

(2015/C 414/29)

Kohtumenetluse keel: prantsuse

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Conseil d'État

Põhikohtuasja pooled

Kaebuse esitajad: Melitta France SAS, Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG, Délipapier, Gopack SAS, Industrie Cartarie Tronchetti SpA, Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL, Kimberly-Clark SAS, Lucart France, Paul Hartmann AG, SCA Hygiène Products, SCA Tissue France, Group’Hygiène syndicat professionnel

Vastustaja: Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

Eelotsuse küsimus

Kas sellega, et pakendi näidete hulka on arvatud „rullid” (torud ja silindrid), mille ümber on mähitud tarbijatele müüdavad elastsed materjalid, nagu paber või plastkile, rikutakse komisjoni 7. veebruari 2013. aasta direktiivis 2013/2/EL (1) sätestatud pakendi mõistet, nagu see oli määratletud 20. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/62/EÜ (2) artiklis 3 ja ületatakse komisjoni volitusi, mis on talle antud tema rakendusvolituste raames.

(1) Komisjoni 7. veebruari 2013. aasta direktiiv 2013/2/EL millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 94/62/EÜ (pakendite ja pakendijäätmete kohta) I lisa (ELT L 37, lk 10).

(2) Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiiv 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta (ELT L 365, lk 10, ELT eriväljaanne 15/013, lk 349).
2.

Apellatsioonkaebuse eesmärk on näidata, et Üldkohus eksis, järeldades, et ühenduse kaubamärgi määruse (1) artikli 7 lõike 1 punkt b on vaidlusalusele kaubamärgile kohaldatav, ning järeldades, et ühenduse kaubamärgi määruse artikli 7 lõige 3 ja artikli 52 lõige 2 ei ole käesoleval juhul kohaldatavad.
4.

Kas juhul, kui tehnilised ja haldusmeetmed, mis võeti pärast lennuki ja linnu kokkupõrget, mis lennukile siiski kahju ei tekitanud, kujutavad endast erakorralisi asjaolusid määruse põhjenduse 14 tähenduses, on lubatav mõistlike meetmete raames nõuda, et lennuettevõtja võtaks lendude kavandamisel arvesse ohtu, et pärast lennuki ja linnu kokkupõrget võib olla vaja võtta niisuguseid tehnilisi ja haldusmeetmeid, ning seda lennuplaanis arvestada?
ET Euroopa Liidu Teataja C 414/22

Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale di Bergamo (Itaalia) 1. oktoobril 2015 – kriminaalasi Menci Luca süüdistuses

(Kohtuasi C-524/15)

(2015/C 414/27)

Kohtumenetluse keel: itaalia

Eelotsusetaotluse esitanud kohus

Tribunale di Bergamo

Põhikohtuasja kriminaalmenetluse pool

Menci Luca

Eelotsuse küsimus

Kas võimalus menetleda kriminaalasja, mille ese on tegu (käibemaksu tasumata jätmine), mille eest on süüdistatavale mõistetud lõplik väärteokaristus, on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 50, kui seda tõlgendada lähtuvalt Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklist 4 ja Euroopa Inimõiguste Kohtu vastavast kohtupraktikast?
ET Euroopa Liidu Teataja C 414/18

Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 22. septembril 2015 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (esimene koda) 15. juuli 2015. aasta otsuse peale kohtuasjas T-24/13: Cactus S.A. versus Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)

(Kohtuasi C-501/15 P)

(2015/C 414/22)

Kohtumenetluse keel: inglise

Pooled

Apellant: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindaja: A. Folliard-Monguiral)

Teine menetlusosaline: Cactus S.A.

Apellandi nõuded

Apellant palub Euroopa Kohtul:

— rahuldada apellatsioonkaebus täies ulatuses

— tühistada vaidlustatud kohtuotsus

— mõista ühtlustamisameti kohtukulud välja Order Cactus S.A.-lt.

Väited ja peamised argumendid

Kohtuasjas „IP Translator” tehtud otsuse kohaselt võib Nizza klassifikatsiooni klassipäise kasutamisega hõlmata kõiki selles klassi tähestikulises loetelus nimetatud kaupu ja teenuseid. Sellegipoolest ei saa sellise määratlemisega kaasata kaebusesse kõiki sellesse konkreetsesse klassi kuuluvaid kaupu ja teenuseid. Üldkohus eksis kohtuotsuse „IP Translator” ja määruse nr 207/2009 artikli 28 (1) ja määruse nr 2868/95 eeskirja 2 kohaldamisel, kui ta leidis, et klassi 35 päis katab kõiki sellesse klassi kuuluvaid teenuseid. Kuna klassi 35 tähestikulisse loetellu ei kuulu jaemüügiteenused ega „looduslike taimede ja lillede, teraviljade, värske puu- ja köögivilja jaemüük”, siis ei laiene asjaomaste varasemate ühenduse kaubamärkide kaitse sellistele teenustele. Nõue täpsustada kaubad või kaubaliigid, millega asjaomased jaemüügiteenused seonduvad, mis kehtib kõigi kaubamärkide suhtes, sealhulgas nende suhtes, mille registreerimistaotlus esitati enne kohtuotsuse „Praktiker” tegemist, on vastuolus Üldkohtu järeldusega, et klassi 35 päise abstraktse nimetamisega on hõlmatud kõigi võimalike kaupade jaemüügiteenused.

Järeldus, et üksnes stiliseeritud kaktuse kasutamine ei mõjuta varasema kaubamärgi eristusvõimet määruse nr 207/2009 artikli 15 lõike 1 punkti a tähenduses, on vastuolus nelja õigusnormiga. Põhjendades oma järeldust üksnes logo ja sõnalise elemendi semantilise vastavusega jättis Üldkohus hindamata, milline on varasemas kombineeritud kaubamärgis esineva sõnalise elemendi „kaktus” eristusvõime ulatus ja tähtsus. Üldkohus ei võtnud arvesse logo ja kombineeritud kaubamärgi visuaalset ja (võimalikku) foneetilist erinevust ning eksis põhjendades oma järeldust eelneva teadmisega, mille kohaselt Luksemburgi avalikkus tunneb varasemat kombineeritud kaubamärki ega võtnud arvesse kogu Euroopa avalikkuse arvamust.

(1) Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1)
1.

Kas [tarbijakrediidi]seaduse tagasiulatuvat kohaldamist võib tõlgendada ja hinnata ainult selle seaduse sätete alusel või kas [tarbijakrediidi]seaduse niisugune kohaldamine on kooskõlas liidu õigusega, eriti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ (1) artikliga 30, mille lõikes 1 on sõnaselgelt sätestatud, et seda direktiivi ei kohaldata enne direktiivi liikmesriigi õigusesse üle võtva siseriikliku õigusakti jõustumist sõlmitud krediidilepingute suhtes?