Nõukogu 30. novembri 2011. aasta direktiivi 2011/96/EL eri liikmesriikide ema- ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta, mida on muudetud nõukogu 8. juuli 2014. aasta direktiiviga 2014/86/EL, artikli 4 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selle sättega on vastuolus emaettevõtja liikmesriigi kehtestatud maksumeede, nagu kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt tuleb emaettevõtja jaotatud dividendilt tasuda maksu, mille baasi moodustavad jaotatud dividendi summad, sealhulgas need, mis pärinevad selle äriühingu mitteresidendist tütarettevõtjatelt.

Selleks jäetakse direktiivi 2011/96 artikli 4 lõikega 1 liikmesriigile õigus valida kahe süsteemi, nimelt maksuvabastuse ja mahaarvamissüsteemi vahel. Direktiivi põhjenduste 7 ja 9 kohaselt on nimetatud sättes täpsustatud, et kui emaettevõtja või selle püsiv tegevuskoht saab tulenevalt emaettevõtja seotusest oma tütarettevõtjaga jaotatud kasumit, välja arvatud juhul, kui tütarettevõte likvideeritakse, siis emaettevõtja liikmesriik ja tema püsiva tegevuskoha liikmesriik kas ei maksusta sellist osa kasumist, mida tütarettevõtja ei saa maha arvata, ja maksustavad sellist osa kasumist, mida tütarettevõtja saab maha arvata, või maksustavad sellist kasumit, lubades samal ajal emaettevõtjal ja püsival tegevuskohal tasumisele kuuluvast maksusummast selle maksusumma piires maha arvata selle äriühingu tulumaksu osa, mis on seotud kõnealuse kasumiga ning mida on maksnud tütarettevõtja ja mis tahes madalama astme tütarettevõtja (tänane kohtuotsus, X, C‑68/15, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).

Seega on direktiivi artikli 4 eesmärk vältida, et mitteresidendist tütarettevõtja poolt emaettevõtjale makstud kasumijaotiselt tasub maksu kõigepealt tütarettevõtja oma asukoha riigis ja seejärel emaettevõtja oma asukoha riigis.

Euroopa Kohus on kohtuotsuse X punktides 79 ja 80 esiteks täpsustanud, et kuna selles sättes on ette nähtud, et emaettevõtja liikmesriik ja püsiva tegevuskoha liikmesriik „ei maksusta sellist osa kasumist“, siis on nimetatud sätte kohaselt liikmesriigil keelatud kehtestada emaettevõtjale või selle püsivale tegevuskohale maksu kasumilt, mida jaotab kõnealuse emaettevõtja tütarettevõtja, eristamata seda, kas emaettevõtja maksustamisel on maksustatav teokoosseis kasumi saamine või edasi jaotamine. Teiseks, kuna direktiivi 2011/96 põhjenduse 3 kohaselt on direktiivi eesmärk kaotada selliste kasumijaotiste topeltmaksustamine emaettevõtja tasemel, mida tütarettevõtja maksab oma emaettevõtjale, siis tooks see, kui nende kasumijaotiste edasi jaotamisel maksustab emaettevõtja liikmesriik emaettevõtja puhul need jaotised, mille tulemusel maksustatakse jaotised ulatuses, mis ületab direktiivi artikli 4 lõikes 3 ette nähtud 5% suurust ülempiiri, endaga kaasa topeltmaksustamise selle äriühingu tasemel, mis on direktiiviga vastuolus.

Lisaks tuleb selles kontekstis märkida, et oluline ei ole see, kas siseriiklik maksumeede loetakse äriühingu tulumaksuks või mitte. Siinkohal piisab, kui tõdeda, et direktiivi 2011/96 artikli 4 lõike 1 punkti a kohaldamine ei ole seatud sõltuvusse konkreetsest maksust. Nimetatud sättes on ette nähtud, et emaettevõtja liikmesriik hoidub sellise kasumijaotise maksustamisest, mida maksab tema mitteresidendist tütarettevõtja. Seega on selle normi eesmärk vältida, et liikmesriik võtab maksumeetmed, mis emaettevõtja puhul toovad kaasa sellise kasumijaotise topeltmaksustamise.

(vt punktid 22, 24, 31–33, 35 ja resolutsioon)