KOHTUJURISTI ETTEPANEK

ELEANOR SHARPSTON

esitatud 28. juunil 2007 ( 1 )

Kohtuasi C-212/06

Gouvernement de la Communauté française

ja

Gouvernement wallon

versus

Gouvernement flamand

„Liikmesriigi alamüksuse poolt kehtestatud hoolduskindlustusskeem — Selliste isikute väljajätmine, kelle elukoht on riigi territooriumi mõnes teises osas peale selle, kus on pädev tegutsema kõnealune üksus — EÜ artiklid 18, 39 ja 43 — Määrus (EMÜ) nr 1408/71”

1. Käesolev Cour d’Arbitrage de Belgique (Belgia vahekohus) ( 2 ), nüüd Cour constitutionnelle de Belgique (Belgia konstitutsioonikohus) ( 3 ) (edaspidi „Cour d’Arbitrage”) esitatud eelotsusetaotlus puudutab flaamikeelse kogukonna kehtestatud hoolduskindlustushüvitiste skeemi kooskõla mitmete nõukogu määruse (EMÜ) nr 1408/71 ( 4 ) sätetega ning EÜ artiklitega 18, 39 ja 43.

2. Laiem küsimus on selles, kas ühenduse õigus takistab liikmesriigi autonoomsel üksusel näha sotsiaalkindlustushüvitiste saamise tingimusena ette elukoha olemasolu asjaomase autonoomse piirkonna territooriumil või mõne teise liikmesriigi territooriumil, jättes seega kohaldamisalast välja isikud, kes töötavad kõnealuse autonoomse piirkonna territooriumil ja elavad riigi territooriumi mõnes teises osas.

3. Veelgi laiem küsimus on see, millist mõju avaldab ühenduse õigus liikmesriigi föderaalsele või detsentraliseeritud struktuurile ja mida peetakse „puhtalt riigisiseseks olukorraks”, mis jääb ühenduse õiguse kohaldamisalast välja.

Sissejuhatus. Belgia Kuningriik kui föderaalriik

4. Belgia föderaalsüsteem, mis on detsentraliseeritust silmas pidades nagu ühenduse vaste, ( 5 ) ei tekkinud üheainsa plaani tulemusena. ( 6 ) See on pikaajaliste muudatuste tulemus, mille aluseks oli esialgselt flaamide soov saavutada kultuuriautonoomia, mis realiseerus kogukondade kujul, ja valloonide soovitud majanduslik autonoomia, mis saavutati piirkondade kaudu. ( 7 )

5. Belgias on praegu kolm kogukonda (flaamikeelne kogukond, prantsuskeelne kogukond ja saksakeelne kogukond), ( 8 ) kolm piirkonda (Valloonia, Flandria ja Brüssel) ( 9 ) ning neli keelepiirkonda (hollandikeelne piirkond, prantsuskeelne piirkond, pealinna Brüsseli kakskeelne piirkond ja saksakeelne piirkond). ( 10 )

6. Nii kogukondadele kui piirkondadele on antud teatud küsimustes üksteist vastastikku välistav pädevus. ( 11 ) Seega tegutsevad nii kogukonnad kui piirkonnad autonoomse seadusandjana oma pädevuse piires.

7. Dekreedid on õigusaktid, mille kaudu kolm kogukonda ning Flandria ja Valloonia piirkonnad teostavad oma seadusandlikku pädevust. Dekreedid on samasuguse juriidilise jõuga nagu föderaalsed õigusaktid. ( 12 )

Õiguslik raamistik

Asjaomased ühenduse õigusnormid

8. EÜ artikkel 17 sätestab: „1. Käesolevaga kehtestatakse liidu kodakondsus. Iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik. Liidu kodakondsus täiendab, kuid ei asenda liikmesriigi kodakondsust. 2. Liidu kodanikel on käesoleva lepinguga antud õigused ja sellest tulenevad kohustused.”

9. EÜ artikkel 18 sätestab: „1. Igal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui käesoleva lepinguga ja selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti. […]”

10. EÜ artikkel 39 sätestab: „1. Tagatakse töötajate liikumisvabadus ühenduse piires. 2. Selline liikumisvabadus nõuab igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul. […]”

11. EÜ artikkel 43 sätestab: „Allpool esitatud sätete kohaselt keelatakse piirangud, mis kitsendavad liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi territooriumil […] […] [A]sutamisvabadus [hõlmab] õigust alustada ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust ettevõtjana ning asutada ja juhtida ettevõtjaid […] neil tingimustel, mida oma kodanike jaoks sätestavad selle riigi seadused, kus niisugune asutamine toimub.”

12. Olulised on järgmised määruse nr 1408/71 ( 13 ) põhjendused: „[…] [10] […] selleks et võimalikult tõhusalt tagada kõigi liikmesriigi territooriumil töötavate töötajate võrdne kohtlemine, on asjakohane kindlaks määrata, et üldjuhul on kohaldatavad selle liikmesriigi õigusaktid, kus asjaomane isik töötab või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutseb;[ ( 14 )] [11] […] sellisest üldreeglist võib teha erandi, kui konkreetne olukord õigustab kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel teistsuguste kriteeriumide kasutamist. […]”

13. Määruse nr 1408/71 artiklis 2 on loetletud määrusega hõlmatud isikud: „1. Käesolevat määrust kohaldatakse töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja õpilaste suhtes, kelle suhtes kehtivad või on kehtinud ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid ning kes on mõne liikmesriigi kodanikud või mõne liikmesriigi territooriumil elavad kodakondsuseta isikud või pagulased, samuti nende pereliikmete ja nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes. […]”

14. Määruse nr 1408/71 artiklis 3 on sätestatud võrdse kohtlemise põhimõte: „1. Isikutel, kelle suhtes on kohaldatav käesolev määrus, on liikmesriigi õigusaktide alusel samasugused kohustused ja õigus saada samasuguseid hüvesid kui kõnealuse liikmesriigi kodanikul, arvestades käesoleva määruse erisätteid. […]”

15. Artiklis 4 on määratletud määruse nr 1408/71 esemeline kohaldamisala: „1. Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad järgmisi sotsiaalkindlustusliike: a) hüvitised haiguse ning raseduse ja sünnituse korral; […] 2. Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi sotsiaalkindlustuse üld- ja eriskeemide suhtes, olenemata sellest, kas need on osamakselised või mitteosamakselised, samuti kindlustusskeemide suhtes, mis on seotud tööandja või laevaomaniku vastutusega lõikes 1 osutatud hüvitiste suhtes. 2a. Käesolevat artiklit kohaldatakse õigusaktides ettenähtud rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste suhtes, millel on nende subjektide ringi, eesmärkide ja/või saamise tingimuste tõttu nii lõikes 1 osutatud sotsiaalkindlustust käsitlevate õigusaktide kui ka sotsiaalabi tunnusjooned. „Rahalised mitteosamakselised erihüvitised” on hüvitised: a) mis on ette nähtud: i) pakkuma täiendavat, asendavat või lisakaitset lõikes 1 osutatud sotsiaalkindlustusliikidega kaetud riskide suhtes ja mis tagavad asjaomastele isikutele asjaomase liikmesriigi majanduslikku ja sotsiaalset olukorda arvesse võttes elatusmiinimumiga võrdse sissetuleku; või ii) üksnes puuetega inimeste erikaitseks, mis on tihedalt seotud nimetatud isiku sotsiaalse keskkonnaga asjaomases liikmesriigis, ja b) mille rahalised vahendid saadakse eranditult kohustuslikest maksudest, mis on ette nähtud üldiste avalike kulude katmiseks, ning hüvitiste määramise ja arvutamise tingimused ei sõltu ühestki hüvitisesaaja poolt makstavast maksest. Osamakselise hüvitise täiendamiseks ettenähtud hüvitisi ei loeta siiski osamakselisteks hüvitisteks ainuüksi sel põhjusel, ja c) need on loetletud IIa lisas.[ ( 15 )] 2b. Käesolevat määrust ei kohaldata liikmesriikide õigusaktide sätete suhtes, millega on reguleeritud II lisa III jaos loetletud mitteosamakselised erihüvitised, mille kehtivus piirdub liikmesriigi territooriumi osaga. [ ( 16 )] […]”

16. Artiklis 13 on teatud eranditega, mis ei ole käesoleva asja seisukohast olulised, ette nähtud võõrtöötajate suhtes kohaldatavad õigusnormid: „1. […] [I]sikud, kelle suhtes käesolevat määrust kohaldatakse, [alluvad] ainult ühe liikmesriigi õigusaktidele. Kõnealused õigusaktid määratakse kindlaks vastavalt käesoleva jaotise sätetele. 2. […] a) liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid, seda ka juhul, kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil või kui tema tööandjaks oleva ettevõtja või isiku registrisse kantud asukoht või peamine tegevuskoht asub teise liikmesriigi territooriumil; b) liikmesriigi territooriumil füüsilisest isikust ettevõtjana tegutseva isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid, seda ka juhul, kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil; […]”

17. Artikkel 19 sisaldab üldeeskirju seoses hüvitistega, mida makstakse haiguse ning raseduse ja sünnituse korral, kui elamine on muus liikmesriigis kui pädev riik: „1. Muus liikmesriigis kui pädev riik elav töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja, kes vastab pädeva riigi õigusaktide tingimustele õiguse kohta saada hüvitist, arvestades vajadusel artikli 18 sätteid, [ ( 17 )] saab oma elukohariigis: a) elukohajärgselt asutuselt pädeva asutuse nimel mitterahalisi hüvitisi, mida antakse vastavalt kõnealuse asutuse poolt kohaldatavatele õigusaktidele nii, nagu oleks see asutus kõnealuse isiku kindlustanud; b) pädevalt asutuselt rahalisi hüvitisi vastavalt selle asutuse poolt kohaldatavatele õigusaktidele. Pädeva asutuse ja elukohajärgse asutuse vahelise kokkuleppe alusel võib kõnealuseid hüvitisi anda elukohajärgne asutus pädeva asutuse nimel vastavalt pädeva riigi õigusaktidele. […]”

18. Artikkel 21 sisaldab haiguse ning raseduse ja sünnituse korral makstavate hüvitistega seotud eeskirju, mida kohaldatakse viibimise korral pädevas riigis või sinna elama asumise korral: „1. Artikli 19 lõikes 1 osutatud töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja, kes viibib pädeva riigi territooriumil, saab hüvitisi vastavalt selle riigi õigusaktide sätetele nii, nagu ta elaks seal, seda ka juhul, kui ta on juba enne seal viibimist saanud hüvitist sama haigusjuhu või sama raseduse ja sünnituse eest. […] 4. Pädeva riigi territooriumile elama asuvad artiklis 19 osutatud töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad ning nende pereliikmed saavad hüvitisi vastavalt nimetatud riigi õigusaktide sätetele, seda ka juhul, kui nad on juba enne oma elukoha muutmist saanud hüvitist sama haigusjuhu või sama raseduse ja sünnituse eest.”

Asjaomased siseriiklikud õigusnormid

19. Flaamikeelne kogukond kehtestas 30. märtsi 1999. aasta dekreediga ( 18 ) (edaspidi „1999. aasta dekreet”) „hoolduskindlustuse” (zorgverzekering), mis hõlmab igakuise piirmäära ulatuses mittemeditsiinilist abi ja teenuseid isikutele, kes ei suuda ise toime tulla põhivajaduste rahuldamiseks vajalike igapäevatoimingutega ega sellega seonduva tegevusega. ( 19 )

20. Flaami hoolduskindlustus kehtestati selleks, et vastata Flandria vananeva elanikkonna vajadustele. ( 20 ) Selle eesmärk on eelkõige anda rahalist toetust vanurite suurenevale kogukonnale ja üldisemalt inimestele, kes vajavad sellist abi igapäevatoimingute tegemiseks, sõltumata vanusest. ( 21 )

21. Prantsus- ja saksakeelsed kogukonnad ei ole samasuguseid hoolduskindlustusskeeme kehtestanud.

22. 1999. aasta dekreedi artikli 2 lõikes 1 on mittemeditsiiniline abi ja teenused määratletud kui „abi ja teenused, mida kolmandad isikud osutavad isikutele, kelle võime iseseisvalt tegutseda on vähenenud, enda eest hoolitsemiseks kas kodus, osaliselt kodus või ambulatoorselt;”

23. 1999. aasta dekreeti on palju kordi muudetud. ( 22 ) Käesoleva asja seisukohast on kõige olulisem 1999. aasta dekreedi muudatus, mis tehti 30. aprilli 2004. aasta dekreediga ( 23 ) (edaspidi „2004. aasta dekreet”) vastuseks komisjoni 17. detsembri 2002. aasta ametlikule kirjale, milles nõuti flaamikeelselt kogukonnalt määruse nr 1408/71 järgimist. Komisjon leidis eelkõige, et 1999. aasta dekreet on oma esialgsel kujul muu hulgas vastuolus määruse nr 1408/71 artiklitega 2, 13, 18, 19, 20, 25 ja 28 ( 24 ) ning EÜ artiklitega 39 ja 43, kuna nägi hoolduskindlustusskeemiga liitumise ja hüvitiste saamise tingimusena ilma igasuguse erandita ette elukoha olemasolu hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas.

24. 2004. aasta dekreediga muudeti hoolduskindlustusskeemi, jättes selle kohaldamisalast välja isikud, kelle suhtes kohaldatakse määruse nr 1408/71 tõttu teise Euroopa Liidu liikmesriigi või Euroopa Majanduspiirkonna riigi sotsiaalkindlustusskeemi, ja laiendades selle kohaldamist isikute suhtes, kes elavad teises liikmesriigis, kuid töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas.

