Kohtuasi T‑128/11

(avaldamine väljavõtete kaupa)

LG Display Co. Ltd

ja

LG Display Taiwan Co. Ltd

versus

Euroopa Komisjon

„Konkurents — Keelatud kokkulepped — Vedelkristallkuvarite (LCD) ülemaailmne turg — Kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus hindade ja tootmiskoguste alal — Sisemüük — Kaitseõigused — Trahvid — Osaline kaitse trahvide eest — Üks ja vältav rikkumine — Ne bis in idem põhimõte”

Kokkuvõte – Üldkohtu otsus (kuues koda), 27. veebruar 2014

Mis puudutab konkurentsiõiguse rikkumise eest määratava trahvi põhisumma kindlaksmääramist juhul, kui rikkumises osalenu müüb rikkumisega seotud tooteid äriühingutele, kes ei moodusta selle osalejaga sama ettevõtjat, siis võib asjassepuutuvaid müüke pidada müügiks sõltumatutele kolmandatele isikutele, kuigi esineb seos viidatud osalise ja viidatud äriühingute vahel. Ent komisjonil on kohustatud selgitama, milline on seos asjassepuutuva müügi ja kartelli vahel. (vt punktid 60–63)

Mis puudutab konkurentsiõiguse rikkumise eest määratava trahvi põhisumma kindlaksmääramist, siis asjaolu, et müüki ühe ettevõtja sees koheldakse erinevalt samasse kontserni kuuluvate, kuid üht ettevõtjat mitte moodustavate ettevõtjate vahelisest müügist, ei saa kritiseerida võrdse kohtlemise põhimõtte järgimise seisukohast. Ühe ettevõtja olemasolu tekitab erineva olukorra, mis õigustab vastavate osalejate suhtes erinevate kategooriate kohaldamist. (vt punktid 136–140)

Komisjoni teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, punkti 23 alapunkti b viimast lõiku kohaldatakse ainult juhtudel, kus täidetud on kaks tingimust: esiteks on ettevõtja esimene, kes tõendab faktilisi asjaolusid, millest komisjon ei olnud varem teadlik, ja teiseks võimaldavad need faktilised asjaolud, mis mõjutavad otseselt kahtlustatava keelatud kokkuleppe raskust või kestust, komisjonil jõuda rikkumise osas uutele järeldustele. Neid tingimusi tuleb tõlgendada kitsalt, piirates selle sätte kohaldamist juhtumitele, kus kartellis osalev äriühing esitab komisjonile rikkumise raskuse või kestuse kohta uut teavet, ning välistades need juhtumid, kus äriühing esitab üksnes fakte, mis võimaldavad kinnitada rikkumist puudutavaid tõendeid. Nimelt oleksid leebema kohtlemise programmid vähem tõhusad, kui ettevõtjad kaotaksid stiimuli olla esimene, kes esitab komisjonile teavet, milles teatatakse kartellist. Lisaks erinevad kriteeriumid, mida kirjeldatakse koostööteatise punkti 8 alapunktis b, nendest, mis on ette nähtud selle teatise punkti 23 punkti b viimases lõigus. Esimene viidatud sätetest näeb ette, et täielik kaitse trahvide eest antakse ettevõtjale, kes esitab esimesena niisuguseid tõendeid, mis komisjoni arvates võimaldavad tal keelatud kokkuleppe olemasolu tuvastada. Asjaolu, et tegemist on erinevate kriteeriumidega, on objektiivne õigustus, mis võimaldab komisjonil kohelda esimest ja teist ettevõtjat erinevalt, rikkumata seejuures võrdse kohtlemise põhimõtet. Samuti hindamiskriteeriumid, mille alusel otsustatakse trahvi vähendada olulise lisaväärtuse eest koostööteatise punktide 21 ja 22 tähenduses, erinevad ka nendest, millest tuleb lähtuda selle kindlaksmääramisel, kas ettevõtja avalduse eest saab talle anda osalise kaitse trahvide eest nimetatud teatise punkti 23 alapunkti b teise lõigu tähenduses. (vt punktid 157, 166, 167, 178, 179 ja 190)

Vt otsuse tekst. (vt punktid 193, 220 ja 221)

