EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS

(esimene koda)

5. juuni 2012

Kohtuasi F‑71/10

Nicola Cantisani

versus

Euroopa Komisjon

Avalik teenistus – Lepingulised töötajad – Konverentsitõlk – Personalieeskirjade artiklid 12a ja 24 – Psühholoogiline ahistamine – Huvide konflikt – Kahju hüvitamise nõue

Ese: ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega N. Cantisani palub tühistada komisjoni otsus, millega jäeti rahuldamata tema abitaotlus seoses tema psühholoogilise ahistamisega aastatel 1999–2007, kui ta töötas konverentsitõlgina. Samuti palub hageja mõista komisjonilt tema kasuks välja kahjuhüvitis.

Otsus: Jätta hagi rahuldamata. Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.

Kokkuvõte

1. Ametnikud – Administratsiooni abistamiskohustus – Rakendamine psühholoogilise ahistamise valdkonnas – Abitaotluse esitamine – Mõistliku aja nõude järgimine – Järgitava tähtaja algus

(Personalieeskirjad, artiklid 12a ja 24 ning artikli 90 lõige 1)

2. Ametnikud – Administratsiooni abistamiskohustus – Kohaldamisala – Ulatus – Administratsiooni kohustus psühholoogilist ahistamist puudutavad kaebused läbi vaadata – Hoolitsuse ja kiiruse nõue

(Personalieeskirjad, artiklid 12a ja 24 ning artikli 90 lõige 1)

3. Ametnikud – Psühholoogiline ahistamine – Mõiste – Käitumine, mille eesmärgiks on huvitatud isiku alandamine või tema töötingimuste halvendamine – Sellise käitumise korduvuse nõue – Sellise käitumise tahtlikkuse nõue – Ulatus – Ahistaja halva kavatsuse nõude puudumine

(Personalieeskirjad, artikli 12a lõige 3)

4. Ametnikud – Hagi – Kahju hüvitamise nõue – Hagi, mille aluseks on administratsiooni kohustus hüvitada kolmanda isiku poolt ametnikule tekitatud kahju – Vastuvõetavus – Tingimus – Siseriiklike õiguskaitsevahendite ammendamine – Erand – Tõhusate õiguskaitsevahendite puudumine

(Personalieeskirjad, artikli 24 esimene ja teine lõik ning artikkel 91)

1. Personalieeskirjade artiklid 12a ja 24 ei määra sõnaselgelt kindlaks tähtaega abitaotluse esitamiseks seoses psühholoogilise ahistamisega. Arvestades siiski õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid, peab ametnik või teenistuja, kes sellise taotluse soovib esitada, esitama selle mõistliku aja jooksul ja viieaastast tähtaega tuleb pidada mõistlikuks selleks, et administratsiooni saaks tõhusalt teavitada psühholoogilisest ahistamisest ning paluda tema abi.

Pealegi on psühholoogilise ahistamise asjas abitaotluse esitamise tähtaja algus väidetava ahistaja poolt toime pandud ahistamise viimase episoodi või vähemalt ajahetk, mil väidetav ahistaja ei saa enam oma ohvrit ahistada.

(vt punktid 67 ja 68)

Viide:

Avaliku Teenistuse Kohus: 8. veebruar 2011, kohtuasi F‑95/09: Skareby vs. komisjon (punktid 41–44, 49 ja 53).

2. Personalieeskirjade artikli 24 kohaselt on liidu institutsioonidel kohustus kaitsta oma ametnikke ja teenistujaid ülemustepoolse ahistamise või ükskõik missuguse alandava käitumise eest. Pealegi peab abistamiskohustuse kohaselt administratsioon teenistuses toimunud korra‑ ja rahurikkumise puhul piisavalt jõuliselt sekkuma ning reageerima vastavalt juhtumi asjaoludele nõutava kiiruse ja hoolega, et tuvastada faktilised asjaolud, ning võtma olukorraga tutvumise järel kasutusele sobivad meetmed. Selleks piisab, kui ametnik või teenistuja, kes taotleb oma institutsioonilt kaitset, esitab esialgsed tõendid rünnaku toimumise kohta, mille objektiks ta väidab end olevat olnud. Selliste asjaolude esinemisel peab asjaomane institutsioon võtma sobivaid meetmeid – eelkõige läbi viima uurimise, et tuvastada koostöös kaebajaga kaebuse aluseks olevad faktilised asjaolud.