25. 1999. aasta dekreedi artikli 4 sõnastus on 2004. aasta dekreediga muudetud kujul järgmine: „1. Kõik isikud, kes elavad hollandikeelses piirkonnas, peavad ühinema käesoleva dekreediga heakskiidetud hoolduskindlustusskeemiga. […] 2. Kõik isikud, kes elavad pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, võivad vabatahtlikult ühineda käesoleva dekreediga heakskiidetud hoolduskindlustusskeemiga. 2a. Dekreeti ei kohaldata lõigetes 1 ja 2 nimetatud isikutele, kelle suhtes kehtib määruses (EMÜ) nr 1408/71 sisalduvate määratluseeskirjade kohaselt nende suhtes kohaldatava õiguse alusel mõne teise Euroopa Liidu liikmesriigi või Euroopa Majanduspiirkonda kuuluva riigi sotsiaalkindlustussüsteem. 2b. Isikud, kes ei ela Belgias ning kelle suhtes kehtib nende suhtes kohaldatava õiguse alusel ja hollandikeelses piirkonnast töötamisest tulenevalt määruse (EMÜ) nr 1408/71 määratluseeskirjade kohaselt Belgia sotsiaalkindlustussüsteem, peavad liituma käesoleva dekreediga heakskiidetud hoolduskindlustusskeemiga. Dekreedi neid sätteid, mis puudutavad lõikes 1 nimetatud isikuid, kohaldatakse analoogia alusel. Isikud, kes ei ela Belgias ja kelle suhtes kehtib nende suhtes kohaldatava õiguse alusel ja kakskeelses Brüsseli piirkonnas töötamisest tulenevalt määruse (EMÜ) nr 1408/71 määratluseeskirjade kohaselt Belgia sotsiaalkindlustussüsteem, võivad käesoleva dekreediga heakskiidetud hoolduskindlustusskeemiga liituda soovi korral. Dekreedi neid sätteid, mis puudutavad lõikes 2 nimetatud isikuid, kohaldatakse analoogia alusel.”

26. 1999. aasta dekreedi artiklis 5, mida viimati muudeti 25. novembri 2005. aasta dekreediga, ( 25 ) on sätestatud tingimused väljamaksete tegemiseks hoolduskindlustusskeemi alusel: „Kasutaja peab mittemeditsiinilise abi ja teenuste maksumuse hüvitamise taotlemiseks hoolduskindlustusskeemi alusel vastama järgmistele tingimustele: […] 3. ta peab väljamakse tegemise ajal seaduslikult elama Euroopa Liidu liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis; […] 5. ta peab olema vähemalt viis aastat enne väljamakse tegemist elanud pidevalt kas hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas või sotsiaalkindlustusskeemi alla kuuluva isikuna Euroopa Liidu liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis; […]”.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused

27. Põhikohtuasjas on tegemist kolmanda Cour d’Arbitrage’ile esitatud hagiga 1999. aasta dekreedi tühistamiseks. Prantsuskeelse kogukonna valitsus esitas hagi 1999. aasta dekreedi esialgse redaktsiooni tühistamiseks (edaspidi „esimene hagi”). Prantsuskeelse kogukonna komisjoni kolleegium ( 26 ) esitas hagi 1999. aasta dekreedi vahepealse, täpsemalt 18. mai 2001. aasta redaktsiooni ( 27 ) tühistamiseks (edaspidi „teine hagi”).

28. Cour d’Arbitrage jättis esimese hagi suuremas osas rahuldamata. ( 28 ) Ta leidis, et vastavalt Belgia föderaalsüsteemile tuleb hoolduskindlustust käsitleda kui „inimestele osutatavat abi”, mis on flaami-, prantsus- ja saksakeelsete kogukondade vastavasse pädevusse kuuluv küsimus. Flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustus ei tunginud seega föderaalriigi sotsiaalkindlustusega seotud pädevuse valdkonda.

29. Cour d’Arbitrage jättis teise hagi tervikuna rahuldamata. ( 29 )

30. Kolmanda hagiga seotud põhikohtuasi puudutab kaht eraldi tühistamishagi, mis mõlemad esitati 9. detsembril 2004 ja mis kohtus liideti. Esimeses hagis taotleb prantsuskeelse kogukonna valitsus 2004. aasta dekreediga muudetud 1999. aasta dekreedi artikli 4 lõike 2b tühistamist. Ta väidab muu hulgas, et see säte rikub võrdsuse ja mittediskrimineerimise põhimõtteid ning takistab inimeste ja töötajate vaba liikumist. Teises hagis taotleb Valloonia valitsus 2004. aasta dekreedi tühistamist tervikuna. Ta väidab, et 2004. aasta dekreet rikub siseriiklikku pädevust reguleerivaid norme ning võrdsuse ja mittediskrimineerimise põhimõtteid.

31. Cour d’Arbitrage lükkas tagasi väited, mille kohaselt flaamikeelsel kogukonnal puuduvat hoolduskindlustuse kehtestamise pädevus. Ta leidis siiski, et ühenduse õigusel põhinevatele väidetele ei ole võimalik anda kindlat vastust, tuginedes asutamislepingu või määruse nr 1408/71 sõnastusele või Euroopa Kohtu praktikale. Seetõttu esitas Cour d’Arbitrage järgmised eelotsuse küsimused: „1. Kas hoolduskindlustusskeem, a) mille on kehtestanud Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne kogukond, b) mida kohaldatakse isikutele, kelle elukoht on viidatud föderaalse riigi territooriumi selles osas, kus viidatud autonoomne kogukond on pädev tegutsema, c) näeb ette, et isikutele, kelle iseseisev tegutsemisvõime on pikema aja vältel olnud tõsiselt piiratud ning kes on viidatud skeemiga liitunud, hüvitatakse mittemeditsiinilise abi ja teenustega seotud kulutused seeläbi, et kaetakse osa nende teenuste maksumusest, ja d) mida rahastatakse esiteks liitunud isikute iga-aastastest maksetest ja teiseks kõnealuse autonoomse kogukonna kulutuste eelarvest tuleva toetuse kaudu, kuulub nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustussüsteemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes esemelisse kohaldamisalasse, nagu määratletud viidatud määruse artiklis 4? 2. Kas juhul, kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on jaatav, tuleb eespool viidatud määrust, eelkõige selle artikleid 2, 3 ja 13, ning niivõrd, kuivõrd need on kohaldatavad, ka artikleid 18, 19, 20, 25 ja 28 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne kogukond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele selle määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas viidatud autonoomne kogukond on pädev tegutsema, ning mis puudutab Euroopa Liidu kodanikke, siis isikutele, kes töötavad sel territooriumil ja kelle elukoht on mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille osas on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond? 3. Kas EÜ asutamislepingu artikleid 18, 39 ja 43 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne piirkond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele eespool viidatud määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas viidatud autonoomne kogukond on pädev tegutsema, ning mis puudutab Euroopa Liidu kodanikke, siis isikutele, kes töötavad sel territooriumil ja kelle elukoht on mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille osas on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond? 4. Kas EÜ asutamislepingu artikleid 18, 39 ja 43 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui eespool kirjeldatud skeemi kohaldatakse üksnes isikutele, kelle elukoht on Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi sellistes piirkondades, mille suhtes see skeem kehtib?”

32. Kirjalikud märkused esitasid prantsuskeelse kogukonna valitsus ja Valloonia valitsus, Flandria valitsus, Madalmaade valitsus ja komisjon.

33. Kõik pooled, välja arvatud Madalmaade valitsus, osalesid 27. märtsil 2007 toimunud kohtuistungil, kus kuulati ära poolte kohtukõned.

Esimene küsimus

34. Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas flaamikeelse kogukonna kehtestatud hoolduskindlustusskeem kuulub ratione materiae määruse nr 1408/71 artikli 4 kohaselt kõnealuse määruse reguleerimisalasse.

35. Kõik pooled on üksmeelel, et sellele küsimusele tuleks vastata jaatavalt. Nad leiavad, et flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustushüvitised tuleb põhjendatult liigitada sotsiaalkindlustushüvitisteks määruse nr 1408/71 tähenduses.

36. Nagu Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, võib hüvitist pidada sotsiaalkindlustushüvitiseks, kui seda antakse hüvitisesaajatele seaduses määratletud olukorra alusel, isiku vajadusi konkreetselt hindamata, ning kui see on seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 otseselt loetletud riskiga. ( 30 )

37. Seaduses määratletud olukorra alusel objektiivselt antavad ning hooldust vajavate isikute terviseseisundit ja elu parandama mõeldud hüvitiste põhieesmärk on täiendada ravikindlustushüvitisi ning neid tuleb seetõttu pidada „hüvitisteks haiguse korral” määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a tähenduses. ( 31 ) Flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustus tundub kõnealuse määratlusega täpselt sobivat. Seega tuleb see liigitada „hüvitiseks haiguse korral” määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a tähenduses.

38. Valloonia valitsus märgib õigesti, et flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustust ei saa määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2b alusel selle määruse kohaldamisalast välja jätta. ( 32 ) Esiteks ei ole seda nimetatud määruse II lisa III jaos. Teiseks näib see olevat sissemaksetest rahastatav hüvitis, ( 33 ) kuna seda rahastatakse vähemalt osaliselt ( 34 ) kindlustatud isikute sissemaksete arvelt. ( 35 )

Teine ja kolmas küsimus

39. Flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustuse kohaldamisalast jäävad välja isikud, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kuid elavad Belgia mõnes teises keelepiirkonnas. Kas vastavalt määruse nr 1408/71 ja/või inimeste vaba liikumist ja liidu kodakondsust käsitlevatele asutamislepingu sätetele on selline korraldus keelatud?

Vastuvõetavus

40. Flandria valitsus väidab peamiselt, et teine ja kolmas küsimus on vastuvõetamatud, kuna vastus ei oleks põhikohtuasjas otsuse tegemise seisukohast ei tarvilik ega vajalik. Hagejad on siseriiklikus kohtus vaidlustanud hoolduskindlustusskeemi kehtestamise, väites, et flaamikeelsel kogukonnal puudus vajalik pädevus. Hagejate poolt soovitatud ühenduse õigusnormide tõlgendus põhjustaks loomuvastaselt kõnealuse skeemi laienemise prantsuskeelses piirkonnas elavatele isikutele.

41. Flandria valitsus väidab ka, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on ise vastanud kolmandale küsimusele, sedastades, et flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustusskeem ei ohusta asjaomaste rahasummade väiksuse ja kõnealuste hüvitiste piiratud mõju tõttu föderaalse seadusandja pädevust Belgia majandusliidus. ( 36 ) Sama võib öelda igasuguse mõju kohta liikumisvabadusele ühenduse territooriumil.

42. Need argumendid mind ei veena.

43. Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, et EÜ artiklis 234 sätestatud kord on Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute vahelise koostöö vahend, mille abil Euroopa Kohus edastab siseriiklikele kohtutele ühenduse õiguse tõlgendusi, mida siseriiklikud kohtud vajavad menetluses olevate vaidluste lahendamiseks. ( 37 )

44. Kõnealuse koostöö raames saab üksnes siseriiklik kohus, kus menetlus toimub ja kes peab lõpuks selle kohta otsuse tegema, hinnata asja eripärast lähtuvalt nii vajadust tema otsuse tegemise vaatepunktist saada Euroopa Kohtult eelotsust kui ka Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjakohasust. Seega, kuna need küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama. ( 38 )

45. Erandjuhtudel peab Euroopa Kohus oma pädevuse hindamiseks kindlaks tegema need asjaolud, mille tõttu siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas. Euroopa Kohus võib keelduda siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest vaid juhul, kui on ilmne, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendamine ei ole seotud põhikohtuasja tegelike asjaoludega või esemega või kui tegemist on oletusliku probleemiga või kui Euroopa Kohtule ei ole esitatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis on vajalikud selleks, et vastata tõhusalt küsimustele, mida talle on esitatud. ( 39 )

46. Isegi kui (nagu märgib Flandria valitsus) Euroopa Kohtu vastus teisele ja kolmandale küsimusele võib põhjustada pigem flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustuse kohaldamisala laienemise kui selle keelustamise, ei saa käesolevas asjas öelda, et kõnealustele küsimustele antav vastus ei aita siseriiklikul kohtul otsustada, kas flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustus on sellisena kooskõlas ühenduse õigusega.

47. Lisaks ei tähenda asjaolu, et siseriiklik kohus võib olla vastanud siseriikliku õiguse alusel küsimusele, mis on sarnane kolmanda eelotsuse küsimusega, seda, et vastuse võib automaatselt üle võtta ühenduse õiguse kohaldamisalasse kuuluva olukorra puhul.

48. Eeltoodud põhjustel leian, et teine ja kolmas küsimus on vastuvõetavad.

Sisu

Sissejuhatav märkus

49. Komisjon eristab oma kirjalikes märkustes kaht liiki isikuid: i) teiste liikmesriikide kodanikud ja Belgia kodanikud, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust; ii) Belgia kodanikud, kes ei ole kasutanud oma vaba liikumise õigust. Selline eristamine tundub olevat asjakohane ja ma kasutan seda.

Teiste liikmesriikide kodanikud ja Belgia kodanikud, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust

— Kas sellist isikute olukord kuulub määruse nr 1408/71 ja/või isikute vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätete kohaldamisalasse?

50. Teiste liikmesriikide kodanikud, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kuid elavad mõnes teises keelepiirkonnas, kuuluvad EÜ artikli 39 või artikli 43 kohaldamisalasse (olenevalt sellest, kas nad on vastavalt töötajad või füüsilisest isikust ettevõtjad). Vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 2 kohaldatakse nende suhtes ka kõnealust määrust. Belgia kodanikud, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust, on samasuguses olukorras.

51. Üldiselt kõik ühenduse kodanikud, sõltumata nende elukohast ja rahvusest, kes on kasutanud töötajate vaba liikumise õigust ja kes teostavad kutsetegevust mõnes muus liikmesriigis kui elukohariik, kuuluvad EÜ artikli 39 kohaldamisalasse. ( 40 )

52. Isegi kui töötajate vaba liikumist käsitlevate sätete eesmärk on nende sõnastuse kohaselt tagada välismaiste isikute kohtlemine vastuvõtvas riigis võrdselt selle riigi residentidega, keelavad nad samas päritoluriigil takistada oma kodanikel võtta vastu tööpakkumisi ja töötada teises liikmesriigis. ( 41 )

53. Ühenduse õigus ei piira loomulikult liikmesriikide õigust korraldada oma sotsiaalkindlustussüsteemi — ühenduse tasandil ühtlustamise puudumise korral tuleb iga liikmesriigi õigusaktides määratleda sotsiaalkindlustushüvitiste andmise tingimused. ( 42 ) Liikmesriigid peavad seda õigust teostades siiski järgima ühenduse õigusnorme. ( 43 )

— Kas flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustusega seotud elukoha nõue piirab töötajate liikumisvabadust?

54. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ asutamislepingu töötajate liikumisvabadust käsitlevad sätted mõeldud ühenduse kodanike jaoks kogu ühenduse piires mis tahes erialase töö tegemise lihtsustamiseks ja sellega on vastuolus meetmed, mis võivad kahjustada nende ühenduse kodanike huve, kes soovivad teostada majandustegevust mõne teise liikmesriigi territooriumil. ( 44 )

55. Õigusnormid, mis takistavad või raskendavad liikmesriigi kodanikel lahkuda päritoluriigist, et kasutada oma õigust liikumisvabadusele, võivad kujutada endast selle vabaduse piirangut, isegi kui neid kohaldatakse sõltumatult asjaomaste töötajate kodakondsusest. ( 45 ) Teisisõnu võib siseriiklik meede kujutada endast keelatud takistust, isegi kui see meede ei ole diskrimineeriv.

56. Et selliseid õigusnorme saaks tõesti pidada takistuseks, peavad need siiski kahjustama töötajate juurdepääsu tööturule ning nende mõju liikumisvabadusele ei tohi olla kaudne ja ebakindel. ( 46 )

57. Uurigem antud etapis flaamikeelse kogukonna poolt kehtestatud hoolduskindlustusalaste normide tegelikku mõju. Oletame, et tegemist on Prantsuse kodanikuga, kes soovib asuda tööle Hoegaardenis (Belgia hollandikeelses piirkonnas) ja kes elab antud hetkel Prantsusmaal, Champagne-Ardenne’i piirkonnas (umbes 95 km Hoegaardenist lõunas). Kahtlemata võib ta eelistada elada piirkonnas, kus ametlikuks keeleks on tema emakeel ja kus tema lapsed saavad kohalikus koolis samas keeles õppida. Ta võib seetõttu otsustada asuda elama Hoegaardenist seitse kilomeetrit lõunas asuvasse Jodoigne’i (Belgia prantsuskeelses piirkonnas). Seda tehes ei saa ta ühineda flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustusega. Kui ta sooviks selle skeemiga ühineda ja elada siiski piirkonnas, kus ametlikuks keeleks on prantsuse keel, peaks ta kas asuma elama pealinna Brüsseli kakskeelsesse piirkonda (nt Hoegaardenist ligikaudu 44 km läänes asuvasse Woluwe-Saint-Lambert’i/Sint-Lambrechts-Woluwe’sse) või elama edasi Prantsusmaal. ( 47 )

58. Väljavaade sõita iga päev edasi-tagasi tiheda liiklusega maanteedel ning loomulikult sellise edasi-tagasi sõidu keskkonnamõju võib takistada tal kõnealust töökohta vastu võtta ja seega teostada oma vaba liikumise õigust. Kuna prantsus- ja saksakeelsed kogukonnad ei ole sarnast hoolduskindlustusskeemi kehtestanud, ei saa ta probleemi lahendada sel viisil, et ühineb hoolduskindlustusskeemiga Belgias, väljaspool hollandikeelset piirkonda või pealinna Brüsseli kakskeelset piirkonda asuvas elukohas.

59. Seega on selge, et elukoha nõue võib teatud olukorras takistada isikute liikumisvabadust.

— Kas elukoha nõude mõju liikumisvabadusele on kaudne ja ebakindel?

60. Komisjoni arvates peaks seda hindama siseriiklik kohus.

61. Ma ei ole sellega nõus.

62. Mul on raske täpselt mõista, milliseid kriteeriume kohaldaks siseriiklik kohus kaudsuse ja ebakindluse hindamisel, kui ta ei saa Euroopa Kohtult juhiseid. Mulle näib, et Euroopa Kohtul on kõnealuse põhimõttelise küsimuse lahendamiseks piisavalt materjali.

63. Flandria valitsuse hinnangu kohaselt on mõjutatud inimeste arv suhteliselt väike ja hoolduskindlustusega ühinemise võimalus avaldab vaid minimaalset mõju inimeste otsusele, kas kasutada oma vaba liikumise õigust või mitte. Seetõttu tugineb ta kohtuasjale Graf, milles Euroopa Kohus sedastas, et selleks, et neid saaks pidada takistuseks, peavad siseriiklikud õigusnormid kahjustama töötajate juurdepääsu tööturule ning nende mõju liikumisvabadusele ei tohi olla liiga kaudne ja ebakindel. ( 48 )

64. Euroopa Kohus käsitles kohtuasjas Graf tulevast ja puhtalt oletuslikku juhtumit. Käesolevas asjas on seevastu selge, et flaami hoolduskindlustusega ühinemisega seotud elukoha nõuded avaldavad mõju igale võõrtöötajale, kes kaalub tööle asumist hollandikeelses piirkonnas. See ei ole oletuslik olukord.

65. Leian, et Euroopa Kohus ei peaks püüdma täpselt hinnata, kui suurt mõju avaldab selline meede iga üksiku töötaja otsusele. Vastasel juhul võidakse seda, et mõnesid töötajaid teatud meede ei heiduta, kasutada alati kui põhjendust järeldamaks, et kõnealuse meetme mõju juurdepääsule tööturule oli potentsiaalselt liiga ebakindel ja kaudne. Pealegi on raske mõista, kuidas Euroopa Kohus saaks seda hinnata. Otsustamaks, et meede kujutab endast takistust, piisab minu arvates sellest, et on põhjendatult tõenäoline, et meetmel on võõrtöötajatele selline mõju.

66. Olen nõus, et on raske hinnata nende inimeste arvu, keda flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustuse elukoha nõue tegelikult mõjutab. Siiski on selge, et see võib mõjutada paljusid inimesi, eriti sellises riigis nagu Belgia, kus töötab hulgaliselt mittebelglastest Euroopa Liidu kodanikke.

67. Eluaseme nõude mõju ei ole seega ei ülemäära kaudne ega ebakindel.

68. Flandria valitsus märgib ka, et hoolduskindlustusega ühinemine on kahtlase väärtusega „eelis”, arvestades sissemaksete kohustuslikku laadi.

69. Ma ei nõustu selle argumendiga.

70. Tuleb eeldada, et Flandria valitsus kavatses hoolduskindlustusskeemi kehtestades tuua oma kodanikele kasu, mitte suurendada nende koormust. Flandria valitsuse väite põhjal tuleks ka töötushüvitiste maksmist käsitada ebasoodsasse olukorda panemisena. Üksikisik võib teha sissemakseid kogu oma tööea vältel, saamata kunagi töötushüvitist — ta võib tõesti loota, et tal ei teki kunagi sellist vajadust. Selliste sotsiaalkindlustusskeemide mõte on siiski selles, et kõik inimesed ei saa otsest kasu, kuid igal inimesel on võimalik kasu saada, mis on kasulik ühiskonnale tervikuna.

— Kas elukoha nõue on ka kaudselt diskrimineeriv?

71. Nagu olen juba märkinud, ( 49 ) ei saa kohaldada sellist siseriiklikku meedet, mis takistab inimeste liikumisvabadust, isegi kui kõnealune meede ei ole diskrimineeriv. Käsitlen siiski järgnevalt diskrimineerimise küsimust, kuna suurem osa menetlusosalistest tõstatas suuremal või vähemal määral selle küsimuse oma kirjalikes märkustes ning kohtuistungil.

72. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei keela võrdse kohtlemise põhimõte, mis on sätestatud EÜ artikli 39 lõikes 2 ja mida võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse osas rakendatakse määruse nr 1408/71 artikli 3 lõikega 1, mitte ainult sotsiaalkindlustusskeemides osalejate kodakondsusel põhinevat avalikku diskrimineerimist, vaid ka varjatud diskrimineerimise, mis muude eristatavate kriteeriumide kohaldamise kaudu viib tegelikult sama tulemuseni. ( 50 )

73. Seega tuleb siseriiklikus õiguses kehtestatud tingimusi, kuigi neid kohaldatakse kodakondsusest olenemata, pidada kaudselt diskrimineerivaks, kui need mõjutavad põhiliselt võõrtöötajaid või kui suurem osa nendest, keda sellised tingimused mõjutavad, on võõrtöötajad, ning juhul kui neid kohaldatakse ilma eranditeta, kuid kui liikmesriigi töötajad saavad neid tingimusi täita lihtsamalt kui võõrtöötajad, või kui on oht, et nende kohaldamine võib põhjustada võõrtöötajatele konkreetset kahju. ( 51 )

74. Siseriiklikku õigusnormi tuleb seega pidada kaudselt diskrimineerivaks, kui see oma olemusest lähtudes võib mõjutada teise liikmesriigi kodanikke oluliselt rohkem kui selle liikmesriigi kodanikke, mille õigusnormiga on tegemist, ja kui seetõttu on oht, et see seab esimesena nimetatud liikmesriigi kodanikud ebasoodsasse olukorda. Selline õigusnorm on lubatud vaid juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud ja proportsionaalne. ( 52 )

75. Flandria valitsus väidab, et võõrtöötajaid koheldakse täpselt nagu Belgia töötajaid sarnases olukorras.

76. Probleem on siiski selles, et leida õige võrdlusalus, st kes on need Belgia kodanikud, kes on „sarnases olukorras”.

77. Määruse nr 1408/71 preambuli teises ja neljandas põhjenduses on märgitud, et määruse eesmärk on tagada töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate vaba liikumine ühenduse territooriumil, arvestades samas siseriiklike sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide erijooni. Nagu selgub viiendast, kuuendast ja kümnendast põhjendusest, püüab määrus nr 1408/71 sel eesmärgil tagada võimalikult tõhusalt kõigi liikmesriigi territooriumil töötavate isikute võrdset kohtlemist ja mitte seada oma õigust liikumisvabadusele kasutavaid töötajaid ebasoodsamasse olukorda. ( 53 ) Artikli 13 lõike 2 punkt a sätestab, et üldreeglina kohaldatakse töötaja suhtes selle liikmesriigi õigust, mille territooriumil ta töötab.

78. Seetõttu on tavaliselt töökohajärgne liikmesriik see, mille territooriumil tuleb võrdne kohtlemine saavutada.

79. Nagu väitis komisjon kohtuistungil, tuleks võrdlemisel seetõttu lähtuda mitte elukohast, vaid töökohast. Mis juhtub, kui võrdleme kaht rühma, mille kõik liikmed töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kui ühed neist elavad vastavalt hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas ja teised Belgia prantsus- või saksakeelses piirkonnas?

80. Oletame, et ühes ja samas Hoegaardenis asuvas äriühingus töötab kaks töötajat. Mõlemad soovivad elada oma töökohale võimalikult lähedal. Töötaja A on hollandi keelt kõnelev belglane. Ta otsustab elada Hoegaardenis. Töötaja B on prantslane. Varem nimetatud põhjustel otsustab ta elada Jodoigne’is. Nad töötavad samas liikmesriigis, samas piirkonnas, samas linnas ning samas ettevõttes. Nende majade vaheline kaugus on 7 km. Töötaja A saab — õigemini peab — ühinema flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustusega ja tal on võimalik saada vastavaid hüvitisi. Töötajal B selline võimalus puudub. On ilmne, et selle näite puhul puudub igasugune võrdne kohtlemine.

81. Puudub vajadus tõendada, et kõnealune õigusnorm mõjutab tegelikult oluliselt suuremat osa võõrtöötajatest. Piisab tõdemisest, et kõnealusel õigusnormil võib selline mõju olla. ( 54 )

82. Oluline ei ole ka see, kas vaidlusalune meede mõjutab mõnedes tingimustes nii kõnealuse riigi kodanikke, kes elavad riigi territooriumi teistes osades, kui ka teiste liikmesriikide kodanikke. Et meede oleks diskrimineeriv, ei pea see asetama soodsamasse olukorda kõiki kõnealuse riigi kodanikke või asetama ebasoodsasse olukorda üksnes teiste liikmesriikide kodanikke, kuid mitte kõnealuse liikmesriigi kodanikke. ( 55 )

83. Põhikohtuasjas vaatluse all olev skeem näeb seega ette kohtlemiserinevuse võõrtöötajate kahjuks.

— Lex loci laboris (töökohamaa õiguse) kohaldamine, et määrata kindlaks pädeva riigi pädev üksus.

84. Komisjon väitis kohtuistungil ka seda, et määruse nr 1408/71 artiklit 13 kohaldades tuleks ainsa siduva tegurina kasutada lex loci laboris’i, et määrata kindlaks nii liikmesriik kui ka selle liikmesriigi detsentraliseeritud üksus, mille õigusnorme tuleb kohaldada. Vastasel juhul võib võõrtöötaja siseriiklike õigusnormide kohaldamise tõttu jääda ilma hüvitisest, mida talle oleks ühenduse õiguse alusel antud. See ohustaks määrusega nr 1408/71 kehtestatud koordineerimiskorda.

85. Nõustun komisjoni seisukohaga.

86. Minu varasema näite edasiarendamiseks: oletame, et seesama Prantsuse kodanik, kes asus tööle Hoegaardenis, otsustas esialgu sõita edasi-tagasi oma töökoha ja Givet’s asuva kodu vahel. Ta teeb nii mitu aastat. Seejärel otsustab ta, et kogu pere elu oleks lihtsam, kui nad koliksid tema töökohale lähemale ja asuksid elama Jodoigne’i. Vahetades oma Prantsusmaal asuva elukoha Belgia prantsuskeelses piirkonnas asuva elukoha vastu, töötades samas edasi hollandikeelses piirkonnas, jääb ta ilma flaamikeelse kogukonna poolt kehtestatud hoolduskindlustushüvitistest. On ilmne, et see võib takistada tal kasutada oma õigust vabale liikumisele ja elukoha valikule.

87. Olukord, mida just kirjeldasin, tundub esmapilgul olevat määruse nr 1408/71 artikli 21 lõikes 4 ettenähtud olukord: töötaja, kes ei elanud varem pädevas riigis, asub elama pädevasse riiki, antud juhul Belgiasse.

88. Määruse nr 1408/71 artikli 21 lõikes 4 on sätestatud, et võõrtöötaja peaks edaspidi või jätkuvalt saama hüvitisi vastavalt pädeva riigi õigusaktide sätetele. Esmapilgul tundub flaami hoolduskindlustuse kohaldamine olevat selle nõudega kooskõlas, kuivõrd Prantsuse võõrtöötajat koheldakse vastavalt pädeva maa, antud juhul Flandria, õigusnormidele.

89. Selles mõttekäigus on siiski kaks viga.

90. Esiteks tuleneb esmapilgul usutav järeldus, mille kohaselt ebavõrdne kohtlemine puudub, sellest, et võrreldakse Belgia prantsuskeelsesse piirkonda elama asuvat Prantsuse kodanikku Belgia prantsuskeelses piirkonnas elava Belgia kodanikuga.

91. Nagu märkisin eespool, on see vale võrdlus.

92. Teiseks, nagu komisjon kohtuistungil õigesti märkis, põhineb määruses nr 1408/71 sätestatud koordineerimiskord ideel, et sotsiaalkindlustus korraldatakse liikmesriikide tasandil.

93. Artiklis 13 sätestatud töökohamaa õigusnormide kohaldatavus eeldab ka seda, et töökohajärgne territoriaalne üksus on pädev andma nii asjaomaseid hüvitisi, kui ka seda, et ta on pädev andma neid võrdselt kõigile, kes töötavad kõnealusel territooriumil.

94. Samamoodi eeldab määruse nr 1408/71 artikli 21 lõikes 4 sätestatud võõrtöötaja õigus saada pädevasse riiki elama asudes edaspidi või jätkuvalt hüvitisi vastavalt pädeva riigi õigusaktide sätetele, et pädev riik on tõepoolest pädev andma võõrtöötajale samu hüvitisi, mida ta annab oma kodanikele. Käesolevas asjas on pädeva riigi pädev asutus tegelikult pädev vaid ühes selle riigi territooriumi osas.

95. Selleks, et minu näites kirjeldatud Prantsuse töötaja saaks hüvitisi, peab ta kas jääma elama Prantsusmaale või asuma elama mitte lihtsalt pädevasse riiki (Belgia), vaid pädeva riigi sellesse ossa, mille suhtes pädev asutus pädevust omab (hollandikeelne piirkond või pealinna Brüsseli kakskeelne piirkond).

96. Lahenduse leidmiseks tuleb kohaldada töökohamaa õigusnorme, et määrata kindlaks sotsiaalkindlustussüsteem, mis on kohaldatav nii liikmesriigis (Belgia) kui liikmesriigi selles detsentraliseeritud üksuses, mille õigusnorme tuleb kohaldada (flaamikeelne kogukond). Sel juhul oleks minu näites kirjeldatud olukord tõhusalt samastatud määruse nr 1408/71 artikli 19 lõikes 1 ettenähtud olukorraga, mille kohaselt isik saab oma hüvitisi isegi siis, kui ta elab „muus liikmesriigis kui pädev riik”, st käesolevas asjas igal pool mujal väljaspool hollandikeelset piirkonda või pealinna Brüsseli kakskeelset piirkonda.

97. Selline lahendus tagab ka järjepidevuse mõiste „riik” kasutamisel määruses nr 1408/71. Kui töökoht määrab pädeva riigi, tuleb määruses nr 1408/71 toodud viiteid pädevale riigile mõista samuti (vajadusel) viidetena pädevas liikmesriigis asuvale pädevale üksusele.

— Kas elukoha nõue on objektiivselt põhjendatud, kui seda saab õigustatult iseloomustada kui liikumisvabaduse takistust ja/või kaudset diskrimineerimist, mis toimib võõrtöötajate suhtes kahjulikult?

98. Kas kõneluast takistust või erinevat kohtlemist põhjendavad objektiivsed, asjaomaste isikute kodakondsusest sõltumatud kaalutlused ja kas see on siseriiklikus õiguses õiguspäraselt taotletud eesmärgi suhtes proportsionaalne? ( 56 )

99. Flandria valitsus väidab, et elukoha nõue on seotud pädevuse jaotamisega Belgia föderaalriigis. Kohtlemise erinevus ei tulene diskrimineerimisest, vaid asjaolust, et flaamikeelsel kogukonnal puudub pädevus nende isikute osas, kes elavad mõnes teises Belgia keelepiirkonnas. Belgia põhiseaduse kohaselt kuuluvad sellised isikud prantsus- või saksakeelsete kogukondade pädevusse. Need kogukonnad on otsustanud flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustusskeemi sarnast skeemi mitte kehtestada. Sellise erineva kohtlemise samastamine diskrimineerimisega tähendab seda, et liikmesriikidelt võetakse õigus valida föderaalne struktuur, mis koosneb sellistest autonoomsetest föderaalsetest üksustest, mis kehtestavad vaid nende pädevusse kuuluvas riigi territooriumi osas kohaldatavaid norme.

100. Ma ei ole selle argumendiga nõus.

101. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei või liikmesriik tugineda oma sisemise õiguskorralduse, sealhulgas oma föderaalsest korraldusest tulenevatele sätetele, tavadele või olukordadele, et põhjendada direktiivis sätestatud kohustuste ja tähtaegade mittejärgimist. ( 57 ) Loomulikult võib liikmesriik õigusloomepädevust vabalt omal äranägemisel siseriiklikult jagada. Sellegipoolest vastutab ta ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmise eest EÜ artikli 226 alusel. ( 58 ) Euroopa Kohtu selgituste kohaselt ei saa väide, et rikutud on selle riigi põhiseaduse struktuuripõhimõtteid, mõjutada ühenduse meetmete kehtivust ega nende toimet liikmesriigis. ( 59 )

102. Sama seisukoht peab a fortiori kehtima asutamislepingu sätete ( 60 ) ja vahetult kohaldatavate määruse sätete rikkumise osas.

103. Kuigi argument, et flaamikeelsel kogukonnal puudus vajalik seadusandlik pädevus neid isikuid puudutavas osas, kes ei ela hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, on siseriiklikust seisukohast arusaadav, ei oma see mingit tähtsust, kui küsimus on selles, kas elukoha nõue on kooskõlas ühenduse õigusega või mitte.

104. Flandria valitsus märgib, et selline analüüs muudaks föderaalse struktuuri kehtestamise liikmesriigi jaoks tegelikult võimatuks. Ma ei ole selle väitega nõus.

105. Belgia ei ole ainus liikmesriik, kes on valinud föderaalse või muul moel detsentraliseeritud struktuuri. Ühenduse õigus ei ole takistanud teistel föderaalsetel liikmesriikidel ja/või nende detsentraliseeritud üksustel teostada oma siseriikliku õigusega määratletud pädevust. Liikmesriik ei saa siiski kasutada oma detsentraliseeritud struktuuri, et põhjendada ühenduse õiguses sätestatud kohustuste mittejärgimist.

106. Võib öelda, et liikmesriikide föderaalsed üksused vajavad sellisel juhul teatud mehhanismi, mille kaudu osaleda ELi õiguse väljatöötamisel eelkõige juhul, kui föderaalne riik ise ei ole pädev. (Lisan möödaminnes, et analoogilised argumendid tõusetuvad seoses õigusega esitada hagi otse Euroopa Kohtusse vastavalt EÜ artiklile 230. ( 61 ))

107. See mõte on asjakohane. Asjakohase institutsioonilise korralduse alusel saab tagada sellise osalemise ühenduse seadusandlikus protsessis. Seda võib saavutada näiteks EÜ artikli 203 esimese lõike abil, mis lubab vaikimisi seda, et piirkondlikud ministrid võivad liikmesriiki nõukogus esindada. Märgin, et Belgia põhiseaduslikus struktuuris on see just sellisena ette nähtud. ( 62 )

108. Seega ei saa objektiivse põhjendusena kasutada flaamikeelse kogukonna väidatavat seadusandliku pädevuse puudumist neid isikuid puudutavas osas, kes ei ela hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas.

109. Flandria valitsus märgib lisaks, et isikud, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas, kuid elavad prantsuskeelses piirkonnas, saavad alati pöörduda prantsuskeelse kogukonna hoolduskindlustussüsteemi poole. ( 63 ) Nagu näha, ei ole prantsus- ega saksakeelsed kogukonnad siiski võrdväärset hoolduskindlustust kehtestanud. See argument langeb seetõttu ära.

110. Seoses teiste liikmesriikide kodanikega, kes töötavad Belgias, ja Belgia kodanikega, kes on kasutanud oma õigust vabale liikumisele, tuleks teisele ja kolmandale eelotsuse küsimusele seega vastata, et EÜ artiklitega 39 ja 43 ning määruse nr 1408/71 artikliga 3 on vastuolus see, lkui föderaalse liikmesriigi autonoomne kogukond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele selle määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas viidatud autonoomne kogukond on pädev tegutsema, või mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille osas on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond.

111. Olles jõudnud sellele järeldusele, ei ole vaja uurida, kas sellised isikud võivad nõuda õigusi ka EÜ artikli 18 alusel, mis annab igale liidu kodanikule teatud piirangutega üldise õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil. Töötajate liikumisvabaduse osas on seda põhimõtet väljendatud konkreetselt EÜ artiklis 39. Seetõttu seoses isikutega, kes on kasutanud klassikalist majanduslikku õigust vabale liikumisele, ei ole vaja EÜ artiklit 18 eraldi tõlgendada. ( 64 )

Belgia kodanikud, kes ei ole kasutanud oma õigust vabale liikumisele

112. Kas sellist rühma tuleb käsitleda kui „puhtalt riigisisest olukorda”, mis jääb väljapoole ühenduse õiguse kohaldamisala?

113. Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, et asutamislepingu norme, mis käsitlevad isikute vaba liikumist, ja nende normide rakendusakte ei saa kohaldada tegevuste suhtes, mille puhul ei esine ühtki tegurit, mis seoks neid ühenduse õiguses käsitletud mis tahes olukorraga ja mille kõik asjakohased elemendid on ainult ühe liikmesriigi sisesed. ( 65 )

114. Euroopa Kohus sedastas kohtuasjas Petit konkreetsemalt, et määrust nr 1408/71 ei kohaldata olukordadele, mille kõik asjakohased elemendid on ainult ühe liikmesriigi sisesed. ( 66 ) Kõnealuse kohtuasja hageja oli Belgia kodanik, kes oli alati elanud Belgias ja kes oli töötanud ainult selle liikmesriigi territooriumil.

115. Kui analüüsimisel võtta aluseks klassikalised majanduslikud vabadused, tundub selliste belglaste olukord, kes ei ole kunagi kasutanud vaba liikumise õigust, olevat puhtalt riigisisene. Kas see tähendab, et EÜ õiguse kohaldamine ei mõjuta üldse sellist olukorda?

116. Pean tunnistama, et midagi sügavalt paradoksaalset on selles, et kuigi viimased 50 aastat on kulunud liikumisvabaduse takistuste kõrvaldamisele liikmesriikide vahel, võivad liikmesriikide detsentraliseeritud üksused need takistused uuesti luua n.ö tagaukse kaudu, kehtestades need liikmesriikide sees. Retooriliselt võiks küsida, et mis liiki Euroopa Liiduga on tegemist, kui liikumisvabadus on tagatud Dunkirki (Prantsusmaa) ja De Panne’i (Belgia) vahel, kuid mitte Jodoigne’i ja Hoegaardeni vahel?

117. Sellest, mida ütlesin eespool seoses töökohamaa õiguse ja pädeva riigi kontseptsioonide kohaldamisega, võib tuleneda, et nendeks üksusteks, mille vahelised takistused on vaja tegelikult kõrvaldada, ei ole tingimata alati liikmesriigid, vaid asjaomast reguleerimispädevust omavad üksused (kas liikmesriigid või ühe liikmesriigi sisesed detsentraliseeritud üksused) ( 67 ).

118. Kui liikmesriikide detsentraliseeritud üksustel on asjaomane pädevus ja nad võivad endi vahele vabalt kehtestada liikumisvabaduse takistused, võib see lihtsalt vähendada liikmesriikidevaheliste liikumisvabaduse takistuste eemaldamise kasulikku mõju. Arvestades mitmes liikmesriigis valitsevat suundumust regionaliseerumisele, võib see olla tõsine probleem. Kuigi regionaliseerumine võib olla subsidiaarsuse ( 68 ) ja demokraatliku vastutuse seisukohast kasulik, ei tohi see toimuda liikumisvabaduse või ühenduse õiguse tõhususe (de facto) ohustamise arvel.

119. Pealegi on käesolevas asjas käsitletud olukord „puhtalt riigisisese olukorra” üsna kummaline versioon.

120. Kuna Belgia kogukonnad ja piirkonnad tegutsevad autonoomsete seadusandjatena oma pädevuse piires, on nende seisund selles osas võrdne liikmesriigi omaga. Kui Flandria oleks Euroopa Liidu sõltumatu liikmesriik, tähendaks see selgelt asutamislepingu rikkumist, kui Valloonias elavatel, kuid Flandrias töötavatel isikutel ei ole võimalik ühineda flaami hoolduskindlustusskeemiga.

121. Euroopa Kohtul on seetõttu käesolevas asjas võimalus arutleda selle doktriini olemuse ja selle aluseks oleva põhimõtte üle seoses puhtalt riigisiseste olukordadega.

122. Prantsuskeelse kogukonna valitsus ja Valloonia valitsus väidavad, et isikute liikumisvabadus peaks võimaluse korral olema kooskõlas kaupade vaba liikumisega. Nad viitavad sellega seoses Euroopa Kohtu otsustele kohtuasjades Legros ( 69 ), Lancry ( 70 ) ja Simitzi ( 71 ), mis väidetavalt laiendasid tariifsete tõkete keelu liikmesriigi piirkondade vahelistele piiridele. Flaami hoolduskindlustust tuleks analoogia korras pidada isikute liikumisvabaduse osas võrdväärseks riigisisese tariifse tõkkega.

123. Selle argumendi hindamiseks on vaja uurida kaupade vaba liikumist mõjutavate tariifsete tõkete keelu riigisisestele olukordadele laiendamise aluseks olevaid põhistusi. Euroopa Kohtu praktikas on sellega seoses viidatud nii praktilistele kui kontseptuaalsetele kaalutlustele.

124. Euroopa Kohus märkis kohtuasjas Lancry, et sellised maksud nagu kõnealuses asjas käsitletavad olid kehtestatud ühtselt kõigile kaupadele. Kodumaiseid kaupu ja teistest liikmesriikidest pärinevaid kaupu oli praktiliselt võimatu eristada. Kui iga kord tuleks kontrollida, kas konkreetne kaup on tõesti pärit teisest liikmesriigist, põhjustaks see täiendavaid haldusmenetlusi ja viivitusi, mis oleksid iseenesest takistuseks kaupade vabale liikumisele. ( 72 )

125. Seda kaupade vaba liikumist mõjutavate riigisiseste tariifsete tõkete keelu pragmaatilist põhjendust ei saa siiski üle kanda isikute liikumisvabadusele. Isikute liikumisvabadust reguleerivad sätted ei sisalda EÜ artikli 25 kohase tariifsete tõkete keeluga võrdväärset keeldu.

126. Euroopa Kohus on siiski välja töötanud ka kontseptuaalse selgituse oma riigisiseseid tariifseid tõkkeid käsitleva kohtupraktika jaoks.

127. Euroopa Kohus meenutas kohtuasjas Carbonati, et tollimaksude ja tollimaksudega samaväärse toimega maksude keelustamise põhjendus seisneb selles, et rahalised kohustused, mida kohaldatakse üle piiri vedamise tõttu, takistavad kaupade vaba liikumist. ( 73 ) Ta sedastas laiemalt, et EÜ artiklis 23 sätestatud tolliliidu põhimõte eeldab kaupade vaba liikumise tagamist kogu tolliliidu territooriumil. Kui EÜ artiklites 23 ja 25 on selgelt viidatud vaid liikmesriikidevahelisele kaubandusele, on selle põhjuseks asjaolu, et asutamislepingu sõnastajad eeldasid, et üksikute liikmesriikide sees ei ole kehtestatud mingeid tollimaksu sarnaseid makse.

128. Euroopa Kohus lõpetas oma mõttekäigu seejärel üldisema märkusega. Ta märkis, et EÜ artikli 14 lõikes 2, kus on siseturgu määratletud kui „sisepiirideta ala, mille ulatuses tagatakse kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine”, ei tehta mingit vahet riikidevahelistel ja riigisisestel piiridel. EÜ artiklit 23 tuleks lugeda koos EÜ artikli 14 lõikega 2. Sellest tuleneb, et maksude puudumine liikmesriikide vahel või sees on oluline tolliliidu ja kaupade vaba liikumise teostamiseks. ( 74 )

129. Mulle näib, et sama mõttekäiku saab analoogia alusel vähemalt potentsiaalselt kohaldada isikute liikumisvabaduse suhtes. Miks ei tuleks isikute liikumisvabaduse sätteid lugeda samamoodi koos EÜ artikli 14 lõikega 2? Erinevalt EÜ artiklist 25 ei ole EÜ artiklis 39 tõesti sõnaselgelt viidatud vaid piiriülestele olukordadele. Pigem on selles sätestatud, et liikumisvabadus tähendab õigust vabalt liikuda liikmesriikide territooriumil, et võtta vastu tegelikult tehtud tööpakkumisi. Kohtujurist J.-P. Warner märkis seda kohtuasjas Saunders, ( 75 ) kus ta väitis, et EÜ artiklist 39 tulenev õigus on „prima facie õigus liikuda iga territooriumi igasse ossa. See on just nii nagu võiks eeldada, kuna isikute liikumisvabaduse eesmärk on aidata kaasa sellise ühisturu loomisele, milles kõigi liikmesriikide kodanikud saavad osaleda majandustegevuses ükskõik kus ühenduse territooriumil […]”.

130. Nagu EÜ artiklite 23 ja 25 puhul, võivad asutamislepingu sõnastajad olla isikute liikumisvabadust ühenduse territooriumil kavandades lihtsalt eeldanud, et käesolevas asjas vaatluse all olevad riigisisesed takistused liikmesriigi sees on kõrvaldatud. ( 76 )

131. Kohtujurist Tesauro viitas kohtuasjas Lancry esitatud ettepanekus „siseturu paradoksile, kus Portugali ja Taani vahelised kaubandustõkked on keelatud, samas kui Napoli ja Capri vahelised kaubandustõkked ei ole olulised.” ( 77 ) Ta leidis, et selle paradoksi lahendamine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, ( 78 ) ja hoiatas, et kui Euroopa Kohus teeb seda riigisiseste tariifsete tõketega seoses, seab see kahtluse alla puhtalt riigisiseste olukordade osas väljakujunenud kohtupraktika mitte üksnes seoses kaupade, vaid ka teenuste ja isikutega üldiselt.

132. Kuigi Euroopa Kohus ei võtnud kohtujurist Tesaurot selles osas kuulda, ei ole ta veel täielikult tegelenud nende mõjutustega, mida isikute liikumisvabadusele avaldab see kontseptuaalne põhjendus, mida ta on kaupade vaba liikumist mõjutavate riigisiseste tariifsete takistuste kõrvaldamise osas toetanud.

133. Täiendava ajendi selliselt toimimiseks võib ehk leida liidu kodakondsust käsitlevatest asutamislepingu artiklitest.

134. Euroopa Kohus on tõepoolest väljendanud seisukohta, et EÜ artiklis 17 ette nähtud liidu kodakondsuse eesmärgiks ei ole asutamislepingu esemelise kohaldamisala laiendamine olukordadele, mis ei ole kuidagi seotud ühenduse õigusega. ( 79 )

135. Selline seisukoht eeldab siiski, et lahendatakse loogiliselt eelnev küsimus, st milliseid riigisiseseid või muid olukordi käsitletakse seotuna ühenduse õigusega.

136. Vastus ei saa olla selline, et kõik nn „riigisisesed olukorrad” kaotavad automaatselt igasuguse seose ühenduse õigusega. ( 80 ) EÜ artikkel 141 võrdse tasu kohta meestele ja naistele on selge näide sättest, mida kohaldatakse olukordade suhtes, mis on tavaliselt täielikult liikmesriigi siseasi. Küsimus, kas olukord on riigisisene, erineb seetõttu kontseptuaalselt küsimusest, kas on olemas seos ühenduse õigusega. Mõlemale küsimusele tuleb vastata asutamislepingu asjaomaste sätete eesmärke arvestades.

137. On tõsi, et Euroopa Kohus põhjendas kohtuasjas Uecker ja Jacquet oma otsust sellega, et EÜ artikkel 17 ei mõjuta selliseid riigisiseseid olukordi, millel puudub seos ühenduse õigusega, ja meenutas, et EL artiklis 47 „on sätestatud, et miski ei mõjuta käesolevas lepingus Euroopa ühenduste asutamislepinguid, kui neid asutamislepinguid sõnaselgelt muutvatest sätetest ei tulene teisiti”. ( 81 ) Euroopa Kohus otsustas, et „igasugune diskrimineerimine, mille all mõne liikmesriigi kodanikud võivad selle riigi õiguse alusel kannatada, kuulub kõnealuse õiguse kohaldamisalasse ja seda tuleb seetõttu käsitleda kõnealuse riigi õigussüsteemi raames”. ( 82 )

138. Ma ei ole siiski veendunud, et EL artikkel 47 annab selles osas lõpliku vastuse. Kõnealust sätet on võimalik lugeda teisiti ja vastuvõetavalt nii, et selle esmane eesmärk on kaitsta acquis communautaire’i EL lepingu V ja VI jaotise sätete ning nende alusel tehtud otsuste mõjude eest. ( 83 ) Mul on raske mõista, et EL artikli 47 eesmärk oli kaitsta olemasoleva EÜ asutamislepingu teatavaid osasid teiste osade, näiteks kodakondsust käsitlevate artiklite eest, mis lisati muudatusena sellesse asutamislepingusse Maastrichti lepinguga. Sellisel juhul oleks loogiline, et kõiki Maastrichti lepinguga EÜ asutamislepingusse lisatud sätteid tuleb pidada ühenduse õiguse eraldi osaks, mis ei saa toimida koos ülejäänud ühenduse õigusega või seda mõjutada. See näib olevat selgelt vale.

139. Nagu Euroopa Kohus sedastas esmalt kohtuasjas Grzelczyk ( 84 ) ja kinnitas hiljuti kohtuasjas komisjon vs Madalmaad ( 85 ), on liidu kodakondsus liikmesriikide kodanike põhistaatus, mis tähendab, et samas olukorras olevad liidu kodanikud on seaduse ees võrdsed sõltumata nende kodakondsusest. ( 86 )

140. Euroopa Kohus on hiljuti väljendanud oma tahet teha asjakohaseid järeldusi sellistes kohtuasjades nagu Tas-Hagen ( 87 ), Turpeinen ( 88 ) ja komisjon vs Madalmaad ( 89 ). Mulle tundub, et kodakondsust reguleerivad sätted esitavad puhtalt riigisisestes olukordades vähemalt potentsiaalselt samamoodi väljakutse kõnealuse doktriini jätkusuutlikkusele selle praegusel kujul. ( 90 )

141. Käesolev asi on klassikalisele piiriülesele olukorrale nii sarnane, kui oletatavasti riigisisene olukord olla võib. Sellega rõhutatakse, kuivõrd meelevaldne on omistada niivõrd suurt tähtsust riigipiiri ületamisele. ( 91 )

142. Asjaomased isikud (Belgia kodanikud, kes ei ole kasutanud klassikalist majanduslikku õigust vabale liikumisele) on samaaegselt nii Belgia kui ka (just sellel põhjusel) liidu kodanikud (EÜ artikkel 17). ( 92 ) Küsimus ei ole selles, milline kodakondsus neil on või kas see annab neile õiguse nõuda liidu kodakondsust (erinevalt olukorrast kohtuasjas Kaur). ( 93 ) Nad kuuluvad täpselt asutamislepingu kohaldamisalasse ratione personae.

143. Selle kodakondsuse tõttu on neil EÜ õiguse kohaselt õigus mitte ainult liikuda, vaid ka elada ükskõik kus liidu territooriumil (EÜ artikkel 18). Varasem artiklit 18 käsitlev kohtupraktika on keskendunud liikumisele. Kuid kõnealuses artiklis on räägitud ka elukoha valiku õigusest.

144. Kui Euroopa Kohus järgib seda suunda, peaks ta seega otsustama, kas EÜ artikli 18 väljend „õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil” ( 94 ) tähendab „õigust liikuda ja seejärel elada” (st elamisvabadus tuleneb eelnevast liikumisvabaduse kasutamisest) või „vabadust nii liikuda kui elada” (nii et on võimalik kasutada õigust asuda elama/jätkata elamist, kasutamata eelnevalt vabadust liikuda liikmesriikide vahel).

145. Hüvitis, mida asjaomased isikud soovivad saada, on hüvitis — nagu olen märkinud —, mis kuulub täpselt määruse nr 1408/71 esemelisse kohaldamisalasse. Seega kuulub see selgelt asutamislepingu kohaldamisalasse ratione materiae. Isegi kui see nii ei oleks, meenutan, et Euroopa Kohus oli valmis sedastama kohtuasjas Tas-Hagen, et artikli 18 alusel võib hüvitist saada liikmesriikide kohustuse kaudu teostada oma õigust kooskõlas ühenduse õigusega. ( 95 )

146. Põhimõtteliselt on kahetsusväärne, et hüvitis, mis on minu arvates selgelt „elementaarse” sotsiaalkindlustuse osa ja mida saavad nii need, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas ja elavad riigi territooriumi neis konkreetsetes osades, kui need, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas ja on kasutanud „klassikalist” majanduslikku õigust vabale liikumisele, peaks määratluse kohaselt olema kättesaamatu neile, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kuid elavad prantsus- või saksakeelses piirkonnas.

147. EÜ artikkel 12 sisaldab avaralt sõnastatud diskrimineerimiskeeldu seoses sellega, mida reguleerib asutamisleping. Diskrimineerimiskeeld sisaldub ka määruse nr 1408/71 artikli 3 lõikes 1. Mittediskrimineerimine on loomulikult ka üks EÜ õiguse aluspõhimõtetest. See tähendab seda, et sarnaseid olukordi ei tohi kohelda erinevalt ega erinevaid olukordi ühetaoliselt, kui selline kohtlemine ei ole objektiivselt põhjendatud. ( 96 ) Mittediskrimineerimise olulisust on rõhutanud Euroopa Liidu põhiõiguste harta ( 97 ) (artikkel 21) ja nõukogu seadusandlik algatus kahe suure, EÜ artiklil 13 põhineva ja erinevaid konkreetseid diskrimineerimise vorme keelava direktiivi kehtestamisel. ( 98 ) Mittediskrimineerimine on sätestatud (loomulikult) ka Euroopa põhiseaduse lepingus (artikkel I-4, artikkel II-81 ja artikkel III-123). Diskrimineerimist peetakse seega üldiselt sobimatuks ja millekski selliseks, mis peaks olema keelatud.

148. Euroopa Kohus tundub olevat kohtuotsuses Kenny ( 99 ) juba viidanud sellele, et sotsiaalkindlustusõiguse valdkonnas võib mittediskrimineerimise põhimõte takistada ka vastupidist diskrimineerimist. ( 100 )

149. Üldisemalt võttes tegi Euroopa Kohus kohtuasjas Eman selgeks, et teatud tingimustel võib see, kui liikmesriik diskrimineerib enda kodanikke, kuuluda ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Kõnealuses asjas oli kolmandas riigis elaval Madalmaade kodanikul õigus hääletada ja kandideerida Madalmaades toimunud Euroopa Parlamendi valimistel, samas kui Madalmaade Antillidel või Arubal elaval Madalmaade kodanikul selline õigus puudus. Euroopa Kohus sedastas, et kuigi liikmesriigid võivad kehtiva ühenduse õiguse kohaselt määratleda Euroopa Parlamendi valimistel hääletamise ja kandideerimise õiguse kasutamise tingimused sellel territooriumil elamise kriteeriumi kaudu, kus need valimised korraldatakse, välistab võrdse kohtlemise põhimõte siiski, et valitud kriteeriumide tulemusena koheldakse võrreldavates olukordades olevaid kodanikke erinevalt, ilma et niisugune erinev kohtlemine oleks objektiivselt põhjendatud. Euroopa Kohus leidis, et erinev kohtlemine ei olnud põhjendatud. ( 101 )

150. Kui minu varasem analüüs on õige, tähendab EÜ õiguse kohaldamine seda, et flaami hoolduskindlustushüvitised, mida võivad juba saada kõik isikud, kes elavad hollandikeelses piirkonnas ja pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, tuleb teha kättesaadavaks ka a) „klassikalistele” EÜ võõrtöötajatele (teiste liikmesriikide kodanikud, kes töötavad Belgia hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kuid elavad kas prantsus- või saksakeelses piirkonnas või oma päritoluliikmesriigis) b) belglastele, kes on juba kasutanud oma õigust vabale liikumisele, et vältida pärssivat mõju nende õiguste kasutamisele. ( 102 )

151. Siseriikliku õiguse ja EÜ õiguse kombineeritud kohaldamine põhjustab seega olukorra, kus ainsateks isikuteks, kes elavad prantsus- või saksakeelses piirkonnas ja kellel puudub juurdepääs flaami hoolduskindlustushüvitistele, on belglased, kes ei ole kasutanud traditsioonilist õigust vabale liikumisele, kuid kes on kasutanud (ja kasutavad ka edaspidi) õigust elada Belgia konkreetses osas. Erinevus ühest küljest selliste isikute ning teisest küljest teiste liikmesriikide kodanike ja belglaste, kes on kasutanud klassikalisi majanduslikke õigusi vabale liikumisele, kohtlemisel tekib just seetõttu, et EÜ õigus takistab viimaste ebasoodsamat kohtlemist. ( 103 ) Kui kohaldada diskrimineerimisalasest kohtupraktikast tuttavat skeemi, ilmneb, et „kui välja arvata” nende otsus elada prantsuskeelses piirkonnas, kuigi nad töötavad hollandikeelses piirkonnas, saaksid esimesse rühma kuuluvad isikud samuti juurdepääsu kõnealustele hüvitistele.

152. Prantsuskeelse kogukonna valitsus esitab huvitava asjaga seonduva argumendi, mis põhineb ühelt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Šveitsi Konföderatsiooni vahelisel lepingul isikute vaba liikumise kohta (edaspidi „EÜ-Šveitsi leping”). ( 104 ) Kõnealuse lepingu artikli 7 punktis b on ette nähtud, et lepinguosalised peavad sätestama „tööalase ja geograafilise liikuvuse õiguse, mis võimaldab lepinguosaliste riikide kodanikel vabalt liikuda vastuvõtva riigi territooriumil ja teostada enda valitud kutsetegevust”. Tundub tõesti, et see säte annab Šveitsi kodanikele sõnaselgelt õiguse vabalt liikuda mitte ainult Šveitsi ja erinevate liikmesriikide vahel, vaid ka ühe liikmesriigi territooriumi eri osade vahel.

153. Sel juhul oleks paradoksaalne tulemus selline, et Šveitsi kodanikul (kui teise liikmesriigi kodanikul) oleks õigus kasutada liikumisvabadust kogu Belgia territooriumil, samas kui Belgia kodanikul oleks selline vaba liikumise õigus Belgia territooriumil vaid niivõrd, kuivõrd see tuleneb siseriiklikust õigusest. Sellega seoses toob EÜ-Šveitsi leping veelgi enam esile selle, et kui nõustutakse traditsioonilise „puhtalt riigisisese olukorra” argumendiga, on Belgia kodanikud, kes ei ole kasutanud klassikalist majanduslikku õigust vabale liikumisele, just EÜ õiguse tõttu (selle koostoimes siseriikliku õigusega) ainsad liidu territooriumil elavad või liikuvad isikud, kelle suhtes võivad tingimused flaami hoolduskindlustusskeemiga liitumiseks olla karistamatult diskrimineerivad.

154. Mulle tundub, et sellisel juhul võib esmapilgul usutavalt väita, et sellised Belgia kodanikud, kes ei ole kasutanud klassikalist majanduslikku õigust vabale liikumisele, kuuluvad põhimõtteliselt siiski EÜ õiguse kohaldamisalasse ja/või et EÜ õiguse kohaldamine mõjutab neid piisavalt selleks, et neil peaks olema võimalik tugineda ka EÜ õigusele. ( 105 )

155. Igasugune kõnealuse isikute rühma diskrimineerimine on muidugi pigem kaudne kui otsene. Seetõttu võivad liikmesriigid väita, et see on objektiivselt põhjendatud. Pole raske ette näha olukordi, kus võidakse esitada selliseid objektiivseid põhjendusi. On kerge kujutleda (näiteks) seda, et liikmesriik võib soovida teha teatavad soodustused kättesaadavaks vaid konkreetses piirkonnas elavatele inimestele, et edendada oma territooriumil asuvat vähemarenenud piirkonda või kõrvaldada probleem, mis esineb ühes piirkonnas, kuid ei puuduta ülejäänud territooriumi. Faktidel põhinev objektiivne põhjendus tagab liikmesriikidele küllaldase vabaduse kohaldada diferentseeritud eeskirju olukordades, mis objektiivselt võttes väärivad sellist kohtlemist, kaitstes samas liidu kodanikke meelevaldse diskrimineerimise eest, mida ei saa selliselt põhjendada.

156. On selge, et hinnangule, mille esitasin eespool seoses liidu kodakondsuse mõjuga puhtalt riigisisestele olukordadele ning mis põhines liikmesriikide jätkuval pädevusel, ( 106 ) võib esitada vastuargumente. Arvestades seda, et puhtalt riigisiseseid olukordi on traditsiooniliselt peetud väljapoole EÜ õiguse kohaldamisala jäävateks, on tõenäoline, et liikmesriigid sooviksid tõesti Euroopa Kohtule selliseid argumente esitada, ja nende argumente tuleb hoolikalt kaaluda. Olen täiesti teadlik asjaolust, et käesolevas asjas on menetlusse astunud vaid üks liikmesriik (Madalmaad). Tundub olevat soovitav, et nende elementide nõuetekohases uurimises, mille üle arutlesin eespool, osaleks rohkem liikmesriike ja (lisaks) et komisjoni argumendid oleksid põhjalikumalt läbitöötatud. Võib juhtuda, et põhjalikumal uurimisel lükatakse minu poolt eespool esitatud esmapilgul usutav väide ümber.

157. Kahtlustan, et Euroopa Kohus ei soovi teha käesolevas asjas otsust sellises põhimõttelises küsimuses (välja arvatud loomulikult juhul, kui ta otsustab suulise menetluse uuendada ja kutsuda liikmesriike selles küsimuses omapoolseid seisukohti esitama), ma ei näe ka suurt vajadust, et Euroopa Kohus seda teeks. Mulle tundub siiski, et üks võimalik argument — ja esmapilgul soodne argument, mis aitaks vältida meelevaldset diskrimineerimist — oleks selline, et liidu kodanikud võivad juhul, kui detsentraliseeritud üksus teostab kaheldamatult riigi auctoritas’t, tugineda sellele kodakondsusele ning mittediskrimineerimise põhimõttele, et saada hüvitisi, mis ühenduse õiguse kohaselt peaksid olema laialdaselt kättesaadavad kõigile töötajatele ja mida teised töötajate grupid saavad tõepoolest ühenduse õiguse alusel.

Määruse nr 1612/68 ( 107 ) võimaliku kohaldamise kohta

158. Kohtuistungil tõstatati küsimus, kas menetluses võiks kohaldada määrust nr 1612/68.

159. Kõnealust määrust kohaldatakse üldiselt töötajate liikumisvabaduse suhtes. Seetõttu võidakse seda kohaldada selliste sotsiaalsete soodustuste suhtes, mis samal ajal kuuluvad määruse nr 1408/71 konkreetsesse kohaldamisalasse. ( 108 ) Nende kahe määruse ratione personae kohaldamisala ei kattu. ( 109 ) Määruse nr 1612/68 artikli 7 lõikes 2 toodud sotsiaalse soodustuse mõiste võib olla ka avaram kui määruse nr 1408/71 kohane sotsiaalkindlustushüvitise mõiste. ( 110 )

160. Kui on võimalik, et määrus nr 1408/71 ja määrus nr 1612/68 kattuvad, uurib Euroopa Kohus esiteks seda, kas saab kohaldada määrust nr 1408/71. Kui leitakse, et määrust nr 1408/71 ei saa kohaldada või kui kõnealuse määruse väidetavat rikkumist ei suudeta tõestada, uurib ta seejärel asja määruse nr 1612/68 alusel. ( 111 ) Kuna määruse nr 1408/71 kohaldamisala on konkreetsem, tundub selline lähenemisviis olevat mõistlik.

161. Leian, et käesolevas asjas saab määrust nr 1408/71 kohaldada ning et kõnealuse määruse artikli 3 lõige 1 välistab selle, et teiste liikmesriikide kodanikel ja sellistel Belgia kodanikel, kes on kasutanud oma õigust vabale liikumisele, keelatakse juurdepääs flaamikeelse kogukonna poolt kehtestatud sotsiaalkindlustushüvitistele. Sellises olukorras olevad isikud on seega määrusega nr 1408/71 piisavalt kaitstud ja puudub vajadus analüüsida nende seisundit määruse nr 1612/68 alusel.

162. Kui Euroopa Kohus kaldub siiski toetama seisukohta, et neil Belgia kodanikel, kes ei ole kasutanud klassikalist majanduslikku õigust vabale liikumisele, on siiski õigus ühenduse õiguse kaitsele, ei ole ka vaja uurida nende seisundit määruse nr 1612/68 seisukohast. Kui Euroopa Kohus peaks asuma seisukohale, et sellised isikud on puhtalt riigisiseses olukorras, millel puudub igasugune seos ühenduse õigusega, ei saa kohaldada ei määrust nr 1408/71 ega määrust nr 1612/68.

Neljas küsimus

163. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma neljandas küsimuses teada, mis juhtuks, kui 1999. aasta dekreedi praegune (2004. aasta) redaktsioon oleks vastuolus ühenduse õigusega. Konkreetsemalt on küsimus selles, kas ühenduse õigus välistab tagasipöördumise enne 2004. aasta dekreedi vastuvõtmist kehtinud süsteemi juurde, st süsteemi juurde, kus juurdepääs flaami hoolduskindlustushüvitistele sõltus üheselt elukoha olemasolust hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, olenemata sellest, millise isikute kategooriaga tegemist (edaspidi „dekreedi 2004. aasta redaktsioon”).

164. Flandria valitsus väidab, et neljandale küsimusele tuleb vastata vaid juhul, kui dekreedi praegune redaktsioon on vastuolus ühenduse õigusega, kuid tema väite kohaselt selline vastuolu puudub.

165. Kui Euroopa Kohus jagab minu seisukohta esimesele kolmele küsimusele antavate vastuste osas, tuleb neljandale küsimusele tõepoolest vastata.

166. Komisjon teavitas Belgia valitsust 17. detsembri 2002. aasta ametlikus kirjas, et tema arvates rikkus dekreedi 2001. aasta redaktsioon EÜ artikleid 39 ja 43 ning määrust nr 1408/71. Komisjon vaidlustas konkreetselt elukoha nõude, mille kohaselt võisid flaamikeelse kogukonna poolt kehtestatud hoolduskindlustusskeemiga liituda vaid isikud, kes elasid Flandria piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas.

167. Flaami parlament võttis komisjoni kaebusi arvesse ja muutis dekreeti konkreetse eesmärgiga viia see kooskõlla ühenduse õigusega. ( 112 )

168. Flandria valitsus väidab, et põhikohtuasja hagejad ei ole huvitatud võõrtöötajate liikumisvabaduse edendamisest, vaid ainult prantsuskeelse piirkonna elanike kaitsmisest. Olukord on seetõttu puhtalt riigisisene. Samuti kordab ta oma varasemat argumenti, et kuna Belgia põhiseaduslik struktuur takistab dekreedi (mis tahes redaktsiooni) kohaldamist prantsus- või saksakeelse piirkonna elanike suhtes, ei toimu mingisugust ühenduse õiguse rikkumist.

169. Ma leian, et kumbki argument ei ole veenev.

170. Mis puudutab esimest argumenti, siis on enesestmõistetav, et hagejatel on õigus kaitsta selle üksuse huve, keda nad esindavad. Siiski jääb üsna selgusetuks, miks kõnealune asjaolu iseenesest muudab kogu olukorra puhtalt riigisiseseks.

171. Mis puudutab teist argumenti, siis olen juba meenutanud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa liikmesriigi põhiseadusliku struktuuriga põhjendada ühenduse õiguse rikkumist.

172. Kui dekreedi praegune (2004. aasta) redaktsioon on eespool nimetatud põhjustel vastuolus ühenduse õigusega, peab see a fortiori kehtima dekreedi 2001. aasta redaktsiooni kohta.

Ettepanek

173. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’Arbitrage de Belgique, nüüd Cour constitutionnelle de Belgique, esitatud küsimustele järgmiselt: — Flaamikeelse kogukonna kehtestatud hoolduskindlustusskeem kuulub nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate ning nende pereliikmete suhtes artikli 4 kohaselt selle määruse esemelisse kohaldamisalasse (ratione materiae). — Mis puutub teiste liikmesriikide kodanikesse, kes töötavad Belgias, ja Belgia kodanikesse, kes on kasutanud õigust vabale liikumisele, siis EÜ artiklitega 39 ja 43 ning määruse nr 1408/71 artikliga 3 on vastuolus see, kui föderaalse liikmesriigi autonoomne kogukond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele selle määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas viidatud autonoomne kogukond on pädev tegutsema, või mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille osas on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond. — Ühenduse õigusega on vastuolus süsteem, kus juurdepääs flaamikeelse kogukonna poolt kehtestatud hoolduskindlustushüvitistele sõltub üheselt elukoha olemasolust hollandikeelses piirkonnas või pealinna Brüsseli kakskeelses piirkonnas, olenemata sellest, millise isikute kategooriaga tegemist.

( 1 ) Algkeel: inglise.

( 2 ) Hollandi keeles „Arbitragehof”, saksa keeles „Schiedshof”.

( 3 ) 7. mail 2007 muudeti Belgia põhiseadust ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimeks sai Cour constitutionnelle/Grondwettelijk Hof/Verfassungsgerichtshof (konstitutsioonikohus) (Moniteur Belge/Belgish Staatsblad, 8.5.2007, lk 25101–25102).

( 4 ) 14. juuni 1971. aasta määrus nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35), mida on korduvalt muudetud ja mida viimati muudeti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 629/2006 (ELT L 114, lk 1).

( 5 ) Vt Lenaerts, K., „Constitutionalism and the many faces of federalism”, American Journal of Comparative Law, 1990, lk 205–263.

( 6 ) Vt tuntud väljavõte 9. mai 1950. aasta Schumani deklaratsioonist: „Euroopat ei looda üleöö ega üldjoones. Euroopa sünnib konkreetsete tegude kaudu, mis loovad kõigepealt reaalse ühtekuuluvuse”.

( 7 ) Üksikasjalikuma ingliskeelse teabe saamiseks Belgia üsna keerulise föderaalse struktuuri kohta vt Peeters, P., „The Federal Structure: Kingdom, Regions and Communities” Craenen, G. toimetatud väljaandes The Institutions of Federal Belgium: An Introduction to Belgian Public Law, Leuven/Amersfoort, Acco, 1996, lk 55–69. Belgia föderaalse struktuuri põhjaliku analüüsi osas vt: Alen, A., Muylle, K, Compendium van het Belgisch staatsrecht, Diegem, Kluwer, 2004, lk 239–499 ja Uyttendaele, M., Précis de droit constitutionnel belge. Regards sur un système institutionnel paradoxal, 3e edition, Brüssel, Bruylant, 2005, lk 815–1071.

( 8 ) Belgia põhiseaduse artikkel 2. Belgia põhiseaduse hollandi-, prantsus- ja saksakeelsetes tekstides on neile vastavalt viidatud kui „gemeenschappen”, „communautés” ja „Gemeinschaften”.

( 9 ) Belgia põhiseaduse artikkel 3. Belgia põhiseaduse hollandi-, prantsus- ja saksakeelsetes tekstides on neile vastavalt viidatud kui „gewesten”, „régions” ja „Regionen”.

( 10 ) Belgia põhiseaduse artikkel 4. Belgia põhiseaduse hollandi-, prantsus- ja saksakeelsetes tekstides on neile vastavalt viidatud kui „taalgebieden”, „régions linguistiques” ja „Sprachgebiete”. Kogukondade, piirkondade ja keelepiirkondade erinevuste osas vt lisaks 6. joonealuses märkuses viidatud P. Peetersi artikkel.

( 11 ) Vt Alen, A., Muylle, K, lk 348–354; vt ka Uyttendaele, M., lk 945–947 (mõlemale viidatud 7. joonealuses märkuses). Mõlemas on rõhutatud, et ainupädevuse süsteemis on teatavad nüansid ja erandid.

( 12 ) Vt Belgia põhiseaduse artikli 127 lõige 2, artikli 128 lõige 2, artikli 129 lõige 2, artikli 130 lõige 2 ja artikli 134 teine lõik ning 8. augusti 1980. aasta seaduse Loi spéciale de réformes institutionnelles/Bijzondere wet tot hervorming der instellingen’i (institutsioonide reformi eriseadus) artikli 19 lõige 2, Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 15.8.1980.

( 13 ) Viitan käesolevas ettepanekus läbivalt määruse nr 1408/71 redaktsioonile, mis kehtis ajal, mil kohus esitas käesoleva eelotsusetaotluse (10.5.2006), ja mida pean eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukohast kõige asjakohasemaks.

( 14 ) Määruse konteksti ja teisi keeleversioone arvestades näib olevat ilmne, et ingliskeelses versioonis on trükiviga ning et seda tuleb lugeda kui „employment or self-employment”.

( 15 ) Flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustust ei ole IIa lisas nimetatud.

( 16 ) Flaamikeelse kogukonna hoolduskindlustust ei ole nimetatud ka II lisa III jaos.

( 17 ) Artiklis 18 on seoses hüvitistega, mida makstakse haiguse ning raseduse ja sünnituse korral, sätestatud kindlustus-, töötamis- või elamisperioodide liitmine.

( 18 ) Decreet van de Vlaamse Gemeenschap van 30 maart 1999 houdende de organisatie van de zorgverzekering (Flaamikeelse kogukonna 30. märtsi 1999. aasta dekreet hoolduskindlustuse korralduse kohta), Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 28.5.1999, lk 19149.

( 19 ) 30. märtsi 1999 .aasta dekreedi artikkel 3, mida muudeti dekreedi Decreet van de Vlaamse Gemeenschap van 20 december 2002 houdende bepalingen tot begeleiding van de begroting 2003 (Flaami kogukonna 20. detsembri 2002. aasta dekreet, mis sisaldab sätteid 2003. aasta eelarve kohta) artikliga 40, Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 31.12.2002, lk 59138.

( 20 ) Vt Cantillon, B., „L'indispensable réorientation de l'assurance-dépendance flamande”/“De noodzakelijke heroriëntering van de Vlaamse zorgverzekering”, Revue belge de sécurité sociale/Belgisch Tijdschrift voor Sociale Zekerheid, 2004, lk 9–13. Flandria hoolduskindlustuse konkreetsete eesmärkide ja toimimise osas vt Rottiers, S., De weerbaarheid van de Vlaamse zorgverzekering: Waalse klachten en Europese bedenkingen, Antwerpen, Berichten Centrum voor Sociaal Beleid Herman Deleeck, 2005.

( 21 ) Voorstel van Decreet — van de heer Guy Swennen en mevrouw Sonja Becq c.s. — houdende de organisatie van de zorgverzekering (Dekreedi ettepanek — esitajad Guy Swennen ja Sonja Becq c.s. — hoolduskindlustuse korralduse kohta), Parlementaire Stukken, Vlaams Parlement, 1998–1999, nr 1239/1, lk 2.

( 22 ) Viimati dekreediga Decreet van de Vlaamse Gemeenschap van 23 december 2005 houdende bepalingen tot begeleiding van de begroting 2006 (Flaami kogukonna 23. detsembri 2005. aasta dekreet, mis sisaldab sätteid 2006. aasta eelarve kohta), Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 30.12.2005, lk 57499.

( 23 ) Decreet van de Vlaamse Gemeenschap van 30 april 2004 houdende wijziging van het decreet van 30 maart 1999 houdende de organisatie van de zorgverzekering (Flaami kogukonna 30. aprilli 2004. aasta dekreet, millega muudetakse 30. märtsi 1999. aasta dekreeti hoolduskindlustuse korralduse kohta), Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 9.6.2004, lk 43593.

( 24 ) Artiklite 2, 13, 18 ja 19 asjaomased osad on esitatud — või neid on selgitatud — eespool punktides 13–17. Artikkel 20 sisaldab erieeskirju piirialatöötajate ja nende perekondade jaoks. Artikkel 25 sisaldab eeskirju seoses töötute ja nende perekondadega. Artikkel 28 sisaldab eeskirju seoses pensionidega, mida makstakse ühe või mitme riigi õigusaktide alusel juhul, kui isikul ei ole elukohariigis õigust hüvitisi saada.

( 25 ) Decreet van de Vlaamse Gemeenschap van 25 November 2005 houdende wijziging van het decreet van 30 maart 1999 houdende de organisatie van de zorgverzekering (Flaami kogukonna 25. novembri 2005. aasta dekreet, millega muudetakse 30. märtsi 1999. aasta dekreeti hoolduskindlustuse korralduse kohta), Moniteur belge/Belgisch Staatsblad,12.1.2006, lk 2153.

( 26 ) Belgia põhiseaduse artikli 136 alusel loodud asutus.

( 27 ) Redaktsioon pärast muudatuse tegemist dekreediga Decreet van de Vlaamse Gemeenschap van 18 mei 2001 houdende wijziging van het decreet van 30 maart 1999 houdende de organisatie van de zorgverzekering (Flaami kogukonna 18. mai 2001. aasta dekreet, millega muudetakse 30. märtsi 1999. aasta dekreeti hoolduskindlustuse korralduse kohta), Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 28.7.2001, lk 25712. Kõnealuse muudatuse eesmärk oli suurendada hoolduskindlustusskeemi praktilist kohaldatavust: vt Voorstel van Decreet — van mevrouw Ria Van den Heuvel, mevrouw Patricia Seysens, de heer Guy Swennen en mevrouw Simonne Janssens-Vanoppen — houdende wijziging van het decreet van 30 maart 1999 houdende de organisatie van de zorgverzekering (Dekreedi ettepanek — esitajad Ria Van den Heuvel, Patricia Seysens, Guy Swennen ja Simonne Janssens-Vanoppen —, millega muudetakse 30. märtsi 1999. aasta dekreeti hoolduskindlustuse korralduse kohta), Parlementaire Stukken, Vlaams Parlement, 2000–2001, nr 540/1, lk 2.

( 28 ) Cour d’Arbitrage’i 13. märtsi 2001. aasta otsus 33/2001, Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 27.3.2001, lk 10002.

( 29 ) Cour d’Arbitrage’i 22. jaanuari 2003. aasta otsus 8/2003, Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 3.2.2003, lk 4525.

( 30 ) Vt mh 27. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 249/83: Hoeckx (EKL 1985, lk 973, punktid 12–14), 5. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C-160/96: Molenaar (EKL 1998, lk I-843, punkt 20), 8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-215/99: Jauch (EKL 2001, lk I-1901, punkt 25), 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-286/03: Hosse (EKL 2006, lk I-1771, punkt 37), 18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-406/04: De Cuyper (EKL 2006, lk I-6947, punkt 22) ja 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-332/05: Celozzi (EKL 2007, lk I-563, punkt 17).

( 31 ) Eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Molenaar, punktid 24 ja 25, kohtuotsus Jauch, punkt 28 ja kohtuotsus Hosse, punkt 38.

( 32 ) Vt punkt 15.

( 33 ) Mitte artikli 4 lõikes 2a määratletud rahaline mitteosamakseline erihüvitis.

( 34 ) Nähtuvalt eelotsuse küsimuse esitamise otsuse esimese küsimuse punktist d rahastatakse hoolduskindlustust ühelt poolt kindlustatud isikute iga-aastaste sissemaksete ja teiselt poolt asjaomase autonoomse kogukonna eelarvest tehtavate eraldiste arvelt.

( 35 ) See on piisav tingimus hüvitise liigitamiseks sissemaksetest rahastatavaks hüvitiseks: vt 30. joonealuses märkuses viitatud kohtuotsus Jauch, punktid 29–33.

( 36 ) Vt eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsus punkt B. 10.3.

( 37 ) Vt mh 16. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-83/91: Meilicke (EKL 1992, lk I-4871, punkt 22), 9. augusti 1994. aasta määrus kohtuasjas C-378/93: La Pyramide (EKL 1994, lk I-3999, punkt 10), 25. mai 1998. aasta määrus kohtuasjas C-361/97: Nour (EKL 1998, lk I-3101, punkt 10) ja 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-380/01: Schneider (EKL 2004, lk I-1389, punkt 20).

( 38 ) Vt mh 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punkt 59), 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: PreussenElektra (EKL 2001, lk I-2099, punkt 38), 22. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-390/99: Canal Satélite Digital (EKL 2002, lk I-607, punkt 18), eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schneider, punkt 21, 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-217/05: Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (EKL 2006, lk I-11987, punktid 16 ja 17) ja 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-295/05: ASEMFO (EKL 2007, lk I-2999, punkt 30).

( 39 ) 38. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PreussenElektra, punkt 39; samuti 38. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Canal Satélite Digital, punkt 19; 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schneider, punkt 22; 23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-238/05: Asnef-Equifax (EKL 2006, lk I-11125, punkt 17) ja 38. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ASEMFO, punkt 31.

( 40 ) Vt mh 23. veebruari 1994. aasta otsus kohtuasjas C-419/92: Scholz (EKL 1994, lk I-505, punkt 9), 26. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-18/95: Terhoeve (EKL 1999, lk I-345, punkt 27), 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-385/00: De Groot (EKL 2002, lk I-11819, punkt 76), 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-232/01: Van Lent (EKL 2003, lk I-11525, punkt 14) ja 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-152/03: Ritter-Coulais (EKL 2006, lk I-1711, punkt 31).

( 41 ) Kohtuotsus De Groot, punkt 79; vt ka mh kohtuotsus Terhoeve, punktid 27–29 ja 11. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-208/05: ITC (EKL 2007, lk I-181, punktid 31–34).

( 42 ) Asutamislepingus ei ole ette nähtud liikmesriikide sotsiaalkindlustust reguleerivate õigusaktide ühtlustamist. EÜ artiklis 42 (koos EÜ artikliga 308 määruse nr 1408/71 õiguslik alus) on eelkõige ette nähtud vaid õigusaktide koordineerimine. See säte ei mõjuta seega üksikute liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide vahelisi sisulisi ja menetluslikke erinevusi ega seega ka nendes liikmesriikides töötavate isikute õigusi: vt 19. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-393/99 ja C-394/99: Hervein (EKL 2002, lk I-2829, punkt 50 ja osundatud kohtupraktika). Vt ka 9. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-493/04: Piatkowski (EKL 2006, lk I-2369, punkt 20) ja 18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-50/05: Nikula (EKL 2006, lk I-7029, punkt 20), milles Euroopa Kohus sedastas, et määrusega nr 1408/71 sätestatud süsteem on üksnes koordineeriv süsteem, mis reguleerib eelkõige neile töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele, kes erinevatel asjaoludel kasutavad oma õigust vabale liikumisele, kohaldatava õiguse kindlaksmääramist.

( 43 ) Vt inter alia 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C-157/99: Smits ja Peerbooms (EKL 2001, lk I-5473, punktid 44–46), 13. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-385/99: Müller-Fauré ja Van Riet (EKL 2003, lk I-4509, punkt 100 ja osundatud kohtupraktika), 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-56/01: Inizan (EKL 2003, lk I-12403, punkt 17) ja 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-444/05: Stamatelaki (EKL 2007, lk I-3185, punkt 23).

( 44 ) Vt mh 7. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-370/90: Singh (EKL 1992, lk I-4265, punkt 16), 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Terhoeve, punkt 27, 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-190/98: Graf (EKL 2000, lk I-493, punkt 21), 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ritter-Coulais, punkt 33, 17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-109/04: Kranemann (EKL 2005, lk I-2421, punkt 25) ja 9. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-520/04: Turpeinen (EKL 2006, lk I-10685, punkt 14).

( 45 ) 7. märtsi 1991. aasta otsus kohtuasjas C-10/90: Masgio (EKL 1991, lk I-1119, punktid 18 ja 19), 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Terhoeve, punkt 39, 15. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-302/98: Sehrer (EKL 2000, lk I-4585, punkt 33), 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus De Groot, punkt 78, 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van Lent, punkt 16, 44. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Kranemann, punkt 26 ja samuti 44. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Turpeinen, punkt 15.

( 46 ) 44. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Graf, punktid 23–25.

( 47 ) Täielikkuse huvides lisan, et ta võiks kaaluda kolimist ka mõnda kommuuni hollandikeelses piirkonnas, kus prantsuse keelt kõnelevale elanikkonnale on loodud teatavad võimalused halduse tasandil ja on olemas prantsusekeelsed (alama astme) koolid. Lähimad sellised kommuunid on arvatavasti Wezembeek-Oppem ning Kraainem või Herstappe, mis kõik asuvad veidi üle 40 km Hoegaardenist lääne või ida suunas. Vt selle kohta rohkem Clement, J., Taalvrijheed, bestuurstaal en minderheidsrechte. Het Belgisch model, Antwerp/Groningen/Oxford, Intersentia, 2003, lk 838–850.

( 48 ) Kohtuotsus Graf, punktid 23–25.

( 49 ) Vt punkt 55.

( 50 ) 25. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C-131/96: Mora Romero (EKL 1997, lk I-3659, punkt 32), 21. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-124/99: Borawitz (EKL 2000, lk I-7293, punkt 24) ja 30. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Celozzi, punkt 22.

( 51 ) 23. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas C-237/94: O’Flynn (EKL 1996, lk I-2617, punkt 18), kohtuotsus Borawitz, punkt 25 ja kohtuotsus Celozzi, punkt 24.

( 52 ) Vt selle kohta kohtuotsus O’Flynn, punkt 20, 27. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-57/96: Meints (EKL 1997, lk I-6689, punkt 45), 50. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Borawitz, punkt 27 ja 30. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Celozzi, punkt 26.

( 53 ) Vt 8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-68/99: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2001, lk I-1865, punktid 22 ja 23), 26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-249/04: Allard (EKL 2005, lk I-4535, punkt 31), 42. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Piatkowski, punkt 19 ja samuti 42. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Nikula, punkt 20. Seoses sellega ei tohiks Euroopa Kohtu seisukohta kohtuotsuses Piatkowski, punkt 34, mille kohaselt „EÜ asutamisleping ei taga töötajale, et tema tegevuse laiendamine mitmesse liikmesriiki või tegevuse üleviimine teise liikmesriiki ei mõjutaks tema sotsiaalkindlustust”, lugeda väljaspool selle konteksti. Seda seisukohta väljendati esmakordselt kohtuotsuses Hervein (tsiteeritud 41. joonealuses märkuses), punkt 51. Seal järgnes see punktile, milles Euroopa Kohus rõhutas, et asutamislepingus ei ole ette nähtud sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide ühtlustamist ning et see ei mõjuta üksikute liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide vahelisi sisulisi ja menetluslikke erinevusi ning seega ka nendes liikmesriikides töötavate isikute õigusi. Teisisõnu ei nõua ühenduse õigus liikmesriikidelt võrdsete sissemaksete tegemist või nende sissemaksete ühetaolist arvutamist. Kohtuasjade Hervein ja Piatkowski asjaoludest nähtub, et Euroopa Kohus pidas silmas just seda.

( 54 ) Vt selle kohta 51. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus O’Flynn, punkt 21 ja 30. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Celozzi, punkt 27.

( 55 ) Vt selle kohta inter alia 6. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-281/98: Angonese (EKL 2000, lk I-4139, punkt 41) ja 16. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-388/01: komisjon vs. Itaalia (EKL 2003, lk I-721, punkt 14).

( 56 ) Vt mh 51. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus O’Flynn, punkt 19, 24. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-274/96: Bickel ja Franz (EKL 1998, lk I-7637, punkt 27), 50. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Borawitz, punkt 26, 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-138/02: Collins (EKL 2004, lk I-2703, punkt 66) ja 30. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Celozzi, punkt 25.

( 57 ) Vt inter alia 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-236/99: komisjon vs. Belgia (EKL 2000, lk I-5657, punkt 23) ja 11. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-111/00: komisjon vs. Austria (EKL 2001, lk I-7555, punkt 12); võrdle selle osas väljakujunenud rahvusvahelise õiguse normi, mida on väljendatud 1969. aasta rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artiklis 27: „Osaline ei tohi viidata oma siseõiguse sätetele tema poolt lepingu täitmatajätmise õigustusena […]”.

( 58 ) Vt inter alia 13. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-33/90: komisjon vs. Itaalia (EKL 1991, lk I-5987, punkt 24), 55. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-388/01: komisjon vs. Itaalia, punkt 27 ja 10. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-87/02: komisjon vs. Itaalia (EKL 2004, lk I-5975, punkt 38).

( 59 ) 17. detsembri 1970. aasta otsus kohtuasjas 11/70: Internationale Handelsgesellschaft (EKL 1970, lk 1125, punkt 3).

( 60 ) Vt selle kohta 25. juuli 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-1/90 ja C-176/90: Aragonesa (EKL 1991, lk I-4151, punkt 8).

( 61 ) Vt nt 21. märtsi 1997. aasta määrus kohtuasjas C-95/97: Région wallonne vs. komisjon (EKL 1997, lk I-1787) ja 1. oktoobri 1997. aasta määrus kohtuasjas C-180/97: Regione Toscana vs. komisjon (EKL 1997, lk I-5245). Vt lisaks Van Nuffel, P., „What’s in a Member State? Central and decentralised authorities before the Community courts”, Common Market Law Review, 2001, lk 894–899. Weatherill, S., „The Challenge of the Regional Dimension in the European Union” S. Weatherill’i ja U. Bernitz’i toimetatud väljaandes The Role of Regions and Sub-national Actors in Europe, Oxford ja Portland, Oregon, 2005, lk 30 ja 31, kirjeldab sellist riigisiseste üksuste kaebeõigust kui ELi õigusega sellistele üksustele otseselt pandud kohustuste loomulikku osa.

( 62 ) Nii on Belgia föderaalriik ja föderaalsed üksused sõlminud siseriikliku õiguse alusel lepingu, mille kohaselt võivad Belgiat esindada nõukogus kas föderaalriigi ja föderaalsete üksuste esindajad koos või föderaalriik või föderaalsed üksused (üks föderaalsetest üksustest) eraldi: vt 8. märtsi 1994. aasta koostööleping, Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 17.11.1994, muudetud 13. veebruaril 2003, Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 25.2.2003. Vt. Bribosia, H., „La participation des autorités exécutives aux travaux du Conseil de l’Union et des conférences intergouvernementales” Lejeune, Y. (toim.) teoses La participation de la Belgique à l’élaboration et à la mise en œuvre du droit européen/De deelname van België aan de voorbereiding en de uitvoering van het Europees recht, Brussels, Bruylant, 1999, lk 85–144. Lisaks detsentraliseeritud üksuste võimaliku osalemise kohta liidu otsusetegemise tasandil: Van Nuffel, P., De rechtsbescherming van nationale overheden in het Europees recht, Deventer, Kluwer, 2000, lk 472–488; ja üldisemalt detsentraliseeritud üksuste rolli kohta EL-s: Lenaerts, K. and Van Nuffel, P., Constitutional Law of the European Union, Second Edition, London, Sweet & Maxwell, 2005, lk 532-537.

( 63 ) Kohtuotsuse, millega eelotsusetaotlus esitati, punkt A.3.2.2.

( 64 ) Vt inter alia 29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-193/94: Skanavi ja Chryssanthakopoulos (EKL 1996, lk I-929, punkt 22), 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-258/04: Ioannidis (EKL 2005, lk I-8275, punkt 37) ja 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-392/05: Alevizos (EKL 2007, lk I-3505, punkt 80).

( 65 ) Vt inter alia 27. oktoobri 1982. aasta otsus liidetud kohtuasjades 35/82 ja 36/82: Morson ja Jhanjan (EKL 1982, lk 3723, punkt 16), 22. septembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-153/91: Petit (EKL 1992, lk I-4973, punkt 8), 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Terhoeve, punkt 26, 5. juuni 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-64/96 ja C-65/96: Uecker ja Jacquet (EKL 1997, lk I-3171, punkt 16), 11. oktoobri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-95/99 kuni C-98/99 ja C-180/99: Khalil jt (EKL 2001, lk I-7413, punkt 69) ja 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ITC, punkt 29.

( 66 ) Vt eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Petit, punkt 10, ja samas viidatud kohtuotsus Khalil, punkt 70.

( 67 ) Euroopa Kohus on seoses riigiabiga olnud tõepoolest valmis uurima sellise abi mõju, viidates konkreetselt piirkonnale, kus autonoomne riigisisene üksus oma pädevust teostas. Vt 6. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-88/03: Portugal vs komisjon, EKL 2006, lk I-7115, punktid 54–78, ja kohtujurist Geelhoedi ettepanek, punktid 48–62).

( 68 ) Vt EL lepingu artikkel 1, milles on sätestatud, et otsused tehakse liidus „nii kodanikulähedaselt kui võimalik”. Seda tuleb võib-olla mõista avaramalt kui EÜ artiklis 5 väljendatud põhimõtet. Vt MacCormick, N., Questioning Sovereignty, Oxford, OUP, 1999, lk 135: „Subsidiaarsuse põhimõte eeldab otsuste tegemist kõige sobivamal tasandil. Seoses sellega on parim demokraatia — ja parim üldise suveräänsuse tõlgendus — selline demokraatia, mis nõuab, et otsustamistasanditele vastaksid sobivad demokraatia tasandid”. Belgia föderalismi ja sotsiaalkindlustuse osas vt Velaers, J., „Sociale zekerheid tussen unionisme en federalisme” H. Deleecki toimetatud väljaandes Sociale zekerheid en federalisme, Brugge, Die Keure, 1991, lk 215–229. Solidaarsuse rolli kohta selles vaidluses vt täiendavalt Roland, G., Vandevelde, T., Van Parijs, P., „Autonomie régionale et solidarité: une alliance durable?” P. Cattoir jt toimetatud väljaandes Autonomie, solidarité et cooperation/Autonomie, solidariteit en samenwerking, Brüssel, Larcier, 2002, lk 525–540.

( 69 ) 16. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-163/90: Legros jt (EKL 1992, lk I-4625).

( 70 ) 9. augusti 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-363/93, C-407/93 kuni C-411/93: Lancry jt (EKL 1994, lk I-3957).

( 71 ) 14. septembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-485/93 ja C-486/93: Simitzi (EKL 1995, lk I-2655).

( 72 ) 70. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Lancry, punkt 31.

( 73 ) 9. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-72/03: Carbonati (EKL 2004, lk I-8027, punkt 22); vt lisaks 1. juuli 1969. aasta otsus liidetud kohtuasjades 2/69 ja 3/69: Brachfeld ja Chougol (EKL 1969, lk 211, punkt 14) ja 70. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Lancry, punkt 25.

( 74 ) Eelmises joonelauses märkuses viidatud kohtuotsus Carbonati, punktid 23 ja 24.

( 75 ) 28. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 175/78: Saunders (EKL 1979, lk 1129, lk 1143).

( 76 ) Asutamislepingu koostamise ajal ei olnud ametlik föderaliseerimisprotsess Belgias tõesti veel alanud. Käesolevas asjas vaatluse all olevat takistust ei olnud ega võinud seetõttu olemas olla. Mitmes teises liikmesriigis olid siiski olemas eri tasemel mitteunitaarsed struktuurid (Saksamaa ja tema liidumaad).

( 77 ) Viidatud 70. joonealuses märkuses, punkt 28. Vt ka 20. joonealuses märkuses viidatud Cantillon, B., lk 14 ja 15, kus on väidetud, et Belgia prantsuskeelse osa elanike välja jätmine Flandria hoolduskindlustuse kohaldamisalast tekitab ühtse turu seisukohast probleeme.

( 78 ) Kohtujurist J. Mischo väitis liidetud kohtuasjades 80/85 ja 159/85: Nederlandse Bakkerij Stichting (EKL 1986, lk 3359, lk 3375), et vastupidine diskrimineerimine „on pikaajalises perspektiivis selgelt võimatu tõelise ühisturu korral, mis peab tingimata põhinema võrdse kohtlemise põhimõttel”. Ta leidis siiski, et „selline diskrimineerimine tuleb kõrvaldada õigusaktide ühtlustamise abil”.

( 79 ) 65. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Uecker ja Jacquet, punkt 23, 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-148/02: Garcia Avello (EKL 2003, lk I-11613, punkt 26) ja 26. oktoob