Konkurentsi valdkonnas tähendab see, et ettevõtjale on antud osaline kaitse trahvide eest vastavalt komisjoni teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, punkti 23 alapunkti b viimasele lõigule, et teda tuleb talle määratava trahvi kindlaksmääramisel kohelda nii, nagu ta ei oleks rikkumises osalenud perioodil, mille suhtes anti see kaitse. Nimelt ei ole selles sättes ette nähtud, et komisjon jätaks faktilised asjaolud, mida see kaitse hõlmab, tähelepanuta ainult rikkumise kestusega seotud kordaja arvutamisel ‐ seda sätet tuleb mõista laiemalt, mis tähendab, et nende faktiliste asjaolude arvessevõtmine on seega välistatud trahvi kindlaksmääramise kõigi aspektide puhul, sealhulgas asjassepuutuva müügi keskmise väärtuse arvutamise puhul. Sisuliselt on osaline kaitse, nagu see on ette nähtud koostööteatises, seega „õigusteoreetiline olukord”, milles trahvi arvutamise seisukohast peab komisjon lähtuma hüpoteesist, et niisuguse kaitse saanud ettevõtja kaitsega hõlmatud perioodil rikkumises ei osalenud. (vt punktid 199 ja 201)

Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta punkti 29 neljandat taanet tuleb tõlgendada nii, et see ei annab ettevõtjale sama koostöö eest õigust kahekordsele trahvisumma vähendamisele, nii komisjoni teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul, kui ka trahvide arvutamise meetodi suuniste alusel. Koostööteatise kohaldamisalasse kuuluvate rikkumiste korral ei saa huvitatud isik üldjuhul komisjonile põhjendatult ette heita, et ta ei võtnud kergendava asjaoluna arvesse tema koostöö ulatust väljaspool nimetatud teatise õiguslikku raamistikku. Lahendust, mille kohaselt on komisjon üksnes erandlikes olukordades kohustatud trahvide arvutamise meetodi suuniste punkti 29 neljanda taande alusel ettevõtja trahvisummat vähendama, tuleb tõlgendada nii, et niisuguste olukordade esinemine eeldab, et asjassepuutuva ettevõtja koostöö, mis küll ületab tema õiguslikku koostöökohustust, ei anna talle siiski õigust trahvi vähendamisele koostööteatise alusel. (vt punktid 205–208)

Kuigi konkurentsi valdkonnas võimaldab ühe vältava rikkumise mõiste tõlgendamine komisjonil samas menetluses ja sama otsusega karistada üheaegselt mitme teo eest, mida oleks saadud menetleda eraldi, ei kohusta see komisjoni nii toimima. Seetõttu ei saa komisjonile põhimõtteliselt ette heita niisuguste erinevate tegevuste eraldi menetlemist, mida ta oleks saanud koondada ühe vältava rikkumise alla. Sellest tuleneb, et komisjonil on kaalutlusõigus tema algatatavate menetluste ulatuse suhtes. Nimelt ei saa ta olla kohustatud tuvastama kogu konkurentsivastast tegevust ega määrama selle eest karistusi ning samuti ei saa liidu kohus – isegi ainult trahvi vähendamise eesmärgil – järeldada, et komisjon oleks pidanud tema käsutuses olevaid tõendeid arvestades tuvastama teatud ettevõtja poolt teatud perioodil toime pandud rikkumise. Selle hindamispädevuse teostamise üle teostatakse kohtulikku kontrolli. Sellest hoolimata saab komisjoni valikut käsitada võimu kuritarvitamisena ainult siis, kui suudetakse tõendada, et komisjon on samal objektiivsel põhjusel algatanud kaks eraldi menetlust sama faktilise olukorra suhtes. Kui komisjon leiab, et tal ei ole piisavalt tõendeid teatud ettevõtjate suhtes, keda ta kahtlustab samas ühes rikkumises osalemises, või kui tal puuduvad tõendid ühe tervikplaani ja ühiste meetodite kohta, on need asjaolud käsitletavad objektiivse põhjendusena, mis õigustavad komisjoni valikut algatada uurimine eri ettevõtjate suhtes eri menetlustes. Samuti risk, et ettevõtja, kelle suhtes komisjon on algatanud esimese menetluse, võib olla kahtlustatav ka sama ühe ja vältava rikkumise suhtes võimalikult algatatavas teises menetluses, ei saa lubada sellel ettevõtjal tugineda ne bis in idem põhimõttele otsuse suhtes, millega lõpetatakse esimene menetlus. Selle põhimõtte järgimine ei ole loomulikult mõeldav preventiivselt ja see ei vabasta ettevõtjat koostöökohustusest komisjoniga võimalikus teises menetluses. (vt punktid 222–225, 231 ja 242–244)

Vt otsuse tekst. (vt punkt 238)