(vt punkt 78)

Viited:

Euroopa Kohus: 26. jaanuar 1989, kohtuasi 224/87: Koutchoumoff vs. komisjon (punktid 15 ja 16).

Esimese Astme Kohus: 21. aprill 1993, kohtuasi T‑5/92: Tallarico vs. parlament (punkt 31); 5. detsember 2000, kohtuasi T‑136/98: Campogrande vs. komisjon (punkt 42).

3. Personalieeskirjade artikli 12a lõikes 3 on psühholoogilist ahistamist määratletud kui „sobimatut käitumist”, mille olemasoluks peavad korraga olema täidetud kaks tingimust. Esimese tingimuse kohaselt peab olema tegemist füüsilise käitumise, kõne‑ või kirjakeele, žestide vm tegevustega, mis „[leiavad] aset aja jooksul, on korduv[ad] või süstemaatili[sed]”, mis tähendab seda, et psühholoogilist ahistamist tuleb mõista kui protsessi, mis toimub tingimata aja jooksul ja eeldab korduvaid või pidevaid tegusid, mis on „tahtlikud”. Teise tingimuse kohaselt ‐ mis on esimesest eraldatud sidesõnaga „ja” ‐ peavad selle füüsilise käitumise, kõne‑ või kirjakeel, need žestid vm tegevused kahjustama inimeste isiksust, väärikust või füüsilist ja psühholoogilist terviklikkust. Asjaolust, et omadussõna „tahtlik” on kasutatud esimese, mitte teise tingimuse puhul, võib teha kaks järeldust. Esiteks peab personalieeskirjade artikli 12a lõikes 3 silmas peetud füüsiline käitumine, kõne‑ või kirjakeel, žestid vm tegevused olema tahtlikud, mis jätab selle sätte kohaldamisalast välja kogemata asetleidvad teod. Teisalt ei ole seevastu nõutud, et see füüsiline käitumine, kõne‑ või kirjakeel, need žestid vm tegevused oleksid toime pandud kavatsusega kahjustada isiku isiksust, väärikust, füüsilist või psühholoogilist terviklikkust. Teiste sõnadega võib psühholoogilise ahistamisega personalieeskirjade artikli 12a lõike 3 tähenduses olla tegemist ka siis, kui ahistaja ei kavatsenud oma tegudega tahtlikult ohvri mainet või tema töötingimusi kahjustada. Piisab sellest, kui need teod, mis pandi toime tahtlikult, tõid niisugused tagajärjed objektiivselt kaasa.

Et asjaomased teod peavad personalieeskirjade artikli 12a lõike 3 kohaselt olema sobimatud, järeldub sellest, et käitumise ahistamiseks kvalifitseerimiseks peab olema täidetud tingimus, et see käitumine on piisavalt objektiivne selles mõttes, et erapooletu ja mõistlik vaatleja, kes on normaalselt tundlik, leiaks samas olukorras, et see käitumine läheb liiale ja on laiduväärne.

(vt punktid 89 ja 90)

Viited:

Avaliku Teenistuse Kohus: 9. detsember 2008, kohtuasi F‑52/05: Q vs. komisjon (punkt 135); 16. mai 2012, kohtuasi F‑42/10: Skareby vs. komisjon (punkt 135).

Euroopa Liidu Üldkohus: 12. juuli 2011, kohtuasi T‑80/09 P: komisjon vs. Q.

4. Personalieeskirjade artikli 24 teise lõigu eesmärk on hüvitada ametnikule või teenistujale kahju, mida on talle põhjustanud kolmandate isikute või teiste ametnike selle artikli esimeses lõigus kirjeldatud käitumine, kui ametnik või teenistuja ei ole saanud hüvitist kahju põhjustanud isikult. Ametniku või teenistuja poolt personalieeskirjade artikli 24 teise lõigu alusel esitatud kahju hüvitamise hagi on vastuvõetav, kui eelnevalt on ammendatud siseriiklikud õiguskaitsevahendid, mis peaksid tagama asjaomastele üksikisikutele tõhusa kaitse ja võiksid anda tulemuseks väidetava kahju hüvitamise.

(vt punkt 130)

Viited:

Euroopa Kohus: 5. oktoober 2006, kohtuasi C‑365/05 P: Schmidt-Brown vs. komisjon (punkt 78).

Esimese Astme Kohus: 9. märts 2005, kohtuasi T‑254/02: L vs. komisjon (punkt 148).

Euroopa Liidu Üldkohus: eespool viidatud kohtuasi komisjon vs. Q (punkt 